Regeringens proposition

2000/01:111

Skyddet för vissa djur- och växtarter och deras livsmiljöer

Prop.

2000/01:111

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 mars 2001

Lena Hjelm-Wallén

 Kjell[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljödepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

För att genomföra vissa krav i art- och habitatdirektivet (direktiv 92/43/EEG)

och fågeldirektivet (direktiv 79/409/EEG) föreslås lagändringar. I huvudsak

innebär ändringarna att med ett tillståndsförfarande göra det nödvändigt att på

det sätt som direktiven kräver bedöma verksamheter och åtgärder som kan äventyra

 skyddet för vissa djur- och växtarter och deras livsmiljöer. Det rör sig om

arter och livsmiljöer som gemenskapen har intresse av att skydda och som ingår i

 ett europeiskt ekologiskt sammanhängande nät av områden (Natura 2000).

Ändringarna innebär att verksamheter får påbörjas och åtgärder får vidtas först

efter det att man har förvissat sig om att bevarandet av arterna och

livsmiljöerna inte äventyras. Om en verksamhet eller åtgärd kan antas på ett

betydande sätt påverka miljön i ett särskilt skydds- eller bevarandeområde,

måste tillstånd sökas. Tillstånd får lämnas, om bevarandet av den berörda arten

eller livsmiljön inte skadas eller störs på ett sätt som strider mot direktivens

 syfte. Under vissa angivna förutsättningar får en sådan verksamhet eller åtgärd

 ändå tillåtas. I så fall krävs att regeringen prövar frågan.

De ändringar och förtydliganden som föreslås berör såväl miljöbalken som andra

lagar enligt vilka verksamheter och planer för verksamheter prövas.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i miljöbalken 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln

17

2.3 Förslag till lag om ändring i rennäringslagen

(1971:437) 18

2.4 Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144) 19

2.5 Förslag till lag om ändring i anläggningslagen

(1973:1149) 20

2.6 Förslag till lag om ändring i skogsvårdslagen

(1979:429) 21

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:3) om

kärnteknisk verksamhet 22

2.8 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

(1987:10) 23

2.9 Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) 25

2.10 Förslag till lag om ändring i minerallagen (1991:45) 26

2.11 Förslag till lag om ändring i fiskelagen (1993:787) 27

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:812) med särskilda

bestämmelser om vattenverksamhet 28

3 Ärendet och dess beredning 29

4 Bakgrund 30

5 Art- och habitatdirektivets och fågeldirektivets krav 32

6 De svenska reglerna om skydd för områden 34

6.1 Områden som bör eller skall skyddas 34

6.2 Skyddet för områdena 34

7 Den lagtekniska lösningen 36

7.1 Skyddet för områden som har förklarats som särskilda skydds- eller

bevarandeområden 36

7.1.1 Tillståndskrav för verksamheter och

åtgärder som på ett betydande sätt kan

påverka miljön i ett särskilt skydds- eller bevarandeområde 36

7.1.2 Förutsättningar för tillstånd när en

verksamhet eller åtgärd kan skada eller

befaras medföra en betydande störning i området 43

7.1.3 Användning av mark och vatten får inte

strida mot bestämmelserna om skydd för de särskilda skydds- och

bevarandeområdena 45

7.1.4 Pågående verksamheter 49

7.2 Skyddet för blivande skydds- och bevarandeområden 50

7.3 Prövningen av frågor om tillstånd 52

7.3.1 Bedömningen av hur en verksamhet eller

åtgärd påverkar det skyddade naturområdet 53

7.3.2 Förfaranderegler när regeringens tillåtelse

krävs 54

7.3.3 Sambandet med prövning enligt annan lagstiftning 55

7.4 Kompensationsåtgärder 57

7.5 Artskyddet 59

7.6 Ersättning på grund av skyddsåtgärder 60

7.7 Straffbestämmelser 61

7.8 Övrigt 61

8 Konsekvenser 62

9 Författningskommentar 65

9.1 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken 65

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln

72

9.3 Förslaget till lag om ändring i rennäringslagen

(1971:437) 72

9.4 Förslaget till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144) 73

9.5 Förslaget till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149) 73

9.6 Förslaget till lag om ändring i skogsvårdslagen

(1979:429) 73

9.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet

 73

9.8 Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10) 73

9.9 Förslaget till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) 74

9.10 Förslaget till lag om ändring i minerallagen (1991:45) 74

9.11 Förslaget till lag om ändring i fiskelagen (1993:787) 74

9.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:812) med särskilda

bestämmelser om vattenverksamhet 74

Bilaga 1 Art- och habitatdirektivet 75

Bilaga 2 Fågeldirektivet 89

Bilaga 3 Sammanfattning av promemorian Genomförande av

art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet 98

Bilaga 4 Promemorians lagförslag 100

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanserna 130

Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag 131

Bilaga 7 Lagrådets yttrande 154

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2001 158

Rättsdatablad 159

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i miljöbalken,

2. lag om ändring i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln,

3. lag om ändring i rennäringslagen (1971:437),

4. lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144),

5. lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149),

6. lag om ändring i skogsvårdslagen (1979:429),

7. lag om ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet,

8. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

9. lag om ändring i jaktlagen (1987:259),

10. lag om ändring i minerallagen (1991:45),

11. lag om ändring i fiskelagen (1993:787),

12. lag om ändring i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om

vattenverksamhet.

2

Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs1 i fråga om miljöbalken

dels att rubriken närmast före 7 kap. 28 § skall utgå,

dels att 4 kap. 1 §, 6 kap. 1, 7 och 8 §§, 7 kap. 27-29 §§, 8 kap. 1 §, 11 kap.

