Regeringens proposition

1998/99:86

Ändrade skatteregler med anledning av att

taxfreeförsäljningen inom EU upphör

Prop.

1998/99:86

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 8 april 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen gör regeringen bedömningen att den skattefria

försäljningen inom EU kommer att upphöra den 1 juli 1999.

Skattefriheten för konsumtion ombord kan dock behållas. I propositionen

föreslås att tobaksskattelagen, alkoholskattelagen och

mervärdesskattelagen anpassas till den nya situationen.

När det gäller tobaks- och alkoholskattelagarna föreslås att

upplagshavare skall få göra avdrag för skatt på varor som tagits emot för

förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa till annat EU-land

av någon som fått tillstånd av Tullverket att ta ombord varorna för detta

ändamål. Den som på detta sätt tagit ombord obeskattade varor blir själv

skattskyldig om varorna används för annat än avsett ändamål.

Beträffande proviantering av fartyg och luftfartyg i trafik till tredje land

medges avdrag även för varor som tagits emot för försäljning ombord.

För att t.ex. rederier och flygbolag skall kunna få varor levererade direkt

från en utländsk upplagshavare föreslås att de, som registrerade

varumottagare, skall kunna göra avdrag vartefter varorna förbrukas

ombord.

När det gäller mervärdesskatt föreslås i fråga om EU-trafiken att den

nuvarande skattefriheten för försäljningen ombord på fartyg eller flyg

slopas. Skattefri proviantering får ske av varor avsedda för bruk ombord.

Skattefri proviantering får även ske av sådana matvaror som inte är

punktskattepliktiga oavsett om varan faktiskt konsumeras ombord eller

används för försäljning ombord. Skattefriheten för proviantering till

fartyg i trafik mellan Sverige och Norge eller Sverige och Åland

begränsas tills vidare i enlighet med vad som följer av den nordiska

provianteringsöverenskommelsen.

I propositionen föreslås också att reglerna om exportbutiker i

tullagstiftningen förs över till en ny lag om exportbutiker. I likhet med

vad som gäller i dag skall regeringen meddela tillstånd att inrätta

exportbutik på flygplats. Sådant tillstånd kan endast meddelas

flygplatshållaren. Försäljningen i exportbutikerna skall endast få ske till

resande till tredje land och endast avse obeskattade gemenskapsvaror.

Den som bedriver verksamhet i en exportbutik skall vara godkänd

upplagshavare enligt alkohol- och tobaksskattelagarna och exportbutiken

ett godkänt skatteupplag enligt nämnda lagar. En sådan upplagshavare får

göra avdrag för skatt på varor som levererats till resande till tredje land.

Avdrag medges dock endast för vissa kvantiteter per resenär.

Slutligen föreslås att en ny lag om proviantering av fartyg och

luftfartyg införs. Lagen ersätter den nuvarande

provianteringsförordningen. I den nya lagen anges bl.a. under vilka

förutsättningar obeskattade gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror

får provianteras. Proviantering med obeskattade alkoholdrycker och

tobaksvaror samt icke-gemenskapsvaror får endast ske om tillstånd har

beviljats och skall inte medges i större omfattning än vad som är skäligt

med hänsyn till resans art och varaktighet samt det antal personer som

beräknas följa med transportmedlet. Tullverket meddelar tillstånd till

proviantering. Tullverket skall också utöva tillsyn enligt den nya lagen.

Ett tillstånd till proviantering får återkallas om förutsättningarna för att

meddela tillstånd inte längre finns eller om tillståndshavaren använder

varorna för andra ändamål än vad som anges i tillståndet.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 6

2 Lagtext 7

2.1 Förslag till lag om exportbutiker 7

2.2 Förslag till lag om proviantering av fartyg och luftfartyg 9

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 13

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt 18

2.5 Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550) 24

2.6 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 26

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m. 30

2.8 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738) 31

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:283) med vissa

bestämmelser för Scandinavian Airlines Systems

flygpassagerarterminal i Malmö 33

3 Ärendet och dess beredning 34

4 Inledning 35

4.1 Allmänt 35

4.2 Cirkulationsdirektivet 36

4.2.1 Några centrala begrepp 36

4.2.2 Huvudprinciper för beskattningsförfarandet 37

4.2.3 Framställning, bearbetning och lagring av

skattepliktiga varor 37

4.2.4 Krav på dokument 38

4.2.5 Avvikelser från suspensionsordningen 38

4.2.6 Förflyttning av varor som släppts för

konsumtion 38

4.2.7 Införsel för privat bruk 39

4.3 Huvuddragen i de svenska lagarna om skatt på alkohol

och tobak 39

4.3.1 Allmänt 39

4.3.2 Upplagshavare 39

4.3.3 Varumottagare 40

4.3.4 Skatterepresentant 41

4.3.5 Yrkesmässig införsel av varor som släppts

för konsumtion i annat EU-land 41

4.3.6 Införsel för privat bruk 41

4.3.7 Förfarande och kontroll 42

4.4 Taxfree inom punktskatteområdet 43

4.4.1 Importerade varor 43

4.4.2 Varor från ett annat EU-land 44

4.4.3 Leveranser från upplagshavare till

provianteringslager eller exportbutik 44

4.5 Taxfree inom mervärdesskatteområdet 45

4.5.1 Försäljning ombord 45

4.5.2 Försäljning i exportbutik 47

4.5.3 Taxfreeförsäljning till resenärer bosatta i

tredje land 47

4.5.4 Proviantering 48

4.5.5 Privat införsel 50

4.6 Allmänna regler om proviantering och exportbutiker 50

4.6.1 Den nordiska provianteringsöverens-

kommelsen 50

4.6.2 Förordningen om viss proviantering m.m. 51

4.6.3 Proviantering av flygplan från s.k.

proviantlokaler 51

4.6.4 Hanteringen i exportbutiker 51

5 Utgångspunkter för regeringens förslag 52

5.1 Den skattefria försäljningen inom EU upphör den 1 juli

1999 52

5.2 Vilka resor är att betrakta som EU-interna 53

5.3 När och var skall skatt betalas för de varor som säljs

ombord 55

6 Ändrade skatteregler med anledning av att taxfreeförsäljningen

inom EU upphör 58

6.1 Förslag till ändringar i alkohol- och tobaksskattelagarna 58

6.1.1 Proviantering av fartyg och flygplan i EU-

intern trafik 58

6.1.2 Proviantering av fartyg och flygplan i trafik

till tredje land 63

6.1.3 Försäljning av beskattade varor på fartyg och

luftfartyg 65

6.1.4 Exportbutiker 66

6.2 Förslag till ändringar på mervärdesskattens område 70

7 Förslag till ny lag om exportbutiker 73

8 Förslag till ny lag om proviantering av fartyg och luftfartyg 76

8.1 Nordiska provianteringsöverenskommelsen bör sägas

upp 76

8.2 En ny lag om proviantering införs 77

8.3 Generella förutsättningar för proviantering 78

8.4 Vilka fartyg och luftfartyg som skall få proviantera

obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror 79

8.5 Tillstånd till proviantering 80

8.6 Tillsyn 82

8.7 Återkallelse av tillstånd 83

8.8 Överklagande 85

9 Införsel av alkoholdrycker i vissa fall 86

10 Ekonomiska konsekvenser 88

11 Författningskommentar 89

11.1 Förslaget till lag om exportbutiker 89

11.2 Förslaget till lag om proviantering av fartyg och

luftfartyg 90

11.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 94

11.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt 98

11.5 Förslaget till lag om ändring i tullagen (1994:1550) 99

11.6 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 99

11.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m. 101

11.8 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738) 101

11.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:283) med

vissa bestämmelser för Scandinavian Airlines Systems

flygpassagerarterminal i Malmö 102

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Beskattning utan taxfree 103

Bilaga 2 Utredningens författningsförslag 108

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser beträffande betänkandet

Beskattning utan taxfree 129

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 130

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 157

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 8 april 1999 160

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om exportbutiker,

2. lag om proviantering av fartyg och luftfartyg,

3. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

4. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

5. lag om ändring i tullagen (1994:1550),

6. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

7. lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import,

m.m.,

8. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738),

9. lag om ändring i lagen (1984:283) med vissa bestämmelser för

Scandinavian Airlines Systems flygpassagerarterminal i Malmö.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om exportbutiker

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Regeringen får bevilja flygplatshållare tillstånd att inrätta exportbutik

på flygplats.

I en exportbutik får obeskattade gemenskapsvaror, med de

begränsningar som anges i 3 §, säljas till flygpassagerare som reser till en

plats utanför EG:s skatteområde. Annan försäljning får inte ske i en

exportbutik.

Verksamheten i en exportbutik skall bedrivas av en godkänd

upplagshavare enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt och lagen

(1994:1564) om alkoholskatt.

2 § I denna lag förstås med

obeskattade varor:

a) varor som inte har beskattats i Sverige, och

b) varor som har beskattats i Sverige men där avdrag för skatten

medgivits eller skatten har återbetalats,

gemenskapsvaror: varor som anges i artikel 4.7 i rådets förordning

(EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex

för gemenskapen1,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens

bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga.

3 § Försäljningen får endast avse följande varor och i angivna fall

följande kvantiteter av dessa varor till varje resande:

1. 200 cigaretter eller 100 cigariller eller 50 cigarrer eller 250 gram

röktobak eller en proportionell blandning av dessa tobaksvaror,

2. en liter spritdryck eller två liter starkvin,

två liter vin,

två liter starköl, och

3. parfym, luktvatten och andra kosmetiska preparat samt choklad- och

konfektyrvaror och andra tobaksvaror än sådana som anges ovan.

Till den som avreser med bestämmelseort i Norge får försäljning inte

ske till större mängder än vad resande får införa tullfritt till det landet.

Vid tillämpning av första stycket förstås med

spritdryck: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22

volymprocent,

starkvin: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 men inte

22 volymprocent, samt mousserande vin,

vin: annat vin än starkvin samt annan alkoholdryck med en alkoholhalt

som överstiger 3,5 men inte 15 volymprocent och som inte är starköl,

starköl: öl med en alkoholhalt som överstiger 3,5 volymprocent,

cigarill: cigarrer med en högsta vikt av 3 gram per styck.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.2 Förslag till lag om proviantering av fartyg och

luftfartyg

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § I denna lag finns bestämmelser om proviantering med icke-

gemenskapsvaror och med obeskattade gemenskapsvaror för förbrukning

eller försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg vid resa till utländsk

ort.

2 § I denna lag förstås med

obeskattade varor:

a) varor som inte har beskattats i Sverige, och

b) varor som har beskattats i Sverige men där avdrag för skatten

medgivits eller skatten har återbetalats,

gemenskapsvaror: varor som anges i artikel 4.7 i rådets förordning

(EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex

för gemenskapen1,

EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förordning (EEG)

nr 2913/92,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens

bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga.

Proviantering

3 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror får ske för

försäljning ombord vid resa till en plats utanför EG:s skatteområde och

för förbrukning ombord vid resa till utländsk ort.

Såvitt avser mervärdesskatt får proviantering ske i de fall som avses i

5 kap. 9 § första stycket 4 och 4 a mervärdesskattelagen (1994:200).

4 § Vid resa till en plats utanför EG:s tullområde får proviantering ske

med obeskattade gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror för

försäljning och förbrukning ombord.

Särskilt om vissa fartygslinjer

5 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror och med icke-

gemenskapsvaror för försäljning från kiosk eller liknande

försäljningsställe ombord på fartyg på linjer mellan Sverige och Norge

eller Sverige och Åland får endast avse spritdrycker, vin, starköl, öl,

tobaksvaror, parfymer, kosmetiska preparat, toalettmedel samt choklad-

och konfektyrvaror.

6 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror och med icke-

gemenskapsvaror får inte avse spritdrycker, vin eller starköl på

fartygslinje mellan svensk hamn från norska gränsen i norr till och med

Lysekil i söder och norsk hamn från och med Risör i väster till svenska

gränsen i öster.

På en sådan fartygslinje får obeskattad försäljning inte överstiga 20

cigaretter eller 10 cigariller eller cigarrer eller 50 gram andra tobaksvaror

per passagerare.

Tillstånd

7 § Proviantering med obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror samt

icke-gemenskapsvaror får endast ske om tillstånd har beviljats. Tillstånd

till proviantering skall beviljas den som bedriver verksamheten på

fartyget eller luftfartyget om denne med hänsyn till sina ekonomiska

förhållanden och omständigheterna i övrigt bör beviljas sådant tillstånd.

Tillstånd enligt första stycket beviljas för viss tid eller för varje tillfälle

som proviantering sker. Tillstånd för viss tid får beviljas den som

bedriver reguljär trafik eller liknande verksamhet.

8 § Proviantering enligt 7 § får ske endast till

1. luftfartyg som har en högsta tillåtna startvikt som överstiger 5 700

kilogram och som är destinerat till en utländsk flygplats för att lämna

eller hämta passagerare eller last,

2. fartyg som går i yrkesmässig trafik, dock inte fiskefartyg, och vars

bruttodräktighet är minst 75 och som skall anlöpa utländsk hamn för att

lämna eller hämta passagerare eller last eller som skall företa kryssning i

mer avlägsna farvatten som turistfartyg, eller

3. fartyg och luftfartyg som disponeras av Försvarsmakten.

Om det finns särskilda skäl får Tullverket bevilja dispens från kraven

på lägsta startvikt respektive bruttodräktighet i första stycket 1 och 2.

9 § Proviantering enligt 7 § får inte ske i större omfattning än vad som är

skäligt med hänsyn till

1. resans art och varaktighet,

2. det antal personer som kan beräknas följa med transportmedlet,

3. de begränsningar för omsättningen på transportmedlet som kan

finnas, och

4. det förråd av varor som redan finns ombord.

10 § Tillstånd till proviantering beviljas av Tullverket.

Tillsyn

11 § Tillsyn över att denna lag följs utövas av Tullverket.

12 § Bokföring för den som beviljats tillstånd skall vara utformad så att

kontroll av verksamheten är möjlig.

13 § Om Tullverket begär det skall tillståndshavaren tillhandahålla

bokföringshandlingar och övriga handlingar som rör verksamheten.

Tillståndshavaren skall också lämna tillträde till utrymmen som används

i verksamheten.

Bestämmelserna om handlingar och uppgifter som skall undantas i

3 kap. 15 15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i motsvarande mån handlingar och uppgifter

som skall tillhandahållas enligt denna lag.

Återkallelse av tillstånd

14 § Tullverket får återkalla ett tillstånd till proviantering om

1. förutsättningarna för att bevilja tillstånd inte längre finns,

2. tillståndshavaren använder varorna för andra ändamål än som anges

i tillståndet,

3. tillståndshavaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 12 eller 13 §,

eller

4. tillståndshavaren inte samverkar vid skatterevision enligt lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter eller

skattebetalningslagen (1997:484).

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte annat beslutas.

Uppgiftsskyldighet

15 § Uppgifter som en myndighet förfogar över och som behövs för

prövning och tillsyn enligt denna lag skall på Tullverkets begäran lämnas

till verket.

Uppgiftsskyldighet enligt första stycket föreligger dock inte i fråga om

uppgifter för vilka sekretess gäller till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller

3 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) eller en bestämmelse till vilken det

hänvisas i någon av de nämnda paragraferna.

Om sekretess gäller för uppgift enligt någon annan bestämmelse i

sekretesslagen och ett utlämnande skulle medföra synnerligt men för

något enskilt eller allmänt intresse, föreligger uppgiftsskyldighet endast

om regeringen på ansökan av Tullverket beslutar att uppgiften skall

lämnas ut.

16 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet för tillståndshavare.

Överklagande

17 § Beslut enligt 13 § första stycket får inte överklagas. Övriga beslut

enligt denna lag överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1563) om tobaksskatt

dels att 9, 10, 20, 22, 32, 33, 38, 39 och 40 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 31 e §, samt närmast

före 31 e § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §1

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor

enligt 13 eller 14 §,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 15 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning

enligt 16 §,

5. i annat fall än som avses i 1 3, från ett annat EG-land till Sverige för

in eller tar emot skattepliktiga varor, om varorna skall användas för annat

än privat bruk,

6. från tredje land importerar

skattepliktiga varor.

6. från tredje land importerar

skattepliktiga varor,

7. använder varor som

förvärvats skattefritt för annat

ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Att varor används för annat än

avsett ändamål skall i denna lag

likställas med att de går förlorade.

Skattskyldighet föreligger inte för varor som förs in till Sverige under

sådana omständigheter att förutsättningar skulle finnas att medge

återbetalning av skatten enligt 31 a §.

10 §

Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning

till näringsidkare tar emot

skattepliktiga varor från ett annat

EG-land eller från en annan

upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land, eller

3. yrkesmässigt i större

omfattning lagrar skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning

till näringsidkare tar emot

skattepliktiga varor från ett annat

EG-land eller från en annan

upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land,

3. yrkesmässigt i större

omfattning lagrar skattepliktiga

varor, eller

4. avser att bedriva verksamhet i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

tobaksvaror skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas

av beskattningsmyndigheten på särskild ansökan.

20 §

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte

är upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är

upplagshavare eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller

exporterar skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än

försäljning eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras

till något annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager

och som inte redan har beskattats,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 15 §, vid

mottagandet av skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 16 §, när leverans

sker,

6. den som är skattskyldig enligt

9 § 5, när de skattepliktiga varorna

förs in till Sverige.

6. den som är skattskyldig enligt

9 § första stycket 5, när de

skattepliktiga varorna förs in till

Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt

9 § första stycket 7, när varorna

används för annat än avsett

ändamål.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare

enligt 10 §, tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

22 §2

Den som är oregistrerad varumottagare enligt 14 § skall lämna

deklaration för varje mottagen leverans av skattepliktiga varor.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då varorna togs emot.

Den som är skattskyldig enligt

9 § 5 skall lämna deklaration när

skattepliktiga varor förs till

Sverige. Deklarationen skall ha

kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter införseln.

Den som är skattskyldig enligt

9 § första stycket 5 skall lämna

deklaration när skattepliktiga varor

förs till Sverige. Deklarationen

skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter införseln.

Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara upplagshavare

skall lämna deklaration när varorna tillverkas. Deklarationen skall ha

kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag

då varorna tillverkades.

Den som enligt 16 § femte stycket överför en skattepliktig vara skall

lämna en deklaration för varje avsänd leverans. Deklarationen skall ha

kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter

avsändandet av varorna.

Den som, utan att vara

registrerad varumottagare enligt

13 §, är skattskyldig enligt 9 §

första stycket 7 skall lämna

deklaration när skattepliktiga

varor använts för annat än avsett

ändamål. Deklarationen skall ha

kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då

varorna användes för annat än

avsett ändamål.

Inköp av varor utan skatt

31 e §

Den som har tillstånd enligt

lagen (1999:000) om

proviantering av fartyg och

luftfartyg får, i enlighet med vad

som anges i tillståndet, från en

upplagshavare köpa tobaksvaror

utan skatt

1. för förbrukning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till

utländsk ort, eller

2. för försäljning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till

tredje land.

32 §

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 10 § får avdrag

göras för skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

e) som har lagts upp på tullager

som inrättats för förvaring av

proviant, eller

f) som har levererats för

försäljning i exportbutik.

e) som har tagits emot för

förbrukning ombord på fartyg

eller luftfartyg på resa till utländsk

ort av någon som har tillstånd

enligt lagen (1999:000) om

proviantering av fartyg och

luftfartyg, eller

f) som har tagits emot för

försäljning ombord på fartyg eller

luftfartyg på resa till tredje land

av någon som har tillstånd enligt

lagen om proviantering av fartyg

och luftfartyg.

Upplagshavare, som bedriver

verksamhet i exportbutik enligt

lagen (1999:000) om

exportbutiker, får utöver vad som

anges i första stycket göra avdrag

för skatt på varor som levererats

till resande som kan uppvisa en

färdhandling för resa till tredje

land. Avdrag medges dock högst

med vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje

resande.

33 §

I deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad

varumottagare enligt 13 och 14 §§ eller en skatterepresentant enligt 15 §

får avdrag göras för skatt på tobaksvaror som förstörts under transporten

till varumottagaren genom olyckshändelse eller force majeure.

Registrerad varumottagare, som

har tillstånd enligt lagen

(1999:000) om proviantering av

fartyg och luftfartyg, får utöver

vad som anges i första stycket

göra avdrag för skatt på

tobaksvaror

1. som förbrukats ombord på

resa till utländsk ort, eller

2. som sålts ombord på resa till

tredje land.

38 §

Skattskyldig är den som

1. i Sverige yrkesmässigt tillverkar snus eller tuggtobak,

2. från ett annat EG-land

yrkesmässigt för in eller tar emot

snus eller tuggtobak, eller

3. från tredje land importerar

snus eller tuggtobak.

2. från ett annat EG-land

yrkesmässigt för in eller tar emot

snus eller tuggtobak,

3. från tredje land importerar

snus eller tuggtobak,

4. säljer snus eller tuggtobak i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker, eller

5. använder snus eller tuggtobak

som förvärvats skattefritt för annat

ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

39 §

Den som är skattskyldig enligt 38 § 1 skall vara registrerad hos

beskattningsmyndigheten.

Den som är skattskyldig enligt

38 § 2 eller 3 får efter ansökan

registreras, om verksamheten är av

större omfattning eller om det

annars finns särskilda skäl.

Den som är skattskyldig enligt

38 § 2, 3 eller 4 får efter ansökan

registreras, om verksamheten är av

större omfattning eller om det

annars finns särskilda skäl.

40 §

Skattskyldigheten för den som är registrerad inträder när snus och

tuggtobak levereras till en köpare som inte är registrerad, tas i anspråk

för annat ändamål än försäljning eller ingår i den skattskyldiges lager vid

avregistrering.

För den som är skattskyldig enligt 38 § 2, och som inte är registrerad

enligt 39 §, inträder skattskyldigheten när de skattepliktiga varorna förs

in till Sverige. Därvid skall de redovisningsregler som anges i 22 § andra

stycket tillämpas.

För den som är skattskyldig

enligt 38 § 5 inträder

skattskyldigheten när varorna

används för annat än avsett

ändamål. Därvid skall de

redovisningsregler som anges i 22

§ femte stycket tillämpas.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2. I fråga om varor som har lagts upp på tullager som inrättats för

förvaring av proviant eller levererats för försäljning i exportbutik före

ikraftträdandet gäller 32 § första stycket e och f i sin äldre lydelse.

3. Den som har förvärvat varor utan skatt före ikraftträdandet är

skyldig att betala skatt om varorna efter ikraftträdandet används för andra

ändamål än som anges i 32 § första stycket e och f samt andra stycket.

Därvid gäller 20 § första stycket 7 och 22 § femte stycket.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1564) om alkoholskatt

dels att 8, 9, 19, 20, 21, 31 e, 32 och 33 §§ samt rubriken närmast före

31 e § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 31 f §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §1

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor

enligt 12 och 13 §§,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 14 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning

enligt 15 §,

5. i annat fall än som avses i 1 3, från ett annat EG-land till Sverige för

in eller tar emot skattepliktiga varor, om varorna skall användas för annat

än privat bruk,

6. från tredje land importerar skattepliktiga varor,

7. annars i Sverige tillverkar

etylalkohol.

7. annars i Sverige tillverkar

etylalkohol,

8. använder varor som

förvärvats skattefritt för annat

ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Att varor används för annat än

avsett ändamål skall i denna lag

likställas med att de går förlorade.

Skattskyldighet föreligger inte för varor som förs in till Sverige under

sådana omständigheter att förutsättningar skulle finnas att medge

återbetalning av skatten enligt 31 a §.

9 §

Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning

till näringsidkare tar emot

skattepliktiga varor från ett annat

EG-land eller från en annan

upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land, eller

3. yrkesmässigt i större

omfattning lagrar skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning

till näringsidkare tar emot

skattepliktiga varor från ett annat

EG-land eller från en annan

upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land,

3. yrkesmässigt i större

omfattning lagrar skattepliktiga

varor, eller

4. avser att bedriva verksamhet i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

varor skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas

av beskattningsmyndigheten på särskild ansökan.

19 §

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte

är upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är

upplagshavare eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller

exporterar skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än

försäljning eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras

till något annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager

och som inte redan har beskattats,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 14 §, vid

mottagandet av skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 15 §, när leverans

sker,

6. den som är skattskyldig enligt

8 § 5, när de skattepliktiga varorna

förs in till Sverige.

6. den som är skattskyldig enligt

8 § första stycket 5, när de

skattepliktiga varorna förs in till

Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt

8 § första stycket 8, när varorna

används för annat än avsett

ändamål.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare

enligt 9 §, tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

20 §2

Skattskyldighet för upplagshavare enligt 19 § första stycket 1 inträder

inte för varor som

a) till följd av varornas karaktär förstörts under

framställning,bearbetning, lagring eller transport,

b) har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

c) har återanvänts vid tillverkning,

d) uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i

skatteupplaget,

e) används för framställning av vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

f) används för framställning av läkemedel,

g) används för att framställa smakämnen för tillverkning av livsmedel

och drycker med en alkoholhalt som inte överstiger 1,2 volymprocent,

h) direkt eller som ingrediens används i halvfabrikat för framställning

av livsmedel, eller som fyllning, förutsatt att alkoholinnehållet vid varje

tillfälle inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram

chokladprodukter, och 5 liter ren alkohol per 100 kilogram av andra

produkter,

i) används vid tillverkning av en vara som inte är avsedd för

konsumtion, under förutsättning att ingående alkohol är denaturerad i

enlighet med någon EG-medlemsstats krav,

j) används i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten

inte innehåller alkohol,

k) säljs i enlighet med

bestämmelsen i 31 b § för däri

angivna ändamål,

k) säljs i enlighet med

bestämmelsen i 31 e § för däri

angivna ändamål,

l) används för vetenskapligt ändamål eller är avsedda att levereras till

annan användare för vetenskapligt ändamål eller till sjukhus eller apotek

för medicinskt ändamål, eller

m) levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som

anges i 3 kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen

(1994:200), i den omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet.

Vad som sägs i första stycket a gäller även varumottagare enligt 12 och

13 §§ och skatterepresentant enligt 14 § för varor som till följd av

varornas karaktär förstörts under transport till denne.

Om skattepliktiga varor har

levererats utan skatt enligt första

stycket l, och varorna används för

annat ändamål än som där anges,

skall den till vilken varorna

levererats svara för skatten.

Beskattning skall därvid ske i den

ordning som föreskrivs för

skattskyldig enligt 8 § första

stycket 7.

21 §

Den som är oregistrerad varumottagare enligt 13 § skall lämna

deklaration för varje mottagen leverans av skattepliktiga varor.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag när varorna togs emot.

Den som är skattskyldig enligt

8 § 5 skall lämna deklaration när

skattepliktiga varor förs till

Sverige. Deklarationen skall ha

kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter införseln.

Den som är skattskyldig enligt

8 § första stycket 5 skall lämna

deklaration när skattepliktiga varor

förs till Sverige. Deklarationen

skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter införseln.

Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara godkänd

upplagshavare skall lämna deklaration när varorna tillverkas.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då varorna tillverkades.

Den som, utan att vara

registrerad varumottagare enligt

12 §, är skattskyldig enligt 8 §

första stycket 8 skall lämna

deklaration när skattepliktiga

varor använts för annat än avsett

ändamål. Deklarationen skall ha

kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då

varorna användes för annat än

avsett ändamål.

Inköp mot försäkran m.m.

Inköp av varor utan skatt

31 e §3

Den som har tillstånd från Läkemedelsverket enligt lagen (1961:181)

om försäljning av teknisk sprit m. m. att inköpa minst 25 kilogram

alkohol under ett kalenderår, får från en upplagshavare köpa sådan

alkohol som anges i tillståndet utan alkoholskatt mot att han lämnar en

försäkran till denne om att alkoholen skall användas för sådant ändamål

som anges i 20 § första stycket e j.

Om skattepliktiga varor har

levererats utan skatt enligt första

stycket och varorna används för

annat ändamål än som anges där,

skall den som lämnat försäkran

svara för skatten. Beskattning

skall därvid ske i den ordning som

föreskrivs för skattskyldig enligt

8 § första stycket 7.

31 f §

Den som har tillstånd enligt

lagen (1999:000) om

proviantering av fartyg och

luftfartyg får, i enlighet med vad

som anges i tillståndet, från en

upplagshavare köpa alkoholvaror

utan skatt

1. för förbrukning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till

utländsk ort, eller

2. för försäljning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till

tredje land.

32 §

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 9 § får avdrag

göras för skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

e) som har lagts upp på tullager

som inrättats för förvaring av

proviant, eller

f) som har levererats för

försäljning i exportbutik.

e) som har tagits emot för

förbrukning ombord på fartyg

eller luftfartyg på resa till utländsk

ort av någon som har tillstånd

enligt lagen (1999:000) om

proviantering av fartyg och

luftfartyg, eller

f) som har tagits emot för

försäljning ombord på fartyg eller

luftfartyg på resa till tredje land

av någon som har tillstånd enligt

lagen om proviantering av fartyg

och luftfartyg.

Upplagshavare, som bedriver

verksamhet i exportbutik enligt

lagen (1999:000) om

exportbutiker, får utöver vad som

anges i första stycket göra avdrag

för skatt på varor som levererats

till resande som kan uppvisa en

färdhandling för resa till tredje

land. Avdrag medges dock högst

med vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje

resande.

33 §

I deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad

varumottagare enligt 12 och 13 §§ eller en skatterepresentant enligt 14 §

får avdrag göras för skatt på alkoholvaror som förstörts under transporten

till varumottagaren genom olyckshändelse eller force majeure.

Registrerad varumottagare, som

har tillstånd enligt lagen

(1999:000) om proviantering

avfartyg och luftfartyg, får utöver

vad som anges i första stycket

göra avdrag för skatt på

alkoholvaror

1. som förbrukats ombord på

resa till utländsk ort, eller

2. som sålts ombord på resa till

tredje land.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2. I fråga om varor som har lagts upp på tullager som inrättats för

förvaring av proviant eller levererats för försäljning i exportbutik före

ikraftträdandet gäller 32 § första stycket e och f i sin äldre lydelse.

3. Den som har förvärvat varor utan skatt före ikraftträdandet är

skyldig att betala skatt om varorna efter ikrafträdandet används för andra

ändamål än som anges i 32 § första stycket e och f samt andra stycket.

Därvid gäller 19 § första stycket 7 och 21 § fjärde stycket.

2.5 Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

Härigenom föreskrivs i fråga om tullagen (1994:1550)

dels att 51§ skall upphöra att gälla,

dels att 45, 46, 52, 57 och 117 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

45 §

Bestämmelser om tillfälliga lager, tullager, transitering samt frizoner

och frilager finns i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 och

kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93. Regeringen får meddela

föreskrifter till utfyllnad och verkställighet av dessa bestämmelser.

För försäljning av oförtullade

eller obeskattade varor till

flygpassagerare som avreser till

utlandet får inrättas butik på

flygplats (exportbutik). Om det

finns särskilda skäl, får

exportbutik inrättas även på någon

annan plats.

46 §

Tillstånd att inrätta frizon,

frilager eller exportbutik meddelas

av regeringen.

Tillstånd att inrätta frizon eller

frilager meddelas av regeringen.

52 §1

Tillfälliga lager, tullager,

frizoner och frilager samt

exportbutiker är underkastade

tullmyndigheternas övervakning

och kontroll.

Tillfälliga lager, tullager,

frizoner och frilager är

underkastade tullmyndigheternas

övervakning och kontroll.

Regeringen får meddela föreskrifter om redovisningsskyldighet i fråga

om varor som förvaras på sådana platser.

57 §2

För kontroll av att deklarations- och uppgiftsskyldighet enligt

tullagstiftningen har fullgjorts riktigt och fullständigt får tullmyndigheten

undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras,

2. områden för tillfälligt lager,

tullager, frizoner, frilager och

exportbutiker, flygplatser och

bangårdar, där varor som står

under tullkontroll förvaras, och

även lokaler inom sådana

områden, samt

2. områden för tillfälligt lager,

tullager, frizoner och frilager,

flygplatser och bangårdar, där

varor som står under tullkontroll

förvaras, och även lokaler inom

sådana områden, samt

3. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av resande vid inresa till eller utresa från EG:s

tullområde eller av person som kan anmanas stanna enligt 58 §.

Bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i 19 §

lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

117 §

Regeringen får föreskriva att avgifter skall betalas för

1. tillstånd till

betalningsanstånd,

2. utfärdande av särskild

tullräkning, och

3. tillstånd att inneha

exportbutik.

1. tillstånd till

betalningsanstånd, och

2. utfärdande av särskild

tullräkning.

Bestämmelsen i 36 § tillämpas även i fråga om avgifter enligt första

stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.6 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)

dels att 3 kap. 30 c §1 skall upphöra att gälla,

dels att 5 kap. 9 §, 7 kap. 5 § och 10 kap. 11 och 12 §§ skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

9 §2

En omsättning enligt 2, 2 a, 2 b eller 3 § av en vara anses som en

omsättning utomlands, om

1. säljaren levererar varan till en plats utanför EG,

2. direkt utförsel av varan till en plats utanför EG ombesörjs av en

speditör eller fraktförare,

3. en utländsk företagare förvärvar varan för sin verksamhet i utlandet

och hämtar den här i landet för direkt utförsel till en plats utanför EG,

4. varan levereras till ett fartyg eller ett luftfartyg i utrikes trafik för

bruk ombord på ett sådant fartyg eller luftfartyg eller för sådan

omsättning som anges i 1 § tredje stycket,

4 a. varan levereras till ett

fartyg eller luftfartyg i de fall som

avses i 2 b § för försäljning

ombord och avser sådana

livsmedel eller livsmedelstillsatser

som anges i livsmedelslagen

(1971:511), dock inte

punktskattepliktiga varor,

5. varan omsätts på fartyg eller luftfartyg i de fall som avses i 2 b § för

konsumtion ombord,

6. varan levereras för försäljning

i exportbutik enligt 45 § tullagen

(1994:1550),

6. varan levereras för försäljning

eller försäljs i en sådan butik som

avses i lagen (1999:000) om

exportbutiker,

7. varan är en personbil eller motorcykel som vid leveransen är införd i

exportvagnförteckning,

8. varan levereras för en sådan utländsk företagares räkning som inte är

skattskyldig för omsättningen och leveransen görs inom ramen för ett

garantiåtagande som företagaren gjort, eller

9. varan levereras här i landet till en fysisk person som är bosatt eller

stadigvarande vistas i ett annat land än ett EG-land, under förutsättning

att

a. ersättningen utgör minst 200 kronor, och

b. säljaren kan visa att köparen har medfört varan vid resa till en plats

utanför EG före utgången av tredje månaden efter den månad under

vilken leveransen av varan gjordes.

Vid leverans av en vara inom landet till en fysisk person som är bosatt

i Norge eller på Åland anses omsättningen som en omsättning utomlands

endast om

1. leveransen avser en vara eller en grupp av varor som normalt utgör

en helhet och ersättningen utgör minst 1 000 kronor efter avdrag för skatt

enligt denna lag som hänför sig till ersättningen och

2. säljaren kan visa att köparen i nära anslutning till leveransen fört in

varan eller varorna till Norge eller till Åland och därvid enligt tullräkning

eller liknande handling betalat skatt motsvarande skatt enligt denna lag.

Om en gemenskapsvara

levereras för försäljning från kiosk

eller liknande försäljningsställe

ombord på fartyg på linjer mellan

Sverige och Norge och leveransen

görs till fartyget, gäller första

stycket endast om varan består av

spritdrycker, vin, starköl, öl,

tobaksvaror, parfymer, kosmetiska

preparat, toalettmedel eller

choklad- eller konfektyrvaror.

En leverans av varor till fartyg

på linjer mellan Sverige och Norge

eller mellan Sverige och Åland

skall anses som en omsättning

utomlands endast om leveransen

begränsas på det sätt som anges

för proviantering i 5 och 6 §§

lagen (1999:000) om

proviantering av fartyg och

luftfartyg.

En leverans som avses i första

stycket 4 av punktskattepliktiga

varor skall anses som en

omsättning utomlands endast om

leveransen uppfyller de villkor

som gäller för proviantering i 7 9

§§ lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg.

En försäljning som avses i

första stycket 6 skall anses som en

omsättning utomlands endast om

försäljningen uppfyller de villkor

som gäller enligt 3 § lagen om

exportbutiker.

7 kap.

5 §3

Vid uttag av sådana tjänster gällande fastigheter som avses i 2 kap. 7

eller 8 § utgörs beskattningsunderlaget av

1. de nedlagda kostnaderna,

2. beräknad ränta på kapital, annat än lånat, som är nedlagt i sådant

varulager eller sådana andra tillgångar än omsättningstillgångar som

används för tjänsterna, samt

3. värdet av arbete som den skattskyldige personligen utfört.

Vid uttag av tjänster som avses i 2 kap. 8 § utgörs

beskattningsunderlaget, om den skattskyldige begär det, i stället av

lönekostnaderna, inräknat skatter och avgifter som grundas på dessa

kostnader.

Vid uttag för försäljning från

kiosk eller liknande

försäljningsställe ombord på fartyg

på linjer mellan Sverige och Norge

av andra varor än sådana som

uppräknas i 5 kap. 9 § tredje

stycket utgörs

beskattningsunderlaget av inköps-

värdet.

Vid uttag för försäljning från

kiosk eller liknande

försäljningsställe ombord på fartyg

på linjer mellan Sverige och Norge

eller Sverige och Åland av andra

varor än sådana som avses i 5 §

lagen (1999:000) om

proviantering av fartyg och

luftfartyg utgörs

beskattningsunderlaget av inköps-

värdet

10 kap.

11 §4

Den som i en yrkesmässig

verksamhet omsätter varor eller

tjänster inom landet har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen är undantagen från

skatteplikt enligt 3 kap. 9 § utom

tredje stycket 2, 10 §, 19 § första

stycket 2, 21 §, 21 a §, 22 §, 23 §

1, 2, 4 eller 7, 26 a §, 30 a §, 30 c

§, 30 e §, 32 § eller enligt 9 c kap.

1 §.

Den som i en yrkesmässig

verksamhet omsätter varor eller

tjänster inom landet har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen är undantagen från

skatteplikt enligt 3 kap. 9 § utom

tredje stycket 2, 10 §, 19 § första

stycket 2, 21 §, 21 a §, 22 §, 23 §

1, 2, 4 eller 7, 26 a §, 30 a §, 30 e

§, 32 § eller enligt 9 c kap. 1 §.

Rätten till återbetalning av ingående skatt hänförlig till sådan

omsättning som avses i 3 kap. 9 § utom tredje stycket 2, 10 § samt 23 §

1, gäller endast under förutsättning att den som förvärvar varan eller

tjänsten bedriver verksamhet utanför EG eller att tjänsten har direkt

samband med varor som exporteras till ett land som inte är medlem i EG.

Rätt till återbetalning föreligger också för ingående skatt som hänför

sig till förvärv av varor och tjänster som skall anses omsatta i ett annat

EG-land. Rätten till återbetalning gäller under förutsättning att

avdragsrätt eller återbetalningsrätt för den ingående skatten skulle ha

förelegat om varan eller tjänsten hade ansetts omsatt här i landet.

12 §5

Den som omsätter varor eller

tjänster genom export har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen sker utanför EG.

Rätten till återbetalning gäller

under förutsättning att

omsättningen är skattepliktig eller

undantagen från skatteplikt enligt

3 kap. 9 § utom tredje stycket 2,

10 §, 19 § första stycket 2, 21 §,

23 § 1, 2 eller 4, 30 c § eller 30 e

§.

Den som omsätter varor eller

tjänster genom export har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen sker utanför EG.

Rätten till återbetalning gäller

under förutsättning att

omsättningen är skattepliktig eller

undantagen från skatteplikt enligt

3 kap. 9 § utom tredje stycket 2,

10 §, 19 § första stycket 2, 21 §,

23 § 1, 2 eller 4 eller 30 e §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999. Äldre bestämmelser gäller

dock fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m.

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 § lagen (1994:1551) om frihet från

skatt vid import, m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §

Bestämmelser om frihet från

skatt för varor vilka såsom

förnödenheter och proviant förs

ombord på fartyg eller luftfartyg i

internationell trafik finns i

mervärdesskattelagen (1994:200).

Frihet från mervärdesskatt vid

import skall medges för

1. varor som levereras till fartyg

eller luftfartyg i utrikes trafik för

sådana ändamål som medför att

skatt inte skall tas ut enligt 5 kap.

9 § första stycket 4, 4 a och 5

mervärdesskattelagen (1994:200),

och

2. varor som levereras för

försäljning i en sådan butik som

avses i lagen (1999:000) om

exportbutiker.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.8 Förslag till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 2 och 5 §§ alkohollagen (1994:1738)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

2 §1

Spritdrycker, vin och starköl får föras in till landet endast av den som

har tillverknings- eller partihandelstillstånd avseende sådana varor.

Utöver vad som anges i första stycket får spritdrycker, vin och starköl

föras in

1. av den som har rätt till tullfrihet enligt 4 § lagen (1994:1547) om

tullfrihet m.m.,

2. av resande som har fyllt 20 år eller person, som utför arbete på

transportmedel och som har uppnått nämnda ålder, för eget eller

familjens bruk eller som gåva till närstående för dennes eller dennes

familjs personliga bruk,

3. som proviant på fartyg eller luftfartyg enligt särskilda bestämmelser,

4. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som flyttar till Sverige, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk, och

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som har förvärvat dryckerna

genom arv eller testamente, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk.

4. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som flyttar till Sverige, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk,

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som har förvärvat dryckerna

genom arv eller testamente, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk,

6. av den som godkänts som

upplagshavare enligt 9 § lagen

(1994:1564) om alkoholskatt och

som bedriver verksamhet i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker, och

7. av den som registrerats som

varumottagare enligt 12 § lagen

om alkoholskatt och som har

tillstånd enligt lagen (1999:000)

om proviantering av fartyg och

luftfartyg.

Spritdrycker, vin och starköl som medförs som proviant på järnvägståg

i internationell trafik, får föras in i den utsträckning som krävs för

servering av passagerare under tågets färd inom landet.

5 §

Den som är berättigad att

bedriva partihandel får sälja

varorna till detaljhandelsbolaget,

till den som har tillverknings- eller

partihandelstillstånd för

motsvarande varor och till den

som har meddelats

serveringstillstånd för sådana

varor. Tillståndshavaren får också

exportera varorna eller sälja dem

till den som fått sådant särskilt

tillstånd till inköp av varorna som

avses i 4 §.

Den som är berättigad att

bedriva partihandel får sälja

varorna till detaljhandelsbolaget,

till den som har tillverknings- eller

partihandelstillstånd för

motsvarande varor och till den

som har meddelats

serveringstillstånd för sådana

varor. Tillståndshavaren får också

exportera varorna eller sälja dem

till den som fått sådant särskilt

tillstånd till inköp av varorna som

avses i 4 §. Försäljning får även

ske till den som bedriver

verksamhet i exportbutik enligt

lagen (1999:000) om

exportbutiker och till den som har

tillstånd enligt lagen (1999:000)

om proviantering av fartyg och

luftfartyg.

Endast den som är berättigad att bedriva partihandel får omförpacka

eller buteljera varorna.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:283) med

vissa bestämmelser för Scandinavian Airlines

Systems flygpassagerarterminal i Malmö

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1984:283) med vissa bestämmelser

för Scandinavian Airlines Systems flygpassagerarterminal i Malmö skall

upphöra att gälla vid utgången av juni 1999.

3 Ärendet och dess beredning

En särskild utredare fick den 18 december 1997 bl.a. i uppdrag att lägga

fram förslag till åtgärder för kontroll av proviantering för skattefri

försäljning och förbrukning ombord på fartyg och luftfartyg och i det

sammanhanget göra en allmän översyn av förordningen (1994:1694) om

viss proviantering m.m. samt analysera EG:s regler på taxfreeområdet

och bestämmelserna i den nordiska provianteringsöverenskommelsen.

Vidare skulle utredaren med anledning av att taxfreeförsäljningen i EU-

intern trafik kommer att upphöra den 1 juli 1999 lägga fram förslag till

hur försäljningen av beskattade varor ombord på fartyg och luftfartyg

skall hanteras skattemässigt. Utredningen arbetar under namnet 1998 års

punktskatteutredning.

I oktober 1998 avlämnade utredaren delbetänkandet Beskattning utan

taxfree (SOU 1998:126). Utredningens sammanfattning av betänkandet

finns i bilaga 1. Utredningens författningsförslag finns i bilaga 2.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgänglig i Finansdepartementet (dnr

Fi1998/2939).

Ett flertal remissinstanser redogör för vilka konsekvenser ett

avskaffande av taxfreeförsäljningen inom EU får vad gäller

sysselsättning, konkurrensförhållanden m.m. Utredningens uppdrag har

dock inte omfattat dessa frågor utan i utredningens uppdrag har endast

ingått att lägga fram förslag till hur försäljningen av beskattade varor

ombord på fartyg och luftfartyg skall hanteras skattemässigt när

taxfreeförsäljningen inom EU slopas den 1 juli 1999. Rådets beslut att

avskaffa taxfreeförsäljningen har dock diskuterats av Europeiska

unionens råd för ekonomiska och finansiella frågor (Ekofin) den 18

januari och den 15 mars 1999. Remissinstansernas synpunkter på beslutet

att avskaffa taxfree-försäljningen har beaktats vid beredningen av

Sveriges ståndpunkt inför nämnda möten. Kommissionen har inte lagt

fram något förslag om att ändra rådets beslut från 1991 om att avskaffa

taxfreeförsäljningen. Regeringen utgår därför tills vidare från att

taxfreeförsäljningen kommer att upphöra den 1 juli 1999 och avser nu att

ta upp förslagen i betänkandet Beskattning utan taxfree. Vi återkommer

till vår bedömning att taxfreeförsäljningen kommer att upphöra den 1 juli

1999 i avsnitt 5.1.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 18 mars 1999 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i

bilaga 5. Regeringens lagförslag avviker i två fall från vad Lagrådet

förordat. Vi återkommer till detta och de övriga synpunkter som Lagrådet

fört fram i det följande. I förhållande till lagrådsremissen har också gjorts

vissa ändringar i lagtexten av redaktionell karaktär.

4 Inledning

4.1 Allmänt

Inom EU finns gemenskapsregler för mervärdesskatt och för vissa

punktskatter. För punktskatter på alkohol- och tobaksvaror samt

mineraloljeprodukter har gemensamma förfaranderegler införts genom

rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler

för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning

av sådana varor (EGT nr L 076, 23.3.1992 s. 1, Celex 392L0012), det

s.k. cirkulationsdirektivet. Den gemensamma beskattningsordningen för

mervärdesskatt regleras i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17

maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande

omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig

beräkningsgrund (EGT nr L 145, 13.6.1977, s. 1, Celex 377L0388), det

s.k. sjätte direktivet.

När det gäller alkohol- och tobaksvaror ombord på fartyg och flygplan

skiljer cirkulationsdirektivet på varor som medtas i det personliga

bagaget av den resande och varor som konsumeras ombord.

Fram till den 1 juli 1999 får medlemsstaterna befria från punktskatt

sådana varor som tillhandahålls av taxfreebutiker och som tas med i den

resandes personliga bagage vid flyg- eller sjöresa från en medlemsstat till

en annan. Detsamma gäller varor som tillhandahålls ombord på ett

flygplan eller ett fartyg i passagerartrafik inom gemenskapen. Befrielsen

omfattar dock endast vissa kvantiteter, nämligen de kvantiteter som kan

föras in från tredje land utan att tull skall betalas. Medlemsstaterna skall

vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att undantaget tillämpas

korrekt och utan krångel och för att förebygga skatteundandragande,

skattefusk eller missbruk.

Detta undantag för medlemsstaterna upphör enligt rådets beslut den 1

juli 1999. Skattefri försäljning av varor som tas med i bagaget kan därför

inte ske i taxfreebutiker och ombord på fartyg och luftfartyg efter detta

datum.

För förbrukning ombord gäller andra regler. Till dess att rådet på

kommissionens förslag har infört gemenskapsbestämmelser om

proviantering får medlemsstaterna enligt cirkulationsdirektivet behålla

sina nationella bestämmelser i detta ämne. För förbrukning ombord finns

således inte något krav på att varorna efter den 30 juni 1999 skall vara

beskattade.

Försäljning och förbrukning ombord vid resa till eller från tredje land

kommer även fortsättningsvis att kunna ske med punktskattebefriade

varor.

Fram till och med den 30 juni 1999 får medlemsstaterna undanta viss

försäljning från mervärdesskatt. Det gäller omsättning av varor som säljs

i taxfreebutiker för att tas med i det personliga bagaget hos resenärer som

flyger eller åker båt mellan medlemsstaterna. En värdegräns tillämpas för

mervärdesskattefriheten.

I likhet med vad som gäller på punktskatteområdet kommer försäljning

och förbrukning ombord vid resa till eller från tredje land även

fortsättningsvis att kunna ske med mervärdesskattebefriade varor.

Med EG eller EG-land avses i punktskatte- och

mervärdesskattesammanhang de områden som tillhör EG:s skatteområde.

Cirkulationsdirektivet och sjätte direktivet skall enligt huvudregeln

tillämpas på gemenskapens territorium, såsom detta territorium

definieras i Fördraget om upprättande av Europeiska ekonomiska

gemenskapen och då särskilt artikel 227 i fördraget.

Från denna huvudregel har dock dessa områden undantagits:

 Danmark: Grönland och Färöarna,

 Tyskland: ön Helgoland och området Büsingen,

 Italien: Livigno, Campione d Italia och de italienska delarna av

Luganosjön,

 Spanien: Ceuta, Melilla och Kanarieöarna,

 Storbritannien: Kanalöarna och Gibraltar,

 Finland: Åland, och

 Frankrikes utomeuropeiska departement.

Försäljning och förbrukning ombord vid resa mellan Sverige och

Åland kommer alltså även i fortsättningen att kunna ske med

skattebefriade varor.

4.2 Cirkulationsdirektivet

4.2.1 Några centrala begrepp

I direktivet definieras inledningsvis vissa begrepp som är centrala för

förståelsen av förfarandereglerna. Dessa begrepp är

a) godkänd lagerhavare: fysisk eller juridisk person som av en

medlemsstats behöriga myndigheter fått tillstånd att tillverka, bearbeta,

förvara, ta emot och avsända punktskattebelagda varor inom ramen för

sin affärsverksamhet, varvid punktskatten är vilande enligt

uppskovsreglerna för skatteupplag,

b) skatteupplag: en plats där varor som är belagda med punktskatt

tillverkas, bearbetas, förvaras, mottas eller avsänds enligt

uppskovsreglerna av en godkänd lagerhavare inom ramen för hans

affärsverksamhet, under de särskilda villkor som fastställts av de

behöriga myndigheterna i den medlemsstat där skatteupplaget är beläget,

c) uppskovsregler: en skatteordning som tillämpas på tillverkning,

bearbetning, förvaring och flyttning av varor, varvid punktskatten är

vilande (suspensionsordningen),

d) näringsidkare med punktskatteregistrering: fysisk eller juridisk

person utan ställning som godkänd lagerhavare, som av behöriga

myndigheter i en medlemsstat fått tillstånd att, inom ramen för sin

affärsverksamhet, ta emot punktskattebelagda varor från en annan

medlemsstat enligt uppskovsreglerna; denna typ av näringsidkare skall

ställa säkerhet för skatten och får varken förvara eller avsända sådana

punktskattebelagda varor enligt uppskovsreglerna,

e) näringsidkare utan punktskatteregistrering: fysisk eller juridisk

person utan ställning som godkänd lagerhavare, som har rätt att inom

ramen för sin affärsverksamhet tillfälligtvis ta emot punktskattebelagda

varor från en annan medlemsstat enligt uppskovsreglerna; denna typ av

näringsidkare får varken förvara eller avsända sådana varor enligt

uppskovsreglerna och måste garantera betalningen av punktskatt till

skattemyndigheterna i destinationsmedlemsstaterna innan varorna

avsänds.

4.2.2 Huvudprinciper för beskattningsförfarandet

Förfarandereglerna i cirkulationsdirektivet innebär i princip att

punktskattepliktiga varor kan cirkulera fritt (dvs. utan gränskontroller),

att beskattningskonsekvenserna skjuts upp tills varorna når den

slutgiltiga konsumenten och att beskattningen skall ske i

konsumtionslandet.

Syftet med suspensionsordningen är att varorna, trots att de är

skattepliktiga, skall kunna bearbetas, lagras och förflyttas mellan

medlemsländerna i tidigare led än detaljistledet utan att

beskattningskonsekvenser inträder. Skatten förfaller med andra ord inte

till betalning under den tid varorna befinner sig inom

suspensionsordningen. Betalningsskyldighet för punktskatt inträder först

när varan blir tillgänglig för konsumtion, vilket den anses vara när den

upphör att omfattas av suspensionsordningen. För punktskattepliktiga

varor, som inte omfattas av suspensionsordningen, gäller att punktskatten

förfaller till betalning i samband med att varan framställs eller importeras

från land utanför gemenskapen. Omfattas varorna av något

gemenskapens tullförfarande vid införandet till EU anses dock importen

äga rum först när varorna lämnar tullförfarandet.

4.2.3 Framställning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

varor

Framställning, bearbetning och lagring av skattepliktiga varor skall i

princip alltid ske i skatteupplag om skatten inte är betald. Flyttning av

punktskattepliktiga varor under skatteuppskov skall enligt huvudregeln

ske från ett skatteupplag till ett annat. De risker som är förknippade med

sådan flyttning skall täckas av en säkerhet för punktskattens betalning.

Säkerheten skall ställas av den avsändande godkända lagerhavaren.

En godkänd lagerhavare i ett medlemsland kan alltså sända

skattepliktiga varor till ett skatteupplag i ett annat medlemsland eller till

ett annat skatteupplag i det egna landet utan att det får några

beskattningskonsekvenser.

Mottagaren av skattepliktiga varor som sänds från ett skatteupplag

under skatteuppskov är dock inte alltid en godkänd lagerhavare.

Mottagaren kan också vara en näringsidkare med eller utan

punktskatteregistrering i ett annat EU-land. Sådana näringsidkare skall

alltid ställa säkerhet för skattens betalning och detta skall ske innan

leveransen påbörjas. Skatten förfaller till betalning när varorna tas emot.

Mottagaren kan också vara en av den avsändande upplagshavaren utsedd

skatterepresentant. En skatterepresentant måste vara etablerad i

destinationsmedlemsstaten och vara godkänd av skattemyndigheterna

där. Han skall i upplagshavarens ställe garantera betalningen av

punktskatt på de villkor som bestäms av skattemyndigheterna i

destinationsmedlemsstaten. Vidare skall han betala punktskatten i

destinationsmedlemsstaten när varorna mottagits.

4.2.4 Krav på dokument

Vid förflyttning mellan medlemsstater av skattepliktiga varor, som

omfattas av suspensionsordningen, skall varorna åtföljas av ett

ledsagardokument som upprättas av avsändaren. Syftet med dokumentet

är att underlätta skattekontrollen och det för en effektiv kontroll

nödvändiga samarbetet mellan medlemsländerna. Ledsagardokumentet

skall upprättas i fyra exemplar, varav ett skall behållas av avsändaren och

resten skall medfölja under transporten. Efter leverans skall ett exemplar

behållas av mottagaren och ett, returexemplaret, återsändas till

avsändaren.

4.2.5 Avvikelser från suspensionsordningen

Avvikelser från de bestämmelser som gäller under den tid som

skattepliktiga varor omfattas av suspensionsordningen innebär att

varorna upphör att omfattas av ordningen, dvs. att de anses släppta för

konsumtion. Detta innebär i sin tur att skatten omedelbart förfaller till

betalning. Skatten skall därvid betalas i det land där överträdelsen har

skett av den som har ställt säkerhet för betalning av skatten. Om det inte

går att fastställa var överträdelsen har skett, anses den ha skett i den

medlemsstat där felaktigheten konstaterades. Om en punktskattepliktig

vara inte når fram till mottagaren och det inte är möjligt att fastställa var

varan finns, skall skatten betalas i det land varifrån varan levererades.

4.2.6 Förflyttning av varor som släppts för konsumtion

Varor anses släppta för konsumtion när de lämnar suspensionsordningen.

Det saknar betydelse om detta sker genom överträdelser av

uppskovsreglerna eller genom att varorna levereras till detaljistledet.

Då punktskattepliktiga varor som redan släppts för konsumtion i en

medlemsstat förvaras för kommersiella ändamål i en annan medlemsstat

skall punktskatt tas ut i den medlemsstat där varorna förvaras. Detta

innebär att då varor som redan släppts för konsumtion flyttas till en

annan medlemsstat för kommersiella ändamål skall punktskatt tas ut i

denna andra medlemsstat. Beroende på omständigheterna skall skatten

betalas av den som utför leveransen eller innehar de varor som är

avsedda för leverans eller av den som tar emot varorna för användning.

När varor som släppts för konsumtion flyttas mellan olika medlemsstater

skall de åtföljas av ett förenklat ledsagardokument. Den som skall betala

skatten på varorna skall innan varorna avsänds lämna en deklaration till

skattemyndigheterna i destinationsmedlemsstaten och ställa säkerhet för

betalning av skatten. Han skall vidare samtycka till varje kontroll som

gör det möjligt för destinationsmedlemsstatens myndigheter att förvissa

sig om att varorna faktiskt har mottagits och att utgående punktskatt har

betalats. Den punktskatt som betalats i den första medlemsstaten skall

återbetalas.

4.2.7 Införsel för privat bruk

För skattepliktiga varor, som privatpersoner medför för eget bruk från ett

EU-land till ett annat och som transporterats av dem själva, gäller att

skatten skall betalas i det land där varorna anskaffades. Att varorna måste

transporteras av privatpersonerna själva framgår av EG-domstolens dom

i det s.k. Man in Black-fallet (C-296/95). Vid bedömningen av om de

varor som en privatperson medför skall anses vara avsedda för eget bruk

skall hänsyn tas till bl.a. mängden varor. Medlemsländerna får utfärda

vägledande anvisningar om vilken mängd som därvid bör godtas. Det

förhållandet att en person medför större mängder än vad som anges i

anvisningarna får emellertid inte ensamt medföra att varorna anses

avsedda för annat än eget bruk. Andra omständigheter som talar för

motsatsen skall alltså beaktas. Mängdangivelserna i sådana eventuella

vägledande anvisningar får inte understiga 800 cigaretter, 400 cigariller,

200 cigarrer, 1 kg röktobak, 10 liter sprit, 20 liter starkvin, 90 liter vin

(inklusive högst 60 liter mousserande vin) samt 110 liter öl.

4.3 Huvuddragen i de svenska lagarna om skatt på

alkohol och tobak

4.3.1 Allmänt

Cirkulationsdirektivets bestämmelser införlivades med svensk

lagstiftning genom lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564)

om alkoholskatt och lagen (1994:1776) om skatt på energi. Begreppet

suspensionsordning har dock inte förts in i lagarna.

Suspensionsordningen har dock i praktiken införlivats med de svenska

lagarna t.ex. genom att skattskyldighet inte inträder i vissa fall.

I lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi används termen

upplagshavare i stället för lagerhavare. Termerna registrerad och

oregistrerad varumottagare används i stället för näringsidkare med eller

utan punktskatteregistrering.

Beskattningsmyndighet för punktskatter är Skattemyndigheten i Gävle.

4.3.2 Upplagshavare

Upplagshavare skall vara godkända av beskattningsmyndigheten.

Godkänd som upplagshavare kan den bli som avser att yrkesmässigt

tillverka eller bearbeta skattepliktiga varor, bedriva yrkesmässig

försäljning av skattepliktiga varor till näringsidkare eller yrkesmässigt i

större omfattning lagra skattepliktiga varor. Dessutom krävs att sökanden

med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare. Även skatteupplagen måste

godkännas av beskattningsmyndigheten. Upplagshavares tillverkning,

bearbetning och lagring av skattepliktiga varor skall äga rum i ett

godkänt skatteupplag.

Upplagshavare skall ställa säkerhet för betalning av skatt i samband

med transport av obeskattade varor. Det skall dessutom finnas en

säkerhet för de varor som förvaras i skatteupplaget. Säkerheternas storlek

beräknas enligt schablonregler. Vid transporter skall säkerheten motsvara

den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade varor som

upplagshavaren transporterar under ett dygn. För varor i skatteupplag

skall säkerheten motsvara tio procent av skatten på de varor som i

medeltal förvaras i upplaget.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas om

förutsättningar för godkännande inte längre finns. Godkännande av

upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte längre är

godtagbar.

En upplagshavare kan leverera skattepliktiga varor till en

upplagshavare i Sverige eller till en upplagshavare eller registrerad eller

oregistrerad varumottagare i ett annat EU-land utan att skattskyldighet

inträder. Om varor tas ut ur skatteupplaget av annan anledning utan att

föras till något annat skatteupplag inträder dock skattskyldighet.

Vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EU-

land skall upplagshavaren upprätta ett ledsagardokument i fyra exemplar.

Tre exemplar av dokumentet skall åtfölja varorna under transport. Har en

upplagshavare inte inom två månader efter utgången av den

kalendermånad under vilken varorna avsänts fått tillbaka returexemplaret

skall han utan dröjsmål underrätta beskattningsmyndigheten. Om varorna

inte når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet skall varorna

beskattas i Sverige om varorna finns här eller kan antas ha konsumerats

här. Detsamma gäller om det inte kan utredas var varorna finns eller har

konsumerats. I sådana fall är den som ställt säkerhet för transporten

skattskyldig.

4.3.3 Varumottagare

Den som yrkesmässigt tar emot skattepliktiga varor från en godkänd

upplagshavare i ett annat EU-land eller som yrkesmässigt från tredje land

importerar skattepliktiga varor och som inte själv är godkänd som

upplagshavare, kan hos beskattningsmyndigheten ansöka om registrering

som varumottagare. En registrerad varumottagare skall ställa säkerhet för

betalning av skatten på de varor som han tar emot. Säkerheten skall

uppgå till tio procent av den beräknade årliga skatten på varorna.

Registreringen kan återkallas om säkerheten inte längre är godtagbar.

För oregistrerade varumottagare gäller delvis andra regler vad gäller

ställandet av säkerhet. En oregistrerad varumottagare är dessutom

skyldig att innan varorna transporteras från det andra EU-landet anmäla

leveransen till beskattningsmyndigheten.

För varumottagare inträder skattskyldigheten vid mottagandet av

varorna. Skillnaden mellan en registrerad och en oregistrerad

varumottagare är att den som regelbundet tar emot punktskattepliktiga

varor kan ansöka om att bli registrerad.

4.3.4 Skatterepresentant

Upplagshavare som är registrerade i ett annat EU-land och som levererar

varor till varumottagare i Sverige får utse en skatterepresentant här i

landet. Skatterepresentanten skall godkännas av

beskattningsmyndigheten och är, i stället för varumottagaren,

skattskyldig för de varor som den utländske upplagshavaren levererar till

varumottagare i Sverige. Han skall vidare ställa säkerhet för betalning av

skatten på de varor för vilka han är skyldig att betala skatt. Säkerheten

skall uppgå till ett belopp som motsvarar tio procent av den beräknade

årliga skatten på varorna. Ett godkännande av skatterepresentant får

återkallas om säkerheten inte längre är godtagbar.

4.3.5 Yrkesmässig införsel av varor som släppts för konsumtion

i annat EU-land

Den som utan att vara upplagshavare eller varumottagare från ett annat

EU-land till Sverige för in eller tar emot skattepliktiga varor skall betala

skatt i Sverige om varorna skall användas för annat än privat bruk. Den

som är skattskyldig i sådana fall skall innan varorna transporteras från

det andra EU-landet, anmäla varorna till beskattningsmyndigheten och

ställa säkerhet för skattens betalning. Skattskyldigheten inträder vid

införseln till Sverige.

4.3.6 Införsel för privat bruk

Sverige fick vid anslutningen till EU ett undantag från huvudregeln i

cirkulationsdirektivet att privatpersoners inköp av alkohol- och

tobaksvaror endast skall beskattas i inköpslandet. Undantaget innebär att

Sverige får beskatta privat införsel över vissa angivna kvantiteter. Dessa

kvantiteter är: 1 liter spritdryck eller 3 liter starkvin, 5 liter vin, 15 liter

starköl, 300 cigaretter eller 150 cigariller eller 75 cigarrer eller 400 gram

röktobak. Enligt rådets direktiv 96/99/EG får Sverige, till och med den

30 juni 2000 och underkastat en översyn, fortsätta att tillämpa dessa

kvantitativa begränsningar. Sveriges uppfattning är att undantaget

förlängs automatiskt såvida inte ett enigt rådsbeslut om motsatsen fattas.

Enligt nämnda direktiv får Sverige utföra nödvändiga kontroller med

avseende på de varor som omfattas av direktivet. Bestämmelser

beträffande beskattningen av resandes införsel för privat bruk av

alkoholdrycker och tobaksvaror och vilka kvantiteter som får föras in i

landet utan att punktskatt skall betalas finns i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land

som är medlem i Europeiska unionen (privatinförsellagen).

I samma direktiv regleras också undantag för Danmark och Finland.

Dessa medlemsländers begränsningar gäller till och med den 31

december 2003 och skall enligt direktivet successivt avskaffas. För

Finland handlar det om samma kvantitativa begränsningar som för

Sverige förutom att man efter en lagändring numera får föra in 1 liter

sprit och 3 liter starkvin. De danska begränsningarna är lika vad beträffar

tobaksvaror men gäller på alkoholsidan endast 1,5 liter sprit. I

rådsprotokollet finns en anteckning om att rådet anser att för det fall

Sverige vid sin omförhandling ges ett gynnsammare datum än Danmark

och Finland skall detta datum även gälla dem.

4.3.7 Förfarande och kontroll

Bestämmelser om förfarandet vid uttag av punktskatter finns i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter (LPP). Kontrollen

av punktskatter sker liksom annan skattekontroll genom

deklarationsgranskning, kontrollbesök och revision. Deklarationerna

innehåller endast ett fåtal uppgifter. En djupare kontroll förutsätter därför

normalt revision eller fördjupad skrivbordsgranskning.

Enligt LPP får beskattningsmyndigheten besluta om skatterevision för

att kontrollera att deklarations- och uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt

och fullständigt eller att förutsättningar finns att fullgöra

uppgiftsskyldighet som kan antas uppkomma. Skatterevision får göras

hos den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt

bokföringslagen (1976:125) och hos annan juridisk person än dödsbo. En

skatterevision skall bedrivas i samverkan med den reviderade och på ett

sådant sätt att den inte onödigt hindrar verksamheten. Revisionen får

verkställas hos den reviderade om han medger det. Vid skatterevision får

räkenskapsmaterial och andra handlingar som rör verksamheten

granskas. Revisorn får ta prov på varor som används, säljs eller

tillhandahålls på annat sätt i verksamheten. Vidare får han inventera

kassan, granska varulager, inventarier, fordon, särskild räknarapparatur,

mätapparatur och tillverkningsprocesser. Revisorn får också prova

särskild räknarapparatur och mätapparatur. Den reviderade skall

tillhandahålla revisorn de handlingar och lämna de upplysningar som

behövs för revisionen. Den reviderade skall också lämna tillträde till

utrymmen som huvudsakligen används i verksamheten för granskning av

varulager m.m. För de fall den reviderade inte samverkar finns

bestämmelser om vite och om andra tvångsåtgärder i lagen (1994:466)

om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet.

Genom lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m.

av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter har tullen getts

befogenheter att kontrollera vägtransporter och postförsändelser som kan

innehålla alkohol- och tobaksvaror. Enligt lagen får tullen omhänderta

skattepliktiga varor för att utreda om skatt skall betalas i Sverige. Tullen

kan besluta om skatt på de omhändertagna varorna och varorna kan

förverkas om skatten inte betalas.

Vidare har tullen enligt privatinförsellagen möjlighet att omhänderta

alkoholdrycker och tobaksvaror om det finns påtaglig risk att den

skattskyldige inte kommer att betala skatten. Om skatten inte betalas kan

varorna förverkas.

4.4 Taxfree inom punktskatteområdet

4.4.1 Importerade varor

Enligt artikel 5.1 i cirkulationsdirektivet blir de varor som direktivet

omfattar skattepliktiga när de tillverkas inom gemenskapens territorium

eller importeras dit. I alkohol- och tobaksskattelagarna har detta uttryckts

genom att skatt skall betalas för varor som tillverkas i Sverige, som förs

in eller tas emot från ett annat EU-land eller som importeras från tredje

land.

Om varan omfattas av något gemenskapens tullförfarande vid

införandet till gemenskapens territorium skall importen dock anses äga

rum när varan lämnar gemenskapens tullförfarande (artikel 5.1 i

direktivet).

Till tullförfarande räknas enligt artikel 4.16 i rådets förordning (EEG)

nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen (EGT nr L 302, 19.10.1992, s. 1, Celex 392R2913), den

s.k. tullkodexen, bl.a. övergång till fri omsättning, lagring i tullager och

transitering.

Alkohol- och tobaksvaror som kommer från tredje land, men som t.ex.

lagras i tullager, anses således inte importerade till gemenskapen och

omfattas därför inte heller av cirkulationsdirektivets bestämmelser.

Om en vara lämnar gemenskapens tullförfarande genom förfarandet

övergång till fri omsättning skall tull betalas och varan blir därmed en

gemenskapsvara. Enligt cirkulationsdirektivets bestämmelser är varan då

att anse som importerad, vilket i sin tur innebär att varan är skattepliktig.

När skattepliktiga varor importeras från tredje land av någon som inte

är upplagshavare eller registrerad varumottagare skall skatt betalas till

Tullverket. Vid sådan import tillämpas tullagen (18 § alkoholskattelagen

och 19 § tobaksskattelagen).

Enligt 10 § tullagen (1994:1550) är den som är skyldig att betala

import- eller exporttull för en vara, eller skulle ha varit det om varan varit

tullbelagd (den tullskyldige), skyldig att betala annan skatt eller avgift

som skall tas ut för varan vid import eller export. Skatt och avgift skall

fastställas och betalas i den ordning som gäller för tull.

Någon särskild regel för när skattskyldigheten inträder för den som

inte är upplagshavare eller registrerad varumottagare finns inte i alkohol-

och tobaksskattelagarna utan detta regleras i tullagen. Enligt tullagen

inträder skattskyldigheten samtidigt med att varorna övergår till fri

omsättning.

För den registrerade varumottagaren innebär tullförfarandet övergång

till fri omsättning inte i sig att skattskyldigheten inträder. I stället

inträder

skattskyldigheten när han tar emot varorna (19 § första stycket 2

alkoholskattelagen och 20 § första stycket 2 tobaksskattelagen).

Redovisningen av skatten sker enligt reglerna i LPP. Upplagshavare skall

inte heller betala skatt till Tullverket vid import. Om varorna efter att de

övergått till fri omsättning förs till upplagshavarens skatteupplag kan

varorna lagras där utan att någon skattskyldighet uppkommer (19 §

alkoholskattelagen och 20 § tobaksskattelagen). Det är alltså endast

upplagshavare som kan importera varor från tredje land och lagra varorna

utan beskattningskonsekvenser.

4.4.2 Varor från ett annat EU-land

En upplagshavare kan leverera varor under skattesuspension till en

varumottagare i Sverige. För varumottagaren inträder dock

skattskyldigheten när han tar emot varorna (20 § tobaksskattelagen och

19 § alkoholskattelagen). Däremot kan en upplagshavare i Sverige ta

emot varor från en upplagshavare i ett annat EU-land utan att

skattskyldighet inträder. Så länge upplagshavaren förvarar varorna i sitt

skatteupplag inträder ingen skattskyldighet (20 § tobaksskattelagen och

19 § alkoholskattelagen). I likhet med vad som gäller vid import från

tredje land är det alltså endast upplagshavare som kan ta emot varor från

ett annat EU-land och lagra varorna utan beskattningskonsekvenser.

4.4.3 Leveranser från upplagshavare till provianteringslager

eller exportbutik

Enligt artikel 6 i cirkulationsdirektivet inträder skattskyldighet när varan

blir tillgänglig för konsumtion. Med tillgänglig för konsumtion avses att

varan upphör att omfattas av suspensionsordningen, att varan framställs

utanför suspensionsordningen eller att varan importeras till EU.

Skattskyldigheten för import gäller dock inte om varan i samband med

importen underställs suspensionsordningen, t.ex. genom att föras till ett

skatteupplag. En vara upphör att omfattas av suspensionsordningen när

den tas ut från ett skatteupplag och av upplagshavaren levereras till

köpare som inte har rätt att ta emot varan under suspension av skatten.

Vid försäljning inom Sverige innebär det att skattskyldighet inträder när

leverans sker till en köpare som inte själv är godkänd upplagshavare här i

landet. Detta har också kommit till uttryck i alkohol- och

tobaksskattelagarna där det föreskrivs att skattskyldigheten inträder när

upplagshavaren levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som

inte är upplagshavare. Leveranser till andra än upplagshavare är alltså

skattepliktiga.

Skattefriheten för proviantering av fartyg och flygplan i alkohol- och

tobaksskattelagarna uppnås genom att upplagshavare får göra avdrag för

skatt på varor som har lagts upp på tullager som inrättats för förvaring av

proviant, s.k. provianteringslager (32 § e i både alkoholskattelagen och

tobaksskattelagen). Någon motsvarande avdragsrätt finns inte för

varumottagare. Avdragsrätten för proviantering inträder när de

formaliteter som kringgärdar förfarandet lagts upp på tullager

avslutats. För att provianteringen skall kunna ske utan att skatt tas ut

krävs alltså att varorna levereras från en upplagshavare till ett

provianteringslager för att därifrån levereras vidare till fartyget eller

flygplanet. Detta innebär att en upplagshavare inte kan leverera varorna

direkt till fartyget eller flygplanet och få avdrag för skatten utan varorna

måste för att avdrag skall medges ta vägen via ett provianteringslager.

Det nu beskrivna reglerna gäller för gemenskapsvaror och tillämpas för

såväl den EU-interna trafiken som för trafiken till tredje land. Icke-

gemenskapsvaror, dvs. varor från tredje land som inte genomgått

förfarandet för övergång till fri omsättning utan i stället omfattas av

något tulluppskovsförande som t.ex. lagring i tullager, kan leveras direkt

till ett fartyg eller flygplan i trafik till tredje land. Eftersom varorna

aldrig

övergår till fri omsättning inträder inga beskattningskonsekvenser.

Skattefriheten för varor som säljs i exportbutiker uppnås genom en

liknande konstruktion. Upplagshavare får göra avdrag för skatt på

alkohol- och tobaksvaror som levereras till exportbutiker. I likhet med

vad som gäller för proviantering finns det ingen möjlighet för

varumottagare att göra avdrag för leveranser till exportbutiker.

Gemenskapsvaror som skall säljas i en exportbutik utan skatt måste alltså

levereras av en upplagshavare. I exportbutiker kan även icke-

gemenskapsvaror säljas. Exportbutikerna kan ta emot sådana varor utan

beskattningskonsekvenser eftersom butikerna har status som tullager.

Icke-gemenskapsvaror får dock endast säljas till passagerare som skall

avresa direkt till tredje land.

4.5 Taxfree inom mervärdesskatteområdet

4.5.1 Försäljning ombord

För mervärdesbeskattningen gäller att skatteplikt föreligger för alla

omsättningar som görs i yrkesmässig verksamhet och som inte

uttryckligen undantagits. Det följer av 1 kap. 1 § mervärdesskattelagen

(1994:200, ML). Motsvarande princip gäller i sjätte direktivet. En

beskattning i Sverige förutsätter dock att omsättningen sker inom landet,

dvs. att Sverige är beskattningsland. I vilka fall en omsättning skall anses

undantagen framgår av 3 kap. ML. I vilka fall omsättningen skall anses

ha gjorts inom landet framgår av 5 kap. ML.

När det gäller försäljning ombord på transportmedel skall skiljas

mellan sådan försäljning som sker ombord i EU-trafik och sådan som

sker i tredjelandstrafik.

Försäljning i EU-trafik

Beträffande försäljning ombord på fartyg, flyg eller tåg i EU-trafik är

Sverige beskattningsland i de fall som anges i 5 kap. 2 b § ML

(motsvarar artikel 8.1.c i sjätte direktivet). Således är Sverige

beskattningsland för omsättning som görs under passagerartransport på

fartyg, flyg eller tåg om avreseorten är belägen i Sverige och

ankomstorten är belägen i ett annat EU-land.

Det förutsätts att transporten mellan avreseort och ankomstort sker

utan något uppehåll utanför EU.

Med avreseort belägen i Sverige avses att första orten för påstigning av

passagerare finns i Sverige beträffande den del av resan som görs inom

EU. Detta gäller även om en del av transporten dessförinnan utförts

utanför EU.

Med ankomstort inom EU avses sista orten för avstigning av

passagerare inom EU i fråga om passagerare som steg på inom EU. Detta

gäller även om resan fortsätter utanför EU.

För en resa tur och retur gäller att återresan skall anses som en

fristående transport.

Huvudregeln är att försäljningen skall beskattas. Ett par undantag finns

dock från denna huvudregel.

För det första är viss omsättning ombord inte skattepliktig eftersom

den är särskilt undantagen i 3 kap. 30 c § ML. Undantaget gäller vid

försäljning av vissa varor på flyg- och båtlinjer där Sverige skall anses

som beskattningsland enligt 5 kap. 2 b § ML och varan skall tas med i

resenärens bagage för hans personliga bruk. Skattefriheten avser

försäljning av 1 liter starksprit eller 2 liter starkvin eller 2 liter

mousserande vin och 2 liter vin och 2 liter starköl, 200 cigarretter m.m.,

50 gram parfym och 0,25 l luktvatten samt andra varor upp till maximalt

800 kr. Detta undantag, som baserar sig på artikel 28k i sjätte direktivet,

gäller endast fram till den 1 juli 1999.

Undantaget är kvalificerat, dvs. återbetalning medges för ingående

skatt hänförlig till verksamheten, se 10 kap. 11 § ML.

Beträffande rutter mellan Sverige och Danmark eller Finland har de

kvantitativa begränsningarna i 3 kap. 30 c § ML begränsats ytterligare.

Detta framgår av 6 och 7 §§ provianteringsförordningen.

Begränsningarna bygger på bemyndigandet i 3 kap. 30 c § sista stycket.

För det andra anses en omsättning ombord på fartyg eller flyg i EU-

trafik som en omsättning utomlands och är därmed skattefri om varan

omsatts för konsumtion ombord. Detta framgår av 5 kap. 9 § första

stycket 5 ML. Denna skattefrihet baserar sig på artikel 8.1 sista stycket.

Det kan i sammanhanget uppmärksammas att möjligheten i artikel 8.1

sista stycket för ett medlemsland att undanta omsättning av varor avsedda

för konsumtion ombord på EU-resor har tidsbegränsats. Tidsfristen löpte

ut den 31 december 1993. Enligt artikel 8.1 fjärde stycket skulle dock

kommissionen senast den 30 juni 1993 ha lämnat en rapport till rådet,

eventuellt med förslag till nya regler beträffande beskattningsland för

varor som omsätts för konsumtion ombord inklusive restaurangtjänster.

Så har emellertid inte skett.

Det kan även noteras att EG-domstolen i en dom från maj 1996 (C-

231/94 Faaborg-Gelting linien A/S v. Finanzamt Flensburg) konstaterat

att transaktioner i restaurangverksamhet skall anses som omsättning av

tjänster vilka skall beskattas med stöd av artikel 9.1, dvs. i det land där

den som tillhandahåller tjänsten har sitt fasta driftställe.

Försäljning i tredjelandstrafik

All försäljning ombord på fartyg och flyg i tredjelandstrafik är skattefri.

Det gäller oavsett om försäljningen avser varor som skall konsumeras

ombord eller avser varor som skall tas med av resenären. Att så är fallet

framgår av 5 kap. 1 § tredje stycket ML som anger att omsättning på

fartyg eller flyg i utrikes trafik i andra fall än som avses i 5 kap. 2 b §

aldrig räknas som omsättning inom landet. En beloppsmässig

begränsning för vad en resande skattefritt får föra in från tredje land finns

dock i lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import, m.m. (se avsnitt

4.5.4).

En omsättning ombord på fartyg, flyg och tåg i passagerartrafik mellan

Sverige och ett annat EU-land kan anses som en omsättning utomlands

och därmed vara skattefri om vid resan uppehåll gjorts i tredje land.

Detta följer av 5 kap. 1 § sista stycket ML och 5 kap. 2 b § ML.

4.5.2 Försäljning i exportbutik

För försäljning av oförtullade eller obeskattade varor till flygpassagerare

som avreser till utlandet får inrättas butik på flygplats (exportbutik). Om

det finns särskilda skäl, får exportbutik inrättas även på någon annan

plats. Detta framgår av 45 § tullagen. Vad som får säljas och till vilka

mängder har dock begränsats i 45 § tullförordningen (1994:1558). De

varor som kan komma i fråga är alkoholdrycker, tobaksvaror, kosmetiska

preparat och choklad- och konfektyrvaror.

För resenärer med resmål inom EG:s tullområde (således även Åland)

gäller i princip samma kvantitativa begränsningar som finns för den

skattefria varuförsäljningen ombord enligt 3 kap. 30 c § ML.

För resande med bestämmelseort i Norge får enligt tullförordningen

försäljning från exportbutik inte ske till större mängder än vad resande

får tullfritt införa dit.

För resande med bestämmelseort i annat tredje land än Norge gäller i

princip fri försäljning från exportbutik av sådana varor som särskilt

räknas upp i 45 § tullförordningen. I praktiken kan försäljningen vara

begränsad till vad som tullfritt får införas till respektive land.

Mervärdesskattefriheten för försäljningar från exportbutik till EU-

resenärer finns i sjätte direktivet i artikel 28k.1 första stycket.

Beträffande försäljningar till tredjelandsresenärer följer skattefriheten av

undantaget för exportomsättningar i artikel 15.2.

4.5.3 Taxfreeförsäljning till resenärer bosatta i tredje land

I 5 kap. 9 § första stycket 9 finns regler enligt vilka varuförsäljningar till

personer bosatta i ett land utanför EU under vissa förutsättningar i

efterhand får räknas som omsättning utomlands (exportomsättning).

