Regeringens proposition

1994/95:135

Ändrade ersättningsregler i lagen (1983:292)

om införande av vattenlagen (1983:291)

Prop.

1994/95:135

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 19 januari 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i lagen (1983:292) om införande av

vattenlagen (1983:291). Ändringarna innebär att en innehavare av ett tillstånd

som meddelats enligt äldre vattenrättslig lagstiftning inte skall ha rätt till

ersättning för kostnader med anledning av sådana nya eller ändrade villkor om

skadeförebyggande eller skadekompenserande åt-gärder som har föreskrivits vid

omprövning av villkoren för tillståndet.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1995.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 3

2 Lagtext.................................. 3

3 Ärendet och dess beredning............... 5

4 Omprövning av villkoren för tillstånd

 till ett vattenföretag................... 5

 4.1 Omprövning av villkoren för nya till-

 stånd................................ 5

 4.2 Omprövning av villkoren för äldre

 tillstånd............................ 7

5 Tillståndshavarens rätt till ersättning

 vid omprövning av villkoren för ett till-

 stånd.................................... 9

 5.1 Rätten till ersättning vid omprövning

 av nya tillstånd..................... 9

 5.2 Rätten till ersättning vid omprövning

 av äldre tillstånd................... 10

6 Kammarkollegiets framställning om ändring

 i 11 och 12 §§ lagen om införande av

 vattenlagen.............................. 12

7 Förslag till ny reglering................ 13

8 Kostnadskonsekvenser..................... 17

9 Författningskommentar.................... 17

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanserna... 18

Bilaga 2 Lagrådsremissens lagförslag.......... 19

Bilaga 3 Lagrådets yttrande................... 21

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 19 januari 1995........................... 22

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1983:292) ominförande av

vattenlagen (1983:291).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om ändring i lagen (1983:292) om införande av vattenlagen

(1983:291)

 Härigenom föreskrivs att 11 och 12 §§ lagen (1983:292) om införande av

vattenlagen (1983:291) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

11 §[1]

 Medför omprövning enligt Medför omprövning enligt

15 kap. 3, 4, 9 eller 15 kap. 3, 4, 9 eller 11 §

11 § nya vattenlagen av nya vattenlagen av ett

ett tillstånd enligt tillstånd enligt vatten-

vattenlagen (1918:523) lagen (1918:523) eller

eller motsvarande äldre motsvarande äldre

bestämmelser skada för bestämmelser förlust av

tillståndshavaren utgår vatten eller fallhöjd

ersättning till denne, eller inskränkning i

om inte annat följer av rätten att reglera

12 § eller fråga är om vattnets avrinning för

omprövning för att tillståndshavare som

förbättra en vattenan- omfattas av omprövningen

läggnings säkerhet. utgår ersättning för

 förlusten eller in-

 skränkningen, om inte

 annat följer av 12 § eller

 fråga är om omprövning för

 att förbättra en vattenan-

 läggnings säkerhet.

 Medför omprövning enligt nya vattenlagen av tillstånd som avses i första

stycket skada för annan än tillståndshavaren utgår ersättning härför. För

mottagare av andelskraft eller av ersättning genom överföring av kraft enligt

vattenlagen (1918:523) i dess lydelse före den 1 juli 1974 gäller dock viss

begränsning enligt 15 §.

 Beträffande ersättning enligt första eller andra stycket äger 9 kap. 1-10 §§

och 13 § nya vattenlagen motsvarande tillämpning. Därvid skall vad som sägs om

andelskraft tillämpas även på sådan ersättning genom överföring av kraft varom

stadgas i andra stycket.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1989:514.

12 §

 Om skada som avses i Om förlust eller

11 § första stycket inskränkning som avses i

utgörs av förlust av 11 § första stycket

vatten eller fallhöjd föranleds av omprövning

eller inskränkning till förmån för det allmänna

i rätten att reglera fiskeintresset, allmän

vattnets avrinning och farled, allmän hamn,

omprövningen sker till allmän flottled eller

förmån för det allmänna hälsovården eller, vid

fiskeintresset, allmän omprövning enligt 15 kap.

farled, allmän hamn, 3 § eller 9 § första

allmän flottled eller meningen nya

hälsovården eller, vid vattenlagen, till förmån

omprövning enligt 15 för den allmänna miljövår-

kap. 3 § eller 9 § den, är tillståndshavaren

första meningen nya skyldig att utan

vattenlagen, till förmån ersättning tåla förlusten

för den allmänna miljö- eller inskränkningen till

vården, är tillstånds- så stor del som,

havaren skyldig att utan tillsammans med vad han

ersättning tåla skadan tidigare efter den nya

till så stor del som, lagens ikraftträdande har

jämte vad han tidigare avstått enligt denna

efter den nya lagens paragraf eller 14 §,

ikraftträdande har motsvarar en tjugondel

avstått enligt denna av det produktionsvärde

paragraf eller 14 §, eller det värde av

motsvarar en tjugondel vattenmängd, fallhöjd

av det produktionsvärde eller maga-sinsvolym som

eller det värde av avses i 9 kap. 14 § andra

vattenmängd, fallhöjd stycket nya vattenlagen.

eller magasinsvolym som

avses i 9 kap. 14 §

andra stycket nya

vattenlagen.

_____________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 2. Äldre bestämmelser tillämpas i mål i vilka ansökan har gjorts före

ikraftträdandet.

3 Ärendet och dess beredning

Ett tillstånd till ett vattenföretag som lämnas med stöd av vattenlagen

(1983:291) kan omprövas till förmån för allmänna och enskilda intressen. Enligt

lagen (1983:292) om införande av vattenlagen kan även tillstånd enligt äldre

vattenrättslig lagstiftning omprövas. Tillståndshavaren har i vissa fall rätt

till ersättning för den skada han drabbas av med anledning av omprövningen.

 Medför omprövningen att tillståndshavaren drabbas av nya eller ändrade villkor

om produktionsinskränkande åtgärder gäller i princip samma ersättningsregler för

nya och gamla tillstånd. Om det i stället som villkor föreskrivs att

tillståndshavaren skall utföra skade-förebyggande eller skadekompenserande

åtgärder gäller däremot olika ersättningsregler beroende på om tillståndet till

vattenföretaget har lämnats enligt vattenlagen eller enligt äldre vattenrättslig

lagstiftning. Den tillståndshavare som har fått tillstånd till ett vattenföretag

enligt äldre vattenrättslig lagstiftning (äldre tillståndshavare) har rätt till

ersättning för skada på grund av sådana nya eller ändrade villkor. Innehavare av

tillstånd som meddelats enligt vattenlagen (nya tillstånds-havare) saknar denna

ersättningsrätt.