9 §, 12 kap. 1 och 2 §§, 17 kap. 3 §, 19 kap. 2 §, 21 kap. 7 §, 29 kap. 4 §, 31

kap. 4 och 5 §§ samt rubriken närmast före 7 kap. 27 § skall ha följande

lydelse,

dels att det i balken skall införas fem nya paragrafer, 4 kap. 8 § samt 7 kap.

28 a, 28 b, 29 a och 29 b §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

1 §

De områden som anges i 2-7 §§ är, med hänsyn till de natur- och kulturvärden som

 finns i områdena, i sin helhet av riksintresse. Exploateringsföretag och andra

ingrepp i miljön får komma till stånd i dessa områden endast om det inte möter

något hinder enligt 2-7 §§ och om det kan ske på ett sätt som inte påtagligt

skadar områdenas natur- och kulturvärden.

De områden som anges i 2-8 §§ är, med hänsyn till de natur- och kulturvärden som

 finns i områdena, i sin helhet av riksintresse. Exploateringsföretag och andra

ingrepp i miljön får komma till stånd endast om

1. det inte möter något hinder enligt 2-8 §§ och

2. det kan ske på ett sätt som inte påtagligt skadar områdenas natur- och

kulturvärden.

Bestämmelserna i första stycket och 2-6 §§ utgör inte hinder för utvecklingen av

 befintliga tätorter eller av det lokala näringslivet eller för utförandet av

anläggningar som behövs för totalförsvaret. Om det finns särskilda skäl utgör

bestämmelserna inte heller hinder för anläggningar för utvinning av sådana

fyndigheter av ämnen eller material som avses i 3 kap. 7 § andra stycket.

Bestämmelserna i första stycket 2 och i 2-6 §§ utgör inte hinder för

utvecklingen av befintliga tätorter eller av det lokala näringslivet eller för

utförandet av anläggningar som behövs för totalförsvaret. Om det finns särskilda

 skäl utgör bestämmelserna inte heller hinder för anläggningar för utvinning av

sådana fyndigheter av ämnen eller material som avses i 3 kap. 7 § andra stycket.

8 §

En användning av mark och vatten som kan påverka ett naturområde som har

förtecknats enligt 7 kap. 27 § första stycket 1 eller 2 och som omfattar

verksamheter eller åtgärder som kräver tillstånd enligt 7 kap. 28 a § får komma

till stånd endast om sådant tillstånd har lämnats.

6 kap.

1 §

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd enligt 9, 11

och 12 kap. eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. En

sådan skall finnas även vid tillåtlighetsprövning enligt 17 kap.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd enligt 7 kap.

 28 a § eller 9, 11 och 12 kap. eller enligt föreskrifter som har meddelats med

stöd av balken. En sådan skall finnas även vid tillåtlighetsprövning enligt 17

kap.

Regeringen får föreskriva att det skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning

även i dispensärenden eller andra ärenden enligt denna balk eller enligt

föreskrifter som har meddelats med stöd av balken där det behövs för att kunna

bedöma miljöpåverkan. Regeringen får även föreskriva om undantag från

skyldigheten enligt första stycket att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning

för verksamheter vars miljöpåverkan kan antas bli mindre betydande.

7 §2

En miljökonsekvensbeskrivning för en verksamhet eller åtgärd som kan antas

medföra en betydande miljöpåverkan skall innehålla de uppgifter som behövs för

att uppfylla syftet enligt 3 §, däribland

1. en beskrivning av verksamheten eller åtgärden med uppgifter om lokalisering,

utformning och omfattning,

2. en beskrivning av de åtgärder som planeras för att skadliga verkningar skall

undvikas, minskas eller avhjälpas, t.ex. hur det skall undvikas att verksamheten

 eller åtgärden medverkar till att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap.

överträds,

3. de uppgifter som krävs för att påvisa och bedöma den huvudsakliga inverkan på

 människors hälsa, miljön och hushållningen med mark och vatten samt andra

resurser som verksamheten eller åtgärden kan antas medföra,

4. en redovisning av alternativa platser, om sådana är möjliga, samt alternativa

 utformningar tillsammans med dels en motivering varför ett visst alternativ har

 valts, dels en beskrivning av konsekvenserna av att verksamheten eller åtgärden

 inte kommer till stånd, och

5. en icke-teknisk sammanfattning av de uppgifter som anges i 1-4.

I ett beslut enligt 4 § tredje stycket om att betydande miljöpåverkan kan antas

får länsstyrelsen ställa krav på att även andra jämförbara sätt att nå samma

syfte skall redovisas när alternativa utformningar som avses i första stycket 4

redovisas.

För verksamheter eller åtgärder som inte kan antas medföra en betydande

miljöpåverkan skall en miljökonsekvensbeskrivning innehålla vad som anges i

första stycket, i den utsträckning det behövs med hänsyn till verksamhetens

eller åtgärdens art och omfattning.

För verksamheter eller åtgärder som kan antas påverka miljön i ett naturområde

som har förtecknats enligt 7 kap. 27 § första stycket 1 eller 2 skall en

miljökonsekvensbeskrivning alltid innehålla de uppgifter som behövs för

prövningen enligt 7 kap. 28 b och 29 §§. Om miljökonsekvensbeskrivningen har

upprättats enbart för en prövning enligt 7 kap. 28 b och 29 §§, behöver

beskrivningen endast innehålla de uppgifter som behövs för den prövningen.

Av 22 kap. 1 § första stycket 6 framgår att en ansökan i ett ansökningsmål skall

 innehålla en säkerhetsrapport i de fall verksamheten omfattas av lagen

(1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga

kemikalieolyckor.

