Regeringens proposition

1994/95:176

Beredskapslagring av olja och kol

Prop.

1994/95:176

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 23 mars 1995

Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 Jörgen[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag om delvis nya riktlinjer för

beredskapslagringen av olja och kol. Lagringen tar liksom hittills sikte på det

civila totalförsvarets behov i krigssituationer och, såvitt gäller lagring av

olja, även på Sveriges internationella åtaganden att hålla lager för oljekriser

motsvarande 90 dagars normal import eller konsumtion.

 Förslagen innebär bl.a. en uppföljning av riksdagens beslut våren 1994 om

beredskapslagring av olja för krigssituationer. Enligt detta beslut skall de

statliga civila krigslagren av olja avvecklas under en femårsperiod och lager i

stället byggas upp i näringslivet. Denna lageruppbyggnad föreslås nu bli grundad

på ålägganden för säljarna av olja, dvs. oljehandeln, med stöd av lagen

(1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol. Samma system med s.k.

tvångslagring gäller sedan år 1987 för bered-skapslagringen för fredstida

oljekriser, som följer av Sveriges åtaganden enligt avtalet om det

Internationella energiprogrammet (IEP). Genom integrationen av de två slagen av

beredskapslagring hos oljehandeln kan betydande samhällsekonomiska vinster nås.

 Vidare föreslås att tvångslagringen inom oljehandeln skall omfatta även

flygfotogen, som hittills har lagrats av staten. Denna produkt skall lagras

enbart för krigssituationer, medan behovet vid fredstida oljekriser antas kunna

täckas genom andra åtgärder.

 Den hittillsvarande tvångslagringen av olja och kol hos förbrukare inom

industrin föreslås bli slopad, varigenom antalet lagringsskyldiga minskas

kraftigt. För vissa större el- och värmeproducerande anläggningar skall alltjämt

ställas krav på lagring, dock enligt delvis ändrade riktlinjer.

Lagringsskyldigheten för innehavare av vissa oljekondensverk och gasturbiner för

elproduktion anpassas till behovet av att driva anläggningarna i

krigssituationer enligt gällande planeringsförutsättningar. Denna ordning

föreslås gälla i avvaktan på en samlad lösning av frågan om beredskapskraven på

elsystemet. Innehavarna av värmeverk och kraftvärmeverk skall enligt förslaget

liksom nu vara skyldiga att beredskapslagra olja för såväl krigssituationer som

oljekriser. När storleken av krigslagren bestäms skall ökad hänsyn tas till

förhållandena vid varje särskilt verk, t.ex. i vad avser möjligheterna att

använda inhemska bränslen.

 I propositionen föreslås också ett stort antal antal ändringar i lagen om

beredskapslagring av olja och kol. Ändringarna sammanhänger delvis med förslagen

till ändrade riktlinjer. Därutöver har en allmän förenkling och modernisering av

regelsystemet eftersträvats. Regeringen ges ökade möjligheter att delegera

beslut till myndighet. Behovet av ändringar i lagen till följd av Sveriges

medlemskap i EU har beaktats. I enlighet härmed föreslås att lagring i annat

land skall kunna medges under vissa förutsättningar.

 Slutligen föreslås några följdändringar i lagen (1985:635) om

försörjningsberedskap på naturgasområdet. Ändringarna innebär bl.a. att

beredskapslagringen av ersättningsbränsle för värmeverk och kraftvärmeverk som

normalt förbrukar naturgas skall prövas enligt samma regler som har föreslagits

för olje- eller kolbaserade verk. För storförbrukare av naturgas inom industrin

föreslås en individuell prövning av kravet på beredskapsåtgärder, baserad på

behovet av att produktionen upprätthålls i en krigssituation.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut............... 5

2 Lagtext................................... 6

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1984:1049) om beredskapslagring av

 olja och kol.......................... 6

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1985:635) om försörjningsberedskap på

 naturgasområdet....................... 18

3 Ärendet och dess beredning................ 20

4 Bakgrund.................................. 22

 4.1 Allmänt om beredskapslagringen av olja

 och kol............................... 22

 4.2 Planeringsförutsättningar för total-

 försvaret............................. 23

 4.3 Regelsystem och riktlinjer för bered-

 skapslagringen........................ 24

5 Allmän lagring för fredstida oljekriser... 26

 5.1 Inriktning............................ 26

 5.2 Slopad lagringsskyldighet för för-

 brukare............................... 28

 5.3 Koncernlagring........................ 29

 5.4 Höjd gräns för säljares lagrings-

 skyldighet............................ 29

6 Allmän lagring för krigssituationer....... 31

 6.1 Inriktning............................ 31

 6.2 Genomförande.......................... 34

 6.3 Lagring av kol hos industrin m.fl..... 35

7 Lagring för elproducerande anläggningar... 37

8 Lagring för värmeverk och kraftvärmeverk.. 40

9 Lagring av gasol.......................... 46

10 Lagring av flygfotogen.................... 48

11 Övriga frågor............................. 50

 11.1 Lagring i annat land................. 50

 11.2 Lagringsavgifter..................... 51

 11.3 Vinterdispensen...................... 52

 11.4 Den dubbla lagringsskyldigheten...... 52

 11.5 Statliga myndigheters lagring........ 53

 11.6 Ianspråktagande av beredskapslager... 54

12 Följdändringar i lagstiftningen om natur-

 gasberedskap.............................. 55

 12.1 Allmänt om försörjningsberedskapen på

 naturgasområdet...................... 55

 12.2 Lagring av ersättningsbränsle........ 57

13 Författningskommentar..................... 59

 13.1 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1984:1049) om beredskapslagring av

 olja och kol......................... 59

 13.2 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1985:635) om försörjningsberedskap

 på naturgasområdet................... 79

Bilaga 1 Sammanfattning av 1993 års oljelag-

 ringsutrednings slutbetänkande

 Skyldighet att lagra olja och kol

 (SOU 1994:116)...................... 82

Bilaga 2 Förteckning över de remissinstanser

 som yttrat sig över 1993 års olje-

 lagringsutrednings slutbetänkande

 Skyldighet att lagra olja och kol

 (SOU 1994:116)...................... 90

Bilaga 3 Sammanfattning av promemorian

 Beredskapslagring av olja och kol... 91

Bilaga 4 Förteckning över de remissinstanser

 som yttrat sig över promemorian

 Beredskapslagring av olja och kol... 92

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag......... 93

Bilaga 6 Lagrådets yttrande..................108

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 23 mars 1995.............................109

Rättsdatablad................................110

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1984:1049) om

 beredskapslagring av olja och kol,

2. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1985:635) om

 försörjningsberedskap på naturgasområdet,

3. godkänner de riktlinjer som regeringen föreslår för allmän lagring av olja

 för krigssituationer (avsnitt 6.1),

4. godkänner de riktlinjer som regeringen föreslår för lagring av bränsle för

 elproducerande anläggningar (avsnitt 7),

5. godkänner de riktlinjer som regeringen föreslår för lagring av olja och kol

 för värmeverk och kraftvärmeverk (avsnitt 8),

6. godkänner de riktlinjer som regeringen föreslår för lagring av gasol

 (avsnitt 9),

7. godkänner de riktlinjer som regeringen föreslår för lagring av flygfotogen

 (avsnitt 10),

8. godkänner de riktlinjer som regeringen föreslår för lagring i annat land

 (avsnitt 11.1),

9. godkänner de riktlinjer som regeringen föreslår för lagring av

 ersättningsbränsle för naturgas (avsnitt 12.2).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:1049) om beredskapslagring av

olja och kol

Härigenom föreskrivs[1] i fråga om lagen (1984:1049) om beredskaps-lagring av

olja och kol

 dels att 10 § skall upphöra att gälla,

 dels att 3-9, 11-14, 16, 18-20, 22, 24, 25, 28 och 37 §§ skall ha följande

lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 18 a § och 23 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 §

Skyldigheten att hålla Skyldigheten att hålla

beredskaps-lager beredskaps-lager

fastställs för ett år i fastställs för ett år i

taget från och med den 1 taget, räknat från och med

juli (lagringsåret) och den 1 juli till och med

grundas på försäljningen den 30 juni

eller förbrukningen (lagringsåret).

under det närmast Skyldigheten grundas på

föregående kalenderåret verksamhet enligt 7 §

(basåret). under det närmast

 För vissa anläggningar föregående kalenderåret

gäller särskilda (basåret) eller, för de

bestämmelser enligt anläggningar som anges i

18-21 §§. 18 §, på de särskilda

 bestämmelserna för sådana

 anläggningar.

4 §

Lagringsskyldighet på Lagringsskyldighet för en

grund av förbrukning vid anläggning som anges i 18 §

en anläggning åligger åligger den som innehade

den som innehade an- anläggningen vid basårets

läggningen vid basårets utgång.

utgång. Skyldigheten Vid tillämpning av 18 a §

grundas på hela skall som en enda

förbrukningen vid anläggning räknas alla

anläggningen under värme- eller

basåret. elproducerande

 anläggningar som är

 anslutna till samma

 fjärrvärmenät och som har

 samma ägare.

 Överlåts anläggningen efter basårets utgång, får tillsynsmyndigheten medge att

lagringsskyldigheten övergår på den nye innehavaren.

5 §

Beredskapslagringen skall omfatta följande bränslen (lagringsbränslen).

Tulltaxe- Varuslag KN-nr Varuslag

nummer

ur 27.01 Kolbränslen 1. 2701 Kolbränslen

 utom 2702

 1. sådant 2704

 kolpulver som

 malts för

 vidareförsälj-

 ning och

 2. kol-vätske-

 blandningar

ur 27.10 Motorbensin 2. 2710 00 27 Motorbensin

 utom flygbensin 2710 00 29

 och jet-bensin 2710 00 32

 2710 00 34

 2710 00 36

 Fotogen utom 3. 2710 00 51 Flygfotogen och

 flyg-fotogen 2710 00 55 annan fotogen

 Dieselbrännolja 4. 2710 00 69 Dieselbrännolja

 och eldnings- och eldningsolja 1

 olja 1 och 2

 Övriga slag av 5. 2710 00 74-Övriga eldnings-

 eldningsoljor 2710 00 78 oljor

ur 27.11 Gasol 6. 2711 12 11-Gasol

 2711 12 98

 2711 13 10-

 2711 13 98

6 §

Denna lag tillämpas inte Denna lag tillämpas inte

på på

 1. kol som säljs eller 1. kol annat än såvitt

förbrukas för annat avser lagringsskyldighet

ändamål än energialst- för värmeverk och

ring eller som förbrukas kraftvärmeverk enligt

eller säljs för för- 18 a §,

brukning i metallurgiska

processer,

 2. bränsle som utvinns inom landet eller som framställs ur råvara som har

utvunnits inom landet,

 3. bränsle som säljs 3. bränsle som säljs för

för export eller som utförsel,

förbrukas utom landet,

 4. bränsle som förbrukas för drift av fartyg i utrikes trafik eller som införs

i landet på annat transportmedel för detta transportmedels drift,

 5. gasol som används som

 råvara i petrokemisk

 Att industri.

lagringsskyldigheten i Att lagrings-

vissa fall kan avse skyldigheten i vissa

annat än lagringsbränsle fall kan avse annat än

framgår av 11, 14 och lagringsbränsle framgår av

19-21 §§. 14 och 19-21 §§.

7 §[2]

Skyldig att hålla Skyldig att hålla

beredskapslager under beredskapslager av annat

ett lagringsår är den lagringsbränsle än kol

som under ett lagringsår är

 den som

 1. importerat 1. till landet infört

lagringsbränsle och annat lagringsbränsle än

under basåret sålt kol och under basåret sålt

eller förbrukat sådant eller förbrukat sådant

bränsle, bränsle,

 2. drivit oljeraffina- 2. drivit oljeraffi-

deri inom landet och naderi inom landet och

under basåret sålt lag- under basåret sålt annat

ringsbränsle, lagringsbränsle än kol,

 3. av lagringsskyldig 3. av lagringsskyldig

som avses i 1 eller 2 som avses i 1 eller 2

köpt samt under basåret köpt samt under basåret

sålt sålt

a) minst 30 000 ton a) minst 2 500 ton gasol

kol, eller

b) minst 1 000 ton b) minst 50 000 kubik-

gasol eller meter andra lagrings-

c) minst 20 000 bränslen än kol.

kubikmeter andra

lagringsbränslen,

 4. i annat fall än som

avses i 1 under basåret

vid en anläggning

förbrukat

a) minst 8 000 ton kol,

b) minst 5 000

kubikmeter

eldningsolja eller

dieselbrännolja eller

c) kol och eldningsolja

eller dieselbrännolja,

motsvarande sammanlagt

minst 5 000 kubikmeter

olja, varvid ett ton

kol skall anses mot-

svara fem åttondels

kubikmeter olja eller

d) kol jämte naturgas,

motsvarande sammanlagt

8 000 ton kol, varvid

1,6 ton kol skall anses

motsvara 1 000

kubikmeter naturgas,

eller eldningsolja

eller dieselbrännolja

jämte naturgas, motsva-

rande minst 5 000

kubikmeter olja, varvid

1 kubikmeter olja skall

anses motsvara 1 000

kubikmeter naturgas,

 5. a) inom landet

framställt och under

basåret sålt kolpulver,

som malts för

vidareförsäljning, eller

någon kol-vätskeblandning

eller

b) under basåret sålt

eller förbrukat utom

landet framställda pro-

dukter som avses i a.

 8 §

Storleken av det Storleken av det

beredskapslager som en beredskapslager som en

lagringsskyldig skall lagringsskyldig skall

hålla beräknas på grund- hålla beräknas på grundval

val av mängden sålda av mängden sålda eller, för

eller förbrukade förbrukare som infört

bränslen (basmängden). lagringsbränsle till

 landet, förbrukade brän-

 För säljare motsvarar slen (basmängden).

basmängden den mängd Basmängden motsvarar den

försålda bränslen som mängd försålda bränslen som

medför medför lagringsskyldighet

lagringsskyldighet enligt 7 § med avdrag för

enligt 7 § med avdrag bränslen som sålts direkt

för bränslen som sålts till eller för leverans

direkt till eller för till

leverans till

 1. någon som under 1. någon som under

kalenderåret närmast kalenderåret närmast före

före försäljningen sålt försäljningen sålt bränsle

eller förbrukat bränsle inom samma varuslag i

inom samma varuslag i sådan omfattning att

sådan omfattning att lagringsskyldighet

lagringsskyldighet uppkommit enligt 7 §,

uppkommit enligt 7 § 3,

4 eller 5, 2. någon som vid tiden

 2. någon som vid tiden för försäljningen var

för försäljningen var lagringsskyldig enligt

lagringsskyldig enligt 18, 18 a, 19, 20 eller

19, 20 eller 21 §, 21 §,

 3. någon statlig 3. någon statlig

myndighet som vid tiden myndighet som vid tiden

för försäljningen enligt för försäljningen enligt

beslut av regeringen beslut av regeringen var

var skyldig att lagra skyldig att lagra bränsle

bränsle inom samma varu- inom samma varuslag, om

slag. bränslet enligt beslutet

 För förbrukare motsva- får dras av.

rar basmängden den mängd För förbrukare som infört

förbrukade bränslen lagringsbränsle till

som medför lagrings- landet motsvarar bas-

skyldighet enligt 7 §. mängden den mängd för-

 brukade bränslen som

 medför lagringsskyldighet

 enligt 7 §.

 9 §[3]

Med utgångspunkt i Med utgångspunkt i

landets behov av landets behov av

beredskapslager av olja beredskapslager av olja

och kol bestämmer bestämmer regeringen för

regeringen för varje varje slag av

slag av lagringsbränsle lagringsbränsle hur stor

hur stor andel av andel av basmängderna som

basmängderna som skall skall lagras under

lagras under lagringsåret.

lagringsåret. För lag-

ringsskyldig som driver

värmeverk eller

kraftvärmeverk får rege-

ringen dock bestämma

storleken av bered-

skapslagret med ut-

gångspunkt i verkets

eget beredskapsbehov.

 11 §

Lagringsskyldigheten Lagringsskyldigheten

skall fullgöras med skall fullgöras med

bränslen inom de bränslen inom de varuslag

varuslag som de som de lagringsskyldiga

lagringsskyldiga sålt sålt eller förbrukat.

eller förbrukat. Lagring

av kol skall fullgöras så

att det lagrade bränslet

med hänsyn till form och

energiinnehåll kan

ersätta det kol som sålts

eller förbrukats. Den

som är lagringsskyldig

enligt 7 § 5 skall, i

den utsträckning som

behövs för att tillgodose

beredskapsbehovet,

lagra varor som krävs för

framställning av den

produkt som avses.

 Lagringsskyldigheten skall fullgöras med varor som den lagringsskyldige äger.

Den får inte fullgöras med varor som transiteras.

 Om undantag från denna paragraf finns bestämmelser i 14, 22 och 23 §§.

 **Fotnot**

 [1]Jfr rådets direktiv 68/414/EEG, EGT nr L 308, 23.12.1968,

 s. 14 (Celex 368L0414),

 72/425/EEG, EGT nr L 291, 28.12.1972, s. 154 (Celex

 372L0425).

 [2]Senaste lydelse 1985:637

 [3]Senaste lydelse 1987:435

 12 §

Lagringsbränslen skall förvaras inom landet i lageranläggningar, som de

lagringsskyldiga förfogar över, på ett från beredskaps- och kontrollsynpunkt

tillfredsställande sätt.

 Om undantag från denna

 paragraf finns

 bestämmelser i 14 §.

 13 §

Regeringen får för att Regeringen eller den

tillgodose myndighet som regeringen

beredskapsbehov meddela bestämmer får för att

före-skrifter om var tillgodose beredskapsbe-

beredskapslager skall hov meddela föreskrifter

finnas samt om att en om var beredskapslager

viss del av de lager av skall finnas samt om att

oljeprodukter som skall en viss del av de lager

hållas av säljare skall av oljeprodukter som

förvaras i bergrum. skall hållas av säljare

 skall förvaras i bergrum

 eller skyddas på annat

 sätt eller utgöras av

 oljeprodukter med vissa

 egenskaper.

 14 §

Tillsynsmyndigheten får Tillsynsmyndigheten får

medge medge

 1. att en 1. att en

lagringsskyldig lagrar lagringsskyldig lagrar

annat lagringsbränsle än annat lagringsbränsle än

det som skall lagras det som skall lagras

enligt 11 §; vidare får enligt 11 §,

i fråga om kol och pro-

dukter som avses i 7 § 5

medges annat fullgörande

av lagringsskyldigheten

vilket är lika betryg-

gande från bered-

skapssynpunkt,

 2. att någon som driver 2. att någon som driver

ett oljeraffinaderi ett oljeraffinaderi helt

helt eller delvis eller delvis fullgör sin

fullgör sin lagringsskyldighet genom

lagringsskyldighet att lagra råolja, andra

genom att lagra råolja. råvaror för tillverkningen

 eller halvfabrikat,

 3. att

 lagringsskyldigheten

 fullgörs med bränsle som

 finns i något annat land.

 Ett medgivande skall förenas med de villkor som behövs från beredskapssynpunkt.

 16 §

Till ledning för Till ledning för

tillsynsmyndighetens tillsynsmyndighetens

beslut enligt 15 § skall beslut enligt 15 § skall

den som är den som är

lagringsskyldig före den lagringsskyldig enligt 7 §

1 februari närmast efter eller 18 § tredje stycket

basåret avge en före den 1 februari

deklaration rörande sin närmast efter basåret avge

försäljning eller för- en deklaration rörande

brukning under basåret sin försäljning eller för-

av bränslen som avses i brukning under basåret av

7 §. Deklarationen skall lagringsbränslen.

avges på heder och Till ledning för beslut

samvete. om lagringsmängder skall

 den som är

 lagringsskyldig enligt

 18 a-20 §§ inom samma tid

 lämna en deklaration

 avseende dels

 förbrukningen under

 basåret av lagringsbräns-

 len och naturgas, dels-

 behovet av bränsle och

 annan energi för att

 driva anläggningen.

 Deklarationen skall

 avges på heder och

 samvete.

 18 §

För gasturbinanlägg- För värmeverk och

ningar för framställning kraftvärmeverk,

av elektrisk kraft, gasturbinanläggningar för

oljekondensverk och framställning av

anläggningar för fram- elektrisk kraft, olje-

ställning av stadsgas kondensverk och

gäller 19-21 §§ i stäl- anläggningar för

let för vad som i 7-9, framställning av stadsgas

11, 14-16 §§ och 17 § gäller 18 a-21 §§ i stället

första stycket är före- för vad som i 7-9, 11

skrivet om lagrings- och 15 §§ samt 17 § första

skyldighetens omfatt- stycket är föreskrivet om

ning, fullgörande och lagringsskyldighetens

fastställande. I fråga omfattning, fullgörande

om lagringsbeslut till- och fastställande. För an-

lämpas 17 § andra läggningar för fram-

stycket. ställning av stadsgas

 fullgörs och fastställs

 lagringsskyldighet

 enligt 21 §.

 Regeringen beslutar med

 utgångspunkt i

 beredskapsbehovet för an-

 läggningar som anges i

 18 a-20 §§ om riktlinjer

 för fastställande av

 lagringsskyldigheten för

 dem.

 Den som är

 lagringsskyldig eller

 har ålagts

 lagringsskyldighet

 enligt 18 a, 19, 20

 eller 21 § och som under

 basåret har sålt annat

 lagringsbränsle än kol är

 också skyldig att under

 lagringsåret hålla

 beredskapslager för

 motsvarande mängd bränsle

 inom samma varuslag med

 avdrag för bränsle som

 sålts till någon som anges

 i 8 § andra stycket 1-3.

 18 a §

 Den som vid basårets

 utgång innehar ett

 värmeverk får av rege-

 ringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer åläggas att under

 lagringsåret hålla i lager

 sådant bränsle som behövs

 för att driva verket, om

 vid anläggningen under

 basåret förbrukats

 1. minst 5 000

 kubikmeter eldningsolja

 eller dieselbrännolja,

 2. minst 4 000 ton

 gasol,

 3. minst 8 000 ton kol,

 4. minst 5 miljoner

 kubikmeter naturgas

 eller

 5. bränsle som anges i

 1-4 motsvarande minst 5

 000 kubikmeter olja.

 Vid beräkning av

 förbrukningen av bränslen

 enligt första stycket 5

 skall 1 kubikmeter olja

 anses mot-svara 0,8 ton

 gasol, 1,6 ton kol eller

 1 000 kubikmeter

 naturgas.

 Den som vid basårets

 utgång innehar ett

 kraftvärmeverk med en

 installerad elektrisk

 effekt av minst 5

 megawatt får av

 regeringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer åläggas att under

 lagringsåret hålla i lager

 sådant bränsle som behövs

 för att driva verket.

 Lagringsskyldigheten

 enligt första och tredje

 stycket skall avse olja,

 gasol eller kolbränslen.

 Lagringsmängden bestäms av

 regeringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer med utgångspunkt

 i värmeverkets eller

 kraftvärmeverkets eget

 beredskapsbehov.

 19 §

Den som vid basårets Den som vid basårets

utgång innehar en utgång innehar en

gasturbinanläggning för gasturbinanläggning för

framställning av framställning av

elektrisk kraft med en elektrisk kraft med en

installerad effekt av installerad effekt av

minst fem megawatt är minst fem megawatt får av

skyldig att under lag- regeringen eller den

ringsåret hålla i lager myndighet som regeringen

sådant bränsle som bestämmer åläggas att under

behövs för att driva lagringsåret hålla i lager

anläggningen. sådant bränsle som behövs

 för att driva anlägg-

 ningen.

 Lagringsmängden bestäms Lagringsmängden bestäms

av regeringen eller av av regeringen eller den

myndighet, som myndighet som regeringen

regeringen bestämmer, bestämmer med utgångspunkt

med utgångspunkt i i anläggningens eget

installerad effekt, beredskapsbehov.

bränsleåtgång per

megawattimme och

beräknad årlig driftstid.

 20 §

Den som vid basårets Den som vid basårets

utgång innehar ett olje- utgång innehar ett

kondensverk med en in- oljekondensverk med en

stallerad effekt av mer installerad effekt av

än 150 megawatt får av mer än 150 megawatt får av

regeringen åläggas att regeringen eller den

under lagringsåret hålla myndighet som regeringen

i lager sådan olja som bestämmer åläggas att under

behövs för att driva lagringsåret hålla i lager

verket. sådan olja som behövs för

 att driva verket.

 Lagringsmängden bestäms Lagringsmängden bestäms

av regeringen med av regeringen eller den

utgångspunkt i landets myndighet som regeringen

beredskapsbehov. bestämmer med utgångspunkt

 i verkets eget bered-

 skapsbehov.

 22 §

Tillsynsmyndigheten får Tillsynsmyndigheten får

medge att en lagrings- medge att en lagrings-

skyldig, som säljer skyldig, som till landet

oljeprodukter i större inför lagringsbränsle och

delen av landet, utan som säljer oljeprodukter,

tillstånd i varje eller en lagringsskyl-

särskilt fall uppdrar åt dig, som driver

en annan sådan lag- oljeraffinaderi inom

ringsskyldig att landet och som säljer

tillfälligt ombesörja oljeprodukter, utan

lagring av tillstånd i varje särskilt

oljeprodukter för hans fall uppdrar åt en annan

räkning. sådan lagringsskyldig att

 tillfälligt ombesörja

 lagring av oljeprodukter

 för hans räkning.

23 a §

 På ansökan av samtliga

 lagringsskyldiga säljare,

 som tillhör en

 oljehandelskoncern, jämte

 moderbolaget i koncernen

 får tillsynsmyndigheten

 medge att lagrings-

 skyldigheten fullgörs

 gemensamt för koncernen

 (koncernlagring).

 Storleken av det

 beredskapslager som kon-

 cernen skall hålla beräk-

 nas på grundval av mängden

 lagringsbränslen som

 under basåret sålts till

 utomstående köpare.

 Vid koncernlagring

 svarar moderbolaget för

 att alla koncernens

 skyldigheter enligt

 denna lag fullgörs.

 Tillstånd till

 koncernlagring lämnas för

 helt lagringsår. Ansökan

 om tillstånd skall inges

 före basårets slut.

 Med oljehandelskoncern

 avses en koncern enligt

 1 kap. 5 § aktiebo-

 lagslagen (1975:1385)

 med huvudsaklig

 verksamhet inom

 raffinering av olja och

 handel med oljeproduk-

 ter.

24 §

Regeringen eller Regeringen eller den

myndighet som myndighet som regeringen

regeringen bestämmer får bestämmer får medge

medge befrielse helt befrielse helt eller

eller delvis från lag- delvis från

ringsskyldigheten i lagringsskyldigheten i

visst fall, om visst fall, om den till

synnerliga skäl vilken lagringspliktigt

föranleder att skyl- bränsle sålts under ett

digheten inte behöver basår själv blivit

fullgöras vare sig genom lagringsskyldig för mot-

egen lagring eller svarande kvantitet

genom lagring hos någon bränsle under lag-

annan enligt 23 §. ringsåret, eller annars

 synnerliga skäl föranleder

 att skyldigheten inte

 behöver fullgöras vare sig

 genom egen lagring eller

 genom lagring hos någon

 annan enligt 23 §.

 Ett medgivande får förenas med villkor.

25 §

Om till följd av krig Om till följd av

eller annan allvarlig allvarlig försörjningskris

försörjningskris tillförseln av lagrings-

tillförseln av bränsle till landet eller

lagringsbränsle till viss del av landet

landet eller viss del avbryts eller försvåras,

av landet avbryts eller får regeringen medge att

försvåras, får rege- beredskapslager tas i

ringen medge att anspråk av den lagrings-

beredskapslager tas i skyldige i den

anspråk av den utsträckning som är

lagringsskyldige i den påkallad med hänsyn till

utsträckning som är rådande förhållanden. Vid

påkallad med hänsyn till höjd beredskap får sådant

rådande förhållanden. medgivande lämnas även av

 den myndighet som rege-

 ringen bestämmer.

 Om i andra fall än som

 Om i annat fall sär- anges i första stycket

skilda skäl föreligger, särskilda skäl föreligger,

får regeringen eller får regeringen eller den

myndighet som myndighet som regeringen

regeringen bestämmer bestämmer medge att

medge att beredskapslager för

beredskapslager för oljekondensverk till-

oljekondensverk till- fälligt tas i anspråk

fälligt tas i anspråk för anläggningen.

för anläggningen.

28 §

Regeringen bestämmer för Regeringen eller den

de bränslen och andra myndighet som regeringen

varor som skall lagras bestämmer fastställer för

det belopp vartill de bränslen och andra

lagringsavgiften skall varor som skall lagras

uppgå för kalendermånad. det belopp vartill

Beloppet skall motsvara lagringsavgiften skall

en beräknad uppgå för kalendermånad.

kapitalkostnad för varan Beloppet skall motsvara

under en månad med ett en beräknad kapitalkost-

tillägg av 60 procent. nad för varan under en

 månad med ett tillägg av

 60 procent.

 Vid försummelse som avses i 27 § första stycket skall lagringsavgift tas ut med

fullt belopp. Vid försummelse som avses i 27 § andra stycket skall avgift tas ut

med en tredjedel av fullt belopp.

 Försummas lagringsskyldigheten under en del av en kalendermånad, skall avgift

utgå för hela månaden.

 Om det föreligger synnerliga skäl, får avgiften nedsättas eller efterges.

37 §

Tillsynsmyndighetens Tillsynsmyndighetens

beslut i frågor som beslut i frågor som avses

avses i 17, 29 och 33 §§ i 17, 29 och 33 §§ får

får överklagas genom överklagas hos allmän för-

besvär hos kammarrätten. valtningsdomstol.

 I övrigt överklagas Prövningstillstånd krävs

tillsynsmyndighetens vid överklagande till

beslut genom besvär hos kammarrätten.

regeringen. I övrigt överklagas

 tillsynsmyndighetens

 beslut till regeringen.

Övergångsbestämmelser

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och skall tillämpas när

beredskapslager fastställs för lagringsåret 1996/97.

 2. De beslut om lagringsskyldighet som har fattats med stöd av äldre

bestämmelser för tiden till och med den 30 juni 1996 skall alltjämt gälla.

 3. Vid beräkningen av basmänger för basåret 1995 skall avdrag enligt 8 § andra

stycket 1-3 göras

 a) för bränslen som sålts under perioden den 1 januari - den 30 juni 1995

enligt då gällande bestämmelser,

 b) för bränslen som sålts under perioden den 1 juli - den 31 december 1995

enligt de bestämmelser som träder i kraft den 1 juli 1995.

 4. Beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:635) om försörjningsberedskap

på naturgasområdet

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på

naturgasområdet att 1, 10, 13, 19, 22 och 31 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §

För att ersätta bortfall av naturgas under krig och andra allvarliga

försörjningskriser skall förbrukare och säljare av naturgas vidta be-

redskapsåtgärder enligt vad som föreskrivs i denna lag.

 Lagen tillämpas inte Lagen tillämpas inte på

på naturgas som utvinns naturgas som utvinns

inom landet. inom landet eller som

 förbrukas vid värmeverk

 eller kraftvärmeverk.

10 §

Med utgångspunkt i Regeringen bestämmer för

landets behov av förbrukare som avses i 6 §

beredskapslager för för- riktlinjer för

brukare som avses i 6 § fastställande av bered-

bestämmer regeringen för skapslagrets storlek med

varje slag av ersätt- utgångspunkt i bered-

ningsbränsle hur stor skapsbehovet för varje

andel av basmängderna anläggning.

som skall lagras under

lagringsåret.

 Med utgångspunkt i beredskapsbehov bestämmer regeringen också omfattningen av

beredskapsåtgärder enligt 8 § andra stycket.

13 §

Regeringen får för att Regeringen eller den

tillgodose myndighet som regeringen

beredskapsbehov meddela bestämmer får för att till-

föreskrifter om var godose beredskapsbehov

beredskapslager skall meddela föreskrifter om

finnas. var beredskapslager

 skall finnas.

19 §

Om till följd av krig Om till följd av

eller annan allvarlig allvarlig försörjningskris

försörjningskris tillförseln av naturgas

tillförseln av naturgas till landet avbryts

till landet avbryts eller försvåras, får

eller försvåras, får regeringen medge att

regeringen medge att beredskapslager tas i

beredskapslager tas i anspråk av den lagrings-

anspråk av den skyldige i den ut-

lagringsskyldige i den sträckning som är påkallad

utsträckning som är på- med hänsyn till rådande

kallad med hänsyn till förhållanden. Vid höjd

rådande förhållanden. beredskap får sådant

 medgivande lämnas även av

 den myndighet som rege-

 ringen bestämmer.