Förutsättningarna är att ersättningen utgör minst 200 kr (inkl. moms), att

säljaren kan visa att varan förts ut ur EU och att detta skett före utgången

av tredje månaden efter den månad varan levererades. För att styrka

uppgifterna skall säljaren i sina räkenskaper ha antingen intyg från en av

skattemyndigheten godkänd intygsgivare (f.n. Sweden Tax Free

Shopping AB) om att köparen medfört varan till en plats utanför EG eller

en handling påstämplad av det tullkontor där varan lämnat EG. Till grund

för bestämmelsen ligger artikel 15.2 sjätte direktivet i dess lydelse enligt

rådets direktiv 95/7/EG (det s.k. andra förenklingsdirektivet).

För personer bosatta i Norge och på Åland gäller enligt 5 kap. 9 §

andra stycket ML särskilda regler. Försäljning till sådana personer får i

efterhand behandlas som exportomsättning om ersättningen utgör minst

1000 kr (exkl. moms), om det kan visas att varan i nära anslutning till

leveransen (14 dagar) har införts till Norge eller Åland och att

mervärdesskatt erlagts i hemlandet. Detta förutsätter att säljaren får en

kopia av tullräkning eller motsvarande handling från köparen.

4.5.4 Proviantering

Med proviantering avses här varuleveranser till fartyg eller flyg.

Nedan följer en redogörelse för i vilken omfattning proviantering kan

ske mervärdesskattefritt med varor som säljs i Sverige. Om proviantering

i stället avser varor från ett annat EU-land gäller reglerna om s.k.

gemenskapsinterna förvärv, vilket innebär att förvärvet är skattepliktigt i

Sverige om motsvarande omsättning skulle ha varit det, se 3 kap. 1 §

tredje stycket ML. Att proviantering också kan ske skattefritt med varor

som importeras från tredje land framgår av 2 kap. 4 § lagen om frihet

från skatt vid import, m.m. Skattefri proviantering kan slutligen ske med

varor som överförts från en egen verksamhet i ett annat EU-land, se 2

a kap. 7 § andra stycket 1 ML.

Huvudregeln är att provianteringen är mervärdesskattefri om

försäljningen är det. Proviantering av varor inhandlade i Sverige kan

således ske utan mervärdesskatt i följande situationer.

Till att börja med gäller skattefrihet för proviantering av varor som

skall försäljas ombord på fartyg eller flyg i passagerartrafik mellan

Sverige och annat EU-land om försäljningen är undantagen enligt 3 kap.

30 c § ML. Att provianteringen är skattefri framgår inte direkt av

mervärdesskattelagen utan av 3 § 3 provianteringsförordningen. Jfr även

artikel 28k punkten 4 i sjätte direktivet.

Proviantering utan mervärdesskatt får vidare ske av varor som skall

brukas ombord på fartyg eller flyg i utrikes trafik, dvs. som trafikerar

annat EU-land eller tredje land. Detta framgår av 5 kap. 9 § första stycket

4 första ledet ML. Med varor avsedda för bruk ombord förstås varor som

skall brukas (konsumeras) såväl för fartygets eget behov som försäljning

av varor som en resande konsumerar ombord. Regeln korresponderar

med 3 § 1 och 2 provianteringsförordningen enligt vilken proviantering

får ske med obeskattade varor för förbrukning ombord vid resa till plats

utanför EG eller till en utländsk ort inom EG. Jämför även 7 § andra

stycket provianteringsförordningen där möjligheten att proviantera

skattefritt på vissa fartygslinjer mellan svensk och dansk hamn har

begränsats.

Slutligen får mervärdesskattefri proviantering ske av varor avsedda för

försäljning på fartyg eller flygplan i tredjelandstrafik. Det följer av 5 kap.

9 § första stycket 4 andra ledet jämförd med 5 kap. 1 § tredje stycket ML.

Provianteringen kan bli skattefri även i de fall där varan levereras till

fartyg eller flyg i EU-trafik om en mellanlandning görs i tredje land.

Mellanlandningen medför att omsättningens karaktär av EU-intern går

förlorad, se 5 kap. 2 b § ML. Regeln korresponderar med 3 § 1

provianteringsförordningen.

Vissa begränsningar i skattefriheten för proviantering avseende

tredjelandstrafik finns för leveranser till fartygslinjer i norsk trafik. Enligt

6 § provianteringsförordningen får proviantering av obeskattade varor för

försäljning på vissa fartygslinjer mellan svensk och norsk hamn endast

ske med vissa angivna kvantiteter. Vidare finns i 5 kap. 9 § tredje stycket

ML begränsningar i skattefriheten för leveranser av varor avsedda för

försäljning från kiosk eller liknande försäljningsställe ombord på fartyg

på linjer mellan Sverige och Norge. Den skattefria provianteringen får

här endast avse spritdrycker, vin, starköl, tobaksvaror, parfymer,

kosmetiska preparat, toalettmedel eller choklad- eller konfektyrvaror. Till

denna bestämmelse hör en särskild avdragsbegränsning i 8 kap. 9 § första

stycket 3 ML och en särskild regel i 7 kap. 5 § andra stycket ML

avseende beräkning av beskattningsunderlaget vid uttag i dessa fall.

Innebörden av bestämmelserna beskrivs enklast med hjälp av ett

exempel:

En leverantör säljer dels spritdrycker, vin och öl, dels kameror,

livsmedel, tröjor och läskedrycker till en färja som går mellan Sverige

och Norge för kioskförsäljning ombord. Den förstnämnda varukategorin

kan levereras mervärdesskattefritt till rederiet med stöd av 9 kap. första

stycket 4 andra ledet ML jämförd med 5 kap. 9 § tredje stycket ML och

leverantören får återbetalning av den ingående skatten enligt de allmänna

reglerna i 10 kap. 12 § ML om återbetalning vid export. Rederiet i sin tur

skall inte ta ut mervärdesskatt vid kioskförsäljningen eftersom den avser

omsättning på fartyg i tredjelandstrafik (jfr 5 kap. 1 § tredje stycket ML).

Beträffande den andra varukategorin skall leverantören däremot debitera

mervärdesskatt vid leveransen till fartyget eftersom det är fråga om varor

som inte omfattas av det särskilda undantaget i 5 kap. 9 § tredje stycket

ML. Rederiet får i dessa fall inte göra avdrag för den ingående

mervärdesskatten enligt 8 kap. 9 § första stycket 3 ML. Därmed kan

beskattning sägas ske vid leveransen till fartyget.

Om leverantören i stället säljer varor av de angivna slagen för

konsumtion ombord kan han göra detta mervärdesskattefritt med stöd av

5 kap. 9 § första stycket 4 första ledet ML och får återbetalningsrätt med

stöd av 10 kap. 12 § ML. Rederiet i sin tur skall inte ta ut mervärdesskatt

vid försäljningen för konsumtion eftersom den utgör en omsättning på

fartyg i tredjelandstrafik (jfr 5 kap. 1 § tredje stycket ML). Om rederiet

inte använder alla på detta sätt inköpta varor för konsumtion ombord utan

i stället använder varorna för skattepliktig försäljning i kiosken skall, om

varorna är av det slag som inte får provianteras mervärdesskattefritt för

försäljning från kiosk, uttagsbeskattning ske med stöd av de allmänna

bestämmelserna i 2 kap. ML. Beskattningsunderlaget utgörs i dessa fall

av varans inköpsvärde, se 7 kap. 5 § sista stycket ML. Det kan t.ex. vara

fråga om mineralvatten som sålts utan mervärdesskatt till fartygets

restaurang men som tagits ut därifrån för att i stället försäljas i fartygets

kiosk. Genom uttagsbeskattningen i dessa fall blir

mervärdesskattebelastningen i princip densamma som om rederiet betalat

skatt redan vid förvärvet.

I sammanhanget skall slutligen nämnas att varor också kan levereras

skattefritt för försäljning i exportbutik. Detta framgår av 5 kap. 9 § första

stycket 6 ML.

4.5.5 Privat införsel

Införsel från ett annat EU-land av tobaksvaror och alkoholdrycker som

exempelvis köpts skattefritt i en exportbutik eller på linjer i EU-trafik

mervärdesbeskattas inte. Dock tas punktskatter ut med stöd av

privatinförsellagen.

När det gäller varor som förs in från tredje land är importen fri från

mervärdesskatt upp till vissa kvantiteter och belopp som regleras i 3 kap.

4-6 §§ lagen om frihet från skatt vid import, m.m. jämförd med 3 kap.

30 § ML. Begränsningarna motsvarar i princip den begränsning som

finns för skattefri försäljning ombord i 3 kap. 30 c § ML. Dessutom finns

i lagen om frihet från skatt vid import, m.m. ett krav på att inresan skall

ha skett med luftfartyg i yrkesmässig trafik eller att utlandsvistelsen varat

längre än 20 timmar eller att varorna beskattats på Åland eller i Norge. I

sammanhanget kan även noteras den EG-regel i lagens 3 kap. 5 § som

anger att privatinförsel av varor från tredje land inte får ske

mervärdesskattefritt med större belopp än 175 ecu.

4.6 Allmänna regler om proviantering och exportbutiker

4.6.1 Den nordiska provianteringsöverenskommelsen

Den nordiska provianteringsöverenskommelsen mellan Danmark,

Finland, Norge och Sverige har gällt sedan år 1969. Syftet är att förenkla

tullkontrollen av resandetrafiken med passagerarfartyg i trafik mellan

hamnar i länderna utan att effektiviteten i tullkontrollen eftersätts, samt

att effektivt kunna kontrollera försäljningen och serveringen av

obeskattade varor på passagerarfartyg.

Överenskommelsen gäller passagerarfartyg, som i utrikes trafik

uteslutande går mellan hamnar i Danmark, Finland, Norge och Sverige

(artikel 2). Eftersom överenskommelsen uteslutande gäller trafik mellan

nordiska hamnar torde reglerna i överenskommelsen inte kunna göras

gällande på en rutt som går t.ex. Sverige Estland Finland. Beträffande

EU-medlemskapets betydelse, se avsnitt 8.1.

Överenskommelsen innehåller mycket detaljerade bestämmelser om

vad som får provianteras, vilka mängder som får provianteras, var och till

vem försäljning får ske ombord, vilka turer som får proviantera

obeskattade varor. Vidare finns det bestämmelser om redovisning och

sanktioner. Överenskommelsen innehåller också bestämmelser om

samråd och informationsutbyte mellan länderna.

4.6.2 Förordningen om viss proviantering m.m.

I förordningen finns bestämmelser om proviantering med varor som inte

är gemenskapsvaror och med obeskattade varor för förbrukning eller

försäljning ombord på transportmedel. Förordningen innehåller vidare

bestämmelser om begränsningar i det undantag från skatteplikt vid viss

omsättning på fartyg och luftfartyg som anges i 3 kap. 30 c § ML. Den

nu angivna bestämmelsen i mervärdesskattelagen finns beskriven i

avsnitt 4.5.1.

I förordningen regleras som sagt i vilka fall proviantering får ske med

obeskattade gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror. Vilka mängder

som får provianteras bestäms av tullmyndigheten. Därvid gäller att

proviantering av obeskattade varor från tullager (s.k. provianteringslager)

eller skatteupplag inte skall medges i större omfattning än vad som är

skäligt med hänsyn till resans art och varaktighet samt det antal personer

som beräknas kunna komma att medfölja transportmedlet. Proviantering

från tullager eller skatteupplag får inte heller ske utan medgivande från

en tullmyndighet. I förordningen finns vidare vissa begränsningar i rätten

till proviantering som hänger samman med den nordiska

provianteringsöverenskommelsen. Dessutom är det endast fartyg och

luftfartyg med en viss lägsta bruttodräktighet respektive startvikt som får

proviantera obeskattade gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror.

4.6.3 Proviantering av flygplan från s.k. proviantlokaler

Proviantering av obeskattade varor sker så gott som uteslutande via s.k.

proviantlokaler. Reglerna för dessa lokaler liksom för

provianteringslagren återfinns i 13 kap. tullordningen (TFS 1994:45).

Tullordningen är föreskrifter som getts ut av Generaltullstyrelsen.

Proviantlokalerna är inte skatteupplag. Däremot anses de enligt

tullordningen som tullager som inrättats för förvaring av proviant. En

leverans av alkohol- och tobaksvaror kan således ske skattefritt till en

sådan lokal eftersom en upplagshavare får göra ett avdrag i sin

deklaration för det som levererats (se avsnitt 4.4.3). Enligt tullordningen

får proviantlokal inrättas på flygplats. I praktiken har dock

proviantlokaler tillåtits att ligga mycket långt från flygplatser.

I proviantlokalerna förpackas varor för varje flygning i särskilda

vagnar och det är olika vagnar för det som skall säljas ombord och det

som skall serveras under flygningen. Varorna antecknas på en

provianteringsanmälan som ges in till tullen. När planet återvänder

fraktas de varor som finns kvar tillbaka till proviantlokalen och dessa

varor skall också anmälas till tullen. Vid transporterna är såväl lastbilar

som vagnar plomberade.

4.6.4 Hanteringen i exportbutiker

De grundläggande reglerna för försäljningen i exportbutiker finns i

tullagen och tullförordningen. Det är regler om att exportbutiker får

inrättas och vem som ger tillstånd till detta. Vidare regleras vad, till vem

och vilka kvantiteter som får säljas.

Inte heller exportbutikerna är skatteupplag. Ett tillstånd att inrätta en

exportbutik anses dock enligt tullordningen som tillstånd att inneha ett

tullager.

Oförtullade varor får enligt tullförordningen säljas utan tull endast till

passagerare som avreser direkt till tredje land. Representanter för

exportbutiker har dock uppgett att butikerna i praktiken uteslutande

innehåller gemenskapsvaror. Huvudorsaken till detta är att varorna

nästan alltid är tillverkade inom EU och därmed automatiskt är

gemenskapsvaror. För den mycket begränsade mängd varor som kommer

utanför EU enligt uppgift ca 1 procent anser butikerna att det inte är

rationellt att särskilja varornas tullstatus för att kunna sälja dem tullfritt.

När leveranser sker till exportbutikerna av det som ursprungligen varit

icke-gemenskapsvaror har leverantören därför redan betalat den tull som

belöper på varorna. Det rör sig i flertalet fall om små tullbelopp.

5 Utgångspunkter för regeringens förslag

5.1 Den skattefria försäljningen inom EU upphör den

1 juli 1999

Regeringens bedömning: Den skattefria försäljningen inom EU

kommer att upphöra den 1 juli 1999. Skattefriheten för konsumtion

ombord kan dock behållas.

Utredningens bedömning: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Berör inte bedömningen.

Skälen för regeringens bedömning: Som redogjorts för i avsnitt 4.1

får medlemsstaterna fram till den 1 juli 1999 skattebefria varor som

tillhandahålls i taxfreebutiker och som tas med i den resandes personliga

bagage vid flyg- eller sjöresa från en medlemsstat till en annan.

Detsamma gäller varor som tillhandahålls ombord på ett flygplan eller ett

fartyg i passagerartrafik inom gemenskapen.

Cirkulationsdirektivet och sjätte direktivet är utformade så att denna

möjlighet upphör automatiskt den 1 juli 1999. En fortsatt möjlighet till

skattebefrielse skulle kräva dels ett förslag från kommissionen om att

förlänga taxfreeförsäljningen, dels att medlemsstaterna fattade ett

enhälligt beslut med detta innehåll.

Rådets beslut att avskaffa taxfreeförsäljningen diskuterades på

regeringschefsmötet i Wien den 11-12 december 1998. Enligt

ordförandeskapets slutsatser fick kommissionen och rådet (Ekofin) i

uppdrag av europeiska rådet att utreda vilka konsekvenser slopandet av

taxfree-försäljningen kan få för sysselsättningen och att föreslå åtgärder

för att lösa problemet. Enligt ordförandeskapets slutsatser inkluderar det

en möjlighet att föreslå att slopandet av taxfreeförsäljningen skjuts upp

för en begränsad tid.

Den 17 februari 1999 redovisade kommissionen uppdraget genom att

presentera en rapport (KOM [1999] 65) om vilka konsekvenser

avskaffandet av taxfreeförsäljningen får på sysselsättningen. Enligt

kommissionen kommer slopandet av taxfreeförsäljningen att påverka

sysselsättningen i vissa sektorer negativt under en övergångsperiod.

Detta kan dock mycket väl på lång sikt komma att uppvägas av ökad

sysselsättning i andra sektorer, som t.ex. detaljhandeln. Kommissionen

anser vidare att en förlängning av taxfreeförsäljningen riskerar att

underminera gemenskapens trovärdighet vad gäller åtagandet att

bekämpa skadlig skattekonkurrens och dolda subventioner.

Kommissionen anser därför att effekterna på sysselsättningen inte

motiverar en förlängning av taxfree-försäljningen och lägger därför inte

fram något förslag om förlängning. I stället bör problemen lösas genom

att berörda branscher och regioner utnyttjar gemenskapens olika

stödformer. Om nuvarande stödformer inte visar sig tillräckliga är

kommissionen beredd att föreslå stödåtgärder som tar direkt sikte på

slopandet av taxfreeförsäljningen.

Den 4 mars 1999 presenterade det tyska ordförandeskapet ett

kompromissförslag som går ut på att rådet skall uppmana kommissionen

att så snart som möjligt lägga fram ett förslag om att förlänga taxfree-

försäljningen avseende punktskatter till den 31 december år 2001.

Mervärdesskatt skulle alltså som beslutat börja tas ut den 1 juli 1999.

Rådets beslut att avskaffa taxfreeförsäljningen diskuterades på Ekofin

den 15 mars 1999. Kommissionen och ett flertal medlemsstater motsatte

sig då en förlängning av taxfreeförsäljningen. Regeringen anser därför att

utgångspunkten bör vara att den skattefria försäljningen inom EU

kommer att upphöra den 1 juli 1999.

Det bör dock påpekas att för försäljning i exportbutiker eller på fartyg

och flygplan till resenärer till tredje land innebär den 1 juli 1999 ingen

förändring. Även efter den 30 juni 1999 kan således i dessa fall skattefri

försäljning ske.

Till skillnad från försäljning i exportbutiker och ombord på fartyg och

flygplan finns för förbrukning ombord inga gemenskapsbestämmelser

som innebär att förbrukningen skall ske med beskattade varor. För

punktskatternas vidkommande är cirkulationsdirektivet klart på denna

punkt (artikel 23.5). Denna slutsats har även kommissionen dragit. Sjätte

direktivet är något mer oklart utformat genom att upphörandet av den

skattefria konsumtionen är kopplat till att kommissionen skulle ha lämnat

en rapport i frågan (artikel 8.1).

5.2 Vilka resor är att betrakta som EU-interna

Regeringens bedömning: Varje resa till sjöss eller i luften som börjar

i en medlemsstat och där den faktiska ankomstplatsen är belägen i en

annan medlemsstat är att betrakta som EU-intern resa.

Utredningens bedömning: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: SAF och Sveriges Industriförbund instämmer i

utredningens bedömning. Övriga remissinstanser har inget att erinra mot

bedömningen eller berör den inte.

Skälen för regeringens bedömning: Försäljning i exportbutiker eller

på fartyg och flygplan till resenärer till tredje land kommer även i

fortsättningen att vara skattefri. Det kan därför förväntas att färjerederier

och flygbolag i vissa fall kommer att ändra sina rutter så att de kan

betraktas som tredjelandsresor. Med hänsyn härtill är det nödvändigt att

ta ställning till vilka resor som skall betraktas som EU-interna.

För mervärdesskattens del finns redan definierat vad som skall anses

som en resa inom unionen. Definitionen finns i artikel 8.1.c i sjätte

direktivet. I ML finns definitionen i 5 kap. 2 b §.

Nämnda bestämmelse i ML säger att en vara som omsätts på fartyg,

luftfartyg eller tåg under del av en passagerartransport mellan EU-länder,

skall anses omsatt i Sverige om avreseorten är belägen i Sverige.

Den definition som finns i sjätte direktivet stämmer också överens med

hur kommissionen ser på vad som är en EU-intern resa när det gäller

punktskatter. Kommissionen har i ett pressmeddelande den 2 oktober

1998 (IP/98/858) redogjort för sin uppfattning. Enligt kommissionen är

en resa som börjar i en medlemsstat och slutar i en annan medlemsstat en

EU-intern resa. Om en passagerare tar en färja från Storbritannien till

Frankrike eller från Tyskland till Danmark blir det inte möjligt att köpa

obeskattade varor för privat bruk även om färjan måste passera

internationellt vatten på vägen till destinationsmedlemsstaten. Enligt

gemenskapsrätten måste varje resa till sjöss eller i luften som börjar i en

medlemsstat och där den faktiska ankomstplatsen är belägen i en annan

medlemsstat betraktas som en EU-intern resa.

Beträffande den skattemässiga behandlingen av varor som lastas

ombord under en mellanlandning i tredje land eller på det fria havet anför

kommissionen följande. Om en färja eller ett plan som går mellan två

medlemsstater (t.ex. från Sverige till Finland) gör en mellanlandning i ett

tredje land (t.ex. Estland) eller i ett område utanför EG:s skatteområde

(t.ex. Åland) kommer reglerna för resenärer till och från tredje land att

gälla (dvs. de kvantitativa och värdemässiga begränsningarna såsom 1

liter sprit och 200 cigaretter). Detta gäller dock bara när passagerarna har

en möjlighet att både gå i land och gå ombord igen vid uppehållet i dessa

tredje länder eller områden utanför EG:s skatteområde. Denna möjlighet

är inte tillämplig om vistelsen i tredje land är av rent symbolisk natur.

Varor inköpta på Åland eller ombord på färjan kommer att bli föremål

för de kvantitativa och värdemässiga begränsningar som gäller köp i

länder utanför EG:s tullområde, vilket innebär att tullagstiftningens

kontrollregler måste tillämpas. Varor som köpts av passagerare som reser

från Sverige till Finland under normala skatteregler före resan beskattas

inte vid ankomst till Finland förutsatt att resenären kan visa varornas EU-

status. Beträffande gällande införselbegränsningar se avsnitten 4.3.6 och

4.5.5.

Om icke-gemenskapsvaror lastats ombord på en färja i regelmässig

trafik mellan två gemenskapshamnar medan färjan är utanför EU:s

territorialvatten, kommer dessa varor att bli föremål för samma

mervärdesskatt, punktskatt och tull som gäller för all import till

gemenskapens territorium från tredje land. Eftersom passagerarna har

gått ombord på färjan i ett EU-land får de inte tillämpa reglerna om

skatte- och tullfri införsel för resenärer från tredje land och kan därför

inte dra nytta av något skatte- eller tullundantag.

Flertalet medlemsländer, däribland Sverige, har accepterat den

tolkning som kommissionen gett uttryck för i sitt pressmeddelande.

Regeringen delar alltså kommissionens bedömning av vilka resor som

skall betraktas som EU-interna.

5.3 När och var skall skatt betalas för de varor som säljs

ombord

Regeringens bedömning: Varor som säljs till resenärer ombord på

fartyg och luftfartyg inom EU efter den 30 juni skall i fråga om

punktskatt beskattas i den medlemsstat där varorna tas ut från

skatteupplaget och lastas ombord. Denna medlemsstat måste vara en

medlemsstat som omfattas av färje- eller flygrutten. Varor som tagits

ombord i ett annat medlemsland och som finns ombord utan att bjudas

ut till försäljning på svenskt territorium skall inte beskattas i Sverige.

Utredningens bedömning: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Riksskatteverket anser att utredningens

bedömning grundar sig på en extensiv tolkning av artikel 7 i

cirkulationsdirektivet men accepterar bedömningen. SAS anser att det

behövs ett förtydligande av vad som avses med svenskt territorium och

utgår från att det är tillräckligt att ingen försäljning av varor,

provianterade i ett annat EU-land, säljs ombord på flygplanet så länge det

befinner sig på svensk mark. Övriga remissinstanser har inget att erinra

mot bedömningen eller berör den inte.

Skälen för regeringens bedömning: För resor, som går direkt mellan

EU-länder utan att tredje land eller område som står utanför EG:s

punktskatteområde är inblandade, får efter den 30 juni 1999 försäljning

av alkoholdrycker och tobaksvaror endast ske med beskattade varor.

Enligt cirkulationsdirektivet inträder skattskyldighet för de varor som

direktivet omfattar när varorna släpps för konsumtion. Varorna anses

släppta för konsumtion när de lämnar suspensionsordningen, vilket i

normalfallet är när de levereras till detaljistledet. I alkohol- och

tobaksskattelagarna motsvaras detta av att skattskyldigheten inträder för

en upplagshavare när varorna levereras till en köpare i Sverige som inte

är upplagshavare. När alkohol- och tobaksvaror levereras från ett

skatteupplag till ett fartyg eller ett flygplan i EU-intern trafik skall alltså

skatt tas ut. Det innebär att ett fartyg eller flygplan som köper alkohol-

eller tobaksvaror i Sverige gör det med svensk punktskatt på varorna.

Frågan är då vad som händer när fartyget kommer till ett annat EU-land

och vad som händer när det återvänder till Sverige. Om försäljning sker

under hela resan är det klart att följande gäller enligt artikel 7 i

cirkulationsdirektivet.

Då punktskattepliktiga varor som redan släppts för konsumtion i en

medlemsstat förvaras för kommersiella ändamål i en annan medlemsstat

skall punktskatt tas ut i den medlemsstat där varorna förvaras. Detta

innebär att då varor som redan släppts för konsumtion flyttas till en

annan medlemsstat för kommersiella ändamål skall punktskatt tas ut i

denna andra medlemsstat. Beroende på omständigheterna skall skatten

betalas av den som utför leveransen eller innehar de varor som är

avsedda för leverans eller av den som tar emot varorna för användning.

När varor som släppts för konsumtion flyttas mellan olika medlemsstater

skall de åtföljas av ett förenklat ledsagardokument. Den som skall betala

skatten på varorna skall innan varorna avsänds lämna en deklaration till

skattemyndigheten i destinationsmedlemsstaten och ställa säkerhet för

betalning av skatten. Han skall vidare samtycka till varje kontroll som

gör det möjligt för destinationsmedlemsstatens myndigheter att förvissa

sig om att varorna faktiskt har mottagits och att utgående punktskatt har

betalats.

Den punktskatt som betalats i den första medlemsstaten skall

återbetalas enligt reglerna i artikel 22 i cirkulationsdirektivet. Dessa

regler förutsätter att en ansökan om återbetalning görs innan varorna förs

ut ur den första medlemsstaten. Bevis krävs också om att skatt tagits ut.

Vidare skall returexemplaret av det förenklade ledsagardokument som

skall åtfölja varorna under transporten ges in till myndigheten

undertecknat av mottagaren. Slutligen skall den som ansöker om

återbetalning förete ett dokument som visar att skatten har betalats eller

att säkerhet ställts för skatten i mottagarlandet.

Artiklarna 7 och 22 i cirkulationsdirektivet har införlivats i svensk rätt

genom bestämmelser i lagarna om alkohol- och tobaksskatt. En strikt

tillämpning av dessa bestämmelser skulle få följande konsekvenser för en

färjelinje som trafikerar Sverige-Tyskland.

Rederiet köper alkohol- och tobaksvaror i Sverige. Svensk skatt tas då

ut på varorna. En del av varorna kommer också att finnas kvar ombord

när färjan kommer till Tyskland. Rederiet skall därför innan resan från

Sverige påbörjas lämna en deklaration till de tyska myndigheterna, ställa

säkerhet för betalning av skatten i Tyskland och upprätta ett s.k. förenklat

ledsagardokument som skall åtfölja varorna. Rederiet skall således redan

när resan startar veta hur stora mängder som kommer att föras in till

Tyskland.

Samtidigt skall rederiet innan varorna förs ut ur Sverige ansöka om

återbetalning av den skatt som påförts i Sverige och visa att skatt betalats

för varorna i Sverige. Återbetalningen sker först när rederiet gett in

dokument som visar att skatt betalats för varorna i Tyskland eller att

säkerhet ställts för den tyska skatten. Vidare krävs för återbetalning att

ett av mottagaren undertecknat exemplar av det förenklade

ledsagardokumentet (returexemplaret) ges in.

Innan återresan till Sverige köper rederiet ytterligare varor, nu med

tysk skatt. Även här kommer en del av varorna att föras in till Sverige

och en liknande procedur tar vid med begäran om återbetalning av skatt i

Tyskland, ställande av säkerhet för svensk skatt osv. Proceduren omfattar

inte bara de varor som köpts i Tyskland utan också de som inhandlats i

Sverige men som på grund av att de förts in till Tyskland belagts med

tysk skatt. När färjan kommer till Sverige skall rederiet deklarera och

betala skatt för de alkohol- och tobaksvaror som finns ombord inom fem

dagar. Mycket talar för att vissa av dessa varor redan behandlas av

beskattnings-myndigheten, nämligen med anledning av den ansökan om

återbetalning som rederiet gjorde innan färjan avgick till Tyskland.

I likhet med utredningen anser regeringen att exemplet talar för sig

självt eller med andra ord att en strikt tillämpning av bestämmelserna

skulle leda till ohanterliga konsekvenser för såväl färjerederier som

myndigheter. För att artikel 7 skall vara tillämplig krävs dock att varorna

förvaras för kommersiella ändamål i annan medlemsstat än där de

släpptes för konsumtion, dvs. togs ombord. Frågan är då vad som menas

med att varorna förvaras för kommersiella ändamål. Kommissionen har

uttalat att varorna inte kan anses förvaras för kommersiella ändamål om

en färja som går mellan två medlemsstater stänger butikerna i den stat där

man inte har provianterat varorna. Ett tänkbart exempel är en färjelinje

mellan Tyskland och Sverige, där provianteringen av varor för

försäljning med all sannolikhet kommer att ske i Tyskland eftersom de

tyska punktskatterna är betydligt lägre än de svenska. Om varorna inte

säljs under den tid färjan befinner sig på svenskt territorium skulle enligt

kommissionens tolkning inte heller svensk skatt komma i fråga.

Rådet och kommissionen har i en protokollsanteckning till bl.a. artikel

7 förklarat att flyttning av varor inom gemenskapen för kommersiella

ändamål i allmänhet kommer att ske mellan skatteupplag. Inom ramen

för den inre marknaden bör emellertid flyttning inom gemenskapen för

kommersiella ändamål kunna ske av produkter som redan släppts för

konsumtion. I sådana fall kommer kommersiella förfaranden som

innefattar punktskattepliktiga varor och som sker för kommersiella

ändamål att ge upphov till betalning av punktskatt i destinationslandet.

Artikel 7 reglerar skatteuttaget för dessa fall.

Regeringen anser att begreppet förvaras för kommersiella ändamål

måste tolkas utifrån vad som är syftet med bestämmelsen i artikel 7.

Syftet med artikel 7 bör enligt regeringens mening vara att även om en

vara släppts för konsumtion i ett land skall den kunna säljas till

konsumenter i ett annat medlemsland under samma skattemässiga

förutsättningar som om varan släppts för konsumtion i det landet.

Utgångspunkten för artikel 7 bör således ha varit att reglera det

förhållandet att varan faktiskt skall säljas i destinationslandet. En annan

tolkning av artikeln skulle leda till en omfattande administrativ hantering

vid alla transporter som sker inom EU av redan beskattade varor.

Regeringen ställer sig därför bakom den tolkning som kommissionen

gjort.

Således bör varor som tagits ombord i ett annat medlemsland och som

endast finns ombord utan att försäljning sker på svenskt territorium inte

bli föremål för beskattning i Sverige när de förs in hit. Detta gäller dock

endast för varor som tagits ombord i ett EU-land som omfattas av färje-

eller flygplansrutten. Om varorna tagits ombord i ett annat EU-land än

avgångslandet och därefter förs till avgångslandet för att där börja

försäljas ombord kommer de att förvaras för kommersiella ändamål i

avgångslandet och därför skall avgångslandets skatt gälla i enlighet med

artikel 7 i cirkulationsdirektivet. En liknande situation gäller för det fall

varorna tagits ombord i ett tredje land. Då blir varorna skattepliktiga i

och med att de förs in till EU. För ett flygplan som provianterat varor i

Norge och går via Sverige till Danmark innebär införseln till Sverige att

svensk skatt skall tas ut på varorna.

För rederier och flygbolag som bedriver EU-intern trafik finns således

två alternativ att välja mellan. Om försäljning sker endast i det land där

varorna tagits ombord eller på territorium som inte omfattas av någon

annan medlemsstat, kan försäljning ske till den skatt som gäller i landet

för ombordtagandet. För flygtrafiken bör det räcka med att försäljning

inte sker på destinationslandets territorium. Alternativet är att försäljning

sker på hela resan. I så fall gäller reglerna i artikel 7 och det tidigare

beskrivna förfarandet med ställande av säkerhet, ansökning om

återbetalning m.m. måste tillämpas.

Det senare alternativet är naturligtvis mycket besvärligt för rederier

och flygbolag att hantera. Mot detta står dock att det likställer dem med

andra näringsidkare på en väsentlig punkt, nämligen att svensk skatt skall

betalas när varor säljs i Sverige.

När det gäller mervärdesskatt finns det redan klara regler för när en

försäljning ombord på ett fartyg eller luftfartyg skall beskattas i Sverige

(se avsnitt 4.5.1). Av 5 kap. 2 b § ML framgår att beskattning skall ske i

Sverige för omsättning på fartyg, luftfartyg eller tåg under passagerar-

transport mellan EU-länder utan uppehåll i tredje land om avreseorten är

belägen i Sverige och ankomstorten är belägen inom EU.

Det är således avreseorten som styr vilket lands mervärdesskatt som

skall tas ut på omsättningen och till vilket land som skatten skall

redovisas. Även för varor som tagits ombord i ett annat EU-land men

som säljs på resa från Sverige gäller svensk mervärdesskatt för

omsättningen ombord. Det motsvarande gäller för varor som tagits

ombord i Sverige men som säljs på en resa från ett annat medlemsland

till Sverige. Detta innebär att rederier och flygbolag i många fall måste

registrera sig som skattskyldiga för mervärdesskatt i ett flertal

medlemsländer.

6 Ändrade skatteregler med anledning av att

taxfreeförsäljningen inom EU upphör

6.1 Förslag till ändringar i alkohol- och

tobaksskattelagarna

6.1.1 Proviantering av fartyg och flygplan i EU-intern trafik

Regeringens förslag: Skattefriheten för proviantering av fartyg och

flygplan skall inte längre omfatta varor som säljs ombord utan endast

varor som förbrukas ombord.

Det nuvarande avdraget för varor som levereras till ett tullager

slopas. Upplagshavare och den som är registrerad som skattskyldig

för snus och tuggtobak får i stället göra avdrag för punktskatt på varor

som tagits emot för förbrukning ombord av någon som har tillstånd

enligt den nya lagen om proviantering av fartyg och luftfartyg. Om

den som köpt varorna från upplagshavaren använder dem för annat

ändamål än förbrukning ombord skall han betala skatt för varorna.

Ett nytt avdrag införs för rederier och flygbolag som innebär att de

som registrerade varumottagare får göra avdrag för skatten vartefter

varorna förbrukas ombord.

Utredningens förslag: Skiljer sig delvis från regeringens. Vårt förslag

omfattar till skillnad från utredningens även tobaksvarorna snus och

tuggtobak. En annan skillnad är att regeringen inte föreslår att det skall

införas krav på säkerhet för transporter mellan upplagshavare och den

som har tillstånd enligt den nya lagen om proviantering av fartyg och

luftfartyg.

Remissinstanserna: Riksskatteverket har vissa invändningar mot

kravet på säkerhet. Övriga remissinstanser berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Den 1 juli 1999 upphör möjligheten

för medlemsstaterna att skattebefria varor som säljs ombord på fartyg

eller flygplan i EU-intern trafik. Däremot kan förbrukningen ombord

även i fortsättningen vara skattefri. Skattefriheten för proviantering av

fartyg och flygplan kan därför inte längre omfatta varor som säljs

ombord utan måste begränsas till varor som förbrukas ombord.

Punktskattefrihet för varor som förbrukas ombord på fartyg och

flygplan i EU-intern trafik kan uppnås på åtminstone tre olika sätt. Ett

sätt är att medge återbetalning av skatten på varor som förbrukats

ombord. Rederier och flygbolag skulle alltså få köpa beskattade varor

och sedan medges återbetalning av skatten vartefter varorna förbrukas

ombord. Problemet med en sådan lösning är att rederier och flygbolag

skulle få ligga ute med mycket stora belopp i väntan på att skatten

återbetalas. Även om återbetalning skulle ske varje månad skulle

likviditetsproblemen bli betydande. Detta skulle också med stor

sannolikhet få till följd att proviantering för förbrukning ombord skulle

upphöra i Sverige. Ett system med återbetalning är därför inte lämpligt.

Ett annat sätt att uppnå skattefrihet är att öppna en möjlighet för

rederier och flygbolag att som upplagshavare få avdrag för varor som

förbrukats ombord. En sådan lösning kräver dock att det finns godkända

skatteupplag ombord på fartygen och flygplanen. Ett skatteupplag är

enligt artikel 4 i cirkulationsdirektivet en plats där upplagshavaren, utan

att skatten förfaller till betalning, inom ramen för sin näringsverksamhet

tillverkar, bearbetar, förvarar, mottar eller avsänder varor som är belagda

med punktskatt under de särskilda villkor som fastställts av de behöriga

myndigheterna i den medlemsstat där skatteupplaget är beläget.

Kommissionen och flertalet medlemsstater anser att det inte är möjligt att

inrätta skatteupplag ombord på fartyg och flygplan eftersom fartyg och

flygplan inte kan anses som sådana platser som avses i artikel 4 i

cirkulationsdirektivet (se mötesprotokoll från den 10 december 1998,

XXI/C/4/-HJ). Ett system som bygger på att det skall finnas skatteupplag

ombord på fartyg och flygplan är därför inte heller någon lämplig

lösning.

Slutligen kan skattefrihet uppnås genom att upplagshavare får göra

avdrag för varor som levereras för förbrukning ombord på fartyg och

flygplan i EU-intern trafik. Denna konstruktion används i dag och

regeringen anser med hänsyn till nackdelarna med övriga alternativ att

denna konstruktion även bör användas i fortsättningen.

Även om dagens konstruktion bör behållas finns det skäl att åtgärda

vissa brister. Skattefriheten för proviantering av fartyg och flygplan i

alkohol- och tobaksskattelagarna uppnås i dag genom att upplagshavare

får göra avdrag för skatt på varor som har lagts upp på tullager som

inrättats för förvaring av proviant, s.k. provianteringslager (32 § e i både

alkoholskattelagen och tobaksskattelagen). För att proviantering skall

kunna ske utan att skatt tas ut krävs alltså att varorna levereras från en

upplagshavare till ett provianteringslager för att därifrån levereras vidare

till fartyget eller flygplanet. Detta innebär att en upplagshavare inte kan

leverera varorna direkt till fartyget eller flygplanet och få avdrag för

skatten utan varorna måste för att avdrag skall medges ta vägen via ett

provianteringslager. Detta är en onödigt krånglig ordning. Ett annat

problem med nuvarande ordning är att det i provianteringslagren finns

stora mängder gemenskapsvaror. Eftersom provianteringslagren är

tullager, och därmed avsedda för icke-gemenskapsvaror, kan det

ifrågasättas om detta är lämpligt med hänsyn till EU:s tullagstiftning.

Några skäl för nuvarande ordning redovisas inte i förarbetena till

alkohol- och tobaksskattelagarna utan konstruktionen synes ha tagits över

från den lagstiftning som gällde innan Sveriges inträde i EU.

De brister som redogjorts för i föregående stycke bör åtgärdas genom

att rågången mellan gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror görs

tydligare och att det skapas möjlighet för upplagshavare att leverera varor

utan skatt direkt till fartyg och flygplan. För gemenskapsvaror innebär

det att reglerna om beskattning bör finnas i alkohol- och

tobaksskattelagarna utan den inblandning av tullagstiftning som

nuvarande avdragsregel innebär. Härigenom blir också

ansvarsfördelningen mellan Tullverket och beskattningsmyndigheten

tydligare. Mot bakgrund av det nu anförda anser regeringen att

nuvarande regel om att upplagshavare får göra avdrag för skatt på varor

som levererats till ett tullager bör tas bort och ersättas med en regel om

att upplagshavare får göra avdrag för skatt på varor som tagits emot för

förbrukning ombord av någon som enligt den nya lagen om proviantering

av fartyg och luftfartyg fått tillstånd att ta ombord varorna för detta

ändamål (se avsnitt 8.5). Den nu föreslagna avdragsbestämmelsen får till

följd att de proviantlokaler som i dag betjänar flygtrafiken måste innehas

av godkända upplagshavare och att lokalerna måste vara godkända

skatteupplag.

Cirkulationsdirektivet omfattar inte snus och tuggtobak. Reglerna om

beskattning av snus och tuggtobak skiljer sig därför från de regler som

gäller för beskattningen av cigaretter och andra tobaksvaror som omfattas

av cirkulationsdirektivet. En skillnad är att det inte finns några

upplagshavare vad gäller snus och tuggtobak. Den som tillverkar snus

och tuggtobak skall emellertid vara registrerad som skattskyldig. För den

som yrkesmässigt för in varor från annat EU-land eller tredje land finns

möjlighet att bli registrerad som skattskyldig. Den som är registrerad som

skattskyldig för snus och tuggtobak får enligt nuvarande regler göra

avdrag för skatt på varor som levererats till ett provianteringslager, dvs.

samma avdragsrätt som upplagshavare i dag har vad gäller cigaretter

m.m. I stycket ovan föreslår regeringen att nuvarande regel om att

upplagshavare får göra avdrag för skatt på varor som levererats till ett

provianteringslager ersätts med en regel om att upplagshavare får göra

avdrag för skatt på varor som tagits emot för förbrukning ombord av

någon som enligt den nya lagen om proviantering fått tillstånd att ta

ombord varorna för detta ändamål. Motsvarande ändring föreslås även

för de som är registrerade som skattskyldiga för snus och tuggtobak.