 Kammarkollegiet har i en framställning till regeringen pekat på skillnaden i

ersättningsrätt mellan nya och gamla tillstånd och föreslagit att 11 och 12 §§

lagen om införande av vattenlagen ändras så att även äldre tillståndshavare

skall sakna rätt till ersättning för skadeförebyggande och skadekompenserande

åtgärder. Kammarkollegiets framställning har remissbehandlats. En förteckning

över remissinstanserna finns i bilaga 1. En sammanställning av remissyttrandena

finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr 92/514).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 15 december 1994 att inhämta Lagrådets yttrande över

det lagförslag som finns i bilaga 2.

 Lagrådet har gjort vissa anmärkningar beträffande tillämpligheten av

bestämmelsen i 2 kap. 18 § regeringsformen samt har anfört att lagförslaget i

övrigt inte föranleder något uttalande från Lagrådets sida. Lagrådets yttrande

finns i bilaga 3. Vi återkommer till Lagrådets yttrande i avsnitt 7.

 I förhållande till lagrådsremissen har det gjorts en redaktionell ändring i

övergångsbestämmelserna.

4 Omprövning av villkoren för tillstånd till ett vattenföretag

4.1 Omprövning av villkoren för nya tillstånd

En företagare som har fått tillstånd till ett vattenföretag måste för den

ekonomiska och tekniska planeringen kunna utgå från att tillståndet normalt sett

kommer att gälla oförändrat under en längre tid. Vattenlagen kan i enlighet med

detta sägas bygga på principen att en lagakraftvunnen dom om tillstånd till ett

vattenföretag gäller för all framtid (jfr 15 kap. 1 § vattenlagen).

 Denna princip gäller emellertid inte utan undantag. Det kan nämligen visa sig

att tillståndet har utformats olämpligt eller att det har tillkommit nya

omständigheter, t.ex. ändringar i vattenförhållanden, ny teknik eller nya

samhälleliga värderingar rörande förhållandet mellan utbyggnadsintresset och

miljöintresset. Mot denna bakgrund finns det en möjlighet till omprövning av

villkoren för tillståndet - och i en situation även en möjlighet till omprövning

av själva tillståndet - enligt bestämmelserna i 15 kap. vattenlagen.

Bestämmelserna är tillämpliga på alla vattenföretag, oavsett storlek och

belägenhet.

 Omprövning av villkoren för ett tillstånd kan ske till förmån för både

enskilda och allmänna intressen. Den grundläggande bestämmelsen om omprövning av

villkoren till förmån för allmänna intressen finns intagen i 15 kap. 3 §. Som

exempel på allmänna intressen kan nämnas den allmänna miljövården. I 15 kap. 4 §

finns en särskild bestämmelse om omprövning av villkoren till skydd för fisket.

Vidare finns bestäm-melser i 15 kap. 8 § om omprövning av villkoren efter

ansökan av tillståndshavaren och i 15 kap. 9 § om ändrade eller nya bestämmelser

om innehållande och tappning av vatten efter ansökan av en kommun eller ett

vattenförbund eller en annan strömfallsinnehavare än tillstånds-havaren. Enligt

15 kap. 11 § kan själva tillståndet omprövas efter ansökan av den som driver en

annan vattentäkt som är beroende av samma vattentillgång eller av den som söker

tillstånd till en sådan vattentäkt. Till förmån för en vattentäkt skall alltså

begränsning kunna göras i det vattenuttag som medgetts vid prövning av en annan

vattentäkt.

 Vid en omprövning kan tillståndshavaren förpliktas att avstå vatten eller att

acceptera förlust av fallhöjd, ändrade tappningsbestämmelser eller begränsning

av tidigare regleringstillstånd. Dessa åtgärder har det gemensamt att de är

produktionsinskränkande. Tillståndshavaren kan också i vissa fall, beroende på

omprövningsregelns utformning, förpliktas att vidta skadeförebyggande åtgärder,

som anläggande av spegeldammar (dammar som ger en vackrare landskapsbild),

erosionsskydd och fisktrappor, eller skadekompenserande åtgärder, t.ex. genom

utsättning av fisk eller fiskodling.

 Det finns inte några begränsningar när det gäller arten av de förpliktelser som

en tillståndshavare kan åläggas vid en omprövning av villkoren enligt 15 kap. 3

och 4 §§, dvs. i fall där omprövningen sker till förmån för ett allmänt

intresse, t.ex. fiskeintresset. Tillståndshavaren kan alltså vid en sådan

omprövning åläggas att utföra de förpliktelser som anses lämpligast för att

tillgodose det allmänna intresse som har föranlett omprövningen.

 Vid omprövning av villkoren för ett tillstånd enligt 15 kap. 3, 4, 8 eller 9 §

gäller de vanliga reglerna i vattenlagen om förutsättningarna för utförande av

ett vattenföretag, t.ex. tillåtlighetsreglerna i 3 kap., om inte annat är

särskilt föreskrivet (se 15 kap. 10 § första stycket). Av bestämmelserna i 3

kap. kan särskilt nämnas 7 § som anger att den som utför ett vattenföretag är

skyldig att vidta åtgärder som är ägnade att förebygga eller minska skador av

företaget, om inte kostnadsökningen därigenom blir oskäligt hög. Denna

begränsning av de förpliktelser som kan läggas på tillståndshavaren har inte

ansetts vara tillräcklig när det gäller omprövning av villkoren till förmån för

allmänna intressen. I 15 kap. 10 § andra stycket har därför tagits in särskilda

föreskrifter beträffande omfattningen av de förpliktelser som tillståndshavaren

kan åläggas vid omprövning enligt 15 kap. 3 eller 4 §. Det är framför allt

ekonomiska skäl som har gjort att man har begränsat de nya förpliktelser som kan

läggas på tillståndshavaren (prop. 1981/82:130 s. 111 f.). Begränsningen innebär

att det vid en sådan omprövning inte får föreskrivas nya eller ändrade villkor

som medför att ändamålet med företaget inte kan tillgodoses eller att

förutsättningarna för företaget rubbas avsevärt. Villkoren får inte heller

medföra att tillståndshavaren, mottagare av andelskraft eller annan som har

inrättat sig efter företaget drabbas av kostnader som står i missförhållande

till de fördelar från allmän synpunkt som kan vinnas. Dessutom skall hänsyn tas

till de förpliktelser och inskränkningar som tillståndshavaren i samband med

tidigare omprövningar har fått underkasta sig till förmån för allmänna

intressen.

 En omprövning som sker med stöd av 15 kap. 3 § får i regel inte äga rum förrän

efter utgången av den tid som domstolen bestämt vid meddelandet av tillståndet,

minst tio år och högst 30 år från det att tillståndsdomen vunnit laga kraft (se

15 kap. 3 § första stycket).