8 §

När en miljökonsekvensbeskrivning upprättats i ett mål eller ärende om

miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet, skall detta kungöras tillsammans

med kungörelsen om ansökan enligt 19 kap. 4 § och 22 kap. 3 §. Om en

miljökonsekvensbeskrivning har upprättats i något annat mål eller ärende som rör

 en verksamhet eller åtgärd som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan,

skall detta kungöras. Har en ansökan gjorts skall kungörelsen ske tillsammans

med kungörelsen av ansökan. Därefter skall ansökan och

miljökonsekvensbeskrivningen hållas tillgängliga för allmänheten, som skall

beredas tillfälle att yttra sig över dessa innan målet eller ärendet prövas.

När dom eller beslut har meddelats i målet eller ärendet skall detta kungöras.

Samtidigt skall också kungöras hur allmänheten kan få tillgång till information

om innehållet. Vidare skall den ansvariga myndigheten i den stat med vilken

samråd hållits enligt 6 § informeras.

När en miljökonsekvensbeskrivning har upprättats enbart för en prövning enligt 7

 kap. 28 b och 29 §§, eller när ett beslut avser enbart en sådan prövning, skall

 vad som anges i första och andra styckena i denna paragraf tillämpas i den

utsträckning som behövs för prövningen eller, om det är lämpligt, för att

allmänheten skall få tillgång till information om innehållet.

7 kap.

Förteckning över vissa naturområden

Särskilda skyddade områden

27 §

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fortlöpande föra

en förteckning över naturområden som bör beredas skydd i enlighet med

internationella åtaganden eller nationella mål om skydd av sådana områden. Av

förteckningen skall det framgå vilket internationellt åtagande eller nationellt

mål som har föranlett att området har tagits upp i förteckningen.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fortlöpande föra

en förteckning över naturområden som bör beredas skydd eller har beretts skydd

1. som särskilt skyddsområde enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april

1979 om bevarande av vilda fåglar3, senast ändrat genom direktiv 97/49/EG4,

2. som särskilt bevarandeområde enligt rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj

1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter5, ändrat genom

direktiv 97/62/EG6, eller

3. enligt internationella åtaganden eller nationella mål om skydd för

naturområden.

Av förteckningen skall det framgå vad som föranlett att området har tagits upp i

 förteckningen och enligt vilket direktiv, internationellt åtagande eller

nationellt mål som förtecknandet har skett.

Ett område som tagits upp i förteckningen skall prioriteras i det fortsatta

skyddsarbetet.

28 §

Regeringen får förklara ett naturområde som särskilt skyddsområde om området

enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda

fåglar7, senast ändrat genom kommissionens direktiv 97/49/EG8 är särskilt

betydelsefullt för skyddet av sådana fåglar.

Regeringen får förklara ett naturområde som särskilt skyddsområde, om området

enligt direktiv 79/409/EEG är särskilt betydelsefullt för skyddet av vilda

fåglar.

Ett område som av Europeiska gemenskapernas kommission har utpekats som ett

område av intresse för gemenskapen skall av regeringen förklaras som särskilt

bevarandeområde enligt rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande

 av livsmiljöer samt vilda djur och växter9, senast ändrat genom rådets direktiv

 97/62/EG10.

Ett område som enligt artikel 4.4 i direktiv 92/43/EEG om bevarande av

livsmiljöer samt vilda djur och växter har valts ut som ett område av intresse

för gemenskapen skall av regeringen förklaras som särskilt bevarandeområde.

Regeringen får efter samråd med kommissionen upphäva en förklaring enligt första

 eller andra stycket, om områdets naturvärden inte längre motiverar en sådan

förklaring.

28 a §

Tillstånd krävs för att bedriva verksamheter eller vidta åtgärder som på ett

betydande sätt kan påverka miljön i ett naturområde som har förtecknats enligt

27 § första stycket 1 eller 2.

Tillstånd enligt första stycket krävs inte för verksamheter och åtgärder som

direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av

det berörda området.

28 b §

Tillstånd enligt 28 a § får lämnas endast om verksamheten eller åtgärden ensam

eller tillsammans med andra pågående eller planerade verksamheter eller åtgärder

 inte

1. kan skada den livsmiljö eller de livsmiljöer i området som avses att skyddas,

2. medför att den art eller de arter som avses att skyddas utsätts för en

störning som på ett betydande sätt kan försvåra bevarandet i området av arten

eller arterna.

29 §

För ett område som förklarats som särskilt skyddsområde eller särskilt

bevarandeområde får beslut om helt eller delvis upphävande av områdesskydd, om

dispens från skyddsföreskrifter eller om tillstånd enligt sådana föreskrifter

inte meddelas utan regeringens tillåtelse.

Trots bestämmelserna i 28 b § får tillstånd enligt 28 a § lämnas, om

1. det saknas alternativa lösningar,

2. verksamheten eller åtgärden måste genomföras av tvingande orsaker som har ett

 väsentligt allmänintresse och

3. de åtgärder vidtas som behövs för att kompensera för förlorade miljövärden så

 att syftet med att skydda det berörda området ändå kan tillgodoses.

Detta gäller inte beslut om dispens eller tillstånd, om det är uppenbart att

verksamheten inte kommer att orsaka mer än obetydlig skada på områdets

naturvärden.

Ett beslut om tillstånd med stöd av första stycket får lämnas endast efter

regeringens tillåtelse.

29 a §

Om ett tillstånd lämnas efter regeringens tillåtelse enligt 29 §, är den som

ansökt om tillståndet skyldig att bekosta de kompensationsåtgärder som anges i

beslutet om tillstånd.

Första stycket gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att kräva

att sökanden skall stå för kostnaderna. Vid avvägningen skall särskilt beaktas

det allmänintresse som avses i 29 § första stycket 2.

29 b §

Frågor om tillstånd enligt 28 a § prövas av länsstyrelsen i det län där det

berörda området finns.