22 §

Regeringen bestämmer för Regeringen eller den

de ersättningsbränslen myndighet som regeringen

och andra varor som bestämmer fastställer för

skall lagras det belopp de ersättningsbränslen och

vartill andra varor som skall

lagringsavgiften skall lagras det belopp

uppgå för kalendermånad. vartill lagringsavgiften

Beloppet skall motsvara skall uppgå för kalendermå-

en beräknad kapitalkost- nad. Beloppet skall

nad för varan med till- motsvara en beräknad

lägg av 60 procent. kapitalkostnad för varan

 med tillägg av 60

 procent.

 Vid försummelse som avses i 21 § första stycket skall lagringsavgift tas ut med

fullt belopp. Vid försummelse som avses i 21 § andra stycket skall avgift tas ut

med en tredjedel av fullt belopp.

 Försummas lagringsskyldighet under en del av en kalendermånad skall avgift utgå

för hela månaden.

 Om det föreligger synnerliga skäl, får avgiften nedsättas eller efterges.

31 §

Tillsynsmyndighetens Tillsynsmyndighetens

beslut i frågor som beslut i frågor som avses

avses i 14 § första i 14 § första stycket samt

stycket samt 23 och 27 23 och 27 §§ får överklagas

§§ får överklagas genom hos allmän förvaltnings-

besvär hos kammarrätten. domstol.

 I övrigt överklagas Prövningstillstånd krävs

tillsynsmyndighetens vid överklagande till

beslut genom besvär hos kammarrätten.

regeringen. I övrigt överklagas

 tillsynsmyndighetens

 beslut till regeringen.

Övergångsbestämmelser

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och skall tillämpas när storleken

av beredskapslager av ersättningsbränsle fastställs för lagrings-året 1996/97.

 2. De beslut om skyldighet att lagra ersättningsbränsle som har fattats med

stöd av äldre bestämmelser för tiden till och med den 30 juni 1996 skall

alltjämt gälla.

 3. Beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

3 Ärendet och dess beredning

Det senaste totalförsvarsbeslutet fattades år 1992 (prop. 1991/92:102, bet.

1991/92:FöU12, rskr. 1991/92:337). Beslutet kom att präglas av de stora föränd-

ringarna i den säkerhetspolitiska situationen från slutet av 1980-talet.

 Såvitt gäller försörjningen med energi innebar försvarsbeslutet ändrade

förutsättningar för den civila beredskapslagringen av olja för krigssituationer,

som sedan år 1987 hade ombesörjts huvudsakligen av staten. De krigslager som

byggts upp utifrån tidigare gällande krav på uthållighet framstod som

överdimensionerade. Även i övrigt fanns behov av att se över det gällande

systemet för lagring av olja och kol, bl.a. i fråga om dess organisation och

finansiering.

 Våren 1993 uppdrogs åt en särskild utredare - 1993 års oljelagringsutredning

(OLU) - att göra en översyn av beredskapslagringen av olja och kol. Uppdraget

innefattade inte bara krigslagringen utan även lagringen för fredstida

oljekriser, som ombesörjs av oljehandeln och vissa förbrukare enligt lag.

 I delbetänkandet Beredskapslagring av olja (SOU 1993:87) lade OLU fram förslag

om den oljelagring för främst civila behov i krigssituationer som bedrivs i

statlig regi. Förslaget låg till grund för ett beslut av riksdagen i juni 1994

(prop. 1993/94:141, bet. 1993/94:NU19, rskr. 1993/94:311).

 Innebörden av riksdagens beslut är i korthet följande. Lagringen av olja för

krigssituationer skall minskas kraftigt. Den hittillsvarande civila statliga

lagringen skall avvecklas helt till utgången av år 1999. I stället skall mindre

och till det aktuella behovet anpassade lager byggas upp i näringslivet med

början andra halvåret 1996. Därigenom integreras lagringen för krigssituationer

med lagringen för fredstida oljekriser och den kommersiella lagringen av

oljeprodukter hos företagen.

 OLU har i september 1994 överlämnat sitt slutbetänkande Skyldighet att lagra

olja och kol (SOU 1994:116). I detta betänkande behandlas bl.a. frågor om

beredskapslagring av olja och kol för el- och värmeproduktion. Förslag läggs

fram också om finansieringen av den lagring som enligt riksdagens beslut skall

ombesörjas av näringslivet. Utredningens sammanfattning av betänkandet finns i

bilaga 1.

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över de remissinstanser som

har yttrat sig finns i bilaga 2. Remissyttrandena finns tillgängliga i

Näringsdepartementet (dnr N94/1266).

 Åtskilliga av de förslag som OLU har väckt förutsätter ändringar i lagen

(1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol. En arbetsgrupp inom Närings-

departementet har i december 1994 lagt fram förslag till sådana ändringar i en

särskild promemoria. Arbetsgruppen har även lagt fram några egna förslag. En

sammanfattning av arbetsgruppens promemoria finns i bilaga 3. Även promemorian

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

finns i bilaga 4. Yttrandena finns tillgängliga i Näringsdepartementet (dnr

N94/2081).

 Under varje avsnitt i det följande redovisas remissyttrandena över OLU:s

betänkande och arbetsgruppens promemoria i ett sammanhang.

 OLU:s och arbetsgruppens uppdrag har inte omfattat frågor om beredskap på

naturgasområdet. Dessa frågor regleras i lagen (1985:635) om

försörjningsberedskap på naturgasområdet. De föreslagna ändringarna i

regelverket för lagring av olja och kol föranleder vissa konsekvensändringar i

nämnda lag såvitt gäller skyldigheten för storförbrukare av naturgas att lagra

ersättningsbränsle. Inom Näringsdepartementet har utarbetats förslag till sådana

ändringar. Även dessa ändringar tas upp i det följande.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 2 mars 1995 att inhämta Lagrådets yttrade över de

lagförslag som finns i bilaga 5.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 6.

 Lagrådet föreslår att ett fjärde stycke med en definition av begreppet

oljehandelskoncern införs i 23 a § lagen (1984:1049) om beredskapslagring av

olja och kol. Regeringen har i propositionen följt detta förslag. Dessutom har

vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten.

4 Bakgrund

4.1 Allmänt om beredskapslagringen av olja och kol

Beredskapslagringen av olja i Sverige är av två slag, krigslagring och lagring

för fredstida oljekriser. Krigslagringen tar sikte på situationer då landet vid

en stormaktskonflikt i Europa antingen har blivit indraget i krig eller står

neutralt (krigssituationer). Lagringen för oljekriser - som tidigare benämndes

fredskriser - tar sikte på allvarliga störningar i oljeförsörjningen som uppstår

utan samband med krig eller säkerhetspolitiska kriser i vår nära omvärld.

 Lagring av olja för krigssituationer infördes redan före andra världskriget.

Från år 1957 genomfördes en rad oljelagringsprogram på grundval av skyldighet

enligt lag för oljehandeln och vissa storförbrukare att hålla beredskapslager av

olja, s.k. tvångslagring. År 1984 infördes även beredskapslagring av kol i

samband med tillkomsten av den nuvarande lagstiftningen på området (prop.

1984/85:53, bet. 1984/85:FöU6, rskr. 1984/85:94).

 Lagring för oljekriser infördes med anledning av oljekrisen år 1973-1974. Kort

därefter anslöt sig Sverige tillsammans med flertalet andra OECD-länder till

avtalet om ett Internationellt energiprogram, IEP (prop. 1975:42, bet.

1975:NU29, rskr. 1975:180). IEP-avtalet innehåller bestämmelser om bl.a.

samordnade åtgärder för att möta oljeförsörjningskriser. Genom avtalet har de

anslutna länderna åtagit sig att hålla beredskapslager av olja motsvarande 90

dagars nettoimport. Vid en kris skall länderna vidta åtgärder för att begränsa

oljekonsumtionen. De skall också enligt avtalet medverka till ett system för

fördelning av tillgänglig olja.

 Krigslagringen omfattas av totalförsvarsplaneringen och styrs av de

förutsättningar i fråga om bl.a. krigs och krisers varaktighet, med därav

följande krav på uthållighet, som gäller för denna planering. Såväl kol som

oljeprodukter lagras.

 Lagringen för oljekriser omfattar inte kol. IEP-avtalet innebär heller inga

åtaganden i fråga om kollagring för de anslutna länderna.

 Från början var oljehandeln och storförbrukarna skyldiga enligt lag att svara

för merparten av lagringen av oljeprodukter, med visst finansieringsstöd från

staten. Lagringen var då avsedd för avspärrning och krig. När lagringen för

fredstida oljekriser infördes år 1974 tog staten ansvaret för denna lagring.

Genom 1987 års totalförsvarsbeslut (prop. 1986/87:95 bil. 12, bet.

1986/87:FöU11, rskr. 1986/87:310) ändrades ansvarsfördelningen. Staten övertog

ansvaret för krigslagringen, medan de lagringsskyldiga företagen skulle svara

för lagringen för oljekriser enligt IEP-avtalet. Numera lämnas inget statligt

stöd till verksamheten.

 Sedan år 1987 har staten bedrivit den civila beredskapslagringen av olja för

krigssituationer i egen regi. I systemet ingår ett femtiotal anläggningar. Många

av dem har byggts med hänsyn till särskilda krav på lokalisering och skydd. De

civila beredskapslagren är avsedda också för huvuddelen av det militära

försvarets krigsbehov av drivmedel för fordon, medan Försvarsmakten har hand om

den militära drivmedelslagringen i övrigt. Denna lagring behandlas inte här.

 Lagren för oljekriser är i fysisk mening integrerade med de lagringsskyldiga

företagens kommersiella lager. Lagren måste emellertid nå upp till en

föreskriven nivå så att Sverige vid varje tidpunkt uppfyller sitt åtagande om

lagerhållning enligt IEP-avtalet.

 Det finns vissa undantag från den angivna ansvarsfördelningen. Staten svarar

för den samlade beredskapslagringen av flygdrivmedel. Innehavare av vissa

oljekondensverk och gasturbinanläggningar för elproduktion är skyldiga att lagra

olja för krig. För större värmeverk och kraftvärmeverk gäller sedan år 1987

skyldighet att lagra för behovet av olja för såväl krig som oljekriser. För

behovet av kol är verken skyldiga att lagra enbart för krig.

 Uppgiften att förvalta och under en femårsperiod avveckla de statliga civila

beredskapslagren av olja ligger sedan den 1 juli 1994 hos en särskild myndighet,

Statens oljelager.

 År 1993 uppgick den totala användningen av oljeprodukter i Sverige till 15,6

miljoner m3, varav 5,6 miljoner m3 motorbensin, 3 miljoner m3 dieselolja och 1

miljon m3 flygdrivmedel. Användningen av eldnings-oljor, som har minskat starkt

under senare år, uppgick till 5,9 miljoner m3.

 Beredskapslagren för fredstida oljekriser uppgår för närvarande till omkring 4

miljoner m3. Hos oljehandeln och storförbrukare finns därutöver kommersiella

lager på 1 à 2 miljoner m3, huvudsakligen i form av tjock eldningsolja.

 Krigslagrens storlek redovisas inte öppet. Genom den avveckling som har inletts

kommer de att minskas till en nivå som ligger väsentligt lägre än dagens. Det

minskade behovet av lager beror i första hand på att kraven på uthållighet har

sänkts. Enligt riksdagens beslut skall lager byggas upp successivt i

näringslivet till den avsedda nivån under perioden 1996/97-1998/99, samtidigt

med att återstoden av de statliga lagren säljs ut.

4.2 Planeringsförutsättningar för totalförsvaret

Som en följd av 1992 års försvarsbeslut infördes delvis nya planeringsförut-

sättningar för totalförsvaret. Dessa innebär bl.a. att totalförsvaret skall

kunna efter kort förvarning möta ett angrepp där angriparen antas kunna sätta in

endast begränsade styrkor (strategiskt överfall). Kraven på totalförsvarets

förmåga att möta ett väpnat angrepp i större skala utgår från att angreppet

sätts in i en huvudriktning, antingen över kust eller över landgräns. Eftersom

ett sådant angrepp förutsätter förberedelser som kan observeras av oss behöver

kraven på förmåga att möta angreppet tillgodoses fullt ut endast efter något års

komplettering av utrustning och utbildning m.m. (återtagning). En sådan

återtagning skall kunna genomföras under tilltagande internationell kris.Om

Sverige anfalls (krigsfallet) eller om Sverige står neutralt vid krig i vår nära

omvärld (neutralitetsfallet) skall inte någon utrikeshandel förutsättas. Vidare

ställs nu lägre krav än tidigare på uthållighet i ett krigsskede. Kravet har

preciserats av regeringen i ett beslut den 28 januari 1993 om operativa

försvarsförberedelser. I detta beslut, som är hemligt, anges att förberedelserna

skall syfta till att under en viss i beslutet angiven tidsperiod hindra en

angripare från att effektivt utnyttja Sverige som plattform i en vidare

stormaktskonflikt.

 Inom den civila delen av totalförsvaret skall planeringen i högre grad än

tidigare inriktas på stöd till den militära delen av totalförsvaret. Detta stöd

syftar i första hand till att mobilisering och krigsorganisering skall kunna

genomföras snabbt och säkert så att det militära försvarets omedelbara

stridsförmåga säkerställs.

 Dessa planeringsförutsättningar gäller i princip all verksamhet inom

totalförsvaret. I fråga om beredskapslagringen av olja har det dock bedömts att

någon återtagning i form av lageruppbyggnad genom import under ett säker-

hetspolitiskt krisskede inte kan påräknas. Skälet för detta är främst

svårigheterna att i kriser anskaffa olja i större utsträckning än vad som behövs

för en nedskuren löpande förbrukning. Följaktligen har permanenta krigslager av

olja ansetts som en nödvändig del av beredskapen på området. Man har dock räknat

med att lagren för fredstida oljekriser skall kunna till viss del utnyttjas

också i säkerhetspolitiska kriser (se prop. 1993/94:141 s. 7).

 Totalförsvarsbeslutet år 1992 fattades för en femårsperiod. Regeringen har

beslutat att nästa totalförsvarsbeslut skall tidigareläggas till år 1996 och att

det skall gälla fr.o.m. år 1997.

4.3 Regelsystem och riktlinjer för beredskapslagringen

Beredskapslagringen av olja och kol bygger i huvudsak på att staten ålägger

enskilda säljare eller förbrukare att hålla vissa kvantiteter i lager, s.k.

tvångslagring. De grundläggande bestämmelserna om sådan lagring finns i lagen

(1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol (LBOK). Till lagen ansluter

förordningen (1984:1050) om beredskapslagring av olja och kol. Här följer en

kort beskrivning av regelsystemet.

 Syftet med LBOK är att trygga tillgången på olja och kol för energiför-

sörjningen under krig och andra allvarliga försörjningskriser. Lagringen skall

omfatta kolbränslen samt motorbensin, fotogen, dieselbrännolja, eldningsoljor

och gasol. Flygdrivmedel är däremot inte lagringsbränsle.

 Lagringsskyldiga enligt LBOK är samtliga importörer och raffinaderiföretag samt

vissa större säljare och förbrukare av lagringsbränslen. Skyldigheten att hålla

beredskapslager fastställs för ett år i taget fr.o.m. den 1 juli (lagringsåret)

och grundas på försäljningen eller förbrukningen under det närmast föregående

kalenderåret (basåret). Storleken av det beredskapslager som en lagringsskyldig

skall hålla beräknas på grundval av mängden sålda eller förbrukade bränslen

(basmängden) under basåret. Säljare får därvid göra avdrag för bränslen som har

sålts till annan lagringsskyldig.

 Med utgångspunkt i hela landets behov av beredskapslager bestämmer regeringen

för varje slag av bränsle hur stor andel av basmängderna som skall lagras under

lagringsåret. Dessa andelar, de s.k. lagringsprocenttalen, fastställs årligen

genom en särskild förordning.

 På grundval av lagringsprocenttalen fastställer tillsynsmyndigheten, som är

Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK), beredskapslagrets storlek för

varje lagringsskyldig under lagringsåret. Lagren är i princip avsedda för

landets samlade behov. För lagringsskyldiga som driver värmeverk och

kraftvärmeverk får dock regeringen bestämma beredskapslagrets storlek med

utgångspunkt i verkets eget beredskapsbehov.

 Statliga myndigheter är inte lagringsskyldiga enligt LBOK. En myndighet kan

dock åläggas att lagra genom särskilt beslut av regeringen, s.k. särskild

lagring. Andra myndigheter skall hålla beredskapslager i samma omfattning som om

LBOK hade varit tillämplig.

 Lagringsbränslen skall förvaras inom landet i anläggningar som den

lagringsskyldige förfogar över. Lagringsskyldigheten skall fullgöras med varor

som den lagringsskyldige äger. Från denna regel kan göras undantag för lagring

som uppdras åt annan, s.k. inlagring. Vidare stadgas i LBOK att

lagringsskyldigheten skall fullgöras med de bränslen som har sålts eller

förbrukats. Dock får vissa undantag medges från denna regel, bl.a. för

oljeraffinaderier som kan få fullgöra sin lagringsskyldighet helt eller delvis

med råolja.

 För vissa slag av anläggningar finns särskilda bestämmelser, som innebär att

lagringsskyldigheten fastställs på annat sätt än genom beräkning av basmängder.

Det gäller oljekondensverk och gasturbinanläggningar för elproduktion samt

stadsgasverk.

 Beredskapslagren får tas i anspråk av den lagringsskyldige efter beslut av

regeringen vid krig eller annan allvarlig försörjningskris. LBOK ger dock inte

staten rätt att förfoga över lagren. Det är den lagringsskyldige som avgör om

han vill utnyttja ett medgivande att ta lager i anspråk i en kris.

 Sanktionssystemet i LBOK bygger i huvudsak på straffavgifter. Den som inte

håller fastställt beredskapslager skall erlägga en s.k. lagringsavgift till

staten för vad som fattas.

 Det regelsystem som har beskrivits tillämpas enligt vissa allmänna riktlinjer

för beredskapslagringen som fastställs av riksdagen. Dessa riktlinjer gäller

bl.a. principerna för beräkning av lagerbehoven. På grundval av riktlinjerna

bestämmer regeringen genom de generella lagringsprocenttalen eller genom

särskilda beslut hur stora kvantiteter som skall lagras. Även i övrigt beslutar

regeringen om de närmare villkoren för lagringen. I vissa fall har beslutsrätten

delegerats till tillsynsmyndigheten.

 De allmänna riktlinjerna för lagringen för fredstida oljekriser bestäms av

Sveriges åtaganden enligt IEP-avtalet. För närvarande utgörs huvuddelen av all

tvångslagring enligt LBOK av sådan lagring. För vissa värme- och elproducerande

anläggningar förekommer dock tvångslagring även för krigssituationer. Riktlinjer

för krigslagringen har, som framgått, senast fastställts av riksdagen i juni

1994 på grundval av 1992 års försvarsbeslut.

5 Allmän lagring för fredstida oljekriser

5.1 Inriktning

Regeringens bedömning: Sveriges internationella

åtaganden kan fullgöras genom en fortsatt tvångs-

lagring för fredstida oljekriser av samma totala

omfattning som nu. En minskning av antalet lag-

ringsskyldiga företag innebär emellertid fördelar

från beredskapssynpunkt och underlättar också

tillsynen över lagringen.

Den nuvarande beredskapslagringen av olja grundas till övervägande del på

lagringsskyldigheten enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och

kol (LBOK) för den som sålt eller förbrukat oljeprodukter. Sådan skyldighet

gäller för alla importörer och raffinaderiföretag. För andra kategorier

uppkommer lagringsskyldighet först när försäljningen eller förbrukningen har

nått en viss omfattning.

 Denna lagring kan betecknas som allmän i den meningen att lagringsskyldigheten

grundas på en viss, för alla lagringsskyldiga lika stor andel av föregående års

försäljning eller förbrukning. För vissa anläggningar fastställs

lagringsskyldigheten på andra grunder enligt särskilda bestämmelser; detta

gäller bl.a. oljekondensverk och gasturbiner för elproduktion. Frågan om

reglerna för sådana anläggningar behandlas i avsnitt 7. Också för statliga

myndigheter finns särskilda regler, som redovisas i avsnitt 11.5.

 Under lagringsåret 1994/95 är antalet företag med allmän lagring 116 (exklusive

värmeverk och kraftvärmeverk), varav 66 säljare och 50 förbrukare. I gruppen

säljare finns ett trettiotal företag som ingår i nio oljehandelskoncerner. Flera

av dessa företag är lagringsskyldiga även på grundval av import eller

raffinering av olja. I gruppen förbrukare ingår företag inom främst den

tillverkande industrin, av vilka några har egen import.

 Också värmeverkens och kraftvärmeverkens lagringsskyldighet bestäms för

närvarande på grundval av verkens förbrukning. Eftersom reglerna för dessa verk

i andra avseenden skiljer sig från vad som gäller för de lagringsskyldiga i

allmänhet behandlas de särskilt i avsnitt 8.

 Den allmänna lagringen har kommit att alltmer koncentreras till oljehandeln.

Volymmässigt svarar de nio oljehandelskoncernerna för ca 90 % av lagringen.

 Under senare år har den allmänna lagringen av olja syftat till att de svenska

åtagandena enligt avtalet om det Internationella energiprogrammet (IEP) skall

kunna fullgöras. De anslutna länderna är skyldiga bl.a. att hålla be-

redskapslager av en sådan omfattning att konsumtionen av olja skall kunna

upprätthållas på normal nivå i minst 90 dagar utan nettoimport. För Sveriges del

tar lagringen sikte i första hand på allvarliga störningar i oljeförsörjningen

som uppstår utan direkt samband med krig eller krigsrisk i vår nära omvärld.

 Genom inträdet i Europeiska unionen (EU) skall Sverige nu följa också de

bestämmelser om oljelagring som gäller inom unionen, främst rådets direktiv

68/414/EEG av den 20 december 1968 om skyldighet för medlemsstater i EEG att

inneha minimilager av råolja eller petroleumprodukter, ändrat genom rådets

direktiv 72/425/EEG av den 19 december 1972. Dessa bestämmelser innebär

skyldighet för medlemsstaterna att hålla beredskapslager motsvarande 90 dagars

konsumtion. Det finns vissa skillnader mellan EU:s regler och IEP-avtalet. Av

störst betydelse är att IEP-avtalet tillåter att lagringsskyldigheten fullgörs

helt i råolja, medan EU-reglerna ställer krav på viss lagring av produkter.

Eftersom det nuvarande svenska systemet för oljekrislagring enligt LBOK också

bygger på lagring av specificerade produkter tillgodoses EU:s krav i detta hän-

seende. På en principiellt viktig punkt föranleder dock inträdet i EU en ändring

i gällande svenska bestämmelser, nämligen då det gäller lagring utanför landets

gränser. Denna fråga behandlas i avsnitt 11.1.

 De lagernivåer som krävs för att IEP-åtagandet skall kunna fullgöras nås genom

tillämpning av bestämmelserna i 7-9 §§ LBOK om lagringsskyldighetens omfattning.

Tekniken för detta är att regeringen, på grundval av tillsynsmyndighetens

beräkningar, genom en särskild förordning fastställer den andel av de

lagringsskyldigas försäljning eller förbrukning under basåret som skall lagras

under lagringsåret för att de totala lagren skall nå upp till IEP-nivån. Denna

andel, det s.k. lagringsprocenttalet, har sedan år 1987 varit 25 % för alla

oljeprodukter som är lagringsbränslen. Samma procenttal gäller i princip för

alla lagringsskyldiga; särskilda bestämmelser gäller dock som nämnts för

innehavare av vissa värme- och elproducerande anläggningar. På grundval av

lagringsprocenttalet och de lagringsskyldiga företagens deklarationer för

basåret fastställer sedan tillsynsmyndigheten de mängder av varje varuslag som

respektive företag skall lagra under lagringsåret.

 Oljelagringsutredningen (OLU) föreslår inga ändringar i den totala omfattningen

av den allmänna lagringen för fredstida oljekriser. Däremot föreslås regelän-

dringar som väntas leda till en minskning av antalet lagringsskyldiga företag

till ca hälften. Detta innebär en ytterligare koncentration av den allmänna

lagringen till oljehandeln.

 Huvudmotivet för OLU:s förslag är att det blir lättare att i en kris utnyttja

beredskapslagren på ett flexibelt sätt om en större del av lagren från början

finns i det kommersiella distributionssystemet hos oljehandelsföretagen.

 Regeringen delar OLU:s uppfattning att en sådan koncentration kan vara

fördelaktig såväl i en krigssituation som vid en fredstida oljekris. En

ytterligare fördel är att tillsynen av lagringen underlättas.

 Regeringen utgår från att en omfördelning av lagringsskyldigheten inte kommer

att medföra någon mer betydande omfördelning av kostnader mellan köpare och

säljare av olja. De köpare som i dag svarar för sin egen lagring åtnjuter

regelmässigt rabatter från sina leverantörer motsvarande kostnaderna för

lagringen. När lagringsskyldigheten för en sådan köpare upphör och därmed

övergår till leverantören kan det antas att denne kompenserar sig prisvägen i

den utsträckning som konkurrensen på marknaden medger det.

 I syfte att minska antalet lagringsskyldiga har OLU föreslagit att det

nuvarande regelsystemet ändras på tre punkter. Arbetsgruppen har utarbetat

närmare förslag till ändringar i LBOK. I de följande avsnitten redovisas

förslagen och regeringens ställningstaganden till dem.

5.2 Slopad lagringsskyldighet för förbrukare

Regeringens förslag: Den allmänna lagringsskyldig-

heten för förbrukare av olja slopas utom i fall då

förbrukaren har egen införsel. För värmeverk och

kraftvärmeverk skall särskilda regler gälla

(avsnitt 8).

 Oljelagringsutredningens förslag: OLU har föreslagit att lagrings- skyldigheten

slopas för sådana förbrukare som är tillverkningsindustrier. Arbetsgruppen går

ett steg längre och föreslår att förbrukning skall upphöra att vara grund för

allmän lagringsskyldighet.

 Remissinstanserna: OLU:s och arbetsgruppens förslag lämnas utan invändningar.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt bestämmelserna i 7 § punkt 4 LBOK upp-

kommer lagringsskyldighet för den som under basåret har förbrukat minst 5 000 m3

olja eller motsvarande mängd andra lagringsbränslen vid en anläggning. För

närvarande ingår ett femtiotal förbrukare av olja inom tillverkningsindustrin i

denna kategori. OLU:s förslag om att lagringsskyldigheten slopas för dessa

storförbrukare innebär att lagringen förs över till oljehandeln. Det förutsätts

dock att förbrukare med egen införsel förblir lagringsskyldiga, oberoende av

införselns eller förbrukningens storlek.

 Arbetsgruppen har påpekat att motiven för att slopa lagringsskyldigheten för

den tillverkande industrin gäller i princip även för en rad andra kategorier av

förbrukare, t.ex. inom handeln, transportväsendet eller den offentliga

förvaltningen. Samma gäller bostadsföretag som inte är anslutna till

fjärrvärmenät. Eftersom endast någon enstaka förbrukare inom dessa kategorier i

dag når upp till den förbrukningsnivå som anges i LBOK kan lagringsskyldigheten

för dem slopas utan att det får några nämnvärda praktiska konsekvenser.

 Nuvarande allmänna regler om lagringsskyldighet till följd av förbrukning

gäller även för värmeverk och kraftvärmeverk. Av skäl som närmare utvecklas i

avsnitt 8 är emellertid reglerna inte lämpade för denna kategori av förbrukare.

I enlighet med vad arbetsgruppen har föreslagit bör därför reglerna för

värmeverkens och kraftvärmeverkens lagringsskyldighet flyttas till det avsnitt

av LBOK som innehåller särskilda bestämmelser för vissa anläggningar (18-21 §§).

Därmed bortfaller behovet av bestämmelser om allmän lagringsskyldighet baserad

på förbrukning.

5.3 Koncernlagring

Regeringens förslag: Möjlighet införs för lag-

ringsskyldiga säljare inom en oljehandelskoncern

att fullgöra sin lagringsskyldighet gemensamt,

s.k. koncernlagring.

 Oljelagringsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Svenska Gasföreningen anser att koncernlagringsmöjligheten

skall vara öppen för alla koncerner även om oljehandel inte är moderbolagets

eller koncernens huvudverksamhet.

 Skälen för regeringens förslag: Innebörden av den regel som OLU har föreslagit

är att lagringsskyldigheten för oljehandelsföretag och raffinaderier som ingår i

en koncern skall kunna summeras och att moderbolaget i koncernen då skall

ansvara för fullgörandet av skyldigheten. Om koncernlagring införs konsekvent

kommer lagringsskyldigheten för ett trettiotal oljehandelsföretag att

koncentreras till nio koncernmoderbolag. Därigenom skulle betydande förenklingar

kunna nås både för företagen och för tillsynsmyndigheten.

 Med anledning av vad Svenska Gasföreningen har framfört anser regeringen att

möjlighet till koncernlagring bör förbehållas för koncerner med huvudsaklig

verksamhet inom oljeraffinering och handel med oljeprodukter, inklusive gasol.

Bestämmelserna om koncernlagring bör utformas så att tillsynsmyndigheten ges

möjlighet att i särskilt fall medge sådan lagring. I enlighet med vad

arbetsgruppen har föreslagit bör bestämmelserna tas in i en ny paragraf i LBOK,

23 a §, i anslutning till de nuvarande reglerna om lagring ombesörjd av annan

lagringsskyldig. De nya bestämmelserna bör lämpligen anknyta till

koncernbegreppet i aktiebolagslagen (1975:1385).

5.4 Höjd gräns för säljares lagringsskyldighet

Regeringens förslag: Gränsen för när lagringsskyl-

dighet för olja inträder för en säljare höjs från

20 000 m3 till 50 000 m3, beräknat efter försälj-

ningen under basåret.

 Oljelagringsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: OLU:s förslag lämnas utan erinringar.

 Skälen för regeringens förslag: Förslaget tar sikte på säljare av olja som inte

själva har egen införsel eller driver ett raffinaderi och som inte ingår i någon

av de stora oljehandelskoncernerna. För närvarande är sådana återförsäljare

lagringsskyldiga enligt 7 § punkt 3 LBOK om de under basåret har sålt minst 20

000 m3 olja. Enligt OLU skulle en höjning av denna gräns till 50 000 m3 leda

till att antalet lagringsskyldiga företag minskar med sex, under förutsättning

att förslaget om koncernlagring samtidigt införs.

 Gränsen för när lagringsskyldighet inträder för en säljare av gasol bör på

motsvarande sätt höjas från 1 000 ton till 2 500 ton gasol.

6 Allmän lagring för krigssituationer

6.1 Inriktning

Regeringens förslag: Lagringen av olja för det

civila försvarets behov i krigssituationer skall

grundas på tvångslagring med stöd av lagen (1984:

1049) om beredskapslagring av olja och kol (LBOK).

De lagringsskyldiga svarar därmed också för finan-

sieringen av lagringen, i likhet med vad som nu

gäller för lagringen för fredstida oljekriser.

 Möjlighet införs i LBOK att föreskriva att de

lagrade produkterna skall ha vissa egenskaper.

 Ändrade planeringsförutsättningar för totalför-

svaret bör ges snabbt genomslag i de krav på lag-

ring som ställs på företagen.

 Oljelagringsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Arbetsgruppen pekar därtill på att övergången till krigslagring hos näringslivet

ställer krav på att de lagrade produkterna skall ha sådana egenskaper att de kan

användas för det avsedda ändamålet.

 Remissinstanserna: Förslaget om att lagringen för krigssituationer skall

grundas på utvidgad tvångslagring och finansieras av de lagringsskyldiga

tillstyrks av Försvarsmakten, Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) och

Riksrevisionsverket. Försvarets forskningsanstalt (FOA) instämmer i huvudsak med

Oljelagringsutredningens (OLU) förslag men redovisar den principiella upp-

fattningen att det civila försvaret, liksom andra delar av totalförsvaret, är en

kollektiv nyttighet som bör finansieras med skattemedel över statsbudgeten.

 Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) anser att den föreslagna metoden

för utvidgad tvångslagring, nämligen en höjning av lagringsprocenttalen, medför

problem både för tillsynen och för de lagringsskyldiga. Det påpekas att

särskilda krav i fråga om lokalisering och sammansättning m.m. kan komma att

gälla för de delar av tvångslagren som är avsedda för krig. Eftersom vissa av de

lagringsskyldiga kan ha svårt att möta sådana krav bör man enligt NUTEK välja

andra metoder för att hantera krigslagringen, i första hand bildandet av ett

gemensamt lagringsbolag och i andra hand en ytterligare koncentration av

lagringen till de största oljehandelsföretagen.

