Regeringens proposition

1995/96:216

Valutaväxling och valutahandel

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 23 maj 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att tillståndskravet för valutahandel i riksbankslagen

avskaffas och att en lag om valutaväxling införs. Enligt den nya lagen skall

företag som driver valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning anmäla sin

verksamhet till Finansinspektionen för registrering. Det huvudsakliga syftet med

den nya lagen är att företag som driver sådan verksamhet skall omfattas av

regler till skydd mot penningtvätt. Företag som driver valutaväxling och redan i

dag omfattas av lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt undantas därför

från anmälningsskyldigheten. Tillämpningsområdet för lagen om åtgärder mot

penningtvätt utvidgas till att avse även de företag som har anmälningsskyldighet

enligt den nya lagen. I propositionen föreslås även införandet av en

konsumentskyddsregel vid valutaväxling.

 Den nya lagen och ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1997.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

 2.1 Förslag till valutaväxlingslag 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)7

 2.3 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

 (1987:617) 9

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

 Sveriges riksbank 11

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter 12

 2.6 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen

 (1991:601) 16

 2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse 17

 2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

 kreditmarknadsbolag 20

 2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:768) om

 åtgärder mot penningtvätt 22

3 Ärendet och dess beredning 23

4 Bakgrund 24

5 Nuvarande ordning 25

 5.1 Valutahandel 25

 5.2 Valutaväxling 29

 5.3 Penningtvätt 30

6 Överväganden 32

 6.1 Behovet av reglering av valutaväxling och valuta-

 handel 32

 6.2 Definition av valutaväxlingsrörelse 35

 6.3 Tillstånd eller anmälningsskyldighet 37

 6.4 Konsumentskydd vid valutaväxling 44

 6.5 Största tillåtna valutapositioner 46

7 Övriga frågor 50

 7.1 Skattekontroll 50

 7.2 Sekretess 50

 7.3 Insamling av statistik 51

8 Ekonomiska effekter 52

9 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 52

10 Författningskommentar 53

 10.1 Förslaget till valutaväxlingslag 53

 10.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100) 57

 10.3 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

 (1987:617) 57

 10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

 Sveriges riksbank 58

 10.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325)

 om självdeklaration och kontrolluppgifter 58

 10.6 Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen

 (1991:601) 59

 10.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse 59

 10.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

 kreditmarknadsbolag 60

 10.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:768) om

 åtgärder mot penningtvätt 60

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser; delbetänkandet

 Finansiella tjänster i förändring . . . . . . . . . . . . .61

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser; promemoria med

 utkast till lagrådsremiss om valutaväxling och

 valutahandel 62

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden 63

Bilaga 4 De till Lagrådet remitterade lagförslagen82

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 100

Utdrag ur protokoll vid regeringens sammanträde

den 23 maj 1996 102

Rättsdatablad 103

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1.valutaväxlingslag,

 2.lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

 3.lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

 4.lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank,

 5.lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration ochkontrolluppgifter,

 6.lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601),

 7.lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,8.lag om ändring i

lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag, 9. lag om ändring i lagen

(1993:768) om åtgärder mot penningtvätt.

 3

2 Lagtext

2.1 Förslag till valutaväxlingslag

 Härigenom föreskrivs följande.

Definition

1 § I denna lag avses med valutaväxlingsrörelse yrkesmässig handel med utländska

sedlar och mynt samt resecheckar utställda i utländsk valuta.

Anmälningsplikt

2 § Företag som driver valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning skall anmäla

verksamheten till Finansinspektionen. Anmälan behöver inte göras av företag som

avses i 2 § första stycket 1-4 lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt.

 Finansinspektionen skall föra ett register över de företag som har anmält

verksamhet enligt första stycket.

Åtgärder mot penningtvätt

3 § Bestämmelser om skyldighet för företag som driver valutaväxlingsrörelse i

väsentlig omfattning att medverka till att förhindra penningtvätt finns i lagen

(1993:768) om åtgärder mot penningtvätt.

Konsumentskydd

4 § Företag som driver valutaväxlingsrörelse skall tydligt informera om

tillämpade växelkurser och avgifter samt tillhandahålla avräkningsnota som anger

företagets namn, köp- respektive säljkurs samt avgifter.

5 § Om ett företag som driver valutaväxlingsrörelse inte lämnar information

enligt 4 §, skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas.

 Information enligt 4 § skall därvid anses vara sådan information av särskild

betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket

marknadsföringslagen.

Upplysningsskyldighet

6 § Företag som har anmält sin verksamhet enligt 2 § skall på begäran lämna

Finansinspektionen de upplysningar om verksamheten som behövs för att

inspektionen skall kunna kontrollera att lagen (1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt följs.

Ingripanden m.m.

7 § Om ett företag driver sådan verksamhet som är anmälningspliktig enligt 2 §

utan att ha gjort anmälan, skall Finansinspektionen förelägga det att göra

anmälan. Om företaget inte rättar sig efter föreläggandet, skall inspektionen

förelägga det att upphöra med verksamheten.

 Är det osäkert om anmälningsskyldighet föreligger beträffande viss verksamhet,

får Finansinspektionen förelägga företaget att lämna de upplysningar om

verksamheten som behövs för att bedöma om så är fallet.

8 § Om ett företag inte lämnar upplysningar enligt bestämmelserna i 6 §, får

Finansinspektionen förelägga företaget att upphöra med verksamheten.

9 § Om ett företag som gjort anmälan enligt 2 § överträder en bestämmelse i

lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt eller en föreskrift som meddelats

med stöd av den lagen, får Finansinspektionen förelägga företaget att göra

rättelse.

 Om rättelse inte sker, får inspektionen förelägga företaget att upphöra med

verksamheten.

10 § Förelägganden enligt 7-9 §§ får förenas med vite.

 Finansinspektionen får bestämma att ett beslut om föreläggande skall gälla

omedelbart.

Överklagande

11 § Finansinspektionens beslut enligt 7 § andra stycket får inte överklagas.

Inspektionens beslut i övrigt enligt denna lag får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till

kammarrätten.

Avgifter

12 § Föreskrifter om avgifter i registreringsärenden enligt denna lag meddelas

av regeringen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 4

2.2. Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 8 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 kap.

 5 §1

Sekretess gäller i statlig myndighets verksamhet, som består i tillståndsgivning

eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet, värdepappersmarknaden

eller försäkringsväsendet, för uppgift om

 1. affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser,

om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs,

 2. ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i

affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens verksamhet

avser.

 I ärende hos statlig myndighet om innehav av aktier i bankaktiebolag,

kreditmarknadsbolag, värdepappersbolag och i försäkringsaktiebolag gäller

sekretess för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden om

det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller inte för beslut av myndigheten och inte heller för uppgift som

erhållits från annan myndighet om uppgiften inte är sekretessbelagd där.

-------------------------------------------------------

 Sekretess gäller vidare i Sekretess gäller vidare i

statlig myndighets statlig myndighets

verksamhet, som består i verksamhet, som består i

övervakning enligt övervakning enligt

insiderlagen (1990:1342), insiderlagen (1990:1342)

för sådan uppgift om enskildseller kontroll enligt va-

ekonomiska eller personliga lutaväxlingslagen

förhållanden, vilken på begäran(1996:000), för sådan

har lämnats av någon som är uppgift om enskilds

skyldig att lämna uppgifter ekonomiska eller person-

till myndigheten. Rör liga förhållanden, vilken på

uppgiften den begäran har lämnats av någon

uppgiftsskyldige gäller dock som är skyldig att lämna

sekretess endast om denne uppgifter till

kan antas lida skada eller myndigheten. Rör uppgiften

men om uppgiften röjs och den uppgiftsskyldige gäller

sekretess inte motverkar dock sekretess endast om

syftet med denne kan antas lida skada

uppgiftsskyldigheten. eller men om uppgiften röjs

 och sekretess inte

 motverkar syftet med

 uppgiftsskyldigheten.

 Sekretess gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med främmande

stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i verksamhet som avses i

första-tredje styckena för sådan uppgift om affärs- eller driftförhållanden och

ekonomiska eller personliga förhållanden som myndigheten erhållit enligt

avtalet. Samma sekretess gäller hos Finansinspektionen, i den mån regeringen

föreskriver det, om inspektionen från motsvarande utländsk myndighet erhållit

uppgifter enligt annat avtal. Föreskrifterna i 14 kap. 1-3 §§ får inte i fråga

om denna sekretess till-lämpas i strid med avtalet.

 Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen enligt

första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften lämnas.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 5

2.3 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

 Härigenom föreskrivs i fråga om bankrörelselagen (1987:617)

 dels att 2 kap. 2 § skall ha följande lydelse,

 dels att i lagen skall föras in en ny paragraf, 2 kap. 11 §, samt närmast före

2 kap. 11 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 2 §2

En bank får, med iakttagande av vad som föreskrivs i detta kapitel,

 1. låna upp medel, bland annat genom att ge ut obligationer eller andra

jämförbara fordringsrätter,

 2. lämna och förmedla kredit, bland annat i form av konsumentkredit och kredit

mot panträtt i fast egendom eller i fordringar,

 3. medverka vid finansiering, bland annat genom att förvärva ford-ringar och

upplåta lös egendom till nyttjande (leasing),

 4. förmedla betalningar,

 5. tillhandahålla betalningsmedel,

 6. ikläda sig garantiförbindelser och göra liknande åtaganden,

 7. medverka vid värdepappersemissioner,

 8. lämna ekonomisk rådgivning,

 9. förvara värdepapper,

 10. bedriva rembursverksamhet,

 11. vara förvaringsinstitut för värdepappersfonder,

 12. medverka vid försäljning av försäkringstjänster,

 13. tillhandahålla inkassotjänster,

 14. tillhandahålla bankfackstjänster,

----------------------------------------------------------------------------

 15. driva valutahandel under de förutsättningar som föreskrivs i lagen

(1988:1385) om Sveriges riksbank,

 6

15. driva valutahandel,

----------------------------------------------------------------------------

 16. driva värdepappersrörelse under de förutsättningar som föreskrivs i lagen

(1991:981) om värdepappersrörelse, samt

 17. lämna kreditupplysning under de förutsättningar som föreskrivs i

kreditupplysningslagen (1973:1173).

-------------------------------------------------------

 En bank får vidare driva En bank får vidare driva

verksamhet som har verksamhet som har

naturligt samband med naturligt samband med

inlåning eller med verksam- inlåning eller med verksam-

het som anges i första het som anges i första

stycket 1-14. stycket 1-15.

 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen får

meddela närmare föreskrifter om vilken verksamhet en bank får bedriva.

 Om det finns särskilda skäl får regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen tillåta att en bank tillhandahåller post-

tjänster.

----------------------------------------------------------------------------

 7

Valutaposition

11 §

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finans-inspektionen får

meddela före-skrifter om en banks största tillåtna valutaposition.

----------------------------------------------------------------------------

 Denna lag träder i kraft den 1

januari 1997.

 8

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank3

 dels att 22 b § skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken närmast före 22 b § skall utgå,

 dels att 53 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 53 §4

Den som inte fullgör sin skyldighet enligt 22 § att lämna uppgifter eller visa

upp handlingar eller lämnar oriktig uppgift när skyldigheten fullgörs skall

dömas till böter, om gärningen inte är belagd med straff i brottsbalken. Om ett

vite har förelagts med stöd av 22 § andra stycket, får dock inte dömas till

straff för gärning som omfattas av föreläggandet.

-------------------------------------------------------

 Den som bedriver

valutahandel utan tillstånd

skall dömas till böter eller

fängelse högst sex månader.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 9

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 22, 27, 27 a och 34 §§ lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1995/96:172Föreslagen lydelse

 3 kap.

 22 §5

Kontrolluppgift om inkomstränta och fordran skall lämnas av

 1. Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag,

 2. den som yrkesmässigt bedrivit inlåning eller på annat sätt yrkesmässigt

ombesörjt att pengar blivit räntebärande,

 3. den som gett ut skuldförbindelse för den allmänna marknaden,

 4. förening som från medlemmar mottagit pengar för förräntning,

 5. Riksgäldskontoret i fråga om statens sparobligationer,

-------------------------------------------------------

 6. valutahandlare och 6. den som driver

värdepappersinstitut hos valutahandel samt

vilka utländskt fondpapper värdepappersinstitut hos

eller rättighet eller vilket utländskt fondpapper

skyldighet som anknyter eller rättighet eller

till sådant fondpapper skyldighet som anknyter

förvaras i depå eller kon- till sådant fondpapper

toförs, förvaras i depå eller

 kontoförs,

 7. Insättningsgarantinämnden.

 Kontrolluppgift skall lämnas för den som gottskrivits ränta eller till vilken

ränta betalats ut (borgenär) och den som har varit antecknad som innehavare av

utländskt räntebärande fondpapper eller rättighet eller skyldighet som anknyter

till sådant fondpapper oavsett om ränta utgått. Kontrolluppgiften skall ta upp

den ränta som den uppgiftsskyldige sammanlagt gottskrivit eller betalat ut till

borgenären, dennes sammanlagda fordran på den uppgiftsskyldige vid årets utgång

och avdragen preliminär skatt. I fall som avses i första stycket 6 skall uppgift

lämnas om ränta som utbetalats eller gottskrivits samt om innehavet i depån

eller den kontoförda fordringen vid årets utgång. Kontrolluppgift skall vidare

lämnas för upplupen men inte förfallen avkastning (räntekompensation) vid

avyttring av fordran eller andel i sådan värdepappersfond som avses i 27 § 6

mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt.

 Innehas ett konto av mer än en person skall ränta och fordran fördelas lika

mellan innehavarna, om inte annat förhållande är känt för den uppgiftsskyldige.

I fråga om konto för vilket samtliga innehavare inte redovisas enligt

bestämmelserna i 57 § andra stycket skall dock den totala räntan och fordran

redovisas utan fördelning.

 Avser en utbetalning också annat än ränta och kan den uppgiftsskyldige inte

ange hur stor del därav som utgör ränta, skall i stället för ränta det

sammanlagt utbetalda beloppet redovisas.

 En skattskyldig, som uppdrar åt en utländsk förvaltare att i sådan egenskap

föras in i det register som förs av Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag enligt

aktiekontolagen (1989:827), skall utan dröjsmål till Riksskatteverket lämna ett

skriftligt medgivande till insyn i depå eller konto som han har hos förvaltaren.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

27 §6

Kontrolluppgift om utdelning och innehav skall lämnas av

 1. den som utbetalt utdelning på aktie i svenskt aktiebolag som är

avstämningsbolag enligt 3 kap. 8 § aktiebolagslagen (1975:1385), 3 kap. 8 §

försäkringsrörelselagen (1982:713) eller 3 kap. 8 § bankaktiebolagslagen

(1987:618),

 2. den som utbetalt utdelning på andel i svensk värdepappersfond som avses i 1

§ lagen om värdepappersfonder (1990:1114),

 3. den som utbetalt utdelning från utländsk juridisk person, om utdelningen

utbetalats genom Värdepapperscentralen VPC Aktiebolags försorg,

-------------------------------------------------------

 4. valutahandlare och 4. den som driver

värdepappersinstitut hos valutahandel samt

vilka utländskt fondpapper värdepappersinstitut hos

eller rättighet eller vilket utländskt fondpapper

skyldighet som anknyter eller rättighet eller

till sådant fondpapper skyldighet som anknyter

förvaras i depå eller kon- till sådant fondpapper

toförs. förvaras i depå eller

 kontoförs.

 Kontrolluppgift skall lämnas för

 a) fysisk eller juridisk person som är berättigad att lyfta utdelning för egen

del vid utdelningstillfället och

 b) fysisk person som hos den uppgiftsskyldige varit antecknad som innehavare

av aktie eller andel i värdepappersfond eller utländsk juridisk person eller

utländsk aktie eller annat utländskt värdepapper.

 Kontrolluppgift enligt andra stycket a skall ta upp utbetald utdelning till

den del den är skattepliktig, avdragen preliminär skatt och innehållen utländsk

källskatt som belöper på utdelningen. Kontrolluppgiften enligt andra stycket b

skall ta upp innehavet vid årets utgång.

 Uppgiftsskyldighet enligt denna paragraf föreligger inte för tillgångar på

pensionssparkonto eller för utdelning på sådana tillgångar.

 En skattskyldig, som uppdrar åt en utländsk förvaltare att i sådan egenskap

föras in i det register som förs av Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag enligt

aktiekontolagen (1989:827), skall utan dröjsmål till Riksskatteverket lämna ett

skriftligt medgivande till insyn i depå eller konto som han har hos förvaltaren.

 10

 27 a §7

-------------------------------------------------------

Fysisk person, som är bosatt Fysisk person, som är

i Sverige och innehar bosatt i Sverige och

utländskt fondpapper eller innehar utländskt

rättighet eller skyldighet fondpapper eller rättighet

som anknyter till sådant eller skyldighet som

fondpapper, skall, om det anknyter till sådant

inte är fråga om fondpapper ifondpapper, skall, om det

ett kontobaserat system, inte är fråga om fondpapper

förvara dem i depå hos i ett kontobaserat system,

valutahandlare, värdepapper- förvara dem i depå hos den

sinstitut eller motsvarande som driver valutahandel,

utländskt institut. Detsamma värdepappersinstitut eller

gäller om den fysiska motsvarande utländskt

personen innehar institut. Detsamma gäller

obligationer eller andra om den fysiska personen

skuldebrev avsedda för allmäninnehar obligationer eller

omsättning som emitterats av andra skuldebrev avsedda

en svensk juridisk person, för allmän omsättning som

om emissionen särskilt emitterats av en svensk

riktats till utlandet. Vad juridisk person, om

som sägs om fysisk person emissionen särskilt riktats

som är bosatt i Sverige till utlandet. Vad som sägs

gäller också svenskt dödsbo. om fysisk person som är

 bosatt i Sverige gäller

 också svenskt dödsbo.

 Deponeras eller kontoförs fondpapperen i utlandet skall den skattskyldige utan

dröjsmål till Riksskatteverket lämna ett skriftligt medgivande till insyn i

depån eller på kontot samt ge in en skriftlig förbindelse från det utländska

institut som för depån eller kontot att årligen senast den 31 januari

taxeringsåret lämna kontrolluppgift till Riksskatteverket.

 Kontrolluppgiften skall ta upp namn på och postadress till innehavaren av

depån respektive kontot, dennes personnummer eller organisationsnummer,

utdelning och ränta som gottskrivits eller utbetalts under föregående kalenderår

samt innehavet vid årets utgång. Om avyttring skett av fondpapper skall även

kontrolluppgift enligt 32 c § lämnas.

 Riksskatteverket får medge undantag från skyldigheten att ge in en sådan

förbindelse som avses i andra stycket om det finns särskilda skäl.

 Bestämmelserna i andra stycket gäller inte i fråga om depåer eller konton i

sådan stat där behörig myndighet på grund av överenskommelse i

handräckningsavtal med Sverige utan särskild framställning årligen tillställer

de svenska skattemyndigheterna uppgifter om sådan avkastning på fondpapper,

vilka kontoförs eller förvaras i depå, som betalas ut till personer bosatta i

Sverige.

 34 §8

-------------------------------------------------------

Efter föreläggande av

skattemyndigheten skall

valutahandlare eller

värdepappersinstitut hos

vilken utländsk aktie eller

annat utländskt värdepapper

förvaras i depå eller

kontoförs eller, om en annan

valutahandlare eller

värdepappersinstitut

förmedlat försäljning av vär-

depapperet, den

valutahandlaren eller

värdepappersinstitutet lämna

kontrolluppgift för

namngiven person.

Kontrolluppgiften skall

avse det antal och de slag

av värdepapper som avyttrats

samt det erhållna beloppet.

-------------------------------------------------------

Efter föreläggande av

skattemyndigheten skall den

som driver valutahandel

eller värdepappersinstitut

hos vilket utländsk aktie

eller annat utländskt

värdepapper förvaras i depå

eller kontoförs eller, om

annan förmedlat försäljning av

värdepapperet, denne lämna

kontrolluppgift för namn-

given person.

Kontrolluppgiften skall

avse det antal och de slag

av värdepapper som avyttrats

samt det erhållna beloppet.

 Efter föreläggande av Riksskatteverket skall kontrolluppgift enligt första

stycket lämnas också i fråga om ej namngivna personer. Sådant föreläggande får

efter Riksskatteverkets bestämmande utfärdas av skattemyndigheten i det län där

den uppgiftsskyldige har sitt säte eller driver verksamhet.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 11

2.6 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen

(1991:601)

 Härigenom föreskrivs att 3 § prisinformationslagen (1991:601) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 §

-------------------------------------------------------

Särskilda föreskrifter om Särskilda föreskrifter om

information till information till

konsumenter finns i kon- konsumenter finns i kon-

sumentkreditlagen sumentkreditlagen

(1977:981) och i (1992:830), kon-

konsumentförsäkringslagen sumentförsäkringslagen

(1980:38). (1980:38) och

 valutaväxlingslagen

 (1996:000).

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 12

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

 dels att 3 kap. 4 och 7 §§ samt 6 kap. 2 § skall ha följande lydelse,

 dels att i lagen skall föras in en ny paragraf, 5 kap. 3 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 4 §9

Ett värdepappersbolag och ett utländskt företag hemmahörande utanför EES som

fått tillstånd att driva värdepappersrörelse får, med Finansinspektionens

tillstånd, som ett led i rörelsen

 1. lämna råd i finansiella frågor,

 2. ta emot värdepapper för förvaring,

 3. ta emot medel med redovisningsskyldighet,

 4. ta emot kunders medel på konto för att underlätta värdepappersrörelsen,

-------------------------------------------------------

 5. lämna kunder kredit mot 5. lämna kunder kredit

säkerhet i finansiella mot säkerhet för placeringar

instrument för att underlättai finansiella instrument

värdepappersrörelsen, för att underlätta värde-

 pappersrörelsen,

 6. utföra valutaväxlingstransaktioner.

 Tillstånd enligt första stycket 4 får meddelas endast tillsammans med

tillstånd enligt 5.

-------------------------------------------------------

 Ett värdepappersbolag får,

 efter tillstånd av

 Finansinspektionen, driva

 När det finns särskilda skälvalutahandel.

får Finansinspektionen medge När det finns särskilda

att ett värdepappersbolag skäl får inspektionen medge

utövar annan verksamhet än att ett värdepappersbolag

som anges i första stycket, eller ett utländskt företag

om den kan antas komma att utövar annan verksamhet än

underlätta rörelsen. som anges i första eller

 tredje stycket, om

 Ett utländskt företag får verksamheten kan antas

beviljas tillstånd enligt komma att underlätta

första eller tredje stycket rörelsen.

endast om företaget får Ett utländskt företag får

bedriva motsvarande beviljas tillstånd enligt

verksamhet i sitt hemland första eller fjärde stycket

 endast om företaget får

 bedriva motsvarande

 verksamhet i sitt hemland

-------------------------------------------------------

 Tillstånd för ett utländskt företag enligt första stycket 4 och 5 får bara

lämnas om insättningar hos filialen omfattas av garantin enligt lagen

(1995:1571) om insättningsgaranti eller av en utländsk garanti som omfattar

insättningar som anges i 2 § lagen om insättningsgaranti och har en högsta

ersättningsnivå som inte understiger ett belopp motsvarande 20 000 ecu innan

det i förekommande fall har gjorts avdrag för en självrisk med högst 10 procent

av en enskild insättares garanterade insättning.

 Tillstånd enligt första stycket 4 och 5 får inte lämnas om insättningar hos

filialen omfattas av en utländsk garanti som har en ersättningsnivå som

överstiger den som gäller enligt lagen om insättningsgaranti. Ersättningen får

inte heller avse fler slag av insättningar eller betalas till andra insättare än

vad som anges i den lagen.

 I lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande finns bestämmelser om rätt

för värdepappersinstitut att bedriva pensionssparrörelse.

7 §10

-------------------------------------------------------

Vid kreditgivning enligt 4 § Vid kreditgivning enligt 4 §

andra stycket gäller i första stycket 5 gäller i

stället för bestämmelserna i stället för bestämmelserna i

12 kap. 7 § aktiebolagslagen 12 kap. 7 §

(1975:1385) följande för aktiebolagslagen

värdepappersbolag. (1975:1385) föl-jande för

 värdepappersbolag.

 Ett värdepappersbolag får inte på andra villkor än sådana som bolaget normalt

ställer upp lämna kredit till

 1. en styrelseledamot,

 2. en person som ensam eller i förening med någon annan får avgöra

kreditärenden som ankommer på styrelsen,

 3. en anställd som har en ledande ställning inom bolaget,

 4. någon annan aktieägare än staten med ett aktieinnehav som motsvarar minst

tre procent av hela aktiekapitalet,

 5. den som är make eller sambo till någon som avses i 1-4 eller

 6. en juridisk person i vilken någon som avses i 1-5 har ett väsentligt

ekonomiskt intresse i egenskap av delägare eller medlem.

 Finansinspektionen prövar om en anställd har sådan ledande ställning som avses

i andra stycket 3.

 Värdepappersbolagets styrelse skall avgöra ärenden om kredit till de personer

och företag som avses i andra stycket. Bolaget skall föra in uppgifter om sådana

krediter i en förteckning. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får meddela föreskrifter om vilka uppgifter som skall

antecknas i förteckningen.

 Andra-fjärde styckena tillämpas också på krediter mot säkerhet av borgen eller

fordringsbevis som utfärdas av någon som avses i andra stycket. Detsamma gäller

för en fordran som bolaget förvärvar och för vilken någon som avses i andra

stycket är betalningsskyldig.

 13

5 kap.

-------------------------------------------------------

. 3 §

 Regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om ett

 värdepappersbolags största

 tillåtna valutaposition

 6 kap.

2 §11

-------------------------------------------------------

Regeringen, eller efter Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får Finansinspektionen får

meddela föreskrifter om meddela föreskrifter om

 1. vilka upplysningar ett värdepappersinstitut skall lämna till inspektionen

samt

 2. förvaring och inventering av värdehandlingar hos ett värdepappers-institut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 14

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

kreditmarknadsbolag

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1610) om kreditmark-nadsbolag

 dels att 3 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken till 4 kap. skall lyda "Kapitaltäckning m.m.",

 dels att det i lagen skall föras in en ny paragraf, 4 kap. 2 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 1 §12

Ett kreditmarknadsbolag får endast driva finansieringsverksamhet och verksamhet

som har ett naturligt samband därmed.

