Regeringens proposition

1993/94:236

Vissa jordbrukspolitiska frågor

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 10 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Jordbruksdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att stödet till jordbruket och

livsmedelsindustrin i

norra Sverige skall uppgå till 995 miljoner kronor för budgetåret

1994/95.

Vidare redovisas konsekvenserna för vegetabilieodlingen av den

träffade

överenskommelsen med EU om villkoren för ett svenskt medlemskap i EU.

Statens ansvar för socialförsäkringsskyddet för jordbrukare

avvecklas. Lant-

brukarnas riksförbund ges ansvaret att finna en så ekonomiskt gynnsam

socialförsäkringslösning för jordbrukarkollektivet som möjligt.

Skördeska-

deskyddet avvecklas efter 1994 års skörd.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut........................3

2 Ärendet och dess beredning.........................3

3 Stödet till jordbruket och livsmedelsindustrin i

 norra Sverige budgetåret 1994/95...................4

4 Omställningsprogrammets utformning vid ett

 EU-medlemskap......................................7

5 Socialförsäkringsskyddet och skördeskadeskyddet

 inom jordbruket....................................12

Bilaga Förteckning över remissinstanserna beträffande

 Statens jordbruksverks rapport 1993:25 Stödet

 till jordbruket och livsmedelsindustrin i

 norra Sverige 1994/95..........................14

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 10 mars 1994......................................15

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1.godkänner vad regeringen anför om en avveckling av skördeskade-

 skyddet (avsnitt 5),

2.godkänner vad regeringen anför om dispositionen av medel för ett

 socialförsäkringsskydd för jordbrukare (avsnitt 5),

3.till Stöd till jordbruket och livsmedelsindustrin i norra Sverige

 för budgetåret 1994/95 under nionde huvudtiteln anvisar ett för-

 slagsanslag på 995 000 000 kr,

2 Ärendet och dess beredning

Regeringen gav i september 1993 Statens jordbruksverk i uppdrag att

beräkna

stödbehovet för jordbruket och livsmedelsindustrin i norra Sverige.

Jord-

bruksverket har presenterat utredningen i sin rapport 1993:25.

Rapporten har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga. Re-

misssvaren finns tillgängliga i Jordbruksdepartementet.

Regeringen föreslog våren 1993 (prop. 1993/94:3) att

återbetalningskravet och

övriga regler för omställningsprogrammet med ett undantag skulle

kvarstå under

hela omställningsperioden t.o.m. den 30 juni 1996. De jordbrukare som

inte

genomför en varaktig omställningsåtgärd före den 1 juli 1996 men i

övrigt följer

omställningsvillkoren skulle emellertid få ett sänkt

återbetalningskrav till

2 000 kr per ha enligt regeringens förslag.

Riksdagen avslog i december 1993 regeringens förslag om att sänka

återbetal-

ningskravet till 2 000 kr per ha (prop. 1993/94:3, bet. 1993/

94:JoU6, rskr.

1993/94:43).

Jordbruksutskottet anförde emellertid i sitt betänkande, beträffande

återbetal-

ningskravet, att regeringen borde återkomma med en utförlig analys av

vilka re-

ella möjligheter till ekonomiskt hållbara alternativ som de

jordbrukare har haft

som inte varaktigt ställt om sin produktion men ändå uppburit stöd.

Regeringen

borde dessutom återkomma med en analys om rättviseaspekterna i

nuläget och med

en beskrivning av infasningen av omställningsprogrammet i EG:s

trädesprogram.

Jordbruksutskottet ansåg att på grundval av en sådan analys kan en

förnyad

bedömning göras angående återbetalningsskyldigheten för de

jordbrukare som inte

genomfört en varaktig omställning av sin produktion. Regeringen har

den 1 mars

1994 avslutat förhandlingarna med EU om villkoren för ett svenskt

medlemskap.

I budgetpropositonen 1994 har regeringen i avvaktan på en särskild

proposition i

ämnet, föreslagit riksdagen att till Stöd till jordbruket och

livsmedelsindustrin i norra Sverige, för budgtåret 1994/95 beräkna

ett

förslagsanslag av 971 miljarder kronor. Regeringen tar nu upp bl.a.

dessa

frågor.

3 Stödet till jordbruket och livsmedelsindustrin i norra Sverige

budgetåret

1994/95

Regeringens förslag: Stödnivån för jordbruket och förädlingsindustrin

i norra

Sverige skall vara oförändrad under budgetåret 1994/95. Det ger en

total

beräknad kostnad för stödet på 995 miljoner kronor.

En översyn av stödet skall göras mot bakgrund av bl.a. resultatet av

förhandlingarna med EU om villkoren för ett svenskt medlemskap.