I sitt fortsatta arbete skall 1998 års punktskatteutredning bl.a. i ett

större sammanhang lägga fram förslag till en utvidgning av kravet på

säkerhet för betalning av skatt i alkohol- och tobaksskattelagarna

(Dir. 1997:152). I samband därmed bör utredaren på nytt överväga om

det bör införas krav på säkerhet för transporter mellan upplagshavare och

innehavare av provianteringstillstånd.

Eftersom skattefriheten endast skall gälla för varor som förbrukas

ombord på fartyg och luftfartyg måste det finnas möjlighet att påföra

skatt i fall varorna används för annat än förbrukning. Det skall t.ex. gå att

ta ut skatt om varorna säljs i en butik ombord eller stjäls från

tillståndshavarens lager. Ansvaret för detta kan emellertid inte läggas på

upplagshavaren, eller i fråga om snus och tuggtobak den som är

registrerad som skattskyldig, utan bör ligga på den som förvärvat varorna

utan skatt, dvs. tillståndshavaren. En regel bör därför införas som innebär

att den som förvärvat varorna utan skatt blir skyldig att betala skatt för

varorna om de används för annat än förbrukning ombord. Det innebär att

skattskyldighet skall uppkomma vid varje situation som inte täcks av det

skattefria ändamålet. Att varor säljs till resande i en butik ombord

innebär således att skattskyldighet uppkommer men bestämmelsen skall

även omfatta svinn, stöld eller att varorna förstörs. Skattskyldigheten

skall inträda samtidigt med att varorna används för annat än avsett

ändamål.

Lagrådet har förordat en lydelse av den nya bestämmelsen som

innebär att skatt inte skall tas ut i fall varorna förstörs genom

olyckshändelse eller force majeur.

Enligt cirkulationsdirektivet skall skatt inte tas ut i fall varor som

omfattas av den s.k. supensionsordningen förstörs genom olyckshändelse

eller force majeur. Det innebär att skatt inte tas ut för varor som förstörts

på nämnda sätt om varorna finns i ett skatteupplag eller transporteras

under skattesuspension. Något motsvarande undantag för varor som

lämnat suspensionsordningen, dvs. släppts för konsumtion, finns inte.

Detta återspeglas i den svenska lagstiftningen på så sätt att befrielse från

skatt till följd av olyckshändelser eller force majeur endast medges för

varor som omfattas av suspensionsordningen, dvs. lagras i ett

skatteupplag eller transporteras under skatteuppskov. Varor som en

tillståndshavare köper utan skatt är enligt cirkulationsdirektivet att

betrakta som släppta för konsumtion och har alltså lämnat

suspensionsordningen trots att skatt inte har tagits ut. Mot bakgrund av

nu angivna förhållanden är regeringen inte beredd att utforma den nya

bestämmelsen helt i enlighet med vad Lagrådet förordat.

Det bör i det här sammanhanget noteras att enligt 9 kap. 4 § LPP kan

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i särskilda

fall medge nedsättning av eller befrielse från skatt, liksom återbetalning

helt eller delvis av skatt, om det föreligger synnerliga skäl.

En tillståndshavare som provianterat varor för förbrukning ombord

men som i stället säljer varorna kommer enligt regeringens förslag att bli

skyldig att betala skatt. Det finns därför skäl att något beröra

gränsdragningen mellan förbrukning och försäljning. Vid bedömningen

av om det är fråga om förbrukning eller försäljning är det av underordnad

betydelse var och hur varorna tillhandahålls. I stället skall syftet med

tillhandahållandet vara avgörande för bedömningen. Det innebär att

skattefrihet inte föreligger enbart av den anledningen att varorna

tillhandahålls i restauranger eller liknande serveringsställen ombord. Det

är alltså inte möjligt att t.ex. sälja hela cigarettlimpor i restaurangen utan

skatt eftersom syftet med en sådan försäljningen inte kan vara något

annat än att ge passagerarna möjlighet att ta med sig varorna i sitt

bagage. Å andra sidan föreligger inte skattskyldighet för ett paket

cigaretter som säljs i restaurangen ombord men som resenären inte

hinner röka upp och därför tar med sig i land. Exakt var gränsen går är

självfallet svårt att ange men de tillståndshavare som vill försäkra sig om

att inte påföras skatt bör endast tillhandahålla ett paket cigaretter per

resenär för förbrukning ombord. Det nu förda resonemanget gäller även

alkoholdrycker. Det innebär att servering av alkoholdrycker är

skattepliktig om syftet med serveringen är att ge passagerarna möjlighet

att ta med sig varorna i sitt bagage. Så kan t.ex. vara fallet om

alkoholdrycker säljs i flaskor som inte öppnas av serveringspersonalen.

Vad gäller frågan om när skatten skall redovisas anser regeringen att

redovisningen bör ske i nära anslutning till att skattskyldigheten inträder.

För oregistrerade varumottagare, den som för in eller tar emot varor från

annat EU-land utan att vara upplagshavare eller registrerad

varumottagare samt för den som tillverkar alkohol- eller tobaksvaror utan

att vara godkänd upplagshavare, finns i dag en regel som säger att

redovisning av skatten skall ske senast fem dagar efter den skattepliktiga

händelsen. Regeringen anser att denna femdagarsregel även bör omfatta

det nu aktuella fallet.

Den nu föreslagna avdragsrätten för upplagshavare kan endast

utnyttjas av svenska upplagshavare. Det är något osäkert om, och i så fall

i vilken utsträckning, rederier och flygbolag önskar att få varor

levererade direkt från en utländsk upplagshavare. En möjlighet bör dock

öppnas för detta för att inte utländska upplagshavare skall missgynnas.

Detta kan ske genom att rederier och flygbolag, som registrerade

varumottagare, får göra avdrag vartefter varorna förbrukas ombord. En

annan lösning vore att låta rederier och flygbolag få avdrag som

skatterepresentant. Rederier och flygbolag kan dock inte själva välja att

bli skatterepresentanter utan måste utses till representant av en utländsk

upplagshavare. Att använda bestämmelserna om skatterepresentant för att

uppnå skattefrihet i nu aktuella fall skulle dessutom kräva att rederier och

flygbolag utsågs till skatterepresentanter av samtliga utländska

upplagshavare som de vill köpa varor från. Med hänsyn till dessa

omständigheter väljer regeringen att föreslå att rederier och flygbolag får

avdrag som registrerade varumottagare.

Som framgår av avsnitt 4.3.3 inträder skattskyldigheten för en

registrerad varumottagare när han tar emot varorna. Han behöver dock

betala skatten först i och med att den skall deklareras. För den

registrerade varumottagaren innebär detta att de varor han tar emot en

månad skall redovisas och betalas den tjugonde månaden efter. Det som

under redovisningsperioden har förbrukats ombord får dras av i

deklarationen. Det kan naturligtvis tänkas att varorna inte hinner

förbrukas under samma redovisningsperiod som de tagits emot från den

utländske upplagshavaren. Avdrag för skatt på sådana varor kan dock

medges för senare redovisningsperioder, givetvis under förutsättning att

de förbrukats under den period som avdraget avser. Överstiger avdragen

för en redovisningsperiod skattens bruttobelopp för perioden, skall det

överskjutande beloppet återbetalas. Det nu sagda innebär att en

registrerad varumottagare förr eller senare kommer att få dra av skatten

på samtliga varor som förbrukats ombord. Reglerna för deklaration,

betalning och återbetalning av skatt finns i 2 kap. och 5 kap. LPP.

Skälet till att avdragsrätten endast föreslås gälla för registrerade

varumottagare är att beskattningsmyndigheten har möjlighet att

avregistrera den som har åsidosatt vad som åligger honom enligt gällande

föreskrifter. Någon motsvarande möjlighet finns självfallet inte för den

oregistrerade varumottagaren. Den registrerade varumottagaren är

dessutom skyldig att varje månad lämna en deklaration, vilket inte gäller

för den oregistrerade. Med tanke på de stora skattebelopp som det kan

röra sig om bör därför den föreslagna avdragsrätten bara komma i fråga

för den som är registrerad varumottagare. Som förutsättning för avdrag

bör gälla att varumottagaren har tillstånd enligt den nya lagen om

proviantering av fartyg och luftfartyg.

Förslagen föranleder ändringar i 9, 20, 22, 32, 33, 38 och 40 §§ lagen

om tobaksskatt samt i 8, 19, 20, 21, 31 e, 32 och 33 §§ lagen om

alkoholskatt.

6.1.2 Proviantering av fartyg och flygplan i trafik till tredje

land

Regeringens förslag: Upplagshavare och den som är registrerad som

skattskyldig för snus och tuggtobak får göra avdrag för skatt på varor

som tagits emot för förbrukning eller försäljning ombord av någon

som har tillstånd enligt den nya lagen om proviantering av fartyg och

luftfartyg.

Ett nytt avdrag införs för rederier och flygbolag som innebär att de

som registrerade varumottagare får göra avdrag för skatten vartefter

varorna förbrukas eller säljs ombord.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår inga särskilda regler för

proviantering av fartyg och flygplan i trafik till tredje land utan anser att

för sådan proviantering gäller den nuvarande regeln för upplagshavare

om avdrag för skatt på varor som exporteras. En annan skillnad i

förhållande till regeringens förslag är att utredningen inte har tagit

hänsyn till att det finns särskilda beskattningsregler för snus och

tuggtobak.

Remissinstanserna: Riksskatteverket och Generaltullstyrelsen anser

att avdrag för skatt vid proviantering av fartyg och flygplan i trafik till

tredje land endast bör medges om köparen har meddelats

provianteringstillstånd. Övriga remissinstanser tillstyrker eller berör inte

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt alkohol- och

tobaksskattelagarna får upplagshavare göra avdrag för varor som har

lagts upp på tullager som inrättats för förvaring av proviant. När det

gäller snus och tuggtobak, som inte omfattas av cirkulationsdirektivet, får

avdrag i stället göras av den som är registrerad som skattskyldig. Denna

avdragsrätt används dels vid proviantering av fartyg och flygplan i EU-

intern trafik, dels vid proviantering av fartyg och flygplan i trafik till

tredje land. Regeringen föreslår i avsnitt 6.1.1 att den nuvarande regeln

om avdrag för skatt på varor som har levererats till ett tullager tas bort.

Skälen för denna förändring är även giltiga för fartyg och flygplan i trafik

till tredje land som provianterar med gemenskapsvaror. Upplagshavare

bör alltså kunna leverera sådana varor utan skatt direkt till fartyg och

flygplan i trafik till tredje land. För den EU-interna trafiken föreslås att

upplagshavare skall få göra avdrag för skatt på alkohol- och tobaksvaror

som har tagits emot för förbrukning ombord på t.ex. en färja av någon

som har tillstånd enligt den nya lagen om proviantering. Även när det

gäller fartyg och flygplan i trafik till tredje land bör det finnas en

koppling mellan kravet på tillstånd och rätten till avdrag i alkohol- och

tobaksskattelagarna. Om tillstånd till proviantering inte är en

förutsättning för att rederier och flygbolag skall få proviantera med

obeskattade alkohol- och tobaksvaror finns det risk för att vissa rederier

och flygbolag helt enkelt struntar i att ansöka om tillstånd. Det skulle

innebära att kontrollbefogenheterna och möjligheten att återkalla tillstånd

enligt den föreslagna lagen om proviantering av fartyg och luftfartyg inte

skulle få avsedd effekt, dvs. kontrollmöjligheterna skulle försämras. Med

hänsyn härtill anser regeringen att för avdrag för alkohol- och tobaksskatt

vid proviantering av fartyg och flygplan i trafik till tredje land skall

krävas att köparen har meddelats provianteringstillstånd. En bestämmelse

härom förs in i 32 § tobaksskattelagen och 32 § alkoholskattelagen.

I likhet med vad som föreslås beträffande EU-trafiken bör det öppnas

en möjlighet för rederier och flygbolag att som registrerade

varumottagare få avdrag för skatt på varor som förbrukats ombord.

Eftersom det här är fråga om tredjelandstrafik skall avdragsrätten även

omfatta varor som säljs ombord. Detta uppnås genom ändringar i 33 §

tobaksskattelagen och 33 § alkoholskattelagen.

6.1.3 Försäljning av beskattade varor på fartyg och luftfartyg

Regeringens bedömning: Någon ändring i alkohol- och

tobaksskattelagarna krävs inte med anledning av att försäljningen

ombord efter den 30 juni 1999 skall ske med beskattade varor på EU-

interna resor.

Utredningens bedömning: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Berör inte bedömningen.

Skälen för regeringens bedömning: I avsnitt 5.3 har regeringen

redogjort för hur cirkulationsdirektivets bestämmelser bör tolkas om

alkohol- och tobaksvaror säljs ombord på fartyg och luftfartyg efter den

30 juni 1999. I korthet innebär tolkningen att för varor som tas ombord i

Sverige utgår svensk skatt. För varor som tas ombord i ett annat med-

lemsland gäller det landets skatt. Om varorna i det senare fallet säljs på

svenskt territorium skall svensk skatt tas ut men om sådan försäljning

inte sker utlöses ingen beskattning i Sverige. Sistnämnda slutsats bygger

på en tolkning av artikel 7 i cirkulationsdirektivet.

De bestämmelser som motsvarar artikel 7 i cirkulationsdirektivet är 8 §

första stycket 5 alkoholskattelagen och 9 § första stycket 5

tobaksskattelagen. Där stadgas att den som från ett annat EU-land för in

eller tar emot skattepliktiga varor är skyldig att betala skatt om varorna

skall användas för annat än privat bruk. I de fall varor, som tagits ombord

i ett annat medlemsland, säljs i Sverige är det ingen tvekan om att regeln

blir tillämplig. När varorna inte säljs skulle uttrycket om varorna skall

användas för annat än privat bruk möjligen kunna tolkas som att

beskattning skall ske. Regeringen anser dock att bestämmelsen måste

läsas i ljuset av cirkulationsdirektivets artikel 7 som talar om att varor

förvaras för kommersiella ändamål. Om varorna inte bjuds ut till

försäljning kan de varken anses förvaras för kommersiella ändamål eller

användas för annat än privat bruk. Slutsaten blir således att någon

förändring av den nuvarande lydelsen inte krävs.

Även om försäljning inte sker i destinationslandet innebär

förflyttningen av varorna ett krav på att ledsagardokument skall

upprättas. Av punkten 7 i artikel 7 framgår nämligen att när

punktskattepliktiga varor som redan frisläppts för konsumtion i en

medlemsstat skall flyttas till en bestämmelseort i samma medlemsstat via

en annan medlemsstats territorium skall de åtföljas av ett förenklat

ledsagardokument. I punkten 8 finns ytterligare krav för sådana

leveranser.

Emellertid finns i punkten 9 en möjlighet att underlätta hanteringen i

nu angivna fall. Där föreskrivs att om punktskattepliktiga varor ofta och

regelbundet flyttas på det sätt som anges i punkten 7 kan

medlemsstaterna, genom bilaterala avtal, tillåta förenklingar som avviker

från punkterna 7 och 8. Regeringen avser att överväga denna möjlighet

och ta kontakt med i vart fall de medlemsländer dit en mer omfattande

trafik förekommer för att diskutera sådana avtal.

6.1.4 Exportbutiker

Regeringens förslag: Försäljning i exportbutiker får endast ske till

resande till tredje land och endast avse obeskattade gemenskapsvaror.

Innehavarna av exportbutiker får kompensation för att de inte har

möjlighet att sälja varor tullfritt genom att den nuvarande avgiften

som betalas till Tullverket slopas.

Den nuvarande avdragsregeln för leveranser till exportbutiker

slopas. I stället förutsätts innehavarna av exportbutiker vara godkända

upplagshavare och exportbutikerna godkända skatteupplag. Den som

bedriver verksamhet i en exportbutik skall kunna godkännas som

upplagshavare och registreras som skattskyldig för snus och

tuggtobak.

Avdrag för skatt medges för den försäljning som sker till resande

till tredje land. Avdrag medges dock högst med vad som enligt den

nya lagen om exportbutiker får säljas till varje resande.

Utredningens förslag: Regeringen har till skillnad från utredningen

tagit hänsyn till att det finns särskilda beskattningsregler för snus och

tuggtobak. En annan skillnad är att regeringen föreslår en uttrycklig

bestämmelse om att den som bedriver verksamhet i en exportbutik skall

kunna godkännas som upplagshavare.

Remissinstanserna: Luftfartsverket, SAS och Svensk Handel anser att

även beskattade varor skall få säljas i exportbutiker. SAS motsätter sig att

den skattefria försäljningen i exportbutiker begränsas till vissa

kvantiteter. Övriga remissinstanser tillstyrker eller berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Den 1 juli 1999 upphör möjligheterna

till skattefri försäljning i exportbutiker till den som reser inom EU.

Däremot kommer resenärer till tredje land fortfarande att ha möjlighet att

köpa obeskattade varor. Enligt alkohollagen (1994:1738) gäller ett

detaljhandelsmonopol i Sverige såvitt avser spritdrycker, vin och starköl,

dvs. detaljhandel med dessa varor får endast bedrivas av Systembolaget

(se 5 kap. alkohollagen). Från denna regel finns ett undantag när det

gäller exportbutiker. Enligt 3 kap. 2 § alkohollagen inskränker nämligen

inte lagen exportbutikernas rätt till försäljning av obeskattade varor. Att

skattefri försäljning inte kan ske till resande inom EU efter den 30 juni

1999 innebär således också att det enligt alkohollagen blir förbjudet att

sälja till dessa resande i exportbutik.

I 45 § tullagen anges att för försäljning av oförtullade eller obeskattade

varor till flygpassagerare som avreser till utlandet får inrättas butik på

flygplats (exportbutik). Även i tullagstiftningen förutsätts således att

exportbutikerna endast skall sälja obeskattade eller oförtullade varor.

Som regelverket ser ut i dag blir varorna befriade från punktskatt

genom att upplagshavaren får avdrag när han levererar varor till en

exportbutik. För vad som därefter händer med varorna finns inga regler i

alkohol- och tobaksskattelagarna utan tullagstiftningen tar vid.

En exportbutik har behov av att kunna lagra och ta emot obeskattade

alkohol- och tobaksvaror. Detta kan antingen ske som i dag genom att

butiken är tullager eller genom att butiken är skatteupplag. Som

regeringen tidigare uttalat beträffande proviantering av fartyg och

flygplan (avsnitt 6.1.1) bör rågången så långt möjligt vara klar mellan

varor som är gemenskapsvaror, och därmed omfattas av

cirkulationsdirektivets regler, och varor som inte är gemenskapsvaror och

således inte heller faller inom ramen för direktivet. Denna rågång

upprätthålls inte i dag eftersom det i exportbutikerna, som har status som

tullager, är tillåtet att lagra både icke-gemenskapvaror och

gemenskapsvaror. Av avsnitt 4.6.4 framgår dock att innehavarna av

exportbutiker inte ansett sig ha haft anledning att hålla isär olika varors

tullstatus. Även det som en gång varit icke-gemenskapsvaror har av

praktiska skäl förtullats. Detta innebär att det i exportbutikerna i

praktiken bara finns gemenskapsvaror. Enligt EG:s tullagstiftning är

möjligheten att lagra gemenskapsvaror i tullager i princip begränsad till

s.k. exportbidragsgods. För icke-gemenskapsvaror finns det inga sådana

begränsningar. Förfarandet lagring i tullager tar alltså främst sikte på

icke-gemenskapsvaror. Det bör vidare framhållas att det inte är förenligt

med cirkulationsdirektivets bestämmelser att lagra icke-gemenskapsvaror

i ett skatteupplag. Att skapa ett system som tillåter lagring av både

gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror i tullager eller i

skatteupplag är alltså inte lämpligt. Även kontrollskäl talar mot en sådan

ordning. Det skulle nämligen försvåra kontrollerna avsevärt om varorna i

butiken inte omfattades av samma regler, dvs. att gemenskapsvarorna

omfattades av ett regelverk (cirkulationsdirektivet) och icke-

gemenskapsvarorna av ett annat (EG:s tullagstiftning). Mot bakgrund av

nu angivna förhållanden och med hänsyn till att ett nytt regelsystem för

exportbutiker i första hand bör vara anpassat för gemenskapsvaror anser

regeringen att grunderna i ett sådant system bör vara att exportbutikerna

förutsätts vara skatteupplag och att endast gemenskapsvaror skall få

säljas i butikerna.

Vissa remissinstanser anser att beskattade varor bör få säljas i

exportbutik. Eftersom exportbutikerna förutsätts vara skatteupplag är det

ingen lämplig ordning. Det beror på att ett skatteupplag enligt

cirkulationsdirektivet är avsett för lagring av obeskattade

gemenskapsvaror. Det skulle vidare leda till att olika regler skulle gälla

för varorna i upplaget. Obeskattade alkohol- och tobaksvaror som lagras i

skatteupplag skall t.ex. omfattas av en säkerhet för skattens betalning.

Något sådant krav finns självfallet inte för beskattade varor. För att

kontrollen skall fungera skulle det dessutom vara nödvändigt att skapa ett

system som gör det möjligt att i skatteupplaget hålla obeskattade och

beskattade varor åtskilda. Även med ett sådant system skulle dock

kontrollerna försvåras jämfört med om det endast vore tillåtet att sälja

obeskattade varor i exportbutiker. För att beskattade alkoholdrycker skall

få säljas i exportbutiker krävs vidare en ändring i alkohollagen som

skulle inskränka det statliga detaljhandelsmonopolet på alkoholdrycker.

Att överväga detaljhandels-monopolets omfattning enbart av den

anledningen att den skattefria försäljningen inom EU upphör kan inte

anses motiverat. Mot bakgrund av nu redovisade skäl anser regeringen att

endast obeskattade varor skall få säljas i exportbutiker. Detta stämmer

också överens med vad skatteutskottet har uttalat i frågan (bet.

1998/99:SkU13, s.31) Det bör tilläggas att det med undantag för

alkoholdrycker inte finns några legala hinder mot att beskattade varor

säljs i andra butiker på flygplatserna än exportbutikerna.

Regeringen föreslår alltså ett nytt regelsystem för exportbutiker som

innebär att butikerna förutsätts vara skatteupplag och att endast

obeskattade gemenskapsvaror skall få säljas i butikerna. Den nu

föreslagna ordningen innebär att det nuvarande avdraget för leveranser

till exportbutiker kan slopas. För leveranser till exportbutiker gäller i

stället de vanliga reglerna om leveranser mellan upplagshavare, dvs.

leveranserna utlöser ingen beskattning. Det kan här vara värt att nämna

att skattskyldighet inträder för en upplagshavare om varorna tas ut ur

skatteupplaget utan att föras till ett annat godkänt skatteupplag. Detta

innebär att t.ex. svinn utlöser beskattning.

Eftersom snus och tuggtobak inte omfattas av cirkulationsdirektivet

finns det inga skatteupplag för dessa varor. Däremot kan den som är

registrerad som skattskyldig för snus och tuggtobak ta emot och lagra

varor utan beskattningskonsekvenser. Om snus och tuggtobak skall säljas

skattefritt i en exportbutik måste därför den som bedriver verksamheten

även vara registrerad som skattskyldig för snus och tuggtobak. Det bör

därför öppnas en möjlighet för den som bedriver verksamhet i en

exportbutik att bli registrerad som skattskyldig för nämnda varor.

Det finns enligt regeringens bedömning ingen möjlighet att med den

nuvarande EG-lagstiftningen omvandla en icke-gemenskapsvara till en

gemenskapsvara och samtidigt medge tullfrihet för varan bara av det

skälet att varan skall säljas i en exportbutik. Att inte längre tillåta

försäljning av icke-gemenskapsvaror i exportbutikerna innebär därför

ökade kostnader för de som driver butikerna. Som framgår av avsnitt

4.6.4 är det dock en mycket liten andel, ca 1 procent, av exportbutikernas

varor som inte redan från början är gemenskapsvaror. Den tull det är

fråga om uppgår som regel till små belopp. Exempelvis är tullen för en

liter amerikansk whisky mindre än 1 kr och för vin i genomsnitt ca 1:50

kr per liter. Tullen för tobaksvaror är högre och kan för en limpa

cigaretter beräknas till ca 40 kr. Att det införs en regel som innebär att

endast gemenskapsvaror får säljas i butikerna bör således inte medföra

alltför negativa konsekvenser för butiksinnehavarna. Det förtjänar att

påpekas att nämnda regel inte innebär att det blir förbjudet att sälja varor

som tillverkats utanför EU i butikerna. Varor från tredje land måste dock

enligt regeln förtullas, dvs. omvandlas till gemenskapsvaror, innan de

säljs i butiken.

I tullagen och tullförordningen finns regler om avgifter för innehavarna

av exportbutiker. Enligt 78 § tullförordningen skall innehavare av

exportbutik på flygplats betala en årlig avgift till Tullverket om 75 000 kr

för en butik som under närmast föregående kalenderår hade en

omsättning av minst 10 miljoner kronor. För att kompensera innehavarna

av exportbutikerna för att de legala möjligheterna att sälja icke-

gemenskapsvaror utan tull försvinner, föreslår regeringen att denna avgift

tas bort. Enligt uppgift från Generaltullstyrelsen inbringade avgiften

1 125 000 kr år 1997.

För exportbutikerna som skatteupplag behövs en avdragsregel som tar

sikte på det specifika syftet med butikerna. Efter den 30 juni 1999 är

syftet att skattefria varor skall kunna säljas till resenärer till tredje land.

En sådan regel bör utformas så att en upplagshavare, som bedriver sin

verksamhet i en exportbutik, får göra avdrag för skatt på varor som

levererats till resenär som kan uppvisa en färdhandling för resa till plats

utanför EG:s punktskatteområde. Denna avdragsrätt föreslås även gälla

för den som är registrerad som skattskyldig för snus och tuggtobak och

som bedriver verksamhet i en exportbutik.

Om försäljningen till resenärer till tredje land får ske utan

begränsningar kommer det inte att vara möjligt att i efterhand kontrollera

om all försäljning som skett i en exportbutik är avdragsgill. Med

begränsningar är det dock möjligt att stämma av antalet sålda varor under

en period med antalet resenärer till tredje land under samma period. En

sådan avstämning skulle åtminstone ge beskattningsmyndigheten en

uppfattning om yrkat avdrag är rimligt. Vidare torde flertalet länder, om

inte samtliga, tillämpa importrestriktioner för i vart fall alkohol- och

tobaksvaror. Regeringen anser därför att försäljningen i exportbutik bör

begränsas. De begränsningar som i dag finns i 45 § tullförordningen

beträffande resenärer inom EU bör gälla som en gräns för avdragsrätten

enligt alkohol- och tobaksskattelagarna men nu avse resande till tredje

land. Själva begränsningen förs in i den nya lagen om exportbutiker.

Dessa begränsningar är för alkohol en liter spritdryck eller två liter

starkvin, två liter vin och två liter starköl och för tobak 200 cigaretter

eller 100 cigariller eller 50 cigarrer eller 250 gram röktobak eller en

proportionell blandning av dessa tobaksvaror.

Vidare bör från 45 § tullförordningen till den nya lagen om

exportbutiker också föras över den begränsning som gäller försäljning till

resenärer till Norge, nämligen att inte större mängder får säljas än vad

resande får föra in tullfritt till Norge. Det innebär att avdragsrätten för

skatt på varor som sålts till resenärer till Norge begränsas i motsvarande

mån.

Förslagen föranleder ändringar i 10, 32, 38, 39 och 40 §§

tobaksskattelagen samt 9 och 32 §§ alkoholskattelagen. Vi återkommer i

avsnitt 7 till den nya lagen om exportbutiker.

6.2 Förslag till ändringar på mervärdesskattens område

Regeringens förslag: Bestämmelsen i 3 kap. 30 c § ML om skattefri

försäljning ombord på fartyg eller flyg i EU-trafik upphävs.

Den nuvarande skattefriheten för proviantering av varor avsedda för

bruk ombord på fartyg eller luftfartyg i EU-trafik bibehålls.

Proviantering av sådana matvaror som inte är punktskattepliktiga får

alltid ske skattefritt oavsett om varan faktiskt konsumeras ombord

eller används för försäljning ombord.

Justeringar görs i ML och lagen om frihet från skatt vid import med

anledning av den föreslagna lagen om exportbutiker.

Skattefri proviantering till fartyg i linjetrafik mellan Sverige och

Norge eller Åland får endast ske om provianteringen begränsas på det

sätt som anges i den föreslagna lagen om proviantering av fartyg och

luftfartyg.

Skattefriheten för proviantering av punktskattepliktiga varor

kopplas till den föreslagna provianteringslagens bestämmelser om

tillstånd m.m.

Utredningens förslag: Stämmer överens med vårt med den skillnaden

att utredningen föreslagit en generell skattebefrielse för proviantering.

Remissinstanserna: Riksskatteverket tillstyrker förslaget att utvidga

skattefriheten för proviantering. Verket anser dock att det i likhet med

vad som föreslås för punktskatterna bör införas en koppling mellan

kravet på provianteringstillstånd enligt den nya lagen om proviantering

av fartyg och luftfartyg och skattereglerna i ML. SAF och Sveriges

Industriförbund tillstyrker förslaget. Sveriges Skeppshandlareförbund

anser att skattefriheten för butiksförsäljning ombord på fartyg och

flygplan i utrikes trafik skall åstadkommas genom att butikerna ombord

betecknas som exportbutiker. Övriga remissinstanser har inga

invändningar mot förslaget eller berör det inte.

Skälen för regeringens förslag: I 3 kap. 30 c § ML finns vissa

kvantitativa begränsningar för hur mycket som får säljas skattefritt

ombord på resor i EU-trafik. Eftersom möjligheten till skattefri

försäljning upphör efter den 30 juni 1999 skall bestämmelsen upphävas.

Ändringen kräver följdändringar i 10 kap. 11 och 12 §§ ML.

Enligt vad regeringen erfarit har nuvarande mervärdesskatteregler för

proviantering av fartyg och flygplan inneburit tillämpningsproblem för

skeppshandeln. Sveriges Skeppshandlareförbund har i en skrivelse till

Finansdepartementet den 11 april 1996 framhållit att det är mycket svårt

för skeppshandlare att vid beställning av en vara veta om den skall

användas för skattepliktigt eller skattefritt ändamål och därmed levereras

med eller utan mervärdesskatt. I vissa fall uppges konsekvenserna bli

särskilt besvärande, exempelvis i fråga om varor som kan säljas

mervärdesskattefritt i fartygets restaurang men som säljs med

mervärdesskatt i fartygets butiker och kiosker.

I sjätte direktivet finns i artikel 15.4 och 15.7 regler som undantar

proviantering från beskattning. Skattefriheten omfattar leverans av varor

avsedda som bränsle eller proviantering dels för fartyg som används on

the high seas (utanför territorialgränsen) för passagerarbefordran mot

betalning, dels för luftfartyg som används av flygföretag som mot

betalning flyger på huvudsakligen utrikes trafik.

Medlemsstaterna har rätt att inskränka undantaget avseende fartyg till

dess att gemenskapsregler antagits som specificerar tillämpningsområdet

för och de praktiska arrangemangen kring undantaget.

Direktivets bestämmelser har i Sverige tillämpats så att med varor

avsedda för proviantering endast avsetts varor som skall användas för

bruk ombord på fartyg eller flygplan.

För att lösa de tillämpningsproblem som Sveriges

Skeppshandlareförbund pekat på föreslog utredningen ett generellt

undantag för leveranser av varor som skall användas för bruk eller

försäljning ombord på fartyg och flygplan i utrikes trafik. Samtidigt

framhölls att ett undantag av detta slag kunde anses principiellt tveksamt

även om det inte direkt strider mot ordalydelsen i direktivet. Undantaget

ansågs därför inte som en på sikt hållbar lösning.

Diskussioner rörande frågan om skattefrihet för proviantering har

nyligen påbörjats i EG:s mervärdesskattekommitté. Kommissionens

tjänstemän har därvid förespråkat en strikt tolkning av direktivet

såtillvida att endast proviantering för fartygets eller flygets behov skulle

avses. Ett flertal länder har dock preliminärt uttalat sig för en mer

generös tolkning. Något slutligt ställningstagande i frågan har ännu inte

uppnåtts.

När det gäller den skattemässiga behandlingen av proviantering till

fartyg och flygplan i EU-trafik väljer regeringen att lägga fram ett förslag

som innebär att den nuvarande skattefriheten för proviantering av varor

avsedda för bruk ombord bibehålls. Mot bakgrund av de

tillämpningsproblem som den nuvarande lagstiftningen leder till och som

kvarstår även när taxfreehandeln avskaffats anser regeringen att

skattefriheten dessutom bör omfatta proviantering av matvaror avsedda

för försäljning ombord. Skattefriheten för sådana varor gäller således

oavsett om varan faktiskt konsumeras ombord eller används för

försäljning ombord.

Beträffande proviantering av alkohol- och tobaksvaror gäller undantag

för punktskatt endast om varorna är avsedda för förbrukning ombord.

Undantaget för mervärdesskatt bör av praktiska skäl få motsvarande

tillämpning.

Regeringen har vid utformningen av undantaget för proviantering till

fartyg och luftfartyg i EU-trafik beaktat den restriktiva hållning som man

intagit från kommissionens sida samtidigt som hänsyn tagits till att de

länder som svensk skeppshandel konkurrerar med kan komma att ge

direktivet en mer vidsträckt tolkning. En utvidgning av undantagsregeln

för proviantering till att även avse kapitalvaror, kläder m.m. för

försäljning ombord strider mot den grundläggande principen om

beskattning av varje led i varuhandeln. Det kan ifrågasättas om detta varit

avsikten när undantaget för proviantering infördes i sjätte direktivet. En

samsyn på EU-nivå torde dock på sikt vara nödvändig. Den slutliga

lösningen på denna fråga måste därför hållas öppen.

Avslutningsvis kan konstateras att det enligt den föreslagna

provianteringslagen krävs särskilt tillstånd till proviantering. För

proviantering med obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror föreslås

avdragsrätten för punktskatt bli beroende av att provianteringen sker till

någon som har ett sådant tillstånd. Vidare får proviantering endast ske i

skälig omfattning och endast till fartyg eller luftfartyg av viss minsta

storlek. Regeringen anser att samma villkor bör gälla för att

proviantering av alkoholdrycker och tobaksvaror skall få ske utan

mervärdesskatt. Ett förslag av denna innebörd lämnas i 5 kap. 9 § ML.

I 5 kap. 9 § tredje stycket ML finns i dag en bestämmelse som innebär

att om en gemenskapsvara levereras för försäljning från kiosk eller

liknande försäljningsställe ombord på fartyg på linjer mellan Sverige och

Norge och leveransen görs till fartyget, skall omsättningen anses som en

omsättning utomlands endast om varan består av spritdrycker, vin,

starköl, öl, tobaksvaror, parfymer, kosmetiska preparat, toalettmedel eller

choklad- eller konfektyrvaror. Med andra ord kan skattefri försäljning på

resor mellan Sverige och Norge endast ske i begränsad omfattning.

Bestämmelserna härrör från den numer upphävda förordningen

(1968:591) om mervärdeskatt i vissa fall vid utförsel, som i sin tur

baseras på artikel 3 i den nordiska provianteringsöverenskommelsen.

Enligt regeringens uppfattning bör det i samband med att den nordiska

provianteringsöverenskommelsen omförhandlas kunna övervägas att

slopa detta tämligen komplicerade regelsystem och eventuellt ersätta det

med annan reglering (se avsnitt 8.1). I avvaktan på ett sådant

ställningstagande bör bestämmelsen lämpligen kopplas till den

föreslagna lagen om proviantering av fartyg och luftfartyg och

skattefriheten vara betingad av att provianteringsbegränsningarna

uppfylls. Samtidigt krävs en följdändring i 7 kap. 5 § ML. Som framgår

av avsnitt 8.1 föreslår regeringen att begränsningarna i artikel 3 i

provianteringsöverenskommelsen tills vidare också skall upprätthållas

gentemot Åland. Den föreslagna provianteringslagen innehåller vidare en

bestämmelse i 6 § som begränsar provianteringen på vissa fartygslinjer

mellan Sverige och Norge. Även här bör mervärdesskattefriheten för

proviantering vara betingad av att reglerna i provianterings-lagen

uppfylls.

Som framgår av avsnitt 6.1.4 och 7 föreslår regeringen i en ny lag om

exportbutiker att försäljning i exportbutiker endast skall få omfatta

gemenskapsvaror för försäljning till tredjelandsresenärer. Eftersom detta

innebär att varorna måste förtullas gäller att mervärdesskatt måste betalas

vid förtullningen om inte undantag görs i lagen (1994:1551) om frihet

från skatt vid import, m.m. För att inte försvåra för exportbutikerna att ha

importerade varor i sina butiker bör en ändring göras i nämnda lag så att

frihet från mervärdesskatt medges vid import av varor som levereras för

försäljning i en exportbutik. Det kan i detta sammanhang nämnas att

motsvarande problem inte uppstår på punktskattesidan eftersom

innehavarna av exportbutiker skall vara godkända upplagshavare.

Därmed kan de importera punktskattepliktiga varor utan att skatt tas ut

vid själva importen. Att inte bara leverans för försäljning i en exportbutik

utan även själva försäljningen i exportbutiker till tredjelandsresenärer

skall ske mervärdesskattefritt bör framgå klart av ML. Regeringen

föreslår därför en justering av 5 kap. 9 § första stycket 6 ML i enlighet

härmed. Av den nya lagen om exportbutiker framgår att försäljningen i

exportbutik är begränsad till vissa varor och vissa angivna kvantiteter.

Mervärdesskattefriheten för försäljningen i exportbutiker bör vara

betingad av att dessa regler uppfylls.

Den särskilda taxfreeförsäljningen till resenärer bosatta i tredje land

(se avsnitt 4.5.3) är i dag EG-reglerad. Särregleringen i 5 kap. 9 § andra

stycket ML för personer bosatta i Norge och på Åland grundar sig på en

nordisk överenskommelse av den 26 mars 1980 (SÖ 1980:81, senast

ändrad genom SÖ 1988:34) om beskattning av resgods i resetrafiken

mellan Danmark, Finland, Norge och Sverige samt om skattefri

försäljning till den som är bosatt i ett annat nordiskt land.

Överenskommelsen går ut på att skattefri försäljning till den som är

bosatt i ett annat nordiskt land endast skall kunna ske om det visas att

skatt betalas i hemlandet. Regeringen anser att kontakt bör ske med

berörda länder för att undersöka lämpligheten av att bibehålla denna

särreglering.

7 Förslag till ny lag om exportbutiker

Regeringens förslag: En ny lag om exportbutiker införs. Den nya

lagen skall reglera frågan om tillstånd att inrätta en exportbutik och

vilka varor som får säljas i butiken. Den nya lagen ersätter

motsvarande regler som i dag finns i tullagstiftningen.

Utredningens förslag: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Göta Hovrätt anför att beslut i frågor om tillstånd

att inrätta exportbutik bör anses röra en sådan civil rättighet som medför

en rättighet för sökande till domstolsprövning av besluten.

Generaltullstyrelsen anser att det finns skäl att överväga om det i lagen

bör tas in särskilda bestämmelser om kontroll. Alkoholinspektionen anser

att förslaget bör kompletteras med en bestämmelse som gör det möjligt

att återkalla tillstånd och att det bör klargöras vilken myndighet som skall

kontrollera att tillståndshavaren följer alkohollagens regler. Övriga

remissinstanser tillstyrker eller berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen föreslår i avsnitt 6.1.4 att

endast obeskattade gemenskapsvaror skall få säljas i exportbutikerna. I

och med detta kommer verksamheten i exportbutikerna inte att ha någon

anknytning till tullagstiftningen. Det finns därför inte heller någon

anledning att ha kvar några regler om exportbutiker i den lagstiftningen. I

stället anser regeringen att frågan om tillstånd att inrätta exportbutiker

och vad som skall få säljas där bör regleras i en särskild lag. Det innebär

att bestämmelserna om exportbutiker i tullagen kan upphävas.

I dag är det regeringen som ger tillstånd till att inrätta exportbutiker.

Denna tillståndsgivning är i huvudsak av näringspolitisk art och en

central myndighet bör därför avgöra var det i landet är lämpligt att inrätta

sådana butiker. Det rör sig alltså i huvudsak om en näringspolitisk

lämplighetsbedömning. Det bör därför även i fortsättningen ankomma på

regeringen att pröva ansökningar om att få inrätta exportbutik.

Göta Hovrätt synes mena att det bör införas en rätt till

domstolsprövning av regeringens beslut i ärenden om tillstånd att inrätta

exportbutik. Som nämnts i föregående stycke är tillståndsgivningen av

näringspolitisk art och beslut skall fattas efter lämplighetsbedömning. En

enskild kan därför inte på rimliga grunder påstå att han har en rätt enligt

svensk lag att erhålla tillstånd att inrätta exportbutik. Detta leder i sin tur

till att artikel 6 (1) i Europakonventionen inte är tillämplig och till

slutsatsen att det inte är nödvändigt med en möjlighet till

domstolsprövning.

