Regeringens skrivelse

1999/2000:114

En miljöorienterad produktpolitik

Skr.

1999/2000:114

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 25 maj 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Kjell[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljödepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

En miljöorienterad produktpolitik syftar till att förebygga och minska

produkters negativa påverkan på människors hälsa eller på miljön under

produkternas hela livscykel. Alla aktörer har ett ansvar och såväl

administrativa, ekonomiska och marknadsdrivna styrmedel som

näringslivets och andra aktörers egna initiativ behövs. I skrivelsen

redovisar regeringen en strategi för en miljöorienterad produktpolitik och

för hur arbetet bör bedrivas i Sverige, inom EU och globalt.

Utgångspunkterna för en miljöorienterad produktpolitik finns i

Amsterdamfördraget och miljöbalken. Aktiviteter som stödjer en

miljöorienterad produktpolitik, t.ex. arbetet med omställning till

ekologiskt hållbar utveckling och de nationella miljökvalitetsmålen,

redovisas och exempel på styrmedel som bedöms vara viktiga inslag i en

sådan politik presenteras. Arbetet inom EU bör säkerställa en

miljöorienterad produktpolitik som skapar förutsättningar för en effektiv

inre marknad med ett starkt skydd för människors hälsa och för miljön.

En sådan politik bör även bidra till en hållbar utveckling inom det

internationella handelssystemet. EU:s sjätte miljöhandlingsprogram bör

bl.a. innehålla en gemensam princip om minimering av produkters

miljöbelastning och om producenters ansvar för produkters miljö-

påverkan i ett livscykelperspektiv. Kunskapen om produkters negativa

påverkan på människors hälsa och på miljön bör förbättras.

Innehållsförteckning

1 Ärendet och dess beredning 3

2 En gemensam miljöorienterad produktpolitik 4

2.1 En miljöorienterad produktpolitik - behov och mål 4

2.2 Vägledande principer och stödjande aktiviteter 6

2.2.1 Principer enligt Amsterdamfördraget 7

2.2.2 Principer enligt miljöbalken 7

2.2.3 Andra stödjande aktiviteter 9

2.3 Samordning med andra strategier och handlingsprogram 11

3 En miljöorienterad produktpolitik kräver en helhetssyn 15

3.1 Livscykelperspektivet produkters miljöpåverkan i ett

livscykelperspektiv 15

3.2 Styrmedel och andra drivkrafter i en miljöorienterad

produktpolitik 18

3.2.1 Miljöinformation 20

3.2.2 Miljöledningssystem 23

3.2.3 Offentlig upphandling 24

3.2.4 Producentansvar 25

3.2.5 Kunskapshöjande insatser 27

3.2.6 Standardisering 28

3.3 Gränsöverskridande handel EU och globalt 30

4 Varje aktör har ett ansvar för en miljöorienterad produktpolitik

33

4.1 Ett gemensamt ansvar 33

4.2 Staten, kommunerna och andra samhällsorgan 34

4.3 Tillverkare 35

4.4 Handeln - importörer, exportörer och distributörer 37

4.5 Konsumenterna 38

4.6 Avfallsaktörer 40

4.7 Övriga aktörer 41

5 Strategi och fortsatt arbete för att nå målet med en miljöorienterad

produktpolitik 42

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser - 45

 Kretsloppsdelegationens rapport 1997:19

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser - 47

 Naturvårdsverkets rapport 5043

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträdet den 25 maj 2000 .. 48

1 Ärendet och dess beredning

Kretsloppsdelegationen (M 1993:A) har på uppdrag av regeringen i

rapporten Producentansvar för varor förslag och idé (Rapport 1997:19)

redovisat en idé om ett generellt producentansvar för alla varor.

Rapporten innehåller också ett förslag om producenternas informations-

plikt avseende varornas innehåll av material och ämnen, möjligheter att

demontera och materialåtervinna dem samt deras miljöpåverkan. I

rapporten presenteras också en idé om hur en garanti för producent-

ansvarets fullföljande och funktion kan åstadkommas genom en

obligatorisk försäkring. Rapporten har remissbehandlats

(M1998/179/Kn) och en förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 1. Av remissvaren framgår att förslagen behöver bearbetas

ytterligare.

Regeringen gav Naturvårdsverket i uppdrag att redovisa

förutsättningarna för och konsekvenserna av att införa en generell princip

om producenters ansvar för en produkts miljöpåverkan under hela

livscykeln. I uppdraget ingick också att analysera de förslag och idéer

som framfördes i Kretsloppsdelegationens rapport (1997:19).

Naturvårdsverket har presenterat detta uppdrag i rapporten Producenters

ansvar för varors miljöpåverkan (Rapport 5043). Rapporten innehåller ett

underlag för att beskriva producenters ansvar för varors miljöpåverkan

inom ramen för en miljöorienterad produktpolitik. Rapporten innehåller

också ett antal förslag till fortsatt arbete, bl.a. införande av en princip om

producenters ansvar för produkters miljöbelastning under en varas hela

livscykel, producenters ansvar för miljöinformation och fortsatt

utveckling av miljömärkning och miljövarudeklarationer. Rapporten har

remissbehandlats (M2000/14/Kn) och en förteckning över remiss-

instanserna finns i bilaga 2.

Kretsloppsdelegationen (M 1993:A) har på uppdrag av regeringen

presenterat rapporten Företag i kretslopp (Rapport 1998:23) med en

utvärdering av i vilken omfattning näringslivet har utvecklat en

kretsloppsanpassad hantering av varor, råvaror och restprodukter

(M1998/2413/Kn). Utvärderingen visar att svenska företag alltmer har

börjat engagera sig i miljö- och kretsloppsfrågor. Utvecklingen har skett

främst hos de stora företagen men den sprider sig nu även till de

medelstora. Även en del små företag har blivit aktiva men de flesta

mindre företagen är omedvetna om sin miljöbelastning. Kretslopps-

delegationen gör bedömningen att nya strategier bör tas fram för att

kretsloppsmålen skall nås. En gemensam kretsloppsstrategi för Europa

behövs också.

2 En gemensam miljöorienterad produktpolitik

2.1 En miljöorienterad produktpolitik - behov och mål

Regeringens bedömning: Regeringen avser att verka för att en

miljöorienterad produktpolitik formuleras. Denna bör vara vägledande

för utvecklingen av produktområdet, såväl nationellt som för det svenska

agerandet inom EU och globalt.

Målet med en miljöorienterad produktpolitik är att få fram varor och

tjänster som leder till minsta möjliga negativa påverkan på människors

hälsa eller på miljön i varje led under produkternas livscykel. Produkter

bör vara material- och energieffektiva, samtidigt som de inte bör

innehålla eller kräva användning av ämnen som kan ge negativa effekter

på människors hälsa eller på miljön.

En internationellt etablerad miljöorienterad produktpolitik bidrar

dessutom till en väl fungerande inre marknad, konkurrensfördelar för

Europa samt minskade handelshinder globalt.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna instämmer med

Naturvårdsverket om behovet av en gemensam miljöorienterad

produktpolitik. Flera instanser instämmer även i målet för en

miljöorienterad produktpolitik. Företagarnas Riksorganisation efterlyser

en analys av de effekter en miljöorienterad produktpolitik får på små

företag.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i de senaste

årens regeringsförklaringar uttalat att arbetet med att ställa om Sverige

till ekologisk hållbarhet skall fortsätta och påskyndas och att Sverige

skall vara ett föregångsland i detta arbete. För att undvika att

miljöförstöring och utarmning av naturresurser och ekosystem skall

begränsa framtida generationers livsmiljö och välfärd har regeringen

ställt upp tre mål för ekologisk hållbarhet. Dessa är skyddet av miljön, en

effektiv användning av resurser och en hållbar försörjning. Samtidigt

skall Sverige möta 2000-talet på ett sätt som ger förutsättningar för en

uthållig och hög ekonomisk tillväxt i en värld som präglas av snabba

förändringar och en allt hårdare konkurrens. En hållbar utveckling skall

ge ett integrerat perspektiv på miljöskydd, samhällsekonomi, företagande

samt teknisk och social utveckling. Begreppet "hållbar utveckling"

innebär också att ett långsiktigt perspektiv på samhällsutvecklingen

anläggs.

Historiskt har miljöarbetet fokuserats på att minska utsläppen till luft,

vatten och mark från stora väldefinierade punktkällor. Många av dagens

miljöproblem beror på det sätt på vilket material utnyttjas och hanteras.

Att hushålla med material och energi är viktigt i omställningen till ett

hållbart samhälle. En produkts totala miljöbelastning beror på produktens

innehåll och sammansättning, dess livslängd, hur den produceras,

distribueras, används och tas om hand efter användningen.

Enligt Naturvårdsverket (Rapport 5043 och SCB:s produktions- och

avfallsstatistik) motsvarar den årliga nettotillförseln av varor till det

svenska samhället ca 160 miljoner ton. Från den årliga material-

användningen genereras ca 20 miljoner ton avfall (vatten och gruvavfall

exkluderat). Av denna mängd återvinns 5 7 miljoner ton, huvudsakligen

trävaror och metall. Även om allt avfall skulle materialåtervinnas är

tillförseln av primära råvaror och material betydligt större än

avfallsmängderna.

Kunskapen om produkters innehåll i form av miljö- och hälsoskadliga

substanser är begränsad. Naturvårdsverket har nyligen redovisat

rapporten Information till allmänheten om användning och utsläpp av

farliga kemikalier (M1999/5054/Kn). Naturvårdsverket föreslår bl.a. att

tillverkare av varor skall vara skyldiga att till allmänheten rapportera hur

mycket av vissa utpekade ämnen som årligen används i produktionen och

hur mycket som under produktionen avgår i form av emissioner till luft,

vatten, mark och avfall samt hur mycket som går in i varorna.

Naturvårdsverket och Kemikalieinspektionen konstaterar i rapporten

Att finna farliga flöden (Rapport 5036; M1999/5160/Kn) att inflödet av

farliga ämnen med varor kan kartläggas ganska väl vad gäller varor som

är producerade i Sverige och avseende innehållet av sådana farliga

ämnen som utgörs av kemiska produkter enligt miljöbalken, dvs.

kemiska ämnen och beredningar av sådana. Detta gäller även för varor i

form av importerade kemiska produkter. Mörkertalet är däremot stort för

de importerade varornas innehåll av såväl farliga ämnen som utgörs av

kemiska produkter som av andra farliga ämnen.

Det problem vi ser framför oss är således av en mer komplicerad natur

med de s.k. diffusa utsläpp som uppstår vid t.ex. varornas användning

och omhändertagande. Livsstilsfrågor, konsumtionsmönster, samhällets

organisation och planering samt internationellt samarbete

uppmärksammas därför allt mer. Det är bara genom en helhetssyn och

genom att alla delar av samhället engageras stat, kommun, näringsliv,

organisationer och enskilda medborgare som en ekologiskt hållbar

utveckling är möjlig.

Miljöanpassade varor och tjänster är nyckeln till en ekologiskt hållbar

utveckling såväl nationellt som globalt. Regeringen har under de senaste

20 30 åren genomfört och stimulerat till åtgärder för att minska

produkters miljöpåverkan i Sverige. En rad mjuka och hårda styrmedel

har införts.

Åtgärderna skulle bli effektivare med ett mer samlat angreppssätt ett

angreppssätt som omfattar en produkts hela livscykel. Det är vidare

angeläget att i högre grad engagera alla de aktörer som på något sätt har

del i en produkts livscykel från tillverkning till omhändertagande samt att

utveckla dialogen mellan aktörerna längs livscykeln. Det är dessutom

angeläget att förmedla kunskap och information till aktörerna om de

möjligheter som finns att minska produkters miljöpåverkan.

Sverige är och har under lång tid varit ett starkt handelsberoende land.

Den globala konkurrensen och den ekonomiska och politiska

utvecklingen i andra delar av världen avgör vad som är möjligt att uppnå

inom ramen för hållbar utveckling också i Sverige. Få varor både

tillverkas, används och omhändertas inom landet och vår produktion och

konsumtion är starkt integrerad med och beroende av produktion och

konsumtion i andra länder. Globaliseringen av ekonomin medför att

handeln med varor över nationsgränserna intensifieras och med denna

även den diffusa spridningen av föroreningar via varorna.

En internationell samverkan är också nödvändig för att inte skapa nya

handelshinder och minskad konkurrens. EU:s inre marknadsregler och

internationella produkt- och materialstandarder är här viktiga

utgångspunkter. Genom att integrera miljöhänsyn i den politik som rör

den inre marknadens funktion kan den inre marknaden verka för en ökad

miljöanpassning. Huvudinriktningen är därför att sträva efter en

internationell miljöorienterad produktpolitik i syfte att nå enhetliga regler

och gemensamma åtgärder som behöver vidtas för att minska produkters

totala miljöpåverkan.

En miljöorienterad produktpolitik kan också medverka till att vända

miljöhänsyn till konkurrensfördelar för Europa. Med klara och enhetliga

riktlinjer och principer kan en miljöorienterad produktpolitik stimulera

handeln och öka konkurrensmöjligheterna för europeisk industri. Den

kan därmed bidra till att konflikter mellan miljöpolitiken och den inre

marknaden undviks. Genom att integrera miljöhänsyn i den politik som

rör den inre marknadens funktion kan den inre marknaden utvecklas till

en "motor" som verkar för en ökad miljöanpassning.

I propositionen 1997/98:145, Svenska miljömål Miljöpolitik för ett

hållbart Sverige gör regeringen bedömningen att en miljövarupolicy bör

arbetas fram inom EU för att bl.a. klargöra vilka miljökrav som skall

gälla för produkter som släpps ut på marknaden.

2.2 Vägledande principer och stödjande aktiviteter

Regeringens bedömning: För att målet med en miljöorienterad

produktpolitik skall nås bör arbetet utgå från ett urval av nationellt och

internationellt fastlagda principer, t.ex. Amsterdamfördragets och

miljöbalkens grundläggande principer.

Som stöd för att nå målet med en miljöorienterad produktpolitik krävs

fortsatta insatser på en rad områden såsom vidareutvecklingen av de

nationella miljökvalitetsmålen, integrationsarbetet i enlighet med

Amsterdamfördraget, arbetet för hållbara konsumtions- och

produktionsmönster inom FN:s kommitté för hållbar utveckling (CSD)

och samarbetet i globala handelsfrågor.

Skälen för regeringens bedömning

Som utgångspunkt för en miljöorienterad produktpolitik finns en rad

nationellt och internationellt fastlagda principer. Arbetet på många

områden stödjer målet för en miljöorienterad produktpolitik och fortsatta

insatser är nödvändiga.

2.2.1 Principer enligt Amsterdamfördraget

Enligt Amsterdamfördraget skall gemenskapens miljöpolitik bidra till att

följande mål uppnås:

 Bevara, skydda och förbättra miljön.

 Skydda människors hälsa.

 Utnyttja naturresurser varsamt och rationellt.

 Främja internationella åtgärder för att lösa regionala eller globala

miljöproblem.

Gemenskapens miljöpolitik bygger bl.a. på försiktighetsprincipen samt

på principerna att förebyggande åtgärder bör vidtas, att miljöförstöring

företrädesvis bör hejdas vid källan och att förorenaren skall betala. När

gemenskapens miljöpolitik formuleras skall bl.a. de möjliga fördelar och

kostnader som är förenade med att åtgärder vidtas eller inte vidtas

beaktas.

Målen och principerna för gemenskapens miljöpolitik som de fastställs

i Amsterdamfördraget innebär bl.a. att föroreningar skall förebyggas och

begränsas. Genom rådets direktiv 96/61/EG upprättas en allmän ram med

principer för samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa

föroreningar genom bestämmelser som syftar till att undvika och minska

utsläppen till luft, vatten och mark från vissa verksamheter såsom

anläggningar för avfallshantering. Avsikten är att uppnå en hög

skyddsnivå för miljön i dess helhet. De allmänna principerna för

verksamhetsutövarens grundläggande skyldigheter innebär bl.a. att bästa

tillgängliga teknik skall användas (enligt skälighetsprincipen), att

uppkomsten av avfall skall undvikas och i annat fall återtas, eller om så

inte är möjligt, bortskaffas på sådant sätt som inte medför miljöpåverkan.