Statens jordbruksverks förslag: I Jordbruksverkets uppdrag ingick att

beräkna

stödbehovet för jordbruket och livsmedelsindustrin med utgångspunkt

från 1990

års livsmedelspolitiska beslut. I detta beslut slås fast att

lönsamheten i

jordbruket i norra Sverige inte skall tillåtas sjunka nämnvärt till

följd av

avregleringens effekter. Jordbruksverket skulle vidare redovisa

effekterna på

lönsamheten av de åtgärder som vidtagits eller planeras för att

anpassa det

svenska jordbruket till EG:s jordbrukspolitik. Verket skulle

slutligen lämna en

redogörelse för kombinationsverksamheternas betydelse för lönsamheten

hos

jordbruksföretagen.

Jordbruksverket har gjort två alternativa beräkningar av stödbehovet

i sin rap-

port. Om utgångspunkten är att endast reformens effekter på

lönsamheten skall

beaktas, visar Jordbruksverkets beräkningar på totalt sett en

förbättrad lön-

samhet mellan basåret 1989/90 och jämförelseåret 1993 och

följaktligen ett

minskat stödbehov. Verket har också gjort en beräkning som tar hänsyn

till alla

effekter på lönsamheten. Denna beräkning tyder på sänkt lönsamhet och

ett ökat

stödbehov.

För mjölk och nötkött har samma beräkningsmodell som tidigare

använts. Mo-

dellerna för slaktsvin och smågrisar har anpassats så att de nu tar

hänsyn till

krav på spridningsareal för svingödsel. Specifika beräkningsmodeller

har tagits

fram för övriga produktionsgrenar - får och lamm, getmjölk, ägg och

po-

tatis - för vilka stödet tidigare beräknats schablonmässigt.

Enligt Jordbruksverket är det förknippat med betydande svårigheter

att göra

beräkningar där effekter av olika jordbrukspolitiska åtgärder

särskiljs från

varandra. Framöver torde det bli allt svårare att avgöra vad som är

en effekt av

avregleringen och vad som beror på andra faktorer - t.ex.

EG-anpassningen.

Verket tycker att det är tveksamt om det över huvud taget är

meningsfullt att

framöver separat försöka beräkna vilka effekter avregleringen haft på

lönsam-

hetsnivån i jordbruket.

Remissinstanserna: Samtliga länsstyrelser och Lantbrukarnas

riksförbund anser

att stödnivån bör höjas budgetåret 1994/95. Närings- och teknik-

utvecklingsverket, Konkurrensverket, Konsumentberedningen och Svenska

livs-

medelsarbetareförbundet förespråkar dock att endast effekterna av

avregleringen

skall beaktas och stödnivån följaktligen sänkas. Några

remissinstanser anger

inte vilket beräkningsalternativ som bör ligga till grund för stödet

budgetåret

1994/95, men anser i likhet med Statens jordbruksverk att det

föreligger stora

svårigheter att särskilja reformens effekter från andra effekter på

lönsamheten.

Flera remissinstanser ser det vidare som angeläget att införa

investeringsstöd

för kombinationsverksamheter, alternativt göra glesbygdsstödet mer

flexibelt.

Skälen för regeringens förslag: Strukturutvecklingen i jordbruket i

norra

Sverige följer relativt väl den för resten av landet. Det totala

antalet företag

har dock under de senaste åren minskat något snabbare i norra Sverige

än i

resten av landet och något mer i de norra delarna av stödområdet än i

de södra.

Åkerarealen har å andra sidan minskat något mindre än i resten av

landet, vilket

beror på att omställningen av jordbruksmark varit mindre. Antalet

mjölkkor har

minskat i takt med övriga landet. Antalet svin ökade både i norra

Sverige och i

riket totalt. Omfattningen på svinproduktionen är emellertid

fortfarande liten i

norra Sverige. Såväl inkomstnivå som inkomstutveckling för

mjölkföretag är

jämförbara med resten av landet, med undantag av de största

företagen, där

inkomstutvecklingen varit negativ i riksområde 3 mellan åren 1990 och

1991.

Avräkningspriserna för mjölk ligger fortfarande något under

riksgenomsnittet och

avräkningspriserna varierar kraftigare i norra Sverige, vilket beror

på att

säsongsprissättningen slår hårdare där. Invägningen har ökat med 3,2

% i

stödområdet under år 1993, vilket är en något mindre ökning än för

riket totalt

sett. Antalet mjölkleverantörer minskade både i stödområdet och i

resten av

landet under år 1993 men stödområdets andel mjölkleverantörer har i

stort sett

varit oförändrad de senaste åren (26 %).

Vid fastställandet av stödnivån för innevarande budgetår var

situationen den-

samma som nu. Mot bakgrund av den osäkerhet som gällde bl.a.

prisutvecklingen,

svårigheterna att urskilja reformens effekter och att vissa åtgärder

vidtagits

för att anpassa jordbruket till EG var regeringen då inte beredd att

föreslå

riksdagen en sänkning av stödnivån för jordbruket i norra Sverige

(prop.