 Ansökan om omprövning enligt 15 kap. 3 eller 4 § görs av Kammarkollegiet (se 15

kap. 7 §).

4.2 Omprövning av villkoren för äldre tillstånd

Även den äldre vattenrättsliga lagstiftningen innehöll regler som inskränkte

rättskraften hos givna tillstånd. Villkoren för ett tillstånd till ett

vattenföretag kunde således omprövas till förmån för allmänna och enskilda

intressen. Som exempel kan nämnas att det enligt 1918 års vattenlag (äldre

vattenlagen) fanns en möjlighet att ompröva villkoren för ett vattenföretag i

enlighet med kungsådre- och ny-prövningsinstituten. Dessa institut avsåg att

göra det lättare för nya allmänna intressen att göra sig gällande.

 Kungsådreinstitutets huvudsakliga syfte var att tillgodose de intressen som

kräver fritt rinnande vatten. Reglerna om kungsådra innebar i huvudsak att den

som ägde strömfall eller annat område i vissa större vattendrag var skyldig att

utan ersättning avstå upp till en tredjedel av vattenmängden eller vattenkraften

till förmån för vissa allmänna intressen, bl.a. fiskeintresset (se 1 kap. 5-13

§§ äldre vattenlagen). I en särskild kungörelse angavs de vattendrag i vilka det

fanns kungsådra.

 Bestämmelserna om kungsådra ansågs emellertid inte ge tillräckliga möjligheter

att anpassa villkoren för större kraftverk till samhälls-utvecklingens krav. I

äldre vattenlagen fanns därför bestämmelser om nyprövning, som var tillämpliga

på vissa större vattenkraftanläggningar och regleringsföretag (se 4 kap. 5-8 och

16 §§ äldre vattenlagen). Bestämmelserna om nyprövning innebar att villkoren för

vissa kraftverk och vattenregleringar kunde omprövas med hänsyn till allmänna

intressen sedan 55 år förflutit efter utgången av den för företaget fastställda

byggnadstiden och därefter vart 40:e år. Vid nyprövning kunde det föreskrivas

nya villkor som innebar inskränkning i till-ståndshavarens rätt

(produktionsinskränkande åtgärder) eller utvidgning av de skyldigheter som ålåg

honom (skadeförebyggande eller skade-kompenserande åtgärder). Tillståndshavaren

hade rätt till ersättning av det allmänna endast om den ekonomiska förlusten med

anledning av de vid nyprövningen föreskrivna åtgärderna översteg en fjärdedel av

produktionsvärdet vid anläggningen.

 De anläggningar som inte omfattades av kungsådre- eller nyprövningsbestämmel-

serna var helt fredade från omprövning.

 Vattenlagens omprövningsbestämmelser är som tidigare nämnts tillämpliga på alla

vattenföretag, oavsett storlek eller belägenhet. Bestämmelserna har gjorts

tillämpliga även på tillstånd som har meddelats med stöd av äldre vattenrättslig

lagstiftning (19 § lagen om införande av vattenlagen). Det innebär att

omprövningsmöjligheterna för dessa äldre vattenföretag har utvidgats i

förhållande till vad som gällde enligt äldre vattenlagen.

 Vattenlagsutredningen konstaterade i sitt slutbetänkande att behovet av nya

omprövningsmöjligheter var särskilt uttalat när det gäller äldre tillstånd som

tillkommit under en tid då nödvändigheten av naturvård och miljöskydd inte var

lika uppenbar som nu (se SOU 1977:27 s. 191). I förarbetena till vattenlagen

uttalade departementschefen att ett införande av en utvidgad omprövningsmöjlig-

het beträffande äldre vattenföretag strider mot grundsatsen att en företagare i

förväg skall kunna bedöma de rättsliga konsekvenserna av sitt handlande. Depar-

tementschefen uttalade vidare att det är ett rättssäkerhetsintresse att en

lagstiftning som gör det möjligt att ompröva ett vattenrättsligt tillstånd

inte utan starka skäl görs tillämplig på äldre tillstånd. Sådana starka skäl

ansågs emellertid föreligga i detta fall. Anledningen var att utredningen,

enligt departementschefens uppfattning, hade visat att behovet av omprövning är

särskilt stort i fråga om äldre vattenföretag som kan ha fått tillstånd utan

att det tagits sådana hänsyn till motstående allmänna intressen som skulle ha

gjorts vid en senare bedömning av vattenföretaget (prop. 1981/82:130 s. 118 f.).

 Det ansågs emellertid vara nödvändigt att ta särskild hänsyn till

tillståndshavarna och kreditgivarna. Därför gäller vissa övergångstider innan

omprövning får begäras av äldre tillstånd. På så sätt har tillståndshavarna fått

rimliga möjligheter att vidta de tekniska förändringar och finansiella

omdispositioner som de nya förhållandena kan föranleda, samtidigt som de berörda

kreditgivarna har fått skäligt rådrum för att säkerställa sina intressen.

 Begränsningarna i fråga om möjligheterna att ompröva äldre tillstånd följer av

bestämmelserna i 20 § lagen om införande av vattenlagen, vilka innebär följande.

Om en omprövning görs för att tillgodose allmänna intressen med stöd av 15 kap.

3 § första stycket första meningen vattenlagen gäller särskilda bestämmelser om

vid vilken tidpunkt omprövningen tidigast kan ske. En sådan omprövning får göras

först efter utgången av år 1993. Dessutom gäller att omprövning av tillstånd

till vattenkraftverk eller vattenreglering för kraftändamål får ske tidigast

trettio år från den dag då företaget skall vara fullbordat eller, om nyprövning

enligt äldre vattenlagen ägt rum, tidigast trettio år från den dag då domen om

nyprövning vann laga kraft. Om företaget skulle ha kunnat underkastas nyprövning

vid en tidpunkt efter vattenlagens ikraftträdande, får omprövning ske så snart

den för nyprövning gällande tiden gått ut. Om omprövningen görs för att

tillgodose sådana allmänna intressen som berörs av väsentliga ändringar i

vattenförhållandena, får omprövningen ske endast om vatten-förhållandena har

ändrats efter vattenlagens ikraftträdande.

5 Tillståndshavarens rätt till ersättning vid omprövning av villkoren för ett

tillstånd

5.1 Rätten till ersättning vid omprövning av nya tillstånd

Som framgår av det föregående kan en tillståndshavare vid omprövning av

villkoren förpliktas att vidta produktionsinskränkande åtgärder och/eller att

utföra skadeförebyggande eller skadekompenserande åtgärder. Normalt sett medför

sådana åtgärder inkomstbortfall eller kostnader för tillståndshavaren.

