Regeringens proposition

1999/2000:145

Penningtvätt och betalningsöverföring

Prop.

1999/2000:145

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 25 maj 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bosse[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Det har under senare tid uppmärksammats att det finns andra företag än

banker som sysslar med betalningsöverföring men som, till skillnad från

bankerna, inte omfattas av bestämmelserna i lagen (1993:768) om åtgär-

der mot penningtvätt (penningtvättslagen). I denna proposition föreslås

därför att penningtvättslagen utvidgas till att omfatta alla företag som yr-

kesmässigt ägnar sig åt betalningsöverföring. För att uppnå syftet

föreslås att valutaväxlingslagen (1996:1006) även skall gälla för företag

som äg-nar sig åt betalningsöverföring. I likhet med vad som nu gäller

för va-lutaväxlingsrörelse blir då företag som ägnar sig åt

betalningsöverföring skyldiga att anmäla sin verksamhet till

Finansinspektionen för registre-ring. Genom att penningtvättslagen gäller

för verksamhet som enligt va-lutaväxlingslagen kräver anmälan till

Finansinspektionen kommer pen-ningtvättslagen att gälla för all

yrkesmässig betalningsöverföring.

Det föreslås att huvuddelen av valutaväxlingslagens bestämmelser

skall gälla för betalningsöverföring. Det rör sig om bestämmelser om

skyldighet att lämna Finansinspektionen upplysningar, möjligheter för

Finansinspektionen att ingripa genom att meddela förelägganden samt

bestämmelser om överklaganden och avgifter. Valutaväxlingslagens

bestämmelser om konsumentskydd föreslås dock inte gälla för

betalningsöverföring. För att tydliggöra att valutaväxlingslagen också

utvidgas till betalningsöverföring föreslås att lagens rubrik ändras till

lagen om valutaväxling och betalningsöverföring.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i valutaväxlingslagen

(1996:1006) 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:768) om

åtgärder mot penningtvätt 7

2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 8

2.4 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen

(1991:601) 10

3 Ärendet och dess beredning 11

4 Nuvarande ordning 12

4.1 EG-direktivet mot penningtvätt 12

4.2 Förslag till utvidgning av EG-direktivet mot

penningtvätt 12

4.3 Internationella åtaganden 13

4.3.1 Narkotikabrotts- och

förverkandekonventionerna 13

4.3.2 Financial Action Task Force on money

laundering (FATF) 13

4.3.3 Arbete inom FN 13

4.4 Penningtvättslagen 14

4.5 Valutaväxlingslagen 15

4.6 Lagen om betalningsöverföringar 16

5 Vad är betalningsöverföring? 18

6 Lagstiftning om betalningsöverföring och penningtvätt 19

6.1 Penningtvättslagens tillämpningsområde 19

6.2 Definition av betalningsöverföring 21

6.3 Lagteknisk lösning 21

6.4 Närmare utformning av lagen 22

6.5 Konsumentskydd 25

7 Ikraftträdande 26

8 Ekonomiska effekter 27

9 Författningskommentar 28

9.1 Förslaget till lag om ändring i valutaväxlingslagen

(1996:1006) 28

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:768) om

åtgärder mot penningtvätt 30

9.3 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 30

9.4 Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen

(1991:601) 30

Bilaga 1 Remissinstanser som har yttrat sig över promemorian

Penningtvätt och betalningsöverföring 31

Bilaga 2 Lagrådsremissens lagförslag 32

Bilaga 3 Lagrådets yttrande 38

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 maj 2000 39

Rättsdatablad 40

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i valutaväxlingslagen (1996:1006),

2. lag om ändring i lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt,

3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

4. lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i valutaväxlingslagen

(1996:1006)

Härigenom föreskrivs att rubriken till valutaväxlingslagen (1996:1006)

samt 1 4 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Valutaväxlingslag (1996:1006)

Lag (1996:1006) om

valutaväxling och

betalningsöverföring

1 §

I denna lag avses med

valutaväxlingsrörelse yrkesmässig

handel med utländska sedlar och

mynt samt resecheckar utställda i

utländsk valuta.

I denna lag avses med

valutaväxlingsrörelse: yrkemäs-

sig handel med utländska sedlar

och mynt samt resecheckar

utställda i utländsk valuta,

betalningsöverföring:

yrkesmässig överföring av pengar

för annans räkning,

företag: juridisk eller fysisk

person som driver

valutaväxlingsrörelse eller ägnar

sig åt betalningsöverföring.

2 §

Företag som driver

valutaväxlingsrörelse i väsentlig

omfattning skall anmäla

verksamheten till

Finansinspektionen. Anmälan

behöver inte göras av företag som

avses i 2 § första stycket 1 4 lagen

(1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt.

Företag som driver

valutaväxlingsrörelse i väsentlig

omfattning eller ägnar sig åt

betalningsöverföring skall anmäla

verksamheten till

Finansinspektionen. Anmälan

behöver inte göras av företag som

avses i 2 § första stycket 1 4 och 6

lagen (1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt.

Finansinspektionen skall föra ett register över de företag som har

anmält verksamhet enligt första stycket.

3 §

Bestämmelser om skyldighet för

företag som driver valutaväxlings-

rörelse i väsentlig omfattning att

medverka till att förhindra

penningtvätt finns i lagen

(1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt.

Bestämmelser om skyldighet för

företag som driver

valutaväxlingsrörelse i väsentlig

omfattning eller ägnar sig åt

betalningsöverföring att medverka

till att förhindra penningtvätt finns

i lagen (1993:768) om åtgärder

mot penningtvätt.

4 §

Företag som driver valutaväxlingsrörelse skall tydligt informera om

tillämpade växelkurser och avgifter samt tillhandahålla avräkningsnota

som anger företagets namn, köp- respektive säljkurs samt avgifter.

I lagen (1999:268) om

betalningsöverföringar inom

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet finns

bestämmelser om konsumentskydd

m.m. vid sådana överföringar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:768) om

åtgärder mot penningtvätt

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Bestämmelserna i denna lag gäller företag som driver

1. bankrörelse och annan verksamhet som består i att från allmänheten

låna upp medel och att lämna krediter,

2. livförsäkringsrörelse,

3. verksamhet av det slag som beskrivs i 1 kap. 3 § lagen (1991:981)

om värdepappersrörelse,

4. verksamhet som står under Finansinspektionens tillsyn och som

huvudsakligen består i att utföra en eller flera av de verksamheter som

anges i 3 kap. 1 § 2 13 lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet,

5. verksamhet som kräver

anmälan till Finansinspektionen

enligt valutaväxlingslagen

(1996:1006), samt

5. verksamhet som kräver

anmälan till Finansinspektionen

enligt lagen (1996:1006) om

valutaväxling och

betalningsöverföring, samt

6. verksamhet av det slag som beskrivs i 1 § lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare.

Lagen gäller endast sådan mot kunder inriktad verksamhet som avses i

första stycket och som bedrivs från ett fast driftställe i Sverige.

Bestämmelser om uppgiftsskyldighet för vissa andra företag finns i

9 a §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1999/2000:94

Föreslagen lydelse

8 kap.

5 §

Sekretess gäller i statlig myndighets verksamhet, som består i

tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet,

värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet, för uppgift om

1. affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens

verksamhet avser, om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs,

2. ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i

affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens

verksamhet avser.

I ärende hos statlig myndighet om innehav av

1. aktier i bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag, värdepappersbolag

eller försäkringsaktiebolag,

2. andelar i medlemsbank eller kreditmarknadsförening, eller

3. aktier eller andelar i börs, auktoriserad marknadsplats eller

clearingorganisation

gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska

förhållanden om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om

uppgiften röjs. Sekretess gäller inte för beslut av myndigheten och inte

heller för uppgift som erhållits från annan myndighet om uppgiften inte

är sekretessbelagd där.

Sekretess gäller vidare i statlig

myndighets verksamhet, som

består i övervakning enligt

insiderlagen (1990:1342),

övervakning enligt lagen

(1991:980) om handel med

finansiella instrument eller

kontroll enligt valutaväxlingslagen

(1996:1006), för sådan uppgift om

enskilds ekonomiska eller

personliga förhållanden, vilken på

begäran har lämnats av någon som

är skyldig att lämna uppgifter till

myndigheten. Rör uppgiften den

uppgiftsskyldige gäller dock

sekretess endast om denne kan

antas lida skada eller men om

uppgiften röjs och sekretess inte

motverkar syftet med

uppgiftsskyldigheten.