 Kreditmarknadsbolaget får, med iakttagande av vad som föreskrivs i detta

kapitel, i sin verksamhet bland annat

 1. låna upp medel, bland annat genom att ge ut obligationer eller andra

jämförbara fordringsrätter,

 2. lämna och förmedla kredit, bland annat i form av konsumentkredit, kredit

mot panträtt i fast egendom och i fordringar,

 3. medverka vid finansiering, bland annat genom att förvärva ford-ringar och

upplåta lös egendom till nyttjande (leasing),

 4. förmedla betalningar,

 5. tillhandahålla betalningsmedel,

 6. ikläda sig garantiförbindelser och göra liknande åtaganden,

 7. lämna ekonomisk rådgivning,

 8. förvara värdepapper,

 9. vara förvaringsinstitut för värdepappersfonder,

 10. medverka vid försäljning av försäkringstjänster,

 11. tillhandahålla inkassotjänster,

 12. tillhandahålla värdefackstjänster,

-------------------------------------------------------

 13. driva valutahandel 13. driva valutahandel,

under de förutsättningar som samt

föreskrivs i lagen

(1988:1385) om Sveriges

riksbank, samt

 14. lämna kreditupplysning under de förutsättningar som föreskrivs i

kreditupplysningslagen (1973:1173).

 15

 4 kap.

-------------------------------------------------------

 2 §

 Regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om ett

 kreditmarknadsbolags

 största tillåtna

 valutaposition.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 16

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:768) om

åtgärder mot penningtvätt

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

Bestämmelserna i denna lag gäller företag som driver

 1. bankrörelse och annan verksamhet som består i att från allmänheten låna upp

medel och att lämna krediter,

 2. livförsäkringsrörelse,

 3. verksamhet av det slag som beskrivs i 1 kap. 3 § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse,

-------------------------------------------------------

 4. verksamhet som står 4. verksamhet som står

under Finansinspektionens under Finansinspektionens

tillsyn och som tillsyn och som

huvudsakligen består i att huvudsakligen består i att

utföra en eller flera av de utföra en eller flera av de

verksamheter som anges i 3 verksamheter som anges i 3

kap. 1 § 2-12 lagen kap. 1 § 2-13 lagen

(1992:1610) om kreditmark- (1992:1610) om kreditmark-

nadsbolag. nadsbolag,

 5. verksamhet som kräver

 anmälan till

 Finansinspektionen enligt

 valutaväxlingslagen

 (1996:000).

 Lagen gäller endast sådan mot kunder inriktad verksamhet som avses i första

stycket och som bedrivs från ett fast driftställe i Sverige.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 17

3 Ärendet och dess beredning

Våren 1992 tillkallades med stöd av regeringens bemyndigande en särskild

utredare (lagmannen Anders Nordström) med uppdrag att utreda behovet av

normgivning och tillsyn inom vissa delar av betalningsväsendet.

 Den 30 maj 1994 överlämnade utredningen ett delbetänkande, Finansiella

tjänster i förändring (SOU 1994:66), som behandlar bl.a. inlåningsbegreppet i

bankrörelselagen och sådan finansieringsverksamhet som bedrivs i föreningsform.

Huvuddelen av utredningens förslag har efter remissbehandling lett till

lagstiftning (prop. 1995/96:74, bet. 1995/96:NU9, rskr. 1995/96:112).

Betänkandet innehåller också förslag till en reglering av valutaväxling. Även

denna del av betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanser finns i bilaga 1. En sammanställning av remissyttrandena finns

tillgänglig i lagstiftningsärendet (Fi94/1942).

 Riksbanken har kommit in till regeringen med en framställan om ändring av 22 b

§ lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank (riksbankslagen) avseende tillstånd för

valutahandel m.m. Riksbanken föreslår i skrivelsen att valutahandel skall få

bedrivas utan tillstånd av Riksbanken samt att sådan handel skall omfattas av

den grundläggande auktorisationen för banker och andra finansiella institut.

Företag som inte står under Finansinspektionens tillsyn eller har auktorisation

för valutahandel med allmänheten från tillsynsmyndighet inom det europeiska

ekonomiska samarbetsområdet, EES, skall enligt Riksbankens förslag inte få driva

valutahandel.

 Riksbanken har i en skrivelse i oktober 1995 återkommit till vissa frågor

kring avskaffandet av valutahandelstillstånden.

 Inom Finansdepartementet har utarbetats en promemoria som behandlar frågor om

valutaväxling och valutahandel. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning

över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena

finns i bilaga 3.

 I ärendet tas även upp några redaktionella ändringar i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 9 maj 1996 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Lagrådet har framfört vissa synpunkter på lagtexten. Regeringen har följt

Lagrådets förslag och synpunkter. Dessutom har vissa redaktionella ändringar

gjorts i lagtexten.

4 Bakgrund

Valutareglering infördes i Sverige sommaren 1939 genom valutalagen (1939:350).

Valutahandelstillstånd infördes 1969 som ett stöd för valutaregleringen.

Valutaregleringen, som i allt väsentligt avskaffades 1989, upprätthölls bl.a.

genom att de institut som erhållit valutahandelstillstånd hade ansvaret för att

betalningarna till och från utlandet var i enlighet med regleringen.

Valutahandelstillståndet innebar främst en auktorisation att handla med valutor

och utföra betalningar till och från utlandet. I tillstånden angavs också

Riksbankens rätt att reglera de s.k. valutabankernas positioner i valuta.

 Riksbankens tillstånd krävdes även för att bedriva handel med resevaluta och

en förutsättning för att sådant skulle beviljas var att syftet med verksamheten

var att växla pengar som var avsedda för reseändamål. I övrigt gjordes inte

någon närmare prövning vid tillståndsgivningen. Den som beviljades tillstånd

ålades skyldighet att iaktta bestämmelserna i valutaförordningen (1959:264) och

Riksbankens föreskrifter. I villkoren för valutahandelstillstånd föreskrevs att

försäljning av resevaluta till allmänheten fick ske endast om omständigheterna

inte motsade att valutan var avsedd för utlandsresa inom en näraliggande

framtid. Vidare fick försäljningsstället inneha resevalutor till belopp som vid

varje tillfälle kunde anses rimligt med hänsyn till normal nettotillgång.

Slutligen fick försäljningsstället inte inneha kontotillgodohavanden i utländsk

valuta. Även om dessa villkor gällde var det, i vart fall på senare tid,

underförstått att försäljningsstället för resevaluta inte förutsattes fråga

kunden om ändamålet med t.ex. ett köp av utländska sedlar, så länge volymen höll

sig under vissa gränser. Det tillstånd som försäljningsstället erhöll var inte

tidsbegränsat, men kunde återkallas för det fall att de föreskrivna villkoren

inte efterlevdes. Riksbanken utövade inte någon egentlig tillsyn över den

verksamhet som försäljningsställena bedrev. Det ålåg dock dessa att redovisa sin

handel med resevaluta.

 Vid halvårsskiftet 1990 ersattes valutalagen och valutaförordningen av lagen

(1990:749) om valutareglering (sedermera ersatt med lagen [1992:1602] om valuta-

och kreditreglering). Den nya lagen gav vissa möjligheter att tillgripa

reglerande åtgärder om vissa, strängt avgränsade, omständigheter förelåg, såsom

exempelvis krig eller krigsfara. Därmed upphörde det i valutaförordningen

angivna kravet på tillstånd för att bedriva rörelse med utländska

betalningsmedel för reseändamål. Samtidigt infördes i riksbankslagen ett krav på

Riksbankens tillstånd för att bedriva valutahandel med allmänheten. Ändringen

innebar, förutom att kravet på valutahandelstillstånd överfördes till

riksbankslagen, att den krets som kunde erhålla tillstånd utökades genom att

andra kreditinstitut än banker kunde få tillstånd att driva valutahandel med

allmänheten. För den som endast bedriver köp och försäljning av resevaluta

infördes inte något tillståndskrav.

 Med verkan från den 1 januari 1994 ändrades riksbankslagen, till följd av

Sveriges åtagande enligt EES-avtalet, så att utländska kreditinstitut som med

stöd av hemlandsauktorisation bedriver valutahandel med allmänheten får

ställning av auktoriserade valutahandlare. Mot bakgrund av detta ifrågasattes i

prop. 1992/93:89 (s. 122) om inte den grundläggande auktorisationen för svenska

banker och andra kreditinstitut borde innefatta rätt att även driva

valutahandel. Något sådant förslag lades dock inte fram i propositionen.

 Bankernas rätt att bedriva valutaväxlingsverksamhet reglerades tidigare i

bankrörelselagen (1987:617) genom att sådan verksamhet föll in under 2 kap. 1 §

andra stycket 1 bankrörelselagen, annan finansiell verksamhet som är förenlig

med inlåning . Numera anges i 2 kap. 2 § bankrörelselagen vilka verksamheter som

en bank får driva. I bestämmelsen föreskrivs att bank, utöver flera andra

verksamheter, även får tillhandahålla betalningsmedel (punkten 5) och driva

valutahandel under de förutsättningar som föreskrivs i riksbankslagen (punkten

15). Med stöd av bankoktrojen kan banker sålunda driva valutaväxlingsverksamhet

medan valutahandel fordrar tillstånd enligt riksbankslagen. Motsvarande

bestämmelser finns i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag (3 kap. 1 § andra

stycket 5 resp. 13). Med stöd av Finansinsinspektionens tillstånd att driva

finansieringsverksamhet kan således även ett kreditmark-nadsbolag driva

valutaväxlingsverksamhet medan valutahandeln fordrar tillstånd enligt

riksbankslagen. För värdepappersbolag gäller att valutahandel får drivas efter

tillstånd av Riksbanken enligt 22 b § riksbankslagen. Vad beträffar

valutaväxling så kan sådan verksamhet - som ett led i rörelsen - bedrivas av ett

värdepappersbolag som sidoverksamhet (3 kap. 4 § första stycket 6 lagen

[1991:981] om värdepappersrörelse). Tillståndet ges av Finansinspektionen.

5 Nuvarande ordning

5.1 Valutahandel

Valutamarknaden

Vid en diskussion om handeln med valuta bör man skilja mellan den handel som

sker på valutamarknaden, nämligen mellan främst banker, och de

valutaväxlingstjänster som banker och andra företag erbjuder bl.a. konsumenter.

Handeln på den internationella valutamarknaden omsätter dagligen mycket stora

belopp. Den dagliga omsättningen har 1995 uppskattats till ca 1 230 miljarder

amerikanska dollar (USD). Centrum för valutahandeln är London, New York och

Tokyo. Den totala omsättningen i Sverige i april samma år uppgick till 146

miljarder kronor (SEK).

 Valutamarknaden är en marknad med stor bredd och djup. På valutamarknaden

finns det många aktörer, affärerna är förenade med låga transaktionskostnader

och informationen om priserna är i det närmaste ögonblicklig. Aktörer på

valutamarknaden är i första hand stora, internationellt verksamma banker. För

att valutamarknaden skall fungera väl krävs att åtminstone några aktörer,

vanligtvis banker, fungerar som marknadsgaranter, dvs. anger kontinuerligt till

vilka priser man är villig att köpa eller sälja valutor. Andra aktörer på

valutamarknaden är värdepappersföretag, centralbanker och företag samt

institutionella investerare. Handeln med valuta sker avista eller med hjälp av

olika derivatinstrument, t.ex. terminer, svappar och optioner. Avslut på

valutamarknaden träffas vanligen direkt mellan parterna eller deras ombud utom i

de fall det är fråga om derivatinstrument som handlas på en derivatbörs.

 Valutahandeln domineras av stora banker som handlar med varandra och med

kunder. Handeln mellan bankerna brukar kallas interbankhandel. En väsentlig del

av denna handel har sin grund i kommersiella affärer. Ett företag kan genom sin

bank t.ex. vilja växla en exportinkomst i USD till SEK. Om banken då köper USD

av kunden innebär det att bankens innehav av USD ökar och att banken kan behöva

sälja USD till en annan bank för att skydda sig mot förluster om dollarn

försvagas. Även företag med internationella affärer vill vanligtvis skydda sig

mot valutakursförändringar, s.k. hedging. Om företaget skall få en intäkt eller

kostnad i utländsk valuta vid en viss framtida tidpunkt kan företaget genom sin

bank till en viss kostnad skydda sig genom en terminsaffär. En sådan

terminsaffär kan medföra att banken måste neutralisera sin position genom att i

sin tur ingå en terminsaffär med en annan aktör. En stor del av valutahandeln

utgör positionstagande som bygger på aktörernas bedömningar av en viss valutas

framtidsutsikter. En annan typ av affärer på valutamarknaden är s.k.

arbitrageaffärer som innebär att aktören försöker utnyttja tillfälliga

felprissättningar i marknaden.

 Ett av kännetecknen för valutamarknaden är att den är både gräns-överskridande

och nationell. Den internationella karaktären framgår tydligt av Riksbankens

undersökning av den svenska derivatmarknaden från 1993. Det året träffades drygt

80 procent av alla avistaaffärer med valuta i Sverige mellan en svensk och en

utländsk bank. För derivatinstrument var motsvarande siffra knappt 60 procent.

Från samma undersökning kan konstateras att kategorin övriga aktörer, t.ex.

företag, uppgav att de till drygt 90 procent var inriktade på att använda

derivatinstrument för att skydda andra positioner och endast fem procent av

deras verksamhet var motiverad av positionstagande. Den nationella karaktären

får valutamarknaden genom att affärerna avvecklas i det land valutan är utgiven.

Det innebär att i en affär USD - SEK, dollarledet avvecklas i USA medan

leveransen av svenska kronor sker i Sverige.

Valutahandelstillstånd

Enligt 22 b § riksbankslagen får valutahandel bedrivas endast med stöd av

tillstånd av Riksbanken. Detta innebär att all handel med valuta, utom köp och

försäljning av resevaluta, kräver Riksbankens tillstånd. Således måste

åtminstone den ena parten vid varje valutaaffär ha Riksbankens tillstånd att

driva valutahandel.

 Lagen skiljer mellan tillstånd för valutahandel och valutahandelstillstånd.

Ett tillstånd för valutahandel kan ges t.ex. till ett finansieringsföretag

(internbank) inom en större koncern som sköter sin valutahantering via detta

företag. Ett valutahandelstillstånd däremot avser valutahandel med allmänheten.

Riksbanken kan bevilja följande institut valutahandelstillstånd: banker,

kreditmarknadsbolag, värdepappersinstitut, Allmänna pensionsfonden,

försäkringsföretag med svensk koncession, hypoteksinstitutioner, Posten AB samt

vissa utländska företag. När Riksbanken prövar ansökan om auktorisation skall

det sökande institutets kompetens och soliditet samt allmänna lämplighet att

bedriva valutahandel beaktas. För att få valutahandelstillstånd skall institutet

bl.a. ha ett tillfredsställande internt system för bedömning, uppföljning och

kontroll av de risker som är förenade med valutahandeln. Institutet skall

skriftligen kunna dokumentera den långsiktiga policyn för strategi och typ av

verksamhet samt risk och delegationsordning. Det åligger institutets ledning att

se till att de tjänstemän som är verksamma i valutahandeln har kunskap om och

erfarenhet av valutamarknaden, kännedom om gällande regler samt insikt om de

krav som verksamheten ställer.

 Riksbankslagen medger två olika typer av valutahandelstillstånd. För-utom det

vanliga valutahandelstillståndet kan Riksbanken även utfärda ett tillstånd som

begränsas till viss valutahandel. Det begränsade valutahandelstillståndet

började användas under slutet av sommaren 1991. Bakgrunden till att det

begränsade valutahandelstillståndet infördes var att Riksbanken såg det som

önskvärt att kunna ge tillstånd till institut som ville ha möjlighet att

genomföra valutahandel med allmänheten endast i begränsad omfattning, t.ex.

genom att agera som valutaväxlande mellanhand vid handel med utländska

värdepapper. Denna valutahandel var att betrakta som valutahandel med

allmänheten och krävde följaktligen också tillstånd av Riksbanken.

 Ett institut som erhållit ett begränsat tillstånd kan inte erbjuda samtliga de

valutamarknadstjänster som ett institut med det allmänna tillståndet kan. På ett

företag med begränsat tillstånd kan Riksbanken ställa lägre krav på bl.a.

rapportering, erfarenhet och kompetens än på ett företag med vanligt

valutahandelstillstånd.

Auktoriserad valutahandlare

Den som har rätt att bedriva valutahandel med allmänheten kallas auktoriserad

valutahandlare. En auktoriserad valutahandlare skall dels bedriva handel i

utländska betalningsmedel med beaktande av kraven på kompetens, soliditet och

allmän lämplighet, dels förse Riksbanken med nödvändiga uppgifter.

 Före avvecklingen av valutaregleringen 1989 hade valutahandlaren ytterligare

en funktion. Valutahandlaren skulle då pröva att betalningar till och från

utlandet m.m. utfördes i enlighet med gällande valutarestriktioner. Sedan

valutaregleringen avskaffats gäller i stället att valutahandlaren skall vara väl

insatt i gällande bestämmelser. Ett sådant exempel är 22 § riksbankslagen som

innebär att företag som står under Finansinspektionens tillsyn skall till Riks-

banken lämna de uppgifter som Riksbanken anser nödvändiga för att dels följa

utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna, dels övervaka betalningssystemets

stabilitet.

 I samband med att valutaregleringen avskaffades infördes lagen (1990:750) om

betalningar till och från utlandet m.m. Lagen föreskrev att betalningar till och

från utlandet endast fick ske genom förmedling av en auktoriserad

valutahandlare. Syftet med den s.k. betalningslagen var att skapa en grund dels

för Riksbankens insamling av uppgifter för betalningsbalansstatistiken, dels för

skattemyndigheternas kontroll av utlandstransaktioner. Betalningslagen upphörde

att gälla i och med utgången av år 1992.

Valutalimiter

Förutom att auktorisera institut att bedriva valutahandel med allmänheten har

reglerna beträffande valutahandelstillstånd till syfte att begränsa

valutahandlarnas valutaexponering genom att bestämma s.k. limitbelopp.

Limitbeloppens storlek relateras i normalfallet till institutets kapitalbas; ju

större kapitalbas, desto större limitbelopp.

 Det finns två möjliga skäl för valutalimiter. För det första innebär en

valutalimit en begränsning av valutahandlarens valutaexponering och därmed

minskad risk för att valutakursförändringar skall orsaka valutahandlaren stora

förluster, vilka ytterst kan hota institutets solvens. För det andra begränsas

institutens möjligheter att ta valutapositioner. Därmed kan limiterna fylla en

valutapolitisk funktion genom att bidra till stabilitet på valutamarknaden och

förhindra omfattande valutaflöden eftersom valutahandlarnas möjligheter att, i

tider av valutaoro, förändra sitt innehav av utländsk valuta begränsas.

 I Sverige används i dag limiterna uteslutande för det förstnämnda syftet, att

begränsa den totala riskexponeringen i ett finansiellt institut. Det är

Riksbanken som, i samband med att valutahandelstillstånd meddelas, bestämmer

valutalimiterna. Riksbankens limiter anger dels att den totala

valutaexponeringen maximalt får uppgå till +/- 20 % av institutets kapitalbas,

dels att valutaexponeringen i varje enskild valuta maximalt får uppgå till +/-

10 % av institutets kapitalbas.

Riksbankens och Finansinspektionens övervakningsroller

Riksbanken övervakar valutahandlarnas agerande och risktagande på

valutamarknaden. Detta sker genom att Riksbanken på grundval av bl.a. rapporter

från instituten fortlöpande och regelbundet utvärderar valutahandlarens agerande

för att kontrollera att de krav som anges i valutahandelstillståndet uppfylls.

Dessutom kan Riksbanken, som nyss nämnts, begränsa institutets

valutariskexponering genom att bestämma limitbelopp. Finansinspektionen

övervakar, sedan den 1 januari 1996, att alla banker, kreditmarknadsbolag och

värdepappersbolag uppfyller reglerna om kapitalkrav för valutakursrisker enligt

lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag. Enligt dessa regler skall instituten som huvudregel ha en

kapitalbas som bl.a. täcker de risker de utsätts för i sin totala verksamhet

till följd av valutakursförändringar. Riksbanken och Finansinspektionen överva-

kar således delvis samma område.

 Efter anmodan av Riksbanken skall ett institut som står under tillsyn av

Finansinspektionen, enligt 22 § riksbankslagen, till Riksbanken lämna de

uppgifter som Riksbanken anser nödvändiga för att följa utvecklingen på valuta-

och kreditmarknaderna. Vidare är den som utfört en valutatransaktion skyldig att

till Riksbanken lämna de uppgifter och för Riksbanken visa upp de handlingar

beträffande transaktionen som behövs som underlag för Riksbankens

betalningsstatistik. Enligt 22 a § riks-bankslagen skall Riksbanken på begäran

tillhandahålla skattemyndigheter uppgifter som rör betalningar till eller från

utlandet, om det behövs för myndigheternas kontroll av skatter eller avgifter.

Riksbanken skall även tillhandahålla tullmyndigheter uppgifter som finns hos

Riksbanken och som rör betalningar för import eller export av varor.

5.2 Valutaväxling

I svensk rätt skiljer man mellan handel med resevaluta och annan valutahandel.

Skillnaden mellan dessa verksamheter är, som tidigare berörts, att handeln på

valutamarknaden avser stora belopp och sker mellan banker och andra finansiella

institut samt deras kunder. När det gäller handel med resevaluta talar man ofta

om valutaväxling.

 För att bedriva köp och försäljning av resevaluta krävs i regel inte något

särskilt tillstånd. Sådan verksamhet kan därför bedrivas exempelvis av bank

eller annat kreditinstitut, Posten AB eller valutaväxlingsföretag. För

värdepappersbolag krävs Finansinspektionens tillstånd för att som sidoverksamhet

få bedriva valutaväxlingstransaktioner som ett led i värdepappersrörelsen (3

kap. 4 § första stycket 6 lagen om värdepappersrörelse). Under senare tid har

valutaväxling i ökad utsträckning kommit att bedrivas av företag som är

fristående från banker och andra kreditinstitut. Gemensamt för de fristående

valutaväxlingsföretagen är att de inte står under Finansinspektionens tillsyn.

 Den verksamhet som förekommer vid valutaväxling kan jämföras med försäljning

av en vara, där varan utgörs av sedlar, mynt eller resecheckar. Någon

beloppsbegränsning eller skyldighet att kontrollera syftet med

valutaväxlingsverksamheten finns inte för dessa företag.

 Verksamheten - såväl den som bedrivs av bankerna som av de fristående

valutaväxlingsföretagen - är av förhållandevis begränsad omfattning. Enligt

Betaltjänstutredningens delbetänkande (s. 317) finns det omkring 15-20 företag i

Sverige som ägnar sig åt valutaväxling. Vissa av företagen har

valutaväxlingsverksamhet som huvudsaklig näring, medan andra driver

växlingsverksamheten som ett komplement till en annan huvudsaklig näring. Sedan

tillståndskravet för köp och försäljning av resevaluta avskaffades den 1 juli

1990, sker en allt större andel av valutaväxlingen hos andra företag än hos dem

som har valutahandels-tillstånd. Orsaken till denna förskjutning är bl.a. att

valutaväxlingsföretagen aktivt har marknadsfört sin verksamhet och har kunnat

erbjuda valutaväxling till konkurrenskraftiga priser.

 Enligt Riksbankens betalningsbalansstatistik uppgick försäljningen år 1994 av

utländska sedlar till totalt 12 823 miljoner kronor. Samma år köptes utländska

sedlar för sammanlagt 9 793 miljoner kronor. Det kan noteras att

valutaväxlingsföretagen på senare år fått en större andel av försäljningsvolymen

än tidigare.

5.3 Penningtvätt

Med penningtvätt förstås åtgärder som företas i syfte att dölja eller omsätta

vinningen från brottslig verksamhet. Tvättning av pengar har visat sig främja

uppkomsten av organiserad brottslighet. Detta gäller i första hand

narkotikahandeln.

 Inom EU finns ett direktiv om åtgärder för att förhindra att det finansiella

systemet används för tvättning av pengar (91/308/EEG). Syftet med direktivet är

att hindra att den frihet för kapitalrörelser och den frihet att tillhandahålla

finansiella tjänster som hör till ett finansiellt integrerat Europa utnyttjas

för penningtvätt. Om ett institut som verkar på den finansiella marknaden

utnyttjas för tvättning av pengar kan detta allvarligt äventyra sundheten och

stabiliteten i det ifrågavarande institutet och minska allmänhetens förtroende

för det finansiella systemet.

 Direktivet har genomförts i Sverige genom lagen (1993:768) om åtgärder mot

penningtvätt (penningtvättslagen), som trädde i kraft den 1 januari 1994. Enligt

1 § har lagen till syfte att förhindra sådana åtgärder med avseende på egendom

som har förvärvats genom brott som kan medföra att denna egenskap hos egendomen

döljs, att den brottslige får möjlighet att undandra sig rättsliga påföljder

eller att återskaffandet av egendomen försvåras samt sådana åtgärder som

innefattar förfogande över och förvärv, innehav eller brukande av egendomen

(penningtvätt).

 Lagen omfattar i dag företag som driver bankrörelse, livförsäkringsrörelse,

värdepappersrörelse eller verksamhet enligt lagen om kreditmark- nadsbolag.

Företag som, utan att falla in under någon av dessa kategorier, bedriver

valutaväxlingsrörelse och valutahandel omfattas däremot inte av lagens

bestämmelser.

 Enligt 3 § får företag som omfattas av lagens tillämpningsområde inte medvetet

medverka vid transaktioner avseende medel som kan antas härröra från brottsliga

förvärv av allvarligare slag. Med sådant förvärv avses förvärv genom brott där

fängelse i mer än sex månader ingår i straffskalan.

 Företag som omfattas av lagens tillämpningsområde skall kräva att kunden

legitimerar sig när en affärsförbindelse inleds. Därmed avses ett

affärsförhållande av mer stadigvarande slag och exempelvis inte att en person

vid ett enstaka tillfälle växlar sedlar eller mynt. Identitetskontroll skall

alltid utföras vid transaktioner som överstiger 110 000 kronor. Detsamma gäller

om transaktionen inte överstiger detta belopp men kan antas ha samband med en

annan transaktion och tillsammans med denna överstiger beloppet. Om summan inte

är känd vid tidpunkten för en transaktion skall identiteten kontrolleras så

snart summan överstiger det angivna värdet. Identitetskontroll behöver dock inte

utföras beträffande företag som omfattas av lagens tillämpningsområde enligt 2 §

första stycket, om företaget är hemmahörande inom EES. Detsamma gäller om

transaktionen görs till ett konto som tillhör någon vars identitet tidigare har

kontrollerats enligt denna lag.