Regeringen har på senare tid meddelat tillstånd till flygplatshållaren.

Detta framstår som den naturliga lösningen och den bör regleras i lag.

Regeringen föreslår således att tillstånd att inrätta exportbutik skall ges

till flygplatshållaren. Det betyder inte att det är flygplatshållaren som

måste bedriva själva verksamheten i butiken utan verksamheten kan t.ex.

upplåtas efter en offentlig upphandling. Vidare avser regeringen att följa

sin nuvarande praxis och tidsbegränsa tillstånden. Tillstånden kommer

som regel att förlängas om inte sådana omständigheter inträffar som

medför att flygplatsen inte skall ha tillstånd. Det kan t.ex. vara fallet när

det på flygplatsen inte längre förekommer trafik till tredje land.

Enligt nuvarande lydelse av 45 § tullagen får exportbutiker inrättas på

flygplats men även, om det finns särskilda skäl, på någon annan plats. I

praktiken finns bara ett fall där en exportbutik finns på annan plats än

flygplats och det är SAS flygpassagerarterminal i Malmö. Regeringen

kan inte se några skäl till att tillåta exportbutiker på andra platser än på

flygplatser med internationell lufttrafik. De rutiner som gäller på sådana

flygplatser talar nämligen för att varor som köps i exportbutiker förs ut ur

landet. Att tillåta sådana butiker på andra platser bör rimligen leda till

betydande kontrollproblem. I den nya lagen om exportbutiker saknas

därför möjligheten att inrätta exportbutiker på annan plats än flygplats.

Det bör påpekas att SAS flygpassagerarterminal i Malmö är klassad som

internationell flygplats. Samtliga tillstånd till exportbutiker löper

emellertid ut den 30 juni 1999. Det blir alltså regeringen som får bedöma

om den terminalen även fortsättningsvis skall få ha en exportbutik.

Alkoholinspektionen och Generaltullstyrelsen berör frågan om hur

verksamheten i en exportbutik skall kontrolleras. Alkoholinspektionen

anser också att lagen bör kompletteras med en bestämmelse som gör det

möjligt att återkalla tillstånd.

Verksamheten i en exportbutik skall bedrivas av en godkänd

upplagshavare. Kontrollen av verksamheten bör inriktas på den som

driver verksamheten och inte flygplatshållaren i egenskap av

tillståndshavare. När det gäller skattekontrollen kommer den att ske med

stöd av bestämmelserna om revision m.m. i LPP och, vad gäller

mervärdesskatt, skattebetalningslagen (1997:484). Vidare kan en

upplagshavare som inte sköter sig på ett tillfredsställande sätt få sitt

godkännande återkallat. Det innebär i praktiken att han inte kan fortsätta

att driva exportbutiken och att flygplatshållaren måste se sig om efter en

ny samarbetspartner. Regeringen förutsätter därför att flygplatshållarna,

vid utformningen av avtalen med de som skall bedriva verksamheten,

villkorar avtalen med att ett godkännande som upplagshavare kommer att

erhållas och att avtalet upphör att gälla om godkännandet återkallas. När

det gäller kontrollen av alkohollagens regler är det främst

bestämmelserna om att spritdrycker, vin och starköl inte får säljas eller

lämnas ut till den som inte har fyllt 20 år och inte heller till den som är

märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel som kan bli

aktuella. Den som bryter mot dessa bestämmelser kan dock straffas med

böter eller fängelse i högst sex månader för olovlig dryckeshantering.

Eftersom det finns straffrättsliga sanktioner bör det i första hand vara en

fråga för polisen att förebygga och beivra brott mot bestämmelserna i

fråga. Det finns vidare inget som tyder på att dagens exportbutiker utgör

ett problem vad gäller försäljning till minderåriga och berusade personer.

Vid angivna förhållanden anser regeringen att de kontrollbefogenheter

som följer av förslaget är tillräckliga.

Exportbutikerna kommer att drivas av någon annan än

flygplatshållaren, dvs. tillståndshavaren. Om verksamheten inte bedrivs

enligt gällande regler bör åtgärder vidtas mot den som bedriver

verksamheten. Som nämnts i föregående stycke skall den som bedriver

verksamheten vara godkänd upplagshavare. Där har även nämnts att en

upplagshavare som inte följer gällande regler riskerar att få sitt

godkännande återkallat, vilket t.ex. innebär att brott mot alkohollagen

kan leda till att godkännandet återkallas. Med hänsyn till nu angivna

förhållanden anser regeringen att möjligheten att kunna återkalla ett

godkännande som upplagshavare är tillräckligt från kontrollsynpunkt.

Det behövs därför ingen särskild bestämmelse om återkallelse i den nya

lagen om exportbutiker.

I 45 § tullförordningen finns vissa begränsningar när det gäller vilka

varor som får säljas i en exportbutik. För resenärer med bestämmelseort

inom EG:s tullområde gäller dessutom vissa kvantitativa restriktioner.

Varusortimentet är, förutom alkohol- och tobaksvaror, bl.a. parfymer och

chokladvaror, alltså sådana varor som enligt äldre punktskattelagar varit

belagda med s.k. lyxskatt. Regeringen anser att de begränsningar av

varusortimentet som gäller i dag även bör gälla i fortsättningen. De

nuvarande reglerna i tullförordningen förs därför över till den nya lagen

om exportbutiker. I fråga om resande till tredje land står det

medlemsstaterna fritt att föreskriva om begränsningar. Regeringen har i

avsnitt 6.1.4 motiverat varför denna möjlighet bör utnyttjas. Den nya

lagen om exportbutiker kommer alltså att innehålla kvantitativa gränser

för försäljningen till resande till tredje land.

8 Förslag till ny lag om proviantering av fartyg

och luftfartyg

8.1 Nordiska provianteringsöverenskommelsen bör sägas

upp

Regeringens bedömning: Avskaffandet av den skattefria

försäljningen på EU-interna resor innebär att den nordiska

provianteringsöverenskommelsen har spelat ut sin roll när det gäller

att begränsa den skattefria försäljningen på resor mellan å ena sidan

Sverige och Danmark och å andra sidan Sverige och Finland. De

begränsningar i förhållande till Norge och Åland som följer av

överenskommelsen bör dock föras över till den nya lagen om

proviantering av fartyg och luftfartyg.

Den nordiska provianteringsöverenskommelsen bör på sikt sägas

upp och ersättas med en ny överenskommelse.

Utredningens bedömning: Stämmer överens med regeringens utom i

fråga om Ålandstrafiken.

Remissinstanserna: Har inga invändningar.

Skälen för regeringens bedömning: Huvudsyftet med den nordiska

provianteringsöverenskommelsen är att effektivisera kontrollen av

försäljningen av obeskattade varor på passagerarfartyg.

Av artikel 3 i överenskommelsen framgår bl.a. att proviantering får ske

med obeskattade varor för försäljning ombord på andra rutter än sådana

som betecknas som korta om provianteringen avser spritdrycker, vin, öl,

tobaksvaror, cigarrettpapper, choklad- och konfektyrvaror, parfymer,

kosmetiska preparat och toalettmedel. I övrigt får proviantering för

försäljning endast ske med beskattade varor.

Eftersom någon försäljning av obeskattade varor inte får ske i trafiken

mellan de tre nordiska länder som ingår i EU efter den 30 juni 1999

måste överenskommelsen i detta avseende i praktiken anses ha spelat ut

sin roll. Överenskommelsen har däremot fortfarande aktualitet såvitt

avser trafik till Norge, men också vad gäller Åland, eftersom detta

landskap ligger utanför EG:s skatteområde. Överenskommelsen

upprätthålls också i princip av Finland gentemot Ålandstrafiken. Enligt

de finska mervärdesskatteregler som rör Åland beskattas, i den

utsträckning som framgår av de finska skattereglerna för proviantering,

överlåtelse av varor för försäljning till passagerare på fartyg i trafik dels

mellan Åland och Sverige, Norge eller Danmark, dels mellan övriga

Finland och Sverige, Norge eller Danmark om fartyget gör uppehåll i

Åland. Av den finska provianteringsskattelagstiftningen framgår att skatt

inte skall tas ut för den mängd alkoholdrycker, öl, tobaksvaror, choklad

och andra sötsaker, parfymvaror, kosmetika och toalettmedel som

motsvarar fartygspassagerarnas behov och inte heller för den mängd

andra varor som motsvarar passagerarnas behov om varans pris per enhet

vid leveransen till fartyget inte överstiger 385 mark. De finska reglerna

motsvarar således såvitt avser alkohol, öl, tobaksvaror m.m. artikel 3 i

den nordiska provianteringsöverenskommelsen för vad som får

provianteras obeskattat. I fråga om övriga varor får som tidigare nämnts

proviantering för försäljning endast ske med beskattade varor. Någon

möjlighet enligt överenskommelsen att skattefritt proviantera varor av

visst lägre värde på det sätt som anges i den finska lagstiftningen finns

således inte enligt överenskommelsen.

När det gäller Norge och Åland föranleder inte avskaffandet av tax-

freeförsäljningen inom EU att de begränsningar som följer av

överenskommelsen är överspelade. Detta medför dock inte tillräckliga

skäl för att på sikt behålla överenskommelsen i nuvarande form. I stället

bör förhandlingar mellan de nordiska länderna inledas för att se över

vilka regler som bör gälla i framtiden. Även från dansk och finsk sida har

framförts önskemål om att länderna skall diskutera vad som skall gälla

när taxfreeförsäljningen upphört. I avvaktan på vad som kan komma ut

av dessa förhandlingar bör Sverige fortsätta att hålla sig till

överenskommelsen när det gäller fartygstrafiken till Norge och Åland.

Regeringen föreslår därför att de begränsningar som följer av

överenskommelsen förs över till den nya lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg (se avsnitt 8.2). Begränsningarna i förhållande till

Ålandstrafiken gäller även i de fall fartygets destination är finska

fastlandet men en mellanlandning görs på Åland och resan därför

karaktäriseras som en tredjelandsresa.

8.2 En ny lag om proviantering införs

Regeringens förslag: En ny lag om proviantering av fartyg och

luftfartyg införs och ersätter den nuvarande

provianteringsförordningen. I den nya lagen anges bl.a. under vilka

förutsättningar proviantering får ske med obeskattade

gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror. Vidare ges i

provianteringslagen vissa regler som tar sikte på speciella situationer

kring fartygslinjer mellan Sverige och Norge eller Åland.

Utredningens förslag: Stämmer överens med regeringens utom i fråga

om Ålandstrafiken.

Remissinstanserna: Riksskatteverket ifrågasätter behovet och

lämpligheten av att tillåta proviantering med obeskattade tobaksvaror för

förbrukning ombord vid EU-interna resor.

Skälen för regeringens förslag: Provianteringsförordningen

innehåller bl.a. regler om vad som får tas ombord i obeskattat skick,

tillståndsregler, överklaganderegler men också rena ordningsregler (se

vidare avsnitt 4.6.2). En stor del av dessa bestämmelser är av en sådan

ingripande karaktär att de bör ges i lag.

Flertalet av de bestämmelser som finns i förordningen bör därför föras

över till en ny lag om proviantering av fartyg och luftfartyg. Det gäller

vad som får provianteras och av vem, vem som skall ge tillstånd till

provianteringen och hur kontrollen skall vara utformad. Även

bestämmelser om när tillstånd får återkallas och regler för överklagande

av beslut m.m. bör finnas i den nya lagen.

När det gäller proviantering för förbrukning ombord i EU-intern trafik

får medlemsstaterna enligt cirkulationsdirektivet behålla sina nationella

bestämmelser till dess att rådet på kommissionens förslag har infört

gemenskapsbestämmelser. Sverige skulle alltså kunna välja att inte tillåta

proviantering med obeskattade tobaksvaror för förbrukning ombord. För

att ett sådant förbud skall få avsedd effekt krävs dock att de

medlemsstater med vilka Sverige har flyg- och färjeförbindelser också

inför ett sådant förbud eftersom proviantering med obeskattade

tobaksvaror annars kan ske i dessa länder. En ensidig åtgärd från

Sveriges sida skulle alltså inte leda till att mängden obeskattade

tobaksvaror på flygplanen och färjorna minskade. Dessutom skulle

kontrollen försvåras om provianteringen flyttade till andra EU-länder.

Vidare föreslås i avsnitt 8.5 att proviantering inte får ske i större

omfattning än vad som är skäligt med hänsyn till resans art och

varaktighet samt det antal personer som kan beräknas medfölja

transportmedlet. Tullverket, som är den myndighet som föreslås bevilja

tillstånd till proviantering, kan alltså genom beslut begränsa

provianteringen av obeskattade tobaksvaror till vad som får anses rimligt

i varje enskilt fall. Mot bakgrund av nu angivna förhållanden anser

regeringen att det inte är motiverat att införa ett generellt förbud mot

proviantering med obeskattade tobaksvaror för förbrukning ombord i

EU-intern trafik.

En utgångspunkt för förslaget till den nya lagen är att den nordiska

provianteringsöverenskommelsen delvis har spelat ut sin roll och därför

på sikt bör sägas upp (se avsnitt 8.1). Detta innebär att nuvarande regler

om proviantering för försäljning ombord på vissa särskilda rutter mellan

Sverige och Danmark inte förs över till den nya lagen. Däremot återfinns

den bestämmelse som gäller vissa korta rutter mellan Sverige och Norge

i den nya lagen och, som framgår av avsnitt 6.2, även en regel om

mervärdesbeskattning för fartygslinjer mellan Sverige och Norge eller

Åland kopplad till ML. Enligt vad som föreslås i avsnitt 6.1.1 kommer en

upplagshavares avdrag att kopplas till att Tullverket beviljat tillstånd till

proviantering. En viktig anledning att införa regler om sådana tillstånd är

således att stärka den fiskala kontrollen över provianteringen.

8.3 Generella förutsättningar för proviantering

Regeringens förslag: Proviantering med obeskattade

gemenskapsvaror skall få ske för försäljning vid resa till plats utanför

EG:s skatteområde och för förbrukning ombord vid resa till utländsk

ort. När det gäller mervärdesskatt får proviantering ske i de fall som

avses i mervärdesskattelagen.

Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror och icke-

gemenskapsvaror skall få ske för försäljning och förbrukning ombord

vid resa till plats utanför EG:s tullområde.

Utredningens förslag: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Godtar eller berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Reglerna för proviantering skall

spegla de skatte- och tullrättsliga möjligheterna till försäljning och

förbrukning ombord av obeskattade varor och icke-gemenskapsvaror.

När det gäller obeskattade gemenskapsvaror måste man efter den 30

juni 1999 skilja på försäljning och förbrukning ombord. Den skattefria

försäljningen upphör när det gäller resor inom EU men kvarstår vid resa

till tredje land. Förbrukning ombord kommer dock även fortsättningsvis

att kunna ske med obeskattade varor. Således får, när det gäller varor

som skall säljas ombord, proviantering med obeskattade

gemenskapsvaror endast ske vid resor till platser utanför EG:s

skatteområde. När det gäller mervärdesskatt föreslår regeringen att

proviantering skall få ske i de fall som avses i mervärdesskattelagen (se

vidare avsnitt 6.2).

För icke-gemenskapsvaror bör gälla att sådana får provianteras endast

om resan sker till plats utanför EG:s tullområde. Detta oavsett om

varorna är avsedda för försäljning eller förbrukning. För förbrukning

ombord på EU-interna resor gäller visserligen att den kan ske med varor

som är tullfria. Detta bör dock inte ske genom att icke-gemenskapsvaror

får tas ombord utan genom den möjlighet till tullfri proviantering som

regleras i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. och förordningen

(1994:1605) om tullfrihet m.m.

8.4 Vilka fartyg och luftfartyg som skall få proviantera

obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror

Regeringens förslag: De nuvarande begränsningarna att endast vissa

fartyg och luftfartyg får proviantera obeskattade alkoholdrycker och

tobaksvaror samt icke-gemenskapsvaror behålls till stora delar i den

nya lagen. Dock skall endast provianteringen tillåtas för fartyg i

yrkesmässig trafik, utom fiskefartyg, och inte som i dag kunna ske till

fritidsfartyg. Tullverket skall kunna medge dispens från kraven på

lägsta startvikt respektive bruttodräktighet.

Provianteringen av Försvarsmaktens fartyg och luftfartyg skall

regleras direkt i lagen.

Utredningens förslag: Regeringen föreslår till skillnad från

utredningen att Tullverket skall kunna medge dispens från kravet på

lägsta startvikt respektive bruttodräktighet.

Remissinstanserna: Har inga invändningar mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Proviantering av obeskattade

alkoholdrycker och tobaksvaror får enligt 8 § provianteringsförordningen

ske endast till luftfartyg som har en högsta tillåtna startvikt som

överstiger 5 700 kilogram och som är destinerat till utländsk flygplats för

att lämna eller hämta passagerare eller last, fritidsfartyg vars

bruttodräktighet inte understiger 75 och som skall avgå till utländsk

hamn i annat land än Danmark, Finland eller Norge och annat fartyg som

inte är fiskefartyg och vars bruttodräktighet är minst 75 som skall anlöpa

utländsk hamn för att lämna eller hämta passagerare eller last, eller som

skall företa kryssning i mer avlägsna farvatten som turistfartyg. Enligt

förordningen får dessutom proviantering av dessa varor ske, i enlighet

med särskilda bestämmelser, till fartyg som disponeras av

Försvarsmakten.

Med tanke på den risk för skattefusk som alltid föreligger när det gäller

obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror bör endast fartyg och

luftfartyg av viss storlek komma i fråga för proviantering av sådana

varor. Regeringen anser att det saknas skäl att frångå de begränsningar i

detta hänseende som gäller i dag. Risken för skattefusk är dock skäl att

göra en förändring mot dagens regler på så sätt att fritidsfartyg inte bör få

proviantera de nu aktuella varorna obeskattade. Enligt regeringens

mening bör därför provianteringen begränsas till fartyg som går i

yrkesmässig trafik.

Strikta krav på lägsta startvikt respektive bruttodräktighet för att få

proviantera kan leda till olämpliga konsekvenser i vissa fall. Så kan t.ex.

vara fallet om ett flygplan i reguljär linjetrafik till skillnad från

konkurrenternas plan inte uppfyller kravet på lägsta startvikt. Det får

självfallet anses som en konkurrensnackdel att inte kunna proviantera

med obeskattade varor om konkurrerande flygbolag har denna möjlighet.

Tullverket bör därför kunna medge dispens från kraven på lägsta startvikt

respektive bruttodräktighet om det finns särskilda skäl. Sådana skäl får

bl.a. anses föreligga om fartyget eller flygfartyget trafikerar reguljära

passagerarlinjer.

Det bör framgå direkt av den nya lagen att Försvarsmaktens fartyg och

luftfartyg skall få proviantera obeskattade alkoholdrycker och

tobaksvaror. För dessa fartyg synes några begränsningar till viss storlek

inte vara nödvändig.

8.5 Tillstånd till proviantering

Regeringens förslag: Proviantering med obeskattade alkoholdrycker

och tobaksvaror samt icke-gemenskapsvaror får endast ske om

tillstånd har beviljats. Tillstånd till proviantering skall beviljas den

som bedriver verksamheten på fartyget eller luftfartyget om han med

hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt bör beviljas sådant tillstånd. Tillstånd skall beviljas för viss tid

eller för varje tillfälle som proviantering sker.

Proviantering, som kräver tillstånd, skall inte medges i större

omfattning än vad som är skäligt med hänsyn till resans art och

varaktighet samt det antal personer som kan beräknas medfölja

transportmedlet.

Tillstånd till proviantering beviljas av Tullverket.

Utredningens förslag: Regeringen föreslår till skillnad från

utredningen att kravet på tillstånd begränsas till proviantering med

obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror samt icke-gemenskapsvaror.

Remissinstanserna: Länsrätten i Skåne län efterlyser en precisering

av grunderna för tillståndsprövningen. Övriga remissinstanser har inga

invändningar mot för slaget.

Skälen för regeringens förslag: Även om försäljning av obeskattade

varor inte skall förekomma vid resor inom EU kommer avsevärda

mängder obeskattade varor att tas ombord för förbrukning ombord. Vid

resor till tredje land tillkommer varor för försäljning. Det är således klart

att det måste ställas stora krav på den som på detta sätt får hantera

obeskattade varor. Den som får ett tillstånd till proviantering är i mycket

att jämställa med den som är upplagshavare enligt alkohol- och

tobaksskattelagarna. I dessa lagar finns krav på att endast den, som med

hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt

är lämplig, får godkännas som upplagshavare. Samma krav bör gälla för

den som skall ges tillstånd till proviantering.

Utredningen föreslår att det skall införas ett generellt krav på tillstånd

för att få proviantera. Det skulle innebära att även proviantering med

livsmedel skulle kräva tillstånd. Den som enbart provianterar livsmedel

går dock inte att jämställa med den som är upplagshavare enligt alkohol-

och tobaksskattelagarna. När det gäller obeskattade gemenskapsvaror kan

det därför ifrågasättas om det är rimligt med ett generellt krav på tillstånd

för att få proviantera. Enligt nuvarande regler har Tullverket endast

möjlighet att begränsa proviantering som sker från skatteupplag och

tullager. Det innebär att provianteringen med obeskattade alkoholdrycker

och tobaksvaror kan begränsas men att det inte finns någon sådan

möjlighet vad gäller andra obeskattade gemenskapsvaror. Ett generellt

krav på tillstånd skulle därför leda till att Tullverket blev tvunget att ta

ställning till all slags proviantering och inte som i dag enbart den som

sker från skatteupplag och tullager. Detta skulle otvivelaktigt leda till en

ökad arbetsbelastning för verket. En ökning som sannolikt inte kan

motiveras vare sig av kontrollskäl eller andra skäl. Mot bakgrund av nu

angivna förhållanden anser regeringen att tillstånd till proviantering med

obeskattade gemenskapsvaror endast skall krävas när fråga är om

alkoholdrycker och tobaksvaror. Dessutom bör, i likhet med vad som

gäller i dag, proviantering med icke-gemenskapsvaror inte få ske utan

Tullverkets medgivande. Även i dessa fall skall det alltså krävas tillstånd.

Vid prövningen av en ansökan om tillstånd till proviantering bör

sökandes ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt ses i

ljuset av att det i flertalet fall rör sig om proviantering av varor på vilka

det i vanliga fall utgår betydande skattebelopp. De risker som är

förknippade med den skattefria provianteringen skall alltså beaktas vid

bedömningen av vilka krav som skall ställas på den som ansöker om

tillstånd. Det innebär bl.a. att sökanden måste kunna uppvisa ett skötsamt

förflutet. Vid prövningen bör därför Tullverket ta hänsyn till om

sökanden är restförd för skatt och om han har gjort sig skyldig till brott

med koppling till den verksamhet som tillståndet avser. Sådana brott är

bl.a. skattebrott, bokföringsbrott, brott mot alkohol- eller tobakslagen

samt varusmuggling.

Tillstånd till proviantering bör kunna vara av mer permanent art eller

gälla endast för varje proviantering. Att kräva att t.ex. ett rederi som

bedriver reguljär färjetrafik skall ansöka om tillstånd för varje

proviantering skulle leda till en omfattande administrativ hantering. I

andra fall, t.ex. lastfartyg som endast enstaka gånger angör svenska

hamnar, är det däremot rimligt att tillstånd ges för varje proviantering.

Således bör både tillstånd för viss tid och tillstånd för varje proviantering

förekomma. Tillstånd för viss tid bör endast komma i fråga för den som

bedriver reguljär trafik eller liknande verksamhet.

Proviantering med obeskattade alkohol- och tobaksvaror och icke-

gemenskapsvaror bör inte få ske i större omfattning än nödvändigt.

Därför bör, liksom i dag, proviantering inte få ske i större omfattning än

vad som är skäligt men hänsyn till resans art och varaktighet. Hänsyn

skall också tas till hur många passagerare som kan beräknas medfölja

transportmedlet.

Tillstånd till proviantering meddelas i dag av tullmyndigheten. Inte

minst tullens närvaro vid flygplatser och hamnar, vilket i sig ger större

möjligheter att upptäcka missförhållanden, talar för att tullen bör behålla

denna funktion i den nya lagen. Under våren 1999 genomgår Tullverket

en omorganisation. Tullverket utgörs i dag av Generaltullstyrelsen, som

är chefsmyndighet, samt sex regionala tullmyndigheter.

Omorganisationen innebär att Tullverket kommer att bestå av en enda

myndighet med en central ledning och sex tullregioner. Den nya

organisationen är tänkt att gälla från den 1 juli 1999 (se prop.

1998/99:79). Det nu sagda innebär att Tullverket bör vara

tillståndsmyndighet enligt den nya lagen.

8.6 Tillsyn

Regeringens förslag: Tullverket skall utöva tillsyn enligt den nya

lagen.

Tillståndshavarens bokföring skall var utformad så att kontroll av

verksamheten är möjlig.

Tillståndshavaren skall på Tullverkets begäran tillhandahålla

bokföringshandlingar och övriga handlingar som rör verksamheten

samt lämna tillträde till utrymmen som används i verksamheten.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall få

meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet för tillståndshavare.

Utredningens förslag: Regeringen föreslår till skillnad från

utredningen att regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer skall få meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet för

tillståndshavare.

Remissinstanserna: Riksskatteverket anser att förslaget är tveksamt

från rättssäkerhetssynpunkt och att kontrollbestämmelserna i stället bör

utformas med ledning av skatte- och tullrevisionsreglerna. De andra

remissinstanserna godtar eller berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Av samma skäl som Tullverket bör

vara tillståndsmyndighet bör verket även vara tillsynsmyndighet enligt

den nya lagen. För att kontrollen skall kunna genomföras på ett

meningsfullt sätt krävs att tillståndshavarens bokföring är utformad så att

kontrollen är möjlig. Exempelvis bör en lagerbokföring finnas som gör

det möjligt att kontrollera vad som tagits ombord på olika platser samt

vad som förbrukats ombord och vad som eventuellt har använts för

försäljning ombord. De närmare föreskrifterna om hur denna bokföring

skall vara utformad kan i enlighet med vad Lagrådet yttrat meddelas i

förordning genom verkställighetsföreskrifter. När det gäller

verkställighetsföreskrifter kan regeringen i förordning uppdra åt

myndighet att meddela sådana föreskrifter i ämnet.

Därutöver krävs för en fungerande kontroll att Tullverket har möjlighet

att rent fysiskt kontrollera verksamheten. Tillståndshavaren skall därför

vara tvungen att lämna tillträde till utrymmen som han använder i sin

verksamhet.

När det gäller den kritik som Riksskatteverket riktat mot förslaget bör

det påpekas att tullen enligt förslaget inte skall utföra några

skattekontroller. Syftet med tullens tillsynsverksamhet är att kontrollera

att de som meddelats provianteringstillstånd följer reglerna i den nya

lagen om proviantering. Det är vanligt att myndigheter i lag åläggs att

utöva tillsyn över reglerade verksamheter. Ett sådant tillsynsansvar

brukar förenas med en rätt för myndigheten att på begäran få tillträde till

lokaler m.m. och få se handlingar m.m. Det kan t.ex. nämnas att enligt

tobakslagen (1993:581), alkohollagen m.fl. lagar har

tillsynsmyndigheterna sådana befogenheter. Med hänsyn till det nu sagda

och då främst till att fråga inte är om skattekontroll anser regeringen att

det saknas skäl att utforma kontrollbestämmelserna med ledning av

revisionsreglerna.

För att tillsynen och tillståndsgivningen skall fungera behöver

Tullverket regelbundet få information från tillståndshavarna. Det kan

t.ex. röra sig om uppgifter om antalet passagerare per tur. Sådana

uppgifter behövs bl.a. vid prövningen av i vilken omfattning

proviantering skall få ske. Det är inte rimligt att Tullverket skall vara

hänvisade till att begära in uppgifter som regelmässigt behövs för

tillsynen eller tillståndsgivningen. Det bör därför införas bestämmelser

om uppgiftsskyldighet för tillståndshavare. Bestämmelser härom kan

meddelas i förordning. Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer bör därför bemyndigas att meddela föreskrifter om

uppgiftsskyldighet för tillståndshavare.

För att tillsynen skall bli effektiv bör Tullverket ha tillgång till

uppgifter från andra myndigheter. I den nya lagen föreslås därför att en

uppgift som en myndighet förfogar över och som behövs för tillsynen på

begäran skall tillhandahållas Tullverket.

8.7 Återkallelse av tillstånd

Regeringens förslag: Tullverket får återkalla ett tillstånd till

proviantering om förutsättningarna för att bevilja tillstånd inte längre

finns eller om tillståndshavaren använder varorna för andra ändamål

än vad som anges i tillståndet. Vidare får tillståndet återkallas om

tillståndshavarens bokföring inte är utformad på ett tillfredsställande

sätt eller om han inte medverkar vid kontrollen av verksamheten. Ett

beslut om återkallelse skall gälla omedelbart, om inte annat förordnas.

Utredningens förslag: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Länsrätten i Skåne län efterlyser en precisering

av grunderna för återkallelse och en bättre överensstämmelse mellan

återkallelsegrunderna. Kammarrätten i Sundsvall anser att frågan om ett

beslut om återkallelse skall gälla omedelbart bör belysas närmare. Övriga

remissinstanser berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Återkallelse av tillstånd bör som

regel bli aktuellt vid tillstånd som gäller för viss tid, även om det inte kan

uteslutas att det även kan förekomma när tillstånd getts för ett enstaka

tillfälle.

En första återkallelsegrund bör vara att förutsättningarna för att

meddela tillstånd inte längre finns. Detta innebär att tillståndet skall

återkallas om tillståndshavarens ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är sådana att tillstånd inte skulle ha medgivits.

I avsnitt 8.5 redogörs för vilka krav som bör ställas på en sökande och

därmed även på den som redan meddelats tillstånd.

Tillståndet bör också återkallas om varorna används på annat sätt än

vad som gäller enligt tillståndet, t.ex. om varor som provianterats för

förbrukning ombord säljs på en EU-intern resa. Härvid bör dock

Tullverket ta hänsyn till om den som fått tillståndet deklarerat sin

försäljning. Är så fallet och det rör sig om inte allt för omfattande

försäljning vid enstaka tillfällen bör återkallelse inte tillgripas. Om

däremot en mer regelmässig försäljning sker bör tillståndet återkallas

eftersom proviantering i sådana fall skall ske med beskattade varor.

Detsamma gäller vid omfattande svinn.

Vidare bör återkallelse ske när tillståndshavaren inte uppfyller kraven

på hur bokföringen skall vara utformad eller om han försöker försvåra

kontrollen av verksamheten. Denna återkallelsegrund kan alltså tillämpas

i fall tillståndshavaren inte fullgör sina skyldigheter enligt den nya lagen

om proviantering.

Med tanke på de stora skattebelopp som kan belöpa på varorna bör

återkallelse även komma i fråga om tillståndshavaren inte medverkar vid

skattemyndigheternas kontroll, dvs. vid revision eller annan kontroll. Att

återkallelse kan ske i sådana fall är nödvändigt för att skattekontrollen

skall fungera, inte minst mot bakgrund av att det annars kan bli svårt för

beskattningsmyndigheten att få tillgång till utländskt bokföringsmaterial.

Lagrådet har förordat att nyss nämnda återkallelsegrund bör utgå och

därvid yttrat att svårigheten att få tillgång till utländskt

bokföringsmaterial bör kunna lösas enbart med tillämpning av lagen om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet.

Skattefrihet för försäljning och förbrukning ombord på fartyg och

luftfartyg kan, som redogjorts för i avsnitt 6.1.1., uppnås på flera sätt. Ett

sätt är att medge rederier och flygbolag återbetalning av skatt på varor

som förbrukats eller sålts ombord. Rederier och flygbolag skulle alltså få

köpa beskattade varor och sedan medges återbetalning av skatten

vartefter varorna förbrukas eller säljs ombord. Regeringen har avvisat ett

återbetalningssystem med hänvisning till att det skulle föra med sig stora

likviditetsproblem för rederier och flygbolag. Regeringen föreslår i stället

att rederier och flygbolag som har tillstånd enligt den nya lagen om

proviantering skall få köpa varorna utan skatt men att de skall bli

skyldiga att betala skatt om varorna används för något ändamål som inte

är befriat från skatt. Regeringens förslag innebär alltså att obeskattade

alkoholdrycker och tobaksvaror får hanteras skattefritt utanför den s.k.

suspensionsordningen. För att ett sådant system skall vara fiskalt

försvarbart måste det innehålla goda kontrollmöjligheter, inte minst mot

bakgrund av att det är fråga om s.k. högriskprodukter. Det måste vidare

var möjligt att vägra rederier och flygbolag fortsatt tillträde till systemet i

fall de inte samverkar vid kontroll. Från fiskal synpunkt är det inte

acceptabelt att den som motsätter sig en kontroll skall kunna fortsätta att

köpa obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror. Kontrollmöjligheterna

och möjligheten att återkalla tillstånd till proviantering i fall

tillståndshavaren inte samverkar vid kontroll bör vidare ses i ljuset av att

rederier och flygbolag får rätt att köpa alkohol- och tobaksvaror utan

skatt. Det är därför rimligt att kräva av de rederier och flygbolag som vill

utnyttja systemet att de samverkar vid såväl Tullverkets som

skattemyndighetens kontroller. Även remissinstanserna förefaller anse att

detta är rimligt. Det finns i vart fall ingen remissinstans som har motsatt

sig att ett tillstånd till proviantering skall kunna återkallas om

tillståndshavaren inte samverkar vid en skatterevision. Med hänsyn till

det nu sagda vidhåller regeringen att ett tillstånd till proviantering skall

kunna återkallas om tillståndshavaren inte samverkar vid en

skatterevision.

Ett tillstånd till proviantering ger i praktiken tillståndshavaren rätt att

skattefritt köpa alkoholdrycker och tobaksvaror. Med hänsyn till den risk

för skattefusk som alltid föreligger när det gäller obeskattade

alkoholdrycker och tobaksvaror bör ett beslut om återkallelse av tillstånd

gälla omedelbart, om inte annat förordnas.

8.8 Överklagande

Regeringens förslag: Beslut om att utföra kontroll skall inte få

överklagas. Övriga beslut skall överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd skall krävas för överklagande till kammarrätten.

Utredningens förslag: Regeringen har till skillnad från utredningen

kunnat anpassa sitt förslag till att Tullverket från och med den 1 juli

kommer att bestå av en enda myndighet och till vad som med anledning

därav föreslås i prop. 1998/99:79 Tullagens överklaganderegler, m.m.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall anser att frågan om

prövningstillstånd skall krävas för överklagande till kammarrätten bör

belysas närmare.

Skälen för regeringens förslag: För närvarande överklagas beslut om

proviantering till Generaltullstyrelsen, vars beslut kan överklagas till

regeringen. Numera förekommer i mycket ringa utsträckning att ärenden

överklagas till regeringen. Vidare är det numera också i få fall som

förvaltningsärenden inte överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Som redogjorts för i avsnitt 8.5 kommer Tullverket att omorganiseras till

en enda myndighet med en central ledning och sex tullregioner. I prop.

1998/99:79 Tullagens överklaganderegler, m.m. föreslås med anledning

av omorganisationen att Generaltullstyrelsen avskaffas som

överklagandeinstans. Enligt den nya huvudregeln skall beslut av

Tullverket överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vidare krävs det

med hänsyn till artikel 6 (1) i Europakonventionen att enskilda har

möjlighet att erhålla domstolsprövning av Tullverkets beslut i

tillståndsfrågor. Mot bakgrund av nu angivna förhållanden anser

regeringen att Tullverkets beslut enligt den nya provianteringslagen skall

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Av avsnitt 8.6 framgår att Tullverket får genomföra kontroller utan att

det föreligger någon misstanke om oegentligheter. En möjlighet för

tillståndshavarna att överklaga Tullverkets beslut att kontrollera en

tillståndshavares verksamhet ter sig därför obefogad.

I samband med instansordningsreformen 1994 infördes regler om

prövningstillstånd i kammarrätten. Sådant tillstånd får meddelas om det

är av vikt för ledningen av rättstillämpningen, om anledning förekommer

att ändra länsrättens beslut eller om det finns synnerliga skäl att ändå

pröva överklagandet. Regler om när prövningstillstånd krävs finns i de

materiella författningarna.

Krav på prövningstillstånd får numera betraktas som huvudregel.

Enligt regeringens mening saknas det skäl att frångå denna huvudregel.

Prövningstillstånd skall därför krävas vid överklagande till

kammarrätten.

9 Införsel av alkoholdrycker i vissa fall

Regeringens förslag: Den som har godkänts som upplagshavare

enligt alkoholskattelagen och som bedriver verksamhet i en

exportbutik enligt lagen om exportbutiker skall ha möjlighet att till

landet föra in spritdrycker, vin och starköl. Detsamma skall gälla den

som har registrerats som varumottagare enligt alkoholskattelagen och

meddelats tillstånd till proviantering enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg.

I förtydligande syfte föreskrivs att den som har partihandelstillstånd

får sälja spritdrycker, vin och starköl till exportbutiker och till fartyg

och luftfartyg för proviantering.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår inga förändringar av

införselreglerna i alkohollagen.

Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 7 föreslås att verksamheten i

en exportbutik skall bedrivas av en godkänd upplagshavare (se även

avsnitt 6.1.4). Det innebär att den som bedriver verksamheten kan ta

emot alkoholdrycker utan beskattningskonsekvenser från såväl svenska

som utländska upplagshavare. Vidare föreslås i avsnitten 6.1.1 och 6.1.2

att rederier och flygbolag, som registrerade varumottagare, skall få göra

avdrag för skatt på alkoholdrycker som förbrukats eller sålts ombord.

Syftet med denna avdragsrätt är att göra det möjligt för rederier och

flygbolag att köpa alkoholdrycker direkt från utländska upplagshavare.

Enligt alkohollagen är det endast innehavare av tillverknings- eller

partihandelstillstånd som får föra in spritdrycker, vin och starköl till

landet. Utöver denna huvudregel får personer som har fyllt 20 år föra in

sådana varor bl.a. som resandeinförsel eller som arv- eller flyttgods. Det

finns också särskilda bestämmelser för fartyg, flygplan eller tåg i

internationell trafik. Försäljning till Systembolaget, innehavare av

serverings- eller inköpstillstånd eller andra partihandlare benämns

partihandel, och får endast bedrivas av den som har meddelats

tillverknings- eller partihandelstillstånd av Alkoholinspektionen. Den

som har meddelats tillverknings- eller partihandelstillstånd får även

exportera spritdrycker, vin och starköl.

För att innehavare av exportbutiker och rederier och flygbolag som

registrerats som varumottagare skall få föra in spritdrycker, vin och

starköl till landet krävs alltså att de meddelas partihandelstillstånd.

Nämnda aktörer kommer emellertid inte att bedriva partihandel utan

försäljning i exportbutik respektive försäljning eller servering ombord på

fartyg eller luftfartyg. De legala grunderna för dessa verksamheter finns i

3 kap. 2 och 3 §§ alkohollagen. När det gäller verksamheten i

exportbutiker kommer det att krävas att flygplatshållaren har meddelats

tillstånd av regeringen att inrätta en sådan butik och att den som driver

butiken har godkänts som upplagshavare av skattemyndigheten. Den som

bedriver försäljning eller serveringsverksamhet ombord på t.ex. en färja

skall om han vill utnyttja möjligheten att köpa varor från utländska

upplagshavare dels ha registrerats som varumottagare av

skattemyndigheten, dels ha meddelats tillstånd till proviantering av

Tullverket. Därutöver skulle det alltså enligt gällande alkohollagstiftning

krävas partihandelstillstånd för att möjliggöra inköp från utländska

upplagshavare. Det är inte rimligt att det skall behövas tre olika tillstånd

från tre olika myndigheter för att en näringsidkare skall kunna bedriva

sin verksamhet. Dessutom har nu aktuella näringsidkare endast behov av

den införselrätt som följer med ett partihandelstillstånd enligt

alkohollagen. Mot bakgrund av nu angivna förhållanden anser regeringen

att det bör införas en särskild införselrätt för godkända upplagshavare

som bedriver verksamhet i en exportbutik enligt den nya lagen om

exportbutiker. Även för registrerade varumottagare som meddelats

tillstånd till proviantering enligt den nya lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg bör en sådan rätt införas. Detta uppnås genom en

ändring i 4 kap. 2 § alkohollagen. Det bör avslutningsvis påpekas att det

inte finns något som hindrar att nu aktuella näringsidkare ansöker om

partihandelstillstånd, och om de uppfyller förutsättningarna meddelas

sådant tillstånd.

Det bör i det här sammanhanget nämnas att Alkoholutredningen i sitt

delbetänkande Alkoholpolitikens medel (SOU 1998:156) föreslår att de

särskilda partihandelstillstånden avskaffas och i alkohollagen ersätts med

en koppling till vissa begrepp i lagen om alkoholskatt. En automatisk rätt

att bedriva partihandel med (och import av) spritdrycker, vin och starköl

införs därmed för dem som har godkänts av skattemyndigheten som

upplagshavare eller registrerad varumottagare enligt bestämmelserna i

lagen om alkoholskatt. Om Alkoholutredningens förslag leder till

lagstiftning kan alltså de nu föreslagna ändringarna av införselreglerna i

4 kap. 2 § alkohollagen upphävas.