Sekretess gäller vidare i statlig

myndighets verksamhet, som

består i övervakning enligt

insiderlagen (1990:1342),

övervakning enligt lagen

(1991:980) om handel med

finansiella instrument eller

kontroll enligt lagen (1996:1006)

om valutaväxling och

betalningsöverföring, för sådan

uppgift om enskilds ekonomiska

eller personliga förhållanden,

vilken på begäran har lämnats av

någon som är skyldig att lämna

uppgifter till myndigheten. Rör

uppgiften den uppgiftsskyldige

gäller dock sekretess endast om

denne kan antas lida skada eller

men om uppgiften röjs och

sekretess inte motverkar syftet

med uppgiftsskyldigheten.

Sekretess gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med

främmande stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i

verksamhet som avses i första tredje styckena för sådan uppgift om

affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga

förhållanden som myndigheten erhållit enligt avtalet. Samma sekretess

gäller hos Finansinspektionen, i den mån regeringen föreskriver det, om

inspektionen från utländsk myndighet eller utländskt organ erhållit

uppgifter enligt annat avtal. Föreskrifterna i 14 kap. 1 3 §§ får inte i

fråga om denna sekretess tillämpas i strid med avtalet.

Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen

enligt första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften

lämnas.

Utan hinder av sekretess får uppgift enligt första stycket lämnas till en

börs om uppgiften behövs för att börsen skall kunna fullgöra sina

uppgifter enligt lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet eller

annan författning.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.4 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen

(1991:601)

Härigenom föreskrivs att 3 § prisinformationslagen (1991:601) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §1

Särskilda föreskrifter om

information till konsumenter finns

i konsumentkreditlagen

(1992:830),

konsumentförsäkringslagen

(1980:38), valutaväxlingslagen

(1996:1006) lagen (1999:268) om

betalningsöverföringar inom

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet och lagen

(2000:274) om konsumentskydd

vid distansavtal och

hemförsäljningsavtal.

Särskilda föreskrifter om

information till konsumenter finns

i konsumentkreditlagen

(1992:830),

konsumentförsäkringslagen

(1980:38), lagen (1996:1006) om

valutaväxling och betalningsöver-

föring och lagen (1999:268) om

betalningsöverföringar inom

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet och lagen

(2000:274) om konsumentskydd

vid distansavtal och

hemförsäljningsavtal.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

3 Ärendet och dess beredning

Med penningtvätt förstås åtgärder som företas i syfte att dölja eller om-

sätta vinsten från brottslig verksamhet. Administrativa bestämmelser av-

seende penningtvätt finns i lagen (1993:768) om åtgärder mot penning-

tvätt (penningtvättslagen), vilken trädde i kraft den 1 januari 1994. Däri-

genom tillskapades ett system för att hindra att det finansiella systemet

utnyttjas för penningtvätt.

Den 1 januari 1997 trädde valutaväxlingslagen (1996:1006) i kraft. Fö-

retag som driver valutaväxlingsrörelse skall enligt den lagen anmäla

verksamheten till Finansinspektionen. Verksamheten omfattas av pen-

ningtvättslagens bestämmelser.

Under senare tid har, såväl nationellt som internationellt, uppmärk-

sammats att det finns en risk för att företag som ägnar sig åt betalnings-

överföring utnyttjas för penningtvätt. Penningtvättslagen gäller redan i

dag för sådan betalningsöverföring som äger rum inom ramen för

bankernas eller andra finansiella instituts verksamhet.

I en promemoria utarbetad inom Finansdepartementet (Penningtvätt

och betalningsöverföring) behandlas frågan om även annan betalnings-

överföring bör omfattas av penningtvättslagen. Promemorian har remiss-

behandlats. En förteckning över de remissinstanser som yttrat sig finns i

bilaga 1. Remissyttrandena finns tillgängliga i Finansdepartementets lag-

stiftningsärende (dnr Fi2000/650).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 11 maj 2000 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 2.

Lagrådet har den 17 maj 2000 lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets

yttrande finns i bilaga 3. Ett par redaktionella ändringar i lagförslagen

har gjorts.

4 Nuvarande ordning

Regelverket mot penningtvätt utgörs av ett EG-direktiv, av

internationella åtaganden och av svensk lagstiftning. I det följande ges en

beskrivning av dessa regelverk. Den svenska lagstiftningen mot

penningtvätt bygger dels på straffrättsliga bestämmelser i 9 kap.

brottsbalken, dels på penningtvättslagen, vilken kan karaktäriseras som

en administrativ lagstiftning. Förslagen i propositionen får inga effekter

på den straffrättsliga lagstiftningen. Med hänsyn till att förslagen

anknyter till valutaväx-lingslagen och lagen (1999:268) om

betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

beskrivs även dessa lagar i det följande.

4.1 EG-direktivet mot penningtvätt

EG:s ministerråd antog den 10 juni 1991 ett direktiv om åtgärder för att

förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar

(91/308/EEG). Direktivet gäller för samtliga länder inom Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet (EES). Sverige har genomfört direktivet

genom penningtvättslagen.

Om kreditinstitut och finansiella institut utnyttjas för penningtvätt kan

detta, enligt direktivet, allvarligt äventyra sundheten och stabiliteten i

instituten och minska allmänhetens förtroende för hela det finansiella

systemet. Om inte åtgärder för samordning på gemenskapsnivå vidtas

kan de som tvättar pengar, för att underlätta sin brottsliga verksamhet,

komma att försöka dra nytta av den frihet för kapitalrörelser och den

frihet att tillhandahålla finansiella tjänster som hör till det finansiella

området.

4.2 Förslag till utvidgning av EG-direktivet mot

penningtvätt

EG-kommissionen föreslog den 14 juli 1999 (KOM 1999 352 slutlig) att

penningtvättsdirektivet skall skärpas. Europeiska rådet behandlade vid ett

särskilt möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 frågor rörande

brottsbekämpning och penningtvätt. I slutsatserna från mötet

understryker rådet vikten av att direktivförslaget antas så snart som

möjligt. Kommissionen föreslår bl.a. att det tydligt anges att

växlingskontor, företag som ägnar sig åt betalningsöverföring

(överföringskontor, enligt den svenska språkversionen) och

investeringsföretag omfattas av direktivet.

Direktivet, som föreslås träda i kraft den 31 december 2001 (artikel 3 i

förslaget), förhandlas i en rådsarbetsgrupp. Allmänt sett har Sverige ställt

sig positivt till den föreslagna skärpningen av direktivet.

4.3 Internationella åtaganden

4.3.1 Narkotikabrotts- och förverkandekonventionerna

På det straffrättsliga området finns ett internationellt samarbete mellan

rättsvårdande organ. Samarbetet regleras i Förenta nationernas

konvention den 19 december 1988 mot olaglig hantering av narkotika

och psykotropa ämnen (narkotikabrotts- eller Wienkonventionen).

Narkotikabrottskonventionen har undertecknats och ratificerats av

Sverige (prop. 1990/91:127, bet. 1990/91:JuU32, rskr., 1990/91:323).

Vidare har inom Europarådet den 8 november 1990 upprättats en

konvention om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av

vinning av brott (förverkande- eller Strasbourgkonventionen).

Konventionen innehåller regler om internationellt samarbete vid

brottsutredningar och vid förverkande av brottsligt förvärvade tillgångar

och brottsverktyg. Konventionen har undertecknats och ratificerats av

Sverige (prop. 1995/96:49, bet. 1995/96:JuU10, rskr. 1995/96:59). Sedan

Sverige den 10 juni 1999 beslutade att med verkan fr.o.m. den 1 juli 1999

återkalla en förklaring till artikel 6 (dnr Ju1999/2704/L5) gäller

konventionen fullt ut i Sverige såvitt avser dess bestämmelser om

penningtvättsbrott.

4.3.2 Financial Action Task Force on money laundering

(FATF)

Financial Action Task Force on money laundering (FATF), som bildades

år 1989, är det världsledande organet när det gäller internationell

samverkan mot penningtvätt. Totalt är 26 stater och två organisationer

anslutna till FATF. Sverige har sedan starten deltagit i FATF:s arbete.

FATF har utfärdat 40 rekommendationer om penningtvätt som syftar

till att förbättra de nationella rättssystemen samt förstärka det finansiella

systemets roll och det internationella samarbetet. Sverige har beaktat

FATF:s rekommendationer, men eftersom dessa till stor del

överensstämmer med det av Sverige genomförda EG-direktivet har de

inte föranlett särskild lagstiftning.

4.3.3 Arbete inom FN

Inom FN pågår arbete med att förhandla fram en konvention om

gränsöverskridande organiserad brottslighet. Bestämmelser om

penningtvätt kan komma att få en framskjuten plats i konventionen.

Vidare har UNDCP (United Nations International Drug Control

Programme) diskuterat penningtvättsfrågor och vid Förenta Nationernas

Generalförsamlings 20:e extramöte den 8 10 juni 1998 antogs en

handlingsplan mot penningtvätt. Handlingsplanens underliggande

budskap är att de 40 rekommendationer som FATF utarbetat skall

betraktas som vägledande av alla stater, också av dem som inte är

medlemmar i FATF.