 Identitetskontroll skall enligt 7 § alltid ske om det kan antas att en

transaktion avser medel som härrör från ett brottsligt förvärv av allvarligare

slag. Vid bedömningen av om transaktionen är av sådant slag skall dess art och

omfattning beaktas, men även andra omständigheter som t.ex. kundens uppträdande.

Med transaktionens art avses sättet på vilket transaktionen genomförs och med

omfattningen beloppets storlek.

 Enligt 9 § skall företagen granska alla transaktioner avseende medel som kan

antas härröra från brottsliga förvärv av allvarligare slag och anmäla tveksamma

transaktioner till Rikspolisstyrelsen eller den polismyndighet som regeringen

bestämmer; i praktiken finanspolisen. Om anmälan sker skall företaget enligt

förbudsregeln i 3 § avstå från att utföra transaktionen. Skyldigheten att lämna

uppgifter enligt 9 § bryter tystnadsplikten i bl.a. 1 kap. 10 §

bankrörelselagen, dvs. bestämmelsen om banksekretess. När upplysningar lämnas

med stöd av lagen skall detta nämligen enligt 10 § inte betraktas som brott mot

någon sekretessregel, om den som lämnade uppgiften hade anledning att räkna med

att uppgifterna borde lämnas.

 Om Finansinspektionen vid en inspektion av ett företag eller på annat sätt får

kännedom om transaktioner avseende medel som kan antas härröra från brottsliga

förvärv av allvarligare slag, skall inspektionen, enligt 12 §, underrätta

finanspolisen om transaktionerna.

 Företaget skall ha rutiner till förhindrande av att företaget utnyttjas för

transaktioner som har samband med brottsliga förvärv. Företaget skall svara för

att de anställda får information och utbildning för ändamålet.

Finansinspektionen har genom föreskrifter och allmänna råd angett vilka rutiner

som skall följas och vilken information och utbildning som skall tillhandahållas

(FFFS 1994:9 och 10).

 Lagen innehåller inte någon sanktionsbestämmelse mot den som bryter mot lagens

bestämmelser. Det förutsätts att bestämmelserna skall kunna upprätthållas med

stöd av arbetsrättslig lagstiftning och de avtal som träffats på arbetsrättens

område samt med hjälp av det sanktionssystem som Finansinspektionen förfogar

över i sin tillsynsverksamhet.

 Regeringen har i november 1995 tillkallat en utredare för att undersöka vilka

åtgärder som kan och bör vidtas för att effektivisera bekämpningen av

penningtvätt (dir. 1995:132). I uppdraget ingår att utvärdera bl.a. om även

icke-finansiella verksamheter bör omfattas av penningtvättslagstiftningen samt

om ändring bör ske av straff- resp. sekretesslagstiftningen.

6 Överväganden

6.1 Behovet av reglering av valutaväxling och

valutahandel

Regeringens förslag: En valutaväxlingslag införs. Syftet med lagregleringen är

att förhindra att företag som driver sådan rörelse utnyttjas för penningtvätt.

Lagen föreslås även innehålla en bestämmelse om konsumentskydd.

 Kravet på tillstånd att bedriva valutahandel i riksbankslagen avskaffas.

Riksbanken skall dock även fortsättningsvis ha ansvar för översynen av penning-

och valutamarknadernas funktionssätt.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget om

införande av en valutaväxlingslag. Riksskatteverket, Konkurrensverket och

Sveriges Advokatsamfund har dock avstyrkt förslaget och anfört att

penningtvättsfrågorna och konsumentskyddsaspekterna vid valutaväxling kan

hanteras inom ramen för befintlig lagstiftning. Finansinspektionen har avstyrkt

att ett värdepappersbolag efter tillstånd av inspektionen skall få driva

valutahandel. Inspektionen har ansett att ett sådant bolag, även i

fortsättningen, bara skall få driva valutahandel efter särskilt tillstånd från

inspektionen och endast om det ingår som ett led i rörelsen.

 Skälen för regeringens förslag: Det kan finnas skäl för att all valutahandel

skall vara reglerad. Ett syfte med en reglering kan vara att begränsa

valutahandlarnas riskexponering och därmed risken för att valutakursrörelser

skall orsaka valutahandlaren stora förluster. Eftersom valutahandel i de flesta

fall drivs av institut, framför allt banker, vars solvensproblem kan leda till

allvarliga systemstörningar, skulle en bristfällig kontroll kunna vara

äventyrlig. Som senare kommer att framgå i avsnitt 6.5 får Finansinspektionen,

för de valutahandlare som är underkastade regler om kapitalkrav, meddela

föreskrifter om största tillåtna valutaposition. Att inspektionen ges möjlighet

att meddela sådana föreskrifter är emellertid inte i sig ett tillräckligt skäl

för att valutahandel skall vara lagreglerad, eftersom nödvändig tillsyn och

behövliga inskränkningar i dessa fall kan stödjas på annan reglering.

 Det kan också hävdas att en reglering behövs för att bidra till att

valutahandeln har ett långsiktigt syfte och bedrivs seriöst. Det är viktigt, för

konsumenter såväl som för näringslivet och för samhällsekonomin i stort, att

valutahandeln sköts på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt. När det gäller

valutahandel - som inte utgör handel med utländska sedlar och mynt samt

resecheckar utställda i utländsk valuta - föreligger sällan ett

konsumentförhållande så som det definieras i konsumentlagstiftningen. Något

regleringsbehov för konsumentskydd föreligger därför inte för denna typ av

handel. När det gäller valutahandel som riktar sig till näringslivet torde man

kunna utgå från att det jämställda partsförhållandet i allt väsentligt

garanterar att valutahandlare som inte uppfyller kraven på sakkunnighet och

omdömesgillhet får svårt att finna en marknad. Det är således inte av allmänna

sundhetsskäl motiverat med en särskild reglering av detta slag av valutahandel.

Ytterligare ett skäl till reglering kan vara det behov av information om

valutahandeln som Riksbanken behöver. Riksbanken har infört ett s.k. "primary

dealer-system" på valutamarknaden, dvs. ett system som motsvarar det som finns

på den svenska penningmarknaden. Systemet med primary dealers, som trädde i

kraft den 1 januari 1995, innebär att Riksbanken träffar avtal med institut som

är aktiva på valutamarknaden. Genom avtalen tillförsäkras Riksbanken den

information om valutahandeln som kan anses nödvändig. Att Riksbanken behöver in-

formation är således inte numera ett skäl för en reglering.

 När det gäller valutaväxling motiverades tidigare kravet på tillstånd för köp

och försäljning av valuta för reseändamål med att det var nödvändigt att

kontrollera att valuta inte fördes ut ur Sverige under sken av att den var

avsedd för resevaluta, trots att den var avsedd för annat ändamål. Efter

avvecklingen av valutaregleringen finns inte anledning att av valutapolitiska

skäl införa krav på tillstånd för att bedriva köp och försäljning av resevaluta.

Däremot finns det - till skillnad mot vad som gäller vid handel på

valutamarknaden - behov av regler som bidrar till konsumentskyddet vid

valutaväxling (se vidare avsnitt 6.4).

 Slutligen kan ett skäl för reglering vara att företag som driver såväl

valutaväxling som valutahandel kan utnyttjas för penningtvätt. Det kan befaras

att illegala transaktioner söker sig till verksamheter som inte omfattas av

penningtvättslagens tillämpningsområde. Detta gäller i första hand sådana

företag vars verksamhet vänder sig till den stora allmänheten och består i att

bedriva handel med utländska sedlar och mynt samt resecheckar i utländsk valuta.

Det är angeläget att förhindra att dessa företag utnyttjas och etableras i pen-

ningtvättssyfte. Banker, livförsäkringsbolag, kreditmarknadsbolag och

värdepappersbolag omfattas redan av penningtvättslagen. I den mån andra företag

bedriver valutaväxling bör dessa därför omfattas av det regelverk som avser att

förhindra eller försvåra penningtvätt.

 Att motverka att företag utnyttjas för penningtvätt får anses vara ett

tillräckligt skäl för att införa en viss reglering av valutaväxling. Vissa skäl

finns även, som nyss nämnts, för att införa regler för valutaväxling som

befrämjar konsumenternas ställning.

 När det gäller valutahandel skulle det enda skälet för en lagreglering vara

att motverka att företag som bedriver sådan verksamhet utnyttjas för

penningtvätt. Samtliga företag som har valutahandelstillstånd enligt

riksbankslagen omfattas dock redan i dag av penningtvättslagens bestämmelser.

Behovet av en reglering av valutahandeln av den anledningen kan därför för

närvarande inte anses föreligga. Om det i framtiden skulle visa sig uppstå ett

behov av att reglera valutahandeln utifrån ett penningtvättsperspektiv får saken

tas upp till ny bedömning.

 Med hänsyn till vad som sagts ovan, finns det inte längre några skäl att

upprätthålla krav på tillstånd att bedriva valutahandel och inte heller någon

anledning att införa någon annan form av reglering av denna verksamhet. Banker

och kreditmarknadsbolag kommer därför framdeles att få driva valutahandel med

stöd av den grundläggande auktorisationen utan något särskilt tillstånd. För

värdepappersbolag utgör valutahandel en sidoverksamhet som bolagen hittills har

fått bedriva med tillstånd av Riksbanken. Enligt regeringens förslag kommer

värdepappersbolag i fortsättningen, efter särskilt tillstånd av inspektionen,

att ha möjlighet att driva sådan handel. Det finns enligt regeringens mening

inte anledning att, som Finansinspektionen föreslagit, nu införa strängare krav

för dessa bolag än för banker och kreditmarknadsbolag. Såsom Lagrådet har på-

pekat är avsikten inte att uttrycket valutahandel, vare sig i bankrörelselagen

eller i annan lagstiftning där uttrycket förekommer, skall inbegripa sådan

handel som omfattas av den föreslagna valutaväxlingslagen.

 Några remissinstanser har ansett att penningtvättsfrågor och konsu-

mentskyddsaspekter vid valutaväxling kan hanteras inom ramen för befintlig

lagstiftning. Mot detta kan följande anföras. Samtliga företag som omfattas av

penningtvättslagen står under Finansinspektionens tillsyn enligt den

lagstiftning som gäller för resp. företag. Penningtvättslagen innehåller inte

några bestämmelser som möjliggör för inspektionen att ingripa mot penningtvätt i

dessa företag utan det förutsätts att sådana ingripanden görs inom ramen för

inspektionens tillsynsansvar enligt den lagstiftning som gäller för resp.

institut. Det räcker därför inte att endast låta penningtvättslagen omfatta även

valutaväxlingsföretag, eftersom möjlighet att ingripa mot dessa då saknas. Det

skulle krävas ytterligare ändringar av penningtvättslagen för att åstadkomma

nödvändiga ingripandemöjligheter. Penningtvättslagen är dock som nämnts ovan (se

avsnitt 5.3) föremål för utredning och i avvaktan på resultatet av den finns det

inte skäl att göra några omfattande ändringar i lagen. Regeringen anser på grund

därav att det finns anledning att införa en särskild valutaväxlingslag som gör

det möjligt för Finansinspektionen att ingripa mot företag som driver

valutaväxlingsrörelse och därvid inte beaktar penningtvättslagens bestämmelser.

I den bör även konsumentskyddsreglerna tas in.

Riksbankens ansvarsområde för valutahandel

Riksbankens och Finansinspektionens ansvarsområden överlappar till en del

varandra. Finansinspektionens tillsynsansvar, såvitt gäller bankerna, anges i 7

kap. bankrörelselagen. Vid denna tillsyn skall Finansinspektionen tillse att en

sund utveckling av verksamheten främjas. För detta ändamål är inspektionen

behörig att t.ex. begära in upplysningar, företa undersökningar, förordna

revisorer och sammankalla styrelsen i ett institut under tillsyn. Riksbanken, å

andra sidan, ansvarar enligt riksbankslagen för valuta- och kreditpolitiken och

skall främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. Riksbanken skall vidare

följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna samt vidta erforderliga

penningpolitiska åtgärder.

 Av det nu anförda följer, beskrivet i allmänna termer, att Finansinspektionen

har ansvaret för tillsynen av enskilda institut medan Riksbanken har ett

övergripande ansvar för översynen av penning- och valutamarknadernas

funktionssätt. Väl fungerande marknader är nämligen en förutsättning för

Riksbankens möjligheter att bedriva en effektiv penning- och valutapolitik.

 Detta innebär att Riksbanken fortlöpande skall följa utvecklingen på mark-

naden. Riksbanken har ett ansvar för att främja att det finansiella systemet kan

klara allvarliga störningar. Det är således det finansiella systemet och dess

marknader som omfattas av Riksbankens marknads-övervakning och inte primärt

enskilda institut. Riksbanken har dock behov av att fortlöpande få tillgång till

viss information från större marknadsaktörer. Sådan information inhämtar

Riksbanken numera genom de kontakter banken har med sina "primary dealers" samt

med bankerna i deras egenskap av låntagare i Riksbanken. Därutöver sker visst

informationsutbyte mellan Finansinspektionen och Riksbanken till följd av allmän

samverkan myndigheterna emellan (se t.ex. 6 § förvaltningslagen [1986:233]) och

på grund av specifikt lagstadgad skyldighet. Detta informationsutbyte har

hittills varit tillfyllest för att Riksbanken skall kunna bedriva sin översyn på

ett tillfredsställande sätt och något behov av ändring i detta avseende

föreligger inte heller nu.

 Som redan framgått föreslås att kravet på tillstånd att bedriva valutahandel

avskaffas. Riksbanken bör således inte längre ha något ansvar för

tillståndsgivning och tillsyn över valutahandlare. Ansvaret för den övergripande

bevakningen av penning- och valutamarknadernas funktionssätt bör dock även i

fortsättningen ligga hos Riksbanken.

6.2 Definition av valutaväxlingsrörelse

Regeringens förslag: I den nya lagen definieras valutaväxlingsrörelse som

yrkesmässig handel med utländska sedlar och mynt samt resecheckar utställda i

utländsk valuta.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Finansinspektionen har påpekat att den föreslagna

definitionen är dels för vid, eftersom den omfattar all slags handel med

utländsk valuta, dels för snäv, då valutaväxling även sker till svenska kronor.

Rikspolisstyrelsen och Finansinspektionen har ifrågasatt om inte definitionen

även bör omfatta andra betalningsinstrument än de uppräknade.

 Skälen för regeringens förslag: Frågan om vad som skall avses med

valutaväxling bör bedömas med utgångspunkt från vad som tidigare föreskrevs om

köp och försäljning av resevaluta samt hur valutaväxlingsverksamheten i dag

faktiskt bedrivs.

 Riksbankslagen och Riksbankens föreskrifter innehåller inte någon definition

av begreppet resevaluta. Ledning kan sökas i Riksbankens numera upphävda

föreskrifter om tillämpningen av valutaförordningen. I dessa definierades

resevaluta som betalningsmedel, avsedda för direkt betalning av reseutgifter.

Med reseutgifter avsågs dels valutainlännings utgifter för uppehållskostnader

och inköp för personligt bruk under vistelse utomlands, dels valutautlännings

motsvarande utgifter i Sverige. Till reseutgifter hänfördes även resterande

köpeskilling för en vara, som under utrikes resa inköpts för personligt bruk och

införts eller skulle införas till Sverige inom sex månader efter köpet av varan,

utgifter för köp av möbler och andra inventarier till bostad i utlandet samt

avgifter för deltagande i undervisning eller konferens i utlandet. Till

reseutgifter hänfördes dock inte utgifter för inköp i kommersiellt syfte samt

finansiella placeringar, såsom insättning på bankkonto i vissa fall eller

förvärv av värdepapper eller fastighet.

 Resevaluta fick enligt föreskrifterna utgöras av utländska betalningsmedel,

svenska sedlar och mynt samt checkar och andra penninganvisningar, som löd på

svenska kronor och som utställts eller överlåtits av Riksbanken eller

försäljningsställe för resevaluta.

 Den valutaväxling som för närvarande sker av företag som är fristående från

bankerna, har sannolikt ett flertal olika syften, varav ett är att

tillhandahålla resevaluta. Eftersom det inte längre finns någon begränsning vad

gäller det belopp som får föras in resp. ut ur Sverige och inte heller någon

begränsning vad gäller beloppets användning, är det emellertid inte som tidigare

lämpligt att definiera begreppet valutaväxling med ledning av om handeln avser

köp och försäljning av resevaluta eller valuta för annat ändamål. Syftet med

valutaväxlingstransaktionen har numera ingen egentlig betydelse.

 Det finns företag som i samband med betalningsförmedling utför

valutaväxlingstransaktioner. Förutom banker och Posten kan som exempel nämnas

från banker och andra kreditinstitut fristående företag som tillhandahåller

finansiella och kommunikativa tjänster för enskilda individer och företag över

hela världen och som är ett internationellt nätverk för förmedling av

betalningstransaktioner. Betalningstransaktionen går till så att en person gör

en kontant inbetalning av det belopp som skall skickas jämte en avgift på

företagets kontor i ett land. Mottagaren i det andra landet kan sedan hämta ut

pengarna mot uppvisande av legitimation eller angivande av ett särskilt

lösenord. Risken för att penningtvätt förekommer vid dessa valutatransaktioner

torde vara lika stor som vid valutaväxling. Betaltjänstutredningen har i

slutbetänkandet Betaltjänster (SOU 1995:69) utrett de olika typerna av

betalningsförmedling som i dag förekommer på marknaden. Eftersom betänkandet är

föremål för behandling inom regeringskansliet, finns det för närvarande inte

anledning att här föreslå någon särskild reglering på detta område.

 I promemorian har föreslagits att definitionen av valutaväxlingsrörelse bör

innefatta yrkesmässig verksamhet som består av köp och försäljning av utländska

sedlar och mynt samt resecheckar som är utställda i utländsk valuta.

 Finansinspektionen har å ena sidan ansett att denna definition är för vid

eftersom den omfattar all handel med utländsk valuta, dvs. även sådan

valutahandel som enligt förslaget i fortsättningen skall kunna bedrivas utan

tillstånd. Regeringen anser dock att den valutahandel som för närvarande kräver

tillstånd är sådan handel som sker mellan de stora aktörerna på marknaden och

knappast torde utföras med fysiska betalningsmedel såsom sedlar, mynt och

resecheckar. Å andra sidan har inspektionen påpekat att definitionen är alltför

snäv då valutaväxling även sker till svenska kronor. Med handel avses, enligt

regeringens uppfattning, både köp och försäljning av utländska mynt, sedlar och

resecheckar utställda i utländsk valuta. Definitionen omfattar därför även

försäljning av svenska kronor mot betalning i utländsk valuta i form av sedlar,

mynt och resecheckar.

 Vid köp av utländska mynt, sedlar eller resecheckar kan betalning ske med

exempelvis check eller bankkort.

 Finansinspektionen och Rikspolisstyrelsen har påpekat att även andra

betalningsinstrument kan förekomma vid valutaväxling. Som exempel på dessa har

nämnts bl.a. elektroniska tjänster samt postväxlar och andra former av checkar

än resecheckar. I avvaktan på beredningen av det ovannämnda slutbetänkandet om

betaltjänster finner regeringen inte anledning att i detta sammanhang gå närmare

in på dessa frågor.

6.3 Tillstånd eller anmälningsskyldighet

Regeringens förslag: Valutaväxling som bedrivs i väsentlig omfattning skall

endast få bedrivas efter anmälan till Finansinspektionen. Inspektionen skall

föra ett register över de företag som driver sådan verksamhet. Från kravet på

anmälningsplikt görs undantag för de företag som redan omfattas av

penningtvättslagen.

 Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt promemorians

förslag om införande av anmälningsplikt för företag som driver

valutaväxlingsrörelse. Riksskatteverket, Rikspolisstyrelsen och Bankföreningen

har i den delen avstyrkt förslaget och ansett att företag som driver

valutaväxlingsrörelse skall ha tillstånd av Finansinspektionen och ställas under

dess tillsyn. Konkurrensverket har å sin sida påpekat att en auktorisation

skulle inskränka näringsfriheten för valutaväxlingsföretagen och därmed verka

konkurrenshämmande. Finansinspektionen och Kammarrätten i Sundsvall har påtalat

att det bör klargöras huruvida begreppet företag även skall avse fysiska

personer. Kammarrätten och Riksskatteverket har också påpekat att ett enhetligt

begrepp för företag som driver valutaväxlingsrörelse bör användas i lagtexten.

 Betaltjänstutredningens förslag: Utredningen har föreslagit att valu-

taväxlingsrörelse som är av väsentlig omfattning skall få bedrivas endast

efter tillstånd av Finansinspektionen och att annan valutaväxlingsrörelse skall

anmälas till inspektionen. Förslaget motiveras med att det genom krav på

tillstånd ges förutsättningar att pröva verksamhetsförutsättningarna i betydligt

större utsträckning än vad som är möjligt om verksamheten endast anmäls för

registrering. Utredningen anser också att möjligheten att förhindra etableringar

som kan utnyttjas för penningtvätt och att i övrigt se till att

valutaväxlingsrörelse bedrivs i seriösa former är väsentligt större om tillstånd

att bedriva valutaväxlingsrörelse krävs i stället för enbart anmälan. Vidare

föreslås att företag som har fått valutaväxlingstillstånd skall ställas under

Finansinspektionens tillsyn.

 Skälen för regeringens förslag: Huvudsyftet med att ha en reglering för

företag som driver valutaväxlingsrörelse är att komma till rätta med

penningtvättsproblematiken. Det syftet uppnås genom att låta penningtvättslagen

även omfatta sådana företag. Någon form av kontroll är emellertid nödvändig dels

för att kunna kontrollera vilka företag som penningtvättslagen är tillämplig på,

dels för att tillse att lagen efterföljs.

 Ett sätt att kontrollera vilka företag som driver valutaväxlingsrörelse och

tillse att penningtvättslagen efterlevs är att införa krav på särskilt tillstånd

(auktorisation). Auktorisationslagstiftning används i sammanhang där viktiga

samhällsintressen anses motivera en inskränkning av principen om näringsfrihet.

Auktorisationslagstiftningen på den finansiella marknaden är förenad med en

omfattande tillsyn. Ett institut som står under Finansinspektionens tillsyn

skall lämna inspektionen de upplysningar om sin verksamhet och därmed

sammanhängande omständigheter som inspektionen begär. När inspektionen anser det

nödvändigt, får undersökning genomföras hos dessa företag. Inspektionen har

också stora möjligheter att ingripa mot banker och andra kreditinstitut som inte

följer de författningar som reglerar företagens verksamhet eller föreskrifter

som meddelats med stöd av sådan författning. I sista hand kan tillståndet att

driva verksamhet återkallas.

 Samtliga företag som för närvarande omfattas av lagen om åtgärder mot

penningtvätt står antingen under Finansinspektionens tillsyn eller, om det rör

sig om ett utländskt företag, under tillsyn av motsvarande tillsynsmyndighet i

hemlandet. Det kan ifrågasättas om faran för penningtvätt är ett tillräckligt

skäl för att låta alla företag som driver valutaväxlingsrörelse omfattas av krav

på tillstånd och därmed sammanhängande tillsyn. Ett alternativ till

auktorisationskravet är att införa skyldighet för företagen att anmäla sin

verksamhet för registrering.Såsom konstaterats ovan (se avsnitt 6.1), anses

sådana från banker och andra kreditinstitut fristående företag som driver

valutaväxlingsrörelse inte kunna påverka det finansiella systemets stabilitet

och de behöver därför från systemskyddssynpunkt inte ställas under tillsyn. Att

företagen nu föreslås bli skyldiga att tillämpa penningtvättslagens bestämmelser

vid sin verksamhet motiverar enligt regeringens mening inte införandet av en

lagstiftning som innebär att dessa företag ställs under samma omfattande tillsyn

som gäller för banker och andra kreditinstitut. Det gäller åtminstone innan

erfarenhet vunnits av ett mindre ingripande system. Efterlevnaden av den

konsumentskyddsregel som föreslås beträffande valutaväxling kräver inte heller

att en tillståndplikt införs för dessa företag. Det får därför anses

tillräckligt att skyldighet införs för dessa företag att anmäla sin verksamhet

till Finansinspektionen.

 Tre remissinstanser har varit kritiska till förslaget om anmälningsskyldighet.

Riksskatteverket är i princip av den uppfattningen att tillståndsskyldighet

skall införas för den som driver valutaväxlingsrörelse. Om förslaget om

anmälningsskyldighet genomförs, anser verket att det är angeläget att följa

utvecklingen av dessa företag. Rikspolisstyrelsen har uppgett att det ur

penningtvättssynpunkt är av stor betydelse att de som hanterar stora

kontantbelopp åt andra har vandelsprövats och att de står under ständig tillsyn.

Internationella erfarenheter har, enligt Rikspolisstyrelsen, visat att just

valutaväxling och de andra tjänster som valutaväxlingskontoren erbjuder, på ett

mycket effektivt sätt utnyttjas för att dölja pengarnas ursprung.

Rikspolisstyrelsen har därför ansett att lösningen skulle vara att införa förbud

mot valutaväxling hos annan än den som är auktoriserad samt att kontanter som

växlats trots förbudet skall behandlas på samma sätt som varor som utsatts för

varusmuggling. Bankföreningen har hänvisat till sitt yttrande över

Betaltjänstutredningens delbetänkande och anfört att all valutaväxlingsrörelse,

oavsett omfattning, skall kräva tillstånd av Finansinspektionen och stå under

dess tillsyn.

 Regeringen har som ovan nämnts tillkallat en utredare för att undersöka vilka

åtgärder som kan och bör vidtas för att effektivisera bekämpningen av

penningtvätt (se avsnitt 5.3). I uppdraget ingår bl.a. att kartlägga i vilken

omfattning penningtvätt förekommer. Regeringen förutsätter att utredaren i

samband därmed behandlar frågan om införande av särskilda regler om tillstånd

och tillsyn för valutaväxlingsföretagen. Liknande frågeställningar kan komma upp

i andra verksamheter som utredaren har att granska. I avvaktan på resultatet av

kartläggningen, anser regeringen av de skäl som tidigare angetts, att det för

närvarande inte finns anledning att införa tillståndsplikt för valutaväxlings-

företag.