För en verksamhet eller åtgärd som omfattas av tillståndsplikt eller

dispensprövning till följd av bestämmelserna i 9 kap. eller 11-15 kap. skall

dock frågan om tillstånd enligt 28 a § prövas av den myndighet som prövar den

andra tillståndsfrågan eller dispensen. Innan myndigheten meddelar sitt beslut,

skall den länsstyrelse som avses i första stycket beredas tillfälle att yttra

sig.

8 kap.

1 §

Föreskrifter om förbud att inom landet eller del av landet döda, skada eller

fånga vilt levande djur eller att ta bort eller skada sådana djurs ägg, rom

eller bon får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer. Sådana föreskrifter får meddelas, om det finns risk för att en vilt

levande djurart kan komma att försvinna eller utsättas för plundring eller om

det krävs för att uppfylla Sveriges internationella åtaganden om skydd av en

sådan art. Förbudet får dock inte gälla fall då ett sådant djur måste dödas,

skadas eller fångas till försvar mot angrepp på person eller värdefull egendom.

Föreskrifter om förbud att inom landet eller del av landet döda, skada, fånga

eller störa vilt levande djur eller att ta bort eller skada sådana djurs ägg,

rom eller bon eller att skada eller förstöra sådana djurs fortplantningsområden

och viloplatser får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer. Sådana föreskrifter får meddelas, om det finns risk för att en vilt

levande djurart kan komma att försvinna eller utsättas för plundring eller om

det krävs för att uppfylla Sveriges internationella åtaganden om skydd av en

sådan art. Förbudet får dock inte gälla fall då ett sådant djur måste dödas,

skadas, fångas eller störas till försvar mot angrepp på person eller värdefull

egendom.

Särskilda bestämmelser gäller om att döda eller fånga vilt levande djur av viss

art, när åtgärden är att hänföra till jakt eller fiske.

11 kap.

9 §

För vattenverksamhet krävs det tillstånd enligt denna balk, om inte något annat

följer av bestämmelserna i detta kapitel. Ansökan om tillstånd till

vattenverksamhet prövas av miljödomstolen. Ansökan om tillstånd till

markavvattning prövas dock av länsstyrelsen, om den inte skall prövas av

miljödomstolen enligt 7 kap. 19 och 20 §§ lagen (1998:812) med särskilda

bestämmelser om vattenverksamhet.

Den som vill bedriva vattenverksamhet får ansöka om tillstånd även om det inte

krävs tillstånd för verksamheten.

Bestämmelser om skyldighet att begära prövning innan en anläggning för

bortledande av grundvatten tas ur bruk finns i 23 §.

Oavsett vad som följer av 11-15, 19 och 23 §§, kan det för en viss verksamhet

eller åtgärd krävas tillstånd enligt 7 kap. 28 a §.

12 kap.

1 §

Det krävs tillstånd av länsstyrelsen för täkt av berg, sten, grus, sand, lera,

jord, torv eller andra jordarter. För husbehov får dock markinnehavare vidta

sådana åtgärder utan tillstånd, om inte annat följer av föreskrifter som har

meddelats med stöd av andra stycket.

Det krävs tillstånd av länsstyrelsen för täkt av berg, sten, grus, sand, lera,

jord, torv eller andra jordarter. För husbehov får dock markinnehavare vidta

sådana åtgärder utan tillstånd, om inte annat följer av 7 kap. 28 a § eller

föreskrifter som har meddelats med stöd av andra stycket i denna paragraf.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att

åtgärder enligt första stycket för markinnehavarens husbehov inte får vidtas

utan tillstånd. Tillståndsplikt enligt detta stycke får föreskrivas om

åtgärderna kan antas motverka hushållningen av de i första stycket angivna

naturresurserna eller medföra en icke obetydlig skada på miljön.

Första och andra stycket gäller inte

1. åtgärder i vattenområden som kräver tillstånd enligt 11 kap.,

2. åtgärder som kräver tillstånd enligt lagen (1966:314) om kontinentalsockeln,

eller

3. täkt av torv som bearbetningskoncession har lämnats för enligt lagen

(1985:620) om vissa torvfyndigheter.

2 §

Vid prövningen av en ansökan om tillstånd till täkt skall behovet av det

material som kan utvinnas vägas mot de skador på djur- och växtlivet och på

miljön i övrigt som täkten kan befaras orsaka. Tillstånd får inte lämnas till en

 täkt som kan befaras försämra livsbetingelserna för någon djur- eller växtart

som är hotad, sällsynt eller i övrigt hänsynskrävande.

Vid prövningen av en ansökan om tillstånd till täkt skall behovet av det

material som kan utvinnas vägas mot de skador på djur- och växtlivet och på

miljön i övrigt som täkten kan befaras orsaka. Tillstånd får inte lämnas till en

 täkt som kan befaras försämra livsbetingelserna för någon djur- eller växtart

som är hotad, sällsynt eller i övrigt hänsynskrävande. Tillstånd får inte heller

 lämnas i strid mot 7 kap. 28 a-29 §§.

Vid prövning av en ansökan om tillstånd för täkt av matjord skall beaktas

behovet av brukningsbar jordbruksmark.

17 kap.

3 §

Regeringen får för ett visst fall förbehålla sig att pröva tillåtligheten av en

verksamhet som inte omfattas av kravet på prövning enligt 1 §, om

1. verksamheten i betraktande av de intressen som denna balk enligt 1 kap. 1 §

skall främja kan antas få betydande omfattning eller bli av ingripande slag,

2. verksamheten utanför ett område som enligt 7 kap. 28 § första eller andra

stycket har förklarats som särskilt skyddsområde eller särskilt bevarandeområde,

 kan antas mer än obetydligt skada naturvärdet inom området,

2. verksamheten utanför ett område som förtecknats enligt 7 kap. 27 § kan antas

mer än obetydligt skada naturvärdet inom området,

3. verksamheten omfattas av bestämmelserna i 4 kap. 6 § tredje stycket.