 Svenska Petroleum Institutet (SPI) anför att det enligt den samlade svenska

oljeindustrins uppfattning inte är försvarbart att under rådande

samhällsekonomiska och säkerhetspolitiska förhållanden bygga upp ett särskilt

krigslager. Enligt SPI behövs det inget sådant lager för att täcka försvarets

operativa behov enligt givna planeringsförutsättningar. Dessutom skulle lagret

ge upphov till betydande kostnader för företagen och för samhället. Också

Sveriges Industriförbund tar avstånd från OLU:s förslag.

 Skälen för regeringens förslag: Nuvarande planeringsförutsättningar för

totalförsvaret grundas på 1992 års försvarsbeslut. Genom beslut av riksdagen

våren 1994 anpassades beräkningarna av lagringsbehoven för krigssituationer till

dessa förutsättningar. Samtidigt beslöts att de statliga civila krigslagren av

olja skulle avvecklas successivt under en femårsperiod. I stället skulle lager

byggas upp i näringslivet till den lägre nivå som nu krävs med början andra

halvåret 1996. De nya krigslagren skulle integreras med den övriga lagringen av

olja hos företagen.

 Frågan om ägande och finansiering av de tillkommande lagren i näringslivet

lämnades öppen. Det anmäldes dock för riksdagen att frågan skulle utredas vidare

av OLU med inriktning på en utvidgad tvångslagring med stöd av LBOK. Detta är

också innebörden av det förslag som OLU nu har lagt fram i sitt slutbetänkande.

 I betänkandet redovisas uppgifter om de ekonomiska konsekvenserna för berörda

intressenter av en utvidgad tvångslagring för krigssituationer. OLU förutsätter

därvid att det inte kommer att behövas investeringar i nya lagringsutrymmen.

Storleken på det kapital som behöver bindas av oljehandelsföretagen för den

ökade mängden lagrade oljeprodukter beräknas till omkring 1 miljard kronor. Om

detta kapitalbehov finansieras helt genom upplåning skulle den genomsnittliga

soliditeten för företagen försvagas med knappt en procentenhet.

 De tillkommande kostnaderna för krigslagringen, inklusive cisternhyror och

hanteringskostnader för företagen, uppskattas av OLU till 100 à 150 miljoner

kronor om året. OLU förutsätter att dessa kostnader kommer att slå igenom i de

priser som slutkonsumenterna får betala för oljeprodukterna. Kostnadsökningen

för motorbensin bedöms motsvara en höjning av konsumentpriset med 0,5 à 1 öre

per liter, vilket för en normalbilist skulle betyda en ökad kostnad på 15 kronor

om året. Motsvarande beräkning för lätt eldningsolja pekar enligt OLU på

kostnadsökningar som motsvarar 10 à 15 kronor per m3, vilket för en villaägare

som använder enbart oljeeldning skulle betyda en kostnadsökning med 65 kronor om

året.

 I ett samhällsekonomiskt perspektiv bör beaktas att de ökade kostnaderna för

oljelagring inom näringslivet uppvägs av sänkta kostnader för statlig lagring.

Dessa kostnader uppgår för närvarande till omkring 300 miljoner kronor om året,

och de kommer under de närmaste budgetåren att kunna minskas radikalt. En

integration av krigslagringen med övrig lagring inom oljehandeln enligt OLU:s

förslag kommer också att medge en rationellare hantering och en förbättrad

tillgänglighet för lagren.

 De principiella invändningar som FOA har riktat mot OLU:s förslag i

finansieringsfrågan har viss tyngd. Att regeringen ändå förordar förslaget får

ses mot bakgrund av de stora praktiska fördelar som en utvidgad tvångslagring

innebär, jämfört med andra finansieringssystem. Företagen får ett starkt

incitament att bedriva verksamheten effektivt. Det ställs inga krav på statliga

administrativa insatser, utöver den tillsyn som under alla förhållanden behövs.

Någon snedvridning av konkurrensen på oljemarknaden behöver knappast befaras,

eftersom alla oljeföretag direkt eller indirekt får bidra till kostnaderna för

lagringen. Dessa fördelas sedan genom prissättningen på samtliga användare av

olja. Det kan tilläggas att systemet med tvångslagring har tillämpats i Sverige

under mycket lång tid och att de kvantiteter som företagen var ålagda att lagra

för krigssituationer fram till år 1987 vida överstiger den totala beredskapslag-

ring som nu är aktuell.

 NUTEK har pekat på att det kan uppstå svårigheter för de mindre

oljehandelsföretagen att individuellt uppfylla de särskilda krav som ställs på

krigslagring. De förslag som nu läggs fram i syfte att minska antalet

lagringsskyldiga (avsnitt 5) kommer enligt regeringens uppfattning att begränsa

sådana problem väsentligt.

 SPI har ifrågasatt behovet av särskilda civila krigslager. Därmed antyds att de

lager som redan hålls för fredstida oljekriser skulle kunna täcka behoven också

i krigssituationer. Vid sitt ställningstagande till frågan om lagerbehoven våren

1994 bedömde emellertid riksdagen, i likhet med den dåvarande regeringen, att en

klar åtskillnad måste göras mellan de två slagen av beredskapslager (bet.

1993/94:NU19 s. 5 f.). Det finns enligt regeringens mening ingen grund för en

ändrad bedömning så länge förutsättningarna för planeringen inom totalförsvaret

är i huvudsak oförändrade.

 Regeringen avser att tidigarelägga nästa försvarsbeslut, vilket innebär att

försvarsbeslutsperioden skall börja med budgetåret 1997. I beslut den 12 januari

1995 har regeringen lagt fast uppläggningen av det kommande beslutet. Avsikten

är att beredningsarbetet skall delas in i två etapper. Den första etappen, som

tar sikte på beslut av riksdagen hösten 1995, omfattar statsmakternas

ställningstaganden till säkerhetspolitiken, försvarspolitiken, övergripande

principiella frågor om totalförsvarets utformning och struktur samt ekonomin.

Den andra etappen, med beslut av riksdagen hösten 1996, omfattar frågor om den

närmare inriktningen av organisation och verksamhet inom totalförsvaret.

 Ändrade bedömningar av framtida krisers och krigs karaktär kan komma att

påverka förutsättningarna för beräkningen av de beredskapslager av olja som

behöver hållas, i vad avser såväl storleken som sammansättningen av lagren. Som

närmare utvecklas i nästa avsnitt avser regeringen att vid den förestående

omläggningen från statlig till enskild krigslagring ta vederbörlig hänsyn till

ändringar i planeringsförutsättningarna. Regeringen anser det önskvärt att

sådana förändringar snabbare än hittills får genomslag i de krav som riktas mot

företagen. Som framgått av avsnitt 4.3 beslutar redan nu regeringen eller, efter

dess bemyndigande, tillsynsmyndigheten om lagringsmängder m.m. på grundval av

LBOK och de allmänna riktlinjer som fastställs av riksdagen. Vissa av de

lagändringar som regeringen nu föreslår har till syfte att ge möjligheter till

en än mer flexibel tillämpning av regelsystemet. Förutom vid lagändringar skall

riksdagen i fortsättningen behöva höras endast vid grundläggande förändringar i

systemet.

 Vid sin överarbetning av OLU:s betänkande har arbetsgruppen fäst

uppmärksamheten på att det vid övergången till enskild krigslagring kan behöva

ställas vissa krav på tekniska egenskaper hos de produkter som lagras.

Arbetsgruppen föreslår en ändring i 13 § LBOK i syfte att möjliggöra sådana

krav. Regeringen förordar förslaget och återkommer till frågan i

författningskommentaren (avsnitt 13.1).

6.2 Genomförande

Regeringens bedömning: Uppbyggnaden av tvångslager

för krigssituationer inom oljehandeln kan samord-

nas med avvecklingen av de statliga krigslagren så

att det totala behovet av lager tillgodoses. Genom

en kontrollstation hösten 1995 beaktas eventuella

ändringar i förutsättningarna för beräkningen av

lagerbehovet. Med stöd av LBOK kan villkor ställas

om lokalisering och skydd av lagringsanläggningar

hos företagen i fall då särskilda beredskapsskäl

motiverar det.

 Oljelagringsutredningens förslag: OLU har inte närmare berört frågan.

Arbetsgruppen har emellertid pekat på vikten av att klara riktlinjer skapas för

övergången från statlig till enskild krigslagring.

 Remissinstanserna: Försvarsmakten anser att det bör finnas möjlighet att

föreskriva hur många beredskapslager som skall finnas och var de skall vara

belägna. Det är viktigt för det militära försvaret att lager hålls på

tillräckligt antal platser för att tillgång till produkterna skall säkerställas

enligt gällande operativa planläggning. Liknande synpunkter förs fram av ÖCB och

FOA.

 Skälen för regeringens bedömning: I enlighet med riksdagens beslut pågår nu en

omfattande försäljning av oljeprodukter ur de statliga civila krigslagren. Under

lagringsåren 1994/95 och 1995/96 kommer de återstående statliga lagren att vara

tillräckliga för krigsbehovet. Under de tre följande lagringsåren måste

emellertid lager byggas upp inom oljehandeln parallellt med att utförsäljningen

av de statliga lagren slutförs. Under denna period skall uppbyggnad och

utförsäljning samordnas så att summan av statliga och enskilda krigslager vid

varje tidpunkt motsvarar minst det beräknade krigsbehovet, produkt för produkt.

Regeringen har möjlighet att åstadkomma en sådan samordning genom en successiv

ökning av lagringsprocenttalen, samtidigt som föreskrifter lämnas till Statens

oljelager om lagernivåer under de tre lagringsåren 1996/97-1998/99. En lineär

utveckling av såväl uppbyggnad som utförsäljning under perioden kan utgöra en

rimlig utgångspunkt för samordningen.

 OLU föreslog redan i sitt första betänkande att det senast hösten 1995 skulle

göras en översiktlig avstämning av om några förutsättningar hade ändrats som

borde påverka krigslagrens storlek och sammansättning. Tidpunkten var vald med

hänsyn till att uppbyggnaden av lager inom näringslivet avsågs börja andra

halvåret 1996. Som framgått av föregående avsnitt innebär tidigareläggningen av

nästa försvarsbeslut att de planeringsförutsättningar som har legat till grund

för OLU:s förslag kan komma att modifieras redan under innevarande år. Därmed

ökar behovet av en kontrollstation för oljelagringsprogrammet, lämpligen på

grundval av riksdagens ställningstagande till den första etappen av det kommande

försvarsbeslutet.

 Det är en uppgift för regeringen att ta ställning till den närmare formen och

tidpunkten för kontrollstationen. Beroende på utfallet av denna har regeringen

sedan möjlighet att anpassa kraven på de lagringsskyldiga till de aktuella

behoven, i första hand genom en justering av lagringsprocenttalen för respektive

varuslag. Regeringen räknar med att kunna fatta eventuella beslut i god tid före

den 1 juli 1996.

 Frågan om lokaliseringen av den kommande krigslagringen inom oljehandeln har

berörts i remissyttranden av några myndigheter inom totalförsvaret.

Myndigheterna godtar principen om långtgående integration med den kommersiella

lagringen inom oljehandeln, men de anser samtidigt att en viss styrning av

lagrens lokalisering är nödvändig.

 Det kan konstateras att LBOK redan ger möjligheter till en sådan styrning genom

bestämmelsen i 13 § om att regeringen får meddela föreskrifter såväl om var

lagren skall finnas som att de till viss del skall förvaras i bergrum. Enligt

regeringens bedömning ger denna bestämmelse goda möjligheter att säkra behoven

av lokalisering och skydd också i det nya systemet för krigslagring.

Bestämmelsen bör tillämpas restriktivt, eftersom särskilda krav i dessa

hänseenden kan komma i konflikt med den grundläggande principen om integration

av krigslagring med annan lagring. Krav på lokalisering och skydd bör ställas

endast i fall då särskilda beredskapsskäl finns, t.ex. att lager inom ett visst

område behövs med hänsyn till totalförsvarets planering. För att sådana krav

inte skall medföra betydande investeringskostnader bör det prövas om vissa av

de nuvarande statliga skyddade lageranläggningarna kan överlåtas till de

lagringsskyldiga.

 Som närmare utvecklas i författningskommentaren (avsnitt 13.1) bör föreskrifter

med stöd av 13 § LBOK kunna meddelas även av tillsynsmyndigheten. Det får

förutsättas att myndigheten i sådana frågor samråder med övriga berörda

myndigheter inom totalförsvaret.

6.3 Lagring av kol hos industrin m.fl.

Regeringens förslag: Skyldigheten för storför-

brukare inom industrin att lagra kol för krigs-

situationer slopas. Samma gäller lagringsskyldig-

heten för dem som har egen införsel och för

säljare av kol. För värmeverk och kraftvärmeverk

gäller särskilda bestämmelser (avsnitt 8).

 Oljelagringsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Försvarsmakten anser att det bör övervägas om det behövs

lagring av kol för en forcerad tillverkning av cement under ett

återtagningsskede.

 Skälen för regeringens förslag: Företag med egen införsel, säljare och vissa

storförbrukare av kol för energialstring är lagringsskyldiga enligt 7 § LBOK.

Även om bestämmelserna i lagen liknar dem som gäller för olja finns det viktiga

skillnader i fråga om riktlinjerna för lagringen. Någon lagring av kol för

fredstida kriser har inte ansetts motiverad, och Sverige har inga

internationella åtaganden i fråga om kollagring.

 Kol lagras alltså endast för krigssituationer. Ansvaret för denna lagring

ligger nu helt hos näringslivet. Bortsett från värmeverken och kraftvärmeverken,

som behandlas i avsnitt 8, är främst ett antal tillverkande industriföretag inom

cementindustrin jämte massa- och pappersindustrin lagringsskyldiga för kol till

följd av sin stora förbrukning. Det finns för närvarande ingen säljare av kol

som är lagringsskyldig på grund av egen införsel eller försäljningens om-

fattning.

 Kravet på lagrens storlek baseras på vissa antaganden om landets behov i

krigssituationer. Dessa antaganden bygger i sin tur på planeringsförutsättningar

för totalförsvaret från 1980-talets senare del. Man räknade då alltjämt med

relativt långvariga förkrigs- och krigsskeden under vilka industriproduktionen

skulle upprätthållas. I enlighet med detta är lagringsprocenttalet för kol för

närvarande 26 %, dvs. ca tre månaders normal förbrukning.

 Med hänsyn till de planeringsförutsättningar som gäller efter 1992 års

försvarsbeslut har OLU föreslagit att lagringsskyldigheten för kol slopas såvitt

gäller förbrukning inom tillverkningsindustrin. Detta gäller även i fall då

lagringsskyldigheten baseras på införsel av kol. OLU:s förslag har ifrågasatts

av Försvarsmakten såvitt gäller kol för cementproduktion i ett

återtagningsskede.

 Regeringen bedömer att kol i lägre grad än vissa oljeprodukter kommer att

betraktas som en strategisk råvara i ett krisskede och att någon särskild

lagring av kol därför inte är nödvändig. Också bestämmelserna om

lagringsskyldighet för dem som har egen införsel eller säljer kol bör tas bort.

Därmed skulle i fortsättningen endast vissa värmeverk och kraftvärmeverk komma

att beredskapslagra kol.

 Förslagen om en sådan begränsning av lagringsskyldigheten för kol möjliggör

betydande förenklingar i regelsystemet. Denna fråga behandlas närmare i

författningskommentaren (avsnitt 13.1).

7 Lagring för elproducerande anläggningar

Regeringens förslag: Liksom nu skall innehavare av

vissa oljekondensverk och gasturbinanläggningar

för elproduktion vara skyldiga att lagra bränsle

för anläggningens drift, i första hand för krigs-

situationer. För oljekondensverken skall lagras

det bränsle som behövs för att varje verk skall

kunna drivas med full kapacitet under så lång tid

som motsvarar kravet på uthållighet enligt gällande

planeringsförutsättningar. För gasturbinerna skall

lagringen medge full drift under fem sjättedelar

av samma tid. Lagringsmängderna för varje verk

eller anläggning bestäms av tillsynsmyndigheten på

grundval av riktlinjer från regeringen.

 Den föreslagna ordningen skall gälla i avvaktan

på en samlad lösning av frågan om beredskapskraven

på elsystemet.

 Oljelagringsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Försvarets forskningsanstalt (FOA) riktar kritik mot

Oljelagringsutredningens (OLU) räkneexempel över behovet av el i

krigssituationer, enligt vilka förbrukningen kan reduceras till omkring hälften

av den normala. FOA anser att mer långtgående restriktioner bör kunna godtas.

Med hänsyn till elförsörjningens nyckelfunktion anser dock FOA att det bör

finnas en viss säkerhetsmarginal i förhållande till bedömningar av

förbrukningen. FOA stöder därför OLU:s slutsats att bränsle bör lagras i en

omfattning som svarar mot full eller nära full elproduktion i de berörda

anläggningarna under den tid som är planeringsgrundande. Svensk Elberedskap AB

framför liknande synpunkter.

 Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) påpekar att beredskapskravet för

oljekondensverk och gasturbiner gäller enbart skyldighet att hålla lager av

bränsle och inte skyldighet att hålla anläggningen i skick för att kunna

producera elkraft under kriser och krig. NUTEK anser att det till

lagringsskyldigheten borde kopplas ett sådant krav.

 Flera andra remissinstanser efterlyser ett mer samlat grepp på be-

redskapsfrågorna för elproduktionen. Affärsverket svenska kraftnät och

Ellagstiftningsutredningen pekar på att kravet på beredskapslagring av olja

medför risk för att den typ av reservanläggning som lagringsskyldigheten gäller

avvecklas eller inte uppförs. Svenska Kraftverksföreningen och Svensk

Elberedskap AB anser att frågor om bränslelagring för elproduktion bör behandlas

i samband med övriga åtgärder för elberedskapen.

 OLU:s förslag om att lagringen även fortsättningsvis skall grundas på

ålägganden enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol (LBOK)

och finansieras av de lagringsskyldiga möter kritik från flera remissinstanser.

NUTEK påpekar att lagringen i dag utförs av några stora kraftproducenter och att

den är knuten till anläggningar som utgör reservkapacitet för hela elsystemet.

På en framtida avreglerad elmarknad kommer därför kravet på lagring för dessa

anläggningar att gynna producenter och säljare av kraft utan sådan kapacitet.

Också Kraftverksföreningen, Svensk Elberedskap AB och Vattenfall AB anser att

förslaget skapar skillnader i konkurrensvillkoren.

 Kraftverksföreningen presenterar ett alternativt förslag till krigslagring för

elproduktionen. Förslaget innebär att lagringskapacitet skulle finnas

tillgänglig men att lagren skulle fyllas först i händelse av att risken för krig

bedömdes bli reell. Också Vattenfall AB föreslår en sådan modell med hänvisning

till att den skulle vara betydligt mer kostnadseffektiv än OLU:s modell.

 Svenska kraftnät anser att det vore önskvärt med en flexiblare be-

redskapsplanering som medger ändringar i lagringsvolymer när nya försvarsbeslut

eller hotbedömningar ändrar förutsättningarna.

 Skälen för regeringens förslag: I det svenska elproduktionssystemet finns ett

antal oljebaserade anläggningar som normalt svarar för en liten del av den

årliga produktionen men som har mycket stor betydelse för systemets funktion.

Oljekondensverkens uppgift är att utgöra reservkapacitet.

Gasturbinanläggningarnas uppgift är främst att klara tillfälliga

förbrukningstoppar och bortfall av andra kraftverk. Genom att nästan alla

oljekondensverk och gasturbiner finns nära befolkningscentra i Syd- och

Mellansverige har de stort värde i krig, då det nationella överföringssystemet

kan antas vara ur funktion eller utsatt för svåra störningar.

 Sedan länge har innehavarna av de större oljekondensverken och

gasturbinanläggningarna - Vattenfall AB, Sydkraft AB och ytterligare några

kraftföretag - varit ålagda att hålla beredskapslager. Lagren är avsedda primärt

för krigssituationer, även om oljekondensverkens lager tillfälligt kan få tas i

anspråk vid t.ex. torrår. Till skillnad från vad som gäller för

beredskapslagringen i allmänhet bestäms lagringsskyldigheten inte av

bränsleförbrukningen under basåret utan av vissa antaganden om behovet av att

driva anläggningarna i krig.

 Genom föreskrift i förordning har regeringen ålagt tre kraftföretag att hålla

sammanlagt 500 000 m3 olja i lager för fem kondensverk. För

gasturbinanläggningarna bestäms lagringsmängder av tillsynsmyndigheten. För

närvarande är sju företag skyldiga att lagra för ett tjugotal anläggningar.

 OLU:s förslag bygger på den nuvarande ordningen men söker anpassa denna till

dagens planeringsförutsättningar. En grundtanke är att så mycket el som möjligt

i en krigssituation skall kunna produceras i var och en av de befintliga

anläggningarna under den tidsperiod som motsvarar gällande krav på uthållighet

för totalförsvaret. För oljekondensverken innebär detta att olja skall lagras

för drift med full kapacitet under hela perioden. För gasturbinerna behöver

lagren enligt OLU dimensioneras för full drift endast under fem sjättedelar av

perioden, med hänsyn till att dessa anläggningar under krig skulle användas

också för reglerkraft.

 OLU har bedömt att en tillämpning av dessa riktlinjer skulle innebära en viss

minskning av den nuvarande lagringsskyldigheten för oljekon-denssverken. För

gasturbinanläggningarna skulle lagringen öka något. OLU har inte redovisat någon

närmare beräkning av lagerbehoven och heller inte av kostnaderna för lagringen.

Dessa torde komma att ligga på ungefär samma nivå som nu. I annat sammanhang har

kapitalkostnaderna för tvångslagringen av olja hos kraftföretagen uppskattats

till 75 à 100 miljoner kronor om året.

 Under senare år har insatser för elförsörjningen kommit att prioriteras inom

det civila försvaret. Det finns enligt regeringens uppfattning alltjämt

betydande brister i beredskapen på området, beroende inte minst på känsligheten

för störningar i överföringssystemet. Möjligheterna att driva de oljebaserade

produktionsanläggningarna kan ha mycket stor betydelse för totalförsvaret i ett

läge då det nationella systemet är helt eller delvis ur funktion.

 Flera remissinstanser har påtalat att OLU:s förslag om fortsatt lagrings-

skyldighet för de berörda anläggningarna har vissa brister bl.a. från

konkurrenssynpunkt. En mer grundläggande svaghet är att ett beredskapskrav

riktat enbart mot lagringen av bränsle inte nödvändigtvis leder till bättre

beredskap för elsystemet som helhet utan tvärtom kan få motsatt verkan.

 Det ingår i uppdraget till Ellagstiftningsutredningen att lägga fram förslag

till riktlinjer för den framtida elberedskapen utifrån ett mer integrerat

synsätt. Enligt vad regeringen har erfarit kommer utredningen inom kort att

redovisa sitt uppdrag i denna del, med tonvikt på frågan om de organisatoriska

förhållandena på området. Regeringen räknar med att det kan ta ytterligare tid

innan det föreligger ett underlag för ett samlat ställningstagande till frågan

om beredskapskraven på elsystemet inför krigssituationer.

 I avvaktan på ett sådant ställningstagande bör den nuvarande ordningen bibehål-

las, med de ändringar som OLU har föreslagit i syfte att anpassa lagringsvolymer

till de gällande planeringsförutsättningarna. Regeringen förordar också

förslaget att tillsynsmyndigheten skall kunna bestämma lagringsmängder för

oljekondensverken, i likhet med vad som nu gäller för gasturbinanläggningar.

Förslaget förutsätter en ändring i 20 § LBOK.

 Myndighetens beslut bör grundas på riktlinjer från regeringen, i vilka kraven

på uthållighet m.m. preciseras. Riktlinjerna bör i framtiden fortlöpande

anpassas till förändringar i förutsättningarna. Som framgått (avsnitt 6.2) kan

det redan hösten 1995 bli aktuellt med en sådan anpassning i samband med den

första etappen av det kommande försvarsbeslutet. Under mellantiden avser

regeringen inte att fatta några beslut som innebär ökad lagringsskyldighet för

de berörda företagen.

8 Lagring för värmeverk och kraftvärmeverk

Regeringens förslag: Värmeverk och kraftvärmeverk

skall liksom nu kunna åläggas att lagra olja för

såväl krigssituationer som fredstida oljekriser.

Lagring av kol kan däremot komma i fråga enbart

för krigssituationer.

 Lagringen av olja för oljekriser skall bestämmas

på grundval av förbrukningen under basåret enligt

nuvarande riktlinjer. När storleken av krigslagren

bestäms skall emellertid hänsyn i ökad utsträck-

ning tas till förhållandena vid varje särskilt

verk, t.ex. i vad avser möjligheterna att använda

inhemska bränslen. Krigslagren av olja eller kol

skall, tillsammans med annan möjlig energitillför-

sel, medge tillräcklig produktion av värme under

så lång tid som motsvarar kravet på uthållighet i

krigssituationer enligt gällande planeringsför-

utsättningar. För kraftvärmeverk tillkommer kravet

att produktion av el med maximal effekt under

samma period skall möjliggöras.

 För värmeverk behålls den nuvarande gränsen för

när skyldighet att lagra uppkommer, dvs. en för-

brukning under basåret av minst 5 000 m3 olja

eller motsvarande. För kraftvärmeverk sätts i

stället den nedre gränsen vid en installerad elek-

trisk effekt av 5 megawatt.

 Storleken på beredskapslagren för varje verk

bestäms av tillsynsmyndigheten på grundval av

riktlinjer från regeringen. I samband därmed

prövas även behovet av särskild lokalisering av

lagren.

 Den föreslagna ordningen skall gälla även för

naturgasförbrukande värmeverk och kraftvärmeverk.

Frågor om lagring av ersättningsbränsle för sådana

verk prövas för närvarande enligt lagen (1985:635)

om försörjningsberedskap på naturgasområdet

(avsnitt 12). Beredskapsåtgärderna för naturgas-

förbrukningen skall liksom hittills ta sikte på

krigssituationer.

 Oljelagringsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Frågan om beredskapsåtgärder för naturgasbaserade värmeverk och kraftvärmeverk

har dock inte behandlats av utredningen.

 Remissinstanserna: Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) anser att det

saknas tungt vägande skäl för att värmeverk och kraftvärmeverk skall hålla

beredskapslager för fredstida oljekriser. Sådan lagring bör i stället ombesörjas

av oljehandeln. Därmed skulle värmeverken och kraftvärmeverken lagra olja

enbart för krigssituationer, i likhet med vad som gäller för oljekondensverk

och gasturbinanläggningar.

 Vidare pekar NUTEK på att olja och kol numera svarar för endast ca 30 % av

energianvändningen inom fjärrvärmesektorn och att det finns en hög grad av

flexibilitet på tillförselsidan. Mot bakgrund härav anser NUTEK att de större

verken borde åläggas att, i stället för att lagra olja eller kol, vidta

åtgärder för att de skall kunna upprätthålla sin produktionsförmåga under

krigsförhållanden.

 Svenska Fjärrvärmeföreningen ifrågasätter behovet av särskilda beredskapslager

för värmeverk och kraftvärmeverk, i synnerhet när det gäller lager av kol. Om

det ändå skulle bedömas att beredskapslager behövs bör ett flexibelt och

kostnadseffektivt system eftersträvas. Eventuella krav på lagring bör därför

anpassas till värmebehovets årstidsvariationer. Föreningen finner det

anmärkningsvärt att Oljelagringsutredningen (OLU) inte har redovisat någon

ekonomisk analys av kostnaderna för lagringen. En fortsatt lagringsskyldighet

för vissa värmeverk och kraftvärmeverk enligt OLU:s förslag skulle innebära

en konkurrensnackdel för de verk som blir ålagda att lagra, jämfört med t.ex.

oljeeldade blockcentraler som inte är lagringsskyldiga. Föreningen anser att

finansieringsansvaret för beredskapslagringen principiellt bör ligga hos staten

och avstyrker alltså OLU:s förslag i denna del. Skulle förslaget genomföras

yrkar föreningen på att de fjärrvärmeföretag som drabbas av kostnader för

lagringen får en sänkning av den allmänna energiskatten motsvarande 50 kr per

m3 eldningsolja.

 Skälen för regeringens förslag: För närvarande är innehavare av värmeverk och

kraftvärmeverk lagringsskyldiga för såväl olja som kol i den mån deras

förbrukning av dessa bränslen under basåret har nått upp till en viss i 7 §

lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol (LBOK) angiven årlig

nivå. Denna nivå är 5 000 m3 olja eller motsvarande. Ett trettiotal verk har en

förbrukning av minst denna storlek. Flertalet av dem är kraftvärmeverk, dvs. de

producerar både värme och elkraft i samma process. Också verk med egen import

är lagringsskyldiga.

 Så långt är bestämmelserna för värmeverk och kraftvärmeverk för närvarande

desamma som för andra förbrukare av olja eller kol. I två viktiga avseenden

gäller emellertid särskilda villkor för värmeverken och kraftvärmeverken. För

det första bestäms enligt 9 § LBOK storleken av verkens lagring med utgångs-

punkt i beredskapsbehovet för respektive verk, medan övriga förbrukares

lagringsskyldighet bestäms med utgångspunkt i landets behov enligt det

lagringsprocenttal som gäller generellt. För det andra har värmeverken och

kraftvärmeverken med stöd av LBOK ålagts skyldighet att beredskapslagra olja

inte bara för fredstida oljekriser utan även för krigssituationer. Denna

utvidgade lagringsskyldighet kommer inte till uttryck i lagtexten utan följer

av riktlinjer som fastställdes av riksdagen i samband med 1987 års försvars-

beslut.

 Regeringen har för samtliga verk som förbrukar olja föreskrivit en lagrings-

skyldighet motsvarande 52 % av basmängden. Denna andel har haft två komponenter:

dels det generella lagringsprocenttalet 25 % för beredskapen inför fredstida

oljekriser, dels ytterligare 27 % för krigsbehovet. Det senare procenttalet

bygger på 1987 års planeringsförutsättningar för totalförsvaret. Eftersom kol

lagras endast för krigssituationer gäller för de verk som förbrukar kol

lagringsprocenttalet för detta bränsle, som är 26 %. I vissa fall har till-

synsmyndigheten efter ansökan medgivit avvikelser från de angivna lagrings-

procenttalen.

 OLU har förutsatt oförändrade riktlinjer för värmeverkens och kraftvärme-

verkens lagring inför fredstida oljekriser. NUTEK hävdar däremot att det saknas

beredskapsskäl för att verken skall lagra för sådana kriser. Regeringen anser

att den nuvarande ordningen bör behållas. Anledningen är främst att en slopad

oljekrislagring för verken skulle kunna leda till att ett antal i landet

spridda och väl skyddade lager för tjockolja avvecklades. Samtidigt skulle

lagringen hos oljehandeln ökas i motsvarande mån. Eftersom oljehandeln numera

har mycket liten kapacitet för att lagra tjockolja kan de berörda företagen

tvingas till investeringar i nya anläggningar. Resultatet blir i så fall

försämrad beredskap och ökade samhällsekonomiska kostnader.

 När det gäller lagringen för krigssituationer föreslår OLU betydande ändringar

i gällande ordning, som inte anses svara mot dagens krav. OLU pekar på några

viktiga omvärldsförändringar, bl.a. att elförsörjningen har en ökande betydelse

för totalförsvaret och att inhemska bränslen numera svarar för huvuddelen av

verkens energiförbrukning. Dessutom innebär, som framgått (avsnitt 4.2), de

planeringsförutsättningar som gäller sedan år 1992 avsevärt lägre krav på

uthållighet i en krigssituation än tidigare.

 Mot den angivna bakgrunden föreslår OLU att ökad hänsyn i fortsättningen skall

tas till de särskilda förhållandena vid varje verk när lagringsskyldigheten för

krigssituationer bestäms. OLU lägger också stor vikt vid att kraftvärmeverkens

kapacitet för produktion av el skall kunna utnyttjas i ett tänkt krigsläge då

det nationella elsystemet kan vara helt eller delvis ur funktion.