 Bestämmelserna i penningtvättslagen är tillämpliga på företag som driver

rörelse enligt 2 §. De verksamheter som räknas upp där fordrar

Finansinspektionens tillstånd för att få bedrivas och består därför uteslutande

av juridiska personer. När det gäller valutaväxlingsrörelse bedrivs sådan

verksamhet i första hand av juridiska personer, men det finns inget som hindrar

att den bedrivs av fysiska personer. Begreppet företag i valutaväxlingslagen

skall alltså tolkas vidsträckt och omfatta såväl juridiska som fysiska personer

vilka driver valutaväxlingsrörelse. En jämförelse kan göras med konkurrenslagen

(1993:20) där begreppet näringsidkare numera ersatts med företag varmed

avses en juridisk eller fysisk person som driver verksamhet av ekonomisk eller

kommersiell natur. Begreppet företag i penningtvättslagen kommer följaktligen, i

samband med att lagen blir tillämplig på valutaväxlingsrörelse, också att

omfatta fysiska personer som driver sådan verksamhet.

Utformning av anmälningsskyldigheten

Remissinstanserna: Riksskatteverket, Kammarrätten i Sundsvall och Bankföreningen

har pekat på att tolkningssvårigheter beträffande uttrycket verksamhet som

bedrivs i väsentlig omfattning kan komma att uppstå. Valutaspecialisten har

ansett att valutaväxlingslagen inte kommer att uppfylla sitt syfte att förhindra

penningtvätt om inte samtliga som driver valutaväxlingsverksamhet omfattas av

lagen. Riksskatteverket och Bankföreningen har anfört att det enligt förslaget i

promemorian överlåts åt de enskilda företagen att själva avgöra om

valutaväxlingsrörelsen är av sådan omfattning att anmälningsskyldighet

föreligger.

 Skälen för regeringens förslag: De företag som omfattas av den nya lagen

kommer i princip att ha skyldighet att anmäla sin verksamhet för registrering.

Det finns emellertid anledning att ifrågasätta om samtliga företag som driver

valutaväxlingsrörelse skall underkastas anmälningsplikt.

 En fråga som uppkommer är huruvida företag som omfattas av ett

auktorisationskrav i någon av de finansiella lagarna och driver valutaväxling

även skall vara anmälningsskyldiga enligt den nya lagen. Utgångspunkten måste

här vara att de företag som redan omfattas av penningtvättslagen inte skall vara

anmälningsskyldiga enligt den nu föreslagna lagen. Anmälningsplikt bör sålunda

inte föreligga för företag som driver bankrörelse och annan verksamhet som

består i att från allmänheten låna upp medel och lämna krediter. Detsamma gäller

företag som driver livförsäkringsrörelse eller värdepappersrörelse enligt 1 kap.

3 § lagen om värdepappersrörelse. Slutligen bör undantag från anmälningsplikten

göras för företag som driver verksamhet som står under Finansinspektionens

tillsyn och som huvudsakligen består i att utföra en eller flera av de

verksamheter om anges i 3 kap. 1 § 2-13 lagen om kreditmarknadsbolag. Undantaget

från anmälningsplikten omfattar såväl de svenska som de utländska företag som

penningtvättslagen är tillämplig på.

 Valutaväxlingsrörelse kan bedrivas i stor omfattning och utgöra företagets

huvudsakliga verksamhet eller bedrivas i mindre omfattning av t.ex. hotell eller

butiker. Det finns inte anledning att införa anmälningsskyldighet för företag

där valutaväxlingen bedrivs i mycket liten utsträckning och endast utgör ett

komplement till en annan huvudsaklig verksamhet. Den valutaväxling som bedrivs

av sådana företag torde sällan omfatta några större belopp. Risken för

penningtvätt kan därför inte anses vara lika stor i dessa företag. Å andra sidan

kan det förekomma att ett företag bedriver valutaväxling vid sidan av en annan

huvud-saklig verksamhet, men att valutaväxlingsrörelsen ändå bedrivs i så stor

omfattning att den är betydande. I sådana företag kan risken för penningtvätt

anses vara lika stor som i företag som bedriver valutaväxling som huvudsaklig

verksamhet. Avgörande för om anmälningsskyldighet skall föreligga bör därför

vara huruvida företaget driver valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning.

 I promemorian uppgavs att vad som är väsentlig omfattning inte kunde anges i

absoluta tal utan fick avgöras från fall till fall. Flera remissinstanser har

pekat på tolkningssvårigheter beträffande uttrycket väsentlig omfattning .

Kammarrätten i Sundsvall förordar att det i första hand i lagtexten

beloppsmässigt i relation till omsättningen av valutaväxlingsverksamheten anges

vad som utgör verksamhet som bedrivs i väsentlig omfattning eller att det i

varje fall genom uttalanden i förarbetena eller på annat lämpligt sätt ges

största möjliga vägledning för den praktiska tillämpningen av bestämmelsen.

 Betaltjänstutredningen föreslog i sitt delbetänkande att en beloppsmässig

distinktion skulle göras mellan valutaväxlingsföretag som var tillstånds- resp.

anmälningspliktiga. Förslaget möttes av kritik från flera remissinstanser.

Regeringen finner inte heller att en beloppsmässig avgränsning av vad som skall

anses utgöra verksamhet som bedrivs i väsentlig omfattning bör göras i

lagtexten.

 De företag som föreslås omfattas av lagen och kan sägas driva valutaväxling i

väsentlig omfattning är i första hand de som driver sådan rörelse som

huvudsaklig verksamhet. Det gäller i princip oavsett storleken på rörelsen. Även

företag som huvudsakligen driver annan verksamhet kan emellertid anses driva

anmälningspliktig valutaväxling trots att den i det enskilda företagets fall är

av mindre omfattning i relation till företagets totala verksamhet. Det är svårt

att sätta några fasta gränser för när verksamheten i dessa fall skall anses vara

väsentlig. En viss ledning kan eventuellt erhållas genom att jämföra med andra

valutaväxlare på marknaden. Vid bedömningen bör också syftet med

valutaväxlingslagen vägas in, dvs. förhindrandet av att valutaväxlarna utnyttjas

för penningtvätt. En sidoverksamhet av mindre omfattning torde normalt löpa en

lägre risk att utsättas för försök till penningtvätt. Detta gäller särskilt om

endast mer begränsade belopp mottas för växling. Hur små belopp det i sådana

fall skall vara fråga om är svårt att ange och får avgöras av den praxis som så

småningom kommer att utarbetas av Finansinspektionen eller, vid överklagande, av

allmän förvaltningsdomstol. Regeringen anser dock att växling av summor under

fem tusen kronor torde falla inom ramen för vad som avses med begränsade belopp.

Det kan emellertid variera från fall till fall, exempelvis beroende på vad den

huvudsakliga verksamheten består av. En prövning får således göras i varje

enskilt fall och vid tveksamhet kan företaget kontakta Finansinspektionen för

att få dess syn på frågan.

 Det åligger visserligen företag som driver valutaväxlingsrörelse i väsentlig

omfattning att göra en anmälan därom till Finansinspektionen, men om

inspektionen uppmärksammar att ett företag driver sådan rörelse, bör den ha

möjlighet att begära upplysningar av företaget i syfte att utröna om rörelsen

bedrivs i sådan omfattning att anmälningsskyldighet föreligger. Det ankommer

därför i sista hand på inspektionen - eller vid överklagande, på allmän

förvalningsdomstol - att avgöra vad som skall anses utgöra verksamhet som

bedrivs i väsentlig omfattning.

Föreläggande att inkomma med anmälan m.m.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall och Riksskatteverket har anfört att

det av lagtexten bör framgå att ett företag som driver verksamhet som är

anmälningsskyldig utan att göra en anmälan därom, först bör föreläggas att

inkomma med en sådan innan ett föreläggande om att upphöra med verksamheten

meddelas.

 Skälen för regeringens förslag: Ett företag som driver sådan verksamhet som

enligt valutaväxlingslagen omfattas av anmälningsskyldighet men underlåter att

göra anmälan, bör av Finansinspektionen kunna föreläggas att inkomma med en

anmälan. Detta bör, såsom ett par remissinstanser påpekat, även framgå av

lagtexten. Om anmälan inte görs, skall inspektionen kunna förelägga företaget

att upphöra med verksamheten.

 För det fall inspektionen misstänker att ett företag, som inte har anmält sin

verksamhet till registret, driver anmälningspliktig valutaväxlingsrörelse bör

inspektionen ges möjlighet att inhämta upplysningar i syfte att ta reda på om

anmälningsskyldighet föreligger.

 Om företaget, trots föreläggandet, underlåter att lämna upplysningar, bör

inspektionen kunna presumera att anmälningsskyldig valutaväxling bedrivs och ha

möjlighet att förelägga företaget att upphöra med verksamheten. Det ankommer i

sådana fall på företaget att bevisa att icke-anmälningspliktig verksamhet

bedrivs.

 För att föreläggandena skall bli effektiva bör inspektionen ha möjlighet att

förena dem med vite.

Efterlevnaden av penningtvättslagen

Remissinstanserna: Rikspolisstyrelsen har ansett att ett föreläggande att

upphöra med verksamheten inte kan anses tillräckligt kraftfullt för att avhålla

någon från att utnyttja valutaväxlingskontoren för penningtvätt.

 Skälen för regeringens förslag: I penningtvättslagen finns inte några

bestämmelser om sanktioner mot de företag som omfattas av lagen men underlåter

att följa bestämmelserna däri. I stället ankommer det på Finansinspektionen att

vid brott mot penningtvättslagen vidta erforderliga åtgärder enligt

bestämmelserna i de lagar som reglerar resp. verksamhet.

 Syftet med att ha en reglering beträffande valutaväxlingsrörelse är i första

hand att de företag som driver denna typ av verksamhet skall tillämpa lagen om

åtgärder mot penningtvätt. Till skillnad mot vad som gäller banker och andra

institut som faller under penningtvättslagens tillämpningsområde och som står

under Finansinspektionens tillsyn, är det beträffande de här aktuella företagen

emellertid inte meningen att inspektionen skall vidta några aktiva åtgärder,

exempelvis platsundersökningar, i syfte att utreda om företagen tillämpar

penningtvättslagens regler och andra bestämmelser på ett tillfredsställande sätt

eller för den delen själva ägnar sig åt penningtvätt. Om Finansinspektionen på

annat sätt, t.ex. genom tips från allmänheten eller från andra företag, får kän-

nedom om att ett företag som driver valutaväxlingsrörelse utför transaktioner

avseende medel som kan antas härröra från brottsliga förvärv av allvarligare

slag, skall dock inspektionen naturligtvis i enlighet med 12 §

penningtvättslagen underrätta finanspolisen om transaktionerna.

 De företag som efter anmälan hos Finansinspektionen registreras för

valutaväxling bör dock som sagt vara skyldiga att driva verksamheten i enlighet

med bestämmelserna i bl.a. penningtvättslagen. Företagen skall ha rutiner till

förhindrande av att de utnyttjas för transaktioner som har samband med

brottsliga förvärv och skall exempelvis ha rutiner som säkerställer att

anställda får den information och utbildning om penningtvättsfrågor som är

behövlig. Om det finns anledning att anta att ett företag inte följer de rutiner

som framgår av penningtvättslagen eller av inspektionens föreskrifter, bör

inspektionen ha möjlighet att begära upplysningar från företaget så att

förhållandena kan klarläggas. Om företaget underlåter att lämna sådana, bör

inspektionen kunna förelägga företaget att upphöra med verksamheten.

 Om inspektionen skulle finna att ett företag bryter mot en bestämmelse i

penningtvättslagen eller en föreskrift som har meddelats med stöd av den lagen

bör Finansinspektionen kunna förelägga företaget att vidta rättelse. Om rättelse

inte sker bör inspektionen kunna förelägga företaget att upphöra med

verksamheten.

 Enligt Rikspolisstyrelsens bedömning är ett föreläggande från Finans-

inspektionen att upphöra med verksamheten, även om det skulle förenas med vite,

inte tillräckligt kraftfullt för att avhålla någon från att utnyttja

valutaväxlingskontoren för penningtvätt. Det får antas att Rikspolisstyrelsen

härmed avser att den eller de som har kontrollen över ett valutaväxlingskontor

använder detta i något slag av penningtvättsverksamhet. I dessa fall är det

emellertid inte i första hand ingripandemöjligheterna i valutaväxlingslagen som

blir aktuella utan de bestämmelser i brottsbalken som sanktionerar sådana

förfaranden som kan betecknas som penningtvätt, dvs. häleribestämmelserna i

nionde kapitlet brottsbalken.

 I vissa fall skulle det kunna tänkas förekomma att ett företag, trots

upprepade förelägganden, fortsätter att bryta mot bestämmelserna i pen-

ningtvättslagen. Det kan då finnas anledning att misstänka att penningtvätt

förekommer och inspektionen skall i sådana fall enligt 12 § penningtvättslagen

underrätta Rikspolisstyrelsen eller finanspolisen därom. Ett systematiskt

åsidosättande av penningtvättslagens bestämmelser kan, om förutsättningarna i

9 kap. 6 och 7 §§ brottsbalken är uppfyllda, vara straffbart som häleri,

häleriförseelse eller medverkan till sådant brott. Om möjlighet att meddela

näringsförbud för den som har gjort sig skyldig till sådan brottslighet finns

bestämmelser i lagen (1986:436) om näringsförbud.

6.4 Konsumentskydd vid valutaväxling

Regeringens förslag: I den nya lagen införs en bestämmelse om att ett företag

som driver valutaväxlingsrörelse är skyldigt att informera om tillämpade

växelkurser och avgifter samt tillhandahålla avräkningsnota. Av avräkningsnotan

skall framgå företagets namn, växelkurs samt de avgifter som tas ut av

valutaväxlingsföretaget.

 Om ett företag underlåter att lämna sådan information, skall

marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Behovet av en konsumentskyddsregel

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt förslagen. Sveriges

Advokatsamfund har påpekat att konsumentskyddssynpunkter är tillgodosedda genom

den lagstiftning som redan finns beträffande varor och tjänster. Konsumentverket

har anfört att en närmare redogörelse för tydlighetskravet bör göras genom en

hänvisning till prisinformationslagen och med angivande av några exempel på när

tydlighetskravet kan anses uppfyllt. Riksskatteverket har ansett att det av

avräkningsnotan även bör framgå namn och adress på utställaren eller annan

uppgift genom vilken denne kan identifieras. Av kontrollskäl borde, enligt Riks-

skatteverket, även uppgifter om köparen framgå.

 Skälen för regeringens förslag: I Sverige har tidigare behovet av

konsumentskyddande reglering beträffande valutaväxling inte varit så påtagligt,

eftersom sådan verksamhet huvudsakligen har bedrivits av banker vilka omfattas

av regler till skydd för konsumenten. Med hänsyn till att

valutaväxlingsverksamhet under senare år i allt större omfattning har kommit att

bedrivas av företag utanför banksektorn, finns anledning att överväga om det

inte föreligger behov av att införa grundläggande konsumentregler för denna

verksamhet.

 Behovet av reglering är främst föranlett av konsumentens behov att erhålla

tydlig information om aktuella avgifter och växelkurser. Konsumenten bör även ha

rätt att vid varje växlingstransaktion erhålla kvitterad avräkningsnota med

uppgift om bl.a. växelkurs. Det bör således finnas klara och tydliga regler om

vilka villkor som gäller i samband med valutaväxling.

 Internationellt, såväl inom EU som i det nordiska samarbetet, har beslut

tagits om att prioritera konsumentskyddet på det finansiella området. I Sverige

har under senare år en rad reformer genomförts för att stärka konsumenternas

ställning på området finansiella tjänster. Införandet av konsumentkreditlagen

(1992:830) och skuldsaneringslagen (1994:334) har stärkt konsumenternas

ställning i samband med kreditgivning. Lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i

konsumentförhållanden som trädde i kraft den 1 januari 1995 omfattar även

finansiella tjänster.

 I den finansiella lagstiftningen finns några exempel på specifikt kon-

sumentskyddande regler t.ex. i lagen (1995:1571) om insättningsgaranti och lagen

om värdepappersrörelse. I övrigt är även de regler som syftar till att

säkerställa de finansiella företagens soliditet och begränsa deras risktagande,

så att företagen kan infria sina förpliktelser, förstås av väsentlig betydelse

för såväl konsumenter som andra kunder hos de finansiella företagen.

Konsumentintressena i övrigt tillvaratas bl.a. genom att det i tillsynsreglerna

föreskrivs att kreditinstituten skall driva en sund verksamhet. Med stöd av

detta sundhetskriterium skall Finansinspektionen tillse att skyddet för

konsumenterna efterlevs. För att tillgodose detta syfte har inspektionen

exempelvis utfärdat allmänna råd om information för inlåningskonton m.m. Som

tidigare berörts, föreslås det emellertid inte att valutaväxlingsrörelse skall

stå under Finansinspektionens tillsyn. Något sundhetskriterium föreslås inte

heller för denna verksamhet.

 Frågan är då om det i den marknadsrättsliga lagstiftningen finns regler som

tillgodoser behovet av konsumentskydd vid valutaväxling. Den 1 januari 1996

trädde en ny marknadsföringslag (1995:450) i kraft. I 4 § i den nya lagen finns

en allmän bestämmelse enligt vilken näringsidkaren vid marknadsföring skall

lämna sådan information som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt.

Lagen innehåller också bestämmelser som kan tillämpas om en näringsidkare

använder sig av otillbörlig marknadsföring.

 Prisinformationslagen (1991:601) omfattar i princip alla typer av varor och

tjänster som en näringsidkare marknadsför till en konsument. Lagens syfte är att

främja god prisinformation till konsumenter. I lagen regleras bl.a. när och hur

prisinformation skall lämnas samt var skriftlig prisinformation skall anges.

Information om priset för en bestämd tjänst skall enligt 13 § lämnas lätt

tillgänglig eller i omedelbar anslutning till den plats där näringsidkaren

bedriver sin rörelse eller marknadsföring. Bestämmelserna i såväl

marknadsföringslagen som prisinformationslagen torde vara tillämpliga vid

prisinformation avseende valutaväxlingstjäns-ter. Regleringen är emellertid

allmänt hållen och inte direkt avpassad för behovet av information vid

valutaväxling. Regeringen anser därför att konsumentskyddssynpunkterna vid

valutaväxling bör tillgodoses på ett tydligare sätt än genom befintlig

lagstiftning.

 Det är angeläget att klara och tydliga regler skapas för att näringsidkare och

konsumenter skall veta förutsättningarna för valutaväxlings-transaktioner. De

konsumenträttsliga reglerna bör därför anges i en särskild lagbestämmelse.

Bestämmelsen bör ange att företag som bedriver valutaväxlingsrörelse tydligt

skall informera kunden om de växelkurser och avgifter som tillämpas samt

tillhandahålla avräkningsnota vid varje växlingstransaktion. Även namnet på

valutaväxlingsföretaget kan vara av betydelse för kunden och bör, såsom

Riksskatteverket föreslagit, framgå av avräkningsnotan. Något skäl att ställa

krav på uppgift om köparen på avräkningsnotan finner regeringen emellertid inte

föreligga. När det gäller tolkningen av kravet på tydlig information, hänvisas

till författningskommentaren.

 Någon begränsning av konsumentskyddsregeln till att avse endast

anmälningspliktiga företag föreslås inte. Konsumentskyddsintresset är lika stort

vid all valutaväxling och bestämmelsen kommer således även att omfatta företag

som driver valutaväxlingsrörelse som bisyssla. Även de företag som undantas från

anmälningsplikt enligt 2 § bör omfattas av konsumentskyddsregeln.

Överträdelse av konsumentskyddsregeln

Skälen för regeringens förslag: Enligt 15 § marknadsföringslagen kan en

näringsidkare som underlåter att lämna information som är av särskild betydelse

från konsumentsynpunkt åläggas att lämna informationen. Åläggandet skall förenas

med vite. Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen har rätt att meddela

informationsåläggande.

 Prisinformation enligt prisinformationslagen anses vara sådan information som

är av särskild betydelse för konsumenterna (prop. 1990/91:171 s. 20). Även den

information om valutaväxling som här föreslås gälla måste anses vara av särskild

betydelse för konsumenterna. Följden av underlåtenhet att rätta sig efter

informationsregeln i den nya lagen bör därför bli ett åläggande om att lämna

sådan information. Marknadsföringslagens handläggningsregler bör därvid

tillämpas.

6.5 Största tillåtna valutapositioner

Regeringens förslag: Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får meddela föreskrifter om största tillåtna valutapositioner

för banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag förutom att det i

promemorian föreslås att Finansinspektionen skall meddela föreskrifter om

största möjliga valutapositioner.

 Remissinstanserna: Finansinspektionen har ansett att den bör ha möjlighet att

utforma reglerna om ett instituts största tillåtna valutaposition, men att det

är olämpligt att i lag reglera att den skall meddela sådana föreskrifter. Det

skulle, enligt inspektionens mening, vara mer ändamålsenligt om bestämmelsen

utformas så att inspektionen får föreskriva om ett instituts största tillåtna

valutapositioner. Bankföreningen har anfört att Finansinspektionens föreskrifter

om valutapositioner inte skall behöva gälla för alla institut, utan endast i de

fall befintliga regler om kapitalkrav bedöms otillräckliga.

 Skälen för regeringens förslag: Regler om valutalimiter, dvs. regler om hur

stora valutapositioner ett institut får ta, kan komma i fråga av olika

anledningar. Valutapolitiska skäl har tidigare haft stor betydelse för

användningen av valutalimiter. Efter avvecklingen av valutaregleringen har dessa

skäl minskat i betydelse. De argument som nu kan anföras för författningsmässiga

regler om största tillåtna valutaposition för banker, kreditmarknadsbolag och

värdepappersbolag är hänförliga till behov av att begränsa omfattningen av de

valutakursrisker som instituten ikläder sig.

 Flera olika metoder kan användas för att begränsa valutakursrisker. De

valutalimiter som Riksbanken för närvarande tillämpar, och som har sitt ursprung

från valutaregleringens tid, innebär att den totala valutapositionen maximalt

får uppgå till +/- 20 % av ett instituts kapitalbas, oberoende av vilka andra

slags risker institutet har i sin rörelse. En annan metod för att begränsa

valutakursrisker är att använda kapitalkravsregler. I det fallet skall

institutet ha en kapitalbas som täcker både de valutakursrisker som institutet

tar på sig och andra slags risker, såsom kreditrisker m.m.

 Riksdagen har, genom bestämmelsen i 4 kap. 8 § lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag,

antagit regler som innebär att ett företag skall ha en kapitalbas som täcker

valutakursrisker (prop. 1994/95:50, bet. 1994/95:NU12, rskr. 1994/95:164).

 Bestämmelsen bygger på ett direktiv om kapitalkrav för värdepappersföretag och

kreditinstitut, 93/6/EEG. Ett institut skall, enligt bestämmelsen, ha en

kapitalbas som täcker de valutakursrisker som det är utsatt för i hela sin

verksamhet i placeringar och åtaganden på valutamarknaden. Kapitalkravet får

enligt huvudregeln bestämmas enligt en av två angivna metoder. Enligt den ena

metoden skall kapitalkravet motsvara 8 % av den del av institutets totala

nettoposition i utländsk valuta som överstiger 2 % av institutets kapitalbas.

Den andra metoden innebär att kapitalkravet fastställs enligt en

simuleringsmetod där data över tidigare valutakursutveckling används för att

bestämma kapitalkravets storlek. Genom en bestämmelse i 4 kap. 9 § samma lag har

även getts utrymme för att, efter medgivande av Finansinspektionen, använda

annan metod vid beräkning av kapitalkravet för valutakursrisker än de som nu

nämnts (prop. 1995/96:62, bet. 1995/96:NU8, rskr. 1995/96:110). Reglerna om

kapitalkrav för valutakursrisker trädde i kraft den 1 januari 1996.

 I samband med att regler om kapitalkrav för valutakursrisker har införts kan

frågan ställas om det finns skäl att ha regler om hur stora valutapositioner ett

institut får ikläda sig.

 Såväl regler om kapitalkrav för valutakursrisker som regler om största

tillåtna valutapositioner kan användas för att begränsa risken för att ett

finansiellt företag skall råka i solvensproblem på grund av förluster på

valutapositioner. Kapitalkravsregler innebär att risken för solvensproblem

begränsas genom att företaget måste ha ett visst eget kapital för att få ikläda

sig valutakursrisker, medan regler om största tillåtna valutapositioner

begränsar risken för att företaget får solvensproblem genom att direkt begränsa

valutapositionernas maximala storlek och därmed begränsa hur stora förluster som

positionerna kan ge.

 För institut som, i förhållande till sin kapitalbas, tar begränsade valu-

takursrisker torde de gällande reglerna om kapitalkrav för valutakursrisker

utgöra ett tillräckligt skydd mot att valutakursförluster skulle hota ett

instituts ekonomiska ställning. Detta gäller särskilt om den totala

nettopositionen i valuta är väl diversifierad på ett antal olika valutaslag. För

ett sådant företag ger en stor kursrörelse på valutamarknaden inte upphov till

alltför betydande förluster. Även om kursrörelsen skulle vara större än 8 %, och

därmed det kapitalkrav för valutakursrisker som gäller inte skulle vara

tillräckligt för att med fullständig visshet säkerställa att företagets

kapitalbas kan absorbera förlusten utan att företagets totala kapitaltäckning

underskrider det lagstadgade kravet, så kommer ändå förlusten på

valutapositionen vara av liten betydelse för företagets finansiella ställning i

stort.

 För institut som tar mycket stora valutakursrisker, i förhållande till

storleken på institutets kapitalbas kan å andra sidan konsekvenserna bli

betydligt större av att kapitalkravet för valutakursrisker kan vara otill-

räckligt för att absorbera de förluster som stora valutakursrörelser ger upphov

till. En ofördelaktig valutakursrörelse på mer än 8 % skulle kunna försätta ett

sådant institut i allvarliga solvensproblem.

 En analogi kan här göras med reglerna om kapitalkrav och stora exponeringar

för kreditrisker. Kapitalkravet för kreditrisker innebär att institutet skall ha

en kapitalbas på minst 8 % i förhållande till de kredit-risker institutet påtar

sig. Dessutom gäller att en enskild kreditrisk inte får vara större än 25 % av

kapitalbasen. Därigenom säkerställs att ett fallisemang hos en enda kund inte

får alltför stor betydelse för kreditinstitutets solvens. För kreditrisker

gäller således både ett kapitalkrav och en begränsning av hur stora enskilda

risker som får tas. På motsvarande sätt kan en regel om största tillåtna

valutaposition användas som komplement till reglerna om kapitaltäckning för

valutakursrisker för att säkerställa att valutakursrörelser inte får alltför

stor betydelse för ett instituts ställning.