4.4 Penningtvättslagen

EG-direktivet om penningtvätt har genomförts i Sverige genom

penningtvättslagen, som trädde i kraft den 1 januari 1994 (prop.

1992/93:207, bet. 1992/93:JuU37, rskr. 1992/93:375). Betydande

ändringar i lagen trädde i kraft den 1 juli 1999 (prop. 1998/99:19, bet.

1998/99:JuU8, rskr. 1998/99:134).

Enligt 1 § avses med penningtvätt sådana åtgärder med avseende på

egendom som har förvärvats genom brott som kan medföra att denna

egenskap hos egendomen döljs, att den brottslige får möjlighet att

undandra sig rättsliga påföljder eller att återskaffandet av egendomen

försvåras samt sådana åtgärder som innefattar förfogande över och

förvärv, innehav eller brukande av egendomen. Med penningtvätt avses

även åtgärder med annan egendom än som nyss sagts, om åtgärderna är

ägnade att dölja att någon har berikat sig genom brottslig gärning. Detta

innebär att lagen även omfattar skattebrott och tullbrott.

Lagen omfattar enligt 2 § företag som driver bankrörelse,

livförsäkringsrörelse, värdepappersrörelse, valutaväxlingsrörelse,

verksamhet enligt lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet samt

verksamhet som bedrivs enligt lagen (1989:508) om försäkringsmäklare.

Enligt 3 § får företag som omfattas av lagens tillämpningsområde inte

medvetet medverka vid transaktioner som kan utgöra penningtvätt.

Företag som omfattas av lagens tillämpningsområde skall enligt 4 §

kräva att kunden legitimerar sig när en affärsförbindelse inleds. Därmed

avses ett affärsförhållande av mer stadigvarande slag och exempelvis inte

att en person vid ett enstaka tillfälle växlar sedlar eller mynt.

Identitetskontroll skall alltid utföras vid transaktioner som överstiger 110

000 kronor. Detsamma gäller om transaktionen inte överstiger detta

belopp men kan antas ha samband med en annan transaktion och

tillsammans med denna överstiger beloppet. Om summan inte är känd

vid tidpunkten för en transaktion skall identiteten kontrolleras så snart

summan överstiger det angivna värdet. Identitetskontroll behöver dock

inte utföras beträffande företag som omfattas av lagens

tillämpningsområde enligt 2 § första stycket, om företaget är

hemmahörande inom EES. Detsamma gäller om transaktionen görs till

ett konto som tillhör någon vars identitet tidigare har kontrollerats enligt

denna lag.

Identitetskontroll skall enligt 7 § alltid ske, oavsett beloppets storlek,

om det kan antas att en transaktion utgör penningtvätt. Vid bedömningen

av om transaktionen är av sådant slag skall dess art och omfattning

beaktas, men även andra omständigheter som t.ex. kundens uppträdande.

Med transaktionens art avses sättet på vilket transaktionen genomförs

och med omfattningen beloppets storlek.

Enligt 9 § första stycket skall företagen granska alla transaktioner som

skäligen kan antas utgöra penningtvätt och anmäla tveksamma

transaktioner till Rikspolisstyrelsen eller den polismyndighet som

regeringen bestämmer. Regeringen har inte beslutat om någon särskild

polismyndighet. I praktiken har anmälningarna gjorts till Finanspolisen.

Om anmälan sker skall företaget enligt förbudsregeln i 3 § avstå från att

utföra transaktionen. Skyldigheten att lämna uppgifter enligt 9 § bryter

tystnadsplikten i bl.a. 1 kap. 10 § bankrörelselagen (1987:617), dvs.

bestämmelsen om banksekretess. När upplysningar lämnas med stöd av

lagen skall detta nämligen enligt 10 § inte betraktas som brott mot någon

sekretessregel, om den som lämnade uppgiften hade anledning att räkna

med att uppgifterna borde lämnas. Om ett företag lämnar uppgifter enligt

9 § första stycket skall även andra företag som avses i 2 § lämna de

uppgifter för utredningen om penningtvätt som myndigheten begär.

Enligt 9 a § skall den som yrkesmässigt bedriver handel med

antikviteter, konst, ädelstenar, metaller, skrot eller transportmedel,

förmedling av fastigheter eller bostadsrätter eller också lotteri- eller

spelverksamhet på begäran av Rikspolisstyrelsen eller den myndighet

som regeringen bestämmer lämna de uppgifter som myndigheten anser

vara av betydelse vid utredning om penningtvätt.

Enligt 11 § får företaget inte röja för kunden eller någon utomstående

att det rapporterat misstanke om penningtvätt eller att polisen genomför

en undersökning.

Företaget skall enligt 13 § ha rutiner till förhindrande av att företaget

utnyttjas för transaktioner som har samband med brottsliga förvärv.

Företaget skall svara för att de anställda får information och utbildning

för ändamålet. Finansinspektionen har genom föreskrifter och allmänna

råd angett vilka rutiner som skall följas och vilken information och

utbildning som skall tillhandahållas.

I 14 § föreskrivs att den skall dömas till böter som uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet åsidosätter gransknings- eller uppgiftsskyldighet enligt

9 §, eller bryter mot meddelandeförbudet i 11 §.

4.5 Valutaväxlingslagen

Valutaväxlingslagen trädde i kraft den 1 januari 1997 (prop.

1995/96:216, bet. 1996/97:NU5, rskr. 1996/97:11). Det huvudsakliga

syftet med lagen är att företag som bedriver valutaväxlingsrörelse skall

omfattas av bestämmelserna om penningtvätt. Detta åstadkoms genom att

penningtvättslagen gäller för verksamhet som kräver anmälan till

Finansinspektionen enligt valutaväxlingslagen.

I 1 § definieras begreppet valutaväxlingsrörelse. Med sådan rörelse

avses yrkesmässig handel med utländska sedlar och mynt samt

resecheckar utställda i utländsk valuta. Enligt 2 § skall företag som driver

valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning anmäla verksamheten till

Finansinspektionen. Anmälan behöver inte göras av företag som avses i 2

§ första stycket 1 4 penningtvättslagen. Finansinspektionen för ett

register över de företag som har anmält verksamhet enligt första stycket.

I 3 § finns en erinran om att bestämmelserna i penningtvättslagen

gäller för företag som driver valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning.

Bestämmelser om konsumentskydd finns i 4 och 5 §§. Det sägs där att

företag som driver valutaväxlingsrörelse tydligt skall informera om

tillämpade växelkurser och avgifter samt tillhandahålla avräkningsnota

som anger företagets namn, köp- respektive säljkurs samt avgifter. Om

ett företag som driver valutaväxlingsrörelse inte lämnar sådan

information skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas.

Informationen i fråga skall därvid anses vara sådan information av

särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket

marknadsföringslagen.

Företag som har anmält sin verksamhet enligt 2 § skall på begäran

lämna Finansinspektionen de upplysningar om verksamheten som behövs

för att inspektionen skall kunna kontrollera att penningtvättslagen följs.

Om ett företag driver verksamhet som är anmälningspliktig enligt 2 §

utan att ha gjort anmälan, skall Finansinspektionen enligt 7 § förelägga

det att göra anmälan. Om företaget inte rättar sig efter föreläggandet,

skall inspektionen förelägga det att upphöra med verksamheten. Är det

osäkert om anmälningsskyldighet föreligger beträffande viss verksamhet,

får Finansinspektionen förelägga företaget att lämna de upplysningar om

verksamheten som behövs för att bedöma om så är fallet.

Om ett företag inte lämnar erforderliga upplysningar enligt 6 §, får

Finansinspektionen enligt 8 § förelägga företaget att upphöra med

verksamheten. Vid överträdelse av penningtvättslagens regler får

Finansinspektionen enligt 9 § förelägga företaget att göra rättelse. Om

rättelse inte sker, får inspektionen förelägga företaget att upphöra med

verksamheten. Förelägganden enligt 7 9 §§ får förenas med vite. Enligt

11 § får Finans- inspektionens beslut överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

4.6 Lagen om betalningsöverföringar

Lagen (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet (prop. 1998/99:53, bet. 1998/99:FiU19,

rskr. 1998/99:194), trädde i kraft den 14 augusti 1999. Syftet med lagen

är att betalningsöverföringar till och från utlandet skall bli snabbare och

säkrare. Regleringen får i huvudsak anses vara konsumentinriktad.

Lagen, som är subsidiär i förhållande till penningtvättslagen, bygger på

EG-direktivet (97/5/EG) av den 27 januari 1997 om gränsöverskridande

betalningar.