Rätten till förbehåll enligt första stycket 2 gäller enbart verksamhet som är

tillståndspliktig enligt balken eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av

balken.

Om ett mål eller ärende enligt denna balk pågår om tillståndsprövning av

verksamheten, skall regeringen omedelbart lämna besked om förbehållet till den

tillståndsprövande miljödomstolen eller myndigheten.

19 kap.

2 §

Om en förvaltningsmyndighet eller kommun finner att en verksamhet eller åtgärd

endast kan tillåtas enligt 2 kap. 9 § första stycket eller 10 § skall

förvaltningsmyndigheten eller kommunen med eget yttrande överlämna frågan till

regeringens avgörande. Detsamma gäller om regeringen skall pröva tillåtligheten

enligt 17 kap. 1 § eller om regeringen har förbehållit sig prövningen av

tillåtligheten enligt 17 kap. 3 §.

Om en förvaltningsmyndighet eller kommun finner att en verksamhet eller åtgärd

endast kan tillåtas enligt 2 kap. 9 § första stycket eller 10 § eller enligt 7

kap. 29 §, skall förvaltningsmyndigheten eller kommunen med eget yttrande

överlämna frågan till regeringens avgörande. Detsamma gäller om regeringen skall

 pröva tillåtligheten enligt 17 kap. 1 § eller om regeringen har förbehållit sig

 prövningen av tillåtligheten enligt 17 kap. 3 §.

Att det finns en skyldighet att underrätta regeringen om verksamhet enligt 17

kap. 3 § framgår av 17 kap. 5 §.

21 kap.

7 §

Om miljödomstolen finner att en verksamhet eller åtgärd endast kan tillåtas

enligt 2 kap. 9 § första stycket eller 10 §, skall miljödomstolen med eget

yttrande överlämna frågan till regeringens avgörande. Detsamma gäller om

regeringen skall pröva tillåtligheten enligt 17 kap. 1 § eller om regeringen har

 förbehållit sig prövningen av tillåtligheten enligt 17 kap. 3 §.

Om miljödomstolen finner att en verksamhet eller åtgärd endast kan tillåtas

enligt 2 kap. 9 § första stycket eller 10 § eller enligt 7 kap. 29 §, skall

miljödomstolen med eget yttrande överlämna frågan till regeringens avgörande.

Detsamma gäller om regeringen skall pröva tillåtligheten enligt 17 kap. 1 §

eller om regeringen har förbehållit sig prövningen av tillåtligheten enligt 17

kap. 3 §.

Om miljödomstolen finner att ett mål hos domstolen rör även ett annat allmänt

intresse av synnerlig vikt än sådant som avses i 1 kap. 1 §, skall domstolen med

 eget yttrande överlämna målet till regeringen. Detsamma gäller, om

Naturvårdsverket begär att målet av sådan anledning skall överlämnas till

regeringen. Är det fråga om en statlig myndighets beslut som rör Försvarsmakten,

 Fortifikationsverket, Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt

skall domstolen alltid med eget yttrande överlämna ärendet till regeringens

avgörande.

29 kap.

4 §

Den som med uppsåt eller av oaktsamhet påbörjar eller bedriver en verksamhet

eller vidtar någon annan åtgärd utan att ha inhämtat tillåtlighetsbeslut,

tillstånd, godkännande eller medgivande eller gjort en anmälan som föreskrivs i

denna balk eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av balken, döms för

otillåten miljöverksamhet till böter eller fängelse i högst två år.

Detsamma gäller den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot villkor som

meddelats i samband med tillåtlighetsbeslut, tillstånd, godkännande eller

dispens enligt denna balk eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd

av balken eller vid omprövning av sådana tillstånd eller villkor.

Till ansvar enligt första eller andra stycket döms inte om ansvar för gärningen

kan utdömas enligt 1 eller 2 §.

I fråga om en verksamhet eller åtgärd som omfattas av tillståndsplikt enligt 7

kap. 28 a § döms inte till ansvar enligt första stycket denna paragraf, om

tillstånd eller dispens för verksamheten eller åtgärden har lämnats till följd

av bestämmelserna i 9 eller 11-15 kap.

31 kap.

4 §

Fastighetsägaren har rätt till ersättning på grund av beslut som innebär att

mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en

fastighet avsevärt försvåras, om beslutet gäller

1. föreskrifter enligt 7 kap. 3 § om åtgärder och inskränkningar som rör

nationalparker,

2. föreskrifter enligt 7 kap. 5, 6 eller 9 § om åtgärder och inskränkningar som

rör naturreservat och kulturreservat,

3. förbud eller beslut att inte medge dispens enligt 7 kap. 11 § andra stycket

inom biotopskyddsområde,

4. föreskrifter enligt 7 kap. 22 § om åtgärder och inskränkningar som rör

vattenskyddsområden, eller

4. föreskrifter enligt 7 kap. 22 § om åtgärder och inskränkningar som rör

vattenskyddsområden,

5. skydd för särskilda områden enligt 7 kap. 28 a-29 b §§,

5. förelägganden eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket som rör viss

verksamhet.

6. förelägganden eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket som rör viss

verksamhet.

En föreskrift enligt 7 kap. 3 § om begränsning av rätten till jakt efter björn,

lo, varg, järv, älg eller örn medför inte rätt till ersättning.

5 §

Innebär ett beslut som avses i 4 § första stycket 1-4 att det krävs tillstånd

för en viss verksamhet eller åtgärd betalas ersättning endast om tillstånd

vägrats eller förenats med särskilda villkor.

Innebär ett beslut som avses i 4 § första stycket 1-5 att det krävs tillstånd

för en viss verksamhet eller åtgärd betalas ersättning endast om tillstånd

vägrats eller förenats med särskilda villkor.