 Det sagda talar för att det kan finnas skäl att överväga införandet av regler

om största tillåtna valutapositioner trots att regler för kapitaltäckning av

valutakursrisker har införts. Sådana regler skulle kunna utformas så att de inte

upplevs som ett hinder i den vanliga affärsverksamheten.

 Finansinspektionen har tillsyn över banker, kreditmarknadsbolag och

värdepappersbolag. Inspektionen ansvarar för kontroll av att kapital-

kravsreglerna, bl.a. reglerna vad gäller valutakursrisker, följs. Eftersom

Riksbanken, enligt förslaget, inte längre skall utfärda valutahandelstill-stånd

bör regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen

bemyndigas att föreskriva om ett instituts största tillåtna valutaposition.

 I promemorian har det föreslagits att Finansinspektionen, efter regeringens

bemyndigande, skall för banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag

meddela föreskrifter om största möjliga valutapositioner. Finansinspektionen har

i sitt remissyttrande anfört att en utvärdering bör göras av effekterna av

gällande kapitaltäckningsregler för att pröva om motiv finns för en fortsatt

tillämpning av valutalimiter. En sådan utvärdering bör analysera i vilken grad

inspektionen bör fastställa valutalimiter eller om ansvaret för dessa, liksom

för andra risklimiter, bör åvila instituten. Inspektionen anser att den bör ha

möjlighet att utforma reglerna om instituts största tillåtna valutapositioner

såväl i enskild valuta som på aggregerad nivå. Däremot anser inspektionen att

det vore olämpligt att i lag reglera att inspektionen skall meddela föreskrifter

om största tillåtna valutapositioner. Enligt Bankföreningen skall Finansinspek-

tionens föreskrifter om valutapositioner inte behöva gälla för alla institut,

utan endast i de fall befintliga regler om kapitalkrav bedöms otillräckliga.

Bankföreningen föreslår därför att det i de aktuella paragraferna införs en

dispensregel, som innebär att inspektionen om särskilda skäl föreligger skall

kunna meddela undantag från föreskrifterna om valutapositioner.

 Kapitaltäckningsreglerna kan, som nämnts ovan, vara otillräckliga för ett

institut med, i förhållande till sin kapitalbas, mycket stora valuta-

kursexponeringar. Innan ställning tas till om några ytterligare begräns-

ningsregler behövs bör dock, såsom Finansinspektionen anfört i sitt

remissyttrande, först en utvärdering göras av effekterna av gällande

kapitaltäckningsregler. Inspektionen bör därför, utifrån de rapporter om

kapitaltäckning för valutakursrisker som instituten skall ge in till inspek-

tionen, följa utvecklingen och om behov visar sig föreligga, ha möjlighet att

komplettera dessa kapitaltäckningsregler med bestämmelser om högsta tillåtna

valutapositioner. Finansinspektionen bör därför, efter regeringens bemyndigande,

få meddela föreskrifter om valutapositioner.

 Föreskrifterna bör kunna konstrueras så att de inte utgör en begränsning för

den verksamhet som berörda institut normalt bedriver utan enbart utgör en

säkerhetsspärr som förhindrar ett företag att påta sig valutapositioner som är

stora i förhållande till företagets finansiella styrka.

 De eventuella reglerna om valutapositioner kan även fortsättningsvis utformas

så att ett instituts största tillåtna valutaposition bestäms till en andel av

institutets kapitalbas. Samma andel bör naturligen gälla för alla institut.

Något behov av att pröva om särskilda regler skall gälla för vissa institut,

eller att införa en dispensregel, kan inte anses föreligga.

 Finansinspektionen bör ha frihet att bestämma om sådana regler skall innehålla

både en begränsning av positioner i enskilda valutor och en begränsning av den

totala valutapositionen. Finansinspektionen bör även ha frihet att bestämma hur

stora valutapositioner, i förhållande till kapitalbasen, instituten bör få ta. I

ljuset av det nya syftet med ifrågavarande regleringsmöjlighet bör inspektionen

kunna sätta andra gränser för största tillåtna valutapositioner än de som för

närvarande medges enligt Riksbankens valutalimiter.

7 Övriga frågor

Regeringens förslag: Begreppet valutahandlare i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter ersätts med uttrycket den som driver

valutahandel .

 Sekretess införs hos Finansinspektionen för sådan uppgift om enskilds

ekonomiska eller personliga förhållanden, vilken på begäran har lämnats av

valutaväxlingsföretaget.

 Promemorians förslag: Promemorian innehåller inte någon ändring i lagen om

självdeklaration och kontrolluppgifter. I övrigt överensstämmer promemorians

förslag med regeringens.

7.1 Skattekontroll

Remissinstanserna: Riksskatteverket anser att uttrycket valutahandlare i lagen

om självdeklaration och kontrolluppgifter bör ersättas med ett annat,

förslagsvis den som bedriver handel med valuta .

 Skälen för regeringens förslag: Det föreslagna avskaffandet av 22 b §

riksbankslagen påverkar inte skattemyndigheternas möjlighet till skattekontroll.

Enligt 22 och 22 a §§ riksbankslagen föreligger en skyldighet för den som har

utfört en valutatransaktion samt för den för vars räkning transaktionen har

utförts att lämna uppgifter till Riksbanken. Dessa uppgifter kan därefter på

begäran överlämnas till skattemyndigheter om det behövs för kontroll av skatter

eller avgifter.

 Uttrycket valutahandlare förekommer i lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter. Enligt förarbetena till den lagen avses därmed auktoriserad

valutahandlare enligt 22 b § riksbankslagen. Regeringen föreslår, i och med att

begreppet auktoriserad valutahandlare försvinner, att uttrycket valutahandlare

i lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter ersätts med den som driver

valutahandel .

7.2 Sekretess

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har framfört några synpunkter på

förslaget om ändring i sekretesslagen.

 Skälen för regeringens förslag: I 8 kap. 5 § första stycket sekretesslagen

regleras sekretess i statliga myndigheters verksamhet, som består i

tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet,

värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet. Den myndighet som i första hand

åsyftas är Finansinspektionen.

 I paragrafens tredje stycke behandlas sekretess i Finansinspektionens

verksamhet, som består i övervakning enligt insiderlagen (1990:1342). Enligt den

lagen har styrelseledamöter, ledande befattningshavare m.fl. en

anmälningsskyldighet i fråga om sitt innehav av fondpapper. Uppgifterna tas in i

ett offentligt register, insiderregistret. Det åligger Finansinspektionen att

övervaka efterlevnaden av lagen. Inspektionen har också rätt att få de uppgifter

den behöver för sin utredning, om det finns anledning anta att någon handlat i

strid med ett förbud mot insiderlagen. Sekretessen omfattar endast uppgifter som

på begäran har lämnats av någon som är uppgiftsskyldig. Syftet med bestämmelsen

är att skydda de uppgifter som lämnas i samband med att inspektionen utnyttjar

sin frågerätt enligt 18 § insiderlagen. Om uppgifterna rör någon annan än den

uppgiftsskyldige, gäller absolut sekretess. Sekretesskyddet omfattar uppgifter

om både ekonomiska och personliga förhållanden. Om uppgifterna rör den

uppgiftsskyldige själv, gäller enligt andra meningen sekretessen med ett rakt

skaderekvisit, dvs. det råder en presumtion för offentlighet. Det krävs dessutom

att sekretessen inte motverkar syftet med uppgiftsskyldigheten.

 Regeringen har föreslagit att företag som har anmält sin verksamhet enligt

valutaväxlingslagen skall lämna Finansinspektionen de upplysningar som behövs

för att inspektionen skall kunna kontrollera att penningtvättslagen efterlevs.

Är det osäkert om anmälningsskyldighet föreligger beträffande viss verksamhet,

skall inspektionen ha möjlighet att förelägga den som driver rörelsen att lämna

de upplysningar om verksamheten som behövs för att bedöma om så är fallet. I

samband med att valutaväxlingsföretagen lämnar sådana uppgifter till

inspektionen, kan det tänkas att uppgifter om t.ex. en privatpersons identitet i

samband med en valutaväxlingstransaktion yppas. För att skydda uppgifter om

tredje mans ekonomiska och personliga förhållanden som kan tänkas framkomma, bör

sådana uppgifter omfattas av sekretess. I likhet med vad som gäller för

uppgifter som erhållits med stöd av insiderlagen, bör absolut sekretess gälla

för dessa uppgifter. För uppgifter som rör valutaväxlingsföretaget självt, bör

ett rakt skaderekvisit gälla i enlighet med det som gäller i paragrafens andra

mening.

 Finansinspektionen skall enligt regeringens förslag ha en form av övervakande

roll när det gäller de anmälningspliktiga valutaväxlingsföretagen.

Sekretesskyddet för de uppgifter som inspektionen kan komma att få del av i

denna veksamhet regleras lämpligen på samma sätt som skyddet för de uppgifter

som inspektionen får del av i den verksamhet som består i övervakning enligt

insiderlagen. Det innebär att ett tillägg med hänvisning till

valutaväxlingslagen bör tas in i paragrafens tredje stycke.

7.3 Insamling av statistik

Möjligheten till insamling av statistik påverkas inte i någon avgörande

utsträckning av att tillståndskravet för valutahandel enligt förslaget av-

skaffas. I enlighet med 22 § riksbankslagen skall ett kreditinstitut eller ett

annat företag som står under tillsyn av Finansinspektionen lämna de uppgifter

som Riksbanken anser nödvändiga för att dels följa utveckling

 23

en på valuta- och kreditmarknaderna, dels övervaka betalningssystemets

stabilitet.

8 Ekonomiska effekter

Av den statistik som Betaltjänstutredningen tagit fram, framgår att antalet

fristående valutaväxlingsföretag under 1994 uppgick till 15-20 stycken.

Statistiken visar visserligen samtidigt att antalet valutaväxlingsföretag ökat

på senare år, men den största andelen valutaväxlingstransaktioner utförs

fortfarande av bankerna. Antalet anmälningar av valutaväxlingsverksamhet till

Finansinspektionen kommer därför troligen att bli begränsat. Förslaget kommer

trots detta att innebära ökade kostnader. Inspektionen har, i anslutning till

den fördjupade anslagsframställning avseende perioden 1997-1999 som getts in,

begärt ytterligare tillskott bl.a. med anledning av de nya uppgifter som

föreslås i denna proposition. Regeringen avser att ta upp frågan om utökade

anslag till inspektionen i samband med behandlingen av inspektionens

anslagsframställning. Att Riksbanken inte längre behöver ge tillstånd och inte

heller behöver utöva tillsyn över valutamarknaden torde innebära minskade

kostnader där och möjlighet att frigöra resurser.

 När det gäller de ökade kostnaderna med anledning av den föreslagna

konsumentskyddsregeln, bör uppmärksammas att riksdagen har anvisat 3 miljoner

kronor på tilläggsbudget för budgetåret 1995/96 för att förstärka

Konsumentombudsmannens och Konsumentverkets roll på området finansiella tjänster

(se bet. 1995/96:LU10, rskr. 1995/96:81). En del av dessa medel bör även kunna

användas för vissa av de initialkostnader som kan tänkas uppstå med anledning av

konsumentskyddsregeln. De forsatta löpande kostnaderna torde, med tanke på de

nya uppgifternas mycket begränsade omfattning, kunna täckas utan att särskilda

medel anvisas för detta.

9 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Den nya lagen och de föreslagna ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari

1997.

 Något behov av övergångsbestämmelser finns inte.

 24

10 Författningskommentar

10.1 Förslaget till valutaväxlingslag

Definition

1 §

Utgångspunkten för definitionen av valutaväxling är vad själva rörelsen,

handeln, avser. Det utmärkande för valutaväxling är att företaget som tjänst

erbjuder köp- och försäljning av utländsk valuta i form av sedlar, mynt och

resecheckar. För att det skall vara fråga om valutaväxlingsrörelse krävs det att

handeln bedrivs yrkesmässigt. I begreppet yrkesmässig handel ligger att det är

fråga om en verksamhet som bedrivs med självständighet, regelbundenhet och

varaktighet samt i regel även i vinstsyfte. I avsnitt 6.2 behandlas definitionen

av valutaväxling ytterligare.

Anmälningsplikt

2 §

Anmälningsskyldighet skall föreligga för företag som driver valutaväx-

lingsrörelse i väsentlig omfattning. Med företag avses såväl juridiska som

fysiska personer. Beträffande vad som skall avses med uttrycket verksamhet som

bedrivs i väsentlig omfattning hänvisas till vad som sagts under avsnitt 6.3.

 De företag som omfattas av penningtvättslagen är undantagna från

anmälningsskyldighet. Anmälningsplikt föreligger därför inte för företag som

driver bankrörelse och annan verksamhet som består i att från allmänheten låna

upp medel och lämna krediter. Detsamma gäller företag som driver

livförsäkringsrörelse eller värdepappersrörelse enligt 1 kap. 3 § lagen om

värdepappersrörelse. Slutligen görs undantag från anmälningsplikten för företag

som driver verksamhet som står under Finansinspektionens tillsyn och som

huvudsakligen består i att utföra en eller flera av de verksamheter som anges i

3 kap. 1 § 2-13 lagen om kreditmarknadsbolag. Undantaget från anmälningsplikten

omfattar såväl de svenska som de utländska företag som penningtvättslagen är

tillämp-lig på.

 Lagen innehåller inte några regler om förutsättningarna för företagen i första

stycket andra meningen att få bedriva valutaväxlingsrörelse. Dessa framgår i

stället av den speciallagstiftning som finns för respektive företag. Exempelvis

har en bank inte rätt att driva valutaväxlingsrörelse om inte bankens oktroj

omfattar tillstånd att bedriva sådan verksamhet.

 Inspektionen skall föra ett register över företag som har anmält sin

verksamhet.

Åtgärder mot penningtvätt

3 §

I paragrafen görs en hänvisning till penningtvättslagen som genom ett tillägg i

dess 2 § föreslås bli tillämplig på sådan verksamhet som är anmälningspliktig

enligt denna lag.

Konsumentskydd

4 §

Syftet med bestämmelsen är att kunden klart och tydligt skall få information om

priset för en växlingstransaktion, köp- resp. säljkurs samt eventuellt

tillkommande avgifter, och därmed ha möjlighet att innan växlingstransaktionen

företas jämföra priset hos olika växlingsföretag. Bestämmelsen har behandlats i

avsnitt 6.4.

 I förarbetena till prisinformationslagen (prop. 1990/91:171 s. 10 ff.) anges

vad som i den lagen skall avses med tydlig information. Det framgår bl.a. att

prisuppgifterna skall vara presenterade på ett sådant sätt att de lätt kan

uppfattas och förstås. Konsumenterna skall genom dem kunna få en riktig bild av

hur mycket en vara eller tjänst kostar. Prisinformationen måste således ge svar

på frågor om vad som ingår i priset och om det tillkommer kostnader. Dessa

kriterier torde även vara tillämpliga på den information som skall lämnas av

valutaväxlingsföretagen. Informationen bör vidare lämnas i omedelbar anslutning

till den plats där valutaväxlingsföretaget bedriver sin rörelse eller annars

marknadsför sina tjänster.

 En kund som genomfört en växlingstransaktion skall ha rätt till en skriftlig

avräkningsnota av vilken skall framgå företagets namn samt till vilken kurs

växlingen har skett och alla de eventuella avgifter som tagits ut.

5 §

Om ett företag som driver valutaväxlingsrörelse inte lämnar kunderna sådan

information som avses i 4 §, skall bestämmelserna i marknadsföringslagen

tillämpas. Hänvisningen innebär att företag som driver valutaväxlingsrörelse och

underlåter att lämna sådan information, kan åläggas att lämna den ifrågavarande

informationen i enlighet med 15 § mark-nadsföringslagen. Informationsåläggande

kan meddelas även den som är anställd i ett sådant företag och annan som handlar

på företagets vägnar.

 Vid sidan av regeln i 15 § marknadsföringslagen blir även de hand-

läggningsregler m.m. som anknyter till den bestämmelsen tillämpliga när det

gäller informationsplikten enligt valutaväxlingslagen. Detta innebär bl.a. att

en fråga om informationsåläggande kan tas upp av Stockholms tingsrätt efter

ansökan av Konsumentombudsmannen. En sådan fråga kan även tas upp efter ansökan

av en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller löntagare. Tingsrättens

beslut kan överklagas hos Mark-nadsdomstolen.

 Näringsidkare är skyldiga att på anmaning av Konsumentombudsmannen komma in

med yttrande eller upplysningar i ett ärende som rör informationsplikten. I ett

ärende där det kan antas att informationsåläggande kan komma i fråga, är

näringsidkaren vidare skyldig att på anmaning av Konsumentombudsmannen

tillhandahålla handling och liknande som kan ha betydelse för utredningen i

ärendet. Efterkommer inte näringsidkaren åläggandet kan Konsumentombudsmannen

förelägga näringsidkaren vid vite att fullgöra denna skyldighet.

 Frågor om informationsåläggande får i fall som inte är av större vikt prövas

av Konsumentombudsmannen genom informationsföreläggande.

 I övrigt kan hänvisas till marknadsföringslagen och dess förarbeten (prop.

1994/95:123, bet. 1994/95:LU16, rskr. 1994/95:267).

Upplysningsskyldighet

6 §

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Företag som har

anmält sin verksamhet enligt 2 § är skyldigt att på begäran lämna

Finansinspektionen de upplysningar som behövs för att inspektionen skall kunna

kontrollera att lagen om åtgärder mot penningtvätt efterlevs. Det rör sig

exempelvis om uppgifter om vilka rutiner ett företag har för att kontrollera att

penningtvätt inte förekommer vid transaktioner som innefattar valutaväxling. Om

upplysningar inte lämnas kan Finansinspektionen enligt 8 § kräva att

verksamheten skall upphöra. I övrigt, se ovan under avsnitt 6.3.

Ingripanden m.m.

7 §

Om Finansinspektionen får kännedom om att någon driver anmälningspliktig

verksamhet enligt 2 § utan att ha gjort anmälan därom, skall inspektionen enligt

första stycket förelägga honom att inkomma med anmälan. Om den som driver

valutaväxlingsrörelsen inte rättar sig efter föreläggandet skall han föreläggas

att upphöra med densamma.

 I sådana fall där inspektionen misstänker att anmälningsskyldighet föreligger

beträffande viss verksamhet, skall inspektionen enligt andra stycket kunna

förelägga den som driver rörelsen att lämna de upplysningar om verksamheten som

behövs för att bedöma om så är fallet. Framkommer det att anmälningsplikt

föreligger bör inspektionen uppmana honom att göra en anmälan enligt 2 §. Om

sådan anmälan inte görs skall han föreläggas att upphöra med verksamheten.

 Om företag som driver rörelsen vägrar att lämna de av Finansinspektionen

begärda uppgifterna kan det ofta förutsättas, om inte annat visas, att

anmälningspliktig verksamhet bedrivs och inspektionen skall då förelägga

företaget att komma in med en anmälan.

 Förelägganden enligt denna paragraf kan förenas med vite enligt 10 §.

8 §

Paragrafen utgör ett komplement till 6 §. Om företag som driver valuta-

växlingsrörelse underlåter att lämna sådana upplysningar om verksamheten som

behövs för att kontrollera att penningtvättslagen efterlevs, får inspektionen

nämligen förelägga det att upphöra med verksamheten.

9 §

Finansinspektionen får förelägga företag som har gjort en anmälan enligt

2 § och som inte följer en bestämmelse i penningtvättslagen eller en föreskrift

som meddelats av inspektionen med stöd därav, att vidta rättelse. Om rättelse

inte vidtas kan företaget föreläggas att upphöra med verksamheten.

10 §

För att ett föreläggande som Finansinspektionen meddelar med stöd av 7-9 §§

skall vara effektivt bör det kunna förenas med vite.

 Inspektionen får enligt andra stycket bestämma att ett beslut om föreläggande

skall gälla omedelbart.

Överklagande

11 §

Ett beslut av Finansinspektionen enligt 7 § andra stycket, som innebär att

företag som driver rörelse föreläggs att lämna upplysningar om sin verksamhet

för att bedöma om anmälningsskyldighet föreligger, får inte överklagas.

Inspektionens beslut i övrigt överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Av 14 §

lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar framgår att härmed avses

länsrätt som första instans. Prövnings-tillstånd krävs vid överklagande till

kammarrätten.

Avgifter

12 §

Finansinspektionen skall ta ut avgifter av företag som driver valutaväx-

lingsrörelse vid registrering av anmälningar enligt 2 §. Föreskrifter om

avgifterna meddelas av regeringen.

10.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

8 kap. 5 §

I tredje stycket införs en bestämmelse som innebär att sekretess skall gälla i

Finansinspektionens verksamhet, som består i kontroll enligt

valutaväxlingslagen, för sådan uppgift om enskilds ekonomiska eller personliga

förhållanden, vilken på begäran har lämnats av någon som är skyldig att lämna

uppgifter till inspektionen enligt 6 § och 7 § andra stycket i

valutaväxlingslagen. Rör uppgiften den uppgiftsskyldige själv gäller dock

sekretess endast om denne kan antas lida skada eller men om uppgiften röjs och

sekretess inte motverkar syftet med uppgiftsskyldigheten. I övrigt hänvisas till

avsnitt 7.3.

 Enligt femte stycket gäller sekretessen i fråga om uppgift i allmän handling i

högst tjugo år.

10.3 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

2 kap. 2 §

Paragrafen anger vilka verksamheter som är tillåtna för en bank. I första

stycket 15 görs den ändringen att tillstånd till att driva yrkesmässig

valutahandel med allmänheten ingår i bankens grundläggande auktorisation.

Hänvisningen till riksbankslagen upphävs.

 Enligt andra stycket får en bank driva verksamhet som har naturligt samband

med de uppräknade tjänstekategorierna i första stycket. När bestämmelsen

infördes angavs i motiven (prop. 1992/93:89 s. 121) att det i den mån det

framöver tillskapas nya finansiella tjänster som kan anses ha ett naturligt

samband med traditionell verksamhet bör det vara möjligt att inordna dessa

tjänster under andra stycket. Det är inte längre Riksbanken som skall meddela

tillstånd till att driva valutahandel utan detta skall i stället ingå i den

grundläggande auktorisationen. Det finns därför inte längre någon anledning att

göra skillnad på verksamheter som har ett naturligt samband med handel på

valutamarknaden och med andra verksamheter som anges i punkterna 1-14.

Valutaposition

2 kap. 11 §

Förutom de regler om kapitalkrav för valutakursrisker som finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och

värdepappersbolag får Finansinspektionen, efter regeringens bemyndigande,

meddela föreskrifter om största tillåtna valutaposition. Skälen för att ha både

kapitalkrav för valutakursrisker och regler för största tillåtna valutaposition

framgår av avsnitt 6.5.

 Föreskrifterna får beakta exponering både i enskilda valutor och i företagets

totala valutaexponering. Vilken nivå som skall tillåtas får avgöras av

Finansinspektionen. Det är inte nödvändigt att det är samma nivåer som

Riksbanken använder i dag.

10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank

22 b §

Paragrafen, som med nuvarande lydelse innehåller bestämmelser om tillstånd för

valutahandel, och rubriken före paragrafen upphävs.

53 §

Andra stycket, som med nuvarande lydelse innehåller påföljdsbestämmelser för

företag som bedriver valutahandel utan tillstånd, upphävs.

10.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

3 kap. 22, 27, 27 a och 34 §§

Uttrycket valutahandlare i lagtexten byts ut mot uttrycket den som driver

valutahandel . Ändringen görs till följd av att tillståndskravet för

valutahandel i riksbankslagen avskaffas och begreppet auktoriserad valu-

tahandlare försvinner.

 25

10.6 Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen

(1991:601)

3 §

I paragrafen görs ett tillägg att särskilda föreskrifter om information till

konsumenter även finns i valutaväxlingslagen.

10.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

3 kap. 4 §

I paragrafen behandlas de olika sidoverksamheter som ett värdepappersbolag kan

bedriva med stöd av Finansinspektionens särskilda tillstånd.

 Paragrafen har justerats med hänsyn till att orden ¤för placeringar¤ i första

stycket 5 fallit bort i samband med att bestämmelsen ändrats vid införandet av

lagregler om insättningsgaranti (prop. 1995/96:60, SFS 1995:1597).

 I ett nytt tredje stycke har intagits en ny bestämmelse enligt vilken det

fordras särskilt tillstånd av Finansinspektionen för ett värdepappersbolag som

avser att bedriva valutahandel. Det krävs emellertid inte - såsom är fallet för

övriga sidoverksamheter - att valutahandeln utgör ett led i

värdepappersrörelsen. Däremot kan tillstånd till valutahandel inte ges separat

utan endast ihop med ett eller flera av de grundläggande verksamhetstillstånden

i 1 kap. 3 §. Bestämmelsen har tillkommit med anledning av att tillståndskravet

för valutahandel i 22 b § riksbankslagen tas bort. Bestämmelserna gäller inte

utländska företag, vare sig från EES-området eller företag hemmahörande utanför

EES. Sådana företag får driva valutahandel i Sverige utan särskilt tillstånd av

någon svensk myndighet och verksamheten i de sistnämnda företagen omfattas av

hemlandstillsynen. Se i övrigt under avsnitt 6.1.

 Till följd av att ett nytt tredje stycke har införts, har en förskjutning

skett av övriga stycken. I den nya lydelsen av fjärde stycket har, som ett

förtydligande, uttryckligen angetts att utländska företag omfattas av

bestämmelsen.

 I det nya femte stycket har gjorts en redaktionell ändring med anledning av

att ett nytt tredje stycke införts.

 Som en anpassning till direktivet 93/22/EEG om investeringstjänster inom

värdepappersområdet infördes från den 1 januari 1996 krav på särskilt tillstånd

från Finansinspektionen för samtliga sidoverksamheter som ett värdepappersbolag

avser att bedriva. Samtidigt infördes som en ny sidoverksamhet

valutaväxlingstransaktioner i anslutning till värdepappersrörelsen (första

stycket 6). Denna typ av verksamhet skiljer sig från valutahandel. De olika

verksamheterna har beskrivits i avsnitt 5.1 och 5.2.

3 kap. 7 §

Paragrafens hänvisning i första stycket till 4 § andra stycket har ändrats till

4 § första stycket 5. Denna redaktionella ändring är föranledd av att regeln om

kreditgivning i 4 § andra stycket flyttats till 4 § första stycket 5 (prop.

1994/95:50, SFS 1994:2015) i samband med anpassningen till bestämmelserna i

investeringstjänstedirektivet (93/22/EEG).