 Huvudprincipen i vattenlagen är att tillståndshavaren har rätt till full

ersättning från den som har begärt omprövningen för förluster eller

inskränkningar som uppstår på grund av nya eller ändrade villkor om

produktionsinskränkande åtgärder (9 kap. 12 § första stycket). Denna princip

gäller vid omprövningar enligt 15 kap. 3, 4, 9 eller 11 §, dvs. omprövningar

till förmån för både enskilda och allmänna intressen. Ersättning utgår dock inte

till den del förlusten eller inskränkningen är att hänföra till förbättring av

en vattenanläggnings säkerhet.

 Från denna princip görs undantag för det fall omprövningen sker till förmån för

vissa kvalificerade allmänna intressen, nämligen det allmänna fiskeintresset,

allmän farled, allmän hamn, allmän flottled eller hälsovården eller, vid

omprövning enligt 15 kap. 3 § eller 9 § första meningen, den allmänna

miljövården. Tillståndshavaren har i dessa fall en skyldighet att utan

ersättning från det allmänna tåla viss del av förlusten eller inskränkningen (se

9 kap. 14 § första stycket).

 Den del som inte ersätts av det allmänna avser den sammanlagda förlusten eller

inskränkningen till följd av skilda omprövningar eller nya vattenföretag till

förmån för de nämnda kvalificerade allmänna intressena. Den ersättningsfria

delen fastställs av vattendomstolen i sam-band med tillståndsbeslutet och utgör

högst en femtedel och lägst en tjugondel av produktionsvärdet respektive värdet

av vattenmängden, fallhöjden eller magasinsvolymen vid anläggningen. Kvotdelen

är gemensam för samtliga omprövningar av tillståndet (se 9 kap. 14 § andra

stycket).

 Skälet till begränsningen i ersättningsrätt när omprövningen sker till förmån

för vissa kvalificerade allmänna intressen är att det allmänna utan en viss

ersättningsfrihet skulle ha svårt att hävda sina intressen. Dessutom är många

vattenföretag, särskilt vattenkraftverk för vilka anläggningskostnaderna har

hunnit avskrivas, mycket vinstgivande. Det innebär att ett sådant vattenföretag

väl kan bära en del av förlusten på grund av en omprövning (prop. 1981/82:130 s.

116).

 En omprövning av villkoren kan i vissa fall även resultera i att

tillståndshavaren förpliktas att vidta skadeförebyggande eller

skade-kompenserande åtgärder. Ersättningsbestämmelsen i 9 kap. 12 § omfattar

inte sådana åtgärder, vilket innebär att en tillståndshavare inte har rätt till

ersättning för kostnader med anledning av nya eller ändrade villkor om

skadeförebyggande eller skadekompenserande åtgärder. Det har ansetts att

tillståndshavaren själv bör bekosta dessa åtgärder, eftersom kostnaderna bedöms

bli förhållandevis måttliga (prop. 1981/82:130 s. 118). Vid omprövningar enligt

15 kap. 3 eller 4 § finns dock, som nämnts ovan, en särskild tillåtlighetsregel

beträffande omfattningen av de villkor som kan föreskrivas i samband med

omprövningen av villkoren (15 kap. 10 § andra stycket).

5.2 Rätten till ersättning vid omprövning av äldre tillstånd

I propositionen med förslag till vattenlag angavs att det var ett

rättssäkerhetsintresse att frågan om skyldighet att avstå vatten etc. utan

ersättning gjordes beroende av om det företag som omprövades var underkastat

inskränkningarna i ersättningsrätt enligt reglerna om kungsådra och nyprövning.

Det föreslogs därför att de företagare med äldre tillstånd som inte var

underkastade kungsådre- eller nyprövnings-bestämmelserna alltid skulle ha rätt

till ersättning för förlust eller kostnad till följd av en omprövning, oavsett

om omprövningen gjordes till förmån för kvalificerade allmänna intressen eller

inte. När det däremot gällde företagare som var underkastade kungsådre- eller

nyprövningsbestämmelserna borde en viss ersättningsfrihet gälla för det allmänna

vid omprövning till förmån för kvalificerade allmänna intressen. För att inte

ersättningsbestämmelserna skulle kompliceras alltför mycket föreslogs att

ersättningsfriheten för det allmänna skulle schabloniseras till en tjugondel av

produktionsvärdet för vattenkraft-företag och i övriga fall till en tjugondel av

värdet av fallhöjden, vattenmängden eller magasinsvolymen. Förslaget innebar att

en tillståndshavare i vissa enstaka fall fick en försämrad ersättningsrätt

(prop. 1981/82:130 s. 120).

 Vid beredningen av vattenlagen i jordbruksutskottet väcktes en motion om att

även äldre vattenföretag som inte omfattades av kungsådre- eller

nyprövningsbestämmelserna borde omfattas av skyldigheten att utan ersättning

från det allmänna avstå vatten med en tjugondel av produktionsvärdet, fallhöjden

osv. vid omprövning till förmån för kvalificerade allmänna intressen. Enligt

motionären torde ersättningsfrihet för det allmänna ofta utgöra en förutsättning

för ytterst angelägna restaureringar av havsöringsåar m.m. (bet. 1982/83:JoU30

s. 49).

 Konstitutionsutskottet yttrade sig över propositionens och motionens förslag

med utgångspunkt i bestämmelsen i 2 kap. 18 § regeringsformen om rätt till

ersättning för enskild vid vissa ingrepp av expropriativ natur.

Konstitutionsutskottet ansåg att 2 kap. 18 § regeringsformen endast är

tillämplig när egendom tas i anspråk genom expropriation eller annat sådant

förfogande. Den drabbade skall då ha rätt till ersättning för förlusten. Enligt

konstitutionsutskottet utgjorde den aktuella bestämmelsen inte något hinder mot

de begränsningar i ersättningsrätten som föreslogs i propositionen och motionen

(bet. 1982/83:JoU30 s. 49).Jordbruksutskottet anslöt sig till konstitutions-

utskottets bedömning och uttalade att den grundlagsfästa ersättningsrätten inte

omfattar ingripanden i form av s.k. användningsreglering, som endast begränsar

ägarens möjligheter att utnyttja egendomen. Exempel på sådana inskränkningar

finns bl.a. i plan- och byggnadslagstiftningen. De inskränkningar som kan bli

aktuella vid omprövning enligt bestämmelsen i 11 § lagen om införande av vatten-

lagen fick, enligt utskottet, närmast anses jämförbara med sådan användnings-

reglering. Jordbruksutskottet ansåg därför inte att vare sig propositionens

förslag eller motionärens mera långtgående förslag till begränsad rätt till

ersättning var oförenliga med regeringsformen. Utskottet konstaterade vidare

att de skäl som anförts för att omprövningsreglerna skall tillämpas på äldre

företag också talar för att det allmänna åtnjuter en viss ersättningsfrihet

vid omprövning till förmån för vissa kvalificerade allmänintressen, oavsett om

det berörda företaget varit underkastat bestämmelserna om kungsådra och nypröv-

ning eller inte. Enligt utskottets mening kunde det inte anses oskäligt att ett

företag åläggs att självt bära en tjugondel av produktionsförlusten m.m. vid

omprövning till förmån för sådana intressen. Riksdagen beslutade i enlighet

härmed (bet. 1982/83:JoU30 s. 50 f., rskr. 274).