1992/93:183, bet. 1992/93:JoU20, rskr. 1992/93:330). Riksdagen

beslutade i

enlighet med regeringens förslag om en oförändrad stödnivå för

budgetåret

1993/94.

Stödberäkningarna utgår från budgetåret 1989/90 som basår för

beräkningarna av

lönsamhetsutvecklingen. Jämförelseåret i beräkningarna av stödbehovet

1994/95 är

år 1993. Eftersom det generella kobidraget som utbetalades under

referensåret

1989/90 låg på en relativt låg nivå och nådde sin topp först

budgetåret 1991/92,

slår de senaste årens nedtrappning av bidraget inte igenom i

lönsamhetsberäkningarna. Jordbruksverkets analys av effekterna av

EG-anpassningen av jordbruket tyder på att den gradvisa sänkningen av

kobidraget

fr.o.m. budgetåret 1992/93 i praktiken dock verkat sänkande på

lönsamheten för

mjölkföretag i norra Sverige. Denna tendens gäller med största

sannolikhet även

i övriga landet. Som vi tidigare redovisat har trots detta

invägningen av mjölk

ökat såväl i stödområdet liksom i resten av landet under år 1993.

Med tanke på den, i förhållande till övriga landet, måttliga ökningen

i

invägningen, nedgången i antalet leverantörer och den stora

osäkerheten vad

gäller att särskilja reformens effekter från andra effekter på

lönsamheten

föreslår regeringen en oförändrad stödnivå för jordbruket och

förädlingsindustrin även för nästa budgetår. Vidare bör stödet till

industrin

inte längre ingå som en högstsatt del i anslaget. Stödnivån kan

därmed hållas

oförändrad under perioden även om produktionsvolymerna förändras.

Kostnaden för stödet beräknas uppgå till totalt 995 miljoner kronor,

varav 927

miljoner kronor avser jordbruket och 68 miljoner kronor

livsmedelsindustrin.

Den 1 mars 1994 blev en överenskommelse mellan EU och Sverige om

villkoren för

Sveriges medlemskap i EU klar. Vad beträffar stödet till jordbruket i

norra

Sverige innebär överenskommelsen att EU-medfinansierat s.k.

bergsjordbruksstöd

eller stöd till s.k. mindre gynnade områden - LFA-stöd - får

utbetalas i

stödområdet. Därutöver har Sverige möjlighet att ge nationellt stöd i

områdena

1-3 för att fylla upp resterande stödbehov. Överenskommelsen innebär

vidare att

EG:s miljöstöd skall kunna användas för att möta de specifika

problemen i jord-

bruket i norra Sverige.

Enligt regeringens bedömning bör en översyn av stödet göras, där

bl.a. grunderna

för beräkning ses över mot bakgrund av de angivna problem som nu

föreligger vad

gäller kopplingen till 1990 års livsmedelspolitiska beslut och

överenskommelsen

med EU. Kopplingen till 1990 års beslut kommer att behöva ersättas

med någon

annan beräkningsgrund för stödet, där hänsyn tas även till bl.a.

produktions-

och strukturutveckling. Pristilläggen kommer att behöva ersättas med

någon annan

typ av produktionsanknytning. I detta sammanhang får även utredas

t.ex. ett

eventuellt utvidgat stöd till nötköttsproduktionen genom ett s.k.

särskilt

dikostöd till norra Sverige utöver det generella stödet. Denna fråga

har tagits

upp av några remissinstanser. Regeringen avser att återkomma till

riksdagen med

förslg vad gäller den framtida utformningen och beräkningen av

stödet.

Jordbruksverket har inte gjort något försök att beräkna

kombinationsverksamheternas effekt på företagens lönsamhet. Verket

har däremot

redovisat en del statistiskt material vad gäller

kombinationsverksamheter samt

en studie genomförd av Livsmedelsekonomiska samarbetsnämnden som rör

de

investeringar i kombinationsverksamheter som skett med stöd inom

ramen för

glesbygdsstödet och åtgärdsprogrammet för norra Sverige.

Det är något vanligare med kombinationsföretag i norra Sverige än i

övriga

landet. Totalt sett har åtgärdsprogrammet omfattat 345 miljoner

kronor under

perioden 1988/89-1991/92. Medlen har använts till investeringar i

jordbruksdelen

och i kombinationsverksamheter, till projektverksamhet samt forskning

och

försök. Inom åtgärdsprogrammet och glesbygdsstödet har ca 137

miljoner kronor

gått till investeringar i kompletterande verksamhet vid

jordbruksföretag i norra

Sverige under perioden 1988/89-1992/93. Investeringarna i

kombinationsverksamhet

genererar i högre grad nya arbetstillfällen än investeringar i

traditionell

jordbruksverksamhet. De har dessutom varit billigare per

sysselsättningstillfälle.