5 kap. 3 §

Se kommentaren till 2 kap. 11 § bankrörelselagen.

6 kap. 2 §

I paragrafens första stycke har gjorts en mindre redaktionell ändring.

10.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag

3 kap. 1 §

Paragrafen anger vilka verksamheter som är tillåtna för ett kreditmark-

nadsbolag. I andra stycket 13 görs den ändringen att tillstånd till att driva

valutahandel ingår i bolagets grundläggande auktorisation. Hänvisningen till

riksbankslagen upphävs.

4 kap. 2 §

Se kommentaren till 2 kap. 11 § bankrörelselagen.

10.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:768) om

åtgärder mot penningtvätt

2 §

Lagens tillämpningsområde utvidgas till att omfatta valutaväxlingsverksamhet. En

justering har därför gjorts i punkten 4. Genom en ny punkt 5 blir lagen

tillämplig på företag som bedriver valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning

och som således är anmälningsskyldiga enligt valutaväxlingslagen.

 26

Förteckning över remissinstanser; betänkandet

Finansiella tjänster i förändring (SOU 1994:66)

Efter remiss har yttranden avgetts av Sveriges riksbank, Hovrätten över Skåne

och Blekinge, Kammarrätten i Sundsvall, Finansinspektionen, Riksgäldskontoret,

Konkurrensverket, Konsumentverket, Posten AB, Kooperativa Rådet, Svenska

Bankföreningen, Sveriges Allmänna Hypoteksbank och Landshypotek, Finansbolagens

Förening, Glesbygdsmyndigheten, Landsorganisationen i Sverige (LO),

Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF),

Företagarnas Riksorganisation, Sveriges köpmannaförbund, Grossistförbundet

Svensk handel, Kooperativa förbundet, Samhällsvetenskapliga fakulteten vid

Uppsala universitet, Juridiska fakulteten vid Uppsala universitet, Sveriges

Advokatsamfund, Föreningen Auktoriserade Revisorer (FAR), HSB Riksförbund, JAK -

Jord Arbete Kapital - ekonomisk förening, Sveriges Bankkunders Riksförbund, ICA

Handlarna AB, Kooperativa insitutet, Nordiska Sparlån ekonomisk förening,

Petroleumhandelns riksförbund, Riksbyggen sparkassa ekonomisk förening,

Sparkassa SOLA - Fria Kulturfonden ekonomisk förening, Stockholms Kooperativa

bostadsförening ekonomisk förening och Lantbrukarnas Riksförbund (LRF).

Yttranden har dessutom inkommit från Sveriges Bostadsrättsföreningars

Centralorganisation, Försäkringsförbundet, Skandia och Margareta Lidberg.

 61

Förteckning över remissinstanser; promemoria med

utkast till lagrådsremiss om valutaväxling och

valutahandel

Efter remiss har yttranden avgetts av Sveriges riksbank, Hovrätten över Skåne

och Blekinge, Kammarrätten i Sundsvall, Finansinspektionen, Riksgäldskontoret,

Riksskatteverket, Konkurrensverket, Konsumentverket, Rikspolisstyrelsen

(finanspolisen), Svenska Bankföreningen, Sveriges Allmänna Hypoteksbank och

Landshypotek, Stadshypotek AB, Finansförbundet, Svenska Fondhandlareföreningen,

Posten AB, Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Sveriges Köpmannaförbund,

Sveriges Advokatsamfund, Sveriges Försäkringsförbund och Valuta Specialisten AB.

Följande remissinstanser har avstått från att yttra sig: Postgirot Bank AB,

Finansbolagens Förening, Allmänna pensionsfonden, första - tredje

fondstyrelserna, Landsorganisationen i Sverige (LO), Sveriges akademikers

centralorganisation (SACO) och Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF). Yttrande

har dessutom inkommit från Skatteförvaltningen i Stockholm.

 62

Sammanställning av remissyttranden beträffande

promemoria med förslag till lagrådsremiss om

valutaväxling och valutahandel

Postgirot Bank AB, Finansbolagens förening, Allmänna pensionsfonden, första -

tredje fondstyrelserna, Landsorganisationen i Sverige (LO), Sveriges akademikers

centralorganisation (SACO) och Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) har avstått

från att yttra sig. Svenska Fondhandlareföreningen, Posten AB och Sveriges

Försäkringsförbund har inte haft någon erinran mot förslagen. Riksgäldskontoret,

Landshypotek AB och Stadshypotek AB har tillstyrkt förslagen blankt.

1 Behovet av reglering

Sveriges Riksbank

Fullmäktige ställer sig positiv till att syftet med den nya lagen är att företag

som driver valutaväxlingsrörelse skall omfattas av lagen (1993:768) om åtgärder

mot penningtvätt samt att det i lagrådsremissen föreslås att det införs en

konsumentskyddsregel vid valutaväxling.

Kammarrätten i Sundsvall

Kammarrätten, som noterar att vissa av kammarrättens synpunkter på betänkandet

SOU 1994:66 Finansiella tjänster i förändring har beaktats i det nu remitterade

lagförslaget, ansluter sig i huvudsak till de överväganden och förslag som

lämnas i promemorian. De erinringar som promemorian ger anledning till redovisas

i det följande som kommentar till förslaget till valutaväxlingslag.

Finansinspektionen

Inspektionen välkomnar förslaget till valutaväxlingslag. Det är väsentligt att

Sverige vidtar de mått och steg som krävs för att försvåra penningtvätt.

Förslaget innebär att de som driver valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning

underkastas samma regelverk till motverkande av penningtvätt som banker och

andra finansiella institut. De tillsynsåtgärder som i första hand synes bli

aktuella torde vara utfärdande av föreskrifter och allmänna råd enligt

penningtvättlagen samt inhämtande av uppgifter från berörda personer.

Inspektionen ställer sig vidare positiv till att informationsskyldighet gentemot

konsumenter i samband med valutaväxling lagfästs.

 63

Konkurrensverket

Det finns enligt Konkurrensverket inte skäl att införa en ny lag med de motiv

som angivits, penningtvätt och konsumentskydd. Konkurrensverket anser att

samtliga i promemorian berörda frågor kan hanteras inom ramen för befintliga

regleringar.

 Konkurrensverket har i tidigare yttrande över Betaltjänstutredningens

delbetänkande (SOU 1994:66) Finansiella tjänster i förändring avstyrkt förslaget

om att införa en ny lag om valutaväxling med hänvisning till att det redan finns

en lag - lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt - som reglerar de

finansiella institutens verksamhet på detta område. Konkurrensverket ansåg

därvid att eftersom vissa medlemsstater inom EU har kommit överens om att deras

nationella lagstiftning i denna fråga endast skall omfatta kreditinstitut och

finansiella institut till dess erfarenhet vunnits om hur EU:s direktiv gällande

penningtvätt fungerar borde Sverige avvakta en eventuell utvärdering av dessa

erfarenheter. Vidare ansåg Konkurrensverket att om förekomsten av penningtvätt

trots allt visade sig vara ett reellt problem hos de företag som inte omfattas

av lagen om åtgärder mot penningtvätt kan ett tillägg i form av utvidgning av

den lagens tillämpningsområde till att omfatta valutaväxlingsföretag ses som den

enklaste lösningen. Konkurrensverket har inte funnit anledning att ändra

uppfattning i denna fråga.

Rikspolisstyrelsen, finanspolisen

Förslaget att penningtvättslagen skall äga tillämpning på valutaväxlings-

verksamheten tillstyrkes.

Sveriges Advokatsamfund

Samfundet avstyrker utredningens förslag.

 Om ingripande anses böra ske, torde det vara tillräckligt att uttryckligen

göra lagen om penningtvätt tillämplig på valutaväxlingsföretag.

Konsumentskyddssynpunkter är tillgodosedda genom den lagstiftning som redan

finns beträffande varor och tjänster.

2 Definitioner

Finansinspektionen

Enligt förslaget är det endast sådan valutahandel som utgör valutaväx-

lingsrörelse som skall göras anmälningspliktig. Det är därför viktigt att det av

definitionen i 1 § i lagförslaget framgår vilken del av valutahandeln som lagen

är avsedd att träffa. Visserligen påpekas i promemorian att med

valutaväxlingstjänster avses det som banker och andra företag erbjuder bl.a.

konsumenter, till skillnad mot den valutahandel som sker mellan stora aktörer på

marknaden. Denna distinktion återfinns emellertid inte i förslaget till lagtext.

Definitionen är med denna utgångspunkt alltför vid. Den inkluderar enligt sin

lydelse all handel med utländsk valuta. I detta sammanhang bör också noteras att

begreppet valutaväxlingstransaktioner i svensk lagstiftning tidigare har använts

i en annan betydelse än sådan verksamhet som är riktad till konsumenter. I 3

kap.

4 § första stycket 6 p lagen (1991:981) om värdepappersrörelse - som infördes

genom implementeringen av direktivet 93/22/EEG om investeringstjänster inom

värdepappersområdet (ISD) - är som en särskild sidoverksamhet upptaget

valutaväxlingstransaktioner i annan anslutning till värdepappersrörelsen. Någon

koppling att transaktionerna skall vara direkt riktade till konsumenter

återfinns inte där. Det bör undvikas att samma begrepp används i olika

betydelser i lagstiftningen. Mot bakgrund härav är det angeläget att

definitionen av valutaväxlingsrörelse görs tydligare.

 Definitionen kan i ett annat avseende synas något snäv då valutaväxling sker

även till svenska kronor. Vidare torde även andra betalningsmedel förekomma i en

valutaväxlingsrörelse än de uppräknade, t.ex. postväxlar och andra former av

checkar än resecheckar utställda i såväl svensk som utländsk valuta.

Rikspolisstyrelsen, finanspolisen

Definitionen är för snäv. Den bör omfatta alla valutor och alla betal-

ningsinstrument. Inte heller nämns något om de andra tjänster valuta-

växlingskontoren kan tänkas tillhandahålla som förvaring, transport och

förmedling av kontanter. Utvecklingen av olika elektroniska tjänster har bara

börjat. Det är angeläget att definitionen utformas på ett sådant sätt att

lagstiftningen inte från första början upplevs som föråldrad.

3 Tillstånd eller anmälningsplikt

a) Allmänt

Sveriges Riksbank

Fullmäktige välkomnar att tillståndskravet för valutahandel enligt 22 b § lagen

(1988:1385) om Sveriges riksbank avskaffas i enlighet med Riksbankens förslag så

att Riksbanken inte längre har något ansvar för tillståndsgivning och tillsyn

över valutahandlare. Detta är en naturlig konsekvens av att det är

Finansinspektionen som har ansvaret för tillsynen av enskilda institut medan

Riksbanken har ett ansvar för översyn av penning- och valutamarknadernas

funktionssätt. Översynen av valuta-marknaderna utövar Riksbanken bl.a. genom

systemet med s.k. primary dealer avtal. Tillståndskravet för valutahandel i

lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank är en kvarvarande rest från

valutaregleringsperioden och har numera ingen betydelse för Riksbankens översyn

av valutamark-naderna.

 Fullmäktige noterar således med tillfredsställelse att förslaget till

reglering av valutaväxling innebär att Finansinspektionen får ansvaret för

tillsyn av valutaväxlingsrörelse.

Kammarrätten i Sundsvall

Lagförslaget tar sikte på att reglera verksamhet i form av valutaväxlingsrörelse

som bedrivs av de företag som inte omfattas av 2 § lagen (1993:768) om

åtgärder mot penningtvätt i dess nuvarande lydelse. Vad som i detta sammanhang

avses med begreppet företag anges inte i lagförslaget eller i promemorian men

begreppets koppling till penningtvättlagen ger uttryck för att fråga endast är

om juridiska personer. Så gott som uteslutande torde också valutaväxlingsrörelse

här i landet bedrivas endast av juridiska personer. Inte minst i gränstrakterna

till våra nordiska grannländer förekommer dock en ibland omfattande handel med

valuta som inte är begränsad till transaktioner i samband med betalning av varor

och tjänster med utländsk valuta. Det kan väl inte heller uteslutas att

 valutaväxlingsrörelse även i övrigt kan komma att bedrivas av enskilda

personer i sådan omfattning att fråga blir om relativt betydande

valutaväxlingsverksamhet. Det bör därför enligt kammarrättens mening vid det

fortsatta lagstiftningsarbetet övervägas om inte företagsbegreppet i

lagförslaget bör defineras så att det klart framgår att det omfattar alla som

bedriver valutaväxlingsrörelse av viss omfattning oavsett om verksamheten

bedrivs av fysisk eller juridisk person. Motsvarande överväganden bör, om nu

aktuellt lagförslag genomförs, även göras när det gäller begreppet företag i

penningtvättlagen. Enligt kammarrättens mening bör vidare också i såväl 2 § som

i övriga paragrafer i valutaväxlingslagen användas en enhetlig beteckning på vem

som omfattas av lagens bestämmelser i stället för som i lagförslaget utpeka

denne som företaget alternativt den som eller någon .

Finansinspektionen

I lagförslaget talas genomgående om företag som driver valutaväxlingsrörelse.

Till undvikande av missförstånd bör förtydligas om anmälningsplikten omfattar

både juridiska och fysiska personer.

Riksskatteverket

RSV anser i princip att, företag som driver valutaväxlingsrörelse ska ha

tillstånd från Finansinspektionen och därmed ställas under dess tillsyn. I

 64

2 § föreskrivs att inspektionen ska föra ett register över de företag som har

anmält verksamhet..

 I kommentaren till 2 § anges dock att Finansinspektionen ska föra ett register

över de företag som är anmälningsskyldiga . Detta ger ett intryck av att

inspektionen vet vilka företag som är anmälningsskyldiga. Det framgår i nuläget

inte vilka uppgifter om företaget som ska finnas i detta register.

Skattemyndigheten i Stockholms län

Enligt förslaget skall företag som i väsentlig omfattning bedriver valuta-

växlingsrörelse anmäla verksamheten till Finansinspektionen. Om anmälan ej skett

har Finansinspektionen rätt att förelägga företaget att upphöra med

verksamheten. Finansinspektionen har även rätt att inhämta upplysningar i syfte

att ta reda på om anmälningsskyldighet föreligger. Om företaget underlåter att

lämna erforderliga upplysningar kan inspektionen likaledes förelägga företaget

att upphöra med verksamheten.

 Enligt skattemyndighetens uppfattning är det inte tillräckligt med en

anmälningsskyldighet. Någon möjlighet att göra en prövning av företagets

lämplighet innan verksamheten påbörjas ges inte och inte heller skall någon

tillsyn av verksamheten ske. Den sanktionsmöjlighet som står till buds är en

form av näringsförbud i händelse av att företaget inte följer

Finansinspektionens föreläggande. Sålunda kan en valutaväxlingsrörelse vars

verksamheten upphört efter ett sådant föreläggande, omgående byta skepnad och

fortsätta verksamheten.

 Skattemyndigheten anser inte att den föreslagna lagen i denna del kommer att

kunna motverka penningtvätt och skatteflykt. Som även anförts på sid. 46 i

promemorian kan valutaväxlingskontor användas för att föra medel till utlandet.

Faran för penningtvätt är i dessa fall beaktansvärd. Det är därför viktigt att

de företag som bedriver denna verksamhet är underkastade en prövning liknande

den som sker för de företag som för närvarande omfattas av lagen (1993:768) om

åtgärder mot penningtvätt. I vart fall bör ett krav på auktorisation införas med

någon form av tillsyn.

 Avslutningsvis vill skattemyndigheten peka på att det lämnas till det enskilda

företaget att avgöra om verksamheten är av väsentlig omfattning eller inte.

Detta rekvisit är vagt utformat och det torde för det enskilda företaget vara

svårt att förutse om anmälningsskyldighet föreligger. Med beaktande av att

företag som inte fullgör sin anmälningsskyldighet i förlängningen kan drabbas av

en form av näringsförbud, kan det ifrågasättas om inte rättssäkerhetsskäl kräver

att lagstiftningen utformas på ett sätt som klarare anger i vilka fall en

anmälan skall göras, om förslaget genomförs.

Konkurrensverket

Konkurrensverket instämmer i lagrådsremissens ställningstagande att det räcker

med en skyldighet för valutaväxlingsföretag att anmäla sin verksamhet till

Finansinspektionen. En auktorisation skulle som lagrådsremissen påpekar

inskränka näringsfriheten för företagen inom detta område och därmed verka

konkurrenhämmande.

Rikspolisstyrelsen, finanspolisen

Valutaväxlingsrörelse av väsentlig omfattning bör endast få bedrivas av den som

är auktoriserad och står under Finansinspektionens tillsyn. Enbart anmälan till

Finansinspektionen är inte tillfyllest. Det är ur penningtvättssynpunkt av stor

betydelse att de som hanterar stora kontantbelopp åt andra har vandelsprövats

och att de står under ständig tillsyn. Internationella erfarenheter har visat

att just valutaväxling och de andra tjänster som valutaväxlingskontoren

erbjuder, på ett mycket effektivt sätt utnyttjas för att dölja pengarnas

ursprung.

Svenska Bankföreningen

I lagrådsremissen föreslås införandet av en ny lag om valutaväxlingsrörelse.

Huvudsyftet med lagen är att företag som bedriver sådan verksamhet skall

omfattas av lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt. Remissen grundas på

Betaltjänsteutredningens delbetänkande Finansiella tjänster i förändring

(SOU 1994:66), men förslagen har getts en annan utformning. Utredningen föreslog

att valutaväxlingsrörelse som är av väsentlig omfattning endast skall få

bedrivas efter tillstånd från Finansinspektionen, medan övrig

valutaväxlingsrörelse skall anmälas till inspektionen. I lagrådsremissen avvisas

tankarna på tillståndsprövning och det föreslås nu endast anmälningsskyldighet

för valutaväxling som bedrivs i väsentlig omfattning. Annan valutaväxlings-

rörelse skall enligt remissen inte omfattas av någon reglering.

 I sitt yttrande över Betaltjänsteutredningens delbetänkande tillstyrkte

Bankföreningen i huvudsak det däri framlagda förslaget till reglering av

valutaväxling. Föreningen anförde vidare att Eftersom det knappast finns

anledning att utgå ifrån att risken för penningtvätt skulle vara mindre i

företag med lägre omsättning avseende köp och försäljning av valuta föreligger

inte heller enligt Bankföreningen skäl att fastställa en nedre gräns för

tillstånd och tillsyn av valutaväxlingsföretag. Bankföreningen anser således att

all valutaväxlingsrörelse, oavsett omfattning, skall kräva tillstånd av

Finansinspektionen och stå under dess tillsyn.

 Bankföreningen vidhåller den nu återgivna ståndpunkten och anser därför att

lagrådsremissen i denna del måste omarbetas.

Finansförbundet

Finansförbundet tillstyrker förslaget till valutaväxlingslag. Utgångspunkten för

lagen, nämligen att förbättra möjligheterna att förhindra penningtvätt, är

mycket angeläget. För att lagstiftningen ska fungera i praktiken är det

avgörande att Finansinspektionen har de möjligheter som krävs för att få

överblick över de institut och företag som sysslar med valutaväxling. Därför är

anmälningsskyldigheten viktig och av avgörande betydelse.

Tjänstemännens centralorganisation (TCO)

TCO tillstyrker förslaget till valutaväxlingslag. Syftet att förbättra möj-

ligheterna att komma åt pennigtvätt är gott. Det är därför viktigt att

tillräckliga möjligheter finns hos Finansinspektionen att få överblick över de

institut och andra företag som arbetar med valutaväxling. Anmälningsskyldigheten

är därför bra.

Sveriges Köpmannaförbund

Betaltjänsteutredningen föreslog i sitt delbetänkande (SOU 1994:66) Finansiella

tjänster i förändring att all valutaväxling i landet skulle kräva

Finansinspektionens tillstånd. Förbundet uttalade i sitt remissyttrande stor

tveksamhet till att byråkratisera handeln med resevaluta och i viss utsträckning

återinföra den reglering som upphörde i början av 1990-talet. Det är viktigt för

turismen i landet att resenärer från andra länder på ett smidigt sätt kan växla

sin utländsk valuta till svenska kronor.

 Förbundet framhöll vidare att vissa svenska detaljhandelsföretag säljer varor

ibland mot utländsk valuta. Härvid kan också förekomma att begränsade

växelbelopp ges till kunden i svenska kronor. Förbundet utgick i sitt yttrande

från att en eventuell reglering inte berör den typen av transaktioner.

Promemorians förslag balanserar på ett bra sätt mellan behovet av viss uppsikt

över mer omfattande valutaväxlingsrörelser och betydelsen av att inte i onödan

reglera genom tillstånd och föreskrifter. Förslaget överensstämmer därför i

stort med de synpunkter förbundet tidigare fört fram i frågan.

b) Utformning av anmälningsskyldigheten

Hovrätten över Skåne och Blekinge

Enligt 2 § första stycket andra ledet skall anmälningsplikt inte föreligga för

verksamhet som avses i 2 § lagen om åtgärder mot penningtvätt. Efter den ändring

av sistnämnda lag som föreslås i promemorian innebär dock hänvisningen i 2 §

valutaväxlingslagen att företag som driver valutaväxlingsverksamhet undantas

från skyldighet att anmäla sin verksamhet till Finansinspektionen. Hovrätten

föreslår att förslaget till valutaväxlingslag preciseras på så sätt att anmälan

till Finansinspektionen inte behöver göras av företag som avses i 2 § första

stycket 1-4 lagen om åtgärder mot penningtvätt.

Kammarrätten i Sundsvall

Såsom kammarrätten påpekat ovan och i remissbehandlingen av betänkandet SOU

1994:66 Finansiella tjänster i förändring, föreligger allmänna

tolkningssvårigheter beträffande uttrycket väsentlig omfattning . För såväl den

som driver valutaväxlingsverksamhet som Finansinspektionen och de

rättstillämpande myndigheterna är det av vikt att gränserna för

anmälningsplikten tydliggörs. Kammarrätten förordar en precisering på så sätt

att det i första hand i lagtexten beloppsmässigt, i relation till omsättningen i

valutaväxlingsverksamheten, anges vad som utgör verksamhet som bedrivs i

väsentlig omfattning eller att det i allt fall genom uttalanden i förarbeten

eller på annat sätt ges största möjliga vägledning för den praktiska

tillämpningen av bestämmelsen.

 Företag som redan tidigare är omnämnda i lagen om penningtvätt bör - såsom

framgår av promemorian - med tanke på att de redan står under tillsyn genom

bestämmelser i annan lagstiftning undantas från anmälningsplikt. En redaktionell

ändring måste dock göras i 2 § lagförslaget för att undvika att samtliga företag

som kan tänkas driva valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning och därigenom

samtliga anmälningspliktiga företag skall omfattas av undantaget. Kammarrätten

föreslår därför följande lydelse på 2 § första stycket. Den som bedriver

valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning, skall anmäla verksamheten till

Finansinspektionen. Anmälan behöver inte göras av företag som avses i 2 § första

stycket punkterna 1 till 4 lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt.

Finansinspektionen

I 2 § i lagförslaget bör ett tillägg göras för att undvika oklarhet beträffande

lagens tillämpningsområdet. Paragrafen bör lyda ...Anmälan behöver inte göras

av företag som avses i 2 § 1-4 lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt .

 I 3 § bör lydelsen i väsentlig omfattning läggas till efter ordet valu-

taväxlingsrörelse för att tydliggöra att lagen om penningtvätt endast gäller om

dessa förutsättningar föreligger.

Riksskatteverket

Avvägningen mellan ett krav på tillstånd och enbart anmälningsplikt har redan

beaktats. I avvaktan på att erfarenheter vunnits, avstår lagstiftaren därför

från att införa tillståndsplikt för de företag som bedriver valuta-

växlingsrörelse samt den därmed sammanhängande tillsynen.

 I stället ska dessa företag endast behöva anmäla sin verksamhet till

Finansinspektionen, enligt 2 § i valutaväxlingslagen. Denna skyldighet

föreligger dock först då rörelsen är av väsentlig omfattning. Vad som är

väsentlig omfattning går inte att ange utan ska bedömas med hänsyn till

omfattningen av hela den verksamhet som företaget bedrivit det senaste året.

 Det är således upp till det enskilda företaget att själv avgöra om

valutaväxlingsrörelsen är av en sådan omfattning att en anmälningsskyldighet

föreligger. Inte minst av rättssäkerhetsskäl bör lagstiftningen utformas så, att

det klart framgår i vilka fall en anmälan ska göras. Om så inte sker kan

företaget drabbas av att behöva upphöra med verksamheten, en form av

näringsförbud.

 Om förslaget med anmälningsskyldighet genomförs, är det angeläget att följa

utvecklingen i dessa företag. Det måste t.ex. bevakas att inte ett företag

fortsätter att driva valutaväxlingsrörelse trots ett föreläggande från

inspektionen att upphöra.

 Att motverka penningtvätt hos företag som driver valutaväxling är ett av

huvudskälen för att införa lagen. Eftersom valutaväxlingskontor även används för

förmedling av pengar till utlandet, finns påtaglig fara för penningtvätt. Dessa

företag kommer inte att likställas med de företag som för närvarande omfattas av

penningtvättslagen och som står under tillsyn av Finansinspektionen eller dess

motsvarighet i utlandet. Den pågående behandling av betänkandet Betaltjänster

(SOU 1995:69) i regeringskansliet bör därför avvaktas.

 Den nya lagen ska gälla företag som driver valutaväxlingsrörelse med viss

omfattning. Ibland används i lagtexten i stället för ordet företag den som... ,

 om någon... , honom... . Det är värdefullt om ett enda begrepp används.

Svenska Bankföreningen

Föreningens uppfattning att alla valutaväxlingsföretag skall behandlas på samma

sätt får yttrligare tyngd genom de svårigheter som uppenbarligen finns att ange

hur gränsen skall dras mellan företag med väsentlig omfattning och övriga

företag. Lagrådsremissens resonemang i denna del avslutas med konstaterandet att

 Vad som är väsentlig omfattning går inte att ange i absoluta tal utan får

avgöras från fall till fall. I praktiken innebär detta att det överlåts åt

valutaväxlingsföretagen själva att avgöra om anmälningskyldighet föreligger

eller inte. En sådan ordning måste anses vara otillfredsställande.

 65

 I författningskommentaren till 2 § förslaget till valutaväxlingslag hänvisas

på s. 65 till andra stycket i paragrafen. Här måste rätteligen avses andra

meningen, eftersom det är den som innehåller bestämmelse om undantag från

anmälningsskyldigheten för vissa företag. Det bör i kommentaren till den

aktuella paragrafen anmärkas att en ändring också görs i speciallagstiftningen

för dessa företag just när det gäller valutahandel.