Lagen innehåller bestämmelser om betalningar som fysiska eller

juridiska personer gör från Sverige till en mottagare i en annan stat inom

EES, eller från en sådan stat till en mottagare i Sverige. Betalningen skall

därvid utföras av en bank eller ett annat företag, som utför

betalningsöverföringar till utlandet, genom att beloppet överförs till en

bank eller annat motsvarande företag som betalningsmottagaren anlitar.

Lagen är endast tillämplig på betalningar i euro eller någon annan av

EES-staternas valutor till ett högsta belopp motsvarande 50 000 euro.

Lagen gäller inte betalningar som görs på uppdrag av banker eller andra

liknade företag.

Enligt 3 § skall banker, liksom övriga företag som omfattas av lagen,

som verkställer betalningsöverföringar informera kunderna om villkoren

för en betalningsöverföring. Informationen skall lämnas skriftligen eller i

elektronisk form. Den skall innehålla bl.a. 1) den tid det tar att överföra

ett belopp till den bank som betalningsmottagaren anlitar, med angivande

av hur tiden beräknas, och den tid det tar från det att

betalningsmottagarens bank har tagit emot ett belopp till dess att

betalningsmottagarens konto krediteras, 2) hur kundens kostnader för

överföringen skall beräknas, 3) den dag banken debiterar beställarens

konto respektive krediterar betalningsmottagarens konto och 4) hur de

växlingskurser som används beräknas.

En bank som har verkställt en betalningsöverföring eller tagit emot ett

överfört belopp skall enligt 4 § lämna beställaren respektive

betalningsmottagaren tydlig information om överföringen. Informationen

skall lämnas skriftligen eller i elektronisk form. Den skall innehålla 1)

uppgifter som gör det möjligt för beställaren och betalningsmottagaren

att identifiera betalningen, 2) det belopp som betalningsöverföringen

avsåg, 3) samtliga kostnader för beställaren respektive

betalningsmottagaren och 4) den dag banken debiterat beställarens konto

respektive krediterat betalningsmottagarens konto. Om beställaren har

angett att kostnaderna helt eller delvis skall bäras av

betalningsmottagaren, skall den bank som betalningsmottagaren anlitar

informera honom om detta. Om valuta har växlats, skall den bank som

har utfört växlingen informera sin kund om den kurs som har använts.

Information behöver inte lämnas enligt denna paragraf om beställaren

eller betalningsmottagaren förklarar att han avstår från den. I 5 § erinras

om att bestämmelser om underlåtelse att lämna information finns i

marknadsföringslagen.

I övrigt finns i lagen bl.a. bestämmelser om överenskommelse om tid

och kostnader för en betalningsöverföring (6 §), tid för utförande av en

betalningsöverföring och ersättning vid försening (7 10 §§), förbud mot

avdrag för kostnader (11 §) och om ersättningsskyldighet när en

betalningsöverföring inte har genomförts (14 17 §§).

5 Vad är betalningsöverföring?

Med betalningsöverföring kan avses en rad olika typer av överföringar av

pengar. Det kan röra sig om överföringar mellan olika personer eller

företag som befinner sig antingen på samma plats eller på olika platser.

Det kan vidare röra sig om kontobaserade överföringar eller överföringar

som inte är kontobaserade. En överföring kan dessutom vara

gränsöverskridande eller göras inom landets gränser.

En betydande del av samtliga överföringar utgörs av kontobaserade

betalningar inom ramen för bankernas betalningssystem. Denna typ av

betalningsöverföring omfattas redan i dag av penningtvättslagens

bestämmelser eftersom lagen gäller för banker och andra finansiella

institut.

En särskild typ av överföringar utförs av vad som kan kallas för

överföringskontor. Denna typ av verksamhet bygger på att man snabbt

skall kunna föra över pengar från ett kontor inom företaget till ett annat

eller från ett av företagets ombud till ett annat ombud. I allmänhet sker

detta genom att man hos ett kontor mot en avgift överlämnar en summa

pengar för att motsvarande summa skall bli tillgänglig hos ett annat

kontor för en betalningsmottagare i samma land eller utomlands.

Betalningsmottagaren kan vara samma person som den som beställer

överföringen. Denna typ av verksamhet finns i stort sett över hela

världen. I Sverige handlar det uppskattningsvis om ca 200 kontor och

ombud som överför pengar på detta sätt. Huvudsakligen är det

valutaväxlingskontor, kreditkortsföretag, reseföretag, turistbyråer och

tobakshandlare som ägnar sig åt denna verksamhet. En förklaring till att

så olikartade typer av företag ägnar sig åt betalningsöverföring är att

många av företagen är ombud för ett betalningsöverföringsföretag. Dessa

ombud kan ägna sig åt betalningsöverföring endast som en del av

företagets huvudsakliga verksamhet. Detta leder till att gruppen företag

som ägnar sig åt betalningsöverföring är tämligen heterogen.

Till denna typ av överföringar kan även räknas de som görs av

personer eller företag som inte är anslutna till någon större kedja av

överföringskontor.

Penningtvättslagen gäller i dag inte för dessa överföringskontor eller

för andra företag eller personer som på liknande sätt ägnar sig åt

betalningsöverföring

6 Lagstiftning om betalningsöverföring och

penningtvätt

6.1 Penningtvättslagens tillämpningsområde

Regeringens förslag: Penningtvättslagen skall gälla för alla företag

som ägnar sig åt betalningsöverföring.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna ställer sig i huvudsak positiva

till förslaget att utvidga penningtvättslagen till betalningsöverföring.

Finansinspektionen anser att det finns behov av en skyndsam reglering,

vilken bör genomföras utan att avvakta resultatet av pågående arbete med

att utvidga EG:s penningtvättsdirektiv. Ekobrottsmyndigheten är tveksam

beträffande behovet av att nu genomföra den föreslagna regleringen.

Ekobrottsmyndigheten anser sig på grundval av det i promemorian

presenterade materialet inte kunna ta ställning till behovet av att nu

genomföra den föreslagna lagstiftningen. En lämplig ordning kan enligt

myndigheten i stället vara att ta ställning till frågorna i promemorian i

samband med att kommande ändringar i EG:s penningtvättsdirektiv och

Betaltjänstutredningens betänkande Betaltjänster (SOU 1995:69)

behandlas. Konkurrensverket ställer sig tveksamt till tidpunkten för

ikraftträdande. Verket pekar på betydelsen av att företag inom den

gemensamma marknaden omgärdas av så långt möjligt homogena

regelverk som skapar lika förutsättningar för konkurrens på den

gemensamma marknaden. Sådana hänsyn bör innefatta att

medlemsstaternas lagstiftning harmoniseras tidsmässigt.

Skälen för regeringens förslag: Penningtvättsfrågor har fått stor

uppmärksamhet på senare tid, inte minst genom Europeiska rådets

toppmöte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999. I slutsatserna från

mötet sägs att penningtvätt är en central del i den organiserade

brottsligheten och bör bekämpas varhelst den förekommer. Det allmänna

syftet med en reglering av penningtvätt är att förhindra att det finansiella

systemet och även annan näringsverksamhet utnyttjas för penningtvätt

och därmed motverka att vinster från brott flyter in i den legala

ekonomin. Om ett institut som verkar på den finansiella marknaden

utnyttjas för tvättning av pengar i större omfattning kan detta allvarligt

äventyra sundheten och stabiliteten i det ifrågavarande institutet och

minska allmänhetens förtroende för det finansiella systemet.

Ett annat huvudsyfte är att bekämpa den ekonomiska och organiserade

brottsligheten. Eftersom dessa brott ofta inbringar stora vinster för de

kriminella och därmed utgör en drivande kraft för den brottsliga

verksamheten är det viktigt att åtgärderna mot penningtvätt är effektiva.

Under de senaste åren har det uppmärksammats, såväl internationellt

som nationellt, att andra yrkesgrupper och företag än banker och

finansiella institut utnyttjas för penningtvätt. Att hitta effektiva sätt att

hindra penningtvätt utanför bankerna och de finansiella instituten är en

viktig uppgift för lagstiftaren. Ett skäl för detta, förutom de redan

angivna skälen att skydda det finansiella systemet och motverka

brottslighet, är att allmänhetens förtroende riskerar att minska för den

bransch inom vilken företag som utnyttjas för penningtvätt är

verksamma. En effektiv bekämpning av penningtvätt fordrar således att

regelverket är heltäckande.