Företagen som erhållit stöd har fått en ökad arbetstid i företaget,

omsättningen

har ökat eller förväntas öka och ekonomin är oförändrad eller har

blivit bättre.

Inkomsterna från kombinationsverksamheter utgör dock normalt en liten

del av

familjens sammanlagda inkomster.

Enligt regeringens uppfattning är kombinationsverksamheter ett

värdefullt

komplement till jordbruket, speciellt i företag där omfattningen på

jordbruksde-

len är liten. Stöd till kombinationsverksamheter lämnas i dag inom

ramen för

glesbygdsstödet. Detta förstärktes i samband med 1990 års

livsmedelspolitiska

beslut. Syftet med förstärkningen var att stärka jordbruksnäringen

och

verksamheter som bedrivs i kombination med jordbruksföretag. Inom

ramen för EG:s

strukturpolitik finns i dag ett stöd till landsbygdsutveckling - mål

 5

(b)-stöd - som har vissa likheter med åtgärdsprogrammet. I de

fortsatta över-

läggningarna med EG-kommissionen diskuteras hur stödet till

landsbygdsutveckling

skulle kunna appliceras i Sverige. Även stödet inom det nya målet 6

kan på

liknande sätt ges för att främja landsbygdsutveckling. Regeringen

avser att

återkomma till denna fråga då dessa överläggningar har avslutats.

I skrivelser till chefen för Jordbruksdepartementet har Norrbottens

Bär och

Grönsaker ek.för. föreslagit dels ett särskilt stöd för bär och

grönsaksodling i

norra Sverige, dels särskilda medel för en elitplantstation för norra

Sverige.

Även dessa frågor bör tas upp i samband med att tillämpningen av

olika stöd i

norra Sverige vid ett EU-medlemskap utreds.

4 Omställningsprogrammets utformning vid ett EU-medlemskap

Regeringens bedömning: Vid ett EU-medlemskap skall EG:s trädesprogram

tillämpas

från den dag Sverige ansluter sig till EU. Ett jordbruksföretag kan

inte

samtidigt delta i det svenska omställningsprogrammet och EG:s

program. Företag

med omställningsmark som önskar få arealbidrag m.m. enligt EG:s

program innan

det svenska omställningsprogrammet avslutats skall återbetala del av

erhållet

omställningsbidrag. Varaktighetskravet i det svenska

omställningsprogrammet

slopas vid ett EU-medlemskap.

Bakgrund till regeringens bedömning: Riksdagen gav i samband med sin

behandling

av 1993 års budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 10, bet.

1992/93:JoU13,

rskr. 1992/93:231) regeringen i uppdrag att pröva frågan om en

EG-anpassning av

omställningsprogrammet till EG:s trädesprogram. I jordbruksutskottets

betänkande

föreslog utskottet att regeringen skulle verka för att

omställningsprogrammet i

största möjliga utsträckning anpassas till EG:s trädesprogram.

Utskottet sade

sig vara medveten om att en sådan anpassning förutsatte överväganden

om både

tekniska frågor och mer övergripande ekonomisk-politiska frågor,

såsom t.ex.

trädesvillkoren, varaktigheten och återbetalning av

omställningsstödet. Med

anledning av detta bereddes frågan om kravet på varaktighet,

odlingsbegränsning,

återbetalning och trädesvillkor inom omställningsprogrammet inom

regerings-

kansliet.

Med varaktig omställning avses i det frivilliga

omställningsprogrammet att den

areal som anslutits till programmet skall ha ställts om till annan

användning än

traditionell livsmedelsproduktion före den 1 juli 1996 och att denna

areal under

tiden fram till detta datum inte används för odling av s.k.

prisreglerade grödor

för livsmedelsproduktion. Efter den 1 juli 1996 ställs inga krav på

omställningsarealens användning. EG:s trädesprogram kan beskrivas som

ett

obligatoriskt trädesprogram som i princip skall gälla för all

framtid.

Trädeskravet fastställs varje år beräknat på årets odling. De till

synes stora

skillnaderna mellan omställningsprogrammet och EG:s trädesprogram är

principiellt viktiga, men i praktiken är programmen tämligen lika och

effekten

av dem blir i stort den samma.

Som tidigare nämnts avslog riksdagen i december 1993 regeringens

förslag om att

sänka återbetalningskravet till 2 000 kr per ha (prop. 1993/94:3,

bet. 1993/

94:JoU6, rskr. 1993/94:43).

Jordbruksutskottet anförde i sitt betänkande att regeringen borde

återkomma med

en utförlig analys om vilka reella möjligheter till ekonomiskt

hållbara

alternativ som de jordbrukare har haft som inte varaktigt ställt om

sin

produktion. Regeringen borde dessutom återkomma med en analys om

rättviseaspekterna i nuläget och med en beskrivning av infasningen av

omställningprogrammet i EG:s trädesprogram. Utskottet ansåg att på

grundval av

en sådan analys kan en förnyad bedömning göras angående

återbetalningsskyldigheten för de jordbrukare som inte genomfört en

varaktig

omställning av sin produktion. Riksdagen anslöt sig till utskottets

överväganden.