Energianvändningen skall också vara effektiv, olyckor skall förebyggas

och följderna av olyckor begränsas. Vidare skall åtgärder vidtas då

verksamheten upphör så att föroreningar undviks och för att återställa

platsen för verksamheten. Genom delar av miljöbalken införlivas

direktivet i svensk lagstiftning.

2.2.2 Principer enligt miljöbalken

Miljöbalkens allmänna hänsynsregler skall följas vid åtgärd som kan få

inverkan på miljön eller på människors hälsa, om inte åtgärden är av

försumbar betydelse med hänsyn till balkens mål. De allmänna

hänsynsreglerna innehåller flera grundläggande principer.

Försiktighetsprincipen innebär att redan risken för skador och

olägenheter medför en skyldighet att vidta de åtgärder som behövs för att

effekter på hälsa och miljö skall förebyggas, hindras eller motverkas.

Skyldigheten gäller således inte bara konstaterade skador och

olägenheter, utan försiktighetsmått skall vidtas så snart det finns skäl att

anta att skador eller olägenheter uppstår. Regeln är tillämplig på alla

verksamheter som kan ha betydelse för miljöbalkens mål. Avsaknaden av

vetenskaplig bevisning rörande ett ämnes farlighet eller en verksamhets

negativa påverkan får inte användas som en ursäkt för att skjuta upp

kostnadseffektiva åtgärder för att förhindra miljöstörningen.

Principen finns med i ett flertal internationella konventioner, liksom i

EG-rätten och i medlemsländernas nationella lagstiftning. Under senare

år har principen kommit att få en allt mer framträdande plats i den

internationella miljöpolitiken. Vid FN:s konferens om miljö och

utveckling år 1992 UNCED antogs den s.k. Rio-deklarationen som

innehåller en bestämmelse om att försiktighetsprincipen skall tillämpas

så långt som möjligt och med hänsyn till staternas förutsättningar.

Kommissionen antog i februari 2000 ett meddelande om

försiktighetsprincipen. Meddelandet diskuterades inte med medlems-

länderna under arbetets gång, men har under våren 2000 kort diskuterats i

flera olika råd under det portugisiska ordförandeskapet. En lägesrapport

kommer att presenteras vid toppmötet i Feira den 19 20 juni 2000.

Kommissionen har påpekat att meddelandet inte skall ses som slutligt

utan snarare som en början på en diskussion kring försiktighetsprincipen.

Regeringen anser att vissa gemensamma grundläggande utgångs-

punkter för principen bör utformas. Tillämpningen av försiktighets-

principen bör främst hanteras sektorsvis och, inom sektorerna, från fall

till fall. Detta beror inte minst på att tillämpningen skiljer sig markant åt

vad gäller exempelvis säkra livsmedel, kemikaliehantering och nyttjande

av naturresurser såsom fiskbestånd och skog.

Produktvalsprincipen innebär att användningen eller försäljningen av

kemiska produkter eller biotekniska organismer som kan innebära en risk

för människors hälsa eller miljön skall undvikas, om produkterna kan

ersättas med andra, mindre farliga produkter. Detta gäller också för varor

som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt eller en

bioteknisk organism. Att undvika kan här betyda att helt avstå från att

använda en produkt som i och för sig är tillåten.

Den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd skall skaffa sig

kunskap om i vilken utsträckning verksamheten eller åtgärden medför

olägenhet för människors hälsa eller miljön och hur sådana olägenheter

kan förebyggas eller begränsas. Kunskapskravet understryker vikten av

att i förväg klargöra konsekvenserna för hälsa och miljö av ett visst

handlande.

Den som orsakar eller riskerar att orsaka en miljöstörning skall bekosta

de förebyggande eller avhjälpande åtgärderna. Principen om att

förorenaren betalar är numera internationellt vedertagen.

Bästa möjliga teknik skall användas i yrkesmässig verksamhet för att

förebygga skador och olägenheter för människors hälsa och miljö. En

helhetsbedömning bör göras i valet av bästa möjliga teknik, så att de krav

som ställs på en viss del av verksamheten inte skapar problem i en annan

del. På detta sätt tillvaratas möjligheten att begränsa miljöpåverkan

genom valet av metod.

Hushållningsprincipen innebär att all verksamhet skall bedrivas och

alla åtgärder ske på ett sådant sätt att råvaror och energi används så

effektivt som möjligt och förbrukningen samt avfallet minimeras.

Hushållningsprincipen har såvitt gäller råvaror och produkter på olika

sätt ett nära samband med kretsloppsprincipen. De bästa effekterna nås

vid konstruktion och tillverkning. Kretsloppsprincipen innebär att det

som utvinns ur naturen skall kunna användas, återanvändas, återvinnas

och bortskaffas på ett uthålligt sätt med minsta möjliga resursförbrukning

och utan att naturen skadas.

Kraven på hänsyn enligt ovanstående principer gäller i den

utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem. Vid denna

bedömning skall särskilt beaktas nyttan av skyddsåtgärden och andra

försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder.

Avvägningen får inte medföra att en miljökvalitetsnorm enligt

miljöbalkens 5 kap. åsidosätts.

2.2.3 Andra stödjande aktiviteter

Hållbar utveckling

Omställningen till ekologisk hållbarhet förutsätter en god ekonomisk

utveckling och social välfärd, men det omvända gäller också. För det

svenska näringslivet innebär omställningen en drivkraft för att utveckla

mer miljöanpassade varor och tjänster vilket i sin tur kan leda till ökade

marknadsandelar och därmed ge ytterligare arbetstillfällen. Den snabba

internationaliseringen som svenskt och europeiskt näringsliv nu

genomgår kommer samtidigt att leda till ett nytt ekonomiskt landskap i

Sverige och i Europa. Sverige skall vara med och påverka reglerna inom

EU och internationellt eftersom det är där de stora förändringarna i första

hand bör ske. Sverige måste också tillse att de miljöinvesteringar och

satsningar i övrigt som näringslivet lagt ned verkligen ger resultat och

utdelning.

Nationella miljökvalitetsmål

För att vidarutveckla och precisera det inledda arbetet för en ekologiskt

hållbar utveckling i Sverige fastställde riksdagen i april 1999 femton

nationella miljökvalitetsmål (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU6,

rskr. 1998/99:183). Miljökvalitetsmålen preciserar det framtida tillstånd i

miljön som eftersträvas.

Miljömålskommittén (M 1998:07) skall göra en samlad översyn av

vilka delmål och åtgärdsstrategier som behövs för att de nationella

miljökvalitetsmålen, med undantag av målet Begränsad klimatpåverkan,

skall kunna nås inom en generation. Kommittén skall redovisa resultatet

av sitt arbete senast den 1 juni 2000.

Klimatkommittén (M 1998:06) har för regeringen presenterat förslag

till en svensk klimatstrategi (SOU 2000:23). Förslaget till klimatstrategi

omfattar mål samt ett handlingsprogram för att nå målen. I kommitténs

arbete har ingått att utveckla och föreslå delmål för miljökvalitetsmålet

Begränsad klimatpåverkan.

För att uppnå miljökvalitetsmålen, och för att nå den europeiska

unionens miljömål, krävs en gemensam strategi för att minska

miljöpåverkan från produkter.

De flesta av miljökvalitetsmålen knyter an till produkter genom

produktens tillverkning (utsläpp av föroreningar till mark, vatten och

luft), användning och återvinning och bortskaffande, men också genom

lokaliseringen av producerande företag m.m.

Integrationsarbetet i enlighet med Amsterdamfördraget

I och med att Amsterdamfördraget trädde i kraft den 1 maj 1999, skrevs

målet om hållbar utveckling in i både EU- och EG-fördragen. I EG-

fördraget står också att miljöskyddskraven skall integreras i unionens alla

verksamhetsområden i syfte att främja en hållbar utveckling. Sverige tog

initiativ till dessa frågor redan vid Europeiska rådets möte i Luxemburg i

december 1997, och de har därefter behandlats vid efterföljande

toppmöten.

Vid toppmötet i Cardiff 15 16 juni 1998 enades Europas stats- och

regeringschefer om att konkretisera och intensifiera arbetet med att

integrera miljöhänsyn och hållbar utveckling i EU:s samtliga

politikområden. En miljöorienterad produktpolitik är en viktig del i den

övergripande process mot hållbar utveckling som den s.k. Cardiff-

processen innebär. Inremarknadsrådet och industrirådet har t.ex.

identifierat en miljöorienterad produktpolitik som en viktig aspekt i

arbetet med att integrera miljöfrågorna i sektorernas arbete.

 Vid EU-toppmötet i Helsingfors i december 1999 genomfördes en

övergripande översyn av hittillsvarande insatser. Helsingforsmötet

innebär att processen fortsätter och fördjupas och slutsatserna därifrån får

betraktas som en stor svensk framgång. Beslutet att nästa större översyn

skall ske vid toppmötet i Göteborg år 2001 medför att Sverige kommer få

en nyckelroll när det gäller dessa frågor.

Hållbara konsumtions- och produktionsmönster (CSD)

Förhandlingarna om hållbara konsumtions- och produktionsmönster äger

främst rum i FN:s kommission för hållbar utveckling (CSD).

Diskussionerna har varit komplicerade efter Rio-mötet och resulterat i en

allt för stor fokusering på procedur- och ansvarsfrågor. Det har varit svårt

att hitta en gemensam grund för beslut som går längre än Agenda 21 i ett

så komplext och brett ämne som konsumtion och produktion i ett globalt

perspektiv.

Arbetet försvåras ytterligare av motsättningarna mellan nord och syd.

Dessa motsättningar kommer till tydligare uttryck här än i många andra

frågor då u-länderna kategoriskt har hävdat att det är de industrialiserade

ländernas ansvar att minska de ohållbara konsumtions- och

produktionsmönstrena. I-länderna har dock inte kunnat peka på några

konkreta framsteg. Sveriges och EU:s ambition har därför varit att

åstadkomma ett allmänt förbättrat förhandlingsklimat. På ett område har

dock resultat uppnåtts inom CSD. FN:s riktlinjer för konsumentskydd har

utökats till att även omfatta hållbar konsumtion.

På svenskt initiativ introducerades frågan om resurseffektivisering vid

FN:s extra möte med generalförsamlingen (UNGASS) år 1997 som en

långsiktig målsättning för världssamfundet. På svenskt förslag beslöts

också att konsumtions- och produktionsmönster (liksom fattigdoms-

bekämpning) skall behandlas som ett övergripande tema i CSD:s

arbetsprogram fram till år 2002.

2.3 Samordning med andra strategier och

handlingsprogram

Regeringens bedömning: Fastlagda riktlinjer för kemikaliepolitiken, i

fråga om användningen av kemikalier i varor, för avfallshanteringen samt

för resurseffektivisering bör ingå i en miljöorienterad produktpolitik.

Sverige bör verka för att detta synsätt skall få genomslag såväl inom EU

som globalt.

Regeringen avser att inom ramen för EU:s sjätte miljöhandlings-

program verka för en gemensam princip om minimering av produkters

miljöbelastning och om producenters ansvar för produkters miljö-

påverkan i ett livscykelperspektiv.

Regeringen anser att det är viktigt att i arbetet med EU:s kommande

program för forskning och utveckling beakta behoven av ökad kunskap

för att nå målet med en miljöorienterad produktpolitik.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer i stort med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna instämmer i

huvudsak med Naturvårdsverkets bedömning avseende behovet av

kunskap om produkters innehåll av farliga ämnen samt behovet av

forskning. Boverket och Återvinningsindustrierna anser att Sverige bör ta

initiativ till att integrera en miljöorienterad produktpolitik i arbetet med

EU:s sjätte miljöhandlingsprogram.

Skälen för regeringens bedömning

En miljöorienterad produktpolitik omfattar såväl produktens miljö- som

hälsomässiga aspekter under hela dess livscykel. Det är därför angeläget

att arbetet samordnas med andra områden som tar sikte på

miljöanpassning i olika stadier under en produkts livscykel, såsom

avfalls- och kemikalieområdet. Genom att inom EU enas om gemen-

samma strategier på dessa områden ges grunderna för att fortsätta

utforma gemensamma regler som säkerställer grundläggande hälso- och

miljökrav. Regeringen avser att verka för att EU:s kommande

miljöhandlingsprogram stödjer utarbetandet av en miljöorienterad

produktpolitik.

Riktlinjer för kemikaliepolitiken

Många kemiska ämnen som används i varor kan ha effekter på miljön

under alla stadier i varornas livscykel. Vid produktionen kan arbetsmiljön

påverkas och utsläpp till luft och vatten kan ge upphov till miljö- och

hälsoproblem. Under användningen kan nötning eller avgång av ämnen

som finns i varan påverka användarens hälsa eller miljön. Slutligen, när

varan tjänat ut, kan de ingående ämnena ge upphov till miljöproblem om

varan deponeras eller förbränns. Den förorening med kemiska ämnen

som i dag förekommer i miljön anses i allt större utsträckning bero på de

diffusa utsläppen från varor och i allt mindre grad från punktutsläpp från

tillverkande industri.

Riktlinjerna för kemikaliepolitiken (prop. 1997/98:145, Svenska

miljömål Miljöpolitik för ett hållbart Sverige) innebär att ny-

producerade varor som introduceras på marknaden inom 10 15 år i

huvudsak skall vara fria från:

 organiska, av människan framställda, ämnen som är långlivade och

bioackumulerbara samt ämnen som ger upphov till dessa ämnen och

 av människan framställda ämnen som är cancerframkallande,

arvsmassepåverkande och hormonstörande, inklusive fortplantnings-

störande, samt

 kvicksilver, bly och kadmium och deras föreningar.

Dessutom skall övriga metaller användas i sådana tillämpningar att de

inte kommer ut i miljön i en omfattning som medför att miljön eller

människors hälsa kan komma till skada.

Dessa riktlinjer syftar i första hand till att ge vägledning för företagens

arbete. Riktlinjerna bör tjäna som utgångspunkt och mål för de strategier

företagen upprättar. De kan också tjäna som en vägledning för hur

företagen bör tillämpa miljöbalkens allmänna hänsynsregler och

principer.

För att ge förslag till hur de nya riktlinjerna inom kemikaliepolitiken

skall genomföras tillsatte regeringen Kemikalieutredningen (M1998:09).

I uppdraget till utredningen anges att förslagen skall vara anpassade till

EG:s regelverk och internationella konventioner, men att förslag till

ändringar av och tillägg till dessa bör presenteras om utredaren finner att

dagens regelverk inte är tillräckligt. Utredningen kommer att lämna sitt

betänkande den 1 juni 2000.

Kemikaliearbetet inom EU

Kommissionen arbetar för närvarande med en vitbok om en gemensam

kemikaliestrategi för EU. Detta arbete har kommit till efter ett alltmer

utbrett missnöje bland samtliga aktörer med hur arbetet med

riskbedömning och riskhantering av kemiska ämnen har framskridit.

Kommissionen har för avsikt att presentera denna vitbok under

sommaren 2000. En av de viktigaste frågorna kommer att vara hur de

ämnen skall hanteras som används i dag, men där det inte finns tillräcklig

kunskap för att bedöma om de utgör en risk för hälsa och miljö. Många

aktörer kräver att dessa ämnen inte längre skall få användas eller sättas

på marknaden om tillräcklig kunskap inte finns framme inom en viss

begränsad tid. För att en miljöorienterad produktpolitik skall fungera

tillfredsställande måste alltså denna kunskap tas fram.