En typ av verksamhet som bedömts ligga i riskzonen för penningtvätt

är valutaväxling. Detta föranledde att bestämmelserna i

penningtvättslagen utvidgades till att omfatta valutaväxlingsrörelse,

vilket skedde genom att valutaväxlingslagen infördes. I samband med

detta uppmärksammades att betalningsöverföring är en sektor som är

sårbar för penningtvätt. I motiven till valutaväxlingslagen framhålls att

risken för penningtvätt torde vara lika stor vid betalningsöverföring som

vid valutaväxling (prop. 1995/96:216 s. 36). Det bedömdes emellertid att

en reglering av betalningsöverföring lämpligen borde avvakta ett

ställningstagande till Betaltjänstutredningens slutbetänkande

Betaltjänster, vari föreslås att denna typ av verksamhet skall stå under

tillsyn. Förslagen i betänkandet har ännu inte lett till lagstiftning.

Nyligen har både Finanspolisen, vilken är den avdelning inom

Rikspolisstyrelsen som har det operativa ansvaret för penningtvätt, och

Finans-inspektionen, vilken är den myndighet som har tillsynsansvar för

frågor som rör penningtvätt inom det finansiella området, uttalat att det

finns ett behov av att reglera betalningsöverföring.

Finanspolisen har den 4 oktober 1999 (dnr EUFI1999/3162), yttrat sig

över de föreslagna ändringarna av EG-direktivet mot penningtvätt.

Finanspolisen pekar på att utlandstransfereringar, som kan utföras

säkrare och till lägre kostnad hos en bank, numera i tilltagande

omfattning, om än i mindre belopp vid varje tillfälle, görs via

betalningsöverföringsföretag . Det finns enligt regeringens mening skäl

för att ifrågasätta det legitima syftet med vissa av dessa transaktioner.

FATF, som är det världsledande internationella organet när det gäller

att bekämpa penningtvätt, har i sina senaste årsrapporter (1997 1998 och

1998 1999) pekat på att betalningsöverföring, inte minst via

överföringskontor, är en sårbar sektor när det gäller penningtvätt. Under

år 1999 bedömde FATF för första gången att betalningsöverföring är en

 nyckelsektor för penningtvätt.

Konkurrensverkets påpekande har innebörden att lagstiftning inte bör

genomföras i Sverige på ett sådant sätt att det snedvrider konkurrensen

till nackdel för svenska företag i förhållande till andra företag på den

gemensamma marknaden. Emellertid har flertalet medlemsstater i EU

redan infört krav på att företag som ägnar sig åt betalningsöverföring

skall omfattas av regler som syftar till att bekämpa penningtvätt.

Dessutom påpekar Konkurrensverket i sitt remissyttrande att lagförslaget

inte är av sådan karaktär att de företag som kommer att omfattas av

lagens bestämmelser påtagligt hämmas i sin näringsutövning.

Mot bakgrund av vad som anförts ovan anser regeringen att det finns

ett påtagligt behov av att utvidga penningtvättslagens

tillämpningsområde i fråga om betalningsöverföring så snart som

möjligt. Utvidgningen bör därför inte anstå till de föreslagna ändringarna

i EG-direktivet slutbehandlats. Regleringen bör inte heller avvakta ett

slutligt ställningstagande till förslagen i Betaltjänstutredningens

slutbetänkande Betaltjänster.

6.2 Definition av betalningsöverföring

Regeringens förslag: Betalningsöverföring definieras som

yrkesmässig överföring av pengar för annans räkning.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Svenska Bankföreningen anser att kraven på

yrkesmässighet inte bör vara för strikta, eftersom det förekommer att

 ideella föreningar ägnar sig åt betalningsöverföringar utan vinstsyfte.

Det är vidare enligt Bankföreningen viktigt att relativt nystartade företag

täcks av lagstiftningen. Finansinspektionen anser att termen

betalningsöverföring är mindre lyckad därför att den kan ge intryck av ett

mer vidsträckt tillämpningsområde än vad som avses. Termen

penningöverföring bör i stället användas.

Skälen för regeringens förslag: Definitionen av betalningsöverföring

är avgörande för lagens tillämpningområde. De verksamheter som träffas

av definitionen kommer att omfattas av åliggandena enligt penning-

tvättslagen, medan motsatsen gäller för de verksamheter som faller

utanför definitionen. Såsom har påpekats gäller penningtvättslagen redan

i dag för betalningsöverföring som utförs av banker.

Definitionen bör utformas på ett sådant sätt att den träffar alla som

yrkesmässigt ägnar sig åt betalningsöverföring. Detta bör gälla

oberoende av om överföringen sker inom landet eller över gränsen och

oberoende av om överföringen är kontobaserad eller inte. Definitionen

bör vidare utformas så att den inte omfattar betalningar för varor och

tjänster inom t.ex. dagligvaruhandeln och bensinhandeln. Inte heller

fysiska transporter av kontanter bör omfattas av definitionen. Den senare

frågan kan komma att övervägas på nytt när arbetet med EG-

kommissionens förslag till ändringar i penningtvättsdirektivet slutförs.

Regeringen anser mot denna bakgrund att betalningsöverföring bör

definieras som yrkesmässig överföring av pengar för annans räkning.

Vad gäller Finansinspektionens synpunkter på terminologin kan

konstateras att betalningsöverföring till skillnad från penningöverföring

är ett begrepp som redan används i lagstiftning (lagen om

betalningsöverföringar inom EES). Dessutom undanröjs eventuella

oklarheter eftersom begreppet betalningsöverföring genom regeringens

förslag blir klart avgränsat genom en särskild definition. Användningen

av begreppet bör inte leda till några oklarheter beträffande

tillämpningsområdet.

6.3 Lagteknisk lösning

Regeringens förslag: Betalningsöverföring skall regleras i

valutaväxlingslagen. Lagens rubrik ändras till lagen om valutaväxling

och betalningsöverföring.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Penningtvättslagen är uppbyggd på så

sätt att den inte innehåller definitioner av de företag som faller under dess

tillämpningsområde. I stället hänvisar lagen till annan lagstiftning, t.ex.

valutaväxlingslagen, som i sin tur innehåller definitioner av de

verksamheter som är underkastade penningtvättslagens bestämmelser.

Systematiskt skulle det därför inte passa att definiera och reglera

betalningsöverföring direkt i penningtvättslagen. I stället bör

betalningsöverföring regleras i särskild lagstiftning till vilken

penningtvättslagen hänvisar. Man kan då tänka sig antingen att

betalningsöverföring definieras och regleras i en egen lag eller att

bestämmelser om betalningsöverföring tas in i en befintlig lag. För att

undvika att i onödan tillskapa ny reglering bör betalningsöverföring i

första hand regleras i en befintlig lag. Lagen om betalningsöverföringar

inom EES passar inte för det ändamålet, eftersom den har ett annat syfte

än att förhindra penningtvätt. En tänkbar lag är däremot

valutaväxlingslagen. Den infördes huvudsakligen just för att ansluta en

viss typ av rörelse, valutaväxling, till penningtvättslagen.

Valutaväxlingslagen innehåller, till skillnad från övriga lagar som

penningtvättslagen hänvisar till, inte bestämmelser som till övervägande

del har andra syften än att tillse att penningtvättslagen skall gälla för en

viss typ av verksamhet. Betalningsöverföring bör därför definieras och

regleras i valutaväxlingslagen.

Penningtvättslagen blir tillämplig på betalningsöverföring genom den

hänvisning till valutaväxlingslagen som finns i 2 § penningtvättslagen.

En erinran om att penningtvättslagen gäller finns i valutaväxlingslagen.

För att tydliggöra att lagen även omfattar betalningsöverföring bör den

byta rubrik till lagen om valutaväxling och betalningsöverföring.

6.4 Närmare utformning av lagen

Regeringens förslag: Valutaväxlingslagens bestämmelser om

anmälningsplikt, åtgärder mot penningtvätt, upplysningsskyldighet,

ingripanden m.m., överklaganden och avgifter skall gälla även för

företag som ägnar sig åt betalningsöverföring. Skyldigheten att

anmäla verksamheten till Finansinspektionen skall dock inte vara

begränsad till företag som ägnar sig åt betalningsöverföring i

väsentlig omfattning.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker i huvudsak

förslagen eller lämnar dem utan erinran. Riksåklagaren,

Ekobrottsmyndigheten, Rikspolisstyrelsen, Finansinspektionen och

Svenska Bankföreningen pekar dock på att förslaget i promemorian att

begränsa kretsen av anmälningsskyldiga till sådan företag som bedriver

verksamhet i väsentlig omfattning skulle leda till tillämpningssvårigheter

och brister i lagstiftningen. Riksåklagaren, Finansinspektionen, Svenska

Bankföreningen och Global Refund/Western Union menar att förslaget

behöver preciseras när det gäller frågan om ett ombud eller en agent skall

vara skyldig att anmäla sin verksamhet till Finansinspektionen. Om

förslaget skall ha den lydelse som föreslås i promemorian leder detta

enligt Svea hovrätt och Svenska Bankföreningen till att följdändringar

krävs i penningtvättslagen. I annat fall skulle lagen inte vara tillämplig på

ombud eller agenter i erforderlig utsträckning.