 Riksdagens ställningstagande innebar att äldre tillståndshavares rätt till

ersättning vid omprövning kom att utformas på följande sätt. Om en omprövning

enligt 15 kap. 3, 4, 9 eller 11 § vattenlagen medför skada för

tillståndshavaren, utgår ersättning till denne om det inte är fråga om

omprövning för att förbättra en vattenanläggnings säkerhet (se 11 § första

stycket lagen om införande av vattenlagen). Det innebär att en tillståndshavare

som har fått tillstånd enligt äldre vattenrättslig lagstiftning har rätt till

ersättning för förlust eller inskränkning som följer av nya eller ändrade

föreskrifter om produktionsinskränkande åtgärder. Rätten till ersättning för

sådan skada som är en följd av föreskrifter om produktionsinskränkande åtgärder

är emellertid begrän-sad om omprövningen sker till förmån för vissa

kvalificerade allmänna intressen, nämligen det allmänna fiskeintresset, allmän

farled, allmän hamn, allmän flottled eller hälsovården eller, vid omprövning

enligt 15 kap. 3 § eller 9 § första meningen vattenlagen, till förmån för den

allmänna miljövården. Vid sådana omprövningar är tillståndshavaren skyldig att

utan ersättning tåla skadan till så stor del som, tillsammans med vad han

tidigare efter vattenlagens ikraftträdande har avstått enligt 12 eller 14 §

lagen om införande av vattenlagen, motsvarar en tjugondel av det

produktionsvärde eller det värde av vattenmängd, fallhöjd eller magasinsvolym

som avses i 9 kap. 14 § andra stycket vattenlagen (se 12 § lagen om införande av

vattenlagen).

 Om tillståndshavarens skada orsakas av att det vid omprövningen föreskrivits

nya villkor angående skadeförebyggande eller skade-kompenserande åtgärder, har

tillståndshavaren rätt till full ersättning från den som har begärt ompröv-

ningen. Detta följer av att den nyss angivna begränsningen i ersättningsrätten

tar sikte endast på förlust av vatten eller fallhöjd eller inskränkning i rätten

att reglera vattnets avrinning, dvs. produktionsinskränkande åtgärder. En

konsekvens av de nya ersättningsbestämmelserna är att de äldre tillståndshavare

som omfattades av nyprövningsinstitutet slipper det kostnadsansvar för skade-

förebyggande och skadekompenserande åtgärder som de hade enligt äldre vatten-

lagen.

 Äldre tillståndshavare har sammanfattningsvis en rätt till ersättning för

kostnader med anledning av nya eller ändrade villkor om skadeförebyggande eller

skadekompenserande åtgärder som nya tillståndshavare saknar. Det framgår inte av

motiven till vattenlagen eller lagen om införande av vattenlagen varför

tillståndshavarens rätt till ersättning för denna typ av åtgärder har utformats

olika beroende på om tillståndet till vattenföretaget har lämnats med stöd av

vattenlagen eller äldre vattenrättslig lagstiftning.

6 Kammarkollegiets framställning om ändring i 11 och 12 §§ lagen om införande

av vattenlagen

Kammarkollegiet har i en framställning till regeringen pekat på skillnaden

mellan nya och äldre tillståndshavares rätt till ersättning för nya eller

ändrade villkor om skadeförebyggande och skade-kompenserande åtgärder.

Kammarkollegiet har vidare anfört bl.a. följande.

 "Flertalet omprövningar av äldre tillstånd kommer att ske enligt 15 kap. 4 §

[vattenlagen] till förmån för det allmänna fiskeintresset. För närvarande pågår

ett relativt omfattande arbete med sådana omprövningar. Först efter utgången av

1993 kan omprövning ske enligt 15 kap. 3 § [vattenlagen] till förmån för andra

allmänna intressen än fiskeintresset.

 Huvuddelen av de större vattendragen är utbyggda på ett sådant sätt att

reproduktionsområdena mellan kraftverken är överdämda. Ompröv-ningarna kommer i

dessa fall att syfta till att få till stånd fiskutsättningar. I utbyggda

vattendrag där det fortfarande finns reproduktionsområden kommer

omprövningsinsatserna att inriktas mot biotopåtgärder och byggande av

fisktrappor, inklusive framsläppande av vatten. I huvudsak kommer omprövningarna

således att kretsa kring skadeförebyggande eller skadekompenserande åtgärder.

Med nuvarande lydelse av 11 och 12 §§ [lagen om införande av vattenlagen]

innebär detta att det allmänna måste utge ersättning för de åtgärder som kan

uppnås genom omprövning. I förhållande till vad som gällde enligt [äldre

vattenlagen] är detta en kraftig försämring. Som tidigare framhållits förelåg i

nyprövningssituationer enligt [äldre vattenlagen] möjlighet att, utan kostnad

för det allmänna, få till stånd skadeförebyggande eller skadekompenserande

åtgärder.

 Vidare har de möjligheter till omprövning som fanns i 2 kap. 8 § andra stycket

[äldre vattenlagen] och som omfattade alla kraftverks- och regleringsföretag

försämrats till följd av de angivna övergångs-bestämmelserna.

 Den helt dominerande vattenkraftutbyggnaden vad gäller storlek och antal har

skett med stöd av äldre lag och de förväntningar som finns beträffande

omprövningarna fokuseras på vattenföretag för vilka tillstånd medgivits enligt

den lagen. Det som tidigare ansetts vara en av de viktigaste nyheterna i

vattenlagen - utvidgade omprövnings-möjligheter - kommer, när det gäller äldre

företag, att ha mycket begränsad praktisk betydelse. Den begränsade

omprövningsmöjlighet som ändå finns kommer med hänsyn till ersättningsreglerna

att ensidigt inriktas på åtgärder som medför produktionsförluster. Ur bl.a.

energisynpunkt kan detta inte vara ändamålsenligt.

 Kammarkollegiet bedömer det inte som realistiskt att kollegiet skulle tillföras

resurser för att bekosta skadeförebyggande och skade-kompenserande åtgärder.

 Kammarkollegiet föreslår att 11 och 12 §§ [lagen om införande av vattenlagen]

ändras så att överensstämmelse i sak uppnås med 9 kap. 12 § första stycket och

14 § första stycket [vattenlagen]."