Finansförbundet

Det finns en uppenbar risk att penningtvättsaktiviteter kommer att förskjutas

från företag som omfattas av anmälningsplikten till företag som växlar valuta

som någon form av bisyssla och som enligt förslaget, som huvudregel, inte ska

omfattas av anmälningsplikten. För att förhindra detta föreslår Finansförbundet

att det, för dessa företag, bör införas ett maximibelopp för enskilda

växlingstillfällen för att försvåra penningtvätt genom denna växlingsverksamhet.

Ska syftet med lagstiftningen uppnås bör lagen i så stor utsträckning som

möjligt förhindra att penningtvätt förskjuts till verksamheter som inte är helt

reglerade av lagstiftningen.

TCO

Eftersom företag som inte har valutaväxling som huvuduppgift också får växla

valutor anser TCO att det för dessa bolag bör införas ett maximibelopp för

enskilda växlingstillfällen för att försvåra penningtvätt genom dessa företags

växlingsverksamhet.

Sveriges Köpmannaförbund

Enligt förslaget till ny lag skall företag som driver valutaväxlingsrörelse i

väsentlig omfattning anmäla sin verksamhet till Finansinspektionen för

registrering. Det innebär att enskilda butiker, hotell m.fl. som växlar valutor

i begränsad omfattning inte behöver registrera sin verksamhet.

 Förbundet finner det rimligt att de som bedriver valutaväxling i större skala

också skall omfattas av reglerna om penningtvätt.

Valuta Specialisten AB

Den som över huvudtaget driver valutaväxlingsrörelse, skall anmäla verksamheten

till Finansinspektionen. Skälen till detta är att det idag bedrivs en relativt

stor valutaväxlingsverksamhet hos företag som ej har valutaväxling som sin

huvudsyssla. Exempel på dylika företag är vissa guldaffärer, klädaffärer,

resebyråer m.m. Valuta Specialisten menar att lagen om valutaväxling ej kommer

att uppfylla sitt syfte att förhindra penningtvätt om inte samtliga som bedriver

valutaväxlingsverksamhet kommer att omfattas av lagen.

c) Föreläggande att inkomma med anmälan m.m.

Hovrätten över Skåne och Blekinge:

Enligt promemorian skall Finansinspektionen kunna förelägga den som driver

anmälningspliktig verksamhet att inkomma med anmälan. Om anmälan inte görs skall

inspektionen kunna förelägga företaget att upphöra med verksamheten. Detta

återspeglas inte i förslaget till lagtext. Finansinspektionen bör enligt

promemorian vidare ha möjlighet att förena föreläggandena med vite. För att

utfärda förelägganden som är förenade med vite måste Finansinspektionen ha stöd

i lag. Förelägganden att upphöra med anmälningspliktig verksamhet förenat med

vite har stöd av promemorians förslag till lagtext. Däremot saknas sådant stöd

för föreläggande att vid vite inkomma med anmälan om verksamhet till

Finansinspektionen. Det bör dock undvikas att handläggningen hos Fi-

nansinspektionen blir föremål för en utdragen process av överklaganden av

vitesförelägganden. Finansinspektionen bör i stället komma fram till ett

överklagbart beslut i själva saken så snart som möjligt. Finansinspektionen bör

därför i första hand, utan vitesföreläggande, anmoda den som driver verksamheten

att inkomma med anmälan samt i andra hand, när anmodan inte följs, förelägga

honom att vid vite upphöra med verksamheten. Hovrätten föreslår att 7 § första

stycket får följande lydelse: Om någon driver verksamhet som är

anmälningspliktig enligt 2 § utan att ha gjort anmälan om det och följer han

inte en anmodan från Finansinspektionen att ge in en anmälan, skall

Finansinspektionen förelägga honom att upphöra med verksamheten.

Kammarrätten i Sundsvall

Kammarrätten förordar att dessa paragrafer ändras på så sätt att Finans-

inspektionen ges möjlighet att i första hand förelägga att företag att fullgöra

sin anmälnings- eller upplysningsskyldighet innan inspektionen meddelar ett

föreläggande för företaget upphöra med verksamheten.

Riksskatteverket

I 6 § föreskrivs att företag har en upplysningsplikt för att Finansinspektionen

ska kunna kontrollera att penningtvättslagen följs.

 Först i 8 § regleras vad som händer om företaget inte lämnar begärda

upplysningar. Denna paragraf bör, av systematiska skäl, i stället placeras

direkt efter 6 §.

 66

 I 7 § första stycket samt av författningskommentaren framgår, att i de fall

någon driver verksamhet som ska anmälas men inte gör det, ska Finansinspektionen

direkt kunna förelägga företaget att upphöra med verksamheten. Enligt

promemorian på sid. 51 framgår emellertid att, företaget bör av

Finansinspektionen först föreläggas att komma in med en anmälan. Om så inte sker

ska Finansinspektionen därefter förelägga företaget att upphöra med

verksamheten.

Rikspolisstyrelsen, finanspolisen

Enligt Finanspolisens bedömning är föreläggandet från Finansinspektionens sida

att upphöra med verksamheten även om detta skulle förenas med vite inte

tillräckligt kraftfullt för att avhålla någon från att utnyttja

valutaväxlingskontoren för penningtvätt. Övervakningen av verksam-heten kommer i

praktiken inte vara tillräckligt omfattande för att ge Finansinspektionen

möjligheter att använda föreläggandeinstrumentet. Den radikala lösningen skulle

vara att införa förbud för valutaväxling hos annan än den som är auktoriserad.

Kontanter som växlats trots förbudet skulle behandlas på samma sätt som varor

som utsatts för varu-smuggling och kunna förverkas såvitt det inte är uppenbart

ogiltigt. Kunden skulle i det läget avhålla sig från att växla hos icke

auktoriserade. Den som trots detta väljer att svartväxla torde ha skäl för att

taga risken. Annan sanktion skulle inte behövas. Man kan också förmoda att

marknaden själv skulle hjälpa till med övervakningen och av konkurrensskäl peka

ut dem som utan tillstånd ägnar sig åt valutaväxling av väsentlig omfattning.

d) Efterlevnaden av penningtvättslagen

Finansförbundet

För att lagen ska få önskad effekt krävs också att de anställda i företag som

handlar med valutor får utbildning som gör det möjligt att uppmärksamma och

identifiera penningtvätt. Detta nämns i förslaget och där pekas, helt riktigt,

respektive institut och företag ut som ansvariga för att detta kommer tillstånd.

För att stärka denna viktiga dimension föreslår Finansförbundet att det i

Finansinspektionens övervakningsuppdrag även ingår att kontrollera att personal

som arbetar med valutaväxling fått adekvat utbildning kring

penningtvättsproblematik och den lagstiftning som reglerar verksamheten.

TCO

En konskvens som nämns i förslaget men där uppgiften ligger på respektive

institut eller företag som handlar med valuta är behov av utbildning för de

anställda, inte minst när det gäller uppmärksamhet beträffande penningtvätt. TCO

föreslår att det i Finansinspektionens övervakningsuppdrag ingår att kontrollera

att personalen som arbetar med valutaväxling också fått utbildning beträffande

den lagstiftning som reglerar verksamheten.

4 Konsumentskyddsregel vid valutaväxling

a) Behovet av en konsumentskyddsregel

Riksskatteverket

Behov av regler som bidrar till konsumentskydd vid valutaväxling införs. Bl.a.

ska det av avräkningsnotan framgå köp- och säljkurs samt de avgifter som tas ut

av valutaväxlingsföretaget. Det borde även av avräkningsnotan ställas krav på

utställarens namn och adress eller annan uppgift genom vilken denna kan

identifieras. Av kontrollskäl borde även uppgifter om köparen framgå.

Konkurrensverket

Konkurrensverket har inget emot att reglerna avseende konsumentskydd för

valutaväxling förstärks. Detta sker enklast genom att komplettera redan

befintliga lagar inom det marknadsrättsliga området.

Konsumentverket

Konsumentverket tillstyrker förslaget att införa särskilda regler om information

till skydd för konsumenter vid valutaväxling. I övrigt har Konsumentverket inget

att erinra mot de förslag som lämnas i promemorian.

Konsumentverket vill härutöver framföra följande.

 I 4 § förslaget till valutaväxlingslag föreskrivs att informationen skall vara

tydlig. Syftet med bestämmelsen är enligt promemorians författningskommentar

(sid. 65 f) att kunden klart och tydligt skall få information om bl.a. priset

för transaktion för att kunna göra jämförelser mellan olika växlingsföretag.

Någon närmare redogörelse för tydlighetskravet lämnas inte.

 För att förenkla tolkningen av valutaväxlingslagen bör det i motiven närmare

redogöras för tydlighetskravet. Detta kan ske genom en hänvisning till

prisinformationslagen (1991:601) och med angivande av några exempel när

tydlighetskravet kan anses uppfyllt.

 I promemorian (sid. 57 och 66) skall rätteligen anges att Stockholms tingsrätt

och Marknadsdomstolen har rätt att meddela informationsåläggande.

TCO

TCO är positiv till förslaget om införandet av en särskild konsumentskyddsregel

vid valutaväxling.

Sveriges Köpmannaförbund

Det är rimligt att för företag som bedriver valutaväxling precisera konsumentens

behov av tydlighet i prissättningen genom krav på angivande av gällande

växelkurser och avgifter samt tillahandahållande av avräkningsnota för

transaktionen.

Valuta Specialisten AB

Valuta Specialisten menar att konsumentskyddet bör stärkas ytterligare genom

införande av totalpriser. Skälet till detta är att det idag är väldigt

komplicerat för en konsument att jämföra olika valutaväxlingsföretags priser

inför en valutaväxlingstransaktion. Detta då det idag förekommer att vissa

företag ej alltid uppger totalpriser för en växlingstransaktion. I stället för

totalpris upplyser en del företag kunden om en viss valutakurs men informerar

inte alls om den rörliga avgift som tillkommer när trans-aktionen genomförs.

Detta förfaringssätt är direkt vilseledande för konsumenten som ej i tid

uppmärksammats på den tillkommande rörliga avgiften. Valuta Specialisten är av

den bestämda uppfattningen att ett totalpris (växlingskurs + procentuell avgift)

alltid skall anges samt om en eventuell fast avgift tas ut av kunden.

b) Överträdelse av konsumentskyddsregeln

Kammarrätten i Sundsvall

I paragrafens andra mening bör ordet länsrätten bytas ut mot allmän

förvaltningsdomstol i enlighet med den normalt använda terminologin.

Sammanställt med 14 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar framgår att man

härigenom avser länsrätt. Om föreslagen ändring genomförs bör även i paragrafens

sista mening orden av länsrättens avgörande utgå.

5 Största tillåtna valutapositioner

Sveriges Riksbank

Slutligen välkomnar fullmäktige att förslaget till ändring av bankrörelselagen

(1987:617) innebär att vikten av tillsynen över valutakursrisker poängteras

eftersom dessa har betydelse för stabiliteten i det finansiella systemet. Det är

emellertid viktigt att undvika att limiterna sätts på ett sätt som riskerar att

negativt påverka valutamarknadens funktionssätt.

Finansinspektionen

Finansinspektionen tillstyrker att bestämmelser om valutahandel förs in i

bankrörelselagen (1987:617) och lagen (1992:1610) om kreditmark-nadsbolag.

Inspektionen utövar redan tillsyn över hur instituten hanterar olika typer av

risker samt ansvarar för den tillsyn som följer av kapitaltäckningsreglerna, där

bl.a. kapitalkrav för valutakursrisker ingår. Genom nämnda förändring

koncentreras i princip all tillsyn avseende enskilda instituts valutakursrisker

och uppföljning av dessa till en myndighet. Detta är enligt inspektionen en

nödvändig förändring.

 I utkastet till lagrådsremiss diskuteras huruvida valutalimiter behövs sedan

kapitalkrav för valutakursrisker införts. Enligt remissen kan kapitalkravet vara

otillräckligt för ett institut med, i förhållande till sin kapitalbas, stora

valutaexponeringar. Det finns därför skäl att införa bestämmelser beträffande

institutens valutapositioner.

 Syftet med en reglering av institutens valutarisker är att dessa bör begränsas

på ett sådant sätt att de står i rimlig proportion till institutens egna

kapital. Inspektionen delar uppfattningen att kapitaltäckningsreglerna kan vara

otillräckliga. I vissa situationer skulle det därför kunna vara önskvärt att

även tillämpa valutalimiter.

 Inspektionen anser att en utvärdering bör göras av effekterna av gällande

kapitaltäckningsregler för att pröva om motiv finns även för en fortsatt

tillämpning av valualimiter. En sådan utvärdering bör också analysera i vilken

grad inspektionen bör fastställa valutalimiter eller om ansvaret för dessa,

liksom för andra risklimiter, bör åvila instituten.

 Finansinspektionen anser att den bör ha möjlighet att utforma reglerna om

instituts största tillåtna valutaposition såväl i enskild valuta som på

aggregerad nivå. Däremot anser Finansinspektionen att det vore olämpligt att i

lag reglera att Finansinspektionen skall meddela föreskrifter om största

tillåtna valutapositioner. Det skulle vara mer ändamålsenligt om bestämmelsen

utformas så att inspektionen får föreskriva om ett instituts största tillåtna

valutapositioner.

Svenska Bankföreningen

I lagrådsremissen föreslås vidare att det skall införas ett bemyndigande för

regeringen eller Finansinspektionen att utfärda föreskrifter om största tillåtna

valutapositioner för banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersföretag. Sådana

föreskrifter avses ersätta de valutalimiter som Riksbanken för närvarande anger

i samband med utfärdande av valutahandelstillstånd. Denna ordning föreslås nu

bli upphävd.

 67

 Det konstateras i remissen att det, mot bakgrund av att det införts

kapitalkrav för valutarisker, kan ifrågasättas om det finns skäl att ha kvar

regler om hur stora valutapositioner ett institut får ikläda sig. Reglerna om

kapitalkrav torde för de institut som tar begränsade valutakursrisker utgöra ett

tillräckligt skydd, sägs det i remissen. För andra institut som tar på sig en

betydande valutaposition i förhållande till sin storlek kan risken vara så stor

att reglerna om kapitalkrav är otillräckliga och för att förhindra sådana fall

bör det finnas möjlighet att utfärda föreskrifter om största tillåtna

valutaposition.

 Av vad som sägs i lagrådsremissen följer, enligt Bankföreningens uppfattning,

att Finansinspektionens föreskrifter om valutapositioner inte skall behöva gälla

för alla institut, utan endast i de fall befintliga regler om kapitalkrav bedöms

otillräckliga. För att kunna göra en lämplig avgränsning av föreskrifternas

tillämpningsområde bör Finansinspektionen därför ges möjlighet att meddela

undantag från sina föreskrifter för enskilda institut. Bankföreningen föreslår

att det i de aktuella paragraferna införs en dispensregel, som innebär att

inspektionen om särskilda skäl föreligger skall kunna meddela undantag från

föreskrifterna om valutapositioner. De uttalanden som görs i lagrådsremissen (s.

60) kan vara vägledande för inspektionens tillämpning av denna bestämmelse.

Sveriges Advokatsamfund

I händelse av lagstiftning enligt förslaget erfordras enligt samfundets mening i

fråga om tillåtna valutapositioner en närmare precisering för att ett rimligt

krav på förutsebarhet ska vara tillgodosett.

6 Lagen om värdepappersrörelse

Finansinspektionen

Lagen om värdepappersrörelse förutsätter för tillstånd att värdepappersrörelsen

skall utgöra den huvudsakliga verksamheten och att de verksamheter som uppräknas

i 3 kap. 4 § samma lag endast får bedrivas efter särskilt tillstånd och endast

om de ingår som ett led i rörelsen. Regleringen överensstämmer i stort med

regleringen i ISD vilket innebär att ett värdepappersbolag som bedriver

verksamhet enligt lagen om värdepappersrörelse i Sverige även - efter

Finansinspektionens underrättelse - får bedriva denna verksamhet i annat land

inom EES.

 Som ovan påtalats har ett värdepappersbolag enligt 3 kap. 4 § första stycket 6

lagen (1991:981) om värdepappersrörelse redan idag möjlighet att söka tillstånd

att som ett led i verksamheten utföra valutaväxlings-transaktioner. Denna

verksamhet kan bolaget med stöd av ISD också bedriva i annat EES land.

 Handel med derivat med valuta som underliggande tillgång är till-ståndspliktig

såsom värdepappersrörelse eftersom valutaderivat betraktas som ett finansiellt

instrument enligt lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument och

enligt ISD.

 Den nya reglering som föreslås införas i lagen om värdepappersrörelse, d.v.s.

att ett värdepappersbolag efter tillstånd skall få bedriva valutahandel, torde

därför endast avse sådan avistahandel med valuta som inte är att anse som

valutaväxlingstransaktioner. Enligt Finansinspektionens mening är det högst

tveksamt att införa en möjlighet för varje värdepappersbolag att bedriva

avistahandel med valuta. Det står inte i överensstämmelse med intentionerna i

lagen om värdepappersrörelse att en verksamhet skall få bedrivas utan samband

med värdepappersrörelsen. Inte heller överensstämmer regleringen med ISD, vilket

innebär att denna verksamhet inte kommer att kunna anmälas ut till andra EES-

länder av Finansinspektionen. Det kommer att krävas en extra auktorisation i

värdlandet under förutsättning av att det är möjligt enligt värdlandets

lagstiftning att meddela ett sådant tillstånd. Det kan anmärkas att det inte

synes vara möjligt för inspektionen att enligt lagen om värdepappersrörelse

meddela en sådan extra auktorisation för värdepappersbolag från annat EES-land

som anmält sig in i Sverige enligt ISD.

 Om emellertid ett svenskt värdepappersbolag som exempelvis bedriver handel med

valutaderivat vill söka tillstånd att också bedriva avistahandel med valuta i

Sverige finns den möjligheten genom nuvarande reglering i 3 kap. 4 § tredje

stycket lagen om värdepappersröresle. Det är högst sannolikt att bolaget i dessa

fall kan visa att särskilda skäl föreligger och att denna verksamhet kan komma

att underlätta rörelsen.

 Mot bakgrund av ovanstående avstyrker Finansinspektionen att den föreslagna

regleringen angående valutahandel införs i lagen om värdepappersrörelse.

Riksskatteverket

Prövning av om banker och kreditmarknadsbolag ska få driva valutahandel ska ingå

i den grundläggande auktorisationen, enligt förslaget.

 För värdepappersbolag krävs däremot ett särskilt tillstånd. Detta framgår

endast av kommentarerna till lagförslaget men inte av lagtexten.

Skattemyndigheten i Stockholms län

Enligt förslaget skall prövningen av om banker och kreditmarknadsbolag skall få

bedriva valutahandel göras i samband med att den grundläggande auktorisationen

beviljats. För värdepappersbolag däremot fordras särskilt tillstånd.

 Skattemyndigheten vill peka på att denna föreslagna skillnad endast framgår av

specialmotiveringen till lagförslaget.

 68

7 Ekonomiska effekter

Finansinspektionen

Förslaget medför utökade arbetsuppgifter för inspektionen såväl såvitt avser

uppföljning av bestämmelserna i förslaget till Valutaväxlingslag som förslaget

beträffande valutahandel. Finansinspektionen anförde i sin fördjupade

anslagsframställning för budgetåret 1997, 1998 och 1999 att bl.a. förväntade nya

arbetsuppgifter för inspektionen till följd av ny eller ändrad lagstiftning

kräver att utökade resurser ställs till inspektionens förfogande. Inspektionen

vill därför hänvisa till den tidigare resursbedömningen.

Valuta Specialisten AB

Valuta Specialisten anser att registreringsavgiften skall utgöra en del av

omsättningen avseende valutaväxling. Skälet till detta är att en fast avgift kan

drabba mindre företag oskäligt hårt. Härmed skulle otillbörliga

konkurrensfördelar kunna uppstå för större företag.

8 Skattekontroll

Riksskatteverket

Uttrycket valuahandlare förekommer i lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter (LSK) - 3 kap. 22 p. 6, 27, 27 a samt 34 §§. Med ordet avses

 auktoriserad valutahandlare enligt 22 b § riksbankslagen, enligt förarbetena.

Om paragrafen i riksbankslagen upphör, måste uttrycket valutahandlare ersättas

med ett annat, förslagsvis den som bedriver handel med valuta.

Skattemyndigheten i Stockholms län

Enligt förslaget skall valutahandelstillståndet avskaffas vilket innebär att

Riksbankens auktorisation av valutahandlare försvinner.

 Termen valutahandlare återfinns i 3 kap. 27, 27 a samt 34 §§ lagen (1990:325)

om självdeklaration och kontrolluppgifter (LSK). Med valutahandlare avses enligt

förarbetena auktoriserad valutahandlare jämlikt 22 b § lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank.

 Eftersom auktorisationen föreslås avskaffad bör ändringar göras i LSK.

Förslagsvis kan ordet valutahandlare ersättas med den som bedriver handel med

valuta .

 I 3 kap. 50 § LSK stadgas att kontrolluppgift skall lämnas för betalningar

till utlandet. Med betalning till utlandet avses, jämlikt 2 st

 69

samma paragraf, en betalning till en utländsk juridisk person eller en fysisk

person som inte är bosatt i Sverige.

 Skattemyndigheten anser att starka skäl talar för att kontrolluppgifts-

skyldighet även skall föreligga när en överföring till eget konto i utlandet

utförs för en person bosatt i Sverige. Av propositionen 1992/93:65 om upphävande

av lagen (1990:750) om betalningar till och från utlandet m.m. sid. 31, synes

framgå att avsikten var att en sådan överföring till eget konto skulle omfattas

av kontrolluppgiftsskyldighet. Paragrafens ordalydelse torde dock inte ge

utrymme för en sådan tolkning.

 Skattemyndigheten föreslår därför att 3 kap. 50 § LSK ändras så att

överföringar till eget konto i utlandet omfattas av lagen.

 70

2 Lagtext

2.1 Förslag till valutaväxlingslag

 Härigenom föreskrivs följande.

Definition

1 § I denna lag avses med valutaväxlingsrörelse yrkesmässig handel med utländska

sedlar och mynt samt resecheckar utställda i utländsk valuta.

Anmälningsplikt

2 § Företag som driver valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning skall anmäla

verksamheten till Finansinspektionen. Anmälan behöver inte göras av företag som

avses i 2 § första stycket 1-4 lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt.

 Finansinspektionen skall föra ett register över de företag som har anmält

verksamhet enligt första stycket.

Åtgärder mot penningtvätt

3 § Bestämmelser om skyldighet för företag som driver valutaväxlingsrörelse i

väsentlig omfattning att medverka till att förhindra penningtvätt finns i lagen

(1993:768) om åtgärder mot penningtvätt.

Konsumentskydd

4 § Företag som driver valutaväxlingsrörelse skall tydligt informera om gällande

växelkurser och avgifter samt tillhandahålla avräkningsnota som anger företagets

namn, köp- respektive säljkurs samt avgifter.

5 § Om ett företag som driver valutaväxlingsrörelse inte lämnar information

enligt 4 §, skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas.

 Information enligt 4 § skall därvid anses vara sådan information av särskild

betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket

marknadsföringslagen.

Upplysningsskyldighet

6 § Företag som har anmält sin verksamhet enligt 2 § skall lämna Fi-

nansinspektionen de upplysningar om verksamheten som behövs för att inspektionen

skall kunna kontrollera att lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt följs.

Ingripanden m.m.

7 § Om ett företag driver sådan verksamhet som är anmälningspliktig enligt 2 §

utan att ha gjort anmälan, skall Finansinspektionen förelägga det att göra

anmälan. Om företaget inte rättar sig efter föreläggandet, skall inspektionen

förelägga det att upphöra med verksamheten.

 Är det osäkert om anmälningsskyldighet föreligger beträffande viss verksamhet,

får Finansinspektionen förelägga företaget att lämna de upplysningar om

verksamheten som behövs för att bedöma om så är fallet.

8 § Om ett företag inte lämnar upplysningar enligt bestämmelserna i 6 §, får

Finansinspektionen förelägga företaget att upphöra med verksamheten.

9 § Om ett företag som gjort anmälan enligt 2 § överträder en bestämmelse i

lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt eller en föreskrift som meddelats

med stöd av den lagen, får Finansinspektionen förelägga företaget att göra

rättelse.

 Om rättelse inte sker, får inspektionen förelägga företaget att upphöra med

verksamheten.

10 § Förelägganden enligt 7-9 §§ får förenas med vite.

 Finansinspektionen får bestämma att ett beslut om föreläggande skall gälla

omedelbart.

Överklagande

11 § Finansinspektionens beslut enligt 7 § andra stycket får inte överklagas.

Inspektionens beslut i övrigt enligt denna lag får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till

kammarrätten.

Avgifter

12 § Föreskrifter om avgifter i registreringsärenden enligt denna lag meddelas

av regeringen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 71

2.2. Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 8 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 kap.

 5 §13

Sekretess gäller i statlig myndighets verksamhet, som består i tillståndsgivning

eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet, värdepappersmarknaden

eller försäkringsväsendet, för uppgift om

 1. affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser,

om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs,

 2. ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i

affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens verksamhet

avser.

 I ärende hos statlig myndighet om innehav av aktier i bankaktiebolag,

kreditmarknadsbolag, värdepappersbolag och i försäkringsaktiebolag gäller

sekretess för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden om

det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller inte för beslut av myndigheten och inte heller för uppgift som

erhållits från annan myndighet om uppgiften inte är sekretessbelagd där.

-------------------------------------------------------

 Sekretess gäller vidare i Sekretess gäller vidare i

statlig myndighets statlig myndighets

verksamhet, som består i verksamhet, som består i

övervakning enligt övervakning enligt

insiderlagen (1990:1342), insiderlagen (1990:1342)

för sådan uppgift om enskildseller kontroll enligt va-

ekonomiska eller personliga lutaväxlingslagen

förhållanden, vilken på begäran(1996:000), för sådan

har lämnats av någon som är uppgift om enskilds

skyldig att lämna uppgifter ekonomiska eller person-

till myndigheten. Rör liga förhållanden, vilken på

uppgiften den begäran har lämnats av någon

uppgiftsskyldige gäller dock som är skyldig att lämna

sekretess endast om denne uppgifter till

kan antas lida skada eller myndigheten. Rör uppgiften

men om uppgiften röjs och den uppgiftsskyldige gäller

sekretess inte motverkar dock sekretess endast om

syftet med denne kan antas lida skada

uppgiftsskyldigheten. eller men om uppgiften röjs

 och sekretess inte

 motverkar syftet med

 uppgiftsskyldigheten.