Kemikaliearbetet på global nivå

Vid UNEP:s (FN:s miljöprogram) nästa styrelsemöte i februari 2001

kommer det globala arbetet med en kemikaliestrategi att diskuteras. I år

kommer den globala konventionen om begränsad användning och utsläpp

av långlivade organiska ämnen (POP:s) att slutförhandlas. Konventionen

kommer att undertecknas vid en diplomatkonferens i Stockholm i maj

2001. Syftet med konventionen är att i internationell handel avveckla

eller begränsa användning och produktion av i första hand tolv kemiska

ämnen med särskilt farliga egenskaper.

Riktlinjer för avfallspolitiken

Avfallsområdet har under många år stått i fokus för regeringens arbete

med produkters miljöbelastning. Avfallet omhändertas till största delen

genom deponering och förbränning. Detta medför utsläpp till luft och

mark. Även processer för återvinning av material kan ge upphov till

utsläpp. Under senare år har utsläppen i större utsträckning kontrollerats

och diskussionen handlar i stället om att utnyttja avfallet som en resurs.

Naturvårdsverket anser (Naturvårdsverkets rapport 4748) att det för de

flesta materialslag är miljömässigt motiverat att återvinna materialet i

stället för att utvinna ny råvara. Detta eftersom energiåtgången är

betydligt mindre vid produktionen av sekundär råvara. Regeringen har

vidtagit en rad åtgärder för att minska mängden avfall och dess farlighet,

samt för att förbättra hantering och omhändertagande av avfall. Skärpta

regler för deponering och förbränning av avfall samt införande av

avfallsskatt är några exempel på sådana åtgärder.

Regeringen framförde i propositionen 1997/98:145, Svenska miljömål

 Miljöpolitik för ett hållbart Sverige, att en övergripande riktlinje för

avfallshanteringen bör vara att minska mängden avfall för slutlig

behandling, att minska avfallets farlighet samt att behandla avfallet

utifrån dess inneboende egenskaper.

Arbetet med avfallsfrågor inom EU

Sverige har varit pådrivande i EU:s arbete med att revidera

gemenskapens avfallspolitik.

I enlighet med den s.k. hierarkin för hantering av avfall skall avfall i

första hand förebyggas. I andra hand bör avfallet återanvändas och

återvinnas och i sista hand bortskaffas på ett säkert sätt.

Materialåtervinning bör prioriteras framför energiutvinning när detta är

miljömässigt motiverat. Regeringen anser att avfallshierarkin är en

hörnsten i avfallspolitiken.

EU:s industriministrar antog vid Industrirådets möte i november 1998

rådsslutsatser om återvinningsindustrins konkurrenskraft. Slutsatserna

föranleddes av ett meddelande från kommissionen [KOM (1998) 463

slutlig] om återvinningsindustrins konkurrenskraft. Rådets slutsatser

formulerades i fem punkter där en punkt var att bilda ett forum för

återvinningsindustrins konkurrenskraft. Andra element som lyftes fram i

rådsslutsatserna var t.ex. återvinningens växande betydelse för att främja

en hållbar utveckling, dess ekonomiska betydelse och bidrag till

europeisk konkurrenskraft. Rådet såg meddelandet som ett viktigt

exempel på strävan att integrera miljöpolitik och industripolitik.

Återvinningsforumet bildades bestående av representanter från

medlemsländerna och industrin under kommissionens ledning. Forumet

har under år 1999 diskuterat de frågor som behandlades i kommissionens

meddelande. Forumet överlämnade i februari 2000 en rapport till

kommissionen med en sammanställning av arbetet samt

rekommendationer till hur arbetet bör fortsätta.

Riktlinjer för en effektiv och långsiktigt hållbar material- och

energianvändning

I propositionen 1997/98:145, Svenska miljömål Miljöpolitik för ett

hållbart Sverige, anger regeringen de riktlinjer som skall gälla för arbetet

med att uppnå en effektiv och långsiktigt hållbar resursanvändning.

Enligt riktlinjerna skall bl.a. flertalet varor vara materialsnåla och

energieffektiva, uppgraderingsbara samt kunna återanvändas eller

återvinnas med avseende på material och energi. I propositionen

konstateras också att producenterna har ett stort ansvar i arbetet med att

skapa energieffektiva och materialsnåla varor.

I propositionen 1996/97:84, En uthållig energiförsörjning,

presenterades regeringens riktlinjer för energieffektivisering. I strävan att

nå miljömålet är det viktigt att stärka konkurrenskraften hos ny effektiv

energiteknik. Det energipolitiska programmet innehåller därför bl.a. en

långsiktig satsning på utveckling av ny energiteknik, ett effektivare

utnyttjande av energin och en ökad användning av förnybara

energikällor.

Miljöhandlingsprogrammet

EU:s miljöhandlingsprogram är ett viktigt verktyg i utvecklingen av

miljöpolitiken. Översynen av det femte miljöhandlingsprogrammet har

bekräftat betydelsen av programmets övergripande inriktning hållbar

utveckling och sektorsintegrering men har samtidigt visat att

genomförandet av programmet varit otillräckligt. En utveckling på

miljöområdet och ett förbättrat genomförande av miljöinsatser kräver

attitydförändringar inte bara på samtliga samhällsnivåer, utan även

regionalt och globalt. När det sjätte miljöhandlingsprogrammet tas fram

är genomförandet av en politik för en hållbar utveckling inom alla

sektorer av avgörande betydelse. Vid miljörådets möte i Helsingfors i

december 1999 inbjöds kommissionen att presentera ett förslag till ett

sjätte miljöhandlingsprogram före utgången av år 2000. Det nya

miljöhandlingsprogrammet skall gälla under en period av tio år och bl.a.

innehålla kemikalie- och avfallsfrågor.

Det är angeläget att det nya miljöhandlingsprogrammet blir ett stöd för

arbetet med en miljöorienterad produktpolitik inom EU och globalt. Inom

ramen för miljöhandlingsprogrammet avser regeringen att verka för en

gemensam princip om minimering av produkters miljöbelastning och om

producenters ansvar för produkters miljöpåverkan i ett livscykel-

perspektiv.

EU:s ramprogram för forskning och utveckling

EU:s femte ramprogram för forskning och utveckling gäller under

perioden 1999 2002. Programmet innehåller en rad programområden

som stödjer produktrelaterad miljöforskning. Under hösten 2000 påbörjas

arbetet med det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling.

Regeringen anser att det är viktigt att i arbetet med programmet beakta

behoven av ökad kunskap för att nå målet med en miljöorienterad

produktpolitik.

3 En miljöorienterad produktpolitik kräver en

helhetssyn

3.1 Livscykelperspektivet produkters miljöpåverkan i

ett livscykelperspektiv

Regeringens bedömning: En produkts negativa påverkan på människors

hälsa och på miljön skall minimeras under produktens hela livscykel. Det

är viktigt att miljö- och hälsoaspekter, inklusive arbetsmiljöaspekter,

integreras i livscykelns alla led.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har kommenterat

livscykelperspektivet. Samtliga av dessa instämmer med

Naturvårdsverket om nödvändigheten med ett livscykelperspektiv för att

minska den negativa påverkan från produkter. NUTEK anser dock att

livscykelperspektivet bör kompletteras med ett innovationsperspektiv.

Flertalet remissinstanser instämmer även i Naturvårdsverkets

bedömning att kunskap om produkters miljöpåverkan hos många aktörer

längs produktens livscykel är bristfällig och att ökad forskning och

utveckling behövs på området. Flera remissinstanser menar också att det

behövs ökad kunskap om olika styrmedel och metoder, bl.a.

livscykelanalyser och miljöräkenskaper för att värdera produkters

miljöpåverkan. Arbetslivsinstitutet och Arbetarskyddsstyrelsen betonar

att även arbetsmiljöaspekter måste beaktas.

Skälen för regeringens bedömning

En produkt påverkar miljön i olika hög grad under de olika faserna i

livscykeln. För att kunna sätta relevanta mål och för att effektivt kunna

prioritera mellan olika åtgärder inom ramen för en miljöorienterad

produktpolitik krävs en ökad kunskap om olika produkters

miljöbelastning under hela livscykeln. Produkters innehåll av kemiska

ämnen får inte försvåra kretsloppsarbetet.

Livscykelperspektivet kan vara svårt att tillämpa för vissa produkter då

delkomponenter köps och säljs av en rad aktörer i andra delar av världen.

Livscykeln kan i sådana fall bli lång och svår att överblicka.

En produkts livscykel innehåller följande faser.

Uttag av råvaror

Miljöpåverkan kan uppstå genom uttag av hälso- och miljöskadliga

råvaror och genom att skadliga biprodukter följer med vid råvaruuttaget.

Uttaget i sig kan även innebära energiförbrukning, avfallsproduktion,

utsläpp till mark, vatten och luft, markförstöring och minskad biologisk

mångfald. Aktörer i denna fas är råvaruleverantörerna.

Produktens tillverkning

Miljöpåverkan kan uppstå vid produktionsprocessen genom resurs- och

energiförbrukning, utsläpp av miljö- och hälsoskadliga ämnen till luft,

vatten och mark och genom avfallsproduktion. I denna fas är

producenterna huvudaktörer.

Produktens användning (privata och offentliga användare)

Under produktens användning kan en omfattande miljöpåverkan uppstå

genom emission av hälso- och miljöskadliga ämnen, samt genom energi-

förbrukningen. För många produkter sker den stora resursförbrukningen i

användarledet. Som exempel kan nämnas elektriska produkter, t.ex. ett

kylskåp, där det i ett livscykelperspektiv är energianvändningen som står

för den största resursförbrukningen. Miljöpåverkan kan vidare uppstå

genom att produkten, när den är förbrukad, inte tas om hand på lämpligt

sätt. Bland aktörerna återfinns användarna, såväl de privata som de

offentliga, dvs. hushåll, stat, kommun och landsting samt företag.

Omhändertagande - återvinning, deponering eller annat bortskaffande

Om produkten inte är miljöanpassad från början kan en negativ

miljöpåverkan uppstå genom att hälso- och miljöskadliga ämnen frigörs

vid produktens återvinning, deponering eller annat bortskaffande.

Omhändertagande av avfall kan också ge upphov till energiförbrukning

och produktion av mer avfall. I denna fas återfinns en rad aktörer, t.ex.

kommuner, producenter (med producentansvar) och aktörer inom

återvinningsbranschen.

Marknadsföring, försäljning samt transporter

Marknadsföring, försäljning och transporter sker i samtliga faser längs

produktens livscykel. Vid marknadsföring och försäljning sker

miljöpåverkan bl.a. genom avfallsgenerering och resursförbrukning.

Aktiviteten är mycket viktig för att minska miljöpåverkan i kommande

faser i livscykeln. Det är här mycket av kontakten med konsumenterna

sker. I denna fas är det viktigt att den information som producenten

lämnat om produkten vidarebefordras till konsumenten. Produkt-

informationen påverkar även omhändertagandet av produkten.

Producentens kunskap om varan måste därför delges aktörer i

avfallsledet för att dessa på bästa sätt skall kunna omhänderta den

uttjänta varan.

Transporter är ett nyckelområde för arbetet med att uppnå en

ekologiskt hållbar utveckling. Transporter sker i alla led i en produkts

livscykel och den negativa påverkan på miljön och människors hälsa är

omfattande. För att minska miljöbelastningen från transporter behövs

mer miljöanpassade transportsätt och en bättre organisation och

samordning av transporterna.

Aktörer längs produktens livscykel

Ett flertal aktörer som kan påverka produkten och därmed bidra till att

minska den totala belastningen på miljön är således involverade under

produktens livscykel. Aktörskedjan består vanligen av råvarul-

everantörer, tillverkare av tillsatsvaror och slutprodukter, handelsaktörer

(importör, exportör, distributör, grossist- och detalj-handel),

konsumenter, privata och offentliga användare samt avfallsaktörer.

Samtliga intressenter måste ta sitt ansvar för att målet med miljö-

anpassade produkter skall nås. Ansvarsbegreppet kan inbegripa

ekonomiskt och fysiskt ansvar samt en skyldighet att informera andra

berörda. Varje aktör bör ha ett ansvar såväl bakåt som framåt i kedjan.

Här ingår även ett ansvar för att arbetsmiljön uppfyller uppställda krav i

lagstiftning och att arbetet kan utföras på ett säkert sätt.

Aktörerna är viktiga av flera skäl. De påverkar materialflödet och

flödet av produkter i kedjan. De påverkar också varandra genom att ställa

miljökrav på och efterfråga miljöinformation av varandra. Aktörerna

spelar även en viktig roll som diskussionsparter för att nå samförstånd.

För en fungerande miljöorienterad produktpolitik är aktörernas syn på

den egna rollen, det egna ansvaret och de egna möjligheterna att förbättra

miljön av största vikt. Lika väsentlig är de olika aktörernas förmåga att

samverka med varandra. Aktörerna och deras roller redovisas närmare i

kapitel 4.

Innovation och produktutveckling

Att beakta en produkts miljöbelastning redan under utvecklingsskedet,

och att fokusera på materialflöden och utsläpp redan vid källan, medför

avsevärt ökade möjligheter att förebygga miljöproblemen och undvika att

de förflyttas till andra delar av livscykeln.

En produkts miljöpåverkan bestäms således till stor del redan då den

utformas. Detta innebär att det finns en stor potential för miljörelaterad

produktförbättring i företagens innovativa verksamhet.

I den miljöorienterade produktpolitiken bör miljöpolitiken och

innovationspolitiken mötas kring gemensamma intressen. Nya och mer

miljöanpassade produkter bör tas fram och den utvecklingskraft som

ligger i eventuella marknadsfördelar av miljöanpassade produkter bör tas

till vara. Mycket av den teknik- och produktutveckling som sker har stora

förutsättningar att bidra till det hållbara samhället.

Eco-design eller miljöanpassad produktutveckling är ett verktyg som

utvecklats alltmer i Sverige men också i övriga Europa. Eco-design

innebär att miljöhänsyn förs in i utvecklingen av produkten och att

miljöaspekterna kan integreras tidigt i processen.

Regeringen har uppdragit åt Form och designkommittén (Ku 1999:01)

att utreda statens ansvar för formgivning och design. Utredningen skall

bl.a. belysa formgivnings- och designområdets betydelse för en

ekologiskt hållbar utveckling samt ange hur sambanden mellan dessa

områden kan förstärkas. Utredningens arbete har ett nära samband med

såväl konsumtion som produktion av varor och tjänster. Slutbetänkandet

skall redovisas till regeringen den 31 augusti 2000.

3.2 Styrmedel och andra drivkrafter i en miljöorienterad

produktpolitik

Regeringens bedömning: Regeringen avser att inom ramen för en

miljöorienterad produktpolitik verka för att befintliga och nya styrmedel

för produkter samordnas så att möjliga synergieffekter tas till vara. I

detta arbete är det viktigt att även eventuella målkonflikter

uppmärksammas och i möjligaste mån minimeras. Målet är att

producentansvaret på sikt bör utvidgas till att omfatta merparten av

produkterna. Regeringen har tillkallat en särskild utredare som skall

utföra en bred översyn av producentansvaret. I utredarens uppdrag ingår

bl.a. att mot bakgrund av utvärderingen undersöka om ytterligare

varugrupper skulle kunna omfattas av producentansvar.

Skälen för regeringens bedömning

Regeringen har under en följd av år bedrivit ett aktivt arbete med att

främja en miljöanpassad produktutveckling och en rad styrmedel har

utvecklats. Möjligheten att nå målet med en miljöorienterad

produktpolitik ökar om aktörerna förfogar över ett brett spektrum av

styrmedel där avvägningar mellan olika handlingsalternativ kan göras.

Ett viktigt syfte med en miljöorienterad produktpolitik är att samordna

och optimera dessa styrmedel så att de var för sig och i samverkan ger

snabb och effektiv omställning till ett hållbart samhälle. Vid denna

samordning är det viktigt att även uppmärksamma och i möjligaste mån

undvika de eventuella målkonflikter som uppstår. I detta avsnitt

presenteras exempel på styrmedel som enligt regeringens bedömning är

viktiga för att nå målet med en miljöorienterad produktpolitik.