Har förbud att vidta en åtgärd utan tillstånd meddelats enligt 7 kap. 24 § och

vägras tillstånd, gäller 4 § första stycket.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. För verksamheter som påbörjats före den 1 juli 2001 krävs inte tillstånd

enligt 7 kap. 28 a §.

2.2

Förslag till lag om ändring i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln

Härigenom föreskrivs att 3 a § lagen (1966:314) om kontinentalsockeln skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 a §11

Vid prövning av tillstånd att utforska kontinentalsockeln eller att utvinna

naturtillgångar från den tillämpas 2 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 §

miljöbalken.

Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa verksamheter och åtgärder finns i

7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

Vid prövning av tillstånd att utvinna naturtillgångar från kontinentalsockeln

tillämpas dessutom 3 och 4 kap. miljöbalken.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd att genom

borrning eller sprängning utforska kontinentalsockeln eller att utvinna

naturtillgångar från den. I fråga om förfarandet, kraven på

miljökonsekvensbeskrivningar samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap.

miljöbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.3

Förslag till lag om ändring i rennäringslagen (1971:437)

Härigenom föreskrivs att 65 a § rennäringslagen (1971:437)12 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

65 a §13

Rennäringen skall bedrivas med bevarande av naturbetesmarkernas långsiktiga

produktionsförmåga så att dessa ger en uthålligt god avkastning samtidigt som

den biologiska mångfalden behålls.

Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa verksamheter och åtgärder finns i

7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

 om den hänsyn som vid renskötsel skall tas till naturvårdens och

kulturmiljövårdens intressen. Föreskrifterna får dock inte vara så ingripande

att pågående markanvändning avsevärt försvåras.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de

föreskrifter som i övrigt behövs om den hänsyn som vid renskötsel skall tas till

 naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen. Föreskrifterna får dock inte

vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras.

Länsstyrelsen får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att

föreskrifter som har meddelats med stöd av andra stycket skall efterlevas.

Länsstyrelsen får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att

föreskrifter som har meddelats med stöd av tredje stycket skall efterlevas.

Föreläggande eller förbud får meddelas först sedan det har visat sig att

länsstyrelsens råd inte har följts. I brådskande fall eller när det annars finns

 särskilda skäl, får länsstyrelsen dock omedelbart meddela förelägganden eller

förbud.

I beslut om föreläggande eller förbud får länsstyrelsen sätta ut vite.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.4

Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

Härigenom föreskrivs att 8 § ledningsrättslagen (1973:1144) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §14

Inom område med detaljplan, fastighetsplan eller områdesbestämmelser får en

ledningsrätt inte upplåtas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet

med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser

göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för marks

bebyggande eller användning än som avses i första stycket, skall ledningsrätt

upplåtas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet. Att därvid

regeringens tillåtelse behövs i vissa fall följer av 7 kap. 29 § miljöbalken.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet.

Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa verksamheter och åtgärder finns i

7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

En kommunal myndighets beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas

genom besvär hos länsstyrelsen.

Länsstyrelsens beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas genom

besvär hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.5

Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

Härigenom föreskrivs att 9 § anläggningslagen (1973:1149)15 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §16

Inom område med detaljplan, fastighetsplan eller områdesbestämmelser får en

gemensamhetsanläggning inte inrättas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om

 syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre

avvikelser göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för marks

bebyggande eller användning än som avses i första stycket, skall anläggning

inrättas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet. Att därvid

regeringens tillåtelse behövs i vissa fall följer av 7 kap. 29 § miljöbalken.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet.

Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa verksamheter och åtgärder finns i

7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

En kommunal myndighets beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas

genom besvär hos länsstyrelsen.

Länsstyrelsens beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas genom

besvär hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.6

Förslag till lag om ändring i skogsvårdslagen (1979:429)

Härigenom föreskrivs att 4 § skogsvårdslagen (1979:429)17 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §18

Bestämmelser i denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall

inte tillämpas i den mån vad där sägs strider mot 7 kap. 11 § andra stycket

miljöbalken eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 eller 8 kap.

samma balk eller med stöd av annan lag.

Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa verksamheter och åtgärder finns i

7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.7

Förslag till lag om ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet

Härigenom föreskrivs att 5 b § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet19 skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 b §20

Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall 2 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5

§ miljöbalken tillämpas.

Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa verksamheter och åtgärder finns i

7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd att uppföra,

inneha eller driva en kärnteknisk anläggning. Regeringen eller den myndighet som

 regeringen bestämmer får föreskriva att det i andra ärenden om tillstånd enligt

 denna lag skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning.

När det gäller förfarandet för att upprätta miljökonsekvensbeskrivningen och

kraven på denna samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. miljöbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.8

Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs att 14 kap. 8 § plan- och bygglagen (1987:10) 21 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap.

8 §22

Ägare och innehavare av särskild rätt till fastigheter har rätt till ersättning

av kommunen, om skada uppkommer till följd av att

1. bygglov vägras till att ersätta en riven eller genom olyckshändelse förstörd

byggnad med en i huvudsak likadan byggnad och ansökan om bygglov har gjorts inom

 fem år från det att byggnaden revs eller förstördes,

2. rivningsförbud meddelas i detaljplan eller områdesbestämmelser eller

rivningslov vägras med stöd av 8 kap. 16 § 2 eller 3,

3. skyddsbestämmelser meddelas i en detaljplan enligt 5 kap. 7 § första stycket

4 eller 6 eller i områdesbestämmelser enligt 5 kap. 16 § 4 eller 5,

4. bestämmelser om vegetation samt markytans utformning och höjdläge inom sådana

 områden som avses i 8 kap. 9 § tredje stycket meddelas i områdesbestämmelser,

5. marklov vägras med stöd av 8 kap. 18 § första stycket 2 eller 3.