 Sekretess gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med främmande

stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i verksamhet som avses i

första-tredje styckena för sådan uppgift om affärs- eller driftförhållanden och

ekonomiska eller personliga förhållanden som myndigheten erhållit enligt

avtalet. Samma sekretess gäller hos Finansinspektionen, i den mån regeringen

föreskriver det, om inspektionen från motsvarande utländsk myndighet erhållit

uppgifter enligt annat avtal. Föreskrifterna i 14 kap. 1-3 §§ får inte i fråga

om denna sekretess till-lämpas i strid med avtalet.

 Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen enligt

första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften lämnas.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 72

2.3 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

 Härigenom föreskrivs i fråga om bankrörelselagen (1987:617)

 dels att 2 kap. 2 § skall ha följande lydelse,

 dels att i lagen skall föras in en ny paragraf, 2 kap. 10 §, samt närmast före

2 kap. 10 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 2 §14

En bank får, med iakttagande av vad som föreskrivs i detta kapitel,

 1. låna upp medel, bland annat genom att ge ut obligationer eller andra

jämförbara fordringsrätter,

 2. lämna och förmedla kredit, bland annat i form av konsumentkredit och kredit

mot panträtt i fast egendom eller i fordringar,

 3. medverka vid finansiering, bland annat genom att förvärva fordringar och

upplåta lös egendom till nyttjande (leasing),

 4. förmedla betalningar,

 5. tillhandahålla betalningsmedel,

 6. ikläda sig garantiförbindelser och göra liknande åtaganden,

 7. medverka vid värdepappersemissioner,

 8. lämna ekonomisk rådgivning,

 9. förvara värdepapper,

 10. bedriva rembursverksamhet,

 11. vara förvaringsinstitut för värdepappersfonder,

 12. medverka vid försäljning av försäkringstjänster,

 13. tillhandahålla inkassotjänster,

 14. tillhandahålla bankfackstjänster,

----------------------------------------------------------------------------

 15. driva valutahandel under de förutsättningar som föreskrivs i lagen

(1988:1385) om Sveriges riksbank,

 73

15. driva valutahandel,

----------------------------------------------------------------------------

 16. driva värdepappersrörelse under de förutsättningar som föreskrivs i lagen

(1991:981) om värdepappersrörelse, samt

 17. lämna kreditupplysning under de förutsättningar som föreskrivs i

kreditupplysningslagen (1973:1173).

-------------------------------------------------------

 En bank får vidare driva En bank får vidare driva

verksamhet som har verksamhet som har

naturligt samband med naturligt samband med

inlåning eller med verksam- inlåning eller med verksam-

het som anges i första het som anges i första

stycket 1-14. stycket 1-15.

 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen får

meddela närmare föreskrifter om vilken verksamhet en bank får bedriva.

 74

 Om det finns särskilda skäl får regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen tillåta att en bank tillhandahåller

posttjänster.

----------------------------------------------------------------------------

 75

Valutaposition

10 §

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finans-inspektionen får

meddela före-skrifter om en banks största tillåtna valutaposition.

----------------------------------------------------------------------------

 Denna lag träder i kraft den 1

januari 1997.

 76

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank15

 dels att 22 b § skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken närmast före 22 b § skall utgå,

 dels att 53 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 53 §16

Den som inte fullgör sin skyldighet enligt 22 § att lämna uppgifter eller visa

upp handlingar eller lämnar oriktig uppgift när skyldigheten fullgörs skall

dömas till böter, om gärningen inte är belagd med straff i brottsbalken. Om ett

vite har förelagts med stöd av 22 § andra stycket, får dock inte dömas till

straff för gärning som omfattas av föreläggandet.

-------------------------------------------------------

 Den som bedriver

valutahandel utan tillstånd

skall dömas till böter eller

fängelse högst sex månader.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 77

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 22, 27, 27 a och 34 §§ lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1995/96:172Föreslagen lydelse

 3 kap.

 22 §17

Kontrolluppgift om inkomstränta och fordran skall lämnas av

 1. Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag,

 2. den som yrkesmässigt bedrivit inlåning eller på annat sätt yrkesmässigt

ombesörjt att pengar blivit räntebärande,

 3. den som gett ut skuldförbindelse för den allmänna marknaden,

 4. förening som från medlemmar mottagit pengar för förräntning,

 5. Riksgäldskontoret i fråga om statens sparobligationer,

-------------------------------------------------------

 6. valutahandlare och 6. den som driver

värdepappersinstitut hos valutahandel samt

vilka utländskt fondpapper värdepappersinstitut hos

eller rättighet eller vilket utländskt fondpapper

skyldighet som anknyter eller rättighet eller

till sådant fondpapper skyldighet som anknyter

förvaras i depå eller kon- till sådant fondpapper

toförs, förvaras i depå eller

 kontoförs,

 7. Insättningsgarantinämnden.

 Kontrolluppgift skall lämnas för den som gottskrivits ränta eller till vilken

ränta betalats ut (borgenär) och den som har varit antecknad som innehavare av

utländskt räntebärande fondpapper eller rättighet eller skyldighet som anknyter

till sådant fondpapper oavsett om ränta utgått. Kontrolluppgiften skall ta upp

den ränta som den uppgiftsskyldige sammanlagt gottskrivit eller betalat ut till

borgenären, dennes sammanlagda fordran på den uppgiftsskyldige vid årets utgång

och avdragen preliminär skatt. I fall som avses i första stycket 6 skall uppgift

lämnas om ränta som utbetalats eller gottskrivits samt om innehavet i depån

eller den kontoförda fordringen vid årets utgång. Kontrolluppgift skall vidare

lämnas för upplupen men inte förfallen avkastning (räntekompensation) vid

avyttring av fordran eller andel i sådan värdepappersfond som avses i 27 § 6

mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt.

 Innehas ett konto av mer än en person skall ränta och fordran fördelas lika

mellan innehavarna, om inte annat förhållande är känt för den uppgiftsskyldige.

I fråga om konto för vilket samtliga innehavare inte redovisas enligt

bestämmelserna i 57 § andra stycket skall dock den totala räntan och fordran

redovisas utan fördelning.

 Avser en utbetalning också annat än ränta och kan den uppgiftsskyldige inte

ange hur stor del därav som utgör ränta, skall i stället för ränta det

sammanlagt utbetalda beloppet redovisas.

 En skattskyldig, som uppdrar åt en utländsk förvaltare att i sådan egenskap

föras in i det register som förs av Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag enligt

aktiekontolagen (1989:827), skall utan dröjsmål till Riksskatteverket lämna ett

skriftligt medgivande till insyn i depå eller konto som han har hos förvaltaren.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

27 §18

Kontrolluppgift om utdelning och innehav skall lämnas av

 1. den som utbetalt utdelning på aktie i svenskt aktiebolag som är

avstämningsbolag enligt 3 kap. 8 § aktiebolagslagen (1975:1385), 3 kap. 8 §

försäkringsrörelselagen (1982:713) eller 3 kap. 8 § bankaktiebolagslagen

(1987:618),

 2. den som utbetalt utdelning på andel i svensk värdepappersfond som avses i 1

§ lagen om värdepappersfonder (1990:1114),

 3. den som utbetalt utdelning från utländsk juridisk person, om utdelningen

utbetalats genom Värdepapperscentralen VPC Aktiebolags försorg,

-------------------------------------------------------

 4. valutahandlare och 4. den som driver

värdepappersinstitut hos valutahandel samt

vilka utländskt fondpapper värdepappersinstitut hos

eller rättighet eller vilket utländskt fondpapper

skyldighet som anknyter eller rättighet eller

till sådant fondpapper skyldighet som anknyter

förvaras i depå eller kon- till sådant fondpapper

toförs. förvaras i depå eller

 kontoförs.

 Kontrolluppgift skall lämnas för

 a) fysisk eller juridisk person som är berättigad att lyfta utdelning för egen

del vid utdelningstillfället och

 b) fysisk person som hos den uppgiftsskyldige varit antecknad som innehavare

av aktie eller andel i värdepappersfond eller utländsk juridisk person eller

utländsk aktie eller annat utländskt värdepapper.

 Kontrolluppgift enligt andra stycket a skall ta upp utbetald utdelning till

den del den är skattepliktig, avdragen preliminär skatt och innehållen utländsk

källskatt som belöper på utdelningen. Kontrolluppgiften enligt andra stycket b

skall ta upp innehavet vid årets utgång.

 Uppgiftsskyldighet enligt denna paragraf föreligger inte för tillgångar på

pensionssparkonto eller för utdelning på sådana tillgångar.

 En skattskyldig, som uppdrar åt en utländsk förvaltare att i sådan egenskap

föras in i det register som förs av Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag enligt

aktiekontolagen (1989:827), skall utan dröjsmål till Riksskatteverket lämna ett

skriftligt medgivande till insyn i depå eller konto som han har hos förvaltaren.

 78

 27 a §19

-------------------------------------------------------

Fysisk person, som är bosatt Fysisk person, som är

i Sverige och innehar bosatt i Sverige och

utländskt fondpapper eller innehar utländskt

rättighet eller skyldighet fondpapper eller rättighet

som anknyter till sådant eller skyldighet som

fondpapper, skall, om det anknyter till sådant

inte är fråga om fondpapper ifondpapper, skall, om det

ett kontobaserat system, inte är fråga om fondpapper

förvara dem i depå hos i ett kontobaserat system,

valutahandlare, värdepapper- förvara dem i depå hos den

sinstitut eller motsvarande som driver valutahandel,

utländskt institut. Detsamma värdepappersinstitut eller

gäller om den fysiska motsvarande utländskt

personen innehar institut. Detsamma gäller

obligationer eller andra om den fysiska personen

skuldebrev avsedda för allmäninnehar obligationer eller

omsättning som emitterats av andra skuldebrev avsedda

en svensk juridisk person, för allmän omsättning som

om emissionen särskilt emitterats av en svensk

riktats till utlandet. Vad juridisk person, om

som sägs om fysisk person emissionen särskilt riktats

som är bosatt i Sverige till utlandet. Vad som sägs

gäller också svenskt dödsbo. om fysisk person som är

 bosatt i Sverige gäller

 också svenskt dödsbo.

 Deponeras eller kontoförs fondpapperen i utlandet skall den skattskyldige utan

dröjsmål till Riksskatteverket lämna ett skriftligt medgivande till insyn i

depån eller på kontot samt ge in en skriftlig förbindelse från det utländska

institut som för depån eller kontot att årligen senast den 31 januari

taxeringsåret lämna kontrolluppgift till Riksskatteverket.

 Kontrolluppgiften skall ta upp namn på och postadress till innehavaren av

depån respektive kontot, dennes personnummer eller organisationsnummer,

utdelning och ränta som gottskrivits eller utbetalts under föregående kalenderår

samt innehavet vid årets utgång. Om avyttring skett av fondpapper skall även

kontrolluppgift enligt 32 c § lämnas.

 Riksskatteverket får medge undantag från skyldigheten att ge in en sådan

förbindelse som avses i andra stycket om det finns särskilda skäl.

 Bestämmelserna i andra stycket gäller inte i fråga om depåer eller konton i

sådan stat där behörig myndighet på grund av överenskommelse i

handräckningsavtal med Sverige utan särskild framställning årligen tillställer

de svenska skattemyndigheterna uppgifter om sådan avkastning på fondpapper,

vilka kontoförs eller förvaras i depå, som betalas ut till personer bosatta i

Sverige.

 34 §20

-------------------------------------------------------

Efter föreläggande av

skattemyndigheten skall

valutahandlare eller

värdepappersinstitut hos

vilken utländsk aktie eller

annat utländskt värdepapper

förvaras i depå eller

kontoförs eller, om en annan

valutahandlare eller

värdepappersinstitut

förmedlat försäljning av vär-

depapperet, den

valutahandlaren eller

värdepappersinstitutet lämna

kontrolluppgift för

namngiven person.

Kontrolluppgiften skall

avse det antal och de slag

av värdepapper som avyttrats

samt det erhållna beloppet.

-------------------------------------------------------

Efter föreläggande av

skattemyndigheten skall den

som driver valutahandel

eller värdepappersinstitut

hos vilket utländsk aktie

eller annat utländskt

värdepapper förvaras i depå

eller kontoförs eller, om

annan förmedlat försäljning av

värdepapperet, denne lämna

kontrolluppgift för namn-

given person.

Kontrolluppgiften skall

avse det antal och de slag

av värdepapper som avyttrats

samt det erhållna beloppet.

 Efter föreläggande av Riksskatteverket skall kontrolluppgift enligt första

stycket lämnas också i fråga om ej namngivna personer. Sådant föreläggande får

efter Riksskatteverkets bestämmande utfärdas av skattemyndigheten i det län där

den uppgiftsskyldige har sitt säte eller driver verksamhet.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 79

2.6 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen

(1991:601)

 Härigenom föreskrivs att 3 § prisinformationslagen (1991:601) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 §

-------------------------------------------------------

Särskilda föreskrifter om Särskilda föreskrifter om

information till information till

konsumenter finns i kon- konsumenter finns i kon-

sumentkreditlagen sumentkreditlagen

(1977:981) och i (1992:830), kon-

konsumentförsäkringslagen sumentförsäkringslagen

(1980:38). (1980:38) och

 valutaväxlingslagen

 (1996:000).

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 80

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

 dels att 3 kap. 4 och 7 §§ samt 6 kap. 2 § skall ha följande lydelse,

 dels att i lagen skall föras in en ny paragraf, 5 kap. 3 §, samt närmast före

5 kap. 3 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 4 §21

Ett värdepappersbolag och ett utländskt företag hemmahörande utanför EES som

fått tillstånd att driva värdepappersrörelse får, med Finansinspektionens

tillstånd, som ett led i rörelsen

 1. lämna råd i finansiella frågor,

 2. ta emot värdepapper för förvaring,

 3. ta emot medel med redovisningsskyldighet,

 4. ta emot kunders medel på konto för att underlätta värdepappersrörelsen,

-------------------------------------------------------

 5. lämna kunder kredit mot 5. lämna kunder kredit

säkerhet i finansiella mot säkerhet för placeringar

instrument för att underlättai finansiella instrument

värdepappersrörelsen, för att underlätta värde-

 pappersrörelsen,

 6. utföra valutaväxlingstransaktioner.

 Tillstånd enligt första stycket 4 får meddelas endast tillsammans med

tillstånd enligt 5.

-------------------------------------------------------

 Ett värdepappersbolag får,

 efter tillstånd av

 Finansinspektionen, driva

 När det finns särskilda skälvalutahandel.

får Finansinspektionen medge När det finns särskilda

att ett värdepappersbolag skäl får inspektionen medge

utövar annan verksamhet än att ett värdepappersbolag

som anges i första stycket, eller ett utländskt företag

om den kan antas komma att utövar annan verksamhet än

underlätta rörelsen. som anges i första stycket,

 om verksamheten kan antas

 Ett utländskt företag får komma att underlätta

beviljas tillstånd enligt rörelsen.

första eller tredje stycket Ett utländskt företag får

endast om företaget får beviljas tillstånd enligt

bedriva motsvarande första eller fjärde stycket

verksamhet i sitt hemland endast om företaget får

 bedriva motsvarande

 verksamhet i sitt hemland

 Tillstånd för ett utländskt företag enligt första stycket 4 och 5 får bara

lämnas om insättningar hos filialen omfattas av garantin enligt lagen

(1995:1571) om insättningsgaranti eller av en utländsk garanti som omfattar

insättningar som anges i 2 § lagen om insättningsgaranti och har en högsta

ersättningsnivå som inte understiger ett belopp motsvarande 20 000 ecu innan

det i förekommande fall har gjorts avdrag för en självrisk med högst 10 procent

av en enskild insättares garanterade insättning.

 Tillstånd enligt första stycket 4 och 5 får inte lämnas om insättningar hos

filialen omfattas av en utländsk garanti som har en ersättningsnivå som

överstiger den som gäller enligt lagen om insättningsgaranti. Ersättningen får

inte heller avse fler slag av insättningar eller betalas till andra insättare än

vad som anges i den lagen.

 I lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande finns bestämmelser om rätt

för värdepappersinstitut att bedriva pensionssparrörelse.

7 §22

-------------------------------------------------------

Vid kreditgivning enligt 4 § Vid kreditgivning enligt 4 §

andra stycket gäller i första stycket 5 gäller i

stället för bestämmelserna i stället för bestämmelserna i

12 kap. 7 § aktiebolagslagen 12 kap. 7 § ak-

(1975:1385) följande för tiebolagslagen (1975:1385)

värdepappersbolag. följ-ande för

 värdepappersbolag.

 Ett värdepappersbolag får inte på andra villkor än sådana som bolaget normalt

ställer upp lämna kredit till

 1. en styrelseledamot,

 2. en person som ensam eller i förening med någon annan får avgöra

kreditärenden som ankommer på styrelsen,

 3. en anställd som har en ledande ställning inom bolaget,

 4. någon annan aktieägare än staten med ett aktieinnehav som motsvarar minst

tre procent av hela aktiekapitalet,

 5. den som är make eller sambo till någon som avses i 1-4 eller

 6. en juridisk person i vilken någon som avses i 1-5 har ett väsentligt

ekonomiskt intresse i egenskap av delägare eller medlem.

 Finansinspektionen prövar om en anställd har sådan ledande ställning som avses

i andra stycket 3.

 Värdepappersbolagets styrelse skall avgöra ärenden om kredit till de personer

och företag som avses i andra stycket. Bolaget skall föra in uppgifter om sådana

krediter i en förteckning. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får meddela föreskrifter om vilka uppgifter som skall

antecknas i förteckningen.

 Andra-fjärde styckena tillämpas också på krediter mot säkerhet av borgen eller

fordringsbevis som utfärdas av någon som avses i andra stycket. Detsamma gäller

för en fordran som bolaget förvärvar och för vilken någon som avses i andra

stycket är betalningsskyldig.

 81

5 kap.

-------------------------------------------------------

 Valutaposition

 3 §

 Regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om ett

 värdepappersbolags största

 tillåtna valutaposition.

 6 kap.

2 §23

-------------------------------------------------------

Regeringen, eller efter Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får Finansinspektionen får

meddela föreskrifter om meddela föreskrifter om

 1. vilka upplysningar ett värdepappersinstitut skall lämna till inspektionen

samt

 2. förvaring och inventering av värdehandlingar hos ett värdepappers-institut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 82

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

kreditmarknadsbolag

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1610) om kreditmark-nadsbolag

 dels att 3 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken till 4 kap. skall lyda "Kapitaltäckning m.m.",

 dels att det i lagen skall föras in en ny paragraf, 4 kap. 2 §, samt närmast

före 4 kap. 2 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 1 §24

Ett kreditmarknadsbolag får endast driva finansieringsverksamhet och verksamhet

som har ett naturligt samband därmed.

 Kreditmarknadsbolaget får, med iakttagande av vad som föreskrivs i detta

kapitel, i sin verksamhet bland annat

 1. låna upp medel, bland annat genom att ge ut obligationer eller andra

jämförbara fordringsrätter,

 2. lämna och förmedla kredit, bland annat i form av konsumentkredit, kredit

mot panträtt i fast egendom och i fordringar,

 3. medverka vid finansiering, bland annat genom att förvärva ford-ringar och

upplåta lös egendom till nyttjande (leasing),

 4. förmedla betalningar,

 5. tillhandahålla betalningsmedel,

 6. ikläda sig garantiförbindelser och göra liknande åtaganden,

 7. lämna ekonomisk rådgivning,

 8. förvara värdepapper,

 9. vara förvaringsinstitut för värdepappersfonder,

 10. medverka vid försäljning av försäkringstjänster,

 11. tillhandahålla inkassotjänster,

 12. tillhandahålla värdefackstjänster,

-------------------------------------------------------

 13. driva valutahandel 13. driva valutahandel,

under de förutsättningar som samt

föreskrivs i lagen

(1988:1385) om Sveriges

riksbank, samt

 14. lämna kreditupplysning under de förutsättningar som föreskrivs i

kreditupplysningslagen (1973:1173).

 83

 4 kap.

-------------------------------------------------------

 Valutaposition

 2 §

 Regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om ett

 kreditmarknadsbolags

 största tillåtna

 valutaposition.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 84

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:768) om

åtgärder mot penningtvätt

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

Bestämmelserna i denna lag gäller företag som driver

 1. bankrörelse och annan verksamhet som består i att från allmänheten låna upp

medel och att lämna krediter,

 2. livförsäkringsrörelse,

 3. verksamhet av det slag som beskrivs i 1 kap. 3 § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse,

-------------------------------------------------------

 4. verksamhet som står 4. verksamhet som står

under Finansinspektionens under Finansinspektionens

tillsyn och som tillsyn och som

huvudsakligen består i att huvudsakligen består i att

utföra en eller flera av de utföra en eller flera av de

verksamheter som anges i 3 verksamheter som anges i 3

kap. 1 § 2-12 lagen kap. 1 § 2-13 lagen

(1992:1610) om kreditmark- (1992:1610) om kreditmark-

nadsbolag. nadsbolag,

 5. verksamhet som kräver

 anmälan till

 Finansinspektionen enligt

 valutaväxlingslagen

 (1996:000).

 Lagen gäller endast sådan mot kunder inriktad verksamhet som avses i första

stycket och som bedrivs från ett fast driftställe i Sverige.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 85

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1996-05-15

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 9 maj 1996 (Finansdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. valutaväxlingslag,

2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

3. lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank,

4. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

5.lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration ochkontrolluppgifter,

6. lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601),

7. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

8. lag om ändring i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag,

9. lag om ändring i lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Monica Rodrigo.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet.

Förslaget till valutaväxlingslag

6 §

I paragrafen föreskrivs skyldighet för företag som har gjort anmälan om sin

verksamhet enligt 2 § att lämna sådana upplysningar till Finansinspektionen om

verksamheten som behövs för inspektionens kontroll av efterlevnaden av lagen om

åtgärder mot penningtvätt. Som framgår av författningskommentaren avses här inte

en skyldighet att agera självmant utan en skyldighet att lämna behövliga

upplysningar på begäran av inspektionen. Detta bör enligt Lagrådets mening

framgå direkt av lagtexten, lämpligen genom att orden på begäran infogas i

paragrafen.

 I anslutning till det sagda kan anmärkas att en begäran enligt paragrafen i

princip torde få uppfattas som ett beslut av Finansinspektionen avseende

tillämpningen av lagen. Enligt den föreslagna 11 § får alla beslut av

inspektionen enligt lagen utom sådana som avses i 7 § andra stycket

(föreläggande att lämna upplysningar när osäkerhet råder om

anmälningsskydlighet) överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Följden blir

således att inspektionens beslut att begära in upplysningar kommer att vara

överklagbara. Denna ordning synes emellertid likartad den som gäller enligt

bl.a. lagen om värdepappersrörelse och bankrörelselagen.

Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

2 kap. 2 §

Enligt gällande lydelse av första stycket punkt 15 får en bank driva

valutahandel under de förutsättningar som föreskrivs i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank. Eftersom sistnämnda lag enligt förslaget inte längre kommer

att ställa upp några förutsättningar för drivande av valutahandel, föreslås att

det i punkten endast skall anges att en bank får driva valutahandel.

 Regleringen väcker frågan om innebörden av uttrycket valutahandel. Språkligt

för uttrycket närmast tanken till all slags handel med valuta, oberoende av om

den sker med sedlar och mynt i fysisk form eller om den bedrivs i andra former.

I den meningen används uttrycket också för närvande i 22 b § lagen om Sveriges

riksbank, där uttrycket även omfattar resevaluta, låt vara att köp och

försäljning av resevaluta uttryckligen har undantagits från det hittills

gällande tillståndstvånget.

 I remissen föreslås emellertid nu en särskild lag om valutaväxlingsrörelse,

ett begrepp som i 1 § nämnda lagförslag definieras som yrkesmässig handel med

utländska sedlar och mynt samt resecheckar utställda i utländsk valuta. Avsikten

är uppenbarligen inte att uttrycket valutahandel, vare sig i bankrörelselagen

eller i annan lagstiftning där uttrycket förekommer, skall inbegripa sådan

handel som omfattas av lagen om valutaväxlingsrörelse. Även om naturligtvis en

förtydligande definition i detta avseende skulle ha kunnat vara av värde anser

Lagrådet, med beaktande av att den aktuella lagstiftningen vänder sig endast

till ett begränsat antal aktörer, att den förändrade innebörden av begreppet är

godtagbar.

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

 100

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 maj 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden, Hjelm-Wallén,

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar propositionen 1995/96:216 Valutaväxling och valutahandel.

 101

Rättsdatablad

-------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, upp-bakomliggande

 häver eller upp- EG-regler

 repar ett

 normgiv-

 ningsbemyndigande

-------------------------------------------------------

Valutaväxlingslag 12 §

Lag om ändring i 2 kap. 11 §

bankrörelselagen

(1987:617)

Lag om ändring i 3 kap. 7 §

lagen (1991:981) 5 kap. 3 §

om 6 kap. 2 §

värdepappersrörelse

Lagen om ändring i 4 kap. 2 §

lagen (1992:1610)

om kreditmark-

nadsbolag

-------------------------------------------------------

**ENDNOTES**

1.Senaste lydelse 1995:789.

2.Senaste lydelse 1992:1613.

3.Senaste lydelsen av 22 b § 1993:1701

rubriken närmast före 22 b § 1990:751.

4.Senaste lydelse 1992:1641.

5.Senaste lydelse 1996:182.

6.Senaste lydelse 1996:182.

7.Senaste lydelse 1995:576.

8.Senaste lydelse 1994:483.

9.Senaste lydelse 1995:1597.

10.Senaste lydelse 1994:2015.

11.Senaste lydelse 1995:1563.

12.Senaste lydelse 1995:1573.

13.Senaste lydelse 1995:789.

14.Senaste lydelse 1992:1613.

15.Senaste lydelsen av 22 b § 1993:1701

rubriken närmast före 22 b § 1990:751.

16.Senaste lydelse 1992:1641.

17.Senaste lydelse 1996:182.

18.Senaste lydelse 1996:182.

19.Senaste lydelse 1995:576.

20.Senaste lydelse 1994:483.

21.Senaste lydelse 1995:1597.

22.Senaste lydelse 1994:2015.

23.Senaste lydelse 1995:1563.

24.Senaste lydelse 1995:1573.

 102