Lagstiftning och ekonomiska styrmedel

Myndigheternas roll har traditionellt varit att påverka miljöarbetet inom

industrin och andra aktörer genom regler som är generella och fastställer

en miniminivå som samhällets samtliga aktörer skall leva upp till.

Miljöbalkens bestämmelser om kemikalier och avfall, renhållnings-

förordningen och förordningarna om producentansvar är exempel på

lagstiftning på detta område. Inom det geografiska område där reglerna

gäller ges aktörerna samma förutsättningar och reglerna blir därmed

konkurrensneutrala. I den mån de nationella reglerna är strängare än i

andra länder kan detta dock påverka konkurrensförhållandet negativt.

Samtidigt kan konkurrensfördelen av att vara bättre än andra påverkas

när den allmänna nivån höjs.

Dagens miljöproblem och ibland ineffektiva användning av resurser

beror till stor del på svårigheter att åstadkomma en prissättning som

avspeglar de kostnader som varans miljöbelastning ger upphov till under

hela dess livscykel. Kostnaderna kan internaliseras med hjälp av olika

ekonomiska styrmedel. Skatter och avgifter kan fungera effektivt under

förutsättning att de tillämpas i direkt anslutning till det aktuella

miljöproblemet.

Fördelen med ekonomiska styrmedel är att aktörerna ges ett incitament

till anpassning och att denna anpassning kan göras på ett kostnads-

effektivt sätt. Eftersom det ligger i aktörernas intresse att anpassa sig, kan

lönsamheten i olika teknologier påverkas när kostnaderna ändras.

Ekonomiska styrmedel kan därigenom stimulera till teknisk utveckling.

Nackdelen är att det kan vara svårt att i förväg bedöma om målet med det

ekonomiska styrmedlet uppfylls eftersom det kan råda osäkerhet om den

optimala nivån för en miljöskatt eller avgift.

Marknadsdrivna styrmedel

Med hjälp av marknadskrafterna har företagens miljöarbete möjlighet att

komma längre än vad som föreskrivs i lagstiftningen. En sådan

utveckling av företagens miljöarbete bör ha en återverkan på hur

lagstiftningen utformas. I dag efterfrågas i allt högre grad miljöanpassade

varor och tjänster. Miljön har därmed kommit att bli ett argument i

marknadsföringen, vilket skapar en miljödriven affärsutveckling.

Marknadskrafterna verkar inte bara inom nationen, utan även globalt.

Ett företag utsätts för konkurrens på marknaden och ett effektivt sätt

att hålla kostnaderna nere är att hushålla med resurser. Material kan göras

lättare, användas i mindre omfattning, produktens storlek kan minskas,

livslängden kan ökas, återvinningsgraden höjas etc.

Den ökade kunskapen om och intresset för miljöfrågor från allt fler

grupper i samhället har till viss del även förändrat myndigheternas

arbete. Från att huvudsakligen använda bindande åtgärder för att nå

miljö-förbättringar kan myndigheterna driva på utvecklingen genom att

stimulera marknadsdrivna styrmedel. På detta sätt breddas möjligheten

att påverka fler grupper i samhället att ta ansvar och agera för en hållbar

utveckling.

Efterfrågan på varor och tjänster påverkas i stor utsträckning av

information och utbildning. Alla aktörer måste få insikt om sitt ansvar

och integrera miljötänkandet. Den offentliga sektorn är också en

användare av produkter och kan genom att ställa miljökrav vid offentlig

upphandling påverka efterfrågan. Spridningseffekten kan bli betydande

när såväl näringslivet som den offentliga sektorn ställer miljökrav på

leverantörer och underleverantörer i flera led.

Ensidiga åtaganden eller miljööverenskommelser har tillkommit t.ex.

inom byggsektorn, på kemikalieområdet och inom den europeiska

bilindustrin. Dessa åtaganden kan bidra till en ökad samsyn och

samverkan mellan aktörerna. Det är viktigt att alla, även små och

medelstora företag, ges förutsättningar att delta i detta arbete. Därmed

minskar även risken för snedvridning av konkurrensen. Åtagandena kan

kombineras med andra styrmedel och med uppföljning och utvärdering

från myndigheterna.

Näringslivet arbetar med en rad verktyg för att minska produkters

miljöpåverkan. Detta sker t.ex. genom miljöteknikupphandling, ensidiga

åtaganden, miljöräkenskaper, indikatorer, livscykelanalyser, miljö-

ledningssystem, miljömärkning och miljövarudeklarationer. Certifierade

miljövarudeklarationer, miljömärkning och miljöledningssystem är

exempel på verktyg där näringslivet gör åtaganden för att förbättra sitt

miljöarbete som verifieras av en tredje part.

3.2.1 Miljöinformation

Regeringens bedömning: En miljöorienterad produktpolitik bör inne-

hålla en vägledande princip om aktörernas ansvar för miljöinformation.

Miljömärkning och certifierade miljövarudeklarationer är viktiga styr-

medel som fortsatt bör utvecklas. Även för de produkter där certifiering

inte lämpar sig är det viktigt att näringslivet fortsätter att utveckla

miljövarudeklarationer.

Regeringen avser, inom ramen för det nordiska och det europeiska

samarbetet, att bidra till en samordning mellan gemenskapens miljö-

märkningssystem och det nordiska miljömärkningssystemet Svanen.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser instämmer med

Naturvårdsverket i att aktörerna längs produktens livscykel har ett ansvar

att tillhandahålla och sprida information om produkters miljöegenskaper.

Många remissinstanser anser att ansvarsfördelningen avseende

information behöver utvecklas. Flera instanser menar att tillverkarna har

ett särskilt ansvar för miljöinformation. Återvinningsindustrierna anser

att informationsutbytet mellan återvinningsaktörerna och producenterna

bör utvecklas.

Bland de miljöinformationssystem som flera remissinstanser nämner

som viktiga att utveckla finns miljömärkning och certifierade

miljövarudeklarationer. SIS Miljömärkning AB poängterar att vid

utveckling av miljömärkning måste internationella miljömärknings-

standarder följas. Kommerskollegium betonar att det är svårt att ställa

alltför höga krav på miljöinformation från små och medelstora företag

p.g.a. bristande kunskap och resurser. Lunds universitet anser att

produktvalsprincipen är viktigare att driva än krav på miljöinformation.

Skälen för regeringens bedömning

Leverantörer och tillverkare har den största kunskapen om de material

och ämnen som ingår i deras produkter och har därmed den bästa

möjligheten att ta fram den produktrelaterade miljöinformationen. De bör

ta ett gemensamt ansvar för detta och för att informationen görs

målgruppsanpassad och lätt att förstå.

Möjligheten att förstå och ta till sig miljöinformation varierar mellan

konsumentgrupperna. Generellt har professionella inköpare större

möjlighet än enskilda konsumenter att tillgodogöra sig komplicerad

miljöinformation. Mellan tillverkare och leverantörer efterfrågas mer

detaljerade uppgifter. För miljöinformationen till privata konsumenter

ställs högre krav på bearbetning och utdrag av information.

Information är ett styrmedel som fungerar bäst i kombination med

andra styrmedel. En förutsättning för framgång är att informations-

verksamheten är väl planerad, systematiserad och målgruppsanpassad.

Det är samtidigt viktigt att informationen utformas på ett sådant sätt att

konkurrensen inte snedvrids och att kraven på objektivitet och

transparens är uppfyllda.

Samtliga aktörer måste engageras och få kunskap om produkternas

egenskaper och deras påverkan på hälsa och miljö. De behöver denna

kunskap för att de skall kunna fatta välgrundade beslut om sitt eget

agerande. En producent bör t.ex. inte sätta en produkt på marknaden utan

att ha kunskap om dess innehåll och utan att ha bedömt konsekvenserna

därav. Genom att ställa skärpta krav på förbättrad miljöinformation från

sina leverantörer har företagen möjlighet att styra miljöbelastningen från

sina produkter och processer. En konsument har rätt att få kunskap om

innehållet i en produkt, hur den producerats samt produktens kvalitet etc.

för att därmed kunna bedöma konsekvenserna av sitt val.

Framtagningen av produktrelaterad miljöinformation sker i dag

antingen i enlighet med bindande regler eller på frivillig väg. Bland de

lagreglerade systemen finns bl.a. klassificering och märkning av kemiska

produkter och varuinformationsblad samt miljörapporter. Miljöbalken

innehåller krav på information om varors och tjänsters miljöpåverkan.

Detta framgår bl.a. av kraven på allmänna försiktighetsmått och

kunskapskravet enligt de allmänna hänsynsreglerna. Även reglerna om

verksamhetsutövarens egenkontroll anger en skyldighet för olika aktörer

att hålla sig underrättade om verksamhetens eller åtgärdens

miljöpåverkan. Bland de frivilliga systemen finns bl.a.

miljövarudeklarationer, miljömärkning och miljöredovisning.

Miljömärkning

Miljömärkningen är ett viktigt verktyg för att förmedla information till

konsumenterna om produkters miljöbelastning. Genom miljömärkningen

stimuleras utveckling och användning av produkter som från

miljösynpunkt är bättre än andra i övrigt jämförbara produkter och

möjliggör på så sätt för konsumenterna att välja miljömässigt bra

alternativ.

Miljömärkningen är ett marknadsdrivet och frivilligt instrument. Ett

väl fungerande miljömärke åtnjuter hög trovärdighet hos såväl

konsumenter som producenter. I Sverige finns flera miljömärknings-

system, bl.a. det Nordiska miljömärket Svanen och Naturskydds-

föreningens Bra Miljöval men också det EU-gemensamma märket EU-

Blomman.

Nationella miljömärken kan försvåra handeln mellan länder då det kan

vara svårt för en utländsk tillverkare att ta reda på vad som krävs för att

få en vara miljömärkt i ett annat land. Detta kan vara särskilt komplicerat

om det finns många märkningssystem och om dessa inte är öppna och

transparenta.

Regeringen avser att, inom ramen för det nordiska och det europeiska

samarbetet, bidra till en samordning mellan gemenskapens system och

Svanen, i enlighet med vad som föreskrivs i EG:s reviderade förordning

om ett gemenskapssystem för tilldelning av miljömärke.

Regeringen anser att det även finns behov av utveckling av det

nordiska miljömärkningssystemet inom näringslivet. En utvärdering av

Svanen påbörjades under år 1998 inom ramen för en tvärsektoriell grupp

under Nordiska ministerrådet. Utvärderingen skall vara klar i slutet av år

2000 och omfattar bl.a. konsumenters attityder till och kunskaper om

Svanen samt dess miljöeffekter.

Miljövarudeklarationer

AB Svenska Miljöstyrningsrådet ansvarar för ett nationellt system för

certifierade miljövarudeklarationer. Certifieringen avser livscykelbaserad

information grundad på vetenskapliga analyser i enlighet med standarder

och förordningar på miljöområdet samt på etablerade system för

certifiering och registrering. Målgruppen för miljövarudeklarationer är i

första hand tillverkare och professionella inköpare inom industri och

förvaltning. En certifierad miljövarudeklaration skall bl.a. innehålla en

deklaration av produktens miljöprestanda baserad på en livscykelanalys.

Systemet är fortfarande under uppbyggnad. Hittills har deklarationer

utarbetats för ett fåtal produkter.

Det är viktigt med enhetliga och öppna kriterieordningar för att

undvika en snedvridning av konkurrensen.

Flera branschorganisationer har utarbetat egna för branschen

gemensamma mallar för miljövarudeklarationer. Innehållen i dessa

varierar både vad avser kvantitet och kvalitet. Informationen fokuserar på

vissa delar av produktens livscykel eller beaktar hela livscykeln. För

produkter där certifiering inte är lämpligt bör näringslivet fortsätta med

utvecklingen av egna miljövarudeklarationer.

Många företag och branschorganisationer är positiva till utvecklingen

av miljövarudeklarationer då i första hand kundernas efterfrågan på olika

typer av miljöinformation ökat. Flera företag kombinerar miljömärkning

för produkter som köps av privata konsumenter och miljövaru-

deklarationer för kunder som vill veta mer om produktens egenskaper.

3.2.2 Miljöledningssystem

Regeringens bedömning: Regeringen avser att verka för att

miljöledningssystem inom såväl privat som offentlig sektor fortsatt

främjas. NUTEK:s verksamhet med att stödja små och medelstora

företags anslutning till sådana system är ett exempel på detta.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser har kommenterat denna

fråga men de som gjort det tillstyrker Naturvårdsverkets bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: Miljöledningssystem är ett sätt

att möta kraven på hållbar utveckling. Miljöledningssystemen har

utvecklats under 1990-talet som ett svar på marknadens krav på ett

systematiskt och framåtsyftande miljöarbete. I grunden är det ett

administrativt system som syftar till att integrera miljöhänsyn och

underlätta för verksamheter i såväl privat som offentlig regi att hantera

sin miljöpåverkan. De två mest kända systemen är EU:s miljöstyrnings-

och revisionsordning EMAS (Eco-Management and Audit Scheme) och

Internationella standardiseringsorganisationens miljöledningssystem ISO

14001. Införandet av dessa system är en helt frivillig insats från

företagens och organisationers sida.

EMAS-förordningen (93/1836/EEG) revideras för närvarande och

detta kommer att resultera i att de krav som ställs i ISO 14001 också

kommer att ingå i EMAS. ISO 14001 kommer därmed att utgöra den

standard enligt vilken miljöledningssystemet skall byggas upp. I EMAS-

förordningen ställs dessutom krav på en extern miljöredovisning,

kontinuerlig förbättring av miljöprestanda, krav på lagefterlevnad och de

anställdas aktiva deltagande. I den reviderade förordningen läggs också

större vikt vid den miljöpåverkan som varor och tjänster ger upphov till.

Industriforskningsinstituten i Sverige har utvärderat den miljömässiga

och ekonomiska effektiviteten av ISO 14001 och EMAS (IVF-skrift

99830 Miljöledningssystem papperstiger eller kraftfullt verktyg ).

Studien visar bl.a. att miljöledning ger positiva miljöeffekter. De flesta

företagen som intervjuats upplever att marknadspositionen har förbättrats

och ungefär en tredjedel kan påvisa ökade intäkter tack vare miljö-

ledningssystemet.

Miljöledningssystemen har också en viktig internationell dimension.

Det är ett av få verktyg där företag över hela världen arbetar med samma

utgångspunkt, en form av internationell harmonisering.

Näringslivets engagemang världen över att använda standarder ur ISO

14000-serien är starkt. Totalt fanns i maj 2000 ca 15 800 certifieringar

enligt ISO 14001 och drygt 3 300 registreringar enligt EMAS.

Motsvarande tal i Sverige är ca 1 060 respektive 182.

Miljöledningssystemen har kritiserats för att de inte bygger på absoluta

kravnivåer utan har lagefterlevnad som enda obligatoriska nivå för

miljöprestanda. Miljöledningssystemet bygger på målstyrning där mål

och ambitionsnivå bestäms av verksamhetsutövaren, men kravet på

ständig förbättring ingår. Det är därmed aktörens eget åtagande att driva

mijöarbetet som blir den avgörande faktorn. Målen kan således variera

från ett företag till ett annat. Därutöver kan miljölagstiftningen skilja sig

länder emellan. Detta sammantaget kan leda till att företag, trots att de är

registrerade eller certifierade enligt samma system, kan ha olika

miljöprestanda. Vid internationell handel kan därför krav på

certfiering/registrering konkurrensmässigt gynna leverantörer i länder där

miljökraven är lägre.

Vidare har det visat sig att det kan vara administrativt svårt för mindre

företag att införa miljöledningssystem. Miljöstyrningsrådet bedriver

programmet På väg mot EMAS med ISO 14000 i syfte att underlätta

för små företag att införa miljöledningssystem. Även NUTEK driver

sedan år 1996 en hjälpverksamhet för små företag. Målet är att öka små

och medelstora företags medvetenhet om vad miljöledningssystem är och

underlätta för dem att bygga upp ett sådant.