I förtydligande syfte föreslås att 4 kap. 5 § ändras så att det klart

framgår att den som har partihandelstillstånd får sälja spritdrycker, vin

och starköl till exportbutiker och till fartyg och luftfartyg för

proviantering.

10 Ekonomiska konsekvenser

Regeringens förslag innebär att en klar rågång skapas mellan

gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror. För gemenskapsvaror

gäller skattelagstiftningen och skattemyndigheten ansvarar för kontroll

m.m. För icke-gemenskapsvaror gäller tullagstiftningen och dessa varor

är Tullverkets ansvarsområde. Den sammanblandning av dessa båda

regelverk som i dag finns när det gäller proviantering och exportbutiker

och därmed också oklarheten beträffande ansvarsfördelningen mellan

myndigheterna bör därför försvinna. Härigenom bör också kontrollen av

verksamheten underlättas. Även för de företag som bedriver verksamhet

kring proviantering bör förslagen innebära större klarhet och därmed

underlätta t.ex. redovisningen.

Mycket talar för att fartyg och luftfartyg i större utsträckning kommer

att proviantera varor avsedda för försäljning i länder med lägre

punktskatter. Detta gäller främst flygtrafiken men också den färjetrafik

som går till Tyskland och Storbritannien. För färjetrafiken på Östersjön

bör däremot situationen bli i stort sett som i dag, eftersom rederierna med

all sannolikhet kommer att anpassa sina rutter så att de blir att betrakta

som tredjelandsresor. Punktskatterna i Finland och Sverige ligger också

ungefär på samma nivå. De skeppshandlare som provianterar fartyg som

går till Tyskland och Storbritannien samt de som provianterar luftfartyg

kommer dock att få konkurrensnackdelar i förhållande till motsvarande

aktörer i länder med lägre punktskatter. Detta är emellertid inte en

konsekvens av förslagen utan en konsekvens av hur reglerna inom EU är

utformade och av att Sverige har betydligt högre punktskatter än flertalet

andra medlemsländer.

Redan i dag gäller att Tullverket skall ge tillstånd till proviantering.

Den föreslagna lagen om proviantering får dock anses innebära att

Tullverkets tillsynsansvar utvidgas något. Eventuellt ökade kostnader

skall finansieras inom befintliga ramar för Tullverket.

Den nya lagen om proviantering innebär att de allmänna

förvaltningsdomstolarna får en ny måltyp. Enligt regeringens bedömning

kommer dock endast ett mycket begränsat antal mål att prövas i domstol.

Den nya måltypen förväntas därför endast leda till en ytterst marginell

ökning av arbetsbelastningen för de allmänna förvaltningsdomstolarna.

Eventuellt ökade kostnader för domstolarna skall finansieras inom

befintliga ramar för Domstolsväsendet.

Förlaget till ny lag om exportbutiker innebär att

beskattningsmyndigheten i stället för Tullverket skall ansvara för

kontrollen av verksamheten. Med hänsyn till de fåtal butiker det rör sig

om bör denna nya uppgift inte påverka myndighetens kostnader mer än

marginellt. De eventuella kostnader som det utökade kontrollansvaret

innebär, skall finansieras inom befintliga ramar för skattemyndigheterna.

Förslaget om att slopa den nuvarande avgiften för exportbutiker har

mycket ringa finansiell effekt, i storleksordningen 1 miljon kr. Detta

intäktsbortfall kan dock komma att uppvägas av att exportbutikerna inte

längre skall få sälja oförtullade varor.

Slutligen kan det faktum att taxfreeförsäljningen inom EU upphör leda

till att intäkterna från alkohol- och tobaksskatterna ökar något. Detta är

dock osäkert och beror ytterst på hur konsumenterna kommer att agera

när taxfreeförsäljningen upphör. Vidare kommer den försäljning som

sker på EU-resor med Sverige som avgångsland att mervärdesbeskattas i

Sverige, vilket kan leda till ökade skatteintäkter. Även här är det dock

svårt att bedöma om det blir någon ökning och i så fall hur stor den blir.

Sammanfattningsvis anser regeringen att förslagen inte medför några

statsfinansiella konsekvenser.

11 Författningskommentar

11.1 Förslaget till lag om exportbutiker

1 §

Tillstånd att inrätta exportbutik på flygplats skall enligt första stycket

liksom i dag beviljas av regeringen. Tillstånd kan bara ges till

flygplatshållaren. Detta överensstämmer med den praxis som regeringen

i dag tillämpar.

Andra stycket innebär bl.a. att endast obeskattade gemenskapsvaror får

säljas i exportbutikerna. Beskattade varor och icke-gemenskapsvaror får

alltså inte säljas i butikerna. Mot bakgrund av att den skattefria

försäljningen upphör för resande inom EU får försäljning bara ske till

den som reser till tredje land. Se vidare avsnitt 6.1.4.

I tredje stycket föreskrivs att verksamheten i en exportbutik skall

bedrivas av en som är godkänd som upplagshavare enligt alkohol- och

tobaksskattelagarna.

2 §

Paragrafen innehåller definitioner av vad som enligt lagen skall avses

med obeskattade varor, gemenskapsvaror EG:s skatteområde och EG:s

tullområde. Med obeskattade varor avses varor som inte belastats med

punktskatt och/eller mervärdesskatt. Dit hör också varor som i ett tidigare

led belastats med sådan skatt men där varorna sedan blivit skattebefriade

genom ett avdrags- eller återbetalningsförfarande.

EG:s skatteområde för mervärdeskatt anges i 1 a §

mervärdesskattförordningen (1994:223) och för punktskatt i

förordningen (1994:1785) om Europeiska gemenskapens

punktskatteområde. Bestämmelserna grundar sig på artikel 3 i sjätte

direktivet respektive artikel 2 i cirkulationsdirektivet. I princip är det

medlemsstaternas territorier som utgör skatteområdena. I direktiven

undantas dock vissa delar av medlemsstaternas territorier. Dessutom

finns det avtal som stadgar att vissa områden inte skall tillhöra

skatteområdena, dvs. det framgår inte av direktiven att områden i fråga

inte tillhör EG:s skatteområde. Åland ligger t.ex. utanför EG:s

skatteområde, vilket varken framgår av sjätte direktivet eller

cirkulationsdirektivet men väl av ett särskilt protokoll till det finländska

accessionsavtalet. Se även avsnitt 4.1.

3 §

I exportbutikerna får endast vissa varor säljas. Dessutom finns det vissa

kvantitativa begränsningar per resenär vad gäller alkoholdrycker och

tobaksvaror. Detta regleras i första och andra stycket. Se vidare avsnitt

6.1.4. En försäljning av andra varor eller utöver angivna kvantiteter är

alltså inte tillåten och en sådan försäljning innebär också att

mervärdesskatt och punktskatt skall tas ut (se föreslagna ändringar i 32 §

tobaksskattelagen och 32 § alkoholskattelagen samt det nya femte stycket

i 5 kap. 9 § ML).

I tredje stycket ges definitioner av vad som enligt lagen skall avses

med vissa alkoholdrycker och tobaksvaror. Definitionerna motsvarar dem

som anges i lagen om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker

och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen.

11.2 Förslaget till lag om proviantering av fartyg och

luftfartyg

1 §

Lagen är avsedd att reglera provianteringen av obeskattade varor och

icke-gemenskapsvaror för förbrukning och försäljning ombord på fartyg

och luftfartyg i trafik till utländsk ort.

2 §

Paragrafen innehåller definitioner av vad som enligt lagen skall avses

med obeskattade varor, gemenskapsvaror och EG:s skatteområde. Med

obeskattade varor avses varor som inte belastats med punktskatt och/eller

mervärdesskatt. Dit hör också varor som i ett tidigare led belastats med

sådan skatt men där varorna sedan blivit skattebefriade genom ett

avdrags- eller återbetalningsförfarande. Sådana skattefria varor omfattas

av provianteringslagen.

EG:s skatteområde för mervärdeskatt anges i 1 a §

mervärdesskattförordningen (1994:223) och för punktskatt i

förordningen (1994:1785) om Europeiska gemenskapens

punktskatteområde. Bestämmelserna grundar sig på artikel 3 i sjätte

direktivet respektive artikel 2 i cirkulationsdirektivet. I princip är det

medlemsstaternas territorier som utgör skatteområdena. I direktiven

undantas dock vissa delar av medlemsstaternas territorier. Dessutom

finns det avtal som stadgar att vissa områden inte skall tillhöra

skatteområdena, dvs. det framgår inte av direktiven att områden i fråga

inte tillhör EG:s skatteområde. Åland ligger t.ex. utanför EG:s

skatteområde, vilket varken framgår av sjätte direktivet eller

cirkulationsdirektivet men väl av ett särskilt protokoll till det finländska

accessionsavtalet. Se även avsnitt 4.1.

3 §

Första stycket reglerar proviantering av obeskattade gemenskapsvaror för

försäljning vid resa till plats utanför EG:s skatteområde och för

förbrukning ombord vid resa till utländsk ort. Vad som gäller för

mervärdesskatt framgår av andra stycket.

Eftersom den skattefria försäljningen upphör vid resor inom EU skall

någon proviantering av obeskattade varor inte förekomma för detta

ändamål utan sådan proviantering får bara ske med beskattade varor.

Förbrukningen ombord kan dock även fortsättningsvis ske med

obeskattade varor vilket innebär att även proviantering kan ske med

sådana varor. Här bör dock särskilt uppmärksammas att icke-

gemenskapsvaror inte får provianteras för förbrukning vid resa till plats

inom EG:s tullområde. Varor som kommer från tredje land måste således

förtullas innan de kan tas ombord. Provianteringen kan dock ske tullfritt

enligt reglerna i lagen om tullfrihet m.m. och förordningen om tullfrihet

m.m.

I paragrafens andra stycke lämnas en upplysning om när proviantering

får ske utan mervärdesskatt genom att en hänvisning görs till de

materiella bestämmelserna i ML.

4 §

När det gäller resa till plats utanför EG:s tullområde kan proviantering

ske med såväl obeskattade gemenskapsvaror som icke-gemenskapsvaror

och avse såväl försäljning som förbrukning ombord.

5 och 6 §§

I 5 och 6 §§ ges särskilda regler som tar sikte på fartygslinjer mellan

Sverige och Norge eller Åland och som bygger på överenskommelser

mellan länderna. I paragraferna begränsas det varusortiment som får

provianteras på sådana linjer. I 6 § andra stycket finns också en

begränsning av hur mycket som får säljas ombord på vissa linjer mellan

Sverige och Norge.

De begränsningar som ges i dessa paragrafer korresponderar med ML

på så sätt att provianteringen är skattefri endast om den håller sig inom

angivna gränser.

7 §

Enligt första stycket får proviantering med obeskattade alkoholdrycker

och tobaksvaror samt icke-gemenskapsvaror endast ske om tillstånd har

beviljats. Med alkoholdryck förstås dryck som avses i 1 kap. 3 §

alkohollagen och med tobaksvara vara som avses 1 § tobaksskattelagen.

Huruvida varorna är obeskattade skall bedömas med ledning av 2 §.

Tillstånd till proviantering skall ges till den som bedriver verksamheten

på fartyget eller luftfartyget om han med hänsyn till sina ekonomiska

förhållanden och omständigheterna i övrigt bör meddelas tillstånd.

Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 8.5.

Tillstånd till proviantering skall, som nämnts i föregående stycke, ges

till den som bedriver verksamheten på fartyget eller luftfartyget. I avsnitt

6.1.1 föreslås att upplagshavare skall få göra avdrag för skatt på varor

som tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

till annat EU-land av någon som har meddelats tillstånd till proviantering

enligt förevarande lag. Är det fråga om resor till tredje land medges även

avdrag för varor som tagits emot för försäljning ombord. Upplagshavare

kan alltså endast leverera varor utan skatt till den som har

provianteringstillstånd. Rederier och flygbolag bör därför noggrant

överväga vem som skall ansöka om tillstånd i fall de inte själva tänker

bedriva verksamheten. Om verksamheten bedrivs av någon annan än

tillståndshavaren kan upplagshavarna inte leverera varor utan skatt till

den som bedriver verksamheten. I sådana fall bör alltså den som bedriver

verksamheten ombord på fartyget eller luftfartyget ansöka om tillstånd

till proviantering.

Tillstånd skall enligt andra stycket kunna ges för viss tid eller endast

för varje proviantering. Tillstånd för viss tid får beviljas den som

bedriver reguljär trafik eller liknande verksamhet. Med reguljär trafik

förstås trafik som bedrivs enligt en i förväg känd turlista. Liknande

verksamhet är regelbunden trafik som inte bedrivs enligt turlista. Som

exempel kan nämnas ett lastfartyg som regelbundet anlöper en viss

hamn.

8 §

Paragrafen överensstämmer i stort med motsvarande bestämmelse i den

nuvarande provianteringsförordningen. Paragrafen riktar sig både till

Tullverket vid dess tillståndsgivning och till den som getts tillstånd till

proviantering.

En skillnad mot nuvarande ordning är att fritidsfartyg inte får

proviantera med obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror samt icke-

gemenskapsvaror. I fortsättningen får alltså endast fartyg i yrkesmässig

trafik proviantera med sådana varor. Vidare regleras nu direkt i lagen att

Försvarsmaktens fartyg och luftfartyg kan proviantera obeskattade

alkoholdrycker och tobaksvaror samt icke gemenskapsvaror.

I andra stycket införs en möjlighet för Tullverket att bevilja dispens

från kraven på lägsta startvikt respektive bruttodräktighet i första stycket

1 och 2. Dispens skall medges om det finns särskilda skäl. Sådana skäl

får bl.a. anses föreligga om fartyget eller luftfartyget trafikerar reguljära

passagerarlinjer. Bestämmelsen kommenteras även i avsnitt 8.4.

9 §

Bestämmelsen innebär att proviantering enligt 7 § inte får ske i större

omfattning än vad som kan anses behövas för resan. Bestämmelsen riktar

sig både till Tullverket vid dess tillståndsgivning och till den som getts

tillstånd till proviantering.

I den EU-interna trafiken får proviantering med obeskattade varor

endast ske för konsumtion ombord. Det innebär alltså att Tullverket

måste göra en bedömning av hur mycket som kan antas konsumeras

ombord. En sådan bedömning bör i vissa fall leda till att provianteringen

begränsas kraftigt. Det kan bl.a. röra sig om färjelinjer med

förhållandevis kort restid. Det säger sig självt att rökarna bland

passagerna på en färja med en restid på cirka 30 minuter endast hinner

röka ett fåtal cigaretter. Liknande resonemang kan givetvis föras

beträffande alkoholdrycker. När det gäller flyglinjer och färjelinjer med

rökförbud finns det skäl att helt vägra proviantering med obeskattade

tobaksvaror eftersom någon konsumtion av cigaretter inte får förekomma

ombord.

10 och 11 §§

I paragraferna föreskrivs att Tullverket skall vara såväl tillstånds- som

tillsynsmyndighet.

12 §

Enligt paragrafen skall tillståndshavarens bokföring vara utformad så att

kontroll av verksamheten är möjlig. Det kan t.ex. innebära att det klart

skall gå att skilja vad som förbrukats ombord från det som sålts på annat

sätt. Vidare bör det också framgå vad som provianterats i andra länder.

Bestämmelsen har utformats i enlighet med vad Lagrådet yttrat (se

avsnitt 8.6).

13 §

För att Tullverket skall kunna utöva sin tillsyn på ett tillfredsställande

sätt föreskrivs i första stycket att tillståndshavaren på begäran av

Tullverket skall tillhandahålla bokföring och andra handlingar som rör

verksamheten och lämna tillträden till utrymmen som används i

verksamheten.

I 3 kap. 15 15 d §§ LPP finns bestämmelser om handlingar och

uppgifter som skall undantas vid revision och föreläggande enligt den

lagen. Enligt andra stycket skall LPP:s regler i denna del gälla också de

handlingar och uppgifter som skall tillhandahållas enligt den nu

föreslagna lagen. Om någon begär undantag av handling skall det prövas

i den ordning som anges i LPP. Så länge domstolsprövningen är aktuell

kan tillståndet inte återkallas enligt 14 § första stycket 3.

14 §

I första stycket anges fyra situationer då ett tillstånd får återkallas.

Enligt första punkten får tillståndet återkallas om förutsättningarna för

att bevilja tillstånd inte längre finns. Det är således fråga om att de

ekonomiska förhållandena och omständigheterna i övrigt för den som fått

tillstånd förändrats på ett sådant sätt att han inte skulle ha beviljats

tillstånd vid tidpunkten för återkallandet. Det kan också vara så att

tillståndshavaren inte längre bedriver trafik till utländsk ort. I avsnitt 8.5

redogörs för vilka krav som bör ställas på en sökande och därmed även

på den som redan meddelats tillstånd.

I andra punkten anges att tillståndet får återkallas om varorna används

för annat ändamål än vad som anges i tillståndet. Om exempelvis varor

provianterats för förbrukning ombord men säljs i en butik på en färja i

EU-intern trafik kan alltså tillståndet återkallas. Gränsdragningen mellan

förbrukning och försäljning behandlas i avsnitt 6.1.1. I fall försäljningen

inte har deklarerats på sätt som anges i alkohol- och tobaksskattelagarna

bör tillståndet som regel återkallas. Även i fall deklaration har lämnats

bör återkallelse ske om försäljning har skett i större omfattning. Detta

mot bakgrund av att provianteringen för försäljning ombord skall ske

med beskattade varor. Detsamma gäller vid omfattande svinn.

Bestämmelsen kommenteras även i avsnitt 8.7.

Återkallelse får också ske enligt tredje punkten om tillståndshavaren

inte fullgör sina skyldigheter enligt 12 eller 13 §, dvs. om hans bokföring

inte är utformad så att kontroll är möjlig eller han inte tillhandahåller

begärda handlingar eller lämnar tillträde till utrymmen.

Slutligen utgör det faktum att tillståndshavaren inte samverkar vid en

eventuell revision av verksamheten grund för att återkalla tillståndet

enligt fjärde punkten. Huruvida tillståndshavaren samverkar eller inte får

bedömas mot bakgrund av de skyldigheter som en reviderad har enligt

LPP och skattebetalningslagen.

Enligt andra stycket gäller ett beslut om återkallelse omedelbart, dvs.

även om återkallelsebeslutet överklagas.

15 §

Bestämmelsen har utformats med ledning av 3 kap. 6 a § LPP.

16 §

I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer att meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet för

tillståndshavare.

17 §

I första stycket första meningen anges att beslut enligt 13 § första stycket

inte får överklagas, alltså beslut om att begära tillgång till handlingar

eller tillträde till utrymmen. Övriga beslut får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol, dvs. länsrätt. Eftersom inget särskilt föreskrivs skall

beslut enligt denna lag överklagas enligt förvaltningslagens (1986:223)

bestämmelser. Av 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) följer att

när en enskild överklagar ett beslut är Tullverket den enskildes motpart.

11.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

9 §

Den nya punkten 7 första stycket innebär att den som förvärvat

tobaksvaror utan skatt på grund av att de skall användas för ett skattefritt

ändamål blir skattskyldig om varorna används för ett annat ändamål.

Bestämmelsen har en generell lydelse men kommer för tobaksskattens

del för närvarande endast att gälla den som provianterat varor efter

tillstånd enligt den nya lagen om proviantering, jämför kommentaren till

31 e §.

Skattskyldigheten gäller om varorna använts för annat ändamål än det

som var förutsättningen för att varorna fick köpas utan skatt. Det innebär

att skattskyldighet uppkommer vid varje situation som inte täcks av det

skattefria ändamålet. För den EU-interna trafiken innebär det att

skattskyldighet uppkommer om tobaksvaror används för annat ändamål

än förbrukning ombord, t.ex. försäljning ombord. Gränsdragningen

mellan förbrukning och försäljning behandlas i avsnitt 6.1.1. När det

gäller fartyg och flygplan i trafik till tredje land uppkommer

skattskyldighet om tobaksvarorna används för annat ändamål än

förbrukning eller försäljning ombord. Oavsett om det rör sig om EU-

intern trafik eller trafik till tredje land utlöser stöld och svinn beskattning.

Detsamma gäller om varorna förstörs. Det är den som förvärvat varorna

utan skatt som blir skattskyldig om varorna används för annat än avsett

ändamål. Detta gäller undantagslöst, dvs. förvärvaren kan inte komma

från skattskyldigheten genom att invända att t.ex. varorna sålts utan hans

vetskap eller att det inte var han som stal varorna. Efter påpekande från

Lagrådet har detta förtydligats på så sätt att det i ett nytt andra stycke

uttryckligen föreskrivs att med att varor används för annat än avsett

ändamål likställas i förevarande lag att de går förlorade. Bestämmelsen

skall alltså även tillämpas för att bedöma om skattskyldighet föreligger

enligt 38 § 5.

I avsnitt 4.6.3 finns en beskrivning av hur provianteringen av flygplan

går till från de s.k. proviantlokalerna. I proviantlokalerna, som med

regeringens förslag måste vara skatteupplag, packas varor för

förbrukning ombord i särskilda vagnar. När planet återvänder fraktas de

varor som finns kvar tillbaka till proviantlokalen. Om varorna förs

tillbaka till skatteupplaget i direkt anslutning till att flygplanet återvänder

skall inte skattskyldighet enligt den nya punkten uppkomma.

10 §

Den nya punkten 4 är föranledd av att det i den nya lagen om

exportbutiker föreskrivs att verksamheten i en sådan butik skall bedrivas

av en godkänd upplagshavare. Den som avser att bedriva verksamhet i

exportbutik kan genom ändringen godkännas som upplagshavare under

förutsättning att han uppfyller övriga krav. Enligt den nya punktens

lydelse kan beskattningsmyndigheten besluta om godkännande innan

verksamheten startat. Detta är nödvändigt eftersom det endast är

godkända upplagshavare som får bedriva verksamhet i en exportbutik.

20 §

Ändringen i punkten 6 första stycket är föranledd av att 9 § numer har två

stycken. Hänvisningen ändras därför till 9 § första stycket 5. Den nya

punkten 7 i första stycket reglerar när skattskyldigheten skall anses

inträda i de fall som regleras i 9 § första stycket 7. Skattskyldigheten

inträder när varorna används för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten, dvs. för annat än avsett ändamål.

En registrerad varumottagare som har tillstånd enligt den nya lagen om

proviantering kommer enligt föreslagen ändring av 33 § att få göra

avdrag för skatt på varor som förbrukats ombord och, om fråga är om

trafik till tredje land, även för varor som sålts ombord. Denna avdragsrätt

är tillämplig på varor som varumottagaren förvärvar från upplagshavare i

andra EU-länder. En registrerad varumottagare med

provianteringstillstånd kan självfallet också köpa varor utan skatt från

svenska upplagshavare. I sådana fall uppnås dock skattefriheten genom

att upplagshavaren får göra avdrag för skatten, se kommentaren till 32 §.

Om varumottagaren använder varorna för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten blir han skattskyldig enligt 9 § första

stycket 7. Enligt den nya punkten 7 i första stycket förevarande paragraf

inträder skattskyldigheten när varorna används för annat än avsett

ändamål. I sistnämnda fall är alltså en registrerad varumottagare inte

skattskyldig enligt 9 § första stycket 2 eftersom han inte yrkesmässigt har

tagit emot tobaksvaror från en utländsk upplagshavare, vilket i sin tur

innebär att skattskyldighetens inträde skall bedömas enligt den nya

punkten 7 första stycket i förevarande paragraf och inte enligt punkten 2 i

samma stycke. En registrering som varumottagare gäller nämligen enbart

i förhållande till upplagshavare i andra EU-länder.

22 §

Ändringen i andra stycket är föranledd av att 9 § numer har två stycken.

Hänvisningen ändras därför till 9 § första stycket 5.

Det nya femte stycket innebär som huvudregel att om skattskyldighet

föreligger enligt 9 § första stycket 7 skall deklaration lämnas och därmed

även betalning av skatten ske senast fem dagar efter skattskyldighetens

inträde. Detta gäller dock inte den som är registrerad varumottagare. Av

förslaget till 33 § framgår att den som fått tillstånd till proviantering

enligt lagen om proviantering kan göra avdrag som registrerad

varumottagare för skatt på tobaksvaror vartefter de förbrukas. Är det

fråga om trafik till tredje land omfattar avdragsrätten även varor som

säljs ombord. Om en registrerad varumottagare med

provianteringstillstånd även blir skattskyldig enligt 9 § första stycket 7

behöver han inte deklarera den skattepliktiga händelsen separat inom fem

dagar utan redovisningen skall i stället göras i deklarationen för den

ordinarie redovisningsperioden.

31 e §

Bestämmelsen är i huvudsak av upplysande karaktär och anger att den

som fått tillstånd till proviantering enligt den nya lagen om proviantering

av fartyg och luftfartyg har möjlighet att köpa varor utan skatt i enlighet

med vad som anges i tillståndet.

32 § första stycket

För närvarande uppnås skattefrihet vid all proviantering genom att

avdrag medges för varor som lagts upp på tullager som inrättats för

förvaring av proviant, första stycket e. Denna regel slopas och ersätts,

vad gäller förbrukning ombord, med en regel om att upplagshavare får

göra avdrag för skatt på varor som tagits emot för förbrukning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till utländsk ort av någon som har tillstånd

enligt den nya lagen om proviantering. Uttrycket utländsk ort innebär att

avdragsrätten omfattar varor som tagits emot för förbrukning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till såväl annat EU-land som till tredje land.

I den nya lydelsen av första stycket f regleras avdragsrätten för

proviantering för försäljning ombord. Denna avdragsrätt omfattar endast

varor som tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på

resa till tredje land, och alltså inte på resa till annat EU-land. Någon

skattefri försäljning ombord på fartyg och luftfartyg i EU-intern trafik får

ju inte förekomma efter den 30 juni 1999.

För att rätt till avdrag skall föreligga krävs att tillståndshavaren tagit

emot varorna. Rätten till avdrag inträder i samma stund som

tillståndshavaren tar varorna i sin besittning. Avdrag kan alltså inte

medges om varorna av någon anledning försvinner under transporten till

tillståndshavaren.

32 § andra stycket

Avdrag enligt andra stycket kan göras för varor som levererats till den

som uppvisar en färdhandling för resa till plats utanför EG:s

punktskatteområde. Även om försäljning sker till en resenär till tredje

land medges avdrag bara upp till vissa kvantiteter. Dessa kvantiteter

återfinns i lagen om exportbutiker.

33 §

Regeln i det nya andra stycket är avsedd för att den som har tillstånd

enligt den nya lagen om proviantering skall kunna köpa sina varor direkt

från en utländsk upplagshavare. Skattskyldigheten för en registrerad

varumottagare inträder när varorna tas emot. Med den nu föreslagna

regeln kan avdrag göras för dessa varor vartefter de förbrukas ombord på

resa till utländsk ort eller säljs ombord på resa till tredje land.

Bestämmelsen kommenteras även i avsnitt 6.1.1 och 6.1.2.

38 §

Genom den nya punkten 4 blir det möjligt för den som bedriver

verksamhet i en exportbutik att registreras som skattskyldig för snus och

tuggtobak. Utan registrering kan den som bedriver verksamheten inte

köpa snus och tuggtobak utan skatt från andra som är registrerade och

inte heller få avdrag för skatt på varor som levererats till resande till

tredje land (se 32 § andra stycket, 40 § första stycket och 41 § andra

stycket). Registrering som skattskyldig är alltså en förutsättning för att

snus och tuggtobak skall kunna säljas skattefritt i en exportbutik.

I 41 § andra stycket föreskrivs att 32 § även gäller den som är

registrerad som skattskyldig för snus och tuggtobak. Det innebär att

avdrag medges för varor som tagits emot för förbrukning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till utländsk ort av någon som har tillstånd

enligt den nya lagen om proviantering. Är det fråga om en resa till tredje

land medges avdrag även för varor som tagits emot för försäljning

ombord. Den nya punkten 5 innebär att den som köpt varor utan skatt i

nu aktuella fall blir skyldig att betala skatt om varorna används för annat

ändamål än det som var förutsättningen för skattefriheten. Se även

kommentaren till 9 §.

39 §

Ändringen innebär att den som bedriver verksamhet i exportbutik efter

ansökan kan registreras som skattskyldig om verksamheten är av större

omfattning eller om det annars finns särskilda skäl. Eftersom registrering

är en förutsättning för att snus och tuggtobak skall kunna säljas skattefritt

i en exportbutik och den som bedriver verksamheten skall vara godkänd

upplagshavare får det regelmässigt anses föreligga särskilda skäl.

40 §

I det nya tredje stycket införs en bestämmelse om när skattskyldigheten

inträder i de fall som regleras i 38 § 5. Bestämmelsen har samma lydelse

som den nya punkten 7 i 20 § första stycket. Hänvisning till 22 § femte

stycket innebär att om skattskyldighet föreligger enligt 38 § 5 skall

deklaration lämnas och därmed även betalning av skatt ske senast fem

dagar efter skattskyldighetens inträde. Eftersom det inte finns några

registrerade varumottagare för snus och tuggtobak kommer 22 § att vara

generellt tillämplig i fråga om nämnda varor.

Övergångsbestämmelserna

I punkten 2 föreskrivs att avdragsreglerna i 32 § första stycket e och f

skall gälla i sin äldre lydelse om förutsättningarna för avdrag uppfyllts

före ikraftträdandet. Det innebär att en upplagshavare som levererar varor

för försäljning till en exportbutik i juni får yrka avdrag för leveransen i

den deklaration som skall lämnas den 20 juli.

När de nya reglerna träder i kraft den 1 juli 1999 kommer det bl.a. hos

rederier och flygbolag att finnas varor som har levererats utan skatt. Om

dessa varor används för något ändamål som inte är undantaget från skatt

enligt de nya reglerna skall skatt tas ut. Detta uppnås genom en

hänvisning till 32 § första stycket e och f samt andra stycket. Obeskattade

varor som levererats före ikraftträdandet kan endast användas skattefritt

för i nämnda bestämmelser angivna ändamål. Skattskyldig är den som

använder varorna för annat ändamål. När skattskyldigheten inträder och

hur skatten skall redovisas regleras genom en hänvisning till 20 § första

stycket 7 och 22 § femte stycket.

11.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

8 §

Den nya punkten 8 i första stycket motsvaras av 9 § första stycket 7 i

tobaksskattelagen. Den kommer för alkoholskattens del inte enbart att

omfatta den som fått tillstånd att proviantera enligt lagen om

proviantering av fartyg och luftfartyg. Bestämmelsen skall nämligen

också tillämpas i fall alkoholvaror förvärvats utan skatt med stöd av 31 e

eller 20 § första stycket l. I övrigt hänvisas till kommentaren till 9 §

tobaksskattelagen.

9 §

Se kommentaren till 10 § tobaksskattelagen.

19 §

Se kommentaren till 20 § tobaksskattelagen.

20 §

Ändringen i första stycket k) är föranledd av att 31 b § numer betecknas

31 e § (se prop. 1998/99:18, bet. 1998/99SkU6, rskr 1998/99:68, SFS

1998:1679).

I nuvarande tredje stycket regleras skattskyldigheten för den som köpt

alkohol utan skatt med stöd av första stycket l p.g.a. att alkoholen skall

användas för medicinskt ändamål. Denna bestämmelse ersätts nu av den

generella regeln i 8 § första stycket 8. Det är emellertid inte fråga om

någon ändring i sak.

21 §

Se kommentaren till 22 § tobaksskattelagen.

31 e §

I nuvarande andra stycket regleras skattskyldigheten för den som köpt

alkohol utan skatt mot försäkran men använder varorna för annat än

avsett ändamål. Denna bestämmelse ersätts nu av den generella regeln i 8

§ första stycket 8. Det är emellertid inte fråga om någon ändring i sak.

31 f §

Se kommentaren till 31 e § tobaksskattelagen.

32 §

Se kommentaren till 32 § tobaksskattelagen.

33 §

Se kommentaren till 33 § tobaksskattelagen.

Övergångsbestämmelserna

Se kommentaren till övergångsbestämmelserna i förslaget till lag om

ändring i lagen om tobaksskatt.

11.5 Förslaget till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

Samtliga ändringar är föranledda av att exportbutikerna föreslås regleras

i en särskild lag.

Beträffande övergången till de nya reglerna kan nämnas att samtliga

tillstånd som getts med stöd av tullagen har tidsbegränsats så att de löper

ut den 30 juni 1999.

11.6 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

3 kap.

30 c §

Av avsnitt 6.2 framgår att paragrafen skall upphöra att gälla.

5 kap.

9 §

I första stycket har i en ny punkt 4 a införts en särskild bestämmelse om

skattefrihet för proviantering av varor som är avsedda att säljas ombord

på fartyg eller luftfartyg i EU-trafik. Skattefriheten avser endast varor

som är avsedda att konsumeras. Härmed avses sådana livsmedel och

livsmedelstillsatser som anges i 1 § livsmedelslagen (1971:511). Det kan

noteras att röktobak inte omfattas av livsmedelsbegreppet (prop. 1971:61

s. 32 och 182). Däremot omfattas tuggtobak och snus liksom

alkoholdrycker. Regeringen har av praktiska skäl ansett att i fråga om

punktskattepliktiga varor, dvs. alkoholdrycker och tobaksvaror så skall

skattefriheten för mervärdesskatt inte vara vidare än den som gäller för

punktskatt (jfr avsnitt 6.2). Mervärdesskattefriheten för proviantering av

punktskattepliktiga varor i EU-trafik omfattar därför endast sådana varor

som är avsedda för förbrukning ombord. Genom hänvisningen till

livsmedelsbegreppet kommer skattefriheten för proviantering inte att

avse kapitalvaror, kläder och andra sådana varor som förekommer för

försäljning ombord på fartyg och flygplan. Att skattefriheten också

omfattar proviantering av varor som är avsedda för fartygets eller

luftfartygets eget behov eller för konsumtion ombord framgår av första

stycket 4. Bestämmelsen gäller såväl EU-trafik som tredjelandstrafik. I

punkt 4 finns också en bestämmelse som gör det möjligt att skattefritt

proviantera alla typer av varor som är avsedda att försäljas ombord på

fartyg eller luftfartyg i tredjelandstrafik.

Återbetalningsrätten för ingående skatt hänförlig till skattefri

proviantering enligt första stycket 4 och 4 a eller skattefri omsättning

enligt första stycket 5 följer i fråga om fartyg i EU-trafik av 10 kap. 11 §

tredje stycket ML och i fråga om fartyg i tredjelandstrafik av 10 kap. 12

§ ML.

Den omständigheten att den skattskyldige, vid förvärv av livsmedel

m.m. för skattepliktig försäljning ombord, inte har haft någon ingående

skatt att göra avdrag för, skall inte medföra att uttag som han gör för

privat bruk skall undgå beskattning med stöd av 2 kap. 2 § ML.

Av den nya lydelsen av första stycket 6 framgår att såväl leveranser av

varor för försäljning i exportbutiker som den försäljning som äger rum

där kan ske utan mervärdesskatt.

Beträffande ändringarna i tredje stycket och de nya fjärde och femte

styckena hänvisas till motiven i avsnitt 6.2.

7 kap.

5§

Ändringen i tredje stycket är föranledd av ändringen i 5 kap. 9 § tredje

stycket.

10 kap.

11 och 12 §§

Ändringarna utgör följdändringar med anledning av att 3 kap. 30 c §

föreslås upphävd.

11.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m.

2 kap.

4 §

I sin nuvarande lydelse hänvisar 2 kap. 4 § till att det i ML finns

bestämmelser om frihet från skatt för varor vilka såsom förnödenheter

och proviant förs ombord på fartyg eller luftfartyg. Bestämmelser om

frihet från mervärdesskatt vid proviantering finns i 5 kap. 9 § ML.

Bestämmelser om frihet från mervärdesskatt vid import finns i 3 kap. 30

§ ML. Enligt det lagrummet skall från skatteplikt undantas sådan import

som medför frihet från skatt enligt lagen om frihet från skatt vid import.

Genom ändringen i den nu förslagna första punkten införs en klar

materiell bestämmelse om frihet från importskatt vid proviantering

samtidigt som sambandet mellan lagarna tydliggörs. Bestämmelsen har

vidare fått en ordalydelse som bättre överensstämmer med den

terminologi som använts i 5 kap. 9 § ML.

Eftersom det inte skall vara tillåtet att sälja icke-gemenskapsvaror i

exportbutiker måste varor som importeras för försäljning i sådan butik

förtullas. För att mervärdesskatt inte skall behöva tas ut vid denna

förtullning ges i andra punkten en möjlighet att importera dessa varor

utan att importskatt tas ut vid förtullningen.

De föreslagna ändringarna behandlas även i motiven, avsnitt 6.2.

11.8 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738)

4 kap.

2 §

Den nya punkten 6 i andra stycket innebär att en godkänd upplagshavare

som bedriver verksamhet i en exportbutik som omfattas av den nya lagen

om exportbutiker får föra in spritdrycker, vin och starköl till Sverige.

Verksamheten skall alltså bedrivas i en butik som flygplatshållaren fått

tillstånd av regeringen att inrätta. Den nya punkten 7 i samma stycke

innebär att en registrerad varumottagare som meddelats tillstånd till

proviantering enligt den nya lagen om proviantering får föra in

spritdrycker, vin och starköl till landet.

5 §

Ändringen i första stycket görs för att förtydliga att den som har

partihandelstillstånd får sälja spritdrycker, vin och starköl till

exportbutiker och till fartyg och luftfartyg för proviantering.

11.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:283) med

vissa bestämmelser för Scandinavian Airlines

Systems flygpassagerarterminal i Malmö

2 §

Flygpassagerarterminalen är klassad som internationell flygplats och

omfattas därför av den nya lagen om exportbutiker. Förevarande paragraf

kan därför upphävas.

Sammanfattning av betänkandet Beskattning utan

taxfree

Utredningens uppdrag

Utredningens huvuduppgift är att se över förfarandereglerna för

punktskatter m.m. och översynen skall koncentreras till förfarandet för de

harmoniserade punktskatterna. Den första etapp av arbetet som enligt

direktiven redovisas med förtur i detta delbetänkande rör främst frågor

som aktualiseras den 1 juli 1999 då taxfreehandeln i EU-intern trafik

upphör.

I denna första del har ingått att lägga fram förslag till hur försäljningen

av beskattade varor ombord på transportmedel skall hanteras

skattemässigt när taxfreehandeln upphör. Utredningens uppgift har också

varit att överväga åtgärder för kontroll av proviantering för skattefri

försäljning och förbrukning ombord på transportmedel och i det

sammanhanget göra en allmän översyn av den s.k.

provianteringsförordningen samt analysera EG:s regler på

taxfreeområdet och bestämmelserna i den nordiska

provianteringsöverenskommelsen.

Allmänna utgångspunkter

En grundläggande utgångspunkt för utredningens arbete har varit att

taxfreeförsäljningen kommer att upphöra på resor inom EU efter den 30

juni 1999. Däremot inträffar inga förändringar när det gäller sådan

försäljning på resor till tredje land. Som resor till tredje land räknas också

resor till områden som inte ingår i EG:s skatteområde, t.ex. Åland och

Kanarieöarna.

En annan utgångspunkt har varit att förbrukningen ombord på resor

inom EU även efter den 30 juni 1999 kommer att kunna ske med

obeskattade varor.

EU-interna resor

Avgörande för om skattefri försäljning skall få ske ombord är om resan

skall anses som EU-intern eller inte. Om resan går direkt mellan ett

medlemsland och ett tredje land är den självklart inte att anse som en

EU-intern resa. Lika klart är att en resa som går direkt mellan två

medlemsländer är att anse som EU-intern.

Situationen kan dock bli annorlunda om, vid en resa mellan två

medlemsländer, färjan går in i hamn eller flygplanet mellanlandar, i ett

tredje land. Även dessa resor kan bli att betrakta såsom icke EU-interna.

Detta förutsätter dock att passagerarna har en faktisk möjlighet att göra

inköp i det landet. Det får således inte vara fråga om endast en symbolisk

visit i landet.

Följande situationer bör kunna uppkomma vid färjetrafik i Östersjön.

Om exemplen, som gäller både mervärdesskatt och punktskatt, skall

appliceras på flygtrafiken kan Åland bytas ut mot t.ex. Kanarieöarna och

Estland mot t.ex. Schweiz.

Resan Sverige-Finland är en EU-intern resa där skattefri försäljning

ombord inte kan förekomma. Detsamma gäller för en returresa med

samma sträckning.

Resan Sverige-Åland-Finland är i sin helhet en tredjelandsresa varför

skattefri försäljning kan förekomma. Detsamma gäller för en returresa

med samma sträckning.

Resan Sverige-Estland är en tredjelandsresa och skattefri försäljning är

tillåten och detta gäller även vid returresan.

Resan Sverige-Finland-Estland är en EU-intern resa första sträckan

men blir en tredjelandsresa mellan Finland och Estland. Detta innebär att

skattefri försäljning inte kan ske på första sträckan men väl på den andra.

Resan Estland-Finland-Sverige är en tredjelandsresa från Estland till

Finland men en EU-intern på resan från Finland och Sverige. Skattefri

försäljning kan alltså ske på första sträckan men inte på den andra.

Resan Sverige-Estland-Finland är i sin helhet en tredjelandsresa.

Enligt utredningens bedömning innebär inte folkrättsliga regler att

försäljning som sker på det fria havet vid en EU-intern resa skulle vara

undantagen från reglerna om beskattning.