Skälen för regeringens förslag: För att lagstiftningen skall bli

effektiv fordras att en ansvarig myndighet har överblick över vilka

företag som yrkesmässigt ägnar sig åt betalningsöverföring. En första

fråga är därför om betalningsöverföring bör vara underkastad krav på

tillstånd eller om det är tillräckligt med anmälningsplikt. Frågan berördes

av Betaltjänstutredningen, vilken föreslog att tillstånd skulle krävas av

företag som ägnar sig åt betalningsöverföring. Frågan om krav på

tillstånds- eller anmälningsplikt för valutaväxlingsrörelse behandlades

därefter utförligt i förarbetena till valutaväxlingslagen (prop.

1995/96:216, s. 37 39). Det ansågs där inte motiverat att ställa

valutaväxlingsrörelse under samma omfattande tillsyn som gäller för

banker och andra kreditinstitut eftersom valutaväxlingsrörelse inte har

påverkan på det finansiella systemets stabilitet. Det bedömdes därför vara

tillräckligt med ett anmälningsförfarande för valutaväxlingsrörelse.

Något skäl för att nu ändra den bedömningen har inte framkommit.

Resonemanget avseende valutaväxlingsrörelse är tillämpligt även på

betalningsöverföring. Detta leder till slutsatsen att det för

valutaväxlingsrörelse liksom för betalningsöverföring räcker med att

ålägga respektive verksamhet en anmälningsplikt.

Förslaget i promemorian att anmälningsskyldigheten, i likhet med vad

som gäller för valutaväxlingsrörelse, endast skall avse företag som driver

verksamhet i väsentlig omfattning har kritiserats av flera remissinstanser.

Finansinspektionen pekar bl.a. på att marknaderna för valutaväxling och

betalningsöverföring skiljer sig åt och att det därför kan finnas behov av

att utforma regelverket med hänsyn till dessa olikheter. Inspektionen

framhåller att valutaväxling normalt tillhandahålls i egen regi, medan

betalningsöverföring typiskt sett bedrivs via underagenter eller ombud.

Företagen på respektive marknad kan därför, menar inspektionen,

komma att behandlas olika vid tillämpningen av valutaväxlingslagen och

penningtvättslagen beroende på hur verksamheten organiserats.

Riksåklagaren menar att promemorians lagförslag innebär att företag

som ägnar sig åt betalningsöverföring i en omfattning som är inte är

väsentlig och som därför enligt promemorians förslag inte skulle

omfattas av penningtvättslagen kan befaras komma att utnyttjas för

penningtvätt.

Regeringen menar att det är viktigt att den nya lagstiftningen blir så

effektiv som möjligt. För att komma tillrätta med det problem som bl.a.

Riksåklagaren pekat på, anser regeringen att anmälningsskyldigheten inte

bör begränsas till verksamhet som bedrivs i väsentlig omfattning.

Konsekvensen av det anförda blir att alla företag som yrkesmässigt ägnar

sig åt betalningsöverföring skall anmäla verksamheten till

Finansinspektionen. Härigenom undanröjs oklarheterna avseende

anmälningsplikt för ombud och agenter, eftersom dessa blir

anmälningsskyldiga så snart de yrkesmässigt ägnar sig åt

betalningsöverföring

Med hänsyn till de av Finansinspektionen beskrivna skillnaderna

mellan marknaderna för valutaväxling och betalningsöverföring finns det

i dagsläget inte skäl att ta bort väsentlighetskravet i fråga om

valutaväxlingsrörelse. Genom att lagen behålls oförändrad på denna

punkt krävs inte heller i fortsättningen att t.ex. hotell som i begränsad

utsträckning erbjuder en möjlighet att växla pengar anmäler

verksamheten till

Finansinspektionen.

En konskvens av att anmälningsplikten gäller för alla företag som

yrkesmässigt ägnar sig åt betalningsöverföring blir att alla dessa företag,

också ombud och agenter, underkastas bestämmelserna i

penningtvättslagen. Detta är en fördel eftersom det är de företag som har

direktkontakt med kunden som har störst förutsättningar att bedöma om

det finns skäl att misstänka penningtvätt. Härigenom tillgodoses Svea

hovrätts och Bankföreningens synpunkt att penningtvättslagen bör

kompletteras i fråga om de ombud som enligt promemorians förslag inte

skulle ha omfattats av penningtvättslagstiftningen trots att de ägnar sig åt

betalningsöverföring.

När det gäller frågan om vem som skall fullgöra

anmälningsskyldigheten har Finansinspektionen framfört att det är

möjligt att betrakta avtal mellan huvudagent/huvudman och

underagent/ombud som entreprenadverksamhet i analogi med regleringen

av banktjänster genom ombud samt att ansvaret för tillämpningen av

penningtvättslagen i sådana fall bör falla på huvudagenten/huvudmannen.

Detta är emellertid en svårframkomlig väg. För det första vore det svårt

att på ett rimligt sätt definiera den grupp av företag som i så fall skulle

betraktas som huvudagenter/huvudmän. Det finns nämligen betydande

skillnader mellan dessa olika företag vad gäller organisationsform och

uppgifter inom betalningsöverföringen. Detta beror bl.a. på att gruppen

torde behöva innefatta såväl företag som driver den huvudsakliga

verksamheten, dvs. det egentliga betalningsöverföringsföretaget, som

ombud och agenter. För det andra riskerar den av Finansinspektionen

skisserade lösningen att medföra problem i de fall betalningsöverföring

bedrivs från ett företag som inte har fast etablering i Sverige utan endast

avtal med ombud. I dessa fall saknas praktiska möjligheter att tvinga

huvudmannen att anmäla ombudens verksamhet. Slutsatsen är att

samtliga företag, även ombud och agenter, som yrkesmässigt ägnar sig åt

betalningsöverföring bör vara skyldiga att anmäla verksamheten till

Finansinspektionen.

Även om anmälningsskyldigheten åvilar ombud och agenter finns det

naturligtvis inget som hindrar att en huvudman för dessa faktiskt

ombesörjer anmälan.

Liksom när det gäller valutaväxlingsrörelse bör Finansinspektionen

föra ett register över de företag som anmält att de ägnar sig åt

betalningsöverföring.

Huvuddelen av valutaväxlingslagens bestämmelser bör gälla för

betalningsöverföring. I valutaväxlingslagen finns, förutom bestämmelser

om anmälningsplikt, en föreskrift om att lämna uppgifter till

Finansinspektionen samt möjligheter för inspektionen att ingripa genom

förelägganden. Därutöver finns regler om överklaganden och avgifter.

Dessa regler bör gälla även för företag som ägnar sig åt

betalningsöverföring. I flertalet paragrafer behöver inga ändringar göras.

De paragrafer som föreslås ändras kommenteras närmare i

författningskommentaren.

6.5 Konsumentskydd

Regeringens bedömning: Valutaväxlingslagens bestämmelser om

konsumentskydd bör inte utvidgas till betalningsöverföring.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Lämnar bedömningen utan erinran.

Skälen för regeringens bedömning: Valutaväxlingslagens 4 och 5 §§

innehåller bestämmelser om konsumentskydd. Bestämmelserna innebär

krav på företag som omfattas av valutaväxlingslagen att lämna

information till kunden om tillämpade växelkurser och avgifter samt

tillhandahålla avräkningsnota. Om så inte sker skall

marknadsföringslagen tillämpas.

Frågan är då om betalningsöverföring bör omfattas av valutaväxlings-

lagens regler om konsumentskydd. I denna del gör sig följande

synpunkter gällande. Gränsöverskridande betalningsöverföringar inom

EES omfattas av konsumentskyddsbestämmelserna i lagen (1999:268)

om betalningsöverföringar inom EES. Den lagen täcker en avsevärd del

av de överföringar som berörs i denna lagrådsremiss. Emellertid gäller

lagen om betalningsöverföring inom EES varken för betalningar inom

landet eller för betalningar till eller från länder utanför EES-området.

Dessa betalningar omfattas således inte av lagens

konsumentskyddsbestämmelser. Dessutom omfattar lagen endast

betalningar upp till ett belopp om 50 000 euro. I lagmotiven anförs att

frågan om lagen bör omfatta även inhemska betalningar kräver

ytterligare överväganden (prop. 1998/99:53 s. 21).

Att nu i valutaväxlingslagen tillskapa bestämmelser om

konsumentskydd som gäller särskilt för inhemska betalningar och för

betalningar till eller från länder utanför EES-området skulle leda till en

svåröverskådlig lagstiftning när det gäller krav på information vid

betalningsöverföringar. Detta talar mot att införa nya

konsumentskyddsbestämmelser i valutaväxlingslagen. Dessutom torde

bestämmelserna i prisinformationslagen (1991:601) gälla för

betalningsöverföring i den mån lagen om betalningsöverföringar inom

EES inte är tillämplig.