Statsförvaltningen arbetar sedan år 1996 med att införa miljölednings-

system i de statliga myndigheterna och i regeringskansliet. Hittills har ca

140 myndigheter börjat införa miljöledningssystem.

3.2.3 Offentlig upphandling

Regeringens bedömning: Genom att ställa miljökrav i samband med

upphandlingen kan de offentliga aktörerna påverka utbudet av varor och

tjänster i en miljöanpassad riktning. Sverige skall verka för att EG:s

direktiv klargörs eller ändras så att det tydligt framgår att höga krav på

miljöanpassning får ställas.

Arbetet med det Internetbaserade verktyg som tas fram inom ramen

för Delegationen för ekologiskt hållbar upphandling (M 1998:01) bör

slutföras. Verktyget bedöms kunna underlätta för svenska kommuner,

landsting och centrala myndigheter i arbetet med att ställa miljökrav vid

offentlig upphandling.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer i stort med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Malmö stad anser att offentlig upphandling är ett

viktigt verktyg för att miljöanpassa produkter. Nämnden för offentlig

upphandling (NOU) instämmer under förutsättning att EG:s regelverk

följs. Näringslivets nämnd för regelgranskning och Svensk Handel anser

att offentlig upphandling skall ske på affärsmässiga grunder för att

tillfredsställa ett behov av en vara eller en tjänst. Andra syften bör

tillgodoses med andra lagar eller politiska åtgärder.

Skälen för regeringens bedömning: Den offentliga upphandlingen i

Sverige, dvs. inköp som görs av stat, landsting och kommuner, omfattar

ca 400 miljarder kronor varje år. Inom EU är motsvarande belopp ca

8000 miljarder kronor. Genom att ställa miljökrav i samband med

upphandlingen kan de offentliga aktörerna påverka utbudet av varor och

tjänster i en miljöanpassad riktning. Små företag kan dock ha svårt att

anpassa sig till kraven på miljöanpassning. Regeringen tillsatte i maj

1998 Delegationen för ekologiskt hållbar upphandling (M1998:01).

Delegationens uppgift är att driva på för att den offentliga upphandlingen

skall fungera som ett instrument för att åstadkomma en ekologisk hållbar

samhällsutveckling.

Sverige är bundet av EG:s direktiv om offentlig upphandling.

Möjligheten att ställa miljökrav i samband med upphandling är således

reglerat på gemenskapsnivå och via den praxis som utvecklas i takt med

att regelverket tillämpas. Det råder en allmän uppfattning om att

regelverket vad gäller vissa typer av miljökrav vid offentlig upphandling

är otydligt. I syfte att klargöra rättsläget har kommissionen utlovat ett

tolkningsmeddelande om vilka miljökrav som är möjliga att ställa enligt

nuvarande regelverk. De nordiska miljöministrarna har i ett brev från

februari 2000 uppmanat kommissionen att i det kommande tolknings-

meddelandet lyfta fram bl.a. att miljöledningssystem kan användas som

ett mått på en anbudgivares tekniska förmåga och att kriterier för

officiella miljömärken skall kunna tillåtas som bedömningsgrund då

anbud utvärderas.

Upphandlingsdirektiven innebär ett genomförande av WTO:s regler

och avtal om offentlig upphandling. En förändring av direktiven kan

därför även medföra att ändringar behövs i WTO:s avtal om offentlig

upphandling (GPA) och WTO:s avtal om tekniska handelshinder (TBT-

avtalet). Samordnade internationella lösningar bör därför eftersträvas.

3.2.4 Producentansvar

Regeringens bedömning: Producentansvaret behöver ses över.

Regeringen har därför tillkallat en särskild utredare (dir. 2000:28) för att

utföra en bred översyn av producentansvaret. Utredaren skall se över

såväl de miljörelaterade som samhällsekonomiska effekterna av det

införda producentansvaret samt undersöka om ytterligare varugrupper

skulle kunna omfattas av producentansvar.

Naturvårdverkets bedömning: Naturvårdsverket anser att det inte för

närvarande är motiverat att införa ett generellt lagstadgat

producentansvar för alla varor. En utvidgning av producentansvaret till

att omfatta fler produkter bör enligt verket ske stegvis.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser anser liksom

Naturvårdsverket att det för närvarande inte är motiverat att införa ett

generellt producentansvar utan förordar en stegvis utveckling av

producentansvaret samt att ett utökat producentansvar bör omfatta

produkter med särskilt stor miljöbelastning. Flera remissinstanser lyfter

fram behovet av en analys och utvärdering av producentansvaret som

inkluderar en analys av miljöeffekter och de samhällsekonomiska

kostnaderna. Malmö stad anser att producentansvaret teoretiskt skulle

kunna omfatta både produktion av varor och tjänster. De flesta

remissinstanser anser också att producentansvaret bör utvecklas på EU-

nivå. Industriförbundet anser att producentansvaret hittills har saknat en

tydlig målsättning.

Skälen för regeringens bedömning: Syftet med ett lagreglerat

producentansvar är att skapa en drivkraft för producenterna att utveckla

mindre miljöbelastande produkter och samtidigt åstadkomma en

miljöriktig hantering. Återvinningsbara varor, återvinningsteknik och

marknader för återvunnet material är under utveckling, men befinner sig

fortfarande i sin linda.

Naturvårdsverket konstaterar i sin rapport (rapport 5043) att befintligt

producentansvar är ett viktigt styrmedel för att öka insamlingen av

uttjänta varor samt att styra mot ökad återvinning och minskad

deponering av avfall. Förordningarna om producentansvar har även

bidragit till att minska avfallsmängderna. Enligt Naturvårdsverket är

miljöeffekterna generellt sett svåra att kvantifiera. Verket konstaterar

dock att lagstiftningen i hög grad bidragit till att målen för ett

miljöanpassat omhändertagande av avfall för de utpekade produkt-

grupperna uppnås.

Avseende producentansvar för mer komplexa och långlivade

varugrupper som bilar och elektronik saknas erfarenheter då producent-

ansvar för dessa endast varit i kraft under en kort tid eller ännu inte trätt i

kraft. Det är således för tidigt att dra någon bestämd slutsats om såväl

styrmedlets effektivitet vad gäller att nå det långsiktiga syftet om mer

miljöanpassade produkter som om dess samhällsekonomiska och

konkurrensmässiga effekter.

Naturvårdsverket föreslår i sin rapport att ett gemensamt syfte för

befintliga producentansvar för olika produktområden förs in i

miljöbalken. Naturvårdsverket har för avsikt att återkomma till detta

förslag, samt till eventuella förslag till nya syften eller krav i befintliga

förordningar om producentansvar. Detta kommer att ske i samband med

att verket senast den 1 juni 2000 redovisar ett regeringsuppdrag om

uppföljning av återvinningsmålen avseende befintligt producentansvar.

Regeringen har nyligen tillkallat en särskild utredare (dir. 2000:28)

med uppdrag att göra en bred översyn av producentansvaret. Utredaren

skall se över såväl de miljörelaterade som samhällsekonomiska

effekterna av det införda producentansvaret inom produktområdena

förpackningar, returpapper, däck och bilar, med fokus på

förpackningsområdet. Mot bakgrund av översynen skall utredaren också

undersöka om ytterligare varugrupper skulle kunna omfattas av

producentansvar samt lämna förslag på sådana varugrupper. Uppdraget

skall redovisas till regeringen senast den 31 juli 2001.

3.2.5 Kunskapshöjande insatser

Regeringens bedömning: Regeringen avser att verka för förbättrad

kunskap om produkters negativa påverkan på människors hälsa och på

miljön förbättras.

För att förverkliga en miljöorienterad produktpolitik behövs fördjupad

kunskap och utveckling inom flera områden. Som exempel kan nämnas:

 miljöanpassad konstruktion för t.ex. demontering, reparation,

återvinning och separering av material,

 miljöanpassad materialanvändning och nya miljöanpassade

material,

 styrmedel, hinder och drivkrafter,

 utvärderingsverktyg t.ex. livscykelanalyser, viktnings- och

värderingsmetoder, samt

 beteende- och livsstilsforskning.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Naturvårdsverkets bedömning av kunskaps-

behovet för det fortsatta arbetet tillstyrks av många remissinstanser.

Arbetarskyddsstyrelsen efterlyser nya metoder för arbetsmiljöanpassad

demontering och sortering av material m.m. Flera remissinstanser för

fram beteendeforskning som ett viktigt område samt behovet av att

utveckla utvärderingsverktyg.

Skälen för regeringens bedömning: I strävan efter att uppnå en

hållbar utveckling måste hela samhället ställa om till bättre hushållning

med naturtillgångar och energi. För att välja rätt åtgärder och för att

övertyga människor om hur en långsiktigt uthållig samhällsutveckling

skall uppnås behövs bättre kunskaper inom många områden. Teknik och

system måste anpassas till människans behov och människorna måste ta

till sig ett miljöanpassat levnadssätt.

Forskningen för ett resurseffektivt och hållbart samhälle bör främst

inriktas på att lägga grunden för ett nytt tänkande, nytt handlande och nya

strukturer. Fokus bör ligga på att visa vägar att nå en förändring,

identifiera hinder samt på att utveckla verktyg och metoder. En forskning

med betoning på helhetssyn och systemtänkande måste bygga på

samverkan mellan teknisk, naturvetenskaplig, samhällsvetenskaplig och

humanistisk forskning. En ökad samverkan mellan forskare måste

stimuleras. Områden som hamnar mellan de traditionella

kunskapsområdena måste lyftas fram och etablerade mönster och

traditionellt tänkande måste ifrågasättas. Det är också viktigt att

forskningen i en aktiv dialog med samhället i övrigt tar till vara och

utvecklar kunskaper och erfarenheter inom olika delar av näringsliv och

samhälle. Resultaten från forskningen måste också föras ut, prövas och

utvärderas i praktiska försök eller demonstrationer innan de kan tillämpas

mer generellt.

Förädling, användning och konsumtion av material och produkter

påverkas av många faktorer och aktörer. Det behövs ökad kunskap om

samspelet mellan olika faktorer som gynnar eller hindrar förändringar i

riktning mot ökad uthållighet. Kunskap om system behövs som underlag

för de strategiska val som måste göras i samhället. Systemkunskap

behövs också som underlag för bedömningar av effekter och risker

förknippade med olika handlingsvägar. Resursförbrukning, miljö-

påverkan samt möjligheter att sluta kretslopp styrs av hur produkter

utformas, av vilka material som väljs samt av hur produkterna används.

Kretsloppsanpassningen har för många produkter inte kommit särskilt

långt. Det finns fortfarande ett stort behov av kunskap om vad som

händer med material när de används, hur material åldras eller

degenereras samt hur bl.a. metallers och plasters kretslopp sluts. Det är

angeläget att inte bara se framåt utan även söka kunskap som förbättrar

hanteringen av varor och material i omlopp och som belyser såväl risker

som möjligheter vid användningen av återvunnet material.

Det finns stora mängder mer eller mindre miljöfarliga ämnen i

cirkulation i samhället, i många fall inbyggda i produkter och svåra att

separera. Även vid en långt gången miljöanpassning kommer det att

finnas material som behöver deponeras. Det finns dessutom många

befintliga och äldre deponier med okänt innehåll som på kort eller lång

sikt riskerar att läcka ut. Det behövs därför en fortsatt satsning på att ta

fram ökad kunskap om processer i deponier och speciellt om långsiktiga

förlopp. Det behövs även forskning om metoder för riskbedömning för

deponier och metoder för att oskadliggöra miljögifter både som

underlag för att utforma den säkra framtida deponin, och för att minska

riskerna med dagens och gårdagens deponier.

Forskningspolitiken kan ge väsentliga bidrag till en miljöorienterad

produktpolitik. I arbetet med den kommande forskningpolitiska

propositionen (hösten 2000) och i arbetet med EU:s kommande program

för forskning och utveckling bör behovet av forskning för att nå målet

med en miljöorienterad produktpolitik behandlas.

3.2.6 Standardisering

Regeringens bedömning: Standardiseringsarbetet bör eftersträva en

optimering av produktens funktion samtidigt som negativ miljöpåverkan

minimeras genom att miljöhänsyn integreras i produkt- och

materialstandarder.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a. Malmö stad och SIS

Miljömärkning AB anser att det är viktigt att införa miljöhänsyn i

standardiseringsarbetet på EU-nivå. Återvinningsindustrierna anser att

det finns behov av standardisering på återvinningsområdet.

Skälen för regeringens bedömning

Standardiseringen har som mål att uppnå fri handel, rationell tillverkning

och effektiva arbetsmetoder, variantbegränsning, utbytbarhet, kvalitet,

säkerhet för person och egendom samt skydd av den yttre miljön. Arbetet

med att ta fram standarder bedrivs i erkända standardiseringsorgan.

Integrering av miljöhänsyn på nationell nivå

En särskild utredare (SOU 1997:173) har på regeringens uppdrag

föreslagit en metod för hur miljöhänsyn kan integreras i det svenska

standardiseringsarbetet. Utredarens förslag innebär åtgärder för att höja

miljökompetensen i standardiseringsarbetet, att ett nätverk av miljö-

samordnare inrättas inom den svenska standardiseringsorganisationen

samt att berörda myndigheter skall miljögranska förslag till ny standard.

Remissinstanserna underströk, i likhet med utredaren, att miljöhänsyn på

ett tidigt stadium måste in i processen och stödde därför förslaget om

kompetenshöjande åtgärder. Flertalet remissinstanser stödde inte

förslaget om en särskild miljögranskning i slutskedet av standardiserings-

processen, detta särskilt mot bakgrund av att ca 95 procent av all ny

svensk standard har utarbetats i internationella eller europeiska organ.

Remissinstanserna var vidare tveksamma till förslaget att en särskild

struktur skall bildas för miljöfrågor inom svensk standardisering.

Regeringen ansåg (prop. 1998/1999:1) att vissa insatser för ökad

miljökompetens kunde vara på sin plats och tillkännagav sin avsikt att

övergångsvis ge standardiseringen möjlighet att använda en del av

statsbidraget för detta ändamål. Då diskussioner pågick inom den

europeiska standardiseringsorganisationen CEN om upprättandet av ett

nätverk av miljösamordnare ansåg regeringen att resultatet av dessa bör

avvaktas tills vidare.

I regeringens beslut om statsbidrag till den svenska standardiseringen

för år 1999 och år 2000 anges att det statliga basbidraget får användas för

kompetensutveckling av de experter som deltar i standardiseringsarbetet.

Vidare anges att av bidraget skall 1 miljon kronor avsättas till arbete som

utförs på uppdrag av kommissionen inom området yttre miljö med svag

finansiering från näringslivet.

Integrering av miljöhänsyn på EU-nivå

Sedan några år har den europeiska standardiseringsorganisationen CEN

diskuterat hur miljöaspekter skall integreras i standariseringsarbetet. På

förslag av den grupp inom CEN som samordnar miljöfrågor har CEN

beslutat att inrätta en servicefunktion, Environmental Help Desk (EHD).

Syftet är att den i första hand skall fungera som ett stöd åt de tekniska

kommittéerna och arbetsgrupperna i miljörelaterade frågor. EHD började

sin verksamhet i september 1999 och kommer att verka under en tvåårig

försöksperiod. Därefter kommer projektet att utvärderas.

3.3 Gränsöverskridande handel EU och globalt

Regeringens bedömning: Regeringen avser att inom EU verka för att

säkerställa en miljöorienterad produktpolitik som skapar förutsättningar

för en effektiv inre marknad med ett starkt skydd för människors hälsa

och för miljön. En sådan politik bör även bidra till en hållbar utveckling

inom det internationella handelssystemet.