 Beträffande värmeverken innebär OLU:s förslag att tillsynsmyndigheten skall

pröva om det finns en betryggande planering för tillförsel i krig av de

inhemska bränslen m.m. som normalt används vid verket. Lagringsskyldigheten för

olja eller kol skall därefter bestämmas så att beredskapslagren av dessa

bränslen, tillsammans med den antagna möjliga tillförseln av annan energi i

form av inhemska bränslen m.m., medger en tillräcklig produktion av värme under

så lång tid som motsvarar kravet på uthållighet enligt gällande planerings-

förutsättningar. OLU har därvid utgått från att värmebehoven under årets kalla

månader skall vara dimensionerande.

 Beträffande kraftvärmeverken föreslår OLU samma krav såvitt gäller verkens

produktion av värme. För kraftvärmeverken i egenskap av elproducenter ställs

emellertid kraven högre. OLU anser att verken bör kunna producera el med

maximal effekt under den planeringsgrundande perioden. Detta är samma krav som

har ställts på andra elproducerande anläggningar (avsnitt 7).

 OLU:s förslag förutsätter alltså, såvitt gäller lagringen för krigssituationer,

en prövning av förhållandena vid varje enskilt värmeverk eller kraftvärmeverk.

Särskilt för kraftvärmeverken kan denna prövning bli tekniskt komplicerad. Med

hänvisning till detta anser OLU att det i fortsättningen bör vara tillsyns-

myndigheten, och inte som nu regeringen, som bestämmer storleken på beredskaps-

lagren. Regeringen bör enligt OLU meddela riktlinjer för tillsynsmyndigheten

avseende bl.a. driftstid och kapacitetsutnyttjande under den planerings-

grundande perioden.

 Regeringen ansluter sig till OLU:s förslag om krigslagringen för värmeverken

och kraftvärmeverken. De invändningar som har förts fram av Svenska

Fjärrvärmeföreningen synes grundade på föreställningen att förslaget kan

medföra en ökad belastning för de berörda verken. Regeringen räknar emellertid

med att det minskade kravet på uthållighet kommer att leda till en kraftig

sänkning av den genomsnittliga lagerhållningen.

 Det bör också påpekas att sådana producenter av värme som inte själva är

lagringsskyldiga för sin förbrukning av olja regelmässigt får bära kostnaderna

för leverantörens lagring genom det prissättningssystem som tillämpas inom

oljebranschen (avsnitt 5.1). För värmeverken kan alltså förslaget inte ses som

konkurrenssnedvridande. För kraftvärmeverken kan sådana effekter inte uteslutas,

i all synnerhet om dessa verk i egenskap av elproducenter kommer att konkurrera

med bl.a. utländska producenter på vilka det inte ställs motsvarande krav.

Detta problem, som uppkommer också för andra lagringsskyldiga elproducenter i

Sverige, bör enligt regeringens uppfattning uppmärksammas i samband med övriga

frågor om beredskapskraven på elsystemet inför krigssituationer.

 OLU har föreslagit att värmeverkens och kraftvärmeverkens lagringsskyldighet

skall omfatta också gasol. Frågor om lagring av gasol behandlas i ett samman-

hang i avsnitt 9.

 Frågor om beredskapsåtgärder på naturgasområdet har legat utanför OLU:s

uppdrag, och OLU har följaktligen inte haft anledning att överväga behovet av

sådana åtgärder för värmeverk och kraftvärmeverk som förbrukar naturgas.

Regeringen anser emellertid att det regelsystem som nu föreslås skall gälla

också för de naturgasbaserade verken. Frågor om lagring av ersättningsbränslen

för sådana verk bör således prövas på samma grunder som för de verk som nu

faller under LBOK. I detta syfte bör naturgas som förbrukas vid värmeverk eller

kraftvärmeverk undantas från tillämpningsområdet för lagen (1985:635) om

försörjningsberedskap på naturgasområdet. Regeringen återkommer till denna

fråga i avsnitt 12.2. Det bör dock redan här påpekas att beredskapen på natur-

gasområdet, i likhet med vad som gäller för kol, tar sikte enbart på krigs-

situationer. Denna princip bör givetvis gälla också i fortsättningen vid

beräkningen av behovet av lager av ersättningsbränsle för de naturgasbaserade

värmeverken och kraftvärmeverken.

 OLU har i sitt betänkande inte gått in närmare på den lagtekniska utformningen

av bestämmelserna om värmeverkens och kraftvärmeverkens lagringsskyldighet.

Förslag till lagregler har emellertid lagts fram i arbetsgruppens rapport.

 Beträffande värmeverken har arbetsgruppen föreslagit regler som nära överens-

stämmer med dem som nu gäller. Endast värmeverk med en förbrukning under

basåret av lagringsbränslen, eller sådana bränslen jämte naturgas, motsvarande

minst 5 000 m3 olja skulle alltså omfattas av lagringsskyldighet. Av de ca 130

värmeverken i landet ingår endast ett tiotal i denna kategori. Nästan alla

värmeverk har under senare år övergått till att använda trädbränslen, torv

eller annan energi, och förbrukningen av olja eller kol i dessa verk är oftast

relativt liten. Arbetsgruppen har därför bedömt att lager av olja eller kol i

regel inte behövs för att värmeverken skall kunna upprätthålla en godtagbar

försörjning med värme i krigssituationer. Därtill kommer att användningen av

olja och kol inom fjärrvärmesektorn kan antas komma att fortsätta att sjunka.

Regeringen gör samma bedömning som arbetsgruppen och godtar alltså den

föreslagna avgränsningen.

 Beträffande kraftvärmeverken har arbetsgruppen funnit att lagringsskyldigheten

bör grundas på den installerade elektriska effekten och inte på den faktiska

bränsleförbrukningen. Gränsen för lagringsskyldighet har föreslagits till minst

5 megawatt installerad elektrisk effekt, vilket är samma gräns som nu gäller

för gasturbinanläggningar. Av de ca 30 kraftvärmeverken i landet når praktiskt

taget alla upp till denna gräns. Flertalet av dessa verk är under innevarande

lagringsår också skyldiga att lagra olja eller kol på grundval av sin

förbrukning under basåret, dvs. år 1993.

 Arbetsgruppens lagförslag innebär vidare att åläggandet att lagra skall avse

sådant lagringsbränsle som behövs för att driva kraftvärmeverket. Därmed kommer

behovet av lagring att kunna prövas också för sådana verk som har upphört att

använda olja eller kol under normala förhållanden. I fall då ett kraftvärmeverk

har gått över helt till t.ex. trädbränslen eller torv, som är svåra att lagra

och som därför kräver kontinuerlig tillförsel, kan enligt arbetsgruppens

bedömning en godtagbar beredskap för krigssituationer kräva att olja eller kol

lagras.

 Regeringen anser att den föreslagna avgränsningen av de lagringsskyldiga

kraftvärmeverken är lämplig. Det bör påpekas att kraftvärmeverken, liksom

oljekondensverk och gasturbiner, har avgörande betydelse för möjligheterna att

upprätthålla viss försörjning med el i krig. Även små anläggningar kan ha ett

högt beredskapsvärde i ett lokalt eller regionalt perspektiv.

 Regeringen finner det också önskvärt att innehavaren av ett kraftvärmeverk

skall kunna åläggas att lagra olja eller kol, även om dessa bränslen normalt

inte förbrukas. Förutsättningen är givetvis att lagringen bedöms nödvändig för

att verket skall kunna producera el med maximal kapacitet under den planerings-

grundande perioden.

 Med anledning av vad NUTEK har anfört om ett mera generellt krav på

beredskapsåtgärder vill regeringen framhålla att ett sådant krav skulle falla

utom ramen för den aktuella lagstiftningen. LBOK kan användas som stöd endast

för krav på lagring av sådana bränslen som omfattas av lagen. Frågor om

beredskapsåtgärder av annat slag regleras i bl.a. lagen (1994:1720) om civilt

försvar, som träder i kraft den 1 juli 1995, och förordningen (1992:390) om

förberedelser för leverans av varor och tjänster. Dessa författningar kan

utgöra grunden för vissa åtgärder med sikte på att säkra försörjningen med värme

och el i krigssituationer.

 OLU:s och arbetsgruppens förslag innebär att värmeverken och kraftvärmeverken

får en ännu mer utpräglad särställning än vad som nu gäller. Sambandet mellan

den tidigare förbrukningen av lagringsbränslen och kravet på beredskapslagrets

storlek blir svagare, i synnerhet för kraftvärmeverken. Som en konsekvens av

detta bör reglerna i LBOK om värmeverk och kraftvärmeverk hänföras till ett

avsnitt i lagen med särskilda bestämmelser för vissa anläggningar (18-21 §§). I

detta avsnitt finns nu bestämmelser om bl.a. oljekondensverk och gasturbiner.

 Som framgått bygger den föreslagna ordningen för värmeverkens och kraftvärme-

verkens lagring på att besluten om lagringsmängder fattas av tillsynsmyndig-

heten på grundval av riktlinjer från regeringen. Därmed måste regeringen ges

möjlighet att delegera befogenheten att fastställa lagringsmängder för verken.

Frågan om utformningen av en lagregel av denna innebörd behandlas i kommentaren

till 18 § LBOK (avsnitt 13.1).

 Mot bakgrund av den väntade kraftiga minskningen av beredskapslagren för

värmeverken och kraftvärmeverken har OLU föreslagit skärpta krav på lokalise-

ring av lagren. För varje verk skall enligt förslaget minst två tredjedelar av

lagret hållas på den ort där verket är beläget, jämfört med för närvarande

minst en tredjedel. OLU har bedömt att nuvarande lagringsanläggningar i anslut-

ning till verken i de flesta fall är tillräckliga för de framtida lagrings-

behoven. Svenska Fjärrvärmeföreningen har tvärtom hävdat att det föreslagna

kravet inte kan genomföras utan omfattande ombyggnadsarbeten.

 Enligt regeringens uppfattning kan krav på särskild lokalisering av

beredskapslager behöva ställas främst för de delar av lagren som är avsedda

för krigssituationer. Därmed torde den nuvarande lokaliseringen av värmeverkens

och kraftvärmeverkens oljelager i de allra flesta fall vara godtagbar. I fråga

om kollagren och lagren av ersättningsbränsle för naturgas, som är avsedda

enbart för krigssituationer, kan däremot skärpta krav på lokalisering vara

motiverade. Behovet av sådana krav bör lämpligen prövas i samband med den

föreslagna individuella prövningen genom tillsynsmyndigheten av lagringsbehovet

för varje verk. Detta förutsätter att regeringen genom en ändring i 13 § LBOK

ges möjlighet att till myndigheten delegera befogenhet att meddela föreskrifter

om lokalisering. Beträffande utformningen av lagregeln hänvisas till

författningskommentaren (avsnitt 13.1).

9 Lagring av gasol

Regeringens förslag: Lagringsskyldighet för gasol

införs för värmeverk och kraftvärmeverk. Lagrings-

skyldigheten fullgörs dock normalt med annat

lagringsbränsle enligt tillsynsmyndighetens be-

stämmande.

 Lagringsskyldiga säljare av gasol medges att

lagra annat bränsle i ökad utsträckning, utom i

vad avser lagring för krigssituationer.

 Oljelagringsutredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

 Remissinstanserna: Svenska Gasföreningen anser att det saknas motiv för att

beredskapslagra gasol för krigssituationer, eftersom gasol saknar betydelse för

verksamhet som måste upprätthållas i sådana situationer. Med hänvisning till att

det i Europa inte ställs några krav på gasollagring hävdar föreningen att även

lagring för fredstida oljekriser av gasol är onödig. Om lagring ändå krävs bör

den ske i form av bränslen som medför lägre lagringskostnader. Föreningen anser

vidare att lagring i annat nordiskt land bör generellt godtas.

 Skälen för regeringens förslag: Gasol för användning som bränsle tvångslagras

för fredstida oljekriser enligt de allmänna reglerna i lagen (1984:1049) om

beredskapslagring av olja och kol (LBOK). Lagringsskyldigheten ligger dock, till

skillnad från vad som gäller i övrigt, helt hos säljarna. Gasol för

krigssituationer har hittills lagrats av staten. Ansvaret för denna lagring

skall, i likhet med vad som gäller för övriga oljeprodukter, föras över till

näringslivet. Till grund för riksdagens beslut om krigslagringen våren 1994 låg

bl.a. beräkningar av behovet av gasol för användning i viss krigsviktig

industri.

 Oljelagringsutredningen (OLU) har beräknat den totala användningen av gasol som

bränsle i Sverige till ca 500 000 ton om året, varav ca 400 000 ton används inom

industrin och återstoden huvudsakligen inom värmeverk och kraftvärmeverk. Ett

ton gasol motsvarar ca 1,25 m3 eldningsolja.

 En tvångslagring som utvidgas till att omfatta också lagring för

krigssituationer innebär att lagringsskyldigheten för säljarna av gasol ökar. I

syfte att begränsa kostnaderna för dessa har OLU föreslagit att också

innehavarna av sådana värmeverk och kraftvärmeverk som använder gasol skall

kunna åläggas att lagra. Enligt förslaget skall lagringsskyldigheten gälla vid

en förbrukning under basåret av minst 1 000 ton gasol. Energimässigt ligger

denna gräns väsentligt lägre än vad som gäller för eldningsolja, dvs. 5 000 m3.

 Regeringen anser det rimligt att värmeverken och kraftvärmeverken

beredskapslagrar gasol på samma villkor som gäller för olja. Gasol torde vara i

stort sett utbytbart med eldningsolja inom detta användningsområde. För ett

värmeverk som använder enbart gasol bör lagringsskyldigheten inträda först vid

en förbrukning av minst 4 000 ton under basåret. Regeringen finner nämligen, med

avvikelse från vad OLU har föreslagit, att gränsen bör ligga på samma nivå som

för andra lagringsbränslen. Också när ett värmeverk använder flera lagrings-

bränslen, jämte i förekommande fall naturgas, bör lagringsskyldigheten inträda

när den sammanlagda förbrukningen energimässigt når upp till den angivna nivån.

För kraftvärmeverk har regeringen, som framgått (avsnitt 8), föreslagit en annan

grund för att bestämma när lagringsskyldighet skall inträda än förbrukningen.

 Kostnaderna för att lagra gasol är mycket höga, beroende på att gasol måste

hållas under tryck eller kylas ned vid lagringen. Regeringen anser därför i

likhet med OLU att tillsynsmyndigheten normalt bör medge att lagringsskyldig-

heten för värmeverk och kraftvärmeverk som använder gasol fullgörs med ett

utbytbart bränsle. Därigenom kan kostnaderna för lagringen begränsas väsentligt.

 Ett liknande synsätt kan tillämpas på den lagring som ombesörjs av lagrings-

skyldiga säljare av gasol och som grundas på deras försäljning till kunder inom

industrin. Tillsynsmyndigheten medger redan nu i viss utsträckning, med stöd av

14 § LBOK, att skyldigheten fullgörs genom lagring av annat bränsle. Enligt

regeringens uppfattning är det förenligt med gällande riktlinjer att dispens-

givningen utvidgas i den utsträckning säljaren kan visa att försäljningen går

till ändamål som inte är specifikt beroende av gasol av t.ex. processtekniska

skäl. Det kan t.o.m. övervägas om lagringsskyldighet för säljare av gasol inför

oljekriser alls har något berättigande. Användaren har möjlighet att genom egna

åtgärder minska sitt specifika gasolberoende, vilket i regel torde medföra en

lägre samhällsekonomisk kostnad än lagring av gasol hos säljaren. Regeringen

avser att låta denna fråga ingå i uppdraget för en kommande kontrollstation för

oljelagringen. Det kan i sammanhanget nämnas att Sveriges internationella

åtaganden om oljelagring inte innefattar lagring av gasol. Som framgått kommer

en motsvarande mängd olja att lagras även i fortsättningen.

 Vad som här sagts gäller enbart lagringen för fredstida oljekriser. För

krigssituationer räknar regeringen med viss fortsatt lagring av gasol hos

säljarna. Den mängd som behöver lagras är dock relativt liten och torde kunna

rymmas i den befintliga lagringskapaciteten.

10 Lagring av flygfotogen

Regeringens förslag: Flygfotogen skall i fortsätt-

ningen vara lagringsbränsle. Ansvaret för att

lagra flygfotogen för krigssituationer skall ligga

hos säljarna, i enlighet med vad som gäller för

oljeprodukter i allmänhet. Förbrukningen för såväl

utrikes som inrikes flygtrafik skall läggas till

grund för lagringsskyldighet.

 Inga krav ställs på lagring av flygfotogen för

fredstida oljekriser. Behoven i sådana kriser

tillgodoses bl.a. genom omställning av de svenska

raffinaderiernas produktion.

 Oljelagringsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) anser att

beredskapslagring av flygfotogen bör införas inte bara för krigssituationer utan

även för fredstida oljekriser. Skälet är att den internationella marknaden för

flygfotogen har visat sig vara mycket störningskänslig och att det därför kan

uppstå svårigheter att försörja den svenska marknaden med denna produkt under en

oljekris. NUTEK pekar vidare på att en omställning av de svenska raffinaderierna

till ökad produktion av flygfotogen begränsar möjligheterna att producera bl.a.

miljödiesel. Även Luftfartsverket anser att lagringen för oljekriser bör omfatta

flygfotogen. Verket bedömer att de ökade kostnader som skulle bli följden av ett

krav på sådan lagring inte skulle få något större genomslag i de totala

kostnaderna för flygtrafiken och att benägenheten att tanka utomlands inte

skulle påverkas nämnvärt.

 Svenska Petroleum Institutet (SPI) ifrågasätter principiellt behovet av

särskild krigslagring av flygfotogen, liksom av oljeprodukter i övrigt. Skulle

lagring av flygfotogen ändå krävas anser SPI, till skillnad från

Oljelagringsutredningen (OLU), att basmängder bör beräknas enbart på grundval av

den inhemska förbrukningen.

 Skälen för regeringens förslag: Flygfotogen har hittills inte varit

lagringsbränsle enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol

(LBOK). All beredskapslagring har genomförts av staten. Till följd av riksdagens

beslut om att den statliga civila lagringen för krigssituationer skall avvecklas

under en femårsperiod måste behovet av krigslagring tillgodoses på annat sätt.

OLU har föreslagit samma ordning som för civil krigslagring av andra oljeproduk-

ter, nämligen utvidgad lagringsskyldighet för oljehandeln. Därmed skulle

lagringen komma att skötas av fem internationellt verksamma oljeföretag som i

dag svarar för praktiskt taget all försäljning av flygfotogen på den svenska

marknaden.

 Det bör framhållas att ett ändrat huvudmannaskap i enlighet med OLU:s förslag

innebär ganska små förändringar i det sätt på vilket verksamheten bedrivs.

Huvuddelen av Statens oljelagers lager av flygfotogen förvaras nämligen i

anläggningar som tillhör något av de nämnda oljeföretagen och omsätts också av

dem enligt avtal. En mindre del av lagren förvaras vid vissa civila flygplatser

och omsätts av Försvarsmakten. Denna del av lagren förutsätts stå kvar i statens

ägo. Följaktligen ställer övergången till den föreslagna ordningen inga krav på

omfattande investeringar i ny lagringskapacitet.

 Regeringens förslag förutsätter en ändring i 5 § LBOK, där lagringsbränslena är

uppräknade. Regeringen kan därefter genom att bestämma ett lagringsprocenttal

för flygfotogen reglera storleken av det lager som skall hållas av de

lagringsskyldiga företagen. Därvid bör hänsyn tas till att staten alltjämt skall

svara för en viss del av lagringen. Beträffande eventuella justeringar av det

totala lagerbehovet för flygfotogen i samband med det kommande försvarsbeslutet

gäller givetvis samma som redan har anförts i fråga om den allmänna lagringen

för krigssituationer (avsnitt 6.2).

 OLU har bedömt kostnaden för den föreslagna krigslagringen till något öre per

liter flygfotogen, förutsatt att kostnaden slås ut på all civil användning.

Därmed antas att också försäljningen av flygfotogen för internationell trafik,

som svarar för ca 70 % av den totala försäljningen, skall ligga till grund för

beräkningen av basmängder. Regeringen anser att en sådan ordning är rimlig med

hänsyn bl.a. till det administrativa merarbete och de gränsdragningsproblem som

kan uppkomma om endast försäljning för inrikes trafik ingår i

beräkningsunderlaget. Förslaget kräver en ändring i 6 § LBOK.

 I likhet med OLU har regeringen bedömt att det inte finns tillräckliga skäl att

införa tvångslagring av flygfotogen för fredstida oljekriser. Under sådana

kriser bör det finnas möjligheter att kompensera eventuella bortfall i importen

genom ökat utbyte av flygfotogen i de svenska oljeraffinaderierna. Också kon-

sumtionsbegränsande åtgärder kan tillgripas vid behov.

 Det kan tilläggas att Sveriges åtaganden enligt avtalet om det Internationella

energiprogrammet (IEP) och som medlem av EU inte medför någon specifik skyldig-

het att lagra flygfotogen. Däremot ingår användningen av denna produkt i

underlaget för de beräkningar av den totala mängd olja som skall lagras i

Sverige för oljekriser.

11 Övriga frågor

11.1 Lagring i annat land

Regeringens förslag: I enlighet med EU:s regler

öppnas möjlighet för lagringsskyldiga företag att

hålla en viss del av sitt beredskapslager i annat

land, förutsatt att ett särskilt avtal om sådan

lagerhållning har träffats mellan svenska rege-

ringen och regeringen i det berörda landet. Med-

givande lämnas av tillsynsmyndigheten, som därvid

ställer villkor som behövs från beredskapssynpunkt.

Lager avsedda för krigssituationer skall även

fortsättningsvis hållas i Sverige.

 Oljelagringsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) tillstyrker i

princip Oljelagringsutredningens (OLU) förslag men anser att beredskapslagring

utomlands i form av råolja bör bedömas restriktivt. Som grundkrav för sådan

lagring bör gälla att råoljan lagras i anslutning till ett raffinaderi som det

lagringsskyldiga företaget äger eller är delägare i och som det normalt

utnyttjar.

 Försvarsmakten, Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) och Försvarets

forskningsanstalt (FOA) har framfört invändningar mot att beredskapslagring

utanför landets gränser medges, i vart fall såvitt avser lagring för

krigssituationer.

 Skälen för regeringens förslag: I OLU:s uppdrag ingick att klarlägga

konsekvenserna av ett medlemskap i EU för den svenska beredskapslagringen av

olja och kol. OLU:s analys har utmynnat i slutsatsen att medlemskapet innebär

endast små förändringar på detta område. På en punkt innebär EU:s regler

emellertid en principiell skillnad i förhållande till vad som gäller i Sverige.

Krislagring utanför det egna landets gränser är inom EU tillåten på vissa

villkor. Enligt den grundläggande rättsakten på området, rådets direktiv

68/414/EEG av den 20 december 1968 om skyldighet för medlemsstater i EEG att

inneha minimilager av råolja eller oljeprodukter, får företag i en medlemsstat

hålla krislager på en annan medlemsstats territorium, förutsatt att det har

träffats ett särskilt avtal om sådan lagerhållning mellan de berörda staternas

regeringar. Den medlemsstat på vars territorium ett lager hålls får inte

motsätta sig en överföring av lagret till ett annat medlemsland. Krislagring

utanför det egna landets gränser är på liknande villkor tillåten också enligt

avtalet om ett Internationellt energiprogram (IEP).

 Enligt 12 § lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol (LBOK) skall

lagringsbränslen ovillkorligen förvaras inom landet. Enligt regeringens upp-

fattning bör den svenska lagstiftningen anpassas till EU:s regler genom att en

möjlighet öppnas till undantag från kravet på lagring inom landet. Genom ett

tillägg till 14 § LBOK bör tillsynsmyndigheten ges befogenhet att medge sådana

undantag. Medgivanden skall förenas med de villkor som behövs från beredskaps-

synpunkt. Det får anses självklart att ett medgivande inte bör lämnas för

lagring utomlands av olja som är avsedd för krigssituationer. I övrigt bör

frågor om lagring utomlands prövas av tillsynsmyndigheten från fall till fall.

 En naturlig utgångspunkt för prövningen är att utlandslagring skall medges

endast i de länder som normalt försörjer den svenska marknaden med raffinerade

oljeprodukter, dvs. främst de nordiska grannländerna, och att det finns en

intressegemenskap mellan det lagringsskyldiga svenska företaget och det

utländska företag som ombesörjer lagringen. Som NUTEK har påpekat i sitt

remissyttrande kan medgivande att lagra råolja utomlands behöva förenas med

särskilda villkor. Även i övrigt bör myndigheten pröva om det lagringsskyldiga

företaget kan anses ha i rimlig grad säkrat tillgången till den utomlands

lagrade oljan vid en kris.

11.2 Lagringsavgifter

Regeringens förslag: De nuvarande grunderna för

beräkning av avgifterna står fast. Regeringen ges

möjlighet att delegera befogenheten att fastställa

lagringsavgifter till tillsynsmyndigheten.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Lämnar arbetsgruppens förslag utan invändning.

 Skälen för regeringens förslag: Sanktioner mot försummelser av lagrings-

skyldigheten enligt LBOK tar formen av en särskild lagringsavgift. Den som

inte håller fastställt beredskapslager skall till staten betala en avgift.

Avgiften betalas för månad och dess storlek bestäms av regeringen i förordning.

Beloppet skall motsvara en beräknad kapitalkostnad under en månad för den vara

som skulle ha lagrats, med ett tillägg av 60 %. Hittills har ändringar i

avgifterna genomförts med ganska oregelbundna mellanrum på något eller några år.

 OLU ansåg det önskvärt med en ordning som medger en snabbare anpassning av

lagringsavgifterna till det aktuella pris- och ränteläget, vilket skulle

underlättas om avgiftsändringar inte behövde beslutas av regeringen.

Arbetsgruppen har därför lagt fram ett förslag som innebär att tillsynsmyndig-

heten kan ges befogenhet att bestämma avgifternas storlek, utifrån de

grundregler som redan finns i LBOK.

 Regeringen anser att den föreslagna ordningen är lämplig. Normalt bör

lagringsavgifter fastställas av tillsynsmyndigheten. Uttaget av avgifter bör

grundas på en beräkningsmetod som är allmänt känd och som tillämpas konsekvent.

Därigenom får de lagringsskyldiga möjlighet att på ett korrekt sätt bedöma de

ekonomiska konsekvenserna av att inte hålla fastställt lager. Förslaget

förutsätter en ändring i 28 § LBOK.

11.3 Vinterdispensen

Regeringens förslag: Bestämmelsen om möjlighet för

regeringen att medge att föreskrivna lagringsvoly-

mer för tjock eldningsolja m.m. underskrids till-

fälligt - den s.k. vinterdispensen - slopas.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Lämnar arbetsgruppens förslag utan invändning.

 Skälen för regeringens förslag: Sedan lång tid har det funnits bestämmelser om

s.k. vinterdispens för eldningsolja. Innebörden av dispensen är att de

lagringsskyldiga under viss tid och i viss omfattning medges att underskrida den

mängd eldningsolja som normalt skall lagras. Bakgrunden till denna ordning var

ursprungligen att beredskapslagringen av olja också skulle kunna trygga

försörjningen under vintrar med svåra isförhållanden.

 På 1980-talet kom vinterdispensen att framstå som föråldrad. Den slopades genom

beslut av riksdagen år 1984 för tunn eldningsolja, och vid tillkomsten av LBOK

samma år övervägdes att slopa dispensen helt. Det beslöts emellertid att

dispensen tills vidare borde behållas för tjock eldningsolja och råvara för

stadsgas. I 10 § LBOK togs därför in en regel om att regeringen för dessa

lagringsbränslen får bestämma att lagren under annan del av lagringsåret än

januari får med högst 20 % underskrida den volym som lagringsskyldigheten avser.

I propositionen uttalades att vinterdispensen var principiellt tvivelaktig och

att den på sikt borde slopas helt (prop. 1984/85:53 s. 46).

 OLU har inte behandlat frågan. Den tas emellertid upp i NUTEK:s remissyttrande,

där det föreslås att 10 § stryks. Arbetsgruppen har förordat att så sker. Därvid

påpekas att någon dispens inte har lämnats under senare år.

 Enligt regeringens uppfattning är vinterdispensen numera omotiverad med hänsyn

till förändringarna i energianvändningens struktur och i beredskapsplaneringen.

Bestämmelsen bör därför utgå ur LBOK.

11.4 Den dubbla lagringsskyldigheten

Regeringens förslag: Möjlighet införs för till-

synsmyndigheten att bevilja dispens i fall då

tillämpning av gällande regler leder till att både

säljare och köpare blir lagringsskyldiga på grund-

val av samma mängd lagringsbränsle.

 Oljelagringsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Lämnar utredningens förslag utan invändning.

 Skälen för regeringens förslag: En grundläggande princip i LBOK är att

beredskapslager på grundval av viss försäljning eller förbrukning skall hållas

av endast en lagringsskyldig. Denna princip kommer till uttryck i 8 § LBOK, som

innehåller regler om avdrag vid basmängdsberäkningen. En lagringsskyldig säljare

får dra av de mängder bränslen som säljs till en annan säljare eller förbrukare,

förutsatt att denne själv var lagringsskyldig på grundval av försäljning eller

förbrukning inom samma varuslag under kalenderåret närmast före försäljningen.

 Till följd av denna regel kan det uppkomma s.k. dubbel lagringsskyldighet när

bränsle har sålts till ett företag som under året före försäljningåret inte var

lagringsskyldigt men som därefter blir det. Den sålda volymen räknas då in i

basmängden under försäljningsåret för både säljaren och köparen.

 OLU har föreslagit att tillsynsmyndigheten bör ges möjlighet att medge

befrielse från lagringsskyldighet i fall då dubbel lagringsskyldighet uppkommer.

Regeringen förordar OLU:s förslag. Den allmänna dispensregel som nu finns i 24 §

LBOK förutsätter synnerliga skäl för dispensen. Dubbel lagringsskyldighet har

hittills i rättspraxis inte betraktats som en tillräcklig grund. En uttrycklig

bestämmelse bör därför tas in i paragrafen. Beträffande utformningen hänvisas

till författningskommentaren.

 Det bör påpekas att åtskilliga potentiella fall av dubbel lagringsskyldighet

kommer att falla bort om möjlighet till koncernlagring införs och dessutom

gränsen för när en försäljare blir lagringsskyldig höjs enligt regeringens för-

slag (avsnitt 5.3 och 5.4). En förutsättning för dispens bör normalt vara att

den lagringsskyldige har utnyttjat möjligheten till koncernlagring.

11.5 Statliga myndigheters lagring

Regeringens förslag: Rätten till avdrag vid för-

säljning till statlig myndighet med s.k. särskild

lagring står i princip kvar. Vissa begränsningar

kan dock behövas vid tillämpningen av nuvarande

regler. Regeringen bör vid beslut om särskild

lagring ta ställning till om lagringsmängderna

skall berättiga till avdrag.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Lämnar arbetsgruppens förslag utan invändning.

 Skälen för regeringens förslag: Statliga myndigheter omfattas inte formellt av

LBOK:s bestämmelser om tvångslagring. Enligt 1 § LBOK beslutar regeringen om

myndigheters lagring. Bestämmelser härom har lämnats av regeringen i

förordningen (1984:1050) om beredskapslagring av olja och kol. Där sägs att en

myndighet som säljer eller förbrukar dieselbrännolja, eldningsolja eller kol

skall hålla beredskapslager i samma omfattning som om lagen hade varit

tillämplig, varvid lagrets storlek skall fastställas av tillsynsmyndigheten.

 En statlig myndighet kan också genom ett särskilt beslut av regeringen åläggas

att lagra olja eller kol för myndighetens beredskapsbehov. Sådan lagring brukar

benämnas särskild lagring. All den beredskapslagring som för närvarande före-

kommer hos statliga myndigheter är av detta slag. Endast tre myndigheter berörs,

nämligen Försvarsmakten (genom Försva-rets materielverk), Statens järnvägar och

Vägverket.

 Enligt 8 § LBOK får en säljare göra avdrag från sina basmängder vid försäljning

till en myndighet som enligt beslut av regeringen har ålagts att lagra bränsle

inom samma varuslag. Arbetsgruppen har bedömt att denna avdragsrätt bör i

princip bestå men att den kan behöva begränsas med hänsyn till arten av de

lager som respektive myndighet håller. Gruppen anser att det finns starka skäl

för avdrag endast i fråga om leveranserna av flygfotogen till Försvarsmakten.

 Regeringen gör samma bedömning. För att bestämmelsen om avdrag vid leveranser

till myndigheter inte skall tillämpas på ett sätt som leder till underskott i de

totala lagringsmängderna bör det av regeringens beslut om särskild lagring

framgå om bränslet får dras vid säljarens beräkning av basmängder. Detta bör

lämpligen komma till uttryck i lagtexten. Frågan behandlas vidare i kommentaren

till 8 §.