Betaltjänstutredningen har i betänkandet Betaltjänster föreslagit vissa

konsumentskyddsregler för betaltjänster. Förslaget är under beredning i

Regeringskansliet. Frågor om information och konsumentskydd vid

betalningsöverföringar behandlas också av Konsumentpolitiska

kommittén 2000 i betänkandet Starka konsumenter i en gränslös värld

(SOU 2000:39) och inom ramen för EG-kommissionens förslag den 23

juli 1999 till direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster (KOM

1999 385 slutlig). Dessa ärenden är ännu inte avslutade. Detta talar för att

det är lämpligt att avvakta med den slutliga bedömningen av om ett

samlat grepp bör tas om skyldigheten att lämna information vid

betalningsöverföringar.

Dessa synpunkter sammantagna gör att det nu inte finns skäl att låta

valutaväxlingslagens bestämmelser om konsumentskydd gälla för

betalningsöverföring

7 Ikraftträdande

Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft den 1 januari

2001.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser ställer sig positiva eller

lämnar förslaget utan erinran. Synpunkter från Ekobrottsmyndigheten och

Konkurrensverket avseende behovet av att nu genomföra lagändringarna

har behandlats i avsnitt 6.1.

Skälen för regeringens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft

snarast möjligt. Detta kan ske den 1 januari 2001.

8 Ekonomiska effekter

Såsom redan framgått torde det röra sig om ca 200 företag (inklusive

ombud) som ägnar sig åt betalningsöverföring. I flera fall torde det röra

sig om ett enskilt företag som bedriver verksamhet på flera platser, i

vilket fall anmälningsskyldighet inte föreligger för respektive

lokalkontor. Finansinspektionens ökade kostnader för att hålla ett register

över dessa beräknas bli marginella. I övrigt torde förslagen inte föranleda

någon nämnvärd ökning av inspektionens arbetsuppgifter. De ökade

kostnaderna beräknas därför kunna finansieras inom Finansinspektionens

ekonomiska ramar fr.o.m. år 2001.

Finanspolisen kommer att få utökade arbetsuppgifter till följd av

hantering och utredning av anmälningar från

betalningsöverföringsföretagen motsvarande en årsarbetskraft. Detta

finansieras inom polisväsendets ekonomiska ramar fr.o.m. år 2001.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i valutaväxlingslagen

(1996:1006)

1 §

Utgångspunkten för definitionen av betalningsöverföring är vad själva

verksamheten avser, nämligen yrkesmässig överföring av pengar för

annans räkning. Beställaren av överföringen och mottagaren kan vara

samma person. För att ett företag skall omfattas av definitionen krävs att

det ägnar sig åt betalningsöverföring på yrkesmässig grund. I begreppet

yrkesmässig ligger att det är fråga om en verksamhet som bedrivs med

självständighet, regelbundenhet och varaktighet samt i regel även i

vinstsyfte. Avsikten är att även nystartad verksamhet skall täckas av

lagstiftningen om den är tänkt att drivas på varaktig grund.

Svenska Bankföreningen har i sitt remissyttrande pekat på att kravet på

varaktighet inte bör drivas alltför långt. Det kan, enligt Bankföreningen,

tänkas att verksamhet startas och avvecklas med korta intervall och

därmed inte anses som yrkesmässig eftersom verksamheten inte är

varaktig. Kravet på varaktighet skall dock inte drivas alltför långt. I de

fall ett särskilt företag sätts upp för att förmedla betalningar i vinstsyfte

torde det så gott som alltid röra sig om yrkesmässig verksamhet. I de fall

Bankföreningen pekar på rör det sig dessutom om att man medvetet

förkortar livslängden på den juridiska person inom vilken verksamheten

bedrivs för att därefter fortsätta samma verksamhet inom ramen för en

annan juridisk person. Ett sådant förfarande, som endast syftar till att

kringgå lagstiftningen, kan inte medföra att verksamheten inte skall anses

vara yrkesmässig. Även dessa fall omfattas således av lagstiftningen.

Betalningar för varor och tjänster inom t.ex. dagligvaruhandeln och

bensinhandeln omfattas inte av definitionen av betalningsöverföring

eftersom kunden i dessa fall inte kan sägas ta initiativ till en överföring

av pengar. Det rör sig i dessa fall i stället om betalning för en vara eller

tjänst. Avsikten är inte heller att definitionen skall täcka fysiska

transporter av pengar av det slag som t.ex. värdetransportföretag ägnar

sig åt. Detta tydliggörs i bestämmelsen genom att ordet överföring

används, och inte t.ex. ordet transport.

Av bestämmelsen framgår att med företag avses såväl juridiska som

fysiska personer (se prop. 1995/96:216, s. 39 och 40).

Som framgår av kommentaren till 2 § valutaväxlingslagen skall

anmälningsskyldighet till Finansinspektionen inte föreligga i de fall en

verksamhet redan omfattas av penningtvättslagen. Innebörden av detta är

att en verksamhet som i och för sig omfattas av definitionen av

betalningsöverföring, t.ex. bankernas betalningsöverföring, inte omfattas

av valutaväxlingslagens bestämmelser i de fall penningtvättslagen redan

gäller för verksamheten.

Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 6.2.

2 §

Anmälningsskyldighet skall föreligga för samtliga företag som ägnar sig

åt betalningsöverföring på yrkesmässig grund. Det innebär att samtliga

företag som driver verksamhet i Sverige skall anmäla verksamheten till

Finansinspektionen, oavsett om det rör sig om

betalningsöverföringsföretag eller ombud för dessa. Bestämmelserna

omfattar givetvis även andra mellanmän än ombud, så länge dessa

yrkesmässigt ägnar sig åt betalningsöverföring.

Av bestämmelsen framgår att företag som omfattas av

penningtvättslagen, t.ex. banker, är undantagna från

anmälningsskyldighet. Undantaget från anmälningsplikten omfattar såväl

de svenska som de utländska företag som penningtvättslagen är

tillämplig på (se prop. 1995/99:216 s. 53).

Finansinspektionen skall föra ett register över företag som har anmält

sin verksamhet.

Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 6.4.

3 §

Av förslaget till ändring av 2 § penningtvättslagen framgår att

bestämmelserna i den lagen blir tillämpliga på betalningsöverföring

enligt valutaväxlingslagen. Penningtvättslagen gäller redan i dag för

betalningsöverföring som äger rum inom ramen för bankernas och de

finansiella institutens verksamhet.

Penningtvättslagen skall gälla i sin helhet för företag som ägnar sig åt

betalningsöverföring. Företagen skall därmed identifiera sina kunder,

bevara handlingar, granska transaktioner och rapportera misstankar om

penningtvätt. Anställda i företagen blir även underkastade penning-

tvättslagens ansvarsbestämmelser och förbudet mot att röja för en kund

att denne rapporteras. Även kraven på att ha interna rutiner och

utbildning i syfte att förhindra penningtvätt kommer att gälla för

företagen. Det kan emellertid förutsättas att kraven på interna rutiner och

utbildning kommer att få en flexibel tillämpning beroende på företagens

storlek. Det är naturligtvis inte rimligt att ställa samma krav i dessa

avseenden på en enskild tobakshandlare som på en stor bank.

Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 6.3.

4 §

I ett nytt andra stycke har förts in en hänvisning till bestämmelserna om

konsumentskydd m.m. i lagen om betalningsöverföringar inom EES. Den

lagen, som avser gränsöverskridande betalningar inom EES innehåller

konsumentskyddsbestämmelser om bl.a. informationsskyldighet för

företag som förmedlar betalningar. Några särskilda bestämmelser om

konsumentskydd som avser betalningsöverföring tas inte in i

valutaväxlings-lagen.

Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 6.5.

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:768) om

åtgärder mot penningtvätt

2 §

Ändringen i punkten 5 innebär att bestämmelserna i penningtvättslagen

blir tillämpliga på betalningsöverföring enligt valutaväxlingslagen. Se

även kommentaren ovan till 3 § valutaväxlingslagen.

9.3 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

8 kap. 5 §

Bestämmelsen ändras enbart till följd av att valutaväxlingslagen ändrar

rubrik till lagen om valutaväxling och betalningsöverföring.

Utvidgningen av valutaväxlingslagen innebär att sekretessreglerna i

denna bestämmelse blir tillämpliga på Finansinspektionens kontroll av

betalningsöverföring enligt valutaväxlingslagen.