Skälen för regeringens bedömning

Hållbar utveckling blir en allt viktigare fråga vid gränsöverskridande

handel. Med en ökad internationell handel finns risk för en ökad

miljöbelastning. Flertalet miljöproblem känner inga nationsgränser utan

förflyttas via vatten, luft eller via produkter. På samma sätt blir de

marknadsekonomiska systemen alltmer internationaliserade och

företagen arbetar fritt över gränserna. Globaliseringen och den tekniska

utvecklingen ställer ökade krav på internationellt samarbete.

Det finns en risk för att åtgärder som vidtas enskilt av Sverige, utan

internationellt samarbete eller regelverk, kan skapa hinder för nya företag

att etablera sig i landet och att redan etablerade verksamheter väljer att

förlägga investeringar och utveckling av nya produkter till andra länder.

Strävan efter en fri rörlighet av bl.a. varor och tjänster är ett av flera

övergripande och samverkande mål inom EU, men också för det globala

handelssystemet (WTO). En fungerande handel är en grundförutsättning

för ekonomisk tillväxt och därmed ökad välfärd.

Vid sidan av detta brukar även andra argument för en fri handel föras

fram så som att handeln kan vara ett effektivt medel för att öka välfärden

i fattiga länder, främja kunskaps- och tekniköverföringen till dem och

därmed möjliggöra ett ökat beaktande av miljön i tillväxtprocessen.

Som en följd av FN-konferensen om miljö och utveckling i Rio år

1992 och antagandet av Agenda 21 har strävan mot en hållbar utveckling

blivit ett av flera övergripande och samverkande mål för såväl EU:s inre

marknad som för WTO. Utvecklingen av en miljöorienterad

produktpolitik skall ses som en fortsättning i denna strävan men också

som en viktig förutsättning för att nå hållbar utveckling. Det är därför

viktigt att arbetet med en miljöorienterad produktpolitik i möjligaste mån

internationaliseras.

En internationell miljöanpassning av produktpolitiken öppnar även

möjligheter för svensk export till länder där annars nationella särregler är

alltför kostsamma för att en enskild exportör skall kunna modifiera sin

produkt. På motsvarande sätt ökar utbudet för svenska importörer vilket

ger samhällsekonomiska vinster.

EU:s inre marknad

Den övergripande målsättningen för den inre marknaden är att säkerställa

en fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital. EG-

kommissionen anger i sin strategi för den inre marknaden från år 1999

fyra strategiska mål för att förbättra den inre marknadens funktion. Ett av

målen är "att säkerställa att den inre marknaden är till nytta för samtliga

medborgare". Här betonas att den inre marknaden vid sidan av att öka

den personliga friheten och ge konsumenter större valfrihet också måste

säkerställa ett starkt skydd av hälsa, säkerhet och miljö.

En ökad ekonomisk integration i Europa leder till ökad handel och

därmed också till en ökad miljöbelastning. Det sker bl.a. i form av ett

ökat antal produkter som kan innehålla för miljön skadliga ämnen och

ökade transporter. Den inre marknaden och miljön anses ofta stå i

motsatsförhållande till varandra. I dag finns nationella särregler på

miljöområdet som kan verka hindrande på handeln liksom

handelsfrämjande åtgärder som försvårar möjligheterna att bedriva

önskad miljöpolitik. Det är viktigt att finna en önskvärd balans så att

positiva synergieffekter kan uppnås. Sverige har inom flera områden

visat att en sådan balans är fullt möjlig att uppnå. Denna inriktning har

även kommissionen tagit till sig vilket framgår av dess meddelande

(KOM(1999)263 slutlig) om den inre marknaden och miljön.

Många av miljöproblemen i Europa har en större geografisk spridning

än den inre marknaden, varför även åtgärder i internationella fora behövs.

Med en miljöorienterad produktpolitik kan många av de miljöproblem

som följer med den ökade handeln åtgärdas samtidigt som den

säkerställer den inre marknadens fortsatta effektivitet och utveckling.

Exempel på styrmedel som kan användas för att integrera miljötänkandet

i den inre marknaden är offentlig upphandling och miljömärkning. En

miljöorienterad produktpolitik möjliggör en samordning av dessa

instrument så att miljötänkandet integreras på ett effektivt sätt vilket

gynnar den inre marknaden bl.a. genom ökad internationell

konkurrenskraft och ökad livskvalitet för medborgarna.

Medlemsstaterna har enligt EG-fördraget möjlighet att inom det

harmoniserade området införa strängare miljökrav om så bedöms

nödvändigt av hälso- eller miljöskäl och om det har anknytning till ett

problem som är specifikt för landet, vilket måste kunna visas.

Medlemsstaterna har tillämpat lagstiftning på det harmoniserade

området olika. Detta har lett till problem för såväl miljön som för

handeln. Hittills har bl.a. tvistlösningsförfaranden, tolkningsmeddelanden

och administrativt samarbete använts för att lösa problemen.

Inom ramen för en miljöorienterad produktpolitik utgör det icke-

harmoniserade området en viktig del. För detta område är principen om

ömsesidigt erkännande av stor betydelse. Medlemsstaternas regler på det

icke-harmoniserade området skiljer sig ofta åt. Principen om ömsesidigt

erkännande har många gånger visat sig vara svår att tillämpa i praktiken,

vilket kan motverka den fria rörligheten inom unionen. En

miljöorienterad produktpolitik har förutsättningar att underlätta

tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande och därmed

positivt verka för en ökad rörlighet på den inre marknaden. På det icke-

harmoniserade området bör strävan vara att de nationella åtgärder som

vidtas utformas på så sätt att en fungerande inre marknad säkerställer ett

effektivt miljöskydd.

En viktig grund i arbetet med en miljöorienterad produktpolitik blir

således utformningen och tillämpningen inom det harmoniserade

området respektive kontrollen av det icke-harmoniserade området. Det

måste etableras en bra avvägning mellan dessa områden och båda

områdena skall utvecklas mot bakgrund av samma målsättning.

WTO

Ett av syftena med Världshandelsorganisationen WTO är att fastställa

gemensamma regler för världshandeln och därmed skapa en öppen och

rättvis handel som bidrar till en hållbar utveckling. I dag är 135 länder

medlemmar i WTO som omfattar mer än 60 avtal. WTO administrerar

regelkomplexen för varor, tjänster och immaterialrätt, som tillsammans

utgör det multilaterala handelssystemet.

Handelssystemet baseras på principen om icke-diskriminering som

innebär lika behandling av importerade och inhemskt producerade varor.

Regeringen anser att det är viktigt att se till att WTO stödjer det

globala arbetet för hållbar utveckling som bl.a. innebär att länder på ett

effektivt och uthålligt sätt skall kunna hantera sina egna naturresurser och

naturtillgångar. Detta slås också fast i WTO-avtalet. Det står t.ex. varje

land fritt att hindra import om den innebär risk för hälsa eller miljö i det

importerande landet. Principen medger dock inte länder att via

handelsåtgärder påverka andra länders produktions- och processmetoder.

EU och Sverige har länge påpekat att ett sätt att förändra många av de i

industriländerna ohållbara konsumtions- och produktionsmönstren är

användningen av frivilliga märknings- och certifieringssystem baserade

på produkters miljöpåverkan i ett livscykelperspektiv. Majoriteten av

utvecklingsländerna är motståndare till sådana system eftersom de

försvårar export. Sverige har hela tiden framhållit vikten av att system

för märkning och certifiering skall vara transparenta så att både inhemska

och utländska entreprenörer har tillgång till och insyn i systemen.

Sverige bör därför verka för att WTO och dess avtal kan stödja

miljörelaterade märknings- och certifieringssystem och en miljö-

orienterad produktpolitik. Vikten och fördelen för u-länderna att anamma

tanken med miljöorienterad produktpolitik i ett konkurrensperspektiv bör

framhållas. Hos stora delar av västvärldens marknader finns i dag en stor

efterfrågan på miljöanpassade och miljöanpassat tillverkade produkter.

Sverige bör medverka till att miljökompetens och miljöteknik bl.a. i

form av tekniskt bistånd kan överföras till andra regioner och länder,

inte minst u-länderna. Här torde också näringen själv ha ett intresse av att

sälja sin teknik och sitt kunnande. Företag med verksamhet utanför

Sverige och EU:s gränser borde också ha ett stort intresse av att sprida

det miljötänkande som byggts upp inom företagen och på så sätt bidra

med både tekniköverföring och kapacitetsuppbyggnad globalt.

Multilaterala miljöavtal

I dag finns över 200 miljökonventioner och miljöavtal antagna på

regional och global nivå. Runt 20 av dessa innefattar handelspåverkande

regler. De mer kända internationella miljöavtalen som påverkar handel är

Montrealprotokollet om ozonnedbrytande ämnen, Baselkonventionen om

gränsöverskridande transport av farligt avfall, Rotterdamkonventionen

om farliga kemikalier, Cartagenaprotokollet om biosäkerhet vid

gränsöverskridande transport av genetiskt modifierade organismer samt

Konventionen om handel med utrotningshotade djur och växter.

Internationella miljökonventioner spelar på olika sätt en betydande roll

för våra produktions- och konsumtionsmönster eftersom produkter och

produktions- och processmetoder som bedöms miljöskadliga kan

förhindras. På så sätt kan internationella miljöverktyg få en tydlig

koppling till en miljöorienterad produktpolitik.

Med en utvecklad miljöorienterad produktpolitik kan dessutom

efterlevnaden och målsättningen med många av de miljöavtal som nu

finns effektiviseras genom att pressa produktval, metoder och

tillverkningsprocesser mot mer miljöanpassade alternativ.

Inom ramen för en miljöorienterad produktpolitik bör Sverige i det

internationella arbetet verka för att handelsregelverket och de

internationella miljökonventionerna blir ömsesidigt stödjande och att

målkonflikter undviks.

4 Varje aktör har ett ansvar för en

miljöorienterad produktpolitik

4.1 Ett gemensamt ansvar

Regeringens bedömning: Ansvaret för att förbättra miljön vilar på var

och en av oss. Alla delar av samhället, den offentliga sektorn,

näringslivet, ideella organisationer och enskilda medborgare måste därför

medverka.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i denna

bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: För att uppnå ett ekologiskt

hållbart samhälle krävs ett brett engagemang och deltagande i

miljöarbetet. Principen om sektorsansvar och sektorsintegrering

utvecklades första gången i propositionen En god livsmiljö

(prop.1990/91:90).

Det är således ett gemensamt ansvar för alla och envar att söka uppnå

målen för en ekologiskt hållbar utveckling, de övergripande miljö-

politiska målen samt de nya nationella miljökvalitetsmålen.

Ett stort ansvar åligger de statliga myndigheterna. En rad myndigheter

har erhållit ett särskilt sektorsansvar för hållbar utveckling och samtliga

myndigheter skall sträva efter att bidra till att de nationella miljö-

kvalitetsmålen uppnås.

Konsumenterna och hushållen kan påverka produktionen av produkter

genom att efterfråga och välja varor och tjänster som är bättre från miljö-

synpunkt än andra i övrigt likvärdiga produkter.

De yrkesmässiga upphandlarna inom offentlig förvaltning och företag

har en viktig roll. Genom inköp av stora volymer får deras miljökrav på

varor och tjänster stor effekt.

Störst möjlighet att direkt påverka produkternas utformning och

miljöbelastning har dock producenterna. Genom val av råvaror,

kemikalier, tillverkningsprocesser, transporter, energianvändning etc.

påverkas miljön inte bara i råvaru- och tillverkningsledet, utan också

under användningsfasen och i avfallsledet.

Handelns och finans- och försäkringssektorns betydelse har under de

senaste åren uppmärksammats alltmer. Dessa aktörer inser i allt högre

utsträckning att miljörisker och företags miljöanpassning måste vägas in i

kredit- och försäkringsbedömningar.

Regeringen har givit Miljövårdsberedningen i uppdrag (dir. 1998:65)

att medverka i arbetet med att ta fram strategier för utveckling av ett

ekologiskt hållbart näringsliv. Beredningen skall förbereda och inleda en

dialog med delar av näringslivet om dess arbete för en hållbar utveckling,

och föreslå hur en sådan utveckling kan stödjas och drivas i Sverige.

Företag skall stimuleras att ligga före lagkrav. Uppdraget skall redovisas

till regeringen i december 2000.

4.2 Staten, kommunerna och andra samhällsorgan

Regeringens bedömning: Samhällsorganens uppgift är att skapa ett

gynnsamt ramverk för omställningen till en ekologiskt hållbar

utveckling. Detta kan ske genom utformning av strategier, lagstiftning

och andra styrmedel.

Inom ramen för en miljöorienterad produktpolitik avser regeringen att

fortsätta att stimulera utvecklingen av frivilliga och marknadsdrivna

verktyg och i övrigt att skapa tydliga spelregler och goda förutsättningar

för aktörer att bedriva ett aktivt miljöarbete.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer i stort med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Många remissinstanser menar att det är viktigt att

skapa incitament för en miljöanpassad produktutveckling.

Industriförbundet tillsammans med flera andra förordar frivilliga och

marknadsdrivna insatser framför lagreglerade. Flera remissinstanser

pekar på att utvecklingen av en miljöorienterad produktpolitik bör ske i

samverkan med miljömålsarbetet. Borås kommun, Olofströms kommun

och Malmö stad anser att kommunernas roll för avfallshanteringen bör

tydliggöras. Länsstyrelserna i Västerbotten och Stockholm anser att

myndigheterna också har en viktig roll genom sitt tillsynsarbete. Lunds

universitet anser att konsumenternas och kundernas roller måste beaktas

bättre.

Skälen för regeringens bedömning: Staten och kommunerna har ett

övergripande ansvar att utforma de institutionella ramarna för en hållbar

utveckling. Dessa ramar bör skapas genom en process som säkrar

deltagande från olika intressegrupper såsom industrin, konsumenterna

och ideella organisationer. I uppgiften ingår att utarbeta ett effektivt

regelverk, utveckla väl avvägda styrmedel samt stimulera, stödja och

driva på utvecklingen av hållbara produktstrategier inom olika

varugrupper, branscher och sektorer.

En viktig uppgift blir därför att kommunicera med aktörer som kan

bidra med lösningar för att undanröja strukturella hinder som står i vägen

för ett miljöanpassat agerande. Det politiska beslutsfattandet kommer

därmed att bli avgörande. Det gäller därför att miljöaspekter vägs in i alla

politikområden.

Lagstiftningen utgör miniminivån medan marknadsdrivna styrmedel

sporrar företagen att driva miljöarbetet längre. Genom att regelverken

och andra styrmedel samordnas skapas gynnsamma förutsättningar för en

omställning i ekologiskt hållbar riktning. För att underlätta omställningen

bör de politiska besluten, kortsiktiga såväl som långsiktiga, vara tydliga

och samordnade.

Globaliseringen och den tekniska utvecklingen har inneburit väsentligt

ändrade villkor vad gäller konkurrensförhållanden och uppbyggnaden av

industriella strukturer. Lagstiftare och reglerande myndigheter nationellt

och inom EU bör anpassa de legala förutsättningarna för företagens

verksamhet till dessa ändrade villkor.

Stat och kommun har ansvar för att ta miljöhänsyn och minska sin

direkta och indirekta miljöpåverkan i rollen som verksamhetsutövare.

Som exempel kan nämnas den offentliga upphandlingen som svarar för

15 procent av BNP. Med hjälp av offentlig upphandling kan utvecklingen

av miljöanpassade varor och tjänster drivas på.

Statens uppgift på den internationella arenan är också att medverka till

att genomföra åtaganden i internationella avtal samt medverka till att

skapa internationellt harmoniserade regler för miljöskydd. Regeringen

medverkar också i samverkan med industrin till att sprida svensk

teknik och svenskt miljökunnande över världen.

En starkt bidragande faktor till den påbörjade utvecklingen av

miljöanpassade produkter är den jämförelsevis höga kunskapsnivån på

miljöområdet i Sverige. Detta är sannolikt en av de viktigaste frågorna

som en europeisk miljöorienterad produktpolitik måste ta till sig,

nämligen att höja kunskapsnivån genom utbildningsväsendet, forskning,

informationsinsatser etc. Utan tillräckliga kunskaper på marknaden finns

inga förutsättningar för en miljöorienterad produktpolitik.