7 Förslag till ny reglering

Regeringens förslag: Äldre tillståndshavare skall

inte ha rätt till ersättning för kostnader med

anledning av nya eller ändrade villkor om skade-

förebyggande eller skadekompenserande åtgärder.

 Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker Kammarkollegiets

förslag. Förslaget avstyrks av bl.a. kraftindustrin och dess samarbetsorgan.

Flertalet av de remissinstanser som avstyrker en lagändring enligt

Kammarkollegiets förslag har uttalat att det inte finns anledning att nu ändra

vad man så sent som år 1983 ansåg vara en skälig lagreglering av

ersättningsfrågorna vid omprövning.

 Skälen för regeringens förslag: Redan vid tillkomsten av vattenlagen år 1983

konstaterades att det finns ett särskilt uttalat behov av att ompröva villkoren

för de tillstånd som har lämnats enligt äldre vattenrättslig lagstiftning

eftersom dessa tillstånd i många fall har lämnats utan att det tagits

tillräcklig hänsyn till miljön. Det är därför viktigt att reglerna om ersättning

vid omprövning av äldre tillstånd är utformade på ett sådant sätt att de

omprövningar som är nödvändiga ur miljösynpunkt verkligen kommer till stånd och

att skadeförebyggande och skadekompenserande åtgärder inte hindras av bristande

statliga resurser.

 Under senare år har i lagstiftningsarbetet hänsynen till miljön fått allt

större tyngd i förhållande till andra intressen. Det framgår bl.a. av de

överväganden som ligger till grund för det pågående arbetet med att sammanställa

en miljöbalk och som det råder allmän enighet om. En av de principer som ligger

till grund för förslaget till miljöbalk går under beteckningen PPP (Polluter

Pays Principle). Denna princip innebär att det är förorenaren som skall bära det

ekonomiska ansvaret för de åtgärder som behövs för att förebygga eller avhjälpa

de störningar som följer av en förorening. Principen har numera slagits fast som

en av hörnpelarna i EG:s miljörätt (artikel 130r i Romfördraget). Den aktuella

ändringen i lagen om införande av vattenlagen ligger helt i linje med denna

princip.

 Det nu anförda talar med styrka för att det bör åligga innehavarna av äldre

tillstånd att själva stå för de kostnader som är en följd av nya villkor om

skadeförebyggande eller skadekompenserande åtgärder.

 Kammarkollegiet har uppgett att länsstyrelser, kommuner m.fl. har anmält

önskemål om omprövning av villkoren för omkring 250 äldre tillstånd. Ett syfte

med dessa omprövningar är att få till stånd nya fiskvandringsvägar. Ett annat

syfte är att få till stånd biotopförbättrande åtgärder i avsikt att återskapa

lekbottnar. Som exempel på sådana skadeförebyggande och skadekompenserande

åtgärder som det kan bli aktuellt att utföra kan nämnas byggande av fiskvägar

(t.ex. fisktrappor), fiskutsättning, utläggning av sten i strömfåror och

byggande av spegeldammar. Enligt uppgift från Kammarkollegiet går det inte att

med säkerhet ange vilka ekonomiska konsekvenser de planerade ompröv-ningarna

kommer att få för de drabbade tillståndshavarna. Som rikt-märke kan dock enligt

Kammarkollegiet anges att byggande av en fisktrappa i betong, vilket är en i

detta sammanhang förhållandevis kostsam åtgärd, kan kosta upp till etthundra

tusen kronor per fallmeter. Det kan således sägas råda en viss osäkerhet om

vilka ekonomiska konsekvenser den föreslagna lagändringen får för

tillståndshavarna. Denna osäkerhet utgör emellertid inte något hinder mot att

genomföra lagändringen. Kostnadsansvaret kommer nämligen att vara begränsat,

eftersom det finns en särskild tillåtlighetsregel i 15 kap. 10 § andra stycket

vattenlagen. Den regeln innebär att det vid en omprövning enligt 15 kap. 3 eller

4 § inte får föreskrivas sådana villkor som medför att ändamålet med företaget

inte tillgodoses eller att förutsättningarna för företaget rubbas avsevärt.

Villkoren får inte heller medföra att tillståndshavaren m.fl. drabbas av

kostnader som står i missförhållande till de fördelar från allmän synpunkt som

kan vinnas.

 Det kan i sammanhanget framhållas att i varje fall det stora flertalet av

kraftföretagen har ekonomiska möjligheter att ta över kostnads-ansvaret för de

skadeförebyggande och skadekompenserande åtgärder som anses nödvändiga att

utföra. Det är ett väl känt faktum att de flesta kraftföretagen - särskilt de

äldre - är mycket vinstgivande. Vidare finns det inte någon anledning anta att

ett utökat kostnadsansvar nämnvärt skulle påverka belåningsmöjligheterna. Det

kan alltså inte anses råda någon tvekan om att de flesta kraftverksföretagen har

ekonomiska förutsättningar att utan problem själva bära kostnaden för

skadeförebyggande eller skadekompenserande åtgärder som är motiverade av den

verksamhet som bedrivs av dem. Beträffande de tillståndshavare som omfattades av

nyprövningsinstitutet skulle den föreslagna förändringen dessutom bara innebära

en återgång till vad som gällde enligt äldre vattenlagen, låt vara att det nu

föreslagna kostnadsansvaret inte är begränsat på det sätt som gällde enligt

äldre vattenlagen. Detta kostnadsansvar kommer emellertid att vara begränsat

enligt den nyss berörda särskilda tillåtlighetsregeln i 15 kap. 10 § andra

stycket vattenlagen.

 Som framgår av det anförda finns det flera omständigheter som talar för att

kostnadsansvaret för nya eller ändrade villkor om skadeförebyggande och

skadekompenserande åtgärder bör föras över till tillståndshavarna. Dessa skäl

har sådan tyngd att det är motiverat att förändra de äldre tillståndshavarnas

rättsställning på det sätt som Kammarkollegiet har föreslagit.

 Den fråga som då återstår att besvara är om ett slopande av äldre tillstånds-

havares rätt till ersättning för skadeförebyggande och skadekompenserande

åtgärder är förenligt med bestämmelserna i 2 kap. 18 § regeringsformen.

 Tidigare angavs i 2 kap. 18 § regeringsformen endast att varje medborgare

vilkens egendom tas i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande

skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten enligt grunder som bestäms i

lag. Bestämmelsen har, som ovan angetts, inte ansetts omfatta

rådighetsinskränkningar. Emellertid har bestämmelsen om egendomsskyddet i

2 kap. 18 § regeringsformen ändrats från och med den 1 januari 1995. Ändringarna

har gjorts i syfte att närmare precisera det egendomsskydd som

Europakonventionen anger (prop. 1993/94:117, bet.1993/94:KU24, rskr.1993/94:246,

bet.1994/95:KU5, rskr. 1994/95:11).