Försäljning av beskattade varor på fartyg eller luftfartyg

Beträffande mervärdesskatten finns redan EG-regler som talar om hur

beskattningen skall gå till. Det är i avgångslandet som varan anses

omsatt. Således gäller svensk mervärdesskatt för varor som säljs på en

EU-intern resa som avgår från Sverige och den skall betalas till svenska

skattemyndigheter.

För punktskatternas del är den legala situationen inte lika klar.

Utredningen anser dock att beskattning skall ske senast när varorna tas

ombord på ett fartyg eller luftfartyg. För varor som provianteras i Sverige

gäller således svensk punktskatt. I det s.k. cirkulationsdirektivet finns

regler om att skatt skall återbetalas om varorna för kommersiella ändamål

förs till ett annat land. Dessa regler förutsätter emellertid en mycket

omfattande administrativ hantering både för myndigheterna och

företagen. Kommissionen har tillsammans med medlemsländerna

kommit överens om en tolkning av direktivet som kan underlätta för de

inblandade parterna. Enligt kommissionen skall varor som säljs till

resenärer ombord på fartyg och luftfartyg inom EU beskattas med den

punktskatt som gäller i den medlemsstat där varorna tas ut från

skatteupplag och lastas ombord på färjan eller flygplanet. Om en

passagerare tar en färja från Storbritannien till Frankrike eller från

Tyskland till Danmark blir det inte möjligt att köpa obeskattade varor för

privat bruk även om färjan måste passera internationellt vatten på rutten

till destinationsmedlemsstaten. Enligt gemenskapsrätten måste varje resa

till sjöss eller i luften som börjar i en medlemsstat och där den faktiska

ankomstplatsen är belägen i en annan medlemsstat betraktas som en EU-

intern resa.

Beträffande den skattemässiga behandlingen av varor som lastas

ombord under en mellanlandning i tredje land eller på det fria havet anför

kommissionen följande. Om en färja eller ett plan som går mellan två

medlemsstater (t.ex. från Sverige till Finland) gör en mellanlandning i ett

tredje land (t.ex. Estland) eller i ett område utanför EG:s skatteområden

(t.ex. Åland) kommer reglerna för resenärer till och från tredje land att

fortsätta att gälla (dvs. de kvantitativa och värdemässiga begränsningarna

såsom 1 liter sprit och 200 cigaretter). Varor inköpta på Åland eller

ombord på färjan kommer att bli föremål för de kvantitativa och

värdemässiga begränsningar som gäller köp i länder utanför EG:s

tullområde, vilket innebär att tullagstiftningens kontrollregler måste

tillämpas.

Om obeskattade tredjelandsvaror lastat ombord på en färja i

regelmässig trafik mellan två gemenskapshamnar medan färjan är utanför

EU:s territorialvatten, kommer dessa varor att bli föremål för samma

mervärdesskatt, punktskatt och tull som gäller för all import till

gemenskapens territorium från tredje land. Detta gäller t.ex. om

obeskattade varor av polskt ursprung lastas ombord på en färja som går

från Lübeck till Helsingfors under dess passage över internationellt

vatten. Under sådana omständigheter kan mervärdesskatt, punktskatt och

tull tas ut av både passageraren som köpt dessa produkter ombord på

färjan och rederiet. Eftersom passagerarna i sådan fall har gått ombord på

skeppet i Tyskland (och inte i ett tredje land) får de inte tillämpa reglerna

om skatte- och tullfri införsel för resenärer från tredje land och kan

därför inte dra nytta av något skatte- eller tullundantag.

Utredningen gör samma bedömning som kommissionen när det gäller

tolkningen av de gällande bestämmelserna. Däremot har utredningen

svårt att instämma i kommissionens samtidigt gjorda uttalande att

systemet är klart, enkelt och lätt att tillämpa. Behovet av långtgående

förenklingar framstår som stort men utredningen kan endast konstatera

att det saknas utrymme för Sverige att nu ensidigt förändra regelsystemet

så att det blir enklare att tillämpa. I fråga om de grundläggande reglerna

för den skattemässiga hanteringen av försäljningen av beskattade varor

på transportmedel redovisas således inga direkta förslag. Däremot lämnar

utredningen förslag på främst provianteringsområdet som tillgodoser

högt ställda krav på enkla och moderna regler.

Utredningens förslag

Ändringar i alkohol- och tobaksskattelagarna samt mervärdesskattelagen

avseende proviantering av fartyg och luftfartyg

För resor inom EU föreslår utredningen att det införs en avdragsrätt för

upplagshavaren för varor som levererats för förbrukning ombord på

fartyg eller luftfartyg till någon som fått tillstånd av tullmyndigheten att

ta ombord varorna för detta ändamål. Den som på detta sätt tagit ombord

obeskattade varor blir själv skattskyldig om varorna kommit att användas

för annat ändamål. För att t.ex. rederier och flygbolag skall kunna få

varor levererade direkt från en utländsk upplagshavare föreslås att de,

som registrerade varumottagare, skall kunna göra avdrag vartefter

varorna förbrukas ombord.

Beträffande proviantering av fartyg och luftfartyg i trafik till tredje

land införs inte några särskilda regler. För den situationen finns redan i

dag regler i alkohol- och tobaksskattelagarna om att upplagshavaren får

göra avdrag när varor levereras för export.

Som en konsekvens av att taxfreeförsäljningen upphör skall

bestämmelsen i 3 kap. 30 c § mervärdesskattelagen upphävas.

Skattefriheten för proviantering utvidgas till att även avse leverans av

varor som skall användas för försäljning ombord på fartyg eller flygplan i

EU-trafik.

Exportbutiker

En ny lag om exportbutiker föreslås ersätta motsvarande regler som i dag

finns i tullagstiftningen. Regeringen skall enligt förslaget även

fortsättningsvis meddela tillstånd som bara kan ges till flygplatshållaren.

Försäljningen i exportbutikerna skall endast få ske till resande till tredje

land och endast avse obeskattade gemenskapsvaror.

Den som bedriver verksamheten i en exportbutik skall vara godkänd

upplagshavare och exportbutiken ett godkänt skatteupplag. Avdrag skall

för dessa upplagshavare medges för den försäljning som sker till resande

till tredje land men försäljningen får bara avse vissa varor och vissa

kvantiteter av dessa varor.

Smärre justeringar föreslås också i mervärdesskattelagen och lagen om

frihet från skatt vid import m.m. med anledning av den nya lagen om

exportbutiker.

Ny lag om proviantering av fartyg och luftfartyg

En ny lag om proviantering av fartyg och luftfartyg bör införas och

ersätta den nuvarande provianteringsförordningen. I den nya lagen anges

bl.a. under vilka förutsättningar som tullen får medge att obeskattade

varor eller varor som inte är gemenskapsvaror får provianteras och vilka

särskilda krav på redovisning som skall ställas på den som har varorna

ombord. Vidare ges i provianteringslagen vissa beskattningsregler som

tar sikte på speciella situationer kring fartygslinjer mellan Sverige och

Norge och som inte bör tynga mervärdesskattelagen.

Proviantering av obeskattade varor skall få ske för försäljning vid resa

till plats utanför EG:s skatteområde och för förbrukning ombord vid resa

till utländsk ort. Varor som inte är gemenskapsvaror skall få provianteras

för försäljning och förbrukning ombord vid resa till plats utanför EG:s

tullområde. Proviantering skall inte medges i större omfattning än vad

som är skäligt med hänsyn till resans art och varaktighet samt det antal

personer som beräknas kunna komma att medfölja transportmedlet.

Tullmyndigheten skall vara den myndighet som meddelar tillstånd.

Tullmyndigheten skall också utöva tillsyn enligt den nya lagen.

Tillståndshavarens bokföring skall var utformad så att kontroll av

verksamheten är möjlig. Regeringen skall få bemyndiga

Generaltullstyrelsen att i samråd med Riksskatteverket meddela

föreskrifter om hur bokföringen skall vara utformad. Tillståndshavaren

skall på tullmyndighetens begäran tillhandahålla bokföringshandlingar

och övriga handlingar som rör verksamheten samt lämna tillträde till

utrymmen som används i verksamheten.

Ett tillstånd till proviantering får återkallas om förutsättningarna för att

meddela tillstånd inte längre finns eller om tillståndshavaren använder

varorna för andra ändamål än vad som anges i tillståndet. Vidare får

tillståndet återkallas om tillståndshavarens bokföring inte är utformad på

ett tillfredsställande sätt eller om han inte medverkar vid kontrollen av

verksamheten.

Nordiska provianteringsöverenskommelsen bör sägas upp

När det gäller den nordiska provianteringsöverenskommelsen och

förhållandet mellan Danmark, Finland och Sverige är det utredningens

bedömning att i vart fall de regler som gäller försäljningen ombord inte

har någon giltighet efter det att taxfreeförsäljningen upphör för resor

inom EU. Överenskommelsen får anses ha spelat ut sin roll och Sverige

bör därför säga upp den.

För resor mellan Sverige och Norge föranleder inte beslutet inom EU

att de begränsningar som följer av överenskommelsen är överspelade.

Detta medför dock inte tillräckliga skäl att inte säga upp

överenskommelsen. I stället bör även förhandlingar med Norge inledas

för att se över vilka regler som bör gälla i framtiden. I avvaktan på vad

som kan komma ut av dessa förhandlingar bör dock Sverige fortsätta att i

praktiken hålla sig till överenskommelsen när det gäller fartygstrafiken

till Norge.

Utredningens författningsförslag

Förslag till lag om exportbutiker

Härigenom föreskrivs följande

1 § För försäljning av obeskattade gemenskapsvaror till flygpassagerare

som avreser till plats utanför EG:s skatteområde får inrättats butik på

flygplats (exportbutik).

Tillstånd att inrätta exportbutik meddelas av regeringen och kan endast

ges till flygplatshållaren.

Verksamheten i en exportbutik skall bedrivas av en godkänd

upplagshavare enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt och lagen

(1994:1564) om alkoholskatt.

2 § I denna lag förstås med

obeskattade varor:

a) varor som inte varit föremål för någon beskattning i Sverige, eller

b) varor som visserligen varit föremål för beskattning men för vilka

avdrag medgivits eller återbetalning skett så att varorna i praktiken inte

är belastade med skatt,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens

bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga.

3 § Försäljningen får endast ske till den som avreser till plats utanför

EG:s skatteområde och endast avse följande varor och i angivna fall

kvantiteter av dessa varor:

1. 200 cigaretter eller 100 cigariller eller 50 cigarrer eller 250 gram

röktobak eller en proportionell blandning av dessa tobaksvaror,

2. en liter spritdryck eller två liter starkvin,

två liter vin,

två liter starköl, och

3. parfym, luktvatten och andra kosmetiska preparat samt choklad- och

konfektyrvaror.

Till den som avreser med bestämmelseort i Norge får försäljning inte

ske till större mängder än vad resande får införa tullfritt till det landet.

Vid tillämpning av första stycket förstås med

spritdryck: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22

volymprocent,

starkvin: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 men inte

22 volymprocent, samt mousserande vin,

vin: annat vin än starkvin samt annan alkoholdryck med en alkoholhalt

som överstiger 3,5 men inte 15 volymprocent och som inte är starköl,

starköl: öl med en alkoholhalt som överstiger 3,5 volymprocent,

cigarill: cigarrer med en högsta vikt av 3 gram per styck.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

Förslag till lag om proviantering av fartyg och luftfartyg

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § I denna lag finns bestämmelser om proviantering med varor som inte

är gemenskapsvaror och med obeskattade varor för förbrukning eller

försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg vid resa till utländsk ort samt

tillstånd till sådan proviantering. I lagen finns också bestämmelser om

försäljning av obeskattade varor på fartygslinjer mellan Sverige och

Norge.

2 § I denna lag förstås med

obeskattade varor:

a) varor som inte varit föremål för någon beskattning i Sverige,

b) varor som visserligen varit föremål för beskattning men för vilka

avdrag medgivits eller återbetalning skett så att varorna i praktiken inte

är belastade med skatt,

gemenskapsvara:

a) vara som i sin helhet framställts inom gemenskapens tullområde

enligt villkoren i artikel 23 i förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12

oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen och inte

innefattar varor som importerats från länder eller territorier som inte

utgör en del av EG:s tullområde,

b) vara som importerats från länder eller territorier som inte utgör en

del av EG:s tullområde och som övergått till fri omsättning,

c) vara som har framställts inom EG:s tullområde, antingen endast av

varor enligt a eller av varor enligt a och b,

EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förordning (EEG)

nr 2913/92,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens

bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga.

Proviantering

3 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror får ske för

försäljning vid resa till plats utanför EG:s skatteområde och för

förbrukning ombord vid resa till utländsk ort.

Såvitt avser mervärdesskatt får proviantering med obeskattade

gemenskapsvaror även ske för försäljning vid resa till plats inom EG:s

skatteområde.

4 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror och med varor som

inte är gemenskapsvaror får ske för försäljning och förbrukning ombord

vid resa till plats utanför EG:s tullområde.

5 § Proviantering enligt denna lag med alkoholdrycker och tobaksvaror

får ske endast till

1. luftfartyg som har en högsta tillåtna startvikt som överstiger 5 700

kilogram och som är destinerat till utländsk flygplats för att lämna eller

hämta passagerare eller last,

2. fartyg som går i yrkesmässig trafik, dock inte fiskefartyg, och vars

bruttodräktighet är minst 75 och som skall anlöpa utländsk hamn för att

lämna eller hämta passagerare eller last eller som skall företa kryssning i

mer avlägsna farvatten som turistfartyg, eller

3. fartyg och luftfartyg som disponeras av Försvarsmakten.

Särskilt om linjer mellan Sverige och Norge

6 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror och med varor som

inte är gemenskapsvaror för försäljning från kiosk eller liknande

försäljningsställe ombord på fartyg på linjer mellan Sverige och Norge

får endast avse spritdrycker, vin, starköl, öl, tobaksvaror, parfymer,

kosmetiska preparat, toalettmedel eller choklad- eller konfektyrvaror.

7 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror och med varor som

inte är gemenskapsvaror får inte avse spritdrycker, vin eller starköl på

fartygslinje mellan svensk hamn från norska gränsen i norr till och med

Lysekil i söder och norsk hamn från och med Risör i väster till svenska

gränsen i öster.

På sådan fartygslinje får obeskattad försäljning inte överstiga 20

cigaretter eller 10 cigariller eller cigarrer eller 50 gram tobaksvaror per

passagerare.

Tillstånd

8 § Tillstånd till proviantering skall meddelas den som bedriver

verksamheten på fartyget eller luftfartyget om han med hänsyn till sina

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt bör meddelas

sådant tillstånd.

Tillstånd enligt första stycket meddelas för viss tid eller för varje

tillfälle som proviantering sker. Tillstånd för viss tid får meddelas den

som bedriver reguljär trafik eller liknande verksamhet.

9 § Proviantering får inte ske i större omfattning än vad som är skäligt

med hänsyn till resans art och varaktighet samt det antal personer som

beräknas kunna komma att medfölja transportmedlet. Därvid skall

beaktas de begränsningar avseende omsättning på färdmedlet som kan

föreligga och det förråd som redan finns ombord av dylika varor.

10 § Tillstånd till proviantering meddelas av tullmyndigheten.

Tillsyn

11 § Tillsyn över denna lag utövas av tullmyndigheten.

12 § Bokföring för den som meddelats tillstånd skall vara utformad så att

kontroll av verksamheten är möjlig.

Regeringen får bemyndiga Generaltullstyrelsen att i samråd med

Riksskatteverket meddela föreskrifter om hur bokföring enligt första

stycket skall vara utformad.

13 § Om tullmyndigheten begär det skall tillståndshavaren tillhandahålla

bokföringshandlingar och övriga handlingar som rör verksamheten.

Tillståndshavaren skall också lämna tillträde till utrymmen som används

i verksamheten.

Bestämmelserna om handlingar och uppgifter som skall undantas i

3 kap. 15 15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i motsvarande mån handlingar och uppgifter

som skall tillhandahållas enligt denna lag.

Återkallande av tillstånd

14 § Tullmyndigheten får återkalla ett tillstånd till proviantering om,

1. förutsättningarna för att meddela tillstånd inte längre finns,

2. tillståndshavaren använder varorna för andra ändamål än vad som

anges i tillståndet,

3. tillståndshavaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 12 eller 13 §,

eller

4. tillståndshavaren inte medverkar vid skatterevision enligt lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter eller

skattebetalningslagen (1997:484).

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte annat förordnas.

Uppgiftsskyldighet

15 § Uppgifter som en myndighet förfogar över och som behövs för

prövning och tillsyn enligt denna lag skall på tullmyndighetens begäran

tillhandahållas denna.

Uppgiftsskyldighet enligt första stycket föreligger dock inte i fråga om

uppgifter för vilka sekretess gäller till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3

kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) eller en bestämmelse till vilken

hänvisas i någon av de nämnda paragraferna.

Om sekretess gäller för uppgift enligt någon annan bestämmelse i

sekretesslagen och ett utlämnande skulle medföra synnerligt men för

något enskilt eller allmänt intresse föreligger uppgiftsskyldighet endast

om regeringen på ansökan av tullmyndigheten beslutar att uppgiften skall

lämnas ut.

Överklagande

16 § Beslut enligt 13 § första stycket får inte överklagas. Övriga beslut

enligt denna lag överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Generaltullstyrelsen får överklaga beslut som avses i första stycket

andra meningen.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

17 § Generaltullstyrelsen får från tullmyndigheten ta över uppgiften att i

allmän förvaltningsdomstol föra det allmännas talan i ett visst ärende

eller en viss grupp av ärenden. Generaltullstyrelsen för det allmännas

talan i Regeringsrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1563) om tobaksskatt

dels att 9, 11, 20, 22, 32 och 33 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 31 b § samt närmast

före 31 b § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §1

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor

enligt 13 eller 14 §,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 15 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning

enligt 16 §,

5. i annat fall än som avses i 1 3, från ett annat EG-land till Sverige för

in eller tar emot skattepliktiga varor, om varorna skall användas för annat

än privat bruk,

6. från tredje land importerar skattepliktiga varor,

7. förvärvat varor för vilka

ingen skatt skall tas ut när varorna

används för visst ändamål, om

varorna kommit att användas för

annat ändamål än det som var

förutsättningen för att varorna

köptes utan skatt.

Skattskyldighet föreligger inte för varor som förs in till Sverige under

sådana omständigheter att förutsättningar skulle finnas att medge

återbetalning av skatten enligt 31 a §.

11 §2

Upplagshavare i Sverige som säljer obeskattade varor till annan svensk

upplagshavare eller till näringsidkare i ett annat EG-land skall hos

beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som

kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land, innan leverans av

skattepliktiga varor påbörjas. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som

motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade varor som

upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av

medeltalet skall hänsyn endast tas till de dygn under ett år då tran-sport

av obeskattade varor sker.

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i

samband med tillverkning, bearbetning eller lagring av skattepliktiga

varor. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som motsvarar tio procent av

skatten på de varor som upplagshavaren i medeltal förvarar i

skatteupplaget under ett år.

Den säkerhet som anges i första

stycket skall också omfatta

transporter i samband med sådana

leveranser som avses i 32 § första

stycket e.

20 §

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte

är upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är

upplagshavare eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller

exporterar skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än

försäljning eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras

till något annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager

och som inte redan har beskattats,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 15 §, vid

mottagandet av skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 16 §, när leverans

sker,

6. den som är skattskyldig enligt 9 § 5, när de skattepliktiga varorna

förs in till Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt

9 § 7, när varorna används för

annat ändamål än det som var

förutsättningen för att varorna

köptes utan skatt.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare

enligt 10 §, tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

22 §3

Den som är oregistrerad varumottagare enligt 14 § skall lämna

deklaration för varje mottagen leverans av skattepliktiga varor.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då varorna togs emot.

Den som är skattskyldig enligt 9 § 5 skall lämna deklaration när

skattepliktiga varor förs till Sverige. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter införseln.

Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara upplagshavare

skall lämna deklaration när varorna tillverkas. Deklarationen skall ha

kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag

då varorna tillverkades.

Den som enligt 16 § femte stycket överför en skattepliktig vara skall

lämna en deklaration för varje avsänd leverans. Deklarationen skall ha

kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter

avsändandet av varorna.

Den som är skattskyldig enligt 9

§ 7, och som inte är registrerad

varumottagare enligt 13 §, skall

lämna deklaration när

skattepliktiga varor använts för

annat ändamål än det som var

förutsättningen för att varorna

köptes utan skatt. Deklarationen

skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då varorna

användes för annat ändamål.

Inköp av varor utan skatt

31 b §

Den som har tillstånd från

tullmyndigheten enligt lagen

(1999:000) om proviantering av

fartyg och luftfartyg får, i enlighet

med vad som anges i tillståndet,

från en upplagshavare köpa

tobaksvaror utan skatt för

förbrukning ombord på fartyg

eller luftfartyg på resa till annat

EG-land.

32 §

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 10 § får avdrag

göras för skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje

land eller förts till frizon eller

frilager för annat ändamål än att

förbrukas där,

e) som har lagts upp på

tulllager som inrättats för

förvaring av proviant, eller

f) som har levererats för

försäljning i exportbutik.

d) som har exporterats till tredje

land eller förts till frizon eller

frilager för annat ändamål än att

förbrukas där, eller

e) som har levererats för

förbrukning ombord på fartyg

eller luftfartyg på resa till annat

EG-land till någon som fått

tillstånd enligt lagen (1999:000)

om proviantering av fartyg och

luftfartyg att ta ombord varorna

för detta ändamål.

Upplagshavare, som bedriver

verksamhet i exportbutik som

avses i lagen (1999:000) om

exportbutiker, får utöver vad som

anges i första stycket göra avdrag

för skatt på varor som levererats

till resande som kan uppvisa en

färdhandling för resa till plats

utanför EG:s punktskatteområde.

Avdrag medges dock högst med

vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje

resande.

33 §

I deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad

varumottagare enligt 13 och 14 §§ eller en skatterepresentant enligt 15 §

får avdrag göras för skatt på tobaksvaror som förstörts under transporten

till varumottagaren genom olyckshändelse eller force majeure.

Registrerad varumottagare får

utöver vad som anges i första

stycket göra avdrag för

tobaksvaror som förbrukats

ombord på fartyg eller luftfartyg

på resa till annat EG-land, om han

fått tillstånd enligt lagen

(1999:000) om proviantering av

fartyg och luftfartyg att ta ombord

varorna för detta ändamål.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2. Skatt enligt denna lag skall betalas för obeskattade tobaksvaror som

förvärvats före den 1 juli 1999 och som säljs i Sverige för annat ändamål

än förbrukning ombord till resande på fartyg eller luftfartyg på resa till

annat EU-land efter denna tidpunkt.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1564) om alkoholskatt

dels att 8, 10, 19, 21, 31 b, 32 och 33 §§ samt rubriken närmast före

31 b § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 31 c §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §1

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor

enligt 12 och 13 §§,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 14 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning

enligt 15 §,

5. i annat fall än som avses i 1 3, från ett annat EG-land till Sverige för

in eller tar emot skattepliktiga varor, om varorna skall användas för annat

än privat bruk,

6. från tredje land importerar skattepliktiga varor,

7. annars i Sverige tillverkar etylalkohol,

8. förvärvat varor för vilka

ingen skatt skall tas ut när varorna

används för visst ändamål, om

varorna kommit att användas för

annat ändamål än det som varit

förutsättningen för att varorna

köptes utan skatt

Skattskyldighet föreligger inte för varor som förs in till Sverige under

sådana omständigheter att förutsättningar skulle finnas att medge

återbetalning av skatten enligt 31 a §.

10 §2

Upplagshavare i Sverige som säljer obeskattade varor till annan svensk

upplagshavare eller till näringsidkare i ett annat EG-land skall hos

beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som

kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land, innan leverans av

skattepliktiga varor påbörjas. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som

motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade varor som

upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av

medeltalet skall hänsyn endast tas till de dygn under ett år då tran-sport

av obeskattade varor sker.

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i

samband med tillverkning, bearbetning eller lagring av skattepliktiga

varor. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som motsvarar tio procent av

skatten på de varor som upplagshavaren i medeltal förvarar i

skatteupplaget under ett år.

Den säkerhet som anges i första

stycket skall också omfatta

transporter i samband med sådana

leveranser som avses i 32 § första

stycket e.

19 §

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte

är upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är

upplagshavare eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller

exporterar skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än

försäljning eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras

till något annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager

och som inte redan har beskattats,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 14 §, vid

mottagandet av skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 15 §, när leverans

sker,

6. den som är skattskyldig enligt 8 § 5, när de skattepliktiga varorna

förs in till Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt

8 § 8, när varorna används för

annat ändamål än det som varit

förutsättningen för att varorna

köptes utan skatt

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare

enligt 9 §, tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

21 §

Den som är oregistrerad varumottagare enligt 13 § skall lämna

deklaration för varje mottagen leverans av skattepliktiga varor.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag när varorna togs emot.

Den som är skattskyldig enligt 8 § 5 skall lämna deklaration när

skattepliktiga varor förs till Sverige. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter införseln.

Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara godkänd

upplagshavare skall lämna deklaration när varorna tillverkas.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då varorna tillverkades.

Den som är skattskyldig enligt

8 § 8, och som inte är registrerad

varumottagare enligt 12 §, skall

lämna deklaration när

skattepliktiga varor använts för

annat ändamål än det som varit

förutsättningen för att varorna

köptes utan skatt. Deklarationen

skall ha kommit in senast fem

dagar efter den dag då varorna

användes för annat ändamål.

Inköp mot försäkran m.m.

Inköp av varor utan skatt

31 b §3

Den som har tillstånd från Läkemedelsverket enligt lagen (1961:181)

om försäljning av teknisk sprit m. m. att inköpa minst 25 kilogram

alkohol under ett kalenderår, får från en upplagshavare köpa sådan

alkohol som anges i tillståndet utan alkoholskatt mot att han lämnar en

försäkran till denne om att alkoholen skall användas för sådant ändamål

som anges i 20 § första stycket e j.

Om skattepliktiga varor har

levererats utan skatt enligt första

stycket och varorna används för

annat ändamål än som anges där,

skall den som lämnat försäkran

svara för skatten. Beskattning

skall därvid ske i den ordning som

föreskrivs för skattskyldig enligt

8 § första stycket 7.

31 c §

Den som har tillstånd från

tullmyndigheten enligt lagen

(1999:000) om proviantering av

fartyg och luftfartyg får, i enlighet

med vad som anges i tillståndet,

från en upplagshavare köpa

alkoholvaror utan skatt för

förbrukning ombord på fartyg

eller luftfartyg på resa till annat

EG-land.

32 §

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 9 § får avdrag

göras för skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje

land eller förts till frizon eller

frilager för annat ändamål än att

förbrukas där,

e) som har lagts upp på

tulllager som inrättats för

förvaring av proviant, eller

f) som har levererats för

försäljning i exportbutik.

d) som har exporterats till tredje

land eller förts till frizon eller

frilager för annat ändamål än att

förbrukas där, eller

e) som har levererats för

förbrukning ombord på fartyg

eller luftfartyg på resa till annat

EG-land till någon som fått

tillstånd enligt lagen (1999:000)

om proviantering av fartyg och

luftfartyg att ta ombord varorna

för detta ändamål.

Upplagshavare, som bedriver

verksamhet i exportbutik som

avses i lagen (1999:000) om

exportbutiker, får utöver vad som

anges i första stycket göra avdrag

för skatt på varor som levererats

till resande som kan uppvisa en

färdhandling för resa till plats

utanför EG:s punktskatteområde.

Avdrag medges dock högst med

vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje

resande.

33 §

I deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad

varumottagare enligt 12 och 13 §§ eller en skatterepresentant enligt 14 §

får avdrag göras för skatt på alkoholvaror som förstörts under transporten

till varumottagaren genom olyckshändelse eller force majeure.

Registrerad varumottagare får

utöver vad som anges i första

stycket göra avdrag för

alkoholvaror som förbrukats

ombord på fartyg eller luftfartyg

på resa till annat EG-land, om han

fått tillstånd enligt lagen

(1999:000) om proviantering av

fartyg och luftfartyg att ta ombord

varorna för detta ändamål.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2. Skatt enligt denna lag skall betalas för obeskattade alkoholvaror som

förvärvats före den 1 juli 1999 och som säljs i Sverige för annat ändamål

än förbrukning ombord till resande på fartyg eller luftfartyg på resa till

annat EU-land efter denna tidpunkt.

Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

Härigenom föreskrivs i fråga om tullagen (1994:1550)

dels att 51§ skall upphöra att gälla,

dels att 45, 46, 52, 57 och 117 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

45 §

Bestämmelser om tillfälliga lager, tullager, transitering samt frizoner

och frilager finns i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 och

kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93. Regeringen får meddela

föreskrifter till utfyllnad och verkställighet av dessa bestämmelser.

För försäljning av oförtullade

eller obeskattade varor till

flygpassagerare som avreser till

utlandet får inrättas butik på

flygplats (exportbutik). Om det

finns särskilda skäl, får

exportbutik inrättas även på någon

annan plats.

46 §

Tillstånd att inrätta frizon,

frilager eller exportbutik meddelas

av regeringen.

Tillstånd att inrätta frizon eller

frilager meddelas av regeringen.

52 §

Tillfälliga lager, tullager,

frizoner och frilager samt

exportbutiker är underkastade

tullmyndigheternas övervakning

och kontroll.

Tillfälliga lager, tullager,

frizoner och frilager är

underkastade tullmyndigheternas

övervakning och kontroll.

Regeringen får meddela föreskrifter om redovisningsskyldighet i fråga

om varor som förvaras på sådana platser.

57 §

För kontroll av att deklarations- och uppgiftsskyldighet enligt

tullagstiftningen har fullgjorts riktigt och fullständigt får tullmyndigheten

undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras,

2. områden för tillfälligt lager,

tullager, frizoner, frilager och

exportbutiker, flygplatser och

bangårdar, där varor som står

under tullkontroll förvaras, och

även lokaler inom sådana

områden, samt

2. områden för tillfälligt lager,

tullager, frizoner och frilager,

flygplatser och bangårdar, där

varor som står under tullkontroll

förvaras, och även lokaler inom

sådana områden, samt

3. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av resande vid inresa till eller utresa från EG:s

tullområde eller av person som kan anmanas stanna enligt 58 §.

Bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i 19 §

lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

117 §

Regeringen får föreskriva att avgifter skall betalas för

1. tillstånd till

betalningsanstånd,

2. utfärdande av särskild

tullräkning, och

3. tillstånd att inneha

exportbutik.

1. tillstånd till

betalningsanstånd, och

2. utfärdande av särskild

tullräkning.

Bestämmelsen i 36 § tillämpas även i fråga om avgifter enligt första

stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200)

Härigenom föreskriv i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)

dels att 3 kap. 30 c §1 skall upphöra att gälla,

dels att 5 kap. 9 §, 7 kap. 5 § och 10 kap. 11 och 12 §§ skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

9 §2

En omsättning enligt 2, 2 a, 2 b eller 3 § av en vara anses som en

omsättning utomlands, om

1. säljaren levererar varan till en plats utanför EG,

2. direkt utförsel av varan till en plats utanför EG ombesörjs av en

speditör eller fraktförare,

3. en utländsk företagare förvärvar varan för sin verksamhet i utlandet

och hämtar den här i landet för direkt utförsel till en plats utanför EG,

4. varan levereras till ett fartyg

eller ett luftfartyg i utrikes trafik

för bruk ombord på ett sådant

fartyg eller luftfartyg eller för

sådan omsättning som anges i 1 §

tredje stycket,

5. varan omsätts på fartyg eller

luftfartyg i de fall som avses i 2 b

§ för konsumtion ombord,

6. varan levereras för försäljning

i exportbutik enligt 45 § tullagen

(1994:1550),

7. varan är en personbil eller

motorcykel som vid leveransen är

införd i exportvagnförteckning,

8. varan levereras för en sådan

utländsk företagares räkning som

inte är skattskyldig för

omsättningen och leveransen görs

inom ramen för ett garantiåtagande

som företagaren gjort, eller

9. varan levereras här i landet

till en fysisk person som är bosatt

eller stadigvarande vistas i ett

annat land än ett EG-land, under

förutsättning att

a. ersättningen utgör minst 200

kronor, och

b. säljaren kan visa att köparen

har medfört varan vid resa till en

plats utanför EG före utgången av

tredje månaden efter den månad

under vilken leveransen av varan

gjordes.

4. varan levereras till ett fartyg

eller ett luftfartyg i utrikes trafik

för bruk eller omsättning ombord

på ett sådant fartyg eller

luftfartyg,

5. varan levereras för försäljning

till eller försäljs i sådan butik som

avses i lagen (1999:000) om

exportbutiker,

6. varan är en personbil eller

motorcykel som vid leveransen är

införd i exportvagnförteckning,

7. varan levereras för en sådan

utländsk företagares räkning som

inte är skattskyldig för

omsättningen och leveransen görs

inom ramen för ett garantiåtagande

som företagaren gjort, eller

8. varan levereras här i landet

till en fysisk person som är bosatt

eller stadigvarande vistas i ett

annat land än ett EG-land, under

förutsättning att

a. ersättningen utgör minst 200

kronor, och

b. säljaren kan visa att köparen

har medfört varan vid resa till en

plats utanför EG före utgången av

tredje månaden efter den månad

under vilken leveransen av varan

gjordes.

Vid leverans av en vara inom landet till en fysisk person som är bosatt

i Norge eller på Åland anses omsättningen som en omsättning utomlands

endast om

1. leveransen avser en vara eller en grupp av varor som normalt utgör

en helhet och ersättningen utgör minst 1 000 kronor efter avdrag för skatt

enligt denna lag som hänför sig till ersättningen och

2. säljaren kan visa att köparen i nära anslutning till leveransen fört in

varan eller varorna till Norge eller till Åland och därvid enligt tullräkning

eller liknande handling betalat skatt motsvarande skatt enligt denna lag.

Om en gemenskapsvara

levereras för försäljning från kiosk

eller liknande försäljningsställe

ombord på fartyg på linjer mellan

Sverige och Norge och leveransen

görs till fartyget, gäller första

stycket endast om varan består av

spritdrycker, vin, starköl, öl,

tobaksvaror, parfymer, kosmetiska

preparat, toalettmedel eller

choklad- eller konfektyrvaror.

Leverans av varor till fartyg på

linjer mellan Sverige och Norge

för försäljning från kiosk eller

liknande försäljningsställe ombord

anses som en omsättning

utomlands endast i de fall som

avses i 6 och 7 §§ lagen

(1999:000) om proviantering av

fartyg eller luftfartyg.

7 kap.

5 §3

Vid uttag av sådana tjänster gällande fastigheter som avses i 2 kap. 7

eller 8 § utgörs beskattningsunderlaget av

1. de nedlagda kostnaderna,

2. beräknad ränta på kapital, annat än lånat, som är nedlagt i sådant

varulager eller sådana andra tillgångar än omsättningstillgångar som

används för tjänsterna, samt

3. värdet av arbete som den skattskyldige personligen utfört.

Vid uttag av tjänster som avses i 2 kap. 8 § utgörs

beskattningsunderlaget, om den skattskyldige begär det, i stället av

lönekostnaderna, inräknat skatter och avgifter som grundas på dessa

kostnader.

Vid uttag för försäljning från

kiosk eller liknande

försäljningsställe ombord på fartyg

på linjer mellan Sverige och Norge

av andra varor än sådana som

uppräknas i 5 kap. 9 § tredje

stycket utgörs

beskattningsunderlaget av

inköpsvärdet.

Vid uttag för försäljning från

kiosk eller liknande

försäljningsställe ombord på fartyg

på linjer mellan Sverige och Norge

av andra varor än sådana som

avses i 6 § lagen (1999:000) om

proviantering av fartyg eller

luftfartyg utgörs

beskattningsunderlaget av

inköpsvärdet

10 kap.

11 §4

Den som i en yrkesmässig

verksamhet omsätter varor eller

tjänster inom landet har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen är undantagen från

skatteplikt enligt 3 kap. 9 § utom

tredje stycket 2, 10 §, 19 § första

stycket 2, 21 §, 21 a §, 22 §, 23 §

1, 2, 4 eller 7, 26 a §, 30 a §, 30 c

§, 30 e §, 32 § eller enligt 9 c kap.

1 §.

Den som i en yrkesmässig

verksamhet omsätter varor eller

tjänster inom landet har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen är undantagen från

skatteplikt enligt 3 kap. 9 § utom

tredje stycket 2, 10 §, 19 § första

stycket 2, 21 §, 21 a §, 22 §, 23 §

1, 2, 4 eller 7, 26 a §, 30 a §, 30 e

§, 32 § eller enligt 9 c kap. 1 §.

Rätten till återbetalning av ingående skatt hänförlig till sådan

omsättning som avses i 3 kap. 9 § utom tredje stycket 2, 10 § samt 23 §

1, gäller endast under förutsättning att den som förvärvar varan eller

tjänsten bedriver verksamhet utanför EG eller att tjänsten har direkt

samband med varor som exporteras till ett land som inte är medlem i EG.

Rätt till återbetalning föreligger också för ingående skatt som hänför

sig till förvärv av varor och tjänster som skall anses omsatta i ett annat

EG-land. Rätten till återbetalning gäller under förutsättning att

avdragsrätt eller återbetalningsrätt för den ingående skatten skulle ha

förelegat om varan eller tjänsten hade ansetts omsatt här i landet.

12 §5

Den som omsätter varor eller

tjänster genom export har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen sker utanför EG.

Rätten till återbetalning gäller

under förutsättning att

omsättningen är skattepliktig eller

undantagen från skatteplikt enligt

3 kap. 9 § utom tredje stycket 2,

10 §, 19 § första stycket 2, 21 §,

23 § 1, 2 eller 4, 30 c § eller 30 e

§.

Den som omsätter varor eller

tjänster genom export har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen sker utanför EG.

Rätten till återbetalning gäller

under förutsättning att

omsättningen är skattepliktig eller

undantagen från skatteplikt enligt

3 kap. 9 § utom tredje stycket 2,

10 §, 19 § första stycket 2, 21 §,

23 § 1, 2 eller 4 eller 30 e §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999. Äldre bestämmelser gäller

dock fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet från

skatt vid import

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 § lagen (1994:1551) om frihet från

skatt vid import, m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §

Bestämmelser om frihet från

skatt för varor vilka såsom

förnödenheter och proviant förs

ombord på fartyg eller luftfartyg i

internationell trafik finns i

mervärdesskattelagen (1994:200).

Frihet från mervärdesskatt vid

import skall medges för

1. varor vilka såsom

förnödenheter och proviant förs

ombord på fartyg eller luftfartyg i

internationell trafik för sådana

ändamål som medför att skatt inte

skall tas ut enligt

mervärdesskattelagen (1994:200),

och

2. för varor som förs in för

försäljning till eller som försäljs i

en sådan butik som avses i lagen

(1999:000) om exportbutiker

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

Förteckning över remissinstanser beträffande

betänkandet Beskattning utan taxfree

Efter remiss har följande lämnat yttrande över utredningens förslag:

Kommerskollegium, Göta Hovrätt, Kammarrätten i Göteborg,

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Skåne län, Länsrätten i Dalarnas

län, Sjöfartverket, Luftfartsverket, Statskontoret, Generaltullstyrelsen,

Riksskatteverket, Riksrevisionsverket, Jordbruksverket,

Konkurrensverket, Alkoholinspektionen, SAF, Föreningen Sveriges Fria

Bryggerier, Sprit & Vinleverantörernas Förening, Sveriges

Industriförbund, Sveriges Redarförening, Sveriges

Skeppshandlarförbund, Swedish Duty Free Association, Svensk Handel

och Tjänsteföretagen, Svenska Bryggareföreningen, Swedish Match AB

och SAS.

Yttrande har också inkommit från SEKO.

LO, SACO och TCO har avstått från att yttra sig.

Svenska Flygbranschens Riksförbund, Vin & Sprit AB, Nova Airlines

och Brittania Airways har inte hörsammat remissen.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om exportbutiker

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Regeringen får bevilja flygplatshållare tillstånd att inrätta exportbutik

på flygplats.

I en exportbutik får obeskattade gemenskapsvaror, med de

begränsningar som anges i 3 §, säljas till flygpassagerare som reser till en

plats utanför EG:s skatteområde. Annan försäljning får inte ske i en

exportbutik.

Verksamheten i en exportbutik skall bedrivas av en godkänd

upplagshavare enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt och lagen

(1994:1564) om alkoholskatt.

2 § I denna lag förstås med

obeskattade varor:

a) varor som inte har beskattats i Sverige, och

b) varor som har beskattats i Sverige men där avdrag för skatten

medgivits eller skatten har återbetalats,

gemenskapsvaror: varor som anges i artikel 4.7 i rådets förordning

(EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex

för gemenskapen1,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens

bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga.

3 § Försäljningen får endast avse följande varor och i angivna fall

följande kvantiteter av dessa varor:

1. 200 cigaretter eller 100 cigariller eller 50 cigarrer eller 250 gram

röktobak eller en proportionell blandning av dessa tobaksvaror,

2. en liter spritdryck eller två liter starkvin,

två liter vin,

två liter starköl, och

3. parfym, luktvatten och andra kosmetiska preparat samt choklad- och

konfektyrvaror och andra tobaksvaror än sådana som anges ovan.