Regeringen har den 1 mars 1994 avslutat förhandlingarna med EU om

villkoren för

ett svenskt medlemskap.

Skälen för regeringens bedömning:

Resultatet av förhandlingarna om ett svenskt EU-medlemskap

Förhandlingarna mellan Sverige och EU angående villkoren för

jordbrukssektorn

för medlemskap i EU avslutades den 1 mars 1994. Överenskommelsen

innebär bl.a.

att Sverige skall delta i den gemensamma jordbrukspolitiken från

första dagen av

ett medlemskap.

Detta innebär bl.a. att Sverige vid ett EU-medlemskap skall tillämpa

EG:s

regelverk vad gäller trädeskrav och övriga villkor för arealbidrag.

Den i

Sverige omställda marken kommer att räknas in i den basareal på ca

1,8 miljoner

ha som Sverige får vid ett medlemskap. Produktion av spannmål,

proteingrödor

(ärtor, åkerbönor och sötlupin) och oljeväxter blir berättigade till

arealbidrag

under förutsättning att trädesvillkoren uppfylls. Det innebär att det

för

jordbrukare som ansöker om EG:s bidrag för arealbidragsberättigad

odling införs

ett individuellt trädeskrav som står i relation till odlingen av

bidragsberättigade grödor. Trädeskravet är 15 % för roterande träda

och 20 % för

fast träda. Jordbrukare med en bidragsberättigad odling som är mindre

än ca 23

ha undantas från trädeskravet. Den exakta arealen för att få fullt

arealbidrag

utan att behöva träda mark beräknas utifrån regionens genomsnittliga

spannmåls-

avkastning, vilket innebär att ju lägre avkastningen är i ett område

desto stör-

re areal undantas från trädeskrav.

Inom ramen för förhandlingarna har Sverige fått ett nationellt

undantag som

anger att mark inom omställningsprogrammet som används för extensivt

bete kan

bli berättigad till årlig trädesersättning inom ramen för EG:s

trädesprogram.

Detta gäller under en övergångsperiod av två år, dvs. den period som

var

fastlagd för omställningen. Efter år 1996 kommer extensivt bete inte

att vara

bidragsberättigat enligt EG:s regler för träda.

Konsekvenser för vegetabiliesektorn

Vid ett svenskt EU-medlemskap kommer Sverige att införa ett

trädesprogram i

enlighet med EG:s regelverk. Detta innebär att jordbrukare som önskar

få

arealbidrag enligt EG:s regler också måste uppfylla de trädesvillkor

som gäller.

De jordbrukare som önskar kvarstå i det svenska

omställningsprogrammet skall få

göra detta. Denna mark kan emellertid inte tillgodoräknas som träda.

Någon

möjlighet att samtidigt ha mark i det svenska programmet och i EG:s

program

skall emellertid inte medges. Jordbrukare som nu deltar i det svenska

omställningsprogrammet kan utnyttja omställd mark som träda enligt

EG:s program

under förutsättning att användningen står i överensstämmelse med EG:s

regler.

Ett undantag har medgetts för mark som utnyttjas för extensivt bete

inom ramen

för det svenska programmet. Under en tvåårsperiod kan sådan mark

klassas som

trädesmark enligt EG:s program.

I det fall jordbrukare önskar lämna det svenska

omställningsprogrammet för att

få EG:s areal- och trädesbidrag skall återbetalning ske med en viss

del av

lämnat omställningsbidrag. För de jordbrukare som inte lämnar det

svenska om-

ställningsprogrammet ställs naturligen inga sådana krav. Dessa

jordbrukare kan

emellertid välja att efter den svenska omställningsperiodens slut

ansluta sin

mark till EG:s program. För varaktigt omställd mark inom

omställningsprogrammet

som inte kan få arealbidrag enligt EG:s regler, t.ex. skogs- och

våtmarker, bör

inget krav på återbetalning ställas. Eftersom mark i

om-ställningsprogrammet vid

ett EU-medlemskap i princip kommer att ingå i basarealen kan kravet

på en varak-

tig omställning för sådana marker i detta läge inte upprätthållas.

Ett sådant

krav skulle endast leda till att jordbrukare tvingades att lämna det

svenska

programmet i förtid. Att samtidigt ha ett program som kräver en

varaktig

omställning och ett annat program som medger att samma arealer kan

utnyttjas i

ett årligt trädesprogram kan inte motiveras. I det läge som uppkommit

kommer

jordbrukarna i sin planering av markanvändningen att utgå ifrån de

regler som

gäller inom EG.

I dag utgör 370 000 ha av svensk åkermark omställd mark. Trädeskravet

för

Sverige inom ramen för EG:s jordbrukspolitiska reform torde bli ca

250 000 ha.