Rätt till ersättning föreligger i fall som avses i första stycket 1, om

byggnaden förstörts genom olyckshändelse. I övriga fall som avses i första

stycket 1 och i fall som avses i första stycket 2 föreligger rätt till

ersättning, om skadan är betydande i förhållande till värdet av berörd del av

fastigheten. I fall som avses i första stycket 3-5 föreligger rätt till

ersättning, om skadan medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom

 berörd del av fastigheten.

Medför beslut som avses i första stycket att synnerligt men uppkommer vid

användningen av fastigheten, är kommunen skyldig att lösa fastigheten, om ägaren

 begär det.

Vid tillämpningen av andra och tredje styckena skall även beaktas andra beslut

som avses i första stycket samt beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m., 7 kap. 3, 5, 6, 9, 22 eller 24 § miljöbalken, förbud enligt 7

 kap. 11 § andra stycket samt föreläggande eller förbud enligt 12 kap. 6 §

fjärde stycket samma balk och beslut enligt 18 § skogsvårdslagen (1979:429),

under förutsättning att besluten meddelats inom tio år före det senaste

beslutet. Dessutom skall beaktas sådan inverkan av hänsynstaganden enligt 30 §

skogsvårdslagen som i särskilda fall har inträtt inom samma tid. Har talan eller

 rätt till ersättning eller inlösen med anledning av nyss angivna beslut

förlorats på grund av bestämmelserna i 15 kap. 4 § eller motsvarande

bestämmelser i miljöbalken eller lagen om kulturminnen m.m., utgör detta

förhållande inte något hinder mot att beslutet beaktas.

Vid tillämpningen av andra och tredje styckena skall även beaktas andra beslut

som avses i första stycket samt beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m. och 7 kap. 3, 5, 6, 9, 22 eller 24 § miljöbalken, beslut som

innebär att tillstånd enligt 7 kap. 11 § andra stycket eller 28 b-29 a §§ samma

 balk inte meddelas, föreläggande eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket

 samma balk eller beslut som innebär att dispens enligt samma lagrum inte

meddelas, samt beslut enligt 18 § skogsvårdslagen (1979:429), allt under

förutsättning att besluten meddelats inom tio år före det senaste beslutet.

Dessutom skall beaktas sådan inverkan av hänsynstaganden enligt 30 §

skogsvårdslagen som i särskilda fall har inträtt inom samma tid. Har talan eller

 rätt till ersättning eller inlösen med anledning av nyss angivna beslut

förlorats på grund av bestämmelserna i 15 kap. 4 § eller motsvarande

bestämmelser i miljöbalken eller lagen om kulturminnen m.m., utgör detta

förhållande inte något hinder mot att beslutet beaktas.

Har kommunen efter föreläggande enligt 12 kap. 6 § beslutat om rivningsförbud

eller skyddsbestämmelser som avses i första stycket 2 eller 3 för att tillgodose

 ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. miljöbalken, är staten skyldig att

ersätta kommunen dess kostnader för ersättning eller inlösen. I fall som avses i

 första stycket 4 och 5 är ägaren till den anläggning för vilken skydds- eller

säkerhetsområdet har beslutats skyldig att ersätta kommunen dess kostnader för

ersättning eller inlösen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.9

Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)

Härigenom föreskrivs att 1 och 5 §§ jaktlagen (1987:259) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §23

Denna lag gäller viltvården, rätten till jakt och jaktens bedrivande inom

svenskt territorium samt frågor som har samband därmed.

Lagen gäller också i de fall som anges särskilt

1. inom Sveriges ekonomiska zon,

2. beträffande jakt från svenskt fartyg på det fria havet utanför den ekonomiska

 zonen,

3. beträffande jakt från svenskt luftfartyg över det fria havet utanför den

ekonomiska zonen.

Utöver bestämmelserna i denna lag gäller föreskrifter i andra författningar i

fråga om skyddet och vården av viltet.

Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa verksamheter och åtgärder finns i

7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

5 §24

Var och en skall visa viltet hänsyn. Idrottstävlingar och annan liknande

friluftsverksamhet i marker där det finns vilt skall genomföras så att viltet

störs i så liten utsträckning som möjligt.

Viltet får inte ofredas och inte heller förföljas annat än vid jakt. Förbudet

hindrar dock inte att lämpliga åtgärder vidtas av markinnehavaren i syfte att

motverka skador av vilt, om sådana skador inte kan motverkas på annat

tillfredsställande sätt.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

 om förbudet att ofreda viltet och om villkoren för att trots förbudet vidta

åtgärder som avses i andra stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.10

Förslag till lag om ändring i minerallagen (1991:45)

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 6 § minerallagen (1991:45) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

6 §25

Undersökningsarbete får inte äga rum inom nationalpark eller område som en

statlig myndighet hos regeringen har begärt skall avsättas till nationalpark

eller i strid med föreskrifter som har meddelats för natur- eller kulturreservat

 med stöd av 7 kap. miljöbalken.

Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa verksamheter och åtgärder finns i

7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

Undersökningsarbete får inte heller, utan medgivande av länsstyrelsen, äga rum

inom

1. befästningsområde och sådant område utanför detta som regeringen bestämmer,

2. kyrkogård och annan begravningsplats,

3. område som avses i 4 kap. 5 § miljöbalken.

Ett medgivande enligt andra stycket 3 skall förenas med de villkor som är

nödvändiga för att förhindra att påtaglig skada uppkommer för områdets natur-

och kulturvärden. Länsstyrelsen får även i övrigt förena ett medgivande enligt

andra stycket med villkor.