Det behövs t.ex. en skola som kan utbilda medborgare som i sin roll

som konsumenter har den kunskap som behövs för att välja "rätt

produkt".

Allteftersom miljömedvetandet stärks och industrins miljöarbete svarar

mot de ökade marknadskraven för en hållbar utveckling kan behovet av

lagstiftning minska. Det är viktigt att åtgärder vidtas på områden där

marknadskrafterna inte hanterar frågan tillfredsställande av egen kraft.

4.3 Tillverkare

Regeringens bedömning: Regeringen avser att verka för att tillverkarna

tar ett fortsatt ökat ansvar för att minska miljöbelastningen och de

negativa hälsoeffekterna av de produkter som de sätter på marknaden.

Detta ansvar bör omfatta produkternas hela livscykel. I ansvaret ingår att

skaffa sig kunskap om sina produkters miljöbelastning och hälsorisker

och att föra denna kunskap och information vidare till andra aktörer i

produktkedjan.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Flertalet remissinstanser instämmer

med Naturvårdsverkets bedömning om tillverkarnas ansvar.

Industriförbundet anser dock att alla aktörer har ett lika stort ansvar.

Flera remissinstanser bl.a. Försäkringsförbundet anser att en produkt

måste miljöanpassas i tillverkningsledet där kunskapen om produkten

finns.

Skälen för regeringens bedömning: Näringslivet kan genom sin

verksamhet medverka till en global hållbar utveckling genom att kunskap

och teknik kommer mindre utvecklade länder till godo.

Internationaliseringen av företagens verksamhet skapar förutsättningar

för att teknik som motsvarar den svenska miljöskyddsnivån kan spridas

till andra länder.

Näringslivets möjligheter att bidra till en miljöorienterad produkt-

politik är framför allt kopplat till att miljöeffektiva produkter säljs och

används i större volymer och ersätter ur miljösynvinkel sämre alternativ.

Med miljöeffektiva produkter avses produkter som förbrukar ett

minimum av resurser och ger upphov till så lite föroreningar som möjligt

under hela livscykeln. Näringslivets huvudsakliga roll är att producera de

varor och tjänster som kunderna efterfrågar på ett så effektivt sätt som

möjligt inom ramen för existerande lagstiftning. Konkurrensen sker

numera på ett globalt plan. Miljöaspekter har gradvis kommit att väga allt

tyngre för näringslivets konkurrenskraft. Kunderna efterfrågar miljö-

anpassade produkter i allt större omfattning. Det enskilda företagets

primära mål är ändock att överleva och utvecklas. Det innebär samtidigt

att produktionen och försäljningen av varor och tjänster syftar till att till-

fredsställa marknadens behov, en marknad som blir alltmer konkurrens-

utsatt och global.

En marknadsorienterad styrning där företagen agerar utifrån frivilliga

initiativ blir därför allt viktigare. En sådan utveckling är önskvärd

eftersom företagen ofta själva är de som bäst vet hur man utifrån givna

ramar miljöanpassar verksamheten. En utmaning i miljöpolitiken ligger i

att stödja denna utveckling och förstärka det positiva sambandet mellan

miljöhänsyn och ekonomisk tillväxt.

Tillverkaren bör i tillverkningsprocessen spara energi och resurser och

använda sig av miljöanpassad teknik. Miljöanpassade konstruktioner

skall föredras så att varans miljöbelastning under användningen minskar

och så att återanvändning och återvinning främjas. Uppkomsten av avfall

skall så långt möjligt undvikas redan under produktutvecklingen och

tillverkningen. Tillverkaren av den sammansatta produkten är en

nyckelaktör eftersom denne ofta har den största möjligheten att påverka

produktens miljöanpassning. Denne har därmed, tillsammans med

importören, ett ansvar för kunskapsförsörjning och spridning av

information. Information om varans innehåll, miljöbelastning samt dess

återanvändnings- och återvinningsbarhet bör sedan lämnas till nästa aktör

i producentledet, direkt till konsumenten och till avfallsaktörerna. För

importerade produkter är importören ofta den förste på den nationella

marknaden som har kontakt med en produkt och har därför möjligheten

att välja att importera mindre miljöbelastande produkter. Kunskap om de

utländska produkternas innehåll, tillverkning och miljöpåverkan är

nödvändig för ett sådant val, men den kan samtidigt vara svår att få.

Enligt Kretsloppsdelegationen (rapport 1998:23, Företag i kretslopp)

engagerar sig allt fler företag på den svenska marknaden i miljö- och

kretsloppsfrågorna. Utvecklingen började främst hos de stora företagen.

Företagsledarna där ser i dag miljö- och kretsloppsfrågorna som

självklara och nödvändiga att ta hänsyn till om företagen skall vara

trovärdiga gentemot och uppfylla de krav som kommer från anställda,

ägare, kunder, miljöorganisationer, politiker och myndigheter.

Enligt Kretsloppsdelegationen har industrin under de senaste åren

bedrivit ett arbete för att kretsloppsanpassa verksamheten. Arbetet har i

många fall varit framgångsrikt. Företagen har visat att förändringar är

möjliga.

Miljömedvetandet har börjat tränga in i företagen på en bredare front.

Det är inte längre endast miljöchefens angelägenhet utan även en fråga

för produktutvecklare, inköpare och marknadsförare. Samtidigt visar det

sig (Kretsloppsdelegationens rapport 1998:23, Företag i kretslopp) att

varorna ännu inte kretsloppsanpassats i någon avgörande grad och att det

stegvisa arbete som bedrivs inom näringslivet inte är tillräckligt för att

samhället i stort skall nå de långsiktiga målen för resurshushållning och

hållbar utveckling. Det behövs ett nytänkande och nya strategier.

Regeringen anser att det är viktigt att tillverkarna tar ett fortsatt ökat

ansvar för att minska de negativa effekterna på hälsa och miljö av de

produkter som de sätter på marknaden. Regeringen avser därför att verka

för detta inom ramen för en miljöorienterad produktpolitik bl.a. genom

att fortsatt stimulera utvecklingen av marknadsdrivna styrmedel samt att i

övrigt skapa tydliga spelregler och goda förutsättningar för aktörer att

bedriva ett aktivt miljöarbete.

4.4 Handeln - importörer, exportörer och distributörer

Regeringens bedömning: Regeringen avser att verka för att importörer,

exportörer och distributörer för vidare kunskap och information om

produktens miljöbelastning till konsumenterna, avfallsaktörerna och

övriga i produktkedjan.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Överensstämmer med Naturvårdsverkets

bedömning. ICA förbundet/ICAHandlarnas AB menar att distributions-

och försäljningsleden har ett särskilt ansvar att föra ut miljöinformation

till konsumenterna och kunderna samt att också importörerna har en

viktig roll.

Skälen för regeringens bedömning: Aktörerna i handelsledet har

stora möjligheter att påverka utvecklingen inom en miljöorienterad

produktpolitik. De bör ansvara för att kunderna erbjuds miljöanpassade

varor men också för att förmedla krav från kunden vidare till tillverkaren.

Handelsledet kan därmed aktivt påverka varornas utformning.

Aktörerna i handelsledet har ett särskilt ansvar för miljöinformation

eftersom de ofta har direktkontakt med de slutliga användarna, såväl de

privata som de offentliga. Den information producenten förmedlat skall

föras vidare till konsumenterna via handelsledet. Konsumenten måste

känna till varans eller tjänstens miljöegenskaper för att på basis av denna

kunskap kunna göra ett miljöanpassat val.

Regeringen anser att det är viktigt att aktörerna i handelsledet för

vidare kunskap och information om produktens miljöbelastning till

övriga aktörer i produktkedjan. Regeringen avser därför att verka för

detta inom ramen för en miljöorienterad produktpolitik bl.a. genom att

fortsatt stimulera utvecklingen av marknadsdrivna styrmedel samt att i

övrigt skapa tydliga spelregler och förutsättningar för aktörer att bedriva

ett aktivt miljöarbete.

4.5 Konsumenterna

Regeringens bedömning: Regeringen avser att verka för att

konsumenterna ges goda förutsättningar för och stimuleras att agera

miljöanpassat inom ramen för en miljöorienterad produktpolitik.

Konsumenterna bör få information om produktens miljöbelastning samt

om hur den skall användas på ett miljömässigt acceptabelt sätt och hur

produkten skall tas omhand när den har tjänat ut.

Regeringen avser vidare att verka för att konsumentaspekterna beaktas

då system för källsortering utformas samt för en förbättrad information

till hushållen om resultatet av deras arbete med att sortera avfall.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser anser att det skall vara lätt

för konsumenterna att sortera och lämna avfall samt att den

miljöinformation som tillhandahålls skall vara anpassad för olika grupper

av konsumenter. Konsumentverket anser att konsumenterna skall

tillhandahållas information utan att särskilt behöva efterfråga det.

Skälen för regeringens bedömning: Ett av de fyra konsument-

politiska målen är att utveckla konsumtions- och produktionsmönster

som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt

hållbar utveckling. Vidare skall Konsumentverket, inom sitt sektors-

ansvar för konsumentrelaterade miljöfrågor verka för att:

 varor och tjänster, utöver att vara funktionella och säkra, uppfyller

höga krav på miljöanpassning samt är försedda med korrekt och relevant

information,

 konsumenterna stimuleras till att leva och agera miljöanpassat, samt

 för att system för att ta hand om uttjänta varor är lätta att använda för

hushållen.

Konsumentområdet är ett stort verksamhetsområde och hushållens

agerande har i praktiken betydelse för alla de övergripande miljö-

kvalitetsmålen.

En effekt av konsumenternas efterfrågan på miljöanpassade alternativ

är att producenterna påverkas att tillverka miljöanpassade varor och

tjänster i större utsträckning. Hållbara produktionsmönster kan således

uppnås genom påverkan från konsumenterna och deras företrädare.

Konsumentorganisationerna torde genom sin genomslagskraft ha särskilt

goda förutsättningar att påverka producenterna.

En första förutsättning för att konsumenterna skall kunna agera

miljöanpassat är att det finns miljömässigt godtagbara alternativ på

marknaden. En andra förutsättning är att de har tillgång till lättillgänglig,

korrekt och relevant information. Information som är relevant i detta

sammanhang rör produktens tillverkningssätt, innehåll och användning

liksom information om hur den skall tas om hand när den har tjänat ut.

Hushållen har en central roll i kretsloppsarbetet genom den möjlighet

till källsortering som producenter och kommuner tillhandahåller.

Informationen om systemet varierar mellan olika delar av landet.

Producenterna och kommunerna delar ansvaret för informationen om

hantering av uttjänta förpackningar och returpapper samt övrigt avfall.

Regeringen anser att det är viktigt att hushållen får enkel och samlad

information om den lokala avfallshanteringen oavsett vem som har

ansvaret. Regeringen anser vidare att informationen till hushållen måste

förbättras för att hushållens engagemang i kretsloppsfrågor inte skall

avta. Det är viktigt att konsumentaspekter beaktas då system för

källsortering utformas.

Målkonflikter mellan miljöhänsyn och andra områden kan försvåra för

konsumenterna att agera på ett miljöanpassat sätt. Ekologiskt

producerade livsmedel är ofta dyrare än konventionellt producerade

livsmedel. Vidare kan konflikter uppstå mellan miljö- och säkerhets-

intressen då materialet i sängkläder och möbler måste flamskydds-

behandlas. En miljöorienterad produktpolitik måste således ta hänsyn till

konflikten mellan miljöanpassning, produktsäkerhet, kostnader och

hanterbarhet/funktion.

I mars 1999 gav regeringen Konsumentverket i uppdrag att inrätta en

webbplats med hushållsrelaterad miljöinformation i syfte att underlätta

för hushållen att ta ett ökat miljöansvar. Webbplatsen, som skall tas i

drift år 2000, kommer bl.a. att innehålla hushållsrelaterad

miljöinformation om varor och tjänster.

Regeringen har tagit initiativ till en informations- och insamlings-

kampanj om hushållens farliga avfall som genomförs av kommunerna.

Målet med kampanjen är att öka allmänhetens kunskap om farligt avfall

och farliga ämnen i varor. Syftet är att allmänheten skall ha kunskap om

vad som är farligt avfall och i vilka produkter det finns farliga ämnen.

Allmänheten skall även ha kunskap om att sortera och lämna avfall på ett

riktigt sätt. Kampanjen äger rum under våren 2000.

4.6 Avfallsaktörer

Regeringens bedömning: Regeringen avser att fortsätta att verka för att

avfallsaktörerna omhändertar uttjänta produkter på ett miljömässigt

godtagbart sätt.

Naturvårdsverkets bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Överensstämmer med Naturvårdsverkets

bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: Kommunerna ansvarar enligt

miljöbalken för insamling, transport och omhändertagande av hushålls-

avfall såvida inte producentansvar är föreskrivet. Författningsreglerat

producentansvar finns i dag för förpackningar, returpapper, däck och

bilar. En förordning om producentansvar för elektriska och elektroniska

produkter träder i kraft fr.o.m. den 1 juli 2001.

Ett av avfallspolitikens övergripande mål är att minska avfallets

farlighet. Detta förutsätter att de farliga materialen kan sorteras ut och

omhändertas på ett miljöriktigt sätt.

Många av dagens produkter innehåller farliga material och

komponenter och skapar därför miljöproblem i avfallsledet. Kunskapen

om produktens sammansättning eller konstruktion är ofta bristfällig hos

avfallslämnaren eller hos den som hanterar avfallet. Bristen på kunskap

medför att den uttjänta produkten inte kan hanteras på ett för miljön bra

sätt. Det är i första hand producenten som har kunskap om produktens

konstruktion. Producentens kunskap om produktens material och innehåll

bör föras vidare till aktörerna i avfallsledet. Även avfallsaktörerna bör

dock föra vidare den information som de har om det återvunna materialet

till producenterna.

I dag återanvänds eller återvinns endast en liten del av

konsumtionsavfallet. En stor del av det avfall som i dag deponeras kan

med fördel återvinnas eller behandlas på ett miljömässigt bättre sätt.

Varje avfallsslag bör behandlas utifrån dess inneboende egenskaper och

användningsmöjligheter. För att avfallet skall kunna nyttiggöras krävs att

det sorteras och separeras. Regeringen har mot denna bakgrund vidtagit

flera åtgärder för att styra mot ett bättre omhändertagande av avfallet

t.ex. genom skatt på det avfall som deponeras och förbud mot deponering

av vissa avfallsslag.

Regeringen anser att avfallsaktörerna genom att omhänderta uttjänta

produkter på ett miljömässigt godtagbart sätt har en viktig roll inom

ramen för en miljöorienterad produktpolitik. Regeringen avser därför att

fortsatt skapa tydliga spelregler och förutsättningar för avfallsaktörerna

att bedriva ett aktivt miljöarbete.

Regeringen har givit Naturvårdsverket i uppdrag att redovisa de nivåer

av återanvändning och återvinning som producenterna nått upp till vad

gäller förpackningar, däck, returpapper och bilar. Verket skall vid behov

föreslå nödvändiga ändringar i regelverket. Uppdraget skall redovisas till

regeringen senast den 1 juni 2000.

Regeringen har även givit Naturvårdsverket i uppdrag att kartlägga hur

kommunerna planerar att omhänderta sitt avfall. I uppdraget ingår bl.a.

att bedöma om ytterligare åtgärder behövs för att förbättra omhänder-

tagandet av avfall genom en ökad materialåtervinning och kompostering.

Uppdraget skall redovisas till regeringen senast den 30 juni 2000.

Utöver dessa uppdrag har även en särskild utredare (dir. 2000:28)

utsetts för att göra en bred översyn av producentansvaret och omhänder-

tagandet av uttjänta produkter. Uppdraget skall redovisas till regeringen

senast den 31 juli 2001.