De jordbrukare som anslöt mark till omställningsprogrammet år 1991

fick i

genomsnitt ca 9 000 kr per ha. Ett villkor för omställningsstöd är

att

jordbrukaren inte producerar produkter som konkurrerar med befintlig

livsmedelsproduktion under budgetåren 1991/92-1995/96. De som överför

omställd

mark till EG:s trädesprogram bör därmed bli återbetalningsskyldiga

med ett

belopp som motsvarar den tid som återstår av omställningsperioden.

Vid ett

EU-medlemskap den 1 januari 1995 innebär det att

återbetalningsskyldigheten

uppgår till 3 600 kr per ha för de marker som anmäldes till

omställningsprogrammet år 1991.

EG har beslutat om två väsentliga förändringar för sitt trädesprogram

sedan det

infördes sommaren 1992. Dels har man beslutat höja ersättningen för

arealer i

trädesprogrammet, dels har man beslutat om en väsentligt större

flexibilitet vad

gäller maximal trädesareal. Det är nu tillåtet att ansluta en större

andel än 15

%. Det innebär att samtliga jordbrukare får full trädesersättning för

mark i

träda som inte omfattar större areal än jordbrukarens odling av

övriga

arealbidragsberättigade grödor, dvs. spannmål, proteingrödor och

oljeväxter. De

jordbrukare som har haft större areal ansluten till

omställningsprogrammet och

som övergår till EG:s träda kan få trädesersättning för hela den

tidigare om-

ställningsarealen. Den trädesareal som överstiger odlingen av

spannmål m.m. får

emellertid en reducerad ersättning som motsvarar ca 70 % av normal

trädesersättning.

Det är viktigt att påpeka att det även fortsättningsvis är möjligt

för

jordbrukare att fullfölja omställningsprogrammet till den 1 juli

1996. Detta är

av betydelse för de jordbrukare som inte har en produktion på

omställningsmarken

som är bidragsberättigad inom ramen för EG:s jordbrukspolitik.

Nuvarande användning av omställd mark

I Lantbrukets företagsregister (LBR) redovisas jordbrukarnas

uppgifter om

omställningsarealer och vilka åtgärder som vidtagits på dessa. Enligt

LBR upp-

gick omställningsarealen i juni 1993 till ca 368 000 ha, en mindre

ökning

jämfört med år 1992. Huvuddelen av arealen - drygt tre fjärdedelar -

finns i

södra och mellersta Sveriges slättbygder. Mindre än 4 % av

omställningsarealen

ligger i Norrland. Omställningsåtgärder hade i juni 1993 enligt

jordbrukarna

genomförts på 53 % av arealen. Ett år tidigare var andelen 48 %.

Omställnings-

arealen är emellertid ännu inte godkänd av stödmyndigheten. Den

största delen -

74 % - av den åtgärdade arealen används som extensivt bete. På ca 18

% av den

åtgärdade arealen odlas energi- och industrigrödor eller andra

nischgrödor.

Resten av den åtgärdade arealen har i huvudsak skogsplanterats.

Jordbruksutskottet anförde i samband med 1990 års livsmedelspolitiska

beslut

(prop. 1989/90:146, bet. 1989/90:JoU25, rskr. 1989/90:327) att det är

av

grundläggande betydelse för att omställningsarbetet skall bli

framgångsrikt och

för att jordbruket skall kunna medverka i produktionen av

miljövänliga ener-

giformer att en varaktig marknad skapas för dessa produkter.

Marknaden för t.ex.

biobränslen utvecklas hela tiden och därmed produkterna och

teknologin för att

utnyttja produkter odlade på åkermark. För närvarande är marknaden

för

biobränsle instabil. Utbudet av skogsflis och importerad bioenergi

överstiger

för närvarande efterfrågan. Detta kan komma att begränsa

avsättningsmöjligheterna och prisbilden även för bioenergi producerad

på

åkermark. Möjligheterna för biologiska råvaror för industriella och

tekniska

ändamål är lovande, men utvecklingen befinner sig ännu på ett tidigt

stadium i

de flesta fall.

Det finns emellertid skäl att även fortsättningsvis sträva efter att

finna nya

användningsområden för biologiska produkter. Det gynnar både miljön,

det öppna

landskapet och den regionala utvecklingen i framför allt sämre

jordbruksbygder.

Med hänsyn till de överskott inom spannmålsodlingen som ännu kvarstår

torde

lönsamheten inom den traditionella sektorn också sannolikt minska på

sikt. Det

finns därför ett fortsatt behov av att utveckla nya

användningsområden för

åkermark. Det finns i detta sammanhang anledning att understryka att

ett

medlemskap i EU medför att väsentligt högre arealbidrag kan lämnas än

vad som nu

är fallet i Sverige. Till skillnad från vad som är fallet i Sverige

lämnas

dessutom ett högt årligt bidrag för mark som inte får användas för

livsmedelsproduktion. Den sammantagna effekten av detta bidragssystem

torde bli

dels att intresset för skogsplantering av åkermark minskar, dels att

odling av

energigrödor etc. stimuleras ytterligare.