11.6 Ianspråktagande av beredskapslager

Regeringens förslag: Regeringen ges möjlighet att

delegera till myndighet beslut om medgivande för

lagringsskyldig att ta i anspråk beredskapslager i

krig eller annan allvarlig försörjningskris.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Lämnar arbetsgruppens förslag utan invändning.

 Skälen för regeringens förslag: Det saknas för närvarande möjlighet för

regeringen att till myndighet delegera beslut om medgivande för en

lagringsskyldig att ta i anspråk beredskapslager i krig eller annan allvarlig

försörjningskris. Endast för ett fall har viss möjlighet till delegering

öppnats, nämligen för medgivande att tillfälligt ta i anspråk oljekondensverkens

bränslelager. Denna bestämmelse får ses mot bakgrund av att oljekondensverken

kan behöva drivas vid fredstida elbrist, t.ex. om det råder torrår.

 Regeringen bör ges generell rätt att delegera beslut om medgivande att ta i

anspråk lager i krigssituationer. Skälet till detta är främst att dagens

planeringsförutsättningar innebär relativt korta kris- och krigsfall, som

ställer krav på snabba beslut. Särskilt när det gäller de elproducerande anlägg-

ningarna, som lagrar främst för krigssituationer, är det angeläget att beslut om

ianspråktagande av lager kan fattas utan dröjsmål. Förslaget förutsätter en

ändring i 25 § LBOK.

 För fredstida oljekriser finns det enligt regeringens uppfattning ingen

anledning att ändra den nuvarande ordningen. I sådana situationer finns det tid

för regeringen att pröva frågan om ianspråktagande av lagren. Undantaget för

beslut om oljekondensverkens lager bör dock stå kvar.

12 Följdändringar i lagstiftningen om naturgasberedskap

12.1 Allmänt om försörjningsberedskapen på naturgasområdet

Regeringens bedömning: Den nuvarande provisoriska

ordningen för försörjningsberedskapen på natur-

gasområdet bör kunna bestå under ytterligare någon

tid.

 Skälen för regeringens bedömning: År 1985 antog riksdagen en särskild lag om

försörjningsberedskapen på naturgasområdet, samtidigt som den godkände vissa

riktlinjer för denna beredskap (prop. 1984/85:172, bet. 1984/85:FöU13, rskr.

1984/85:390). Bakgrunden var att naturgasen vid denna tid började distribueras i

Sydsverige. Det förutsattes att beredskapen på naturgasområdet i princip skulle

vara lika god som inom andra delar av energiförsörjningen.

 Lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på naturgasområdet är uppbyggd på

samma sätt som lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol (LBOK).

Det finns dock viktiga skillnader, beroende främst på att lagring av naturgas är

väsentligt mer tekniskt komplicerad och kostsam än lagring av olja eller kol. De

beredskapsåtgärder som föreskrivs i lagen är därför av annat slag än lagring av

naturgas.

 Enligt lagen är förbrukare av naturgas med en årsförbrukning av minst 5

miljoner m3 gas, motsvarande 5 000 m3 olja, vid en anläggning skyldiga att hålla

beredskapslager av lämpligt ersättningsbränsle. Dessutom måste de ha tillgänglig

sådan utrustning som behövs för att ersättningsbränslet skall kunna användas vid

anläggningen.

 Skyldiga att vidta beredskapsåtgärder är också de som har sålt naturgas till

förbrukare för energiändamål, dvs. gasdistributörer. Åtgärdernas art är enligt

lagen beroende av vad gasen används till. Om naturgas används till

bostadsuppvärmning är distributören skyldig att, om gastillförseln avbryts eller

försvåras, vidta åtgärder för att värma upp sådana fastigheter som berörs; det

skall för varje gasdistributionsområde finnas en beredskapsplan som visar hur

den alternativa uppvärmningen skall gå till. Om naturgasen används för andra

ändamål av förbrukare som inte själva är skyldiga att hålla lager av

ersättningsbränsle är distributören - enligt ett tillägg till lagen år 1987 - i

princip också skyldig att vidta beredskapsåtgärder, men det anges inte vad

sådana åtgärder skall innebära. Det överlåts till regeringen att meddela

föreskrifter härom.

 De riktlinjer för försörjningsberedskapen på naturgasområdet som år 1985

godkändes av riksdagen innebar bl.a. följande. Beredskapsåtgärder skulle vidtas

enbart för krig och avspärrning, inte för fredskriser. Tills vidare borde

åtgärderna begränsas till storförbrukare, huvudsakligen inom industrin, och till

förbrukare som använde gasen för bostadsuppvärmning. För dessa två kategorier av

förbrukare borde åtgärdernas omfattning bestämmas utifrån bl.a. gällande

planeringsförutsättningar för det ekonomiska försvaret. För övriga kategorier av

förbrukare skulle beredskapsåtgärder anstå tills vidare.

 Dessa riktlinjer innebar att beredskapsfrågan för naturgas fick en provisorisk

lösning i avvaktan på att tekniskt och ekonomiskt godtagbara metoder främst för

lagring av naturgas skulle bli tillgängliga. Man räknade med att det pågående

arbetet med att utveckla sådana metoder skulle ge resultat inom några år.

 I samband med 1987 års försvarsbeslut gjordes några tillägg till de angivna

riktlinjerna (prop. 1986/87:95 bil. 12, bet. 1986/87:FöU11, rskr. 1986/87:310).

Frågan om naturgasens försörjningsberedskap skulle vara permanent löst senast år

1995. Genom det nyssnämnda tillägget till 1985 års lag slogs också fast att

naturgasdistributörerna kan åläggas att ordna beredskapsåtgärder även för andra

förbrukare än gasuppvärmda bostadsfastigheter, t.ex. industrier som inte har så

stor förbrukning att de själva är lagringsskyldiga. Det förutsattes emellertid

att regeringen skulle meddela föreskrifter i frågan först när det fanns

beslutsunderlag för en permanent lösning.

 I samband med 1992 års försvarsbeslut redovisade regeringen det dåvarande läget

i fråga om naturgasberedskapen (prop. 1991/92:102 kap. 11). Beträffande tekniska

metoder anfördes att omfattande utredningar hade visat att stationer för

inmatning av en blandning av gasol och luft har flera fördelar framför stora

naturgaslager, bl.a. lägre kostnader och ökad geografisk spridning. Det fanns

emellertid vissa driftsmässiga nackdelar med en lösning baserad på

gasol-luftstationer. Regeringen hänvisade också till den stora osäkerheten

rörande naturgasens roll i det svenska energisystemet. Mot den redovisade

bakgrunden borde frågan övervägas ytterligare.

 Under de senaste åren har arbetet inom naturgasbranschen i allt högre grad

inriktats på gasol-luftalternativet. I Malmö finns nu en gasol-luftstation som

med kort varsel kan kopplas in vid störningar i den normala tillförseln av

naturgas. Det pågår förberedelser för att gasol-luftblandningen vid behov skall

kunna distribueras inom hela Sydgasområdet. Därmed kommer det att finnas

väsentligt bättre förutsättningar att klara försörjningen för naturgaskunder som

saknar möjlighet att använda annat bränsle. I Göteborg finns en mindre

gasol-luftstation avsedd som reserv för distributionen av naturgas i

stadsgasnätet.

 Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att det inte finns något akut behov

av en slutlig lösning på frågan om försörjningsberedskapen på naturgasområdet.

Den nuvarande provisoriska ordningen bör kunna bestå ytterligare någon tid.

 Det kan tilläggas att Energikommissionen enligt sina direktiv (dir. 1994:67,

tilläggsdirektiv dir. 1994:120) skall lägga fram förslag om program med tidsan-

givelser för omställningen av det svenska energisystemet. Kommissionen skall

slutligt redovisa resultatet av sitt arbete senast den 1 september 1995. I det

sammanhanget kan frågan om naturgasens framtida roll för såväl elproduktion som

annan användning komma att belysas.

12.2 Lagring av ersättningsbränsle

Regeringens förslag: Beredskapslagringen av er-

sättningsbränsle för värmeverk och kraftvärmeverk

som förbrukar naturgas skall prövas enligt samma

regelsystem som har föreslagits för övriga värme-

verk och kraftvärmeverk (avsnitt 8).

 Storleken av beredskapslagret av ersättnings-

bränsle för andra storförbrukare av naturgas be-

stäms av tillsynsmyndigheten på grundval av rikt-

linjer från regeringen. Utgångspunkten är därvid

behovet av att den berörda verksamheten skall

kunna upprätthållas i krigssituationer.

 Skälen för regeringens förslag: Det finns ett nära sakligt samband mellan LBOK

och de bestämmelser i lagen om försörjningsberedskap på naturgasområdet som

gäller skyldighet för storförbrukare av naturgas att hålla lager av lämpligt

ersättningsbränsle. De enda bränslen som av praktiska skäl för närvarande kan

komma i fråga är olja och kol, dvs. lagringsbränslen enligt LBOK. Genom de

ändrade regler som regeringen nu föreslår för storförbrukares lagring enligt

LBOK uppkommer ett behov av att justera motsvarande bestämmelser i lagen om

försörjningsberedskap på naturgasområdet. Som framgått kan en mer genomgripande

översyn, som omfattar också de övriga bestämmelserna i denna lag, anstå tills

vidare.

 Regeringen lägger alltså nu fram förslag endast om sådana ändringar i lagen som

är direkt föranledda av de föreslagna ändringarna i LBOK. Av störst betydelse är

därvid förslaget om att naturgas som förbrukas vid värmeverk och kraftvärmeverk

undantas från tillämpningsområdet för lagen om försörjningsberedskap på

naturgasområdet. Skälen för detta har redovisats i avsnitt 8. Innebörden är att

beredskapsfrågorna för naturgasbaserade värmeverk och kraftvärmeverk prövas

enligt samma regler som gäller för olje- eller kolbaserade verk, dvs. 18 och

18 a §§ LBOK.

 Genom det föreslagna undantaget för värmeverken och kraftvärmeverken kommer

skyldigheten att vidta beredskapsåtgärder för förbrukare av naturgas i

fortsättningen att avse endast vissa storförbrukare inom industrin. Enligt 6 §

lagen om försörjningsberedskap på naturgasområdet fullgörs denna skyldighet

genom att hålla beredskapslager av lämpligt ersättningsbränsle och att ha sådan

utrustning tillgänglig som behövs för att bränslet skall kunna användas vid

anläggningen. Under lagringsåret 1994/95 finns tio naturgasförbrukare inom

industrin med lager av ersättningsbränsle, huvudsakligen i form av tjock

eldningsolja och kol.

 För närvarande bestäms lagringsmängderna för dessa storförbrukare av naturgas

på samma sätt som enligt LBOK gäller för storförbrukare av olja eller kol.

Enligt 10 § lagen om försörjningsberedskap på naturgasområdet bestämmer

regeringen för varje slag av ersättningsbränsle hur stor del av basmängderna som

skall lagras under lagringsåret. Utgångspunkten är därvid, liksom enligt 9 §

LBOK, landets behov av beredskapslager. För närvarande är den andel av

basmängderna som skall lagras av naturgasförbrukare 20 %.

 Denna ordning framstår inte längre som ändamålsenlig. Beredskapsåtgärderna på

naturgasområdet tar sikte enbart på krigssituationer. Till skillnad från vad som

gäller på oljeområdet finns det inga internationella förpliktelser som ställer

krav på nationella beredskapsåtgärder av viss karaktär och omfattning.

Beredskapskraven på industriella storförbrukare av naturgas kan i princip

motiveras endast utifrån beredskapsintresset av att produktionen vid respektive

anläggning kan upprätthållas i krigssituationer.

 Det finns alltså vissa likheter med vad som hittills har gällt i fråga om

beredskapslagring av kol hos industrin. Som framgått av avsnitt 6.3 föreslår

regeringen nu att lagringsskyldigheten för industriella storförbrukare av kol

slopas. Skälet är att de planeringsförutsättningar som gäller efter 1992 års

försvarsbeslut ställer väsentligt lägre krav på produktion i en krigssituation

inom de branscher som är stora förbrukare av kol, t.ex. massa- och

pappersindustrin. Bland de industriföretag som är stora förbrukare av naturgas

finns det emellertid sannolikt flera som av beredskapsskäl bör kunna

upprätthålla viss produktion också i krigssituationer. Detta kan gälla t.ex.

företag inom livsmedelsindustrin. För företag inom andra branscher kan

beredskapsvärdet av produktionen vara mindre.

 Av det sagda följer att kravet på lagring i form av ett generellt lagrings-

procenttal bör ersättas med en metod som medger en mer individuell anpassning av

lagringskravet till beredskapsbehoven för varje storförbrukare av naturgas. En

lämplig förebild kan vara den metod för att fastställa lagringsskyldigheten för

värmeverk och kraftvärmeverk som har redovisats i avsnitt 8. Denna metod innebär

att myndigheten efter prövning av behovet i varje särskilt fall fastställer

storleken av beredskapslagret på grundval av vissa riktlinjer från regeringen. I

den följande kommentaren till 10 § (avsnitt 13.2) diskuteras den närmare utform-

ningen av en motsvarande bestämmelse för att fastställa kravet på lagring av

ersättningsbränsle för naturgas.

13 Författningskommentar

13.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:1049) om beredskapslagring

av olja och kol

3 § Skyldigheten att hålla beredskapslager fastställs för ett år i taget,

räknat från och med den 1 juli till och med den 30 juni (lagringsåret).

Skyldigheten grundas på verksamhet enligt 7 § under det närmast föregående

kalenderåret (basåret) eller, för de anläggningar som anges i 18 §, på de

särskilda bestämmelserna för sådana anläggningar.

Ändringarna i förhållande till paragrafens nuvarande lydelse föranleds av

förslagen om att dels slopa den allmänna lagringen för förbrukare inom industrin

m.m. (avsnitt 5.2), dels hänföra värmeverken och kraftvärmeverken till den

kategori av energiproducerande anläggningar för vilka lagringsskyldigheten

fastställs enligt särskilda bestämmelser (avsnitt 8). Dessa bestämmelser finns i

18-21 §§. Vidare har en redaktionell ändring gjorts i förtydligande syfte.

 4 § Lagringsskyldighet för en anläggning som anges i 18 § åligger den som

innehade anläggningen vid basårets utgång.

 Vid tillämpning av 18 a § skall som en enda anläggning räknas alla värme- eller

elproducerande anläggningar som är anslutna till samma fjärrvärmenät och som har

samma ägare.

 Överlåts anläggningen efter basårets utgång, får tillsynsmyndigheten medge att

lagringsskyldigheten övergår på den nye innehavaren.

Förslaget om att slopa den allmänna lagringen för förbrukare inom industrin m.m.

föranleder en konsekvensändring även i 4 § första stycket. Liksom hittills skall

dock lagringsskyldigheten för vissa energiproducenter vara knuten till innehav

av anläggningar.

 I ett nytt andra stycke ges en definition på anläggningsbegreppet när det

gäller sådana anläggningar som avses i 18 a §, dvs. värmeverk och

kraftvärmeverk. Motiven redovisas i kommentaren till den paragrafen.

5 § Beredskapslagringen skall omfatta följande bränslen (lagringsbränslen).

KN-nr Varuslag

1. 2701 Kolbränslen

 2702

 2704

2. 2710 00 27 Motorbensin

 2710 00 29

 2710 00 32

 2710 00 34

 2710 00 36

3. 2710 00 51 Flygfotogen och annan2710 00 55fotogen

4. 2710 00 69 Dieselbrännolja ocheld-ningsolja 1

5. 2710 00 74- Övriga eldningsoljor

 2710 00 78

6. 2711 12 11- Gasol

 2711 12 98

 2711 13 10-

 2711 13 98

I paragrafen anges de varuslag för vilka lagringsplikt föreligger. Hittills har

definitionen av lagringsbränslena anslutit till den svenska tulltaxan. Genom

Sveriges inträde som medlem i EU vid årsskiftet har EG:s tulltaxa införlivats

med svensk rätt. I EG:s tulltaxa betecknas varor enligt den Kombinerade

nomenklaturen (KN). I 5 § bör följaktligen de svenska tulltaxenumren ersättas

med motsvarande KN-nummer. Därvid följs samma princip som i lagen (1994:1776) om

skatt på energi, m.m., som har trätt i kraft den 1 januari 1995 (jfr prop.

1994/95:54 s. 81). Under varuslaget gasol har dock uteslutits några produkter

som knappast kan komma i fråga för beredskapslagring.

 Förutom de ändringar i nomenklaturen som betingas av ett svenskt medlemskap i

EU bör vissa sakliga ändringar göras i denna paragraf.

 För närvarande är vissa slag av kolbränslen, nämligen kol som malts för

vidareförsäljning och kol-vätskeblandningar, inte lagringsbränslen. Dessa slag

av kolbränslen lämpar sig inte för lagring. Däremot är tillverkare av sådana

kolbränslen skyldiga att lagra varor som behövs för att framställa dem. Om

bränslena har införts till landet gäller motsvarande skyldighet för säljare

eller förbrukare. Bestämmelser om detta finns nu i 7 §. En utförlig redogörelse

för frågan om lagring av kol lämnades i proposition 1984/85:53 (s. 40-42).

 I avsnitt 6.3 har föreslagits att lagring av kol för den tillverkande industrin

skall slopas. Därmed skulle i fortsättningen endast värmeverk och kraftvärmeverk

komma att beredskapslagra kol. Som framgått av avsnitt 8 bör förhållandena vid

varje enskild anläggning prövas när lagringsskyldigheten för värmeverken och

kraftvärmeverken fastställs. I den mån inköpt kolpulver eller kol-vätskebland-

ningar används som bränsle vid sådana anläggningar, vilket knappast torde

förekomma, kan alltså ställning tas till hur lagringsskyldigheten skall

fullgöras i det enskilda fallet. Det finns därmed inte längre något behov av att

i förteckningen över lagringsbränslen i 5 § göra ett generellt undantag för

vissa slag av bearbetade kolbränslen.

 I fråga om oljebränslen har i avsnitt 10 föreslagits att flygfotogen skall ingå

bland lagringsbränslena. Vidare bör dieselbrännolja och eldningsolja 1 utgöra en

kategori. Eldningsolja 2 har utgått. WRD-olja (Wide Range Distillate) hänförs

till övriga eldningsoljor.

 Den nuvarande svenska varunomenklaturen gör ingen åtskillnad mellan

dieselbrännolja och eldningsolja 1, och samma gäller KN. Dessa pro-dukter bör

även fortsättningsvis behandlas som ett varuslag i LBOK. Produkterna är i stor

utsträckning utbytbara. Vid användning som drivmedel kan emellertid

dieselbrännolja behöva uppfylla vissa specifikationer. Detta gäller exempelvis

om den skall användas vintertid, särskilt i de nordliga delarna av landet.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför ha möjlighet

att föreskriva att en viss del av de beredskapslager som hålls av säljare, dvs.

oljehandeln, skall utgöras av oljeprodukter med vissa egenskaper. Denna fråga

behandlas närmare i kommentaren till 13 §.

 Beträffande gasol föreslås ingen ändring i denna paragraf. Gasol är den i

Sverige använda beteckningen för kolvätena propan och butan som internationellt

benämns LPG (Liquid Petroleum Gases). Gasol framställs bl.a. vid raffinering av

råolja och betraktas därmed som en oljeprodukt. I stor utsträckning är gasol

utbytbart med andra flytande och gasformiga bränslen. Gasol har även andra an-

vändningsområden. I kommentaren till 6 § behandlas frågan om att undanta gasol

som används som industriråvara från lagens tillämpningsområde.

6 § Denna lag tillämpas inte på

 1. kol annat än såvitt avser lagringsskyldighet för värmeverk och

kraftvärmeverk enligt 18 a §,

 2. bränsle som utvinns inom landet eller som framställs ur råvara som har

utvunnits inom landet,

 3. bränsle som säljs för utförsel,

 4. bränsle som förbrukas för drift av fartyg i utrikes trafik eller som införs

i landet på annat transportmedel för detta transportmedels drift,

 5. gasol som används som råvara i petrokemisk industri.

 Att lagringsskyldigheten i vissa fall kan avse annat än lagringsbränsle framgår

av 14 och 19-21 §§.

Genom paragrafens första stycke undantas bränslen som är lagringsbränslen enligt

5 § från lagens tillämpning i vissa fall.

 Som en följd av förslaget i avsnitt 6.3 bör av första stycket punkt 1 framgå

att lagen tillämpas endast på kol för förbrukning i värmeverk och kraftvärme-

verk.

 Enligt den nuvarande lydelsen av punkt 3 tillämpas lagen inte på bränsle som

säljs för export eller som förbrukas utom landet. I avsnitt 10 har föreslagits

att all försäljning av flygfotogen för civila ändamål inom landet skall grunda

lagringsskyldighet hos försäljarna, dvs. oljebolagen. Skyldigheten avses gälla

också flygfotogen som efter tankning i Sverige används i utlandstrafiken. Alltså

bör undantag i fortsättningen inte göras för bränsle som förbrukas utom landet.

För bränsle som förbrukas för drift av fartyg i utrikes trafik eller som införs

i landet på annat transportmedel för dettas drift bör däremot det nuvarande

undantaget i punkt 4 alltjämt gälla.

 Lagringsbränslen bör i princip inte omfattas av LBOK i den mån de används för

icke-energiändamål. Därför föreslås i första stycket en ny punkt 5 av innebörd

att gasol som används som råvara för petrokemisk industri skall ligga utanför

lagens tillämpningsområde. Omkring hälften av den nuvarande

användningen av gasol i landet används inom denna industri vid framställningen

av eten, som i sin tur används vid tillverkning av plaster. En alternativ råvara

vid etenframställning är nafta, en oljeprodukt som utvinns vid raffinaderier.

Nafta är inte lagringsbränsle.

 I andra stycket bör hänvisningen till 11 § tas bort med hänsyn till att

bestämmelserna i denna paragraf om ersättningsbränsle för kol föreslås utgå.

 I lagtexten ersätts termerna export och import genomgående med utförsel och

införsel. Anledningen är att export och import efter Sveriges inträde som medlem

i EU används endast för att beteckna utförsel och införsel till länder som står

utanför tullunionen.

7 § Skyldig att hålla beredskapslager av annat lagringsbränsle än kol under

ett lagringsår är den som

 1. till landet infört annat lagringsbränsle än kol och under basåret sålt eller

förbrukat sådant bränsle,

 2. drivit oljeraffinaderi inom landet och under basåret sålt annat

lagringsbränsle än kol,

 3. av lagringsskyldig som avses i 1 eller 2 köpt samt under basåret sålt

 a) minst 2 500 ton gasol eller

 b) minst 50 000 kubikmeter andra lagringsbränslen än kol.

I paragrafen anges förutsättningarna för sådan lagringsskyldighet som grundas på

införsel eller försäljning. Som redan framgått avses LBOK bli tillämpad på kol

endast i vad avser värmeverk eller kraftvärmeverk, för vilka särskilda bestäm-

melser föreslås gälla. Därav följer att lagringsskyldigheten enligt denna

paragraf inte skall omfatta kol, vilket bör framgå uttryckligen av lagtexten.

 Vidare bortfaller behovet av att i paragrafen definiera de lagringsskyldiga

förbrukarna, eftersom förbrukning enligt vad som föreslagits i avsnitt 5.2 inte

längre skall utgöra grund för allmän lagringsskyldighet. De nuvarande punkterna

4 och 5 kan därmed strykas, vilket innebär en betydande regelförenkling.

Dessutom bör den i punkt 3 angivna gränsen för återförsäljares lagrings-

skyldighet höjas från 20 000 m3 till 50 000 m3 olja enligt förslaget i avsnitt

5.4. Gränsen för säljare av gasol bör på motsvarande sätt höjas från 1 000 ton

till 2 500 ton.

8 § Storleken av det beredskapslager som en lagringsskyldig skall hålla

beräknas på grundval av mängden sålda eller, för förbrukare som infört

lagringsbränsle till landet, förbrukade bränslen (basmängden).

 Basmängden motsvarar den mängd försålda bränslen som medför lagringsskyldighet

enligt 7 § med avdrag för bränslen som sålts direkt till eller för leverans till

 1. någon som under kalenderåret närmast före försäljningen sålt bränsle inom

samma varuslag i sådan omfattning att lagringsskyldighet uppkommit enligt 7 §,

 2. någon som vid tiden för försäljningen var lagringsskyldig enligt 18, 18 a,

19, 20 eller 21 §,

 3. någon statlig myndighet som vid tiden för försäljningen enligt beslut av

regeringen var skyldig att lagra bränsle inom samma varuslag, om bränslet enligt

beslutet får dras av.

 För förbrukare som infört lagringsbränsle till landet motsvarar basmängden den

mängd förbrukade bränslen som medför lagringsskyldighet enligt 7 §.

I denna paragraf finns bestämmelser om beräkningen av basmängder som skall ligga

till grund för storleken av de lagringsskyldigas beredskapslager. Som en följd

av vad som föreslagits i avsnitt 5.2 om att allmän lagringsskyldighet på

grundval enbart av förbrukning skall slopas kommer paragrafen att gälla främst

beräkningen av basmängder vid försäljning. Förbrukare med egen införsel, t.ex.

vissa stora industriföretag, kommer dock alltjämt att vara lagringsskyldiga

enligt 7 § punkt 1.

 En grundprincip i LBOK är att försäljning skall berättiga till avdrag vid

basmängdsberäkningen när lagringsbränslet säljs till en annan lagringsskyldig.

Annars skulle samma basmängd kunna ge upphov till lagringsskyldighet på två

håll. I paragrafens andra stycke anges de tre kategorier av köpare till vilka en

försäljning ger avdragsrätt för säljaren.

 Den första kategorin är köpare som själva är lagringsskyldiga på grundval av

försäljning av bränsle inom samma varuslag. Det är vanligtvis fråga om en

distributör av oljeprodukter som får sina leveranser från något av de stora

oljehandelsföretagen och som säljer vidare till slutkunder. Ofta tillhör både

köpare och säljare samma koncern eller företagsgrupp.

 Av skäl som har redovisats i avsnitt 11.4 kan det i vissa fall uppkomma s.k.

dubbel lagringsskyldighet vid försäljning från ett oljehandelsföretag till en

återförsäljare. Detta problem kan lösas genom att möjlighet till dispens införs.

I kommentaren till 24 § behandlas frågan om utformningen av en sådan

dispensregel.

 Den andra kategorin är sådana energiproducerande anläggningar för vilka

särskilda bestämmelser om lagringsskyldighet gäller. För närvarande omfattar

dessa bestämmelser bl.a. oljekondensverk och gasturbinanläggningar för

elproduktion. Som framgått skall också värmeverk och kraftvärmeverk hänföras

till denna grupp.

 Den tredje kategorin är vissa statliga myndigheter som genom särskilda beslut

av regeringen har ålagts att lagra bränsle inom samma varuslag. I avsnitt 11.5

har behandlats frågor om denna s.k. särskilda lagring. Av skäl som där har

redovisats bör avdragsrätten begränsas med hänsyn till myndighetslagringens art.

Regeringen kan lämpligen ta ställning till omfattningen av avdragsrätten i

samband med att beslut om särskild lagring fattas. Ett tillägg av denna innebörd

bör göras i andra stycket punkt 3.

9 § Med utgångspunkt i landets behov av beredskapslager av olja bestämmer

regeringen för varje slag av lagringsbränsle hur stor andel av basmängderna som

skall lagras under lagringsåret.

Denna paragraf innehåller en central bestämmelse i LBOK. För de berörda

varuslagen fastställer regeringen årligen, på förslag av tillsynsmyndigheten,

de s.k. lagringsprocenttalen. Detta sker genom en särskild förordning, senast

förordningen (1994:115) om beredskapslagring av olja och kol m.m. under

lagringsåret 1994/95. Som framgår av paragrafens lydelse skall lagren beräknas

utifrån landets samlade behov, och alltså inte för behovet för något visst

ändamål.

 I vad avser oljeprodukter styrs lagringsprocenttalen sedan år 1987 av

lagringsbehovet för fredstida oljekriser, som motsvarar Sveriges åtagande enligt

IEP-avtalet att hålla lager motsvarande 90 dagars normal nettoimport. Lagrings-

procenttalet uppgår i enlighet härmed till 25 % för alla oljeprodukter som är

lagringsbränslen.

 I vad avser kol styrs lagringsprocenttalet däremot av beredskapsbehovet för

krigssituationer. Det nuvarande lagringsprocenttalet på 26 % motsvarar behoven

under ett förkrigs- och krigsskede enligt de planeringsförutsättningar som

gällde för totalförsvaret under senare delen av 1980-talet.

 Som framgått av bl.a. avsnitt 4.3 kan LBOK användas som instrument för bered-

skapslagring med skilda syften och inriktning. Det är statsmakternas beslut om

allmänna riktlinjer för lagringen som avgör vilka mål som skall gälla och hur

dessa mål skall nås. Det beslut som riksdagen fattade om krigslagringen våren

1994 och som nu följs upp med förslag om finansiering m.m. innebär viktiga

förändringar i de riktlinjer som i huvudsak har gällt sedan år 1987. En

principiellt betydelsefull ändring är att säljarna av olja - i praktiken

oljehandeln - med stöd av LBOK skall kunna åläggas att lagra även för

krigssituationer.

 En sådan utvidgad tvångslagring förutsätter ingen ändring i denna paragraf

eller i någon annan bestämmelse i LBOK. Emellertid kommer 9 § att få tillämpas

på ett annat sätt än för närvarande. När regeringen bestämmer lagringsprocentta-

len för oljeprodukter kommer beslutet att grundas på beräkningar av det samlade

beredskapsbehovet för såväl oljekriser enligt IEP-åtagandet som krigssitua-

tioner. Detta innebär att de nuvarande lagringsprocenttalen för dessa produkter

får höjas med ett antal procentenheter så att också krigslagren innefattas i de

mängder som skall lagras. Vidare kommer det sannolikt inte längre att vara

möjligt att ge offentlighet åt lagringsprocenttalen, eftersom krigslagrens

storlek lätt skulle kunna beräknas utifrån dessa procenttal.

 Den föreslagna lydelsen av paragrafen överensstämmer med nuvarande 9 § första

meningen, dock att hänvisningen till kol faller bort. År 1987 infördes i en

andra mening en specialregel för värmeverk och kraftvärmeverk. Med hänsyn till

att bestämmelser om sådana verk föreslås bli sammanförda med bestämmelser om

vissa andra energiproducerande anläggningar i 18-21 §§ bör denna mening strykas.

11 § Lagringsskyldigheten skall fullgöras med bränslen inom de varuslag som de

lagringsskyldiga sålt eller förbrukat.

 Lagringsskyldigheten skall fullgöras med varor som den lagringsskyldige äger.

Den får inte fullgöras med varor som transiteras.

 Om undantag från denna paragraf finns bestämmelser i 14, 22 och 23 §§.

Förslaget i avsnitt 6.3 om att den allmänna lagringsskyldigheten för kol skall

slopas föranleder en konsekvensändring i första stycket, där två meningar

stryks. Andra och tredje stycket är oförändrade.

12 § Lagringsbränslen skall förvaras inom landet i lageranläggningar, som de

lagringsskyldiga förfogar över, på ett från beredskaps- och kontrollsynpunkt

tillfredsställande sätt.

 Om undantag från denna paragraf finns bestämmelser i 14 §.

Den nuvarande lydelsen av 12 § utesluter lagring i annat land. Med hänsyn till

EU:s regler har i avsnitt 11.1 föreslagits att sådan lagring skall kunna medges

under vissa förutsättningar. Paragrafen bör kompletteras med ett andra stycke i

vilket hänvisas till 14 §. Denna innehåller bestämmelser om undantag som får

medges av tillsynsmyndigheten.

13 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får för att

tillgodose beredskapsbehov meddela föreskrifter om var beredskapslager skall

finnas samt om att en viss del av de lager av oljeprodukter som skall hållas av

säljare skall förvaras i bergrum eller skyddas på annat sätt eller utgöras av

oljeprodukter med vissa egenskaper.

I paragrafen behandlas nu frågor om lokalisering och bergrumsförvaring av lager.