4.7 Övriga aktörer

Ett framgångsrikt miljöarbete på produktsidan kan ofta härledas till en

progressiv och visionär företagsledning. Flera stora svenska företag har

kommit så långt att miljöfrågan integrerats i företagets affärsidé. Ett

exempel på ett relativt nytt sätt att bedriva affärer är s.k.

funktionsförsäljning, dvs. försäljning av en viss funktion istället för

försäljning av en vara. Möjligheten att ersätta försäljning av varor med

försäljning av en funktion skulle kunna leda till minskad miljöpåverkan

och minskad resursförbrukning. Även aktörer i den finansiella sektorn,

såsom banker och försäkringsbolag, arbetar i allt större utsträckning med

miljöfrågor. Kunderna erbjuds miljöanpassade produkter.

Det ökade intresset för miljöfrågor vid placering av pengar har bl.a.

tagit sig uttryck i att det inrättats miljöfonder. I januari 2000 hade

svenskarna placerat ca 2,84 miljarder kronor i de svenska miljöfonderna

vilket motsvarar ca 0,4 % av det totala fondsparandet i Sverige (Svensk

Fondstatistik). Under de senaste 18 månaderna har fem nya miljöfonder

startats, och förmögenheten i miljöfonder har ökat med 640 miljoner

kronor (Naturvårdsverkets rapport nr 5055, Nordiska Miljöfonder 1999).

En ytterligare faktor som kan komma att påverka den finansiella

sektorn är att omvärlden har uppmärksammat de finansiella aktörernas

stora möjligheter att förändra och driva på utvecklingen. Genom att

koppla miljökrav till de finansiella strömmarna är det möjligt för banker

och försäkringsbolag att påverka samhällets utveckling i positiv riktning.

Banker och försäkringsbolag har behov av lättillgänglig information

om företagens miljöarbete för att kunna verka för en hållbar utveckling.

Försäkringsbolagen påverkas som försäkringsgivare av de risker som

bristen på framåtsyftande miljöarbete kan innebära. Vissa försäkrings-

bolag har försökt främja företagens miljöarbete och instiftat index som

rankar företag efter insatser för miljö, kvalitet, hälsa och säkerhet.

Utöver bankers och försäkringsbolags efterfrågan på miljöinformation

finns en efterfrågan från revisorer, fastighetsmäklare, media, upplys-

ningsföretag, länsstyrelser, kommuner, finansanalytiker, investerare och

från allmänheten samt från kunder hos och leverantörer till företag.

5 Strategi och fortsatt arbete för att nå målet

med en miljöorienterad produktpolitik

Regeringen anser att en miljöorienterad produktpolitik bör formuleras för

att utgöra en vägledning för arbetet såväl nationellt som inom EU och

globalt.

Målet med en miljöorienterad produktpolitik är att få fram produkter

som leder till minsta möjliga negativa påverkan på människors hälsa eller

på miljön i varje led under produkternas livscykel. Produkter bör vara

material- och energieffektiva, samtidigt som de inte bör innehålla eller

kräva användning av ämnen som kan ge negativa effekter på miljön eller

på människors hälsa. En internationellt etablerad miljöorienterad

produktpolitik bidrar dessutom till en väl fungerande inre marknad,

konkurrensfördelar för Europa samt minskade handelshinder globalt.

För att målet skall nås bör arbetet utgå från ett urval av nationellt och

internationellt fastlagda principer. Det är också av största vikt att de

riktlinjer som lagts fast för kemikalier i varor genomförs. Detta gäller

även de fastlagda riktlinjerna för avfallshantering och en effektiv och

långsiktigt hållbar material- och energianvändning. Regeringen avser i

det fortsatta arbetet verka för att ett sådant synsätt skall få genomslag

även inom EU och globalt.

Regeringen avser t.ex. att inom ramen för arbetet med EU:s sjätte

miljöhandlingsprogram verka för en gemensam princip om minimering

av produkters miljöbelastning och om producenters ansvar för produkters

miljöpåverkan i ett livscykelperspektiv. Programmet bör utformas så att

det kommer att stödja arbetet med en miljöorienterad produktpolitik.

Regeringen avser att fortsatt stimulera utvecklingen av frivilliga och

marknadsdrivna styrmedel och i övrigt skapa tydliga spelregler. Inom

ramen för en miljöorienterad produktpolitik bör möjligheten till

samordning mellan såväl befintliga som nya produktrelaterade styrmedel

beaktas så att möjliga synergieffekter tillvaratas.

Regeringen avser att fortsatt främja att miljöledningssystem införs i

såväl privat som offentlig sektor. Företagens inköp och den offentliga

upphandlingen bör vara en pådrivande kraft i arbetet med ett ekologiskt

hållbart samhälle. Sverige skall verka för att EG:s direktiv klargörs eller

ändras så att det tydligt framgår att höga krav på miljöanpassning är

möjliga att ställa.

En miljöorienterad produktpolitik bör innehålla en vägledande princip

om olika aktörers ansvar för miljöinformation. Miljömärkning och

miljövarudeklarationer bör fortsatt utvecklas. Regeringen avser att, inom

ramen för det nordiska och det europeiska samarbetet, bidra till en

samordning mellan gemenskapens system och det nordiska systemet

Svanen, i enlighet med vad som föreskrivs i EG:s reviderade förordning

om ett gemenskapssystem för tilldelning av miljömärke.

Regeringen avser att verka för att konsumenterna ges förutsättningar

för och stimuleras till att agera miljöanpassat inom ramen för en

miljöorienterad produktpolitik. Regeringen avser att verka för att

konsumentaspekter beaktas då system för källsortering utformas samt för

förbättrad information till hushållen om resultatet av deras arbete med att

sortera avfall.

Ökad kunskap om produkters miljöpåverkan är nödvändig för att

berörda aktörer i samverkan skall kunna förebygga och lösa

miljöproblemen kopplade till produkters utformning, framställning,

användning och omhändertagande. En helhetssyn kring produkters

miljöbelastning är nödvändig för en effektiv prioritering mellan

alternativa åtgärder.

För att förverkliga en miljöorienterad produktpolitik behövs fördjupade

kunskaper och nya hjälpmedel inom flera områden. Det gäller bl.a.

utformning av produkter, miljöanpassad konstruktion samt metoder och

redskap för miljövärderingar av alla steg i kedjan. I det kommande

arbetet med den forskningspolitiska propositionen bör behovet av

forskning för att nå målet med en miljöorienterad produktpolitik

behandlas. Detta är också viktigt att beakta i arbetet med EU:s

kommande program för forskning och utveckling.

Standardiseringsarbetet bör inriktas på att eftersträva en optimering av

produktens funktion samtidigt som miljöpåverkan minimeras genom att

miljöhänsyn integreras i produkt- och materialstandarder.

Regeringen avser att verka för att en miljöorienterad produktpolitik

som skapar förutsättningar för en effektiv inre marknad där ett starkt

skydd för människors hälsa och för miljön säkerställs. En sådan politik

bidrar även till en hållbar utveckling inom dagens internationella

handelssystem.

En miljöorienterad produktpolitik är ett viktigt verktyg för att uppnå en

balans mellan handelsregelverket och många av de internationella

miljökonventionerna och Sverige bör i det internationella arbetet verka

för att dessa blir ömsesidigt stödjande och att målkonflikter undviks.

Sverige bör verka för att WTO och dess avtal bl.a. stödjer miljörelaterade

märknings- och certifieringssystem, och därmed en miljöorienterad

produktpolitik, så att WTO på detta sätt kan bidra till en hållbar

utveckling. Sverige bör i detta sammanhang verka för att stabila

investeringsregler upprättas på regional eller internationell nivå som

omöjliggör för länder att konkurrera om utländska direktinvesteringar

genom att sänka miljökraven.

Ansvaret för att förbättra miljön vilar på oss alla. Alla delar av

samhället; den offentliga sektorn, näringslivet, organisationer och

enskilda medborgare måste medverka. Här ingår även ett ansvar för

arbetsmiljön, och att hantering och arbete med produkter under hela

livscykeln kan utföras på ett för arbetstagarna säkert sätt. Regeringen

avser att fortsätta den dialog med näringslivet och övriga aktörer som

påbörjats för att det breda ansvarstagande som behövs skall komma till

stånd.

Vid miljöministermötet i Weimar våren 1999 enades miljöministrarna

om att en gemensam strategi för att minska miljöpåverkan från produkter

under hela livscykeln behövs inom EU. Kommissionen planerar att

presentera en grönbok om integrerad produktpolicy (IPP) år 2000.

Regeringen avser att fortsatt verka för att EU:s arbete med en integrerad

produktpolicy intensifieras genom att driva på och konkretisera arbetet i

enlighet med vad regeringen redovisar i denna skrivelse. Slutsatserna i

Weimar ger stöd för detta arbete. Regeringen avser att ta upp denna fråga

under Sveriges ordförandeskap i Europeiska rådet under våren 2001.

Motsvarande bör även ske i globala sammanhang. Här gäller det att

förbättra förhandlingsklimatet mellan i-, och u-länder samt stärka det

regionala och bilaterala samarbete som rör hållbara konsumtions- och

produktionsmönster.

Det är även regeringens intention att frågan om en miljöorienterad

produktpolitik tydligt skall komma till uttryck och återspeglas i det arbete

med att ta fram strategier för integrering av miljöskydd och hållbar

utveckling som sker inom EU och som skall rapporteras till Europeiska

rådet i Göteborg år 2001.

Förteckning över remissinstanser -

Kretsloppsdelegationens rapport Rapport 1997:19

Följande remissinstanser har avgett yttrande över

Kretsloppsdelegationens rapport Producentansvar för varor - förslag och

idé (Rapport 1997:19): Göta hovrätt, Hovrätten för Övre Norrland,

Kammarrätten i Stockholm, Kommerskollegium, Läkemedelsverket

(LV), Apoteksbolaget AB, Vägverket, Statskontoret, Riksrevisionsverket

(RRV), Nämnden för offentlig upphandling (NOU), Lunds universitet

(Från Lunds tekniska högskola, Lunds universitets matematisk-

naturvetenskapliga fakultet samt Internationella Insititutet för Industriell

Miljöekonomi vid Lunds universitet) Chalmers Tekniska Högskola,

Statens jordbruksverk, Sveriges Lantbruksuniversitet (SLU),

Arbetslivsinstitutet, Arbetarskyddsstyrelsen (ASS),

Riksantikvarieämbetet (RAÄ), Närings- och teknikutvecklingsverket

(NUTEK), Konkurrensverket, Boverket, Byggforskningsrådet (BFR),

Konsumentverket, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i

Östergötlands län, Länsstyrelsen i Västerbottens län, Statens

naturvårdsverk (SNV), Koncessionsnämnden för miljöskydd,

Kemikalieinspektionen (KemI), Sollentuna kommun, Olofströms

kommun, Helsingborgs kommun, Malmö kommun (Både från Gatu- och

trafiknämnden samt Miljönämnden), Göteborgs kommun, Borås

kommun (Både från Gatunämnden och Miljöskyddskontoret), Marks

kommun, Bodens kommun, Svenska Kommunförbundet, Svensk Handel,

Sveriges Industriförbund, Kooperativa förbundet (KF), Föreningen

Skogsindustrierna, Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Sveriges

Akademikers Centralorganisation (SACO), Landsorganisationen i

Sverige (LO), Svenska Arbetsgivareförening (SAF), Asea Brown Boveri

(ABB), Bilindustriföreningen, Byggsektorns kretsloppsråd, Electrolux,

Företagarnas riksorganisation, Gotthard-Ragnsells Elektronikåtervinning

AB, HSB:s Riksförbund, Hyresgästernas riksförbund, ICA förbundet,

IKEA of Sweden AB, Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Mo och Domsjö

AB, MobilTeleLeverantörerna - MTL, Näringslivets nämnd för

regelgranskning, Plast och Kemibranscherna, Ragn-Sells AB,

Småföretagsdelegationen, Svenska Förpackningsinsamlingen, Svensk

Industriförening (Sinf), Svenska ElektronikFörbundet, Svenska Järn och

Metallskrothandlareföreningen, Svenska Renhållningsverksföreningen

(RVF), Sveriges Bilskrotares Riksförbund, Sveriges Ekokommuners

Förening (SEKOM), Sveriges Fastighetsägareförbund, Sveriges

Försäkringsförbund, Villaägarnas riksförbund, WMI Sellbergs AB,

Återvinningsindustrierna (ÅI) och Finansinspektionen.

Yttranden har dessutom inkommit från Miljöstudenter i Karlstad,

Sveriges Radio- & Hemelektronikleverantörer, Livsmedelsindustrierna,

Lars[REDACTED_EFTERNAMN] (privatperson, Saltsjöbaden) och Kommunförbundet i

Stockholms län.

Statens lantbruksuniversitet (SLU), Länsstyrelsen i Stockholms län,

Nämnden för offentlig upphandling (NOU) och Småföretagsdelegationen

har förklarat att de avstår från att yttra sig.

Förteckning över remissinstanser - Naturvårdsverkets

rapport Rapport 5043

Följande remissinstanser har avgett yttrande över Naturvårdsverkets

rapport Producenters ansvar för varors miljöpåverkan (Rapport 5043):

Svea Hovrätt, Hovrätten för Övre Norrland, Statskontoret,

Kommerskollegium, Statens räddningsverk (SRV), Läkemedelsverket

(LV), Apoteket AB, Ekonomistyrningsverket, Riksrevisionsverket

(RRV), Nämnden för offentlig upphandling (NOU), Länsstyrelsen i

Stockholms län, Länsstyrelsen i Västerbottens län, Konsumentverket,

Lunds universitet, Chalmers Tekniska Högskola, Statens Jordbruksverk,

Kemikalieinspektionen (KemI), Boverket, Byggforskningsrådet (BRF),

Arbetslivsinstitutet, Arbetarskyddsstyrelsen (ASS), Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK), Statens Energimyndighet,

Konkurrensverket, Olofströms kommun, Helsingborgs kommun, Malmö

kommun, Borås kommun, Göteborgs kommun, Marks kommun, Bodens

kommun, Svensk Handel, Sveriges Industriförbund, Företagarnas

Riksorganisation, Föreningen Skogsindustrierna, Sveriges

Försäkringsförbund, Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska

Arbetsgivareföreningen (SAF), Näringslivets nämnd för regelgranskning,

Bilindustriföreningen, Byggherreföreningen, Byggsektorns

Kretsloppsråd, Hyresgästernas Riksförbund, ICA Förbundet/ICA

Handlarnas AB, Kemikontoret, Pressretur AB, Standardiseringsgruppen -

STG, Svensk Industriförening (Sinf), Svenska IT-Företagens

organisation (SITO), Svenska Järn och Metallskrothandlareföreningen,

RVF - Svenska Renhållningsverksföreningen, Sveriges

Fastighetsägareförbund, Sveriges Verkstadsindustrier, Villaägarnas

riksförbund och Återvinningsindustrierna

Yttranden har dessutom inkommit från Centrala Antennföreningen -

CANT, Sveriges Radio & Hemelektronikleverantörer - SRL, Järn &

Byggvaruleverantörernas förening - JLF, Leverantörsföreningen för

elektriska handverktyg - LEH, Svenska Pappersgrossistförbundet - SP,

vilka inkommit med ett gemensamt svar, AB Trätek, Institutet för

träteknisk forskning samt[REDACTED_EFTERNAMN] Sverige AB

Kammarrätten i Stockholm, Jernkontoret, Svenska kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Lantbrukarnas Riksförbund (LRF),

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO), Ragn-Sells AB och Sveriges Bilskrotares

Riksförbund (SBR) har förklarat att de avstår från att yttra sig.

Miljödepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 maj 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Kjell[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1999/2000:114 En miljöorienterad

produktpolitik

Skr. 1999/2000:114

44

1

46

2

Skr. 1999/2000:114

Bilaga 1

47

1

Skr. 1999/2000:114

Bilaga 2

48

1

Skr. 1999/2000:114