Rättviseaspekter

De jordbrukare som redan i dag har vidtagit omställningsåtgärder och

som arbetar

med att skapa en marknad för alternativa produkter såsom bioenergi

kommer att ha

ett försprång vid ett EU-medlemskap. Dessa jordbrukare har från

början en

strategi och en lämplig användning för den mark som kommer att

beröras av EG:s

trädeskrav. Däremot kan jordbrukare som inte nu aktivt söker

alternativ

användning för omställningsmark antas få det svårare att finna

lönsamma

alternativ för de arealer som inte får användas för traditionell

livs-

medelsproduktion i EU.

Det antyds i vissa sammanhang att den grupp av jordbrukare som anslöt

mark till

omställningsprogrammet, men som inte har vidtagit någon

omställningsåtgärd under

perioden, har gjort det fullt avsiktligt och att det har varit ett

mycket

lönsamt sätt att använda åkermarken. Å andra sidan anser många av de

jordbrukare

som har anslutit mark till omställningsprogrammet att de tillhör de

stora

förlorarna, oavsett om de har ställt om eller inte. De anser att

deras intäkt

från omställningsstödet relativt sett har minskat i värde jämfört med

odlingen

på mark som inte är ansluten mot bakgrund av att riksdagen har

förlängt

inlösengarantin och infört ett arealbidrag. Som regeringen tidigare

har kon-

staterat har förutsättningarna förändrats i och med ansökan om ett

EU-med-

lemskap. Mot denna bakgrund och riksdagens önskemål om en närmare

anpassning av

det svenska omställningsprogrammet till EG:s trädesprogram gjorde

regeringen

bedömningen våren 1993 att en rimlig avvägning vore att sänka

återbetalningskravet till 2 000 kr per ha om ingen omställning

genomförs under

omställningsperioden men omställningsvillkoren i övrigt är uppfyllda.

Mot bakgrund av förhandlingsresultatet gör regeringen bedömningen att

kravet på

"varaktig" omställning inte kan upprätthållas vid ett svenskt

EU-medlemskap.

Kravet bör således slopas vid ett medlemskap. Jordbrukare bör då

dessutom

beredas möjlighet att mot en viss återbetalning lämna omställningen

före den 1

juli 1996.

5 Socialförsäkringsskyddet och skördeskadeskyddet inom jordbruket

Regeringens förslag: Statens ansvar för socialförsäkringsskyddet för

jordbrukare

upphör den 1 juli 1994. Skördeskadefonden avvecklas helt efter 1994

års skörd.

LRF ges ansvaret att finna en så ekonomiskt gynnsam

socialförsäkringslösning för

jordbrukarkollektivet som fonderingen medger. För ändamålet får

disponeras dels

de ca 520 miljoner kronor som redovisats i prop. 1993/94:100 bil. 10,

s. 29,

dels medel enligt följande. Ur skördeskadefonden får fr.o.m. den 1

juli 1994

disponeras 250 miljoner kronor för att utöka fonderingen till

socialförsäk-

ringsskyddet. Medel som finns kvar i fonden efter 1994 års

utbetalningar av

skördeskadeersättningar tillförs skyddet. Omdisponeringen av medel

från skör-

deskadefonden samt avskaffandet av densamma medför inte att statens

ansvar för

skördeskador utökas. Regeringen skall besluta om nödvändiga

förändringar i

villkoren för skördeskadefonden för skördeåret 1994 med hänsyn till

den minskade

fonderingen. Lantbrukarnas socialförsäkringsskydd skall dessutom

tillföras

jordbrukets disponibla etablerings- och räntestödsmedel vilka

beräknas uppgå

till drygt 100 miljoner kronor .

Statens jordbruksverk skall tillförsäkras insyn i förvaltningen av de

medel som

avsätts för socialförsäkringsskyddet.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i prop. 1993/94:100

bil. 10

föreslagit att statens ansvar för det socialförsäkringsskydd som

finns för

jordbrukare avvecklas genom att en fondering görs med ca 520 miljoner

kronor.

Ett fortsatt socialförsäkringsskydd för jordbrukare förutsätter att

ansvaret för

verksamheten tas över från staten. Överläggningar om ett sådant

övertagande har

förts med Lantbrukarnas riksförbund.

Lantbrukarnas riksförbund har i detta sammanhang i skrivelse den 3

februari 1994

föreslagit att medel ur jordbrukets skördeskadefond tas i anspråk för

att

förstärka den av regeringen föreslagna fonderingen för

socialförsäkringsskyddet.

Genom detta skulle en rabattering av premien för socialförsäkringen

kunna ske.