9.4 Förslaget till lag om ändring i

prisinformationslagen (1991:601)

3 §

Prisinformationslagen ändras enbart som en följd av att

valutaväxlingslagen ändrar rubrik till lagen om valutaväxling och

betalningsöverföring.

Remissinstanser som har yttrat sig över promemorian

Penningtvätt och betalningsöverföring

Efter remiss har yttrande inkommit från Sveriges riksbank, Svea hovrätt,

Riksåklagaren, Ekobrottsmyndigheten, Rikspolisstyrelsen, Finansinspek-

tionen, Konkurrensverket, Konsumentverket, Svenska Bankföreningen,

Global Refund/Western Union.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i valutaväxlingslagen (1996:1006)

Härigenom föreskrivs att rubriken till valutaväxlingslagen (1996:1006)

samt 1 4 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Valutaväxlingslagen

(1996:1006)

Lag (1996:1006) om

valutaväxling och

betalningsöverföring

1 §

I denna lag avses med

valutaväxlingsrörelse yrkesmässig

handel med utländska sedlar och

mynt samt resecheckar utställda i

utländsk valuta.

I denna lag avses med

valutaväxlingsrörelse: yrkemäs-

sig handel med utländska sedlar

och mynt samt resecheckar

utställda i utländsk valuta,

betalningsöverföring:

yrkesmässig överföring av pengar

för annans räkning,

företag: juridisk eller fysisk

person som driver

valutaväxlingsrörelse eller ägnar

sig åt betalningsöverföring.

2 §

Företag som driver

valutaväxlingsrörelse i väsentlig

omfattning skall anmäla

verksamheten till

Finansinspektionen. Anmälan

behöver inte göras av företag som

avses i 2 § första stycket 1 4 lagen

(1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt.

Företag som driver

valutaväxlingsrörelse i väsentlig

omfattning eller ägnar sig åt

betalningsöverföring skall anmäla

verksamheten till

Finansinspektionen. Anmälan

behöver inte göras av företag som

avses i 2 § första stycket 1 4 och 6

lagen (1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt.

Finansinspektionen skall föra ett register över de företag som har

anmält verksamhet enligt första stycket.

3 §

Bestämmelser om skyldighet för

företag som driver valutaväxlings-

rörelse i väsentlig omfattning att

medverka till att förhindra

penningtvätt finns i lagen

(1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt.

Bestämmelser om skyldighet för

företag som driver

valutaväxlingsrörelse i väsentlig

omfattning eller ägnar sig åt

betalningsöverföring att medverka

till att förhindra penningtvätt finns

i lagen (1993:768) om åtgärder

mot penningtvätt.

4 §

Företag som driver valutaväxlingsrörelse skall tydligt informera om

tillämpade växelkurser och avgifter samt tillhandahålla avräkningsnota

som anger företagets namn, köp- respektive säljkurs samt avgifter.

I lagen (1999:268) om

gränsöverskridande

betalningsöverföringar inom

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet finns

bestämmelser om konsumentskydd

m.m. vid sådana överföringar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Bestämmelserna i denna lag gäller företag som driver

1. bankrörelse och annan verksamhet som består i att från allmänheten

låna upp medel och att lämna krediter,

2. livförsäkringsrörelse,

3. verksamhet av det slag som beskrivs i 1 kap. 3 § lagen (1991:981)

om värdepappersrörelse,

4. verksamhet som står under Finansinspektionens tillsyn och som

huvudsakligen består i att utföra en eller flera av de verksamheter som

anges i 3 kap. 1 § 2 13 lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet,

5. verksamhet som kräver

anmälan till Finansinspektionen

enligt valutaväxlingslagen

(1996:1006), samt

5. verksamhet som kräver

anmälan till Finansinspektionen

enligt lagen (1996:1006) om

valutaväxling och

betalningsöverföring, samt

6. verksamhet av det slag som beskrivs i 1 § lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare.

Lagen gäller endast sådan mot kunder inriktad verksamhet som avses i

första stycket och som bedrivs från ett fast driftställe i Sverige.

Bestämmelser om uppgiftsskyldighet för vissa andra företag finns i

9 a §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1999/2000:94

Föreslagen lydelse

8 kap.

5 §

Sekretess gäller i statlig myndighets verksamhet, som består i

tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet,

värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet, för uppgift om

1. affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens

verksamhet avser, om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs,

2. ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i

affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens

verksamhet avser.

I ärende hos statlig myndighet om innehav av

1. aktier i bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag, värdepappersbolag

eller försäkringsaktiebolag,

2. andelar i medlemsbank eller kreditmarknadsförening, eller

3. aktier eller andelar i börs, auktoriserad marknadsplats eller

clearingorganisation

gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska

förhållanden om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om

uppgiften röjs. Sekretess gäller inte för beslut av myndigheten och inte

heller för uppgift som erhållits från annan myndighet om uppgiften inte

är sekretessbelagd där.

Sekretess gäller vidare i statlig

myndighets verksamhet, som

består i övervakning enligt

insiderlagen (1990:1342),

övervakning enligt lagen

(1991:980) om handel med

finansiella instrument eller

kontroll enligt valutaväxlingslagen

(1996:1006), för sådan uppgift om

enskilds ekonomiska eller

personliga förhållanden, vilken på

begäran har lämnats av någon som

är skyldig att lämna uppgifter till

myndigheten. Rör uppgiften den

uppgiftsskyldige gäller dock

sekretess endast om denne kan

antas lida skada eller men om

uppgiften röjs och sekretess inte

motverkar syftet med

uppgiftsskyldigheten.

Sekretess gäller vidare i statlig

myndighets verksamhet, som

består i övervakning enligt

insiderlagen (1990:1342),

övervakning enligt lagen

(1991:980) om handel med

finansiella instrument eller

kontroll enligt lagen (1996:1006)

om valutaväxling och

betalningsöverföring, för sådan

uppgift om enskilds ekonomiska

eller personliga förhållanden,

vilken på begäran har lämnats av

någon som är skyldig att lämna

uppgifter till myndigheten. Rör

uppgiften den uppgiftsskyldige

gäller dock sekretess endast om

denne kan antas lida skada eller

men om uppgiften röjs och

sekretess inte motverkar syftet

med uppgiftsskyldigheten.

Sekretess gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med

främmande stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i

verksamhet som avses i första tredje styckena för sådan uppgift om

affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga

förhållanden som myndigheten erhållit enligt avtalet. Samma sekretess

gäller hos Finansinspektionen, i den mån regeringen föreskriver det, om

inspektionen från utländsk myndighet eller utländskt organ erhållit

uppgifter enligt annat avtal. Föreskrifterna i 14 kap. 1 3 §§ får inte i

fråga om denna sekretess tillämpas i strid med avtalet.

Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen

enligt första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften

lämnas.

Utan hinder av sekretess får uppgift enligt första stycket lämnas till en

börs om uppgiften behövs för att börsen skall kunna fullgöra sina

uppgifter enligt lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet eller

annan författning.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601)

Härigenom föreskrivs att 3 § prisinformationslagen (1991:601) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §1

Särskilda föreskrifter om

information till konsumenter finns

i konsumentkreditlagen

(1992:830),

konsumentförsäkringslagen

(1980:38), valutaväxlingslagen

(1996:1006) och lagen (1999:268)

om betalningsöverföringar inom

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet.

Särskilda föreskrifter om

information till konsumenter finns

i konsumentkreditlagen

(1992:830),

konsumentförsäkringslagen

(1980:38), lagen (1996:1006) om

valutaväxling och betalningsöver-

föring och lagen (1999:268) om

betalningsöverföringar inom

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-05-17

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 11 maj 2000 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i valutaväxlingslagen (1996:1006),

2. lag om ändring i lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt,

3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

4. lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Hjalmar
[REDACTED_EFTERNAMN].

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 maj 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

______________________

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:145 Penningtvätt och

betalningsöverföring.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lagen om åtgärder mot

penningtvätt (1993:768)

31991L0308

 Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 91/308/EG av den 10 juni 1991 om

åtgärder

för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar

(EGT L 166,

28.6.1991, s. 77, Celex 31991L0308).

 Lagen omtryckt 1999:162.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

1 Senaste lydelse 2000:276.

 Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 91/308/EG av den 10 juni 1991 om

åtgärder

för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar

(EGT nr L 166,

28.6.1991, s. 77, Celex 31991L0308).

 Lagen omtryckt 1999:162.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

1 Senaste lydelse 1999:269.

Prop. 1999/2000:145

4

1

10

40

17

40

25

40

26

40

27

40

30

40

Prop. 1999/2000:145

Bilaga 1

31

40

Prop. 1999/2000:145

Bilaga 2

40

38

Prop. 1999/2000:145

Bilaga 2

Prop. 1999/2000:145

Prop. 1999/2000:145

Bilaga 3