Till den som avreser med bestämmelseort i Norge får försäljning inte

ske till större mängder än vad resande får införa tullfritt till det landet.

Vid tillämpning av första stycket förstås med

spritdryck: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22

volymprocent,

starkvin: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 men inte

22 volymprocent, samt mousserande vin,

vin: annat vin än starkvin samt annan alkoholdryck med en alkoholhalt

som överstiger 3,5 men inte 15 volymprocent och som inte är starköl,

starköl: öl med en alkoholhalt som överstiger 3,5 volymprocent,

cigarill: cigarrer med en högsta vikt av 3 gram per styck.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2 Förslag till lag om proviantering

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § I denna lag finns bestämmelser om proviantering med icke-

gemenskapsvaror och med obeskattade gemenskapsvaror för förbrukning

eller försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg vid resa till utländsk

ort.

2 § I denna lag förstås med

obeskattade varor:

a) varor som inte har beskattats i Sverige, och

b) varor som har beskattats i Sverige men där avdrag för skatten

medgivits eller skatten har återbetalats,

gemenskapsvaror: varor som anges i artikel 4.7 i rådets förordning

(EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex

för gemenskapen1,

EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förordning (EEG)

nr 2913/92,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens

bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga.

Proviantering

3 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror får ske för

försäljning ombord vid resa till en plats utanför EG:s skatteområde och

för förbrukning ombord vid resa till utländsk ort.

Såvitt avser mervärdesskatt får proviantering ske i de fall som avses i 5

kap. 9 § första stycket 4 och 4 a mervärdesskattelagen (1994:200).

4 § Vid resa till en plats utanför EG:s tullområde får proviantering ske

med obeskattade gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror för

försäljning och förbrukning ombord.

5 § Proviantering enligt denna lag med alkoholdrycker och tobaksvaror

får ske endast till

1. luftfartyg som har en högsta tillåtna startvikt som överstiger 5 700

kilogram och som är destinerat till en utländsk flygplats för att lämna

eller hämta passagerare eller last,

2. fartyg som går i yrkesmässig trafik, dock inte fiskefartyg, och vars

bruttodräktighet är minst 75 och som skall anlöpa utländsk hamn för att

lämna eller hämta passagerare eller last eller som skall företa kryssning i

mer avlägsna farvatten som turistfartyg, eller

3. fartyg och luftfartyg som disponeras av Försvarsmakten.

Om det finns särskilda skäl får Tullverket bevilja dispens från kraven

på lägsta startvikt respektive bruttodräktighet i första stycket 1 och 2.

Särskilt om vissa fartygslinjer

6 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror och med icke-

gemenskapsvaror för försäljning från kiosk eller liknande

försäljningsställe ombord på fartyg på linjer mellan Sverige och Norge

får endast avse spritdrycker, vin, starköl, öl, tobaksvaror, parfymer,

kosmetiska preparat, toalettmedel samt choklad- och konfektyrvaror.

7 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror och med icke-

gemenskapsvaror får inte avse spritdrycker, vin eller starköl på

fartygslinje mellan svensk hamn från norska gränsen i norr till och med

Lysekil i söder och norsk hamn från och med Risör i väster till svenska

gränsen i öster.

På en sådan fartygslinje får obeskattad försäljning inte överstiga 20

cigaretter eller 10 cigariller eller cigarrer eller 50 gram andra tobaksvaror

per passagerare.

8 § Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror för förbrukning

ombord på fartygslinjer mellan Sverige och Danmark får inte avse

tobaksvaror.

Tillstånd

9 § Proviantering med obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror samt

icke-gemenskapsvaror får endast ske om tillstånd har beviljats. Tillstånd

till proviantering skall meddelas den som bedriver verksamheten på

fartyget eller luftfartyget om han eller hon med hänsyn till sina

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt bör meddelas

sådant tillstånd.

Tillstånd enligt första stycket beviljas för viss tid eller för varje tillfälle

som proviantering sker. Tillstånd för viss tid får meddelas den som

bedriver reguljär trafik eller liknande verksamhet.

10 § Proviantering enligt 9 § får inte ske i större omfattning än vad som

är skäligt med hänsyn till

1. resans art och varaktighet,

2. det antal personer som kan beräknas följa med transportmedlet,

3. de begränsningar för omsättningen på transportmedlet som kan

finnas, och

4. det förråd av varor som redan finns ombord.

11 § Tillstånd till proviantering beviljas av Tullverket.

Tillsyn

12 § Tillsyn över att denna lag följs utövas av Tullverket.

13 § Bokföring för den som beviljats tillstånd skall vara utformad så att

kontroll av verksamheten är möjlig.

Regeringen får bemyndiga Tullverket att i samråd med

Riksskatteverket meddela föreskrifter om hur bokföring enligt första

stycket skall vara utformad.

14 § Om Tullverket begär det skall tillståndshavaren tillhandahålla

bokföringshandlingar och övriga handlingar som rör verksamheten.

Tillståndshavaren skall också lämna tillträde till utrymmen som används

i verksamheten.

Bestämmelserna om handlingar och uppgifter som skall undantas i

3 kap. 15 15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i motsvarande mån handlingar och uppgifter

som skall tillhandahållas enligt denna lag.

Återkallelse av tillstånd

15 § Tullverket får återkalla ett tillstånd till proviantering om

1. förutsättningarna för att meddela tillstånd inte längre finns,

2. tillståndshavaren använder varorna för andra ändamål än vad som

anges i tillståndet,

3. tillståndshavaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 13 eller 14 §,

eller

4. tillståndshavaren inte samverkar vid skatterevision enligt lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter eller

skattebetalningslagen (1997:484).

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte annat beslutas.

Uppgiftsskyldighet

16 § Uppgifter som en myndighet förfogar över och som behövs för

prövning och tillsyn enligt denna lag skall på Tullverkets begäran lämnas

till verket.

Uppgiftsskyldighet enligt första stycket föreligger dock inte i fråga om

uppgifter för vilka sekretess gäller till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller

3 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) eller en bestämmelse till vilken

hänvisas i någon av de nämnda paragraferna.

Om sekretess gäller för uppgift enligt någon annan bestämmelse i

sekretesslagen och ett utlämnande skulle medföra synnerligt men för

något enskilt eller allmänt intresse föreligger uppgiftsskyldighet endast

om regeringen på ansökan av Tullverket beslutar att uppgiften skall

lämnas ut.

17 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet för tillståndshavare.

Överklagande

18 § Beslut enligt 14 § första stycket får inte överklagas. Övriga beslut

enligt denna lag överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

 tobaksskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1563) om tobaksskatt

dels att 9, 10, 20, 22, 32, 33, 38, 39 och 40 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 31 e §, samt närmast

före 31 e § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §1

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor

enligt 13 eller 14 §,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 15 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning

enligt 16 §,

5. i annat fall än som avses i 1 3, från ett annat EG-land till Sverige för

in eller tar emot skattepliktiga varor, om varorna skall användas för annat

än privat bruk,

6. från tredje land importerar skattepliktiga varor,

7. använder varor som

förvärvats skattefritt för annat

ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Skattskyldighet föreligger inte för varor som förs in till Sverige under

sådana omständigheter att förutsättningar skulle finnas att medge

återbetalning av skatten enligt 31 a §.

10 §

Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning

till näringsidkare tar emot

skattepliktiga varor från ett annat

EG-land eller från en annan

upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land, eller

3. yrkesmässigt i större

omfattning lagrar skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning till

näringsidkare tar emot

skattepliktiga varor från ett annat

EG-land eller från en annan

upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land,

3. yrkesmässigt i större

omfattning lagrar skattepliktiga

varor, eller

4. avser att bedriva verksamhet i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

tobaksvaror skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas

av beskattningsmyndigheten på särskild ansökan.

20 §

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte

är upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är

upplagshavare eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller

exporterar skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än

försäljning eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras

till något annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager

och som inte redan har beskattats,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 15 §, vid

mottagandet av skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 16 §, när leverans

sker,

6. den som är skattskyldig enligt

9 § 5, när de skattepliktiga varorna

förs in till Sverige,

6. den som är skattskyldig enligt

9 § första stycket 5, när de

skattepliktiga varorna förs in till

Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt

9 § första stycket 7, när varorna

används för annat än avsett

ändamål.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare

enligt 10 §, tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

22 §2

Den som är oregistrerad varumottagare enligt 14 § skall lämna

deklaration för varje mottagen leverans av skattepliktiga varor.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då varorna togs emot.

Den som är skattskyldig enligt

9 § 5 skall lämna deklaration när

skattepliktiga varor förs till

Sverige. Deklarationen skall ha

kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter införseln.

Den som är skattskyldig enligt

9 § första stycket 5 skall lämna

deklaration när skattepliktiga varor

förs till Sverige. Deklarationen

skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter införseln.

Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara upplagshavare

skall lämna deklaration när varorna tillverkas. Deklarationen skall ha

kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag

då varorna tillverkades.

Den som enligt 16 § femte stycket överför en skattepliktig vara skall

lämna en deklaration för varje avsänd leverans. Deklarationen skall ha

kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter

avsändandet av varorna.

Den som, utan att vara

registrerad varumottagare enligt

13 §, är skattskyldig enligt 9 §

första stycket 7 skall lämna

deklaration när skattepliktiga

varor använts för annat än avsett

ändamål. Deklarationen skall ha

kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då

varorna användes för annat än

avsett ändamål.

Inköp av varor utan skatt

31 e §

Den som har tillstånd enligt

lagen (1999:000) om

proviantering får, i enlighet med

vad som anges i tillståndet, från en

upplagshavare köpa tobaksvaror

utan skatt

1. för förbrukning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till

utländsk ort, eller

2. för försäljning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till

tredje land.

32 §

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 10 § får avdrag

göras för skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

e) som har lagts upp på tullager

som inrättats för förvaring av

proviant, eller

f) som har levererats för

försäljning i exportbutik.

e) som har tagits emot för

förbrukning ombord på fartyg

eller luftfartyg på resa till utländsk

ort av någon som har tillstånd

enligt lagen (1999:000) om

proviantering, eller

f) som har tagits emot för

försäljning ombord på fartyg eller

luftfartyg på resa till tredje land

av någon som har tillstånd enligt

lagen om proviantering.

Upplagshavare, som bedriver

verksamhet i exportbutik enligt

lagen (1999:000) om

exportbutiker, får utöver vad som

anges i första stycket göra avdrag

för skatt på varor som levererats

till resande som kan uppvisa en

färdhandling för resa till tredje

land. Avdrag medges dock högst

med vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje

resande.

33 §

I deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad

varumottagare enligt 13 och 14 §§ eller en skatterepresentant enligt 15 §

får avdrag göras för skatt på tobaksvaror som förstörts under transporten

till varumottagaren genom olyckshändelse eller force majeure.

Registrerad varumottagare, som

har tillstånd enligt lagen

(1999:000) om proviantering, får

utöver vad som anges i första

stycket göra avdrag för skatt på

varor

1. som förbrukats ombord på

resa tillutländsk ort, eller

2. som sålts ombord på resa till

tredje land.

38 §

Skattskyldig är den som

1. i Sverige yrkesmässigt tillverkar snus eller tuggtobak,

2. från ett annat EG-land

yrkesmässigt för in eller tar emot

snus eller tuggtobak, eller

3. från tredje land importerar

snus eller tuggtobak.

2. från ett annat EG-land

yrkesmässigt för in eller tar emot

snus eller tuggtobak,

3. från tredje land importerar

snus eller tuggtobak,

4. bedriver verksamhet i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker, eller

5. använder varor som

förvärvats skattefritt för annat

ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

39 §

Den som är skattskyldig enligt 38 § 1 skall vara registrerad hos

beskattningsmyndigheten.

Den som är skattskyldig enligt

38 § 2 eller 3 får efter ansökan

registreras, om verksamheten är av

större omfattning eller om det

annars finns särskilda skäl.

Den som är skattskyldig enligt

38 § 2, 3 eller 4 får efter ansökan

registreras, om verksamheten är av

större omfattning eller om det

annars finns särskilda skäl.

40 §

Skattskyldigheten för den som är registrerad inträder när snus och

tuggtobak levereras till en köpare som inte är registrerad, tas i anspråk

för annat ändamål än försäljning eller ingår i den skattskyldiges lager vid

avregistrering.

För den som är skattskyldig enligt 38 § 2, och som inte är registrerad

enligt 39 §, inträder skattskyldigheten när de skattepliktiga varorna förs

in till Sverige. Därvid skall de redovisningsregler som anges i 22 § andra

stycket tillämpas

För den som är skattskyldig

enligt 38 § 5 inträder

skattskyldigheten när varorna

används för annat än avsett

ändamål. Därvid skall de

redovisningsregler som anges i 22

§ femte stycket tillämpas.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2. I fråga om varor som har lagts upp på tullager som inrättats för

förvaring av proviant eller levererats för försäljning i exportbutik före

ikraftträdandet gäller 32 § första stycket e och f i sin äldre lydelse.

3. Den som har förvärvat varor utan skatt före ikraftträdandet är

skyldig att betala skatt om varorna efter ikraftträdandet säljs används för

andra ändamål än som anges i 32 § första stycket e och f samt andra

stycket. Därvid gäller 20 § första stycket 7 och 22 § femte stycket.

4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

 alkoholskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1564) om alkoholskatt

dels att 8, 9, 19, 20, 21, 31 e, 32 och 33 §§ samt rubriken närmast före

31 e § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 31 f §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §1

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor

enligt 12 och 13 §§,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 14 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning

enligt 15 §,

5. i annat fall än som avses i 1 3, från ett annat EG-land till Sverige för

in eller tar emot skattepliktiga varor, om varorna skall användas för annat

än privat bruk,

6. från tredje land importerar skattepliktiga varor,

7. annars i Sverige tillverkar etylalkohol,

8. använder varor som

förvärvats skattefritt för annat

ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Skattskyldighet föreligger inte för varor som förs in till Sverige under

sådana omständigheter att förutsättningar skulle finnas att medge

återbetalning av skatten enligt 31 a §.

9 §

Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning

till näringsidkare tar emot

skattepliktiga varor från ett annat

EG-land eller från en annan

upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land, eller

3. yrkesmässigt i större

omfattning lagrar skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning

till näringsidkare tar emot

skattepliktiga varor från ett annat

EG-land eller från en annan

upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land,

3. yrkesmässigt i större

omfattning lagrar skattepliktiga

varor, eller

4. avser att bedriva verksamhet i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

varor skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas

av beskattningsmyndigheten på särskild ansökan.

19 §

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte

är upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är

upplagshavare eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller

exporterar skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än

försäljning eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras

till något annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager

och som inte redan har beskattats,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 14 §, vid

mottagandet av skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 15 §, när leverans

sker,

6. den som är skattskyldig enligt

8 § 5, när de skattepliktiga varorna

förs in till Sverige,

6. den som är skattskyldig enligt

8 § första stycket 5, när de

skattepliktiga varorna förs in till

Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt

8 § första stycket 8, när varorna

används för annat än avsett

ändamål.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare

enligt 9 §, tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

20 §2

Skattskyldighet för upplagshavare enligt 19 § första stycket 1 inträder

inte för varor som

a) till följd av varornas karaktär förstörts under

framställning,bearbetning, lagring eller transport,

b) har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

c) har återanvänts vid tillverkning,

d) uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i

skatteupplaget,

e) används för framställning av vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

f) används för framställning av läkemedel,

g) används för att framställa smakämnen för tillverkning av livsmedel

och drycker med en alkoholhalt som inte överstiger 1,2volymprocent,

h) direkt eller som ingrediens används i halvfabrikat för framställning

av livsmedel, eller som fyllning, förutsatt att alkoholinnehållet vid varje

tillfälle inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram

chokladprodukter, och 5 liter ren alkohol per 100 kilogram av andra

produkter,

i) används vid tillverkning av en vara som inte är avsedd för

konsumtion, under förutsättning att ingående alkohol är denaturerad i

enlighet med någon EG-medlemsstats krav,

j) används i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten

inte innehåller alkohol,

k) säljs i enlighet med bestämmelsen i 31 b § för däri angivna ändamål,

l) används för vetenskapligt ändamål eller är avsedda att levereras till

annan användare för vetenskapligt ändamål eller till sjukhus eller apotek

för medicinskt ändamål, eller

m) levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som

anges i 3 kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen

(1994:200), i den omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet.

Vad som sägs i första stycket a gäller även varumottagare enligt 12 och

13 §§ och skatterepresentant enligt 14 § för varor som till följd av

varornas karaktär förstörts under transport till denne.

Om skattepliktiga varor har

levererats utan skatt enligt första

stycket l, och varorna används för

annat ändamål än som där anges,

skall den till vilken varorna

levererats svara för skatten.

Beskattning skall därvid ske i den

ordning som föreskrivs för

skattskyldig enligt 8 § första

stycket 7.

21 §

Den som är oregistrerad varumottagare enligt 13 § skall lämna

deklaration för varje mottagen leverans av skattepliktiga varor.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag när varorna togs emot.

Den som är skattskyldig enligt

8 § 5 skall lämna deklaration när

skattepliktiga varor förs till

Sverige. Deklarationen skall ha

kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter införseln.

Den som är skattskyldig enligt

8 § första stycket 5 skall lämna

deklaration när skattepliktiga varor

förs till Sverige. Deklarationen

skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter införseln.

Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara godkänd

upplagshavare skall lämna deklaration när varorna tillverkas.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då varorna tillverkades.

Den som, utan att vara

registrerad varumottagare enligt

12 §, är skattskyldig enligt 8 §

första stycket 8 skall lämna

deklaration när skattepliktiga

varor använts för annat än avsett

ändamål. Deklarationen skall ha

kommit in till

beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter den dag då

varorna användes för annat än

avsett ändamål.

Inköp mot försäkran m.m.

Inköp av varor utan skatt

31 e §3

Den som har tillstånd från Läkemedelsverket enligt lagen (1961:181)

om försäljning av teknisk sprit m. m. att inköpa minst 25 kilogram

alkohol under ett kalenderår, får från en upplagshavare köpa sådan

alkohol som anges i tillståndet utan alkoholskatt mot att han lämnar en

försäkran till denne om att alkoholen skall användas för sådant ändamål

som anges i 20 § första stycket e j.

Om skattepliktiga varor har

levererats utan skatt enligt första

stycket och varorna används för

annat ändamål än som anges där,

skall den som lämnat försäkran

svara för skatten. Beskattning

skall därvid ske i den ordning som

föreskrivs för skattskyldig enligt

8 § första stycket 7.

31 f §

Den som har enligt lagen

(1999:000) om proviantering får, i

enlighet med vad som anges i

tillståndet, från en upplagshavare

köpa alkoholvaror utan skatt

1. för förbrukning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till

utländsk ort, eller

2. för försäljning ombord på

fartyg eller luftfartyg på resa till

tredje land.

32 §

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 9 § får avdrag

göras för skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

e) som har lagts upp på tullager

som inrättats för förvaring av

proviant, eller

f) som har levererats för

försäljning i exportbutik.

e) som har tagits emot för

förbrukning ombord på fartyg

eller luftfartyg på resa till utländsk

ort av någon som har tillstånd

enligt lagen (1999:000) om

proviantering, eller

f) som har tagits emot för

försäljning ombord på fartyg eller

luftfartyg på resa till tredje land

av någon som har tillstånd enligt

lagen om proviantering.

Upplagshavare, som bedriver

verksamhet i exportbutik enligt

lagen (1999:000) om

exportbutiker, får utöver vad som

anges i första stycket göra avdrag

för skatt på varor som levererats

till resande som kan uppvisa en

färdhandling för resa till tredje

land. Avdrag medges dock högst

med vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje

resande.

33 §

I deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad

varumottagare enligt 12 och 13 §§ eller en skatterepresentant enligt 14 §

får avdrag göras för skatt på alkoholvaror som förstörts under transporten

till varumottagaren genom olyckshändelse eller force majeure.

Registrerad varumottagare, som

har tillstånd enligt lagen

(1999:000) om proviantering av,

får utöver vad som anges i första

stycket göra avdrag för skatt på

varor

1. som förbrukats ombord på

resa till tredje land, eller

2. som sålts ombord på resa till

tredje land.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2. I fråga om varor som har lagts upp på tullager som inrättats för

förvaring av proviant eller levererats för försäljning i exportbutik före

ikraftträdandet gäller 32 § första stycket e och f i sin äldre lydelse.

3. Den som har förvärvat varor utan skatt före ikraftträdandet är

skyldig att betala skatt om varorna efter ikrafträdandet används för andra

ändamål än som anges i 32 § första stycket e och f samt andra stycket.

Därvid gäller 19 § första stycket 7 och 21 § fjärde stycket.

5 Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

Härigenom föreskrivs i fråga om tullagen (1994:1550)

dels att 51§ skall upphöra att gälla,

dels att 45, 46, 52, 57 och 117 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

45 §

Bestämmelser om tillfälliga lager, tullager, transitering samt frizoner

och frilager finns i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 och

kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93. Regeringen får meddela

föreskrifter till utfyllnad och verkställighet av dessa bestämmelser.

För försäljning av oförtullade

eller obeskattade varor till

flygpassagerare som avreser till

utlandet får inrättas butik på

flygplats (exportbutik). Om det

finns särskilda skäl, får

exportbutik inrättas även på någon

annan plats.

46 §

Tillstånd att inrätta frizon,

frilager eller exportbutik meddelas

av regeringen.

Tillstånd att inrätta frizon eller

frilager meddelas av regeringen.

52 §1

Tillfälliga lager, tullager,

frizoner och frilager samt

exportbutiker är underkastade

tullmyndigheternas övervakning

och kontroll.

Tillfälliga lager, tullager,

frizoner och frilager är

underkastade tullmyndigheternas

övervakning och kontroll.

Regeringen får meddela föreskrifter om redovisningsskyldighet i fråga

om varor som förvaras på sådana platser.

57 §2

För kontroll av att deklarations- och uppgiftsskyldighet enligt

tullagstiftningen har fullgjorts riktigt och fullständigt får tullmyndigheten

undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras,

2. områden för tillfälligt lager,

tullager, frizoner, frilager och

exportbutiker, flygplatser och

bangårdar, där varor som står

under tullkontroll förvaras, och

även lokaler inom sådana

områden, samt

2. områden för tillfälligt lager,

tullager, frizoner och frilager,

flygplatser och bangårdar, där

varor som står under tullkontroll

förvaras, och även lokaler inom

sådana områden, samt

3. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av resande vid inresa till eller utresa från EG:s

tullområde eller av person som kan anmanas stanna enligt 58 §.

Bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i 19 §

lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

117 §

Regeringen får föreskriva att avgifter skall betalas för

1. tillstånd till

betalningsanstånd,

2. utfärdande av särskild

tullräkning, och

3. tillstånd att inneha

exportbutik.

1. tillstånd till

betalningsanstånd, och

2. utfärdande av särskild

tullräkning.

Bestämmelsen i 36 § tillämpas även i fråga om avgifter enligt första

stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

6 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

 (1994:200)

Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)

dels att 3 kap. 30 c §1 skall upphöra att gälla,

dels att 5 kap. 9 §, 7 kap. 5 § och 10 kap. 11 och 12 §§ skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

9 §2

En omsättning enligt 2, 2 a, 2 b eller 3 § av en vara anses som en

omsättning utomlands, om

1. säljaren levererar varan till en plats utanför EG,

2. direkt utförsel av varan till en plats utanför EG ombesörjs av en

speditör eller fraktförare,

3. en utländsk företagare förvärvar varan för sin verksamhet i utlandet

och hämtar den här i landet för direkt utförsel till en plats utanför EG,

4. varan levereras till ett fartyg eller ett luftfartyg i utrikes trafik för

bruk ombord på ett sådant fartyg eller luftfartyg eller för sådan

omsättning som anges i 1 § tredje stycket,

4 a. varan levereras till ett

fartyg eller luftfartyg i de fall som

avses i 2 b § för försäljning

ombord och avser sådana

livsmedel eller livsmedelstillsatser

som anges i livsmedelslagen

(1971:511), dock inte

punktskattepliktiga varor.

5. varan omsätts på fartyg eller luftfartyg i de fall som avses i 2 b § för

konsumtion ombord,

6. varan levereras för försäljning

i exportbutik enligt 45 § tullagen

(1994:1550),

6. varan levereras för försäljning

till eller försäljs i sådan butik som

avses i lagen (1999:000) om

exportbutiker,

7. varan är en personbil eller motorcykel som vid leveransen är införd i

exportvagnförteckning,

8. varan levereras för en sådan utländsk företagares räkning som inte är

skattskyldig för omsättningen och leveransen görs inom ramen för ett

garantiåtagande som företagaren gjort, eller

9. varan levereras här i landet till en fysisk person som är bosatt eller

stadigvarande vistas i ett annat land än ett EG-land, under förutsättning

att

a. ersättningen utgör minst 200 kronor, och

b. säljaren kan visa att köparen har medfört varan vid resa till en plats

utanför EG före utgången av tredje månaden efter den månad under

vilken leveransen av varan gjordes.

Vid leverans av en vara inom landet till en fysisk person som är bosatt

i Norge eller på Åland anses omsättningen som en omsättning utomlands

endast om

1. leveransen avser en vara eller en grupp av varor som normalt utgör

en helhet och ersättningen utgör minst 1 000 kronor efter avdrag för skatt

enligt denna lag som hänför sig till ersättningen och

2. säljaren kan visa att köparen i nära anslutning till leveransen fört in

varan eller varorna till Norge eller till Åland och därvid enligt tullräkning

eller liknande handling betalat skatt motsvarande skatt enligt denna lag.

Om en gemenskapsvara

levereras för försäljning från kiosk

eller liknande försäljningsställe

ombord på fartyg på linjer mellan

Sverige och Norge och leveransen

görs till fartyget, gäller första

stycket endast om varan består av

spritdrycker, vin, starköl, öl,

tobaksvaror, parfymer, kosmetiska

preparat, toalettmedel eller

choklad- eller konfektyrvaror.

En leverans av varor till fartyg

på linjer mellan Sverige och Norge

eller mellan Sverige och Danmark

skall anses som en omsättning

utomlands endast om leveransen

begränsas på det sätt som anges i

för proviantering enligt 6 8 lagen

(1999:000) om proviantering.

En leverans som avses i första

stycket 4 av punktskattepliktiga

varor skall anses som en

omsättning utomlands endast om

leveransen uppfyller de villkor

som gäller för proviantering i 5, 9

och 10 §§ lagen om proviantering.

7 kap.

5 §3

Vid uttag av sådana tjänster gällande fastigheter som avses i 2 kap. 7

eller 8 § utgörs beskattningsunderlaget av

1. de nedlagda kostnaderna,

2. beräknad ränta på kapital, annat än lånat, som är nedlagt i sådant

varulager eller sådana andra tillgångar än omsättningstillgångar som

används för tjänsterna, samt

3. värdet av arbete som den skattskyldige personligen utfört.

Vid uttag av tjänster som avses i 2 kap. 8 § utgörs

beskattningsunderlaget, om den skattskyldige begär det, i stället av

lönekostnaderna, inräknat skatter och avgifter som grundas på dessa

kostnader.

Vid uttag för försäljning från

kiosk eller liknande

försäljningsställe ombord på fartyg

på linjer mellan Sverige och Norge

av andra varor än sådana som

uppräknas i 5 kap. 9 § tredje

stycket utgörs

beskattningsunderlaget av

inköpsvärdet.

Vid uttag för försäljning från

kiosk eller liknande

försäljningsställe ombord på fartyg

på linjer mellan Sverige och Norge

av andra varor än sådana som

avses i 6 § lagen (1999:000) om

proviantering utgörs

beskattningsunderlaget av

inköpsvärdet

10 kap.

11 §4

Den som i en yrkesmässig

verksamhet omsätter varor eller

tjänster inom landet har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen är undantagen från

skatteplikt enligt 3 kap. 9 § utom

tredje stycket 2, 10 §, 19 § första

stycket 2, 21 §, 21 a §, 22 §, 23 §

1, 2, 4 eller 7, 26 a §, 30 a §, 30 c

§, 30 e §, 32 § eller enligt 9 c kap.

1 §.

Den som i en yrkesmässig

verksamhet omsätter varor eller

tjänster inom landet har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen är undantagen från

skatteplikt enligt 3 kap. 9 § utom

tredje stycket 2, 10 §, 19 § första

stycket 2, 21 §, 21 a §, 22 §, 23 §

1, 2, 4 eller 7, 26 a §, 30 a §, 30 e

§, 32 § eller enligt 9 c kap. 1 §.

Rätten till återbetalning av ingående skatt hänförlig till sådan

omsättning som avses i 3 kap. 9 § utom tredje stycket 2, 10 § samt 23 §

1, gäller endast under förutsättning att den som förvärvar varan eller

tjänsten bedriver verksamhet utanför EG eller att tjänsten har direkt

samband med varor som exporteras till ett land som inte är medlem i EG.

Rätt till återbetalning föreligger också för ingående skatt som hänför

sig till förvärv av varor och tjänster som skall anses omsatta i ett annat

EG-land. Rätten till återbetalning gäller under förutsättning att

avdragsrätt eller återbetalningsrätt för den ingående skatten skulle ha

förelegat om varan eller tjänsten hade ansetts omsatt här i landet.

12 §5

Den som omsätter varor eller

tjänster genom export har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen sker utanför EG.

Rätten till återbetalning gäller

under förutsättning att

omsättningen är skattepliktig eller

undantagen från skatteplikt enligt

3 kap. 9 § utom tredje stycket 2,

10 §, 19 § första stycket 2, 21 §,

23 § 1, 2 eller 4, 30 c § eller 30 e

§.

Den som omsätter varor eller

tjänster genom export har rätt till

återbetalning av ingående skatt för

vilken han saknar rätt till avdrag

enligt 8 kap. på grund av att

omsättningen sker utanför EG.

Rätten till återbetalning gäller

under förutsättning att

omsättningen är skattepliktig eller

undantagen från skatteplikt enligt

3 kap. 9 § utom tredje stycket 2,

10 §, 19 § första stycket 2, 21 §,

23 § 1, 2 eller 4 eller 30 e §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999. Äldre bestämmelser gäller

dock fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

7 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet

 från skatt vid import, m.m

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 § lagen (1994:1551) om frihet från

skatt vid import, m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §

Bestämmelser om frihet från

skatt för varor vilka såsom

förnödenheter och proviant förs

ombord på fartyg eller luftfartyg i

internationell trafik finns i

mervärdesskattelagen (1994:200).

Frihet från mervärdesskatt vid

import skall medges för

1. varor vilka levereras till

fartyg eller luftfartyg i utrikes

trafik för sådana ändamål som

medför att skatt inte skall tas ut

enligt 5 kap. 9 § första stycket 4 a

och 5 mervärdesskattelagen

(1994:200), och

2. för varor som förs in för

försäljning till en sådan butik som

avses i lagen (1999:000) om

exportbutiker.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

8 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 2 och 5 §§ alkohollagen (1994:1738)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

2 §1

Spritdrycker, vin och starköl får föras in till landet endast av den som

har tillverknings- eller partihandelstillstånd avseende sådana varor.

Utöver vad som anges i första stycket får spritdrycker, vin och starköl

föras in

1. av den som har rätt till tullfrihet enligt 4 § lagen (1994:1547) om

tullfrihet m.m.,

2. av resande som har fyllt 20 år eller person, som utför arbete på

transportmedel och som har uppnått nämnda ålder, för eget eller

familjens bruk eller som gåva till närstående för dennes eller dennes

familjs personliga bruk,

3. som proviant på fartyg eller luftfartyg enligt särskilda bestämmelser,

4. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som flyttar till Sverige, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk, och

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som har förvärvat dryckerna

genom arv eller testamente, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk.

4. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som flyttar till Sverige, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk,

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som har förvärvat dryckerna

genom arv eller testamente, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk,

6. av den som godkänts som

upplagshavare enligt 9 § lagen

(1994:1564) om alkoholskatt och

som bedriver verksamhet i en

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker, och

7. av den som registrerats som

varumottagare enligt 12 § lagen

om alkoholskatt och som har

tillstånd enligt lagen (1999:000)

om proviantering.

Spritdrycker, vin och starköl som medförs som proviant på järnvägståg

i internationell trafik, får föras in i den utsträckning som krävs för

servering av passagerare under tågets färd inom landet.

5 §

Den som är berättigad att

bedriva partihandel får sälja

varorna till detaljhandelsbolaget,

till den som har tillverknings- eller

partihandelstillstånd för

motsvarande varor och till den

som har meddelats

serveringstillstånd för sådana

varor. Tillståndshavaren får också

exportera varorna eller sälja dem

till den som fått sådant särskilt

tillstånd till inköp av varorna som

avses i 4 §.

Den som är berättigad att

bedriva partihandel får sälja

varorna till detaljhandelsbolaget,

till den som har tillverknings- eller

partihandelstillstånd för

motsvarande varor och till den

som har meddelats

serveringstillstånd för sådana

varor. Tillståndshavaren får också

exportera varorna eller sälja dem

till den som fått sådant särskilt

tillstånd till inköp av varorna som

avses i 4 §. Försäljning får även

ske till den som bedriver

verksamhet i en exportbutik enligt

lagen (1999:000) om

exportbutiker och till den som har

tillstånd enligt lagen (1999:000)

om proviantering av fartyg och

luftfartyg.

Endast den som är berättigad att bedriva partihandel får omförpacka

eller buteljera varorna.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

9 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:283) med vissa

 bestämmelser för Scandinavian Airlines Systems

 flygpassagerarterminal i Malmö

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1984:283) med vissa

bestämmelser för Scandinavian Airlines Systems flygpassagerarterminal

i Malmö skall upphöra att gälla vid utgången av juni 1999.

Lagrådets yttrand

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-03-29

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Gertrud Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 18 mars 1999 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om exportbutiker,

2. lag om proviantering av fartyg och luftfartyg,

3. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

4. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

5. lag om ändring i tullagen (1994:1550),

6. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

7. lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import,

m.m.

8. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738),

9. lag om ändring i lagen (1984:283) med vissa bestämmelser f`r

Scandinavian Airlines Systems flygpassagerarterminal i Malmö.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn

Petter Classon och kanslirådet Marianne[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om proviantering

Lagens rubrik

Den föreslagna lagen har rubricerats "lag om proviantering". Uppen-

barligen har den i ett tidigare skede benämnts "lag om proviantering av

fartyg och luftfartyg", eftersom regeringen har beslutat inhämta Lag-

rådets yttrande över en lag med denna beteckning. Med hänsyn till att det

är önskvärt att man redan av en lags rubrik bör kunna utläsa något av

innehållet i den, framstår den kortare rubriken till lagen som väl lakonisk.

Även om det är svårt att finna en lämplig formulering - och en riktig

preposition - förordar Lagrådet en återgång till den längre rubriken till

lagen.

13 ''''

Med den utformning som getts andra stycket i paragrafen kan detta inte

innebära något annat än en - från konstitutionella synpunkter obeh`vlig -

erinran om att regeringen kan uppdra åt Tullverket att meddela

verkställighetsföreskrifter om hur bokföring enligt första stycket skall

vara utformad. Sådana föreskrifter kan inte tillföra regleringen något

väsentligt nytt utöver vad som följer av lag.

15 ''''

Enligt punkten 4 får Tullverket återkalla ett tillstånd till proviantering om

tillståndshavaren inte samverkar vid skatterevision enligt lagen om

punktskatter och prisregleringsavgifter eller enligt skattebetalningslagen.

Enligt dessa lagar finns, för det fall den reviderade inte samverkar vid

revisionen, bestämmelser om vite och om andra tvångsåtgärder i lagen

om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet. En process kan

alltså drivas enligt den sistnämnda lagen i fråga om rätten att få ut

handlingar. Att, som nu föreslås, också Tullverket skall gå in och pröva

om den reviderade på lämpligt sätt har "samverkat" framstår som

främmande. Det kan inte uteslutas att den reviderade haft goda skäl att

vägra samverka och vinner en process enligt den tidigare nämnda lagen.

Det kan då inte vara rimligt att han drabbas av sanktionen av ett mistat

tillstånd till följd av att Tullverket gjort bedömningen att han inte

"samverkat".

Bestämmelsen har i remissen angetts vara nödvändig för att skatte-

kontrollen skall fungera, inte minst mot bakgrund av att det annars kan

bli svårt för beskattningsmyndigheten att få tillgång till utländskt

bokföringsmaterial. Dessa svårigheter bör enligt Lagrådets mening lösas

enbart med tillämpning av lagen om särskilda tvångsåtgärder i

beskattningsförfarandet. Lagrådet förordar att punkten 4 utgår.

F`rslaget till lag om @ndring i lagen om tobaksskatt

9 ''''

Enligt den nya punkten 7 i första stycket av paragrafen är den

skattskyldig som använder varor som förvärvats skattefritt för annat

ändamål än det som var förutsättningen för skattefrihet. Bestämmelsen

kommer för tobaksskattens del - för alkoholskatten tillkommer ytterligare

två situationer där bestämmelsen kan tillämpas - endast att gälla den som

har provianterat varor efter tillstånd enligt den föreslagna lagen om

proviantering. För att gälla en så speciell situation har bestämmelsen fått

en mycket generell formulering och det kan ifrågasättas om det går att

förutse i vilka situationer den kan bli tillämplig. Principiellt förefaller den

föreslagna bestämmelsen riktig. Den skall dock omfatta även stölder,

vilket inte kan anses falla under ordalydelsen "använder varor". Det är

svårt att finna en adekvat beskrivning av stöldfallet som ger möjlighet att

även ange tidpunkten för skattskyldighetens inträdande. Ett problem är

också att uttrycket att varorna används för annat än avsett ändamål åter-

kommer på flera ställen i lagen och att en mer utförlig bestämmelse på

varje ställe skulle göra lagtexten tung. Enligt Lagrådets mening skulle

dock innebörden av lagen på denna punkt bli tydligare om till

förevarande punkt efter ett semikolon lades texten: "med att varorna

används för annat än avsett ändamål likställs i denna lag att de går

förlorade på annat sätt än genom olyckshändelse eller force majeur".

Sistnämnda förbehåll är hämtat från 32 '''' första stycket b. Med en sådan

lydelse skulle övriga bestämmelser i ämnet inte behöva ändras.

F`rslaget till lag om @ndring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

8 ''''

I likhet med vad som föreslagits under 9 '''' förslaget till lag om ändring i

lagen om tobaksskatt förordar Lagrådet att första stycket 8 i förevarande

paragraf efter semikolon avslutas med texten: "med att varorna används

för annat än avsett ändamål likställs i denna lag att de går förlorade på

annat sätt än genom olyckshändelse eller force majeur".

_vriga lagf`rslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 8 april 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:86 Ändrade skatteregler med

anledning av att taxfreeförsäljningen inom EU upphör

1 EGT nr L 302, 19.10.1992, s. 1 (Celex 392R2913)

1 EGT nr L 302, 19.10.1992, s. 1 (Celex 392R2913)

1 Senaste lydelse 1995:612. Paragrafen föreslås också ändrad i prop 1998/99:79.

2 Senaste lydelse 1998:512.

1 Senaste lydelse 1995:613. Paragrafen föreslås också ändrad i prop 1998/99:79.

2 Senaste lydelse 1995:613.

3 Senaste lydelse 1995:613.

1 Paragrafen föreslås också ändrad i prop. 1998/99:79.

2 Paragrafen föreslås också ändrad i prop. 1998/99:79.

1 Senaste lydelse 1996:1174.

2 Senaste lydelse 1997:331.

3 Senaste lydelse 1994:1798.

4 Senaste lydelse 1996:1320.

5 Senaste lydelse 1995:1364.

1 Senaste lydelse 1998:511.

1 Senaste lydelse 1995:612

2 Senaste lydelse 1997:357

3 Senaste lydelse 1998:512

1 Senaste lydelse 1995:613

2 Senaste lydelse 1997:358

3 Senaste lydelse 1995:613

1 Senaste lydelse 1996:1174

2 Senaste lydelse 1997:331

3 Senaste lydelse 1994:1798

4 Senaste lydelse 1996:1320

5 Senaste lydelse 1995:1364

1 EGT nr L 302, 19.10.1992, s. 1 (Celex 392R2913)

1 EGT nr L 302, 19.10.1992, s. 1 (Celex 392R2913)

1 Senaste lydelse 1995:612.

2 Senaste lydelse 1998:512.

1 Senaste lydelse 1995:613.

2 Senaste lydelse 1995:613.

3 Senaste lydelse 1995:613.

1 Paragrafen föreslås också ändrad i prop. 1998/99:79

2 Paragrafen föreslås också ändrad i prop. 1998/99:79

1 Senaste lydelse 1996:1174

2 Senaste lydelse 1997:331

3 Senaste lydelse 1994:1798

4 Senaste lydelse 1996:1320

5 Senaste lydelse 1995:1364

1 Senaste lydelse 1998:511

Prop. 1998/99:86

102

1

1

1

Prop. 1998/99:86

Bilaga 1

1

1

Prop. 1998/99:86

Bilaga 2

1

1

Prop. 1998/99:86

Bilaga 3

1

1

Prop. 1998/99:86

Bilaga 4

1

1

Prop. 1998/99:86

Bilaga 5

160

1

Prop. 1998/99:86