Med stöd av bestämmelserna i denna paragraf har regeringen i förordningen

(1984:1050) om beredskapslagring av olja och kol meddelat föreskrifter om

lokalisering av beredskapslager för värmeverk och kraftvärmeverk, gasturbi-

nanläggningar, oljekondensverk och stadsgasverk. I avsnitt 8 har redovisats ett

förslag från OLU om skärpning av nuvarande lokaliseringskrav för värmeverken och

kraftvärmeverken. Om sådana skärpningar visar sig motiverade kan de föreskrivas

utan lagändring.

 Förslaget till ändring i 13 § LBOK innebär främst att paragrafens tillämp-

ningsområde vidgas till att omfatta också frågor om de lagrade produkternas

egenskaper.

 I kommentaren till 5 § har berörts de problem som kan uppkomma genom att

dieselbrännolja och eldningsolja 1 i lagringshänseende utgör ett och samma

varuslag. Det bör finnas möjligheter att föreskriva att sådan olja som hålls i

lager skall uppfylla vissa tekniska specifikationer så att den kan användas för

avsedda ändamål. Detta blir givetvis av allra största vikt när den nuvarande

tvångslagringen på grundval av LBOK enligt regeringens förslag utvidgas till att

omfatta också den civila lagringen för krigssituationer. Denna lagring avser

främst fordonsdrivmedel, inklusive en stor del av Försvarsmaktens behov.

Krigslagren av olja måste alltså uppfylla bl.a. de krav som ställs för drift av

dieselmotorer i de delar av landet där lagren finns och där de lagrade

produkterna skall användas.

 Alltså bör i LBOK införas en möjlighet att lämna föreskrifter om de lagrade

produkternas egenskaper. Detta kan lämpligen ske genom ett tillägg till 13 §.

 Bestämmelsen om förvaring i bergrum bör vidgas så att också andra typer av

fysiskt skydd eller bevakning skall kunna föreskrivas. Därmed ges möjlighet att

anpassa kravet på skydd till behoven i varje särskilt fall.Vidare bör regeringen

ges möjlighet att delegera beslutsrätten enligt denna paragraf till en

myndighet. Sådana föreskrifter om lagrade produkters egenskaper som avses i det

föreslagna tillägget till paragrafen bör lämpligen fattas på myndighetsnivå.

Möjligheten till delegation bör gälla även i fråga om sådana föreskrifter om

lokalisering och skydd som kan meddelas med stöd av denna paragraf.

14 § Tillsynsmyndigheten får medge

 1. att en lagringsskyldig lagrar annat lagringsbränsle än det som skall lagras

enligt 11 §,

 2. att någon som driver ett oljeraffinaderi helt eller delvis fullgör sin

lagringsskyldighet genom att lagra råolja, andra råvaror för tillverkningen

eller halvfabrikat,

 3. att lagringsskyldigheten fullgörs med bränsle som finns i något annat land.

 Ett medgivande skall förenas med de villkor som behövs från beredskapssynpunkt.

I konsekvens med förslaget om att slopa den allmänna lagringen av kol bör

nuvarande bestämmelser om kol i första stycket punkt 1 strykas.

 I övrigt innehåller denna punkt en bestämmelse om att undantag kan medges från

kravet i 11 § på att lagringsskyldigheten skall fullgöras med samma varor som

har grundlagt den. Frågan om ett sådant medgivande bör ges eller inte får

bedömas mot bakgrund av syftet med beredskapslagringen. Avgörande har ansetts

vara om det lagrade bränslet i en krissituation omgående kan utnyttjas i den

lagringsskyldiges verksamhet eller vid behov bidra till att trygga samhällets

nödvändiga funktioner (prop. 1984/85:53 s. 68). Den som övergår från ett

lagringsbränsle till ett annat bör alltså kunna få tillstånd att lagra det

bränsle han använder. Det bör understrykas att ett medgivande enligt 14 § första

stycket punkt 1 inte kan avse lagring av annat bränsle än lagringsbränsle.

 Första stycket punkt 2 innehåller en viktig specialregel för oljeraffinaderier.

Lagringsskyldigheten för dem kan efter tillstånd få fullgöras genom lagring av

råolja, som inte är ett lagringsbränsle. Tillsynsmyndigheten har regelmässigt

lämnat sådana tillstånd. Det har framförts önskemål om att också vissa halv-

fabrikat i processen skall kunna räknas in i raffinaderiernas beredskapslager.

Dessa halvfabrikat är i regel likvärdiga med råolja från beredskapssynpunkt. Det

bör därför göras ett tillägg till punkt 2 av innebörd att tillsynsmyndigheten

kan låta raffinaderiernas lagringsskyldighet fullgöras, förutom med råolja,

också med andra råvaror för tillverkningen eller halvfabrikat.

 Vidare bör i första stycket föras in en ny punkt 3 som öppnar möjligheter att

fullgöra lagringsskyldighet genom lagring i ett annat land. I avsnitt 11.1 har

redovisats motiven för detta förslag och även för de faktorer som tillsynsmyn-

digheten bör ta hänsyn till vid prövningen av frågor om medgivande att lagra

utomlands.

16 § Till ledning för tillsynsmyndighetens beslut enligt 15 § skall den som är

lagringsskyldig enligt 7 § eller 18 § tredje stycket före den 1 februari närmast

efter basåret avge en deklaration rörande sin försäljning eller förbrukning

under basåret av lagringsbränslen.

 Till ledning för beslut om lagringsmängder skall den som är lagringsskyldig

enligt 18 a-20 §§ inom samma tid lämna en deklaration avseende dels

förbrukningen under basåret av lagringsbränslen och naturgas, dels behovet av

bränsle och annan energi för att driva anläggningen.

 Deklarationen skall avges på heder och samvete.

Enligt paragrafens nuvarande lydelse skall den som är lagringsskyldig deklarera

sin försäljning eller förbrukning under basåret till ledning för till-

synsmyndighetens beslut om lagrens storlek. Med hänsyn bl.a. till vad som

föreslagits om ändrade grunder för värmeverkens och kraftvärmeverkens lagrings-

skyldighet bör bestämmelser om deklarationer för sådana anläggningar föras till

ett nytt andra stycke, som skall gälla också deklarationer för oljekondensverk

och gasturbiner för elproduktion.

 Första stycket kommer därmed att avse främst deklarationer till grund för

beslut om allmän lagring. Det som skall deklareras är försäljning eller

förbrukning under basåret av bränslen. Den nuvarande lydelsen av paragrafen,

enligt vilken bränslen som avses i 7 § skall deklareras, bör ändras så att det

framgår att deklarationerna skall omfatta samtliga lagringsbränslen.

 Andra stycket handlar om deklarationer för sådana anläggningar som avses i

18 a-20 §§. Beträffande värmeverken och kraftvärmeverken har i avsnitt 8

föreslagits att skyldigheten att lagra för krigssituationer i fortsättningen

skall bestämmas efter särskild prövning, där hänsyn tas till förhållandena vid

varje enskilt verk. Frågan behandlas närmare i kommentaren till en föreslagen ny

18 a §. Innebörden av förslaget är att förbrukningen av lagringsbränslen under

basåret inte längre skall utgöra den enda grunden för beslut om lagringsmängder.

Sådana beslut måste i fortsättningen grundas på kännedom också om vilka bräns-

len, importerade eller inhemska, och vilka andra energislag som behövs för att

driva anläggningarna i krigssituationer. Av intresse är därvid bl.a. möjlig-

heterna att upprätthålla eller öka användningen av inhemska bränslen.

 Följaktligen bör den som innehar ett värmeverk eller ett kraftvärmeverk avge en

deklaration som ger underlag för en mer individuell prövning av behovet av

beredskapslager. En bestämmelse om detta bör tas in i ett andra stycke till 16

§. Av den föreslagna lydelsen framgår att det som skall deklareras är behovet av

bränslen och annan energi, t.ex. spillvärme, värmepumpar eller elkraft, för att

driva anläggningen. Uppgifterna bör kunna ge vägledning i fråga om möjligheterna

att driva verket i situationer då tillförseln av energi är utsatt för allvarliga

störningar.

 Deklarationen bör omfatta även uppgifter om den faktiska förbrukningen av

lagringsbränslen och i förekommande fall naturgas under basåret. Sådana

uppgifter behövs bl.a. som underlag för att fastställa storleken av de oljelager

för värmeverk och kraftvärmeverk som är avsedda för fredstida oljekriser.

 Samma bestämmelse bör gälla också i fråga om de elproducerande anläggningar som

behandlas i 19 och 20 §§ LBOK, nämligen gasturbinanläggningar och

oljekondensverk. Även om skilda kriterier kommer att gälla för prövningen av

lagerbehoven för sådana anläggningar kommer genom den föreslagna lydelsen av

andra stycket i princip samma regler att gälla i fråga om

deklarationsskyldigheten. Närmare föreskrifter om innehållet i deklarationen för

varje slag av anläggning bör meddelas i tillämpningsbestämmelser.

18 § För värmeverk och kraftvärmeverk, gasturbinanläggningar för framställning

av elektrisk kraft, oljekondensverk och anläggningar för framställning av

stadsgas gäller 18 a-21 §§ i stället för vad som i 7-9, 11 och 15 §§ samt 17 §

första stycket är föreskrivet om lagringsskyldighetens omfattning, fullgörande,

och fastställande. För anläggningar för framställning av stadsgas fullgörs och

fastställs lagringsskyldighet enligt 21 §.

 Regeringen beslutar med utgångspunkt i beredskapsbehovet för anläggningar som

anges i 18 a-20 §§ om riktlinjer för fastställande av lagringsskyldigheten för

dem.

 Den som är lagringsskyldig eller har ålagts lagringsskyldighet enligt 18 a, 19,

20 eller 21 § och som under basåret har sålt annat lagringsbränsle än kol är

också skyldig att under lagringsåret hålla beredskapslager för motsvarande mängd

bränsle inom samma varuslag med avdrag för bränsle som sålts till någon som

anges i 8 § andra stycket 1-3.

I paragrafen anges de slag av energiproducerande anläggningar för vilka

särskilda bestämmelser gäller i stället för bestämmelserna om allmän lagring. I

avsnitt 8 har redovisats skälen till att denna grupp av anläggningar bör omfatta

också värmeverk och kraftvärmeverk.

 I första stycket preciseras vilka bestämmelser i lagen som inte skall gälla för

gruppen energiproducerande anläggningar. Det är fråga om bestämmelserna i 7-9,

11 och 15 §§ samt 17 § första stycket om den allmänna lagringsskyldighetens

omfattning, fullgörande och fastställande.

 I första stycket bör också tas in en hänvisning till de särskilda reglerna för

anläggningar för stadsgasframställning i 21 §, som bör vara oförändrade.

 För sådana el- och värmeproducerande anläggningar som avses i 18 § har

förutsatts en individuell prövning av behovet av krigslager. Därmed bör pröv-

ningen lämpligen göras av tillsynsmyndigheten. Enligt nuvarande regler bestämmer

emellertid regeringen storleken av värmeverkens och kraftvärmeverkens

beredskapslager. Samma gäller enligt 20 § beträffande oljekondensverken.

Beträffande gasturbinanläggningar har regeringen enligt 19 § möjlighet att

delegera rätten att bestämma lagringsmängden till myndighet. Möjligheten har

utnyttjats genom en bestämmelse i förordningen (1984:1050) om beredskapslagring

av olja och kol.

 Det föreliggande lagförslaget innebär att regeringen för alla el- och värmepro-

ducerande anläggningar ges möjlighet att delegera besluten om lagringsmängder

till tillsynsmyndigheten. Det kommer att behövas vissa riktlinjer för tillsyns-

myndighetens beslut. Denna fråga har behandlats i avsnitt 7. Vad det gäller är

att, utifrån bl.a. de aktuella planeringsförutsättningarna för totalförsvaret,

formulera vissa krav på kapacitetsutnyttjande och driftstid för varje slag av

anläggning i krigssituationer. Med hänsyn till uppgifternas art kommer besluten

om riktlinjer normalt att vara hemliga.

 Också behovet av lagring för fredstida kriser bör givetvis beaktas när

lagringsmängder för de berörda anläggningarna bestäms. Sådan lagring kommer

enligt förslaget även fortsättningvis att krävas för värmeverken och kraftvärme-

verken, medan det för gasturbiner och oljekondensverk liksom nu skall be-

redskapslagras enbart för krigssituationer.

 Ett nytt andra stycke bör innehålla en bestämmelse om att regeringen beslutar

om riktlinjer för de energiproducerande anläggningarnas lagring.Vidare föreslås

ett nytt tredje stycke som tar sikte på det fall att ett lagringsbränsle säljs

från någon energiproducerande anläggning enligt 18 a-21 §§. Eftersom innehavaren

av en sådan anläggning är lagringsskyldig uppkommer ingen lagringsskyldighet hos

hans leverantörer. Om anläggningsinnehavaren säljer bränsle vidare till någon

köpare som inte själv är lagringsskyldig skulle denna mängd bränsle helt undgå

lagringsplikt. I lagen bör därför uttryckligen stadgas att innehavaren - vid

sidan av de lager som han har ålagts att hålla enligt 18 a, 19, 20 eller 21 § -

är skyldig att hålla beredskapslager för den sålda kvantiteten. En sådan bestäm-

melse bör alltså tas in i 18 §. Vid beräkning av denna tillkommande

lagringsskyldighet får givetvis avdrag göras för försäljning till annan

lagringsskyldig.

18 a § Den som vid basårets utgång innehar ett värmeverk får av regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer åläggas att under lagringsåret

hålla i lager sådant bränsle som behövs för att driva verket, om vid

anläggningen under basåret förbrukats

 1. minst 5 000 kubikmeter eldningsolja eller dieselbrännolja,

 2. minst 4 000 ton gasol,

 3. minst 8 000 ton kol,

 4. minst 5 miljoner kubikmeter naturgas eller

 5. bränsle som anges i 1-4 motsvarande minst 5 000 kubikmeter olja.

 Vid beräkning av förbrukningen av bränslen enligt första stycket 5 skall 1

kubikmeter olja anses motsvara 0,8 ton gasol, 1,6 ton kol eller 1 000 kubikmeter

naturgas.

 Den som vid basårets utgång innehar ett kraftvärmeverk med en installerad

elektrisk effekt av minst 5 megawatt får av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer åläggas att under lagringsåret hålla i lager sådant bränsle

som behövs för att driva verket.

 Lagringsskyldigheten enligt första och tredje stycket skall avse olja, gasol

eller kolbränslen. Lagringsmängden bestäms av regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer med utgångspunkt i värmeverkets eller kraftvärmeverkets

eget beredskapsbehov.

Denna paragraf är ny. Den innehåller bestämmelser om värmeverkens och

kraftvärmeverkens lagring. I avsnitt 8 har redogjorts för motiven för att

värmeverken och kraftvärmeverken skall hänföras till den kategori av an-

läggningar för vilka behovet av lagring fastställs efter individuell prövning

enligt riktlinjer av regeringen.

 Vid tillkomsten av LBOK år 1984 förekom inte begreppen värmeverk eller

kraftvärmeverk i lagen. Ett antal sådana verk omfattades emellertid av

bestämmelserna i 7 § punkt 4, enligt vilka lagringsskyldighet inträder när för-

brukningen vid en anläggning under basåret har överstigit 5 000 m3 eldningsolja

eller motsvarande. Först i samband med 1987 års totalförsvarsbeslut, som innebar

ändrade riktlinjer för beredskapslagringen, infördes begreppen värmeverk och

kraftvärmeverk i LBOK genom ett tillägg till 9 §. Sådana verk skulle lagra för

det egna beredskapsbehovet för såväl fredstida oljekriser som krigssituationer.

Storleken av beredskapslagret skulle alltså inte beräknas på grundval av de

allmänna lagringsprocenttalen utan bestämmas genom beslut av regeringen. Som

framgått av avsnitt 8 har regeringen för samtliga verk föreskrivit att 52 % av

basmängderna skall lagras.

 I den proposition som låg till grund för 1987 års lagändring gavs ingen

definition av begreppen värmeverk eller kraftvärmeverk. Med värmeverk avses i

allmänhet en anläggning för värmeproduktion som levererar hetvatten genom ett

fjärrvärmenät till ett antal bostadsfastigheter, offentliga institutioner,

industrier m.fl. I tekniskt hänseende finns det ingen klar gräns mellan

värmeverk och större panncentraler som försörjer t.ex. ett bostadsområde eller

ett sjukhus med värme. Termen värmeverk brukar användas när värme levereras till

externa kunder.

 Kraftvärmeverk används som beteckning på anläggningar för samtidig produktion

av el och värme där båda produkterna nyttiggörs. Flertalet kraftvärmeverk

baseras på ångkrafttekniken, vilket innebär att spillvärme från turbinen tas

till vara för värmeproduktion. För liknande anläggningar inom processindustrin,

som är mer eller mindre integrerade i tillverkningsprocessen, används vanligen

termen mottrycksanläggningar. Dessa omfattas inte av de särskilda bestämmelserna

om värmeverk och kraftvärmeverk i 9 § LBOK.

 Flertalet ägare till värmeverk och kraftvärmeverk är kommuner eller kommunägda

företag.

 Den nuvarande lagringsskyldigheten för förbrukare enligt 7 § LBOK är knuten

till anläggningar. När det gäller värmeverk och kraftvärmeverk har praxis

hittills varit att varje enhet för produktion av värme, eller av el och värme, i

ett fjärrvärmesystem har betraktats som en anläggning. Härigenom försvåras

emellertid en bedömning av systemets samlade behov av bränsle för att uppfylla

beredskapskravet. Det finns därför starka skäl för att låta begreppet anläggning

avse samtliga produktionsenheter som är anslutna till samma fjärrvärmenät och

som har en ägare. Varje sådan anläggning där det ingår minst en enhet för

samtidig produktion av värme och el bör i detta sammanhang betraktas som kraft-

värmeverk. Den föreslagna ändringen i 4 § syftar till att vidga anläggningsbe-

greppet för värmeverk och kraftvärmeverk på angivet sätt.

 Som framgått av avsnitt 8 bör kraven på lagring av ersättningsbränsle för

värmeverk och kraftvärmeverk som använder naturgas i fortsättningen prövas

enligt samma regelsystem som gäller för övriga verk. Lagtekniskt nås detta genom

att naturgas som förbrukas vid värmeverk eller kraftvärmeverk undantas från

tillämpningsområdet för lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på

naturgasområdet (avsnitt 12.2).

 Värmeverkens och kraftvärmeverkens beredskapsbehov skall i högre grad än

hittills prövas individuellt. När beredskapslagrets storlek fastställs skall

förhållandena vid varje särskilt verk beaktas, bl.a. när det gäller

möjligheterna att använda inhemska bränslen i krigssituationer. Detta är skälet

till att värmeverken och kraftvärmeverken i lagförslaget har hänförts till den

grupp anläggningar för vilka särskilda bestämmelser gäller. Det krävs emellertid

alltjämt en grund för att fastställa vilka verk som skall vara lagringsskyldiga.

 Av de skäl som har redovisats i avsnitt 8 bör grunden för när lagrings-

skyldighet inträder för värmeverken liksom nu vara förbrukningen av lagrings-

bränslen eller naturgas under basåret enligt regler som i huvudsak över-

ensstämmer med 7 § punkt 4 i dess nuvarande lydelse. För kraftvärmeverken bör

gälla en annan grund, nämligen den installerade elektriska effekten.

 Innehavarna av de lagringsskyldiga värmeverken och kraftvärmeverken skall

enligt 16 § årligen avge en deklaration till tillsynsmyndigheten. Som framgått

av kommentaren till denna paragraf skall deklarationerna, utöver de uppgifter om

förbrukning av lagringsbränslen under basåret som nu krävs, innehålla uppgifter

om det samlade behovet av bränslen och annan energi för att driva verken.

 Den föreslagna 18 a § första och andra stycket innehåller bestämmelser om

värmeverkens lagringsskyldighet. Som redan framgått bör grunden för när

lagringsskyldighet inträder vara i huvudsak densamma som nu, dvs. en sammanlagd

förbrukning under basåret av lagringsbränslen eller naturgas som motsvarar minst

5 000 m3 olja. Naturgas har tagits in bland de bränslen som grundar

lagringsskyldighet. I förhållande till den nuvarande lydelsen av 7 § punkt 4 har

gjorts vissa redaktionella ändringar.

 I enlighet med förslaget i avsnitt 9 har också gasol tagits med bland de

bränslen som grundar lagringsskyldighet för värmeverken. För närvarande är

endast säljare av gasol skyldiga att hålla beredskapslager. Förslaget innebär

att lagringsskyldighet för gasol för ett värmeverk som använder detta bränsle

inträder vid en förbrukning av 4 000 ton, vilket i energiinnehåll motsvarar den

gällande gränsen på 5 000 m3 för olja. Det förutsätts att tillsynsmyndigheten

normalt medger lagring av annat bränsle än gasol, företrädesvis eldningsolja,

varigenom kostnaderna för lagringen kan begränsas.

 Paragrafens tredje stycke innehåller bestämmelser om lagringsskyldighet för

kraftvärmeverk. Av skäl som redovisats i avsnitt 8 bör grunden för när lagrings-

skyldighet inträder vara den installerade elektriska effekten, enligt samma

regel som gäller för gasturbinanläggningar för elproduktion.I fjärde stycket

slås fast att lagringsskyldigheten enligt 18 a § får avse olja, gasol eller

kolbränsle. Därav följer att ett värmeverk eller kraftvärmeverk inte med stöd av

LBOK kan åläggas att lagra ett annat bränsle, t.ex. ett trädbränsle, även om

detta bränsle normalt används för verkets drift. Lagringsmängden bestäms av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Motsvarande bestämmelse

finns nu i 9 §, dock utan den möjlighet till delegering som föreslås.

Lagringsmängden skall bestämmas med utgångspunkt i verkets eget beredskapsbehov,

vilket är samma formulering som i den nuvarande lydelsen av 9 §. Till skillnad

från nu skall det emellertid göras en individuell prövning av behovet av

krigslager, grundad bl.a. på den deklaration som avges enligt 16 §.

 De lagringsmängder som bestäms med stöd av 18 a § kommer inte nödvändigtvis att

stå i ett visst förhållande till verkens faktiska förbrukning under basåret.

Såväl den totala lagringsmängden som fördelningen mellan lagringsbränslen kan

komma att avvika väsentligt från vad som för närvarande gäller. Avgörande för

prövningen är i vilken utsträckning det behövs lagring av olja, gasol eller kol

för att verken skall kunna fylla sin beredskapsuppgift. I avsnitt 8 har

redogjorts för de krav som enligt OLU bör ställas på värmeverken respektive

kraftvärmeverken i detta hänseende. Närmare riktlinjer för prövningen skall

enligt 18 § andra stycket fastställas av regeringen.

19 § Den som vid basårets utgång innehar en gasturbinanläggning för framställ-

ning av elektrisk kraft med en installerad effekt av minst fem megawatt får av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer åläggas att under

lagringsåret hålla i lager sådant bränsle som behövs för att driva anläggningen.

 Lagringsmängden bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer med utgångspunkt i anläggningens eget beredskapsbehov.

I första stycket har gjorts en ändring av innebörd att lagringsskyldighet

förutsätter ett särskilt åläggande, i likhet med vad nu enligt 20 § gäller för

oljekondensverken.

 Regeringen har redan nu möjlighet att delegera beslut om lagringsmängder för

gasturbiner för elproduktion till tillsynsmyndigheten. Den föreslagna ändringen

i andra stycket ersätter en formulering i den nuvarande lydelsen av paragrafen

enligt vilken lagringsmängden skall bestämmas med utgångspunkt i installerad

effekt, bränsleåtgång per megawattimme och beräknad årlig driftstid. Här bör an-

vändas samma formulering som i motsvarande bestämmelse för värmeverken och

kraftvärmeverken, nämligen att utgångspunkten skall vara anläggningens eget be-

redskapsbehov. De krav på lagring som skall ställas i det enskilda fallet får

bestämmas av tillsynsmyndigheten enligt de riktlinjer som regeringen beslutar

enligt 18 § andra stycket. I avsnitt 7 har redogjorts för den sakliga innebörden

av dessa riktlinjer såvitt gäller gasturbinanläggningar.

20 § Den som vid basårets utgång innehar ett oljekondensverk med en installerad

effekt av mer än 150 megawatt får av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer åläggas att under lagringsåret hålla i lager sådan olja som

behövs för att driva verket.

 Lagringsmängden bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer med utgångspunkt i verkets eget beredskapsbehov.

Ändringarna i denna paragraf syftar till att regeringen skall ges möjlighet att

delegera beslut om lagringsmängder för oljekondensverken till till-

synsmyndigheten. I kommentaren till 18 § har redogjorts för motiven för

ändringen. Beträffande riktlinjerna för sådana beslut av myndigheten hänvisas

till avsnitt 7.

 I likhet med vad som föreslås för gasturbinanläggningar bör utgångspunkten för

beslut om lagringsmängder vara anläggningens eget beredskapsbehov.

22 § Tillsynsmyndigheten får medge att en lagringsskyldig, som till landet

inför lagringsbränsle och som säljer oljeprodukter, eller en lagringsskyldig,

som driver oljeraffinaderi inom landet och som säljer oljeprodukter, utan

tillstånd i varje särskilt fall uppdrar åt en annan sådan lagringsskyldig att

tillfälligt ombesörja lagring av oljeprodukter för hans räkning.

I 22 och 23 §§ LBOK finns bestämmelser om s.k. inlagring, dvs. lagring som för

en lagringsskyldigs räkning ombesörjs av en annan lagringsskyldig enligt avtal.

I 22 § behandlas sådan inlagring som vissa större oljehandelsföretag efter ett

generellt medgivande av tillsynsmyndigheten får göra hos varandra. Dessa

företag, de s.k. rikstäckande oljehandelsföretagen, definieras i paragrafen som

lagringsskyldiga som säljer oljeprodukter i större delen av landet.

 OLU har påpekat att denna formulering har blivit oprecis till följd av om-

vandlingen inom oljebranschen i Sverige under senare år. I stället föreslås en

formulering som innebär att även lagringsskyldiga som har en geografiskt

begränsad marknad skall kunna få generellt tillstånd att inlagra, förutsatt att

det är fråga om ett företag som har egen införsel av lagringsbränsle eller

driver ett raffinaderi.

 Paragrafens lydelse bör ändras i enlighet med OLU:s förslag. I sammanhanget kan

påpekas att alla lagringsskyldiga som har egen införsel inte därmed automatiskt

uppfyller de krav som bör ställas på företag med generellt tillstånd att in-

lagra. Tillsynsmyndigheten bör även i fortsättningen lämna sådana tillstånd

endast till företag som uppfyller rimliga krav på resurser och stabilitet.

23 a § På ansökan av samtliga lagringsskyldiga säljare, som tillhör en olje-

handelskoncern, jämte moderbolaget i koncernen får tillsynsmyndigheten medge att

lagringsskyldigheten fullgörs gemensamt för koncernen (koncernlagring).

Storleken av det beredskapslager som koncernen skall hålla beräknas på grundval

av mängden lagringsbränslen som under basåret sålts till utomstående köpare.

 Vid koncernlagring svarar moderbolaget för att alla koncernens skyldigheter

enligt denna lag fullgörs.

 Tillstånd till koncernlagring lämnas för helt lagringsår. Ansökan om tillstånd

skall inges före basårets slut.

 Med oljehandelskoncern avses en koncern enligt 1 kap. 5 § aktiebolagslagen

(1975:1385) med huvudsaklig verksamhet inom raffinering av olja och handel med

oljeprodukter.

Denna paragraf är ny och avser att möjliggöra s.k. koncernlagring. I avsnitt 5.3

har utvecklats motiven för att lagringsskyldigheten för samtliga företag inom

samma koncern skall kunna fullgöras av moderbolaget. Koncernlagring tar sikte

främst på att medge en minskning av antalet lagringsskyldiga företag inom

koncerner med huvudsaklig verksamhet inom raffinering av olja och oljehandel,

inklusive handel med gasol.

 På förslag av Lagrådet har begreppet oljehandelskoncern definierats i

paragrafens fjärde stycke. I detta sammanhang bör raffiniering av olja och

handel med oljeprodukter ses som ett verksamhetsområde, vilket innebär att också

koncerner med verksamhet inom oljehandel men utan tillgång till egen

raffineringskapacitet får betraktas som oljehandelskoncerner. Koncernbegreppet

anknyts till den definition av koncern som finns i 1 kap. 5 § aktiebolagslagen

(1975:1385). Något praktiskt behov av att i koncernbegreppet inrymma också

koncern enligt lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar har inte bedömts

föreligga.

 Att lagringsskyldigheten fullgörs gemensamt för en koncern innebär att också

koncernföretag som säljer olja men som inte själva är lagringsskyldiga skall

omfattas av koncernlagringen.

 Tillstånd till koncernlagring bör komma i fråga endast i fall då de i

lagstiftningen angivna kraven på en koncern är uppfyllda. Det är viktigt att det

företag som har det formella ansvaret för koncernlagringen också har reella

möjligheter att se till att lagringsskyldigheten fullgörs i sin helhet. Därför

bör tillsynsmyndigheten vid prövning av ansökningar om koncernlagring förvissa

sig om att det föreligger ett formellt koncernförhållande mellan sökandena.

 Genom den möjlighet till koncernlagring som föreslås i denna paragraf

bortfaller behovet av inlagring mellan företag som ingår i samma koncern.

Tillstånd till inlagring inom en koncern bör därför inte beviljas. Vid extern

inlagring som berör en koncern bör moderbolaget normalt svara för inlagringen.

 Det bör tilläggas att bestämmelserna om koncernlagring i 23 a § tar sikte

enbart på svenska koncerners lagring i Sverige. Lagring utomlands regleras i 14

§ första stycket punkt 3.

24 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får medge be-

frielse helt eller delvis från lagringsskyldigheten i visst fall, om den till

vilken lagringspliktigt bränsle sålts under ett basår själv blivit

lagringsskyldig för motsvarande kvantitet bränsle under lagringsåret, eller

annars synnerliga skäl föranleder att skyldigheten inte behöver fullgöras vare

sig genom egen lagring eller genom lagring hos någon annan enligt 23 §.

 Ett medgivande får förenas med villkor.

I avsnitt 11.4 har redogjorts för frågan om s.k. dubbel lagringsskyldighet.

Nuvarande lydelse av 24 § har i rättpraxis inte ansetts ge möjlighet till

befrielse från sådan lagringsskyldighet. Paragrafen bör därför ändras så att det

uttryckligen framgår att uppkomsten av dubbel lagringsskyldighet utgör ett

synnerligt skäl för befrielse från lagringsskyldighet.

 Som framgår av paragrafens andra stycke får ett medgivande om befrielse från

lagringsskyldighet förenas med villkor. Dessa kan syfta exempelvis till att

tillgodose beredskapsintressen. Frågor om medgivande och om eventuella villkor

prövas i första hand av tillsynsmyndigheten enligt förordningen (1984:1050) om

beredskapslagring av olja och kol.

25 § Om till följd av allvarlig försörjningskris tillförseln av lagringsbränsle

till landet eller viss del av landet avbryts eller försvåras, får regeringen

medge att beredskapslager tas i anspråk av den lagringsskyldige i den

utsträckning som är påkallad med hänsyn till rådande förhållanden. Vid höjd

beredskap får sådant medgivande lämnas även av den myndighet som regeringen

bestämmer.

 Om i andra fall än som anges i första stycket särskilda skäl föreligger, får

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medge att beredskapsla-

ger för oljekondensverk tillfälligt tas i anspråk för anläggningen.

Paragrafen innehåller bestämmelser om ianspråktagande av beredskapslager. I

avsnitt 11.6 har föreslagits att regeringen skall ges möjlighet att till

myndighet delegera beslut om medgivande för lagringsskyldig att ta lager i

anspråk i krigssituationer.

 Liksom nu bör huvudregeln vara att regeringen beslutar om medgivande att ta i

anspråk lager vid en allvarlig försörjningskris. Möjligheten att delegera sådana

beslut behövs endast för situationer då det råder höjd beredskap enligt lagen

(1992:1403) om höjd beredskap. Vad det är fråga om är krig, krigsfara eller

liknande förhållanden. Närmare bestämmelser om höjd beredskap finns i

beredskapsförordningen (1993:242).

 Genom det föreslagna tillägget till första stycket ges regeringen möjlighet att

föreskriva att en myndighet vid höjd beredskap får medge att lager tas i

anspråk. Tillägget föranleder en redaktionell ändring i andra stycket.

28 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer för de

bränslen och andra varor som skall lagras det belopp vartill lagringsavgiften

skall uppgå för kalendermånad. Beloppet skall motsvara en beräknad

kapitalkostnad för varan under en månad med ett tillägg av 60 procent.