LRF anger att mellan 2-2,5 miljarder kronor skulle behöva fonderas

för att en

kollektiv försäkring utan premier skulle kunna tillhandahållas.

Enligt LRF:s

förslag i skrivelsen skall 300 miljoner kronor ur jordbrukets

skördeskadefond

fonderas för ändamålet samtidigt som ytterligare 300 miljo-ner kronor

anvisas av

budgetmedel.

Under förutsättning att alla jordbrukare oavsett

organisationstillhörighet ges

möjlighet att teckna försäkringen på likartade villkor bör en

förändrad

disposition av skördeskadefonden kunna medges. LRF bör ges ansvaret

att finna en

så ekonomiskt gynnsam försäkringslösning för hela

jordbrukarkollektivet som

tillgängliga medel medger. Statens jordbruksverk bör tillförsäkras

insyn i

förvaltningen av medlen för att garantera att dessa används för

avsett ändamål

och att alla jordbrukare oavsett organisationstillhörighet ges samma

möjlighet

till försäkringsskydd.

 Vad gäller skördeskadeskyddet i framtiden bedömer LRF att de

skattemässiga

reserveringsmöjligheter för enskilda företag som beslutats av

riksdagen lämnar

ökat utrymme för hantering av skördevariationer (prop. 1993/94:50,

bet.

1993/94:SkU15, rskr. 1993/94:108) . Organisationen anser dock att ett

begränsat

kapital övergångsvis bör behållas i skördeskadefonden. Regeringen

delar LRF:s

uppfattning att ett kapital bör behållas i skördeskadefonden för att

ersätta

skador på 1994 års skörd, men anser att ett högre belopp är

nödvändigt. Vi

föreslår därför att överföringen till socialförsäkringsskyddet under

innevarande

budgetår begränsas till 250 miljoner kronor. Detta innebär att ett

belopp på ca

175 miljoner kronor finns kvar för ersättning för skador på 1994 års

skörd.

Under åren 1988 till 1993 har från skördeskadeskyddet utbetalats i

genomsnitt ca

80 miljoner kronor per år. Om den särskilda ersättningen för 1992 års

skörd

inkluderas stiger siffran till 120 miljoner kronor per år. Med hänsyn

till det

minskade kapitalet i fonden kan dock reglerna för utbetalning av

kompensation

vid skördeskador behöva ändras. Regeringen bör ges bemyndigande att

träffa

överenskommelse med LRF om eventuella förändringar. Ändringarna kan

t.ex.

innebära att självrisken ökas och att reglerna för bedömning av

ersättningsberättigade skador ändras. Omfördelningen av medlen i

skördeskadefonden får inte innebära att statens ansvar för

skördeskador inom

jordbruket utökas utöver vad som tidigare angivits (prop. 1987/88:74,

bet.

1987/88:JoU16, rskr. 1987/88:130). Kvarstående medel i

skördeskadefonden efter

slutlig reglering av ersättningar för skador på 1994 års skörd bör få

disponeras

för socialförsäkringsskyddet.

Förutom de nu nämnda medlen och de ca 520 miljoner kronor som

regeringen i prop.

1993/94:100 bil. 10 föreslog skulle få disponeras för

socialförsäkringsskyddet,

skall skyddet dessutom tillföras disponibla etablerings- och

räntestödsmedel

vilka beräknas uppgå till drygt 100 miljoner kronor. Dessa medel har

tidigare

tillförts jordbruket och därvid disponerats för lån till jordbrukare.

Återbetalade lån redovisas dock av budgettekniska skäl under anslaget

Stöd till

avbytarverksamhet m.m.

Förteckning över remissinstanserna beträffande Statens jordbruksverks

rapport

1993:25 Stödet till jordbruket och livsmedelsindustrin i norra

Sverige 1994/95

Efter remiss har yttranden över rubricerade rapport avgetts av

Statskontoret,

Riksrevisionsverket , Livsmedelsekonomiska samarbetsnämnden ,

Glesbygdsmyndigheten, Närings- och teknikutvecklingsverket,

Konkurrensverket,

Konsumentberedningen, Sveriges lantbruksuniversitet, Länsstyrelserna

i

Älvsborgs, Värmlands, Örebro, Kopparbergs, Västernorrlands,

Jämtlands,

Västerbottens och Norrbottens län, Lantbrukarnas riksförbund, Svenska

livsmedelsarbetareförbundet, Sveriges livsmedelsindustriförbund.

Yttrande har dessutom kommit in från Lantbrukarnas länsförbund i

Västerbotten.

Vidare har skrivelser i ärendet kommit in från Lantbrukarnas

länsförbund i

Västerbotten, LRF:s norrlandsgrupp och Per[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. i

Västerfärnebo,

Centerns kommunkrets i Kil samt Sunne, Munkfors, Kil och Forshaga

kommuner.

 3

Jordbruksdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1993/94:236 Vissa jordbrukspolitiska

frågor

 4