 En del av ändringen i 2 kap. 18 § regeringsformen innebär att det införs ett

skydd mot att inskränkningar i användningen av mark och byggnader

(rådighetsinskränkningar) sker i vissa fall. Den ändringen har inte någon

betydelse för den lagändring som har diskuterats i det föregående, eftersom

lagändringen inte innebär utökade möjligheter att föreskriva skadeförebyggande

eller skadekompenserande åtgärder utan endast att man avskaffar den rätt till

ersättning som tillståndshavaren nu har för sådana åtgärder.

 I 2 kap. 18 § regeringsformen införs vidare en grundlagsskyddad rätt till

ersättning vid rådighetsinskränkningar. Att rätten till ersättning ges ett

grundlagsskydd är emellertid inte avsett att innebära att rätten till ersättning

vid rådighetsinskränkningar utvidgas i förhållande till vad som nu gäller. Den

nya ersättningsbestämmelsen är utformad efter mönster av de

ersättningsbestämmelser som finns intagna i 14 kap. 8 § andra stycket plan- och

bygglagen (1987:10). Grundlagsskyddet för rätten till ersättning vid

rådighetsinskränkningar är således utformat på följande sätt. Den som drabbas av

en rådighetsinskränkning som innebär att pågående markanvändning inom berörd del

av fastigheten avsevärt försvåras skall ha rätt till ersättning för förlusten av

det allmänna (markreglerande bestämmelser). Rätt till ersättning skall också

föreligga om rådighetsinskränkningen medför att det uppkommer skada som är

betydande i förhållande till värdet på denna del av fastigheten

(byggnadsreglerande bestämmelser). För att rätt till ersättning skall föreligga

krävs således att intrånget eller skadan är av kvalificerat slag.

 Som Lagrådet har anfört kan det ifrågasättas om de förpliktelser som åläggs en

tillståndshavare i form av skadeförebyggande eller skadekompenserande åtgärder

kan anses innebära en inskränkning i användningen av mark och om 2 kap. 18 §

regeringsformen därför är tillämplig. I enlighet med vad Lagrådet också har

framhållit saknas det emellertid skäl att gå närmare in på frågan om

grundlagsbestämmelsens tillämpningsområde. Som kommer att framgå i det följande

står det nämligen under alla förhållanden klart att grundlagsbestämmelsens

materiella innehåll inte lägger något hinder i vägen för de föreslagna

ändringarna i rätten till ersättning.

 När man bedömer frågan om grundlagsbestämmelsens betydelse i detta sammanhang

måste man ta hänsyn till den särskilda tillåtlighetsregeln i 15 kap. 10 § andra

stycket vattenlagen som gäller vid omprövning av villkoren för ett tillstånd.

Den regeln innebär, som redan nämnts, att det inte får föreskrivas sådana

villkor som medför att ändamålet med företaget inte kan tillgodoses eller att

förutsättningarna för företaget rubbas avsevärt. Villkoren får inte heller

medföra att tillståndshavaren m.fl. drabbas av kostnader som står i

missförhållande till de fördelar från allmän synpunkt som kan vinnas.

 Den särskilda tillåtlighetsregeln i 15 kap. 10 § andra stycket vattenlagen

har, som tidigare angetts, kommit till eftersom framför allt ekonomiska skäl

talar för att man, utöver de begränsningar som gäller enligt de allmänna

bestämmelserna om utförande av ett vattenföretag i bl.a. 3 kap., sätter ett tak

för de nya förpliktelser som kan läggas på tillståndshavaren. Begränsningarna i

15 kap. 10 § är en garanti för att de nya eller ändrade villkoren inte får

alltför ingripande verkningar för tillståndshavaren (SOU 1977:27 s. 183 och 185

samt prop. 1981/82:130 s. 111 f. och 115).

 De nya eller ändrade villkor som en tillståndshavare kan åläggas att uppfylla

i samband med en omprövning avser endast markreglerande åtgärder. Avgörande för

frågan om det är förenligt med den aktuella grundlagsbestämmelsen att föra över

kostnadsansvaret för dessa åtgärder på tillståndshavarna är därför om ett sådant

kostnadsansvar kan leda till att en tillståndshavares pågående markanvändning

inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras. Enligt regeringens bedömning

förhindrar den särskilda tillåtlighetsregeln att en tillståndshavare drabbas av

ett intrång eller en skada av så kvalificerat slag som krävs för att det skall

kunna anses att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt

försvåras. Regeringens slutsats blir därför att bestämmelsen i 2 kap. 18 §

regeringsformen inte lägger hinder i vägen för ett slopande av äldre

tillståndshavares rätt till ersättning för skadeförebyggande eller

skadekompenserande åtgärder.

8 Kostnadskonsekvenser

Den föreslagna lagändringen går ut på att de berörda kraftföretagen skall bära

kostnaderna för vissa skadeförebyggande och skade-kompenserande åtgärder. Som

har angivits i avsnitt 7 går det inte att säkert ange hur stora kostnaderna för

kraftföretagen blir. Det beror bl.a. på i vilken takt Kammarkollegiet kommer att

begära omprövning av de tillstånd som det är fråga om. Som också har framhållits

i avsnitt 7 får kraftföretagen anses ha ekonomiska förutsättningar att bära de

kostnader som kan uppstå, i all synnerhet som det finns en särskild

tillåtlighetsregel i 15 kap. 10 § andra stycket vattenlagen.

 Det kan inte förutses att den föreslagna lagändringen i övrigt kommer att

föranleda några särskilda kostnader för det allmänna eller för någon enskild.

9 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:292) om införande av vattenlagen

(1983:291)

11 §

Ändringen i första stycket består huvudsakligen i att uttrycket "skada" har

bytts ut mot "förlust av vatten eller fallhöjd eller inskränkning i rätten att

reglera vattnets avrinning". Den ändrade ordalydelsen får till följd att en

äldre tillståndshavare inte har rätt till ersättning för skador av annat slag,

exempelvis på grund av sådana nya eller ändrade villkor om skadeförebyggande

eller skadekompenserande åtgärder som föreskrivs i samband med en omprövning av

villkoren för tillståndet. Därigenom uppnås att nya och äldre tillståndshavare

har samma kostnadsansvar för skadeförebyggande och skadekompenserande åtgärder.

12 §

Ändringen i paragrafen är en följd av den förändring som har gjorts i 11 §.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna

Lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1995. Äldre bestämmelser skall tillämpas

vid prövningen av de omprövningsmål som har inletts före ikraftträdandet.