 Vid försummelse som avses i 27 § första stycket skall lagringsavgift tas ut med

fullt belopp. Vid försummelse som avses i 27 § andra stycket skall avgift tas ut

med en tredjedel av fullt belopp.

 Försummas lagringsskyldigheten under en del av en kalendermånad, skall avgift

utgå för hela månaden.

 Om det föreligger synnerliga skäl, får avgiften nedsättas eller efterges.

I avsnitt 11.2 har föreslagits att möjlighet öppnas för regeringen att låta

tillsynsmyndigheten bestämma lagringsavgifterna. Därmed skulle avgifterna

lättare kunna anpassas till förändringar i räntenivå och produktpriser.

 Genom en ändring i 28 § första stycket möjliggörs en sådan delegering till

myndighet. Regeringen kan därefter i förordning föreskriva att lagrings-

avgifterna bestäms av tillsynsmyndigheten enligt vissa närmare angivna

principer.

 Liksom hittills bör avgiften fastställas för varje lagringsbränsle för sig. Som

underlag för beräkningen av kapitalkostnaderna bör så långt möjligt användas

dagligen publicerade noteringar som används vid kommersiella transaktioner och

som kan antas vara väl kända av företagen inom branschen. I syfte att nå god

följsamhet med marknadens utveckling kan det visa sig lämpligt att låta avgiften

baseras på genomsnittliga räntor och produktpriser under en viss period, t.ex.

den senaste månaden. Det får förutsättas att tillsynsmyndigheten informerar alla

lagringsskyldiga företag om principerna för avgiftsberäkningen, så att företagen

kan förutse de ekonomiska konsekvenserna av att lagringsskyldigheten försummas.

37 § Tillsynsmyndighetens beslut i frågor som avses i 17, 29 och 33 §§ får

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 I övrigt överklagas tillsynsmyndighetens beslut till regeringen.

Ändringarna i denna paragraf föranleds av den nya instansordningen i de allmänna

förvaltningsdomstolarna fr.o.m. den 1 oktober 1994 (jfr prop. 1993/94:133).

Myndighetsbeslut som tidigare har överklagats till kammarrätt skall nu i första

instans överklagas till länsrätt. För överklagande till kammarrätt krävs pröv-

ningstillstånd.

Övergångsbestämmelser

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och skall tillämpas när bered-

skapslager fastställs för lagringsåret 1996/97.

 2. De beslut om lagringsskyldighet som har fattats med stöd av äldre bestäm-

melser för tiden till och med den 30 juni 1996 skall alltjämt gälla.

 3. Vid beräkningen av basmängder för basåret 1995 skall avdrag enligt 8 § andra

stycket 1-3 göras

 a) för bränslen som sålts under perioden den 1 januari - den 30 juni 1995

enligt då gällande bestämmelser,

 b) för bränslen som sålts under perioden den 1 juli - den 31 december 1995

enligt de bestämmelser som träder i kraft den 1 juli 1995.

 4. Beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

Enligt punkt 1 skall de föreslagna ändringarna i lagen träda i kraft den 1 juli

1995. Detta innebär att de nya bestämmelserna skall tillämpas fullt ut när

tillsynsmyndigheten våren 1996 för varje lagringsskyldig fastställer

beredskapslagrets storlek under lagringsåret 1996/97 på grundval av

deklarationer för basåret 1995.

 Som framgår av punkt 2 skall de beslut om lagringsskyldighet som träffas enligt

nuvarande bestämmelser våren 1995 - och som alltså grundas på

basmängdsberäkningar för basåret 1994 - gälla under hela lagringsåret 1995/96.

 I punkt 3 finns regler för beräkningen av basmängder för basåret 1995. Denna

fråga är av stor betydelse för oljehandelns funktion under övergångstiden. Genom

systemet med avdrag vid basmängdsberäkningen får den som säljer lagringsbränsle

till en som är lagringsskyldig en minskning av lagringsmängden för respektive

produkt under det följande lagringsåret. I praktiken innebär detta att en köpare

som själv är lagringsskyldig kan räkna med en rabatt, eftersom säljaren avlastas

kostnaderna för beredskapslagring. Fördelningen av lagringsskyldigheten mellan

säljare och köpare påverkar alltså villkoren för att stort antal transaktioner

på marknaden.

 När de föreslagna lagändringarna träder i kraft den 1 juli 1995 minskar antalet

lagringsskyldiga starkt. Därmed ändras också förutsättningarna för avdrag vid

basmängdsberäkningen. Avdrag bör medges i nuvarande omfattning vid försäljningar

under första halvåret 1995. Den som säljer lagringsbränslen kommer alltså att

kunna göra avdrag vid försäljningar under perioden till alla dem som är

lagringsskyldiga enligt de regler som gäller nu. Under andra halvåret bör

emellertid avdrag medges endast vid försäljning till dem som är lagringsskyldiga

enligt de nya reglerna.

 De föreslagna bestämmelserna ställer krav på ökade insatser hos tillsynsmyndig-

heten. Enligt förordningen (1984:1050) om beredskapslagring av olja och kol

skall myndigheten inför varje lagringsår upprätta en förteckning över

lagringsskyldiga, med angivande av vilka varuslag lagringsskyldigheten avser.

Förteckningen har som syfte bl.a. att informera de lagringsskyldiga säljarna om

vilka köpare som är skyldiga att lagra och därmed om vilka försäljningar som

berättigar till avdrag från basmängderna. Övergångsbestämmelserna innebär att

myndigheten på grundval av uppgifter om basåret 1994 måste under våren 1995

upprätta två sådana förteckningar, en enligt nuvarande regler och en enligt de

regler som föreslås gälla från den 1 juli 1995. Uppgiften antas kunna genomföras

med tillgängliga resurser.

 En annan konsekvens av de föreslagna bestämmelserna är att summan av basmäng-

derna för landet under basåret 1995, vid i övrigt oförändrade regler, kommer att

bli något mindre än den totala förbrukningen. Anledningen till detta är att

lagringsskyldigheten för mindre distributörer och för förbrukare inom industrin

upphör den 1 juli 1995. Vid försäljning till dem under första hälften av basåret

har emellertid de lagringsskyldiga säljarna kunnat göra avdrag från sina

basmängder. Därmed uppstår en brist i den totala lagringen. Bristen kan antas i

första hand gälla eldningsoljor, som svarar för huvuddelen av de industriella

förbrukarnas nuvarande lagring. En sådan tillfällig minskning av lagringen av

eldningsoljor under lagringsåret 1996/97 skulle emellertid inte innebära någon

nämnvärd försvagning av oljeberedskapen.

13.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:635) om

försörjningsberedskap på naturgasområdet

1 § För att ersätta bortfall av naturgas under krig och andra allvarliga

försörjningskriser skall förbrukare och säljare av naturgas vidta be-

redskapsåtgärder enligt vad som föreskrivs i denna lag.

 Lagen tillämpas inte på naturgas som utvinns inom landet eller som förbrukas

vid värmeverk eller kraftvärmeverk.

Undantaget för naturgas som förbrukas vid värmeverk och kraftvärmeverk bör anges

genom ett tillägg till det nuvarande undantaget för inhemsk naturgas i 1 §.

Beredskapsbehoven för sådana verk som förbrukar naturgas kommer därmed att

prövas enligt 18 a § LBOK på samma grunder som gäller för andra värmeverk och

kraftvärmeverk.

10 § Regeringen bestämmer för förbrukare som avses i 6 § riktlinjer för

fastställande av beredskapslagrets storlek med utgångspunkt i beredskapsbehovet

för varje anläggning.

 Med utgångspunkt i beredskapsbehov bestämmer regeringen också omfattningen av

beredskapsåtgärder enligt 8 § andra stycket.

Första stycket ersätter den nuvarande bestämmelsen i lagen om att regeringen

bestämmer generella lagringsprocenttal för ersättningsbränsle för naturgas.

Genom den föreslagna lydelsen kommer regeringen i stället att bestämma

riktlinjer för de beslut om storleken av varje beredskapsskyldigs lager som

tillsynsmyndigheten skall fatta enligt 14 § första stycket punkt 1. Den

föreslagna bestämmelsen har utformats efter förebild av förslaget till 18 §

andra stycket LBOK.

 Avsikten är att regeringen genom riktlinjerna skall ange vilka krav på

produktion i krigssituationer som behöver ställas inom skilda branscher m.m. med

hänsyn till de gällande planeringsförutsättningarna för totalförsvaret. Det blir

sedan en uppgift för tillsynsmyndigheten att för varje företag fastställa de

mängder av ersättningsbränsle som behöver lagras och den utrustning som behöver

hållas tillgänglig för att kraven skall kunna uppfyllas. I fall då det bedöms

att det inte finns något behov av att lagra ersättningsbränsle bör myndigheten

normalt inte heller ställa krav på utrustning för att bränslet skall kunna

användas. Genom en sådan individuell bedömning kan lagringen och övriga åtgärder

anpassas till de faktiska beredskapsbehoven.

13 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får för att

tillgodose beredskapsbehov meddela föreskrifter om var beredskapslager skall

finnas.

Förslaget till ändrad lydelse av 13 § LBOK innebär bl.a. att regeringen skall

kunna delegera rätten att besluta om lokaliseringen av beredskapslager till en

myndighet. Motsvarande möjlighet bör finnas i fråga om beredskapslager av

ersättningsbränsle för naturgas.

19 § Om till följd av allvarlig försörjningskris tillförseln av naturgas till

landet avbryts eller försvåras, får regeringen medge att beredskapslager tas i

anspråk av den lagringsskyldige i den utsträckning som är påkallad med hänsyn

till rådande förhållanden. Vid höjd beredskap får sådant medgivande lämnas även

av den myndighet som regeringen bestämmer.

Genom det föreslagna tillägget till denna paragraf ges regeringen möjlighet att

till myndighet delegera beslut om medgivande för lagringsskyldig att ta i

anspråk lager i krigssituationer. Ett liknande tillägg har föreslagits till 25 §

LBOK. Beträffande motiveringen hänvisas till avsnitt 11.6.

22 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer för de

ersättningsbränslen och andra varor som skall lagras det belopp vartill

lagringsavgiften skall uppgå för kalendermånad. Beloppet skall motsvara en

beräknad kapitalkostnad för varan med tillägg av 60 procent.

 Vid försummelse som avses i 21 § första stycket skall lagringsavgift tas ut med

fullt belopp. Vid försummelse som avses i 21 § andra stycket skall avgift tas ut

med en tredjedel av fullt belopp.

 Försummas lagringsskyldighet under en del av en kalendermånad skall avgift utgå

för hela månaden.

 Om det föreligger synnerliga skäl, får avgiften nedsättas eller efterges.

Av samma skäl som har anförts i avsnitt 11.2 bör regeringen ges möjlighet att

delegera befogenheten att fastställa lagringsavgifter för ersättningsbränslen

m.m. för naturgas till tillsynsmyndigheten. Ändringen i första stycket

överensstämmer med den föreslagna ändringen i 28 § LBOK.

31 § Tillsynsmyndighetens beslut i frågor som avses i 14 § första stycket samt

23 och 27 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 I övrigt överklagas tillsynsmyndighetens beslut till regeringen.

Beträffande motiveringen för ändringarna i denna paragraf hänvisas till

kommentaren till 37 § LBOK.

Övergångsbestämmelser

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och skall tillämpas när storleken

av beredskapslager av ersättningsbränsle fastställs för lagringsåret 1996/97.

 2. De beslut om skyldighet att lagra ersättningsbränsle som har fattats med

stöd av äldre bestämmelser för tiden till och med den 30 juni 1996 skall

alltjämt gälla.

 3. Beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

Enligt punkt 1 skall de föreslagna ändringarna i fråga om lagring av

ersättningsbränsle träda i kraft den 1 juli 1995. De nya bestämmelserna skall

alltså tillämpas när tillsynsmyndigheten våren 1996 för varje lagringsskyldig

fastställer beredskapslagrets storlek under lagringsåret 1996/97 på grundval av

deklarationer för basåret 1995.

 Som framgår av punkt 2 skall de beslut om lagringsskyldighet som träffas enligt

nuvarande bestämmelser våren 1995 - och som grundas på basmängdsberäkningar för

basåret 1994 - gälla under hela lagringsåret 1995/96.

 De föreslagna bestämmelserna överensstämmer i tillämpliga delar med vad som har

föreslagits för LBOK.

Sammanfattning av 1993 års oljelagringsutrednings slutbetänkande Skyldighet att

lagra olja och kol (SOU 1994:116)

Utredningens (OLU 93) uppdrag är att göra en översyn av beredskapslagringen av

olja och kol.

 I ett delbetänkande (SOU 1993:87) Beredskapslagring av olja behandlade OLU

främst frågan om i hur stor omfattning beredskapslagring av olja behöver ske

inför en neutralitets- eller krigssituation. OLU:s bedömningar och förslag

innebar att en kraftig minskning kunde göras av beredskapslagren av olja. Som en

följd härav föreslog OLU att de statliga beredskapslagren av olja helt skulle

avvecklas och erforderliga lager i stället byggas upp i näringslivet.

Statsmakterna har under våren 1994 beslutat i enlighet med OLU:s förslag.

 Den del av uppdraget som redovisas nu avser återstående uppgifter enligt de

ursprungliga direktiven (dir. 1993:18) och de ytterligare uppgifter som ålades

utredningen med tilläggsdirektiven (dir. 1994:9).

 I det följande presenteras OLU:s viktigare förslag.

Olja och kol för produktion av el

I delbetänkandet behandlade OLU inte behovet av olja för produktion av el.

Motivet härför var att behovet av olja för elproduktion utgör en del i en större

frågeställning som behöver behandlas samlat.

 I detta slutbetänkande diskuterar OLU totalförsvarets behov av el i bl.a. en

neutralitetssituation och i krigssituationer av olika slag.

 Det svenska samhället är i fred starkt beroende av tillförsel av el för att

fungera. El används i stor utsträckning i industrin, i servicenäringar, i

offentlig verksamhet och i hushåll. Vårt samhälles uppbyggnad, vår livsföring

och vår levnadsstandard förutsätter helt enkelt omfattande och ostörd tillförsel

av el.

 Också i kris- och krigssituationer är samhället i hög grad beroende av el.

Civilbefolkningen behöver för sin överlevnad ha el för bl.a. uppvärmning samt

tillagning och bevarande av mat. För att det civila samhället skall kunna stödja

försvarsmakten behöver bl.a. vissa industrier, serviceföretag och

bensinstationer tillgång till el.

 På grund av den avgörande betydelse som tillgång till el har, har militära och

civila ledningsorgan samt sjukvården och en rad andra verksamheter anskaffat

reservkraftverk för att kunna klara de allra viktigaste uppgifterna. Sammantaget

är den mängd el som kan produceras i sådana reservkraftverk mycket liten i för-

hållande till de samlade behoven i kris- och krigssituationer. Civil-

befolkningens, serviceföretagens och angelägen industris viktiga behov kan i

praktiken inte tillgodoses genom små reservkraftverk. Dessa allmänna behov måste

även i en krigssituation tillgodoses från det ordinarie elnätet. Mot denna

bakgrund är det mycket viktigt att el - om än i minskad omfattning - kan

tillföras prioriterade förbrukare och allmänheten också i krigssituationer.

Detta är enligt OLU:s uppfattning av stor betydelse för att totalförsvaret skall

kunna bjuda ett effektivt motstånd vid ett militärt angrepp på Sverige.

 Vid ett strategiskt överfall och vid ett mer omfattande militärt anfall måste

man räkna med att överföringen av el från de norra till de södra delarna av

landet kan vara allvarligt störd. Kärnkraften kan då också vara avstängd. En

stor del av den ordinarie elproduktionen är därmed inte tillgänglig.

 För att de mest angelägna behoven av el hos allmänheten - såväl personer som

företag - ändå skall kunna tillgodoses i sådana situationer är det nödvändigt

att befintliga oljekondensverk, gasturbinanläggningar för produktion av el och

kraftvärmeverk då kan användas till sin fulla kapacitet under viss tid.

 OLU föreslår därför att den som innehar ett oljekondensverk eller en

gasturbinanläggning för produktion av el eller som driver ett kraftvärmeverk

skall hålla i lager olja och i förekommande fall kol som behövs för att driva

anläggningen så att denna med full kapacitet kan framställa el under en bestämd

tidsperiod, vars längd anknyter till den av regeringen angivna planeringsmässiga

varaktigheten av ett mer omfattande militärt anfall på Sverige.

 Förslaget innebär att innehavare av oljekondensverk behöver lagra något mindre

olja än för närvarande. Lagringsskyldigheten avseende kol och olja för dem som

driver kraftvärmeverk bör också sammantaget minska något. Däremot medför

förslaget en viss ökning av kraven på beredskapslagring för innehavare av

gasturbinanläggningar.

Olja och kol för produktion av värme

Ungefär 70% av lägenheterna i flerbostadshus och 10% av småhusen värms med

fjärrvärme. Även lokaler av olika slag värms i stor utsträckning med fjärrvärme.

Värmen framställs i värmeverk och kraftvärmeverk och överförs i rörsystem. Ett

värmeverk producerar endast värme, medan ett kraftvärmeverk även producerar el.

Ungefär hälften av småhusen värms endast med el och ungefär en tredjedel kan

växla mellan olja, el och ved.

 Svårigheter att klara fjärrvärmeförsörjningen för bostäder och lokaler kan

väntas uppkomma endast vid ett militärt angrepp på Sverige som inträffar under

vinterhalvåret.

 Kol och olja svarar för närvarande för ungefär 16 resp. 13% av energiinsatserna

i fjärrvärmeverken. Härutöver används bl.a. trä, torv och avfall. Situationen är

därmed nu radikalt annorlunda än i början av 1970-talet, då olja svarade för ca

95% av energiinsatsen.

 OLU föreslår att den som driver ett värmeverk eller ett kraftvärmeverk även i

fortsättningen skall vara skyldig att lagra olja och kol. Om tillsynsmyndigheten

- NUTEK - anser att en betryggande planering finns för tillförsel i krig av de

inhemska bränslen som normalt används vid verket, bör omfattningen av

beredskapslagringen av olja och kol bestämmas med utgångspunkt i den mängd olja

och kol som normalt förbrukas under årets kalla månader. Storleken av

beredskapslagret skall medge produktion av värme under en bestämd tidsperiod,

vars längd anknyter till den av regeringen angivna planeringsmässiga

varaktigheten av ett mer omfattande militärt anfall på Sverige.

 Bränsle bör finnas i sådan mängd att förutsättningar finns att i fjärrvär-

meanslutna fastigheter hålla inomhustemperaturen vid +18 grader på dagen och +16

grader på natten.

 OLU vill fästa uppmärksamhet vid att under senare år en väsentlig förändring

har skett i fråga om vilka bränslen som används i värmeverk och kraftvärmeverk.

I stor utsträckning används numera inhemska bränslen av olika slag. Tillförseln

av sådana bränslen kan inte förutsättas förbli ostörd vid ett militärt angrepp

på Sverige. Beredskapsåtgärder som avser olja och kol är därmed inte längre

tillräckliga för att säkra en nödvändig försörjning med värme och el om landet

utsätts för ett militärt angrepp.

Beredskapslagring av kol

Liksom olja är kol ett importerat fossilt bränsle. Det måste förutsättas att

importen av kol kan upphöra i en situation när landet utsätts för ett militärt

angrepp eller krigshandlingar förekommer i vår nära omvärld. Däremot finns inte

anledning att utgå från att kraftiga störningar i handeln med och transporterna

av kol skall inträffa redan i ett säkerhetspolitiskt krisskede med höjd politisk

spänning mellan stormakterna.

 I Sverige används kol numera främst i värmeverk och kraftvärmeverk för

produktion av hetvatten för fjärrvärmenät och för framställning av el.

 Som framgått föreslår OLU att värmeverk och kraftvärmeverk skall

beredskapslagra olja och kol i sådan omfattning att de kan producera

tillräckligt med värme under en bestämd tidsperiod. Kraftvärmeverk skall därtill

lagra olja och kol i sådan omfattning att de med maximal kapacitet kan producera

el under en bestämd tidsperiod.

 Inom svensk industri används numera kol för energialstring främst vid

tillverkning av cement samt inom massa- och pappersindustrin.

 Mer än hälften av den kol för energialstring som förbrukas inom industrin

används av cementtillverkarna. Försörjningen med cement i krigs- och

neutralitetssituationer baseras emellertid inte längre i väsentlig mån på att

produktion skall ske under krigsförhållanden. Någon beredskapslagring för

ändamålet behövs alltså inte. OLU föreslår därför att lagringsskyldighet inte

längre skall uppkomma till följd av att kol förbrukas i tillverkning av cement.

 Även i fråga om andra militära eller civila förnödenheter förutsätts

försörjningen inte i väsentlig mån kunna baseras på produktion när ett mer

omfattande militärt anfall på Sverige har inletts. I en neutralitetssituation

kan emellertid viss produktion antas vara möjlig. OLU föreslår att även andra

industriella kolanvändare än cementtillverkare i fortsättningen befrias från

skyldighet att hålla beredskapslager av kol inför krigs- eller

neutralitetssituationer.

 OLU:s förslag innebär att endast kol som förbrukas vid värmeverk och

kraftvärmeverk skall ge upphov till lagringsskyldighet och beredskapslagring av

kol. Detta innebär att av myndigheter föreskrivna beredskapslager av kol vid ett

antal industriföretag kan avvecklas.

Finansiering av oljelagringen

I delbetänkandet (SOU 1993:87) föreslog OLU att beredskapslagringen av

oljeprodukter inför en neutralitets- eller krigssituation skulle utföras i eller

i nära anslutning till det kommersiella distributionssystemet och att det var

naturligt att lagringen i fortsättningen genomförs av näringslivet.

 Regeringen har anslutit sig till denna uppfattning och i tilläggsdirektiven

(dir. 1994:9) anges att en utgångspunkt för utredaren skall vara att

finansieringen av oljelagringen för såväl krigssituationer som fredskriser i

fortsättningen skall åvila näringslivet.

 OLU har översiktligt analyserat de ekonomiska konsekvenserna för berörda

intressenter av att näringslivet finansierar lagringen. Särskilt har beaktats

effekterna av en utvidgad lagringsskyldighet på kapitalbindning och soliditet

inom oljehandeln.

 Storleken på det kapital som främst oljehandeln behöver binda i tillkommande

lager uppgår enligt OLU:s bedömning till omkring en miljard kronor. Vid full

lånefinansiering av lagren kan de lagringsskyldiga oljehandelsföretagens

soliditet antas försvagas med i genomsnitt mindre än en procentenhet från drygt

30% till drygt 29%.

 Enligt OLU:s uppfattning bör den tillkommande kapitalbindningen och

soliditetsförsvagningen vara av så begränsad omfattning att den utan större

svårigheter kan hanteras av de berörda företagen. Det kan erinras om att

lageruppbyggnaden är avsedd att genomföras stegvis först under lagringsåren

1996/97, 1997/98 och 1998/99. Företagen får därmed anses ha gott om tid för att

vidta finansiella förberedelser av olika slag.

 Mot denna bakgrund föreslår OLU att de lagringsskyldiga, dvs.

oljehandelsföretag och i förekommande fall storförbrukare, skall äga de

tillkommande lagren för krigs- och neutralitetssituationer och också svara för

finansieringen av lagren. Det betyder att oljehandelsföretag och storförbrukare

skall hålla beredskapslager både för oljekriser (tidigare benämnda fredskriser)

och för krigssituationer. Den samlade mängd olja, som företagen skall hålla i

lager för båda dessa ändamål, är dock mindre än den som de före år 1987 var

skyldiga att hålla i lager för endast säkerhetspolitiska krigs- och

avspärrningssituationer.

 Företagens kostnader för att hålla de tillkommande lagren får förutsättas i

sista hand komma att bäras av dem som använder oljeprodukterna. Kostnaderna

varierar för olika oljeprodukter, men översiktliga beräkningar pekar mot att

kostnadsökningen kan motsvara 0,5 till 1,5 öre per liter förbrukad bensin eller

diesel- och villaolja. Den samlade kostnadsökningen kan bedömas uppgå till 100 à

150 miljoner kronor per år.

Beredskapslagring av flygfotogen

Beredskapslagring av flygfotogen för svenska civila flygplan har sedan länge

genomförts av staten, senast genom NUTEK. Detta gäller beredskapslager såväl för

fredskriser som för neutralitets- eller krigssituationer. Någon tvångslagring av

denna oljeprodukt hos näringslivet har således inte förekommit tidigare.

 Försvarets materielverk lagrar för Försvarsmaktens räkning den mängd

flygfotogen som bedöms nödvändig för miltära flygplan i ett säkerpolitiskt

krisskede och för en neutralitets- eller krigssituation.

 Mot bakgrund av statsmakternas beslut att den statliga beredskapslagringen av

olja för främst den civila delen av totalförsvaret skall avvecklas, är den

naturliga lösningen att ett nödvändigt beredskapslager av flygfotogen byggs upp

i näringslivet och att näringslivet också skall svara för finansieringen av

detta lager. I fråga om flygfotogen råder dock särskilda förhållanden som

behöver uppmärksammas.

 Kostnader för drivmedel utgör en väsentlig kostnadspost för flygbolagen.

Flygbolagen kan i viss utsträckning välja plats och land för att tanka

flygplanen. Påtagliga prisskillnader för flygfotogen vid bränslepåfyllning i

olika länder kan därför påverka tankningsmönstret vid flygning i internationell

trafik. Vid flygning i inrikes trafik finns inte samma valmöjlighet för flyg-

bolagen.

 Dessa omständigheter har påverkat utformningen av bl.a. de svenska

beskattningsreglerna för flygfotogen. Sålunda utgår varken mervärdeskatt eller

allmän energiskatt på flygfotogen, oavsett om bränslet används i inrikes eller

utrikes trafik. Däremot finns en miljöskatt på inrikes flygtrafik. Vidare kan

nämnas att Luftfartsverket ansett det nödvändigt att anpassa och minska av-

giftsbelastningen vid tankning av flygfotogen vid verkets flygplatser.

 En skyldighet för importörer, säljare och förbrukare - i praktiken säljare -

att hålla beredskapslager av flygfotogen höjer kostnaderna för säljaren och

leder till att priset på flygfotogen höjs. En möjlighet vore att lägga hela

kostnaden för beredskapslagring av flygfotogen på den inrikes trafiken. Endast

en tredjedel av den flygfotogen som säljs i landet för civila ändamål används

dock i inrikes trafik. Det betyder att kostnadsgenomslaget i så fall blir tre

gånger så stort som om kostnaderna får belasta all flygfotogen som säljs för

civila ändamål i landet. Risken för snedvridande effekter av olika slag skulle

då öka. OLU anser därför att all flygfotogen som säljs i landet för civila

ändamål bör grunda skyldighet att hålla beredskapslager.

 OLU föreslår att beredskapslager av flygfotogen byggs upp i näringslivet i en

omfattning som svarar mot vad OLU angav i delbetänkandet, minskad med en mängd

som finns i tankar som Luftfartsverket innehar. I praktiken kommer säljarna på

den svenska marknaden att få hålla lagret.

 Kostnaden för att hålla ett beredskapslager av flygfotogen av denna omfattning

kan bedömas uppgå till omkring ett öre per liter flygfotogen som årligen säljs i

Sverige för användning i civila flygplan. I en effektivt bedriven verksamhet,

som i övrigt är belastad med rimliga kostnader, bör enligt OLU:s uppfattning en

prishöjning av så begränsad omfattning inte i väsentlig mån påverka flygbolagens

normala tankningsmönster.

Färre lagringsskyldiga företag

OLU utgår från att beredskapslagringen av olja för krigs- och netralitets-

situationer skall åstadkommas genom att lagen (1984:1049, LBOK) om

beredskapslagring av olja och kol tillämpas. OLU vill erinra om att LBOK

ursprungligen utformades för detta ändamål. Sedan år 1987 används emellertid

lagen främst för att reglera oljelagring i näringslivet för fredskrisändamål.

 I syfte att anpassa beredskapslagringen av olja till de aktuella beredskaps-

behoven och för att underlätta tillsynsarbetet, föreslår OLU att antalet

lagringsskyldiga bör minskas. Detta bör ske på tre olika sätt.

 För det första bör en regel införas om koncernlagring. En sådan regel bör

innebära att lagringsskyldigheten kan beräknas för koncernen som helhet och att

moderbolaget i koncernen skall svara för fullgörandet av skyldigheten.

 Fullständigt införande av koncernlagring för oljehandelsföretag medför att

rapporteringen från 33 företag upphör och ersätts med rapportering från nio

koncernmoderbolag. Nettoförändringen skulle alltså bli en minskning med 24

lagringsskyldiga.

 För det andra bör lagringsskyldigheten slopas för tillverkningsindustrier. Den

skyldighet att hålla beredskapslager, som för närvarande åvilar tillverknings-

industrin, skall i stället föras över till oljehandelsföretagen och

raffinaderierna. Slopad lagringsskyldighet för tillverkningsindustrier medför

att 42 företag med sammanlagt 60 anläggningar upphör att vara lagringsskyldiga.

Sådana industrier som själva importerar olja skall dock även i fortsättningen

vara lagringsskyldiga.

 För det tredje bör gränsen höjas för när en återförsäljare av olja blir

lagringsskyldig. Med återförsäljare avses en säljare som inte har egen import av

olja. För närvarande är den som under ett år sålt 20 000 m3 olja

lagringsskyldig. OLU föreslår att denna gräns höjs till 50 000 m3. Därmed

minskar antalet lagringsskyldiga företag med sex.

 Sammantaget innebär dessa tre förslag till regeländringar att antalet

lagringsskyldiga kan minskas från 134 till ungefär 62 och att antalet

anläggningar med lagringsplikt hos förbrukare kan minska från 105 till ungefär

45. Genomförs förslagen skulle således antalet lagringsskyldiga och antalet

anläggningar som står under NUTEK:s tillsyn minska till mindre än hälften.

Konsekvenser av ett EU-medlemskap

OLU har sökt klarlägga konsekvenserna för den svenska beredskapslagringen av

olja och kol av ett svenskt medlemskap i EU.

 Om Sverige blir medlem i EU, skall ett 90-dagarslager av olja hållas som

tillgodoser såväl IEA:s som EG:s regler. De två organisationernas

beräkningsgrunder skiljer sig åt, men enligt OLU:s bedömning är det inte troligt

att den mängd olja, som Sverige skall hålla i lager enligt EG:s bestämmelser, är

större än den som redan nu hålls för att fullgöra åliggandet enligt IEP-avtalet.

EG:s regler bör i allmänhet medföra något mindre krav på lager för länder som

själva inte utvinner olja.

 Enligt OLU:s bedömning är det svårare att avgöra vilken effekt EG:s regler kan

få på lagrens fördelning på olika produkter. Avgörande härför kan vara det sätt

på vilket tillsynsmyndigheten väljer att omräkna lager av råolja till

oljeprodukter av olika slag.

 OLU har noterat att såväl IEA:s som EG:s regler medger att lager, som en

lagringsskyldig har i ett annat medlemsland, kan få tillgodoräknas under vissa

villkor. En förutsättning är att de två berörda regeringarna träffar en

överenskommelse i frågan. Enligt nuvarande svenska regler gäller dock att

beredskapslager skall förvaras inom landet. OLU förslår att denna föreskrift

ändras så att överensstämmelse nås med IEA:s och EG:s regler.

 Inom EU gäller viss lagringsskyldighet för innehavare av anläggningar där el

produceras med fossila bränslen. Innebörden av reglerna är att främst innehavare

av olje- och kolkondensverk samt olje- eller koleldade kraftvärmeverk skall

hålla ett bränslelager som möjliggör elproduktion med full kapacitet i minst 30

dagar. Enligt OLU:s bedömning bör denna lagringsskyldighet bli tillgodosedd med

de förslag som OLU nu lämnar i fråga om beredskapslagring av olja och kol för

oljekondensverk och kraftvärmeverk.

Tillsyn av beredskapslager

En överföring av uppgiften att genomföra krigslagringen av olja från staten till

näringslivet innebär att ökade krav ställs på myndighetstillsyn. NUTEK behöver

ha goda möjligheter att fortlöpande kontrollera att beredskapslager av

respektive produkt faktiskt hålls i lager i enlighet med de föreskrifter som

meddelas.

 I tillsynen av beredskapslagringen ingår att besluta om lagringsmängd, att

kontrollera att lagringsskyldigheten fullgörs, att hantera dispenser och

förfrågningar, att genomföra revision hos de lagringsskyldiga samt att

rapportera till IEA och EU.