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttrande lämnats av Svea hovrätt (vattenöverdomstolen),

Vänersborgs tingsrätt (vattendomstolen), Luleå tingsrätt (vattendomstolen),

Statens jordbruksverk, Skogsstyrelsen, Fiskeriverket, Närings- och teknikutveck-

lingsverket, Domänverket, Statens naturvårdsverk, Koncessionsnämnden för

miljöskydd, Länsstyrelsen i Skaraborgs län, Länsstyrelsen i Västernorrlands län,

Länsstyrelsen i Västerbottens län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Svenska

Kommunförbundet, Vattenfall Aktiebolag, Sydkraft Aktiebolag, Svenska kraftverks-

föreningen, Småkraftverkens Riksförening, Sveriges Energiföreningars Riksorga-

nisation, Riksförbundet Energileverantörerna, Vattenregleringsföretagens samar-

betsorgan, Sveriges Fiskares Riksförbund, Sveriges Sportfiske- och Fiskevårds-

förbund.

Naturskyddsföreningen och Svenska Elverksföreningen har beretts tillfälle att

yttra sig men har avstått från det.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1983:292) om införande av vattenlagen

(1983:291)

 Härigenom föreskrivs att 11 och 12 §§ lagen (1983:292) om införande av

vattenlagen (1983:291) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

11 §

 Medför omprövning enligt Medför omprövning enligt

15 kap. 3, 4, 9 eller 15 kap. 3, 4, 9 eller 11 §

11 § nya vattenlagen av nya vattenlagen av ett

ett tillstånd enligt tillstånd enligt vatten-

vattenlagen (1918:523) lagen (1918:523) eller

eller motsvarande äldre motsvarande äldre

bestämmelser skada för bestämmelser förlust av

tillståndshavaren utgår vatten eller fallhöjd

ersättning till denne, eller inskränkning i

om inte annat följer av rätten att reglera

12 § eller fråga är om vattnets avrinning för

omprövning för att tillståndshavare som

förbättra en vattenan- omfattas av omprövningen

läggnings säkerhet. utgår ersättning för

 förlusten eller in-

 skränkningen, om inte

 annat följer av 12 § eller

 fråga är om omprövning för

 att förbättra en vattenan-

 läggnings säkerhet.

 Medför omprövning enligt nya vattenlagen av tillstånd som avses i första

stycket skada för annan än tillståndshavaren utgår ersättning härför. För

mottagare av andelskraft eller av ersättning genom överföring av kraft enligt

vattenlagen (1918:523) i dess lydelse före den 1 juli 1974 gäller dock viss

begränsning enligt 15 §.

 Beträffande ersättning enligt första eller andra stycket äger 9 kap. 1-10 §§

och 13 § nya vattenlagen motsvarande tillämpning. Därvid skall vad som sägs om

andelskraft tillämpas även på sådan ersättning genom överföring av kraft varom

stadgas i andra stycket.

12 §

 Om skada som avses i Om förlust eller

11 § första stycket inskränkning som avses i

utgörs av förlust av 11 § första stycket föran-

vatten eller fallhöjd leds av omprövning till

eller inskränkning i förmån för det allmänna

rätten att reglera fiskeintresset, allmän

vattnets avrinning och farled, allmän hamn,

omprövningen sker till allmän flottled eller

förmån för det allmänna hälsovården eller, vid

fiskeintresset, allmän omprövning enligt 15 kap.

farled, allmän hamn, 3 § eller 9 § första

allmän flottled eller meningen nya

hälsovården eller, vid vattenlagen, till förmån

omprövning enligt 15 för den allmänna miljövår-

kap. 3 § eller 9 § för- är tillståndshavaren

staden, meningen nya skyldig att utan

vattenlagen, till förmån ersättning tåla förlusten

för den allmänna miljö- eller inskränkningen till

vården, är tillstånds- så stor del som,

havaren skyldig att utan tillsammans med vad han

ersättning tåla skadan tidigare efter den nya

till så stor del som, lagens ikraftträdande har

jämte vad han tidigare avstått enligt denna

efter den nya lagens paragraf eller 14 §,

ikraftträdande har motsvarar en tjugondel

avstått enligt denna av det produktionsvärde

paragraf eller 14 §, eller det värde av

motsvarar en tjugondel vattenmängd, fallhöjd

av det produktionsvärde eller maga-sinsvolym som

eller det värde av avses i 9 kap. 14 § andra

vattenmängd, fallhöjd stycket nya vattenlagen.

eller magasinsvolym som

avses i 9 kap. 14 §

andra stycket nya

vattenlagen.

_____________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 2. Äldre bestämmelser tillämpas i mål som har inletts före ikraft-trädandet.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-12-22

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 15 december 1994 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring

i lagen (1983:292) om införande av vattenlagen (1983:291).

 Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Christina
[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

I lagrådsremissen föreslås ändringar i 11 och 12 §§ lagen om införande av

vattenlagen. Ändringarna innebär att innehavare av ett tillstånd som meddelats

enligt äldre vattenrättslig lagstiftning inte skall ha rätt till ersättning för

kostnader med anledning av nya eller ändrade villkor om skadeförebyggande eller

skadekompenserande åtgärder som föreskrivits vid omprövning av villkoren för

tillståndet.

 Efter att det i remissen konstaterats att det finns starka skäl för att

förändra rätten till ersättning vid omprövning av äldre tillstånd, diskuteras

frågan om ett slopande av rätten till ersättning för skadeförebyggande och

skadekompenserande åtgärder strider mot bestämmelsen i 2 kap. 18 §

regeringsformen (RF) i den lydelse bestämmelsen får fr.o.m. den 1 januari 1995.

Bestämmelsen föreskriver bl.a. rätt till ersättning i fall då det allmänna

inskränker användningen av mark på ett kvalificerat sätt. Den förda diskussionen

leder regeringen fram till slutsatsen att 2 kap. 18 § RF i dess nya lydelse inte

lägger hinder i vägen för de föreslagna ändringarna i rätten till ersättning.

 Till det anförda vill Lagrådet anmärka att det kan ifrågasättas om förpliktel-

ser som åläggs en tillståndshavare i form av villkor om skadeförebyggande eller

skadekompenserande åtgärder kan anses innebära en inskränkning i användningen

av mark och om 2 kap. 18 § RF därför är tillämplig. Det saknas dock anledning

att närmare gå in på den frågan. Lagrådet godtar nämligen regeringens uppfatt-

ning att bestämmelsen inte utgör hinder mot de föreslagna lagändringarna.

 I övrigt föranleder förslaget inte något uttalande från Lagrådets sida.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 januari 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1994/95:135 Ändrade ersättningsregler i lagen

(1983:292) om införande av vattenlagen (1983:291).