 För de olika arbetsmoment som ingår i tillsynen av beredskapslagringen av

främst olja, använder NUTEK för närvarande omkring tre årsarbetskrafter.

Styrande för omfattningen och svårighetsgraden i tillsynsarbetet är bl.a.

antalet lagringsskyldiga.

 Som framgått föreslår OLU regeländringar som innebär att antalet

lagringsskyldiga minskas till mindre än hälften. Formen för tillsyn av de stora

oljehandelsföretagen kan vidare förenklas. Antalet dispensärenden som behöver

handläggas minskar dessutom. Sammantaget innebär detta att tillsynsarbetet

kvantitativt sett väsentligt underlättas.

 Mot denna bakgrund kan, enligt OLU:s uppfattning, en fullgod tillsyn

säkerställas av beredskapslagringen av olja och kol för såväl oljekriser som

krigssituationer med den mängd resurser som NUTEK för närvarande disponerar för

ändamålet.

Genomförande

I detta slutbetänkande presenterar OLU en rad förslag om förändringar i fråga om

lagringsskyldighet och beredskapslagring av olja och kol. Flertalet ändringar är

sådana som förutsätter riksdagens medverkan.

 Regeringens förslag om förändringar i LBOK med anledning av OLU:s olika förslag

kan eventuellt behöva redovisas för riksdagen vid två tillfällen. Ett första

tillfälle bör kunna vara i början av 1995. Då bör bl.a. förslag lämnas om

finansieringen av oljelagringen och om slopandet av beredskapslagring av kol för

industriella användare av kol. Vissa författningsändringar kan visa sig kräva

längre beredningstid och några av förslagen behöver kunna tillämpas först från

och med lagringsåret 1996/97. Detta gäller bl.a. de regeländringar som starkt

minskar antalet lagringsskyldiga och införandet av lagringsskyldighet i fråga om

flygfotogen.

Förteckning över de remissinstanser som yttrat sig över 1993 års oljelagrings-

utrednings slutbetänkande Skyldighet att lagra olja och kol (SOU 1994:116)

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av Kommerskollegium,

Försvarsmakten, Försvarets materielverk, Överstyrelsen för civil beredskap,

Försvarets forskningsanstalt, Statens järnvägar, Vägverket, Luftfartsverket,

Riksrevisionsverket, Närings- och teknikutvecklingsverket, Statens oljelager,

Affärsverket svenska kraftnät, Ellagstiftningsutredningen, Sveriges

Industriförbund, Svenska Kraftverksföreningen, Svenska Fjärrvärmeföreningen,

Svenska Petroleum Institutet, Svenska Gasföreningen och Svensk Elberedskap AB.

 Yttranden har också avgetts av Vattenfall AB och OK Petroleum AB.

Sammanfattning av promemorian Beredskapslagring av olja och kol

I denna promemoria läggs fram förslag till ändringar i de författningar som

reglerar beredskapslagring av vissa bränslen, nämligen lagen (1984:1049) om

beredskapslagring av olja och kol och förordningen (1984:1050) om

beredskapslagring av olja och kol. Förslagen till författningsändringar utgör en

komplettering av de betänkanden i sakfrågorna som tidigare har redovisats av

1993 års oljelagringsutredning.

 Förslagen innebär betydande förändringar i det nuvarande regelverket. Här skall

pekas på följande:

-Lagringsskyldigheten slopas för alla förbrukare av olja och kol, med undantag

 främst för innehavare av vissa el- och värmeproducerande anläggningar

 (värmeverk, kraftvärmeverk, gasturbinanläggningar och oljekondensverk).

-Lagringsskyldigheten hos säljarna, dvs. i huvudsak oljehandeln, koncentreras

 till ett begränsat antal koncerner och företag.

-Värmeverkens och kraftvärmeverkens lagring skall bestämmas efter prövning av

 beredskapsbehoven för varje särskild anläggning.

-Flygfotogen skall vara lagringsbränsle, vilket medför skyldighet att lagra för

 vissa säljare.

-Lagring i annat land skall kunna medges.

De föreslagna författningsändringarna är avsedda att träda i kraft den 1 juli

1995.

Förteckning över de remissinstanser som yttrat sig över promemorian Bered-

skapslagring av olja och kol

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av Försvarsmakten,

Överstyrelsen för civil beredskap, Närings- och teknikutvecklingsverket, Svenska

Kraftverksföreningen, Svenska Fjärrvärmeföreningen, Svenska Petroleum Institutet

och Svenska Gasföreningen. Yttrande har också avgetts av Vattenfall AB.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och

kol

Härigenom föreskrivs[4] i fråga om lagen (1984:1049) om beredskaps-lagring av

olja och kol

 dels att 10 § skall upphöra att gälla,

 dels att 3-9, 11-14, 16, 18-20, 22, 24, 25, 28 och 37 §§ skall ha följande

lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 18 a § och 23 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 §

Skyldigheten att hålla Skyldigheten att hålla

beredskaps-lager beredskaps-lager

fastställs för ett år i fastställs för ett år i

taget från och med den 1 taget, räknat från och med

juli (lagringsåret) och den 1 juli till och med

grundas på försäljningen den 30 juni

eller förbrukningen (lagringsåret).

under det närmast Skyldigheten grundas på

föregående kalenderåret verksamhet enligt 7 §

(basåret). under det närmast före-

 För vissa anläggningar gående kalenderåret

gäller särskilda (basåret) eller, för de

bestämmelser enligt anläggningar som anges i

18-21 §§. 18 §, på de särskilda

 bestämmelserna för sådana

 anläggningar.

4 §

Lagringsskyldighet på Lagringsskyldighet för en

grund av förbrukning vid anläggning som anges i 18 §

en anläggning åligger åligger den som innehade

den som innehade anlägg- anläggningen vid basårets

ningen vid basårets utgång.

utgång. Skyldigheten Vid tillämpning av 18 a §

grundas på hela förbruk- skall som en enda

ningen vid anläggningen anläggning räknas alla

under basåret. värme- eller

 elproducerande

 anläggningar som är

 anslutna till samma

 fjärrvärmenät och som har

 samma ägare.

 Överlåts anläggningen efter basårets utgång, får tillsynsmyndigheten medge att

lagringsskyldigheten övergår på den nye innehavaren.

5 §

Beredskapslagringen skall omfatta följande bränslen (lagringsbränslen).

Tulltaxe- Varuslag KN-nr Varuslag

nummer

ur 27.01 Kolbränslen 1. 2701 Kolbränslen

 utom 2702

 1. sådant 2704

 kolpulver som

 malts för vidare-

 försäljning och

 2. kol-vätske-

 blandningar

ur 27.10 Motorbensin 2. 2710 00 27 Motorbensin

 utom flygbensin 2710 00 29

 och jetbensin 2710 00 32

 Fotogen utom 2710 00 34

 flygfotogen 2710 00 36

 Dieselbrännolja

 och eldnings- 3. 2710 00 51 Flygfotogen och

 olja 1 och 2 2710 00 55 annan fotogen

 Övriga slag av

 eldningsoljor

 4. 2701 00 69 Dielselbrännolja

 och eldningsolja 1

 5. 2710 00 74-Övriga eldnings-

 2710 00 78 oljor

ur 27.11 Gasol 6. 2711 12 11-Gasol

 2711 12 98

 2711 13 10-

 2711 13 98

6 §

Denna lag tillämpas inte Denna lag tillämpas inte

på på

 1. kol som säljs eller 1. kol annat än såvitt

förbrukas för annat avser lagringsskyldighet

ändamål än energialst- för värmeverk och

ring eller som förbrukas kraftvärmeverk enligt

eller säljs för förbruk- 18 a §,

ning i metallurgiska

processer,

 2. bränsle som utvinns inom landet eller som framställs ur råvara som har

utvunnits inom landet,

 3. bränsle som säljs 3. bränsle som säljs för

för export eller som utförsel,

förbrukas utom landet,

 4. bränsle som förbrukas för drift av fartyg i utrikes trafik eller som införs

i landet på annat transportmedel för detta transportmedels drift,

 5. gasol som används som

 råvara i petrokemisk

 Att industri.

lagringsskyldigheten i Att lagrings-

vissa fall kan avse skyldigheten i vissa

annat än lagringsbränsle fall kan avse annat än

framgår av 11, 14 och lagringsbränsle framgår av

19-21 §§. 14 och 19-21 §§.

7 §[5]

Skyldig att hålla Skyldig att hålla

beredskapslager under beredskapslager av annat

ett lagringsår är den lagringsbränsle än kol

som under ett lagringsår är

 1. importerat den som

lagringsbränsle och 1. till landet infört

under basåret sålt annat lagringsbränsle än

eller förbrukat sådant kol och under basåret sålt

bränsle, eller förbrukat sådant

 2. drivit oljeraffina- bränsle,

deri inom landet och 2. drivit oljeraffi-

under basåret sålt lag- naderi inom landet och

ringsbränsle, under basåret sålt annat

 3. av lagringsskyldig lagringsbränsle än kol,

som avses i 1 eller 2 3. av lagringsskyldig

köpt samt under basåret som avses i 1 eller 2

sålt köpt samt under basåret

a) minst 30 000 ton sålt

kol, a) minst 2 500 ton gasol

b) minst 1 000 ton eller

gasol eller b) minst 50 000

c) minst 20 000 kubikmeter andra

kubikmeter andra lagringsbränslen än kol.

lagringsbränslen,

 4. i annat fall än som

avses i 1 under basåret

vid en anläggning

förbrukat

a) minst 8 000 ton kol,

b) minst 5 000

kubikmeter eldningsolja

eller dieselbrännolja

eller

c) kol och eldningsolja

eller dieselbrännolja,

motsvarande sammanlagt

minst 5 000 kubikmeter

olja, varvid ett ton

kol skall anses mot-

svara fem åttondels

kubikmeter olja eller

d) kol jämte naturgas,

motsvarande sammanlagt

8 000 ton kol, varvid

1,6 ton kol skall anses

motsvara 1 000

kubikmeter naturgas,

eller eldningsolja

eller dieselbrännolja

jämte naturgas, motsva-

rande minst 5 000

kubikmeter olja, varvid

1 kubikmeter olja skall

anses motsvara 1 000

kubikmeter naturgas,

 5. a) inom landet

framställt och under

basåret sålt kolpulver,

som malts för

vidareförsäljning, eller

någon kol-vätskeblandning

eller

b) under basåret sålt

eller förbrukat utom

landet framställda pro-

dukter som avses i a.

 8 §

Storleken av det Storleken av det

beredskapslager som en beredskapslager som en

lagringsskyldig skall lagringsskyldig skall

hålla beräknas på grund- hålla beräknas på grundval

val av mängden sålda av mängden sålda eller, för

eller förbrukade förbrukare som infört

bränslen (basmängden). lagringsbränsle till

 landet, förbrukade brän-

 För säljare motsvarar slen (basmängden).

basmängden den mängd Basmängden motsvarar den

försålda bränslen som mängd försålda bränslen som

medför lagrings- medför lagringsskyldighet

skyldighet enligt 7 § enligt 7 § med avdrag för

med avdrag för bränslen bränslen som sålts direkt

som sålts direkt till till eller för leverans

eller för leverans till till

 1. någon som under ka- 1. någon som under

lenderåret närmast före kalenderåret närmast före

försäljningen sålt eller försäljningen sålt bränsle

förbrukat bränsle inom inom samma varuslag i

samma varuslag i sådan sådan omfattning att

omfattning att lagringsskyldighet

lagringsskyldighet uppkommit enligt 7 §,

uppkommit enligt 7 § 3,

4 eller 5, 2. någon som vid tiden

 2. någon som vid tiden för försäljningen var

för försäljningen var lagringsskyldig enligt

lagringsskyldig enligt 18, 18 a, 19, 20 eller

19, 20 eller 21 §, 21 §,

 3. någon statlig 3. någon statlig

myndighet som vid tiden myndighet som vid tiden

för försäljningen enligt för försäljningen enligt

beslut av regeringen beslut av regeringen var

var skyldig att lagra skyldig att lagra bränsle

bränsle inom samma varu- inom samma varuslag, om

slag. bränslet enligt beslutet

 För förbrukare motsva- får dras av.

rar basmängden den mängd För förbrukare som infört

förbrukade bränslen som lagringsbränsle till

medför lagringsskyl- landet motsvarar bas-

dighet enligt 7 §. mängden den mängd för-

 brukade bränslen som

 medför lagringsskyldighet

 enligt 7 §.

 9 §[6]

Med utgångspunkt i Med utgångspunkt i

landets behov av landets behov av

beredskapslager av olja beredskapslager av olja

och kol bestämmer bestämmer regeringen för

regeringen för varje varje slag av

slag av lagringsbränsle lagringsbränsle hur stor

hur stor andel av andel av basmängderna som

basmängderna som skall skall lagras under

lagras under lagringsåret.

lagringsåret. För lag-

ringsskyldig som driver

värmeverk eller

kraftvärmeverk får rege-

ringen dock bestämma

storleken av bered-

skapslagret med ut-

gångspunkt i verkets

eget beredskapsbehov.

 11 §

Lagringsskyldigheten Lagringsskyldigheten

skall fullgöras med skall fullgöras med

bränslen inom de bränslen inom de varuslag

varuslag som de som de lagringsskyldiga

lagringsskyldiga sålt sålt eller förbrukat.

eller förbrukat. Lagring

av kol skall fullgöras så

att det lagrade bränslet

med hänsyn till form och

energiinnehåll kan

ersätta det kol som sålts

eller förbrukats. Den

som är lagringsskyldig

enligt 7 § 5 skall, i

den utsträckning som

behövs för att tillgodose

beredskapsbehovet,

lagra varor som krävs för

framställning av den

produkt som avses.

 Lagringsskyldigheten skall fullgöras med varor som den lagringsskyldige äger.

Den får inte fullgöras med varor som transiteras.

 Om undantag från denna paragraf finns bestämmelser i 14, 22 och 23 §§.

 12 §

Lagringsbränslen skall förvaras inom landet i lageranläggningar, som de

lagringsskyldiga förfogar över, på ett från beredskaps- och kontrollsynpunkt

tillfredsställande sätt.

 Om undantag från denna

 paragraf finns

 bestämmelser i 14 §.

 13 §

Regeringen får för att Regeringen eller den

tillgodose myndighet som regeringen

beredskapsbehov meddela bestämmer får för att

föreskrifter om var tillgodose beredskapsbe-

beredskapslager skall hov meddela föreskrifter

finnas samt om att en om var beredskapslager

viss del av de lager av skall finnas samt om att

oljeprodukter som skall en viss del av de lager

hållas av säljare skall av oljeprodukter som

förvaras i bergrum. skall hållas av säljare

 skall förvaras i bergrum

 eller skyddas på annat

 sätt eller utgöras av

 oljeprodukter med vissa

 egenskaper.

 14 §

Tillsynsmyndigheten får Tillsynsmyndigheten får

medge medge

 1. att en 1. att en

lagringsskyldig lagrar lagringsskyldig lagrar

annat lagringsbränsle än annat lagringsbränsle än

det som skall lagras det som skall lagras

enligt 11 §; vidare får enligt 11 §,

i fråga om kol och pro-

dukter som avses i 7 § 5

medges annat fullgörande

av lagringsskyldigheten

vilket är lika betryg-

gande från bered-

skapssynpunkt,

 2. att någon som driver 2. att någon som driver

ett oljeraffinaderi ett oljeraffinaderi helt

helt eller delvis eller delvis fullgör sin

fullgör sin lagringsskyldighet genom

lagringsskyldighet att lagra råolja, andra

genom att lagra råolja. råvaror för tillverkningen

 eller halvfabrikat,

 3. att

 lagringsskyldigheten

 fullgörs med bränsle som

 finns i något annat land.

 Ett medgivande skall förenas med de villkor som behövs från beredskapssynpunkt.

 16 §

Till ledning för Till ledning för

tillsynsmyndighetens tillsynsmyndighetens

beslut enligt 15 § skall beslut enligt 15 § skall

den som är den som är

lagringsskyldig före den lagringsskyldig enligt 7 §

1 februari närmast efter eller 18 § tredje stycket

basåret avge en före den 1 februari

deklaration rörande sin närmast efter basåret avge

försäljning eller för- en deklaration rörande

brukning under basåret sin försäljning eller för-

av bränslen som avses i brukning under basåret av

7 §. Deklarationen skall lagringsbränslen.

avges på heder och Till ledning för beslut

samvete. om lagringsmängder skall

 den som är

 lagringsskyldig enligt

 18 a-20 §§ inom samma tid

 lämna en deklaration

 avseende dels

 förbrukningen under

 basåret av lagringsbräns-

 len och naturgas, dels-

 behovet av bränsle och

 annan energi för att

 driva anläggningen.

 Deklarationen skall

 avges på heder och

 samvete.

 18 §

För gasturbinanlägg- För värmeverk och

ningar för framställning kraftvärmeverk,

av elektrisk kraft, gasturbinanläggningar för

oljekondensverk och framställning av

anläggningar för elektrisk kraft, olje-

framställning av kondensverk och

stadsgas gäller 19-21 §§ ianläggningar för

stället för vad som i framställning av stadsgas

7-9, 11, 14-16 §§ och 17 §gäller 18 a-21 §§ i stället

första stycket är före- för vad som i 7-9, 11

skrivet om lagrings- och 15 §§ samt 17 § första

skyldighetens omfatt- stycket är föreskrivet om

ning, fullgörande och lagringsskyldighetens

fastställande. I fråga omfattning, fullgörande

om lagringsbeslut och fastställande. För an-

tillämpas 17 § andra läggningar för fram-

stycket. ställning av stadsgas

 fullgörs och fastställs

 lagringsskyldighet

 enligt 21 §.

 Regeringen beslutar med

 utgångspunkt i

 beredskapsbehovet för an-

 läggningar som anges i

 18 a-20 §§ om riktlinjer

 för fastställande av

 lagringsskyldigheten för

 dem.

 Den som är lagrings-

 skyldig eller har ålagts

 lagringsskyldighet

 enligt 18 a, 19, 20

 eller 21 § och som under

 basåret har sålt annat

 lagringsbränsle än kol är

 också skyldig att under

 lagringsåret hålla

 beredskapslager för

 motsvarande mängd bränsle

 inom samma varuslag med

 avdrag för bränsle som

 sålts till någon som anges

 i 8 § andra stycket 1-3.

 18 a §

 Den som vid basårets

 utgång innehar ett

 värmeverk får av rege-

 ringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer åläggas att under

 lagringsåret hålla i lager

 sådant bränsle som behövs

 för att driva verket, om

 vid anläggningen under

 basåret förbrukats

 1. minst 5 000

 kubikmeter eldningsolja

 eller dieselbrännolja,

 2. minst 4 000 ton

 gasol,

 3. minst 8 000 ton kol,

 4. minst 5 miljoner

 kubikmeter naturgas

 eller

 5. bränsle som anges i

 1-4 motsvarande minst 5

 000 kubikmeter olja.

 Vid beräkning av

 förbrukningen av bränslen

 enligt första stycket 5

 skall 1 kubikmeter olja

 anses motsvara 0,8 ton

 gasol, 1,6 ton kol eller

 1 000 kubikmeter

 naturgas.

 Den som vid basårets

 utgång innehar ett

 kraftvärmeverk med en

 installerad elektrisk

 effekt av minst 5

 megawatt får av

 regeringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer åläggas att under

 lagringsåret hålla i lager

 sådant bränsle som behövs

 för att driva verket.

 Lagringsskyldigheten

 enligt första och tredje

 stycket får avse olja,

 gasol eller kolbränslen.

 Lagringsmängden bestäms av

 regeringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer med utgångspunkt

 i värmeverkets eller

 kraftvärmeverkets eget

 beredskapsbehov.

 19 §

Den som vid basårets Den som vid basårets

utgång innehar en utgång innehar en

gasturbinanläggning för gasturbinanläggning för

framställning av framställning av

elektrisk kraft med en elektrisk kraft med en

installerad effekt av installerad effekt av

minst fem megawatt är minst fem megawatt får av

skyldig att under lag- regeringen eller den

ringsåret hålla i lager myndighet som regeringen

sådant bränsle som bestämmer åläggas att under

behövs för att driva lagringsåret hålla i lager

anläggningen. sådant bränsle som behövs

 för att driva anlägg-

 ningen.

 Lagringsmängden bestäms Lagringsmängden bestäms

av regeringen eller av av regeringen eller den

myndighet, som myndighet som regeringen

regeringen bestämmer, bestämmer med utgångspunkt

med utgångspunkt i i anläggningens eget

installerad effekt, beredskapsbehov.

bränsleåtgång per

megawattimme och

beräknad årlig driftstid.

 20 §

Den som vid basårets Den som vid basårets

utgång innehar ett utgång innehar ett

oljekondensverk med en oljekondensverk med en

installerad effekt av installerad effekt av

mer än 150 megawatt får mer än 150 megawatt får av

av regeringen åläggas regeringen eller den

att under lagringsåret myndighet som regeringen

hålla i lager sådan olja bestämmer åläggas att under

som behövs för att lagringsåret hålla i lager

driva verket. sådan olja som behövs för

 att driva verket.

 Lagringsmängden bestäms Lagringsmängden bestäms

av regeringen med av regeringen eller den

utgångspunkt i landets myndighet som regeringen

beredskapsbehov. bestämmer med utgångspunkt

 i verkets eget bered-

 skapsbehov.

 22 §

Tillsynsmyndigheten får Tillsynsmyndigheten får

medge att en lagrings- medge att en lagrings-

skyldig, som säljer skyldig, som till landet

oljeprodukter i större inför lagringsbränsle och

delen av landet, utan som säljer oljeprodukter,

tillstånd i varje eller en lagringsskyl-

särskilt fall uppdrar dig, som driver

åt en annan sådan lag- oljeraffinaderi inom

ringsskyldig att landet och som säljer

tillfälligt ombesörja oljeprodukter, utan

lagring av tillstånd i varje särskilt

oljeprodukter för hans fall uppdrar åt en annan

räkning. sådan lagringsskyldig att

 tillfälligt ombesörja

 lagring av oljeprodukter

 för hans räkning.

23 a §

 På ansökan av samtliga

 lagringsskyldiga säljare,

 som tillhör en

 oljehandelskoncern, jämte

 moderbolaget i koncernen

 får tillsynsmyndigheten

 medge att lagrings-

 skyldigheten fullgörs

 gemensamt för koncernen

 (koncernlagring).

 Storleken av det

 beredskapslager som kon-

 cernen skall hålla beräk-

 nas på grundval av mängden

 lagringsbränslen som

 under basåret sålts till

 utomstående köpare.

 Vid koncernlagring

 svarar moderbolaget för

 att alla koncernens

 skyldigheter enligt

 denna lag fullgörs.

 Tillstånd till

 koncernlagring lämnas för

 helt lagringsår. Ansökan

 om tillstånd skall inges

 före basårets slut.

24 §

Regeringen eller Regeringen eller den

myndighet som myndighet som regeringen

regeringen bestämmer får bestämmer får medge

medge befrielse helt befrielse helt eller

eller delvis från lag- delvis från

ringsskyldigheten i lagringsskyldigheten i

visst fall, om visst fall, om den till

synnerliga skäl vilken lagringspliktigt

föranleder att skyl- bränsle sålts under ett

digheten inte behöver kalenderår själv blivit

fullgöras vare sig genom lagringsskyldig för

egen lagring eller motsvarande kvantitet

genom lagring hos någon bränsle under det närmast

annan enligt 23 §. följande lagringsåret,

 eller annars synnerliga

 skäl föranleder att

 skyldigheten inte behöver

 fullgöras vare sig genom

 egen lagring eller genom

 lagring hos någon annan

 enligt 23 §.

 Ett medgivande får förenas med villkor.

25 §

Om till följd av krig Om till följd av

eller annan allvarlig allvarlig försörjningskris

försörjningskris tillförseln av lagrings-

tillförseln av bränsle till landet eller

lagringsbränsle till viss del av landet

landet eller viss del avbryts eller försvåras,

av landet avbryts eller får regeringen medge att

försvåras, får rege- beredskapslager tas i

ringen medge att anspråk av den lagrings-

beredskapslager tas i skyldige i den

anspråk av den utsträckning som är

lagringsskyldige i den påkallad med hänsyn till

utsträckning som är på- rådande förhållanden. Vid

kallad med hänsyn till höjd beredskap får sådant

rådande förhållanden. medgivande lämnas även av

 den myndighet som rege-

 ringen bestämmer.

 Om i andra fall än som

 Om i annat fall anges i första stycket

särskilda skäl före- särskilda skäl föreligger,

ligger, får regeringen får regeringen eller den

eller myndighet som myndighet som regeringen

regeringen bestämmer bestämmer medge att

medge att beredskapslager för

beredskapslager för oljekondensverk till-

oljekondensverk till- fälligt tas i anspråk

fälligt tas i anspråk för anläggningen.

för anläggningen.

28 §

Regeringen bestämmer för Regeringen eller den

de bränslen och andra myndighet som regeringen

varor som skall lagras bestämmer fastställer för

det belopp vartill de bränslen och andra

lagringsavgiften skall varor som skall lagras

uppgå för kalendermånad. det belopp vartill

Beloppet skall motsvara lagringsavgiften skall

en beräknad uppgå för kalendermånad.

kapitalkostnad för varan Beloppet skall motsvara

under en månad med ett en beräknad kapitalkost-

tillägg av 60 procent. nad för varan under en

 månad med ett tillägg av

 60 procent.

 Vid försummelse som avses i 27 § första stycket skall lagringsavgift tas ut med

fullt belopp. Vid försummelse som avses i 27 § andra stycket skall avgift tas ut

med en tredjedel av fullt belopp.

 Försummas lagringsskyldigheten under en del av en kalendermånad, skall avgift

utgå för hela månaden.

 Om det föreligger synnerliga skäl, får avgiften nedsättas eller efterges.

37 §

Tillsynsmyndighetens Tillsynsmyndighetens

beslut i frågor som beslut i frågor som avses

avses i 17, 29 och 33 §§ i 17, 29 och 33 §§ får

får överklagas genom överklagas hos allmän för-

besvär hos kammarrätten. valtningsdomstol.

 I övrigt överklagas Prövningstillstånd krävs

tillsynsmyndighetens vid överklagande till

beslut genom besvär hos kammarrätten.

regeringen. I övrigt överklagas

 tillsynsmyndighetens

 beslut till regeringen.

Övergångsbestämmelser

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och skall tillämpas när

beredskapslager fastställs för lagringsåret 1996/97. Beslut som har meddelats

före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser.

 2. De beslut om lagringsskyldighet som har fattats med stöd av äldre

bestämmelser för tiden till och med den 30 juni 1996 skall alltjämt gälla.

 3. Vid beräkningen av basmänger för basåret 1995 skall avdrag enligt 8 § andra

stycket 1-3 göras

 a) för bränslen som sålts under perioden den 1 januari-den 30 juni 1995 enligt

då gällande bestämmelser,

 b) för bränslen som sålts under perioden den 1 juli 1995-den 31 december 1995

enligt de bestämmelser som träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [4]Jfr rådets direktiv 68/414/EEG (EGT nr L 308, 23.12.1968,

 s. 14, 368 L 0414),

 72/425/EEG (EGT nr L 291, 28.12.1972, s. 154, 372 L

 0425)

 [5]Senaste lydelse 1985:637

 [6]Senaste lydelse 1987:435

Förslag till lag om ändring i lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på

naturgasområdet

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på

naturgasområdet att 1, 10, 13, 19, 22 och 31 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §

För att ersätta bortfall av naturgas under krig och andra allvarliga

försörjningskriser skall förbrukare och säljare av naturgas vidta be-

redskapsåtgärder enligt vad som föreskrivs i denna lag.

 Lagen tillämpas inte på Lagen tillämpas inte på

naturgas som utvinns naturgas som utvinns

inom landet. inom landet eller som

 förbrukas vid värmeverk

 eller kraftvärmeverk.

10 §

Med utgångspunkt i Regeringen bestämmer för

landets behov av bered- förbrukare som avses i 6 §

skapslager för för- riktlinjer för

brukare som avses i 6 § fastställande av bered-

bestämmer regeringen för skapslagrets storlek med

varje slag av ersätt- utgångspunkt i bered-

ningsbränsle hur stor skapsbehovet för varje

andel av basmängderna anläggning.

som skall lagras under

lagringsåret.

 Med utgångspunkt i beredskapsbehov bestämmer regeringen också omfattningen av

beredskapsåtgärder enligt 8 § andra stycket.

13 §

Regeringen får för att Regeringen eller den

tillgodose myndighet som regeringen

beredskapsbehov meddela bestämmer får för att till-

föreskrifter om var godose beredskapsbehov

beredskapslager skall meddela föreskrifter om

finnas. var beredskapslager

 skall finnas.

19 §

Om till följd av krig Om till följd av

eller annan allvarlig allvarlig försörjningskris

försörjningskris tillförseln av naturgas

tillförseln av naturgas till landet avbryts

till landet avbryts eller försvåras, får

eller försvåras, får regeringen medge att

regeringen medge att beredskapslager tas i

beredskapslager tas i anspråk av den lagrings-

anspråk av den skyldige i den ut-

lagringsskyldige i den sträckning som är påkallad

utsträckning som är med hänsyn till rådande

påkallad med hänsyn till förhållanden. Vid höjd

rådande förhållanden. beredskap får sådant

 medgivande lämnas även av

 den myndighet som rege-

 ringen bestämmer.

22 §

Regeringen bestämmer för Regeringen eller den

de ersättningsbränslen myndighet som regeringen

och andra varor som bestämmer fastställer för

skall lagras det belopp de ersättningsbränslen och

vartill andra varor som skall

lagringsavgiften skall lagras det belopp

uppgå för kalendermånad. vartill lagringsavgiften

Beloppet skall motsvara skall uppgå för kalendermå-

en beräknad kapitalkost- nad. Beloppet skall

nad för varan med till- motsvara en beräknad

lägg av 60 procent. kapitalkostnad för varan

 med tillägg av 60

 procent.

 Vid försummelse som avses i 21 § första stycket skall lagringsavgift tas ut med

fullt belopp. Vid försummelse som avses i 21 § andra stycket skall avgift tas ut

med en tredjedel av fullt belopp.

 Försummas lagringsskyldighet under en del av en kalendermånad skall avgift utgå

för hela månaden.

 Om det föreligger synnerliga skäl, får avgiften nedsättas eller efterges.

31 §

Tillsynsmyndighetens Tillsynsmyndighetens

beslut i frågor som beslut i frågor som avses

avses i 14 § första i 14 § första stycket samt

stycket samt 23 och 27 23 och 27 §§ får överklagas

§§ får överklagas genom hos allmän förvaltnings-

besvär hos kammarrätten. domstol.

 I övrigt överklagas Prövningstillstånd krävs

tillsynsmyndighetens vid överklagande till

beslut genom besvär hos kammarrätten.

regeringen. I övrigt överklagas

 tillsynsmyndighetens

 beslut till regeringen.

Övergångsbestämmelser

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och skall tillämpas när storleken

av beredskapslager av ersättningsbränsle fastställs för lagrings-året 1996/97.

Beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

 2. De beslut om skyldighet att lagra ersättningsbränsle som har fattats med

stöd av äldre bestämmelser för tiden till och med den 30 juni 1996 skall

alltjämt gälla.

Lagrådets yttrande

Lagrådet

Utdrag ut protokoll vid sammanträde 1995-03-06

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

Enligt en lagrådsremiss den 2 mars 1995 (Näringsdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen

(1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol, m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av rättschefen Per Erik Lindeberg.

Förslagen föranleder ingen annan erinran av Lagrådet än att i 23 a § lagen

(1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol, som behandlar koncernlagring,

bör införas en definition av begreppet oljehandelskoncern. Lagrådet föreslår

därför ett nytt fjärde stycke i paragrafen av följande lydelse: "Med

oljehandelskoncern avses en koncern enligt 1 kap. 5 § aktiebolagslagen

(1975:1385) med huvudsaklig verksamhet inom raffinering av olja och handel med

oljeprodukter".

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 mars 1995

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

_____________

Regeringen beslutar proposition 1994/95:176 Beredskapslagring av olja och kol.

Rättsdatablad

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, bakomliggande EG-

 upphäver eller regler

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

Lag om ändring i 9, 13, 18, 28 §§ 368L0414

lagen (1984:1049) 372L0425

om beredskapslag-

ring av olja och

kol

Lag om ändring i 10, 13, 22 §§ -

lagen (1985:635)

om försörjnings-

beredskap på

naturgasområdet