Ett medgivande enligt tredje stycket 3 skall förenas med de villkor som är

nödvändiga för att förhindra att påtaglig skada uppkommer för områdets natur-

och kulturvärden. Länsstyrelsen får även i övrigt förena ett medgivande enligt

andra stycket med villkor.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.11

Förslag till lag om ändring i fiskelagen (1993:787)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 § fiskelagen (1993:787) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §26

Denna lag skall inte tillämpas i den mån den strider mot föreskrifter om Torne

älvs fiskeområde eller föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 eller 8 kap.

 miljöbalken.

Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa verksamheter och åtgärder finns i

7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

Om samernas rätt till fiske i vissa delar av landet och om fiskevårdsområden

gäller särskilda bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.12

Förslag till lag om ändring i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om

vattenverksamhet

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 13 § lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser

 om vattenverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

13 §

Miljödomstolen kan fastställa ändrade eller nya bestämmelser om innehållande och

 tappning av vatten efter ansökan av annan än tillståndshavaren, om han vill

utnyttja vattenkraften i sitt strömfall bättre, eller efter ansökan av en kommun

 eller ett vattenförbund som vill tillgodose den allmänna miljövården eller

hälsovården eller främja fisket. Till förmån för allmänna farleder, allmänna

hamnar, bevattnings- och markavvattningssamfälligheter samt avloppsföretag kan

sådana bestämmelser fastställas på ansökan av huvudmannen.

Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa verksamheter och åtgärder finns i

7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

3

Ärendet och dess beredning

Europeiska gemenskapernas kommission har funnit att rådets direktiv 92/43/EEG av

 den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L

206, 22.7.1992, s. 7, Celex 31992L0043), härefter kallat art- och

habitatdirektivet, och rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om

bevarande av vilda fåglar (EGT L 103, 25.4.1979, s. 1, Celex 31979L0409),

härefter kallat fågeldirektivet, inte är korrekt genomförda i den svenska

lagstiftningen. Direktiven återges i bilagor 1 och 2. Miljödepartementet uppdrog

 därför åt professorn och fd. justitierådet Bertil[REDACTED_EFTERNAMN] att undersöka vilka

 författningstillägg som behövs. Uppdraget redovisades i mars 2000 i

departementspromemorian Genomförande av art- och habitatdirektivet och

fågeldirektivet (Ds 2000:29). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 3.

 Promemorians lagförslag återges i bilaga 4. Promemorian har remissbehandlats.

En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 5. Remissvaren och en

sammanställning av remissvaren finns tillgängliga i Miljödepartementet (dnr

M2000/2192/R).

Detta ärende omfattar bl.a. frågan om skyldighet att kompensera för skador på

biotoper vid större exploateringsföretag. Den frågan har tidigare behandlats i

en annan promemoria, Kompensation för förlust av miljövärden (Ds 1997:52). I

erforderliga delar har den tidigare promemorians förslag tagits om hand i den

senare promemorian och i detta ärende.

Under beredningen av ärendet har kommissionen vidtagit rättsliga åtgärder i två

s.k. överträdelseärenden. De ärendena pågår. De tjänstemän hos kommissionen,

Generaldirektoratet för miljö, som bereder överträdelseärendena har lämnat

synpunkter på promemorians lagförslag. Synpunkterna har beaktats.

Förslagen i denna proposition har utformats i samarbete med miljöpartiet och

vänsterpartiet.

Lagförslagen har remitterats till Lagrådet. Lagrådsremissens lagförslag återges

i bilaga 6.

Lagrådets yttrande återges i bilaga 7. Med anledning av yttrandet har

lagförslagen justerats och Lagrådets synpunkter tillgodosetts. Synpunkterna

behandlas närmare i avsnitt 7.2 och i författningskommentaren.

4

Bakgrund

Med medlemskapet i Europeiska unionen blev art- och habitatdirektivet och

fågeldirektivet bindande för Sverige. Enligt dessa två direktiv skall

livsmiljöer och djur- och växtarter skyddas bland annat genom skapandet av ett

europeiskt nätverk av skyddade områden (Natura 2000). Direktiven innebär dels

ett områdesskydd, dels ett artskydd. Syftet är framför allt att bibehålla eller

återställa en gynnsam status för bevarande av vissa typer av livsmiljöer och för

 populationer av vissa arter av vilda djur och växter.

Nätverket Natura 2000 skall upprättas genom en särskild procedur, där bl.a.

varje medlemsstat identifierar platser som är viktiga för bevarandet av

livsmiljöer och arter som omfattas av direktiven och utser dessa till särskilda

bevarandeområden. Det handlar om livsmiljöer vars naturliga utbredningsområde

inom gemenskapen är mycket litet eller har krympt avsevärt, t.ex. torvmossar,

hedmarker, sanddyner och livsmiljöer i kust- eller sötvattensområden. Bland

arterna av gemenskapsintresse återfinns en rad svenska djur och växter vars

långsiktiga överlevnad är hotad.

Sverige har till dags dato föreslagit ca 2450 särskilda bevarandeområden enligt

art- och habitatdirektivet och utsett 395 särskilda skyddsområden för

fågellivet. Områdena omfattar sammanlagt närmare 5 miljoner hektar (exkl.

älvsträckor).

Medlemsstaterna måste upprätthålla ett visst skydd för dessa områden. Men varje

medlemsstat får själv välja vilka mekanismer som skall användas inom det egna

landet. Områden kommer således att omfattas av regelverk eller kontrakt och -

när så är lämpligt - skötsel- och förvaltningsplaner. Direktiven innebär vidare

att arter av djur och växter skall skyddas genom bestämmelser om bl.a. förbud

mot att döda, fånga, samla in eller störa arterna.

Bestämmelser som gör det möjligt att uppfylla direktivens krav fanns i den

svenska lagstiftningen redan före medlemskapet och innan miljöbalken trädde i

kraft. Bestämmelserna finns nu huvudsakligen i miljöbalken och jaktlagen

(1987:259) samt i förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt miljöbalken

m.m., artskyddsförordningen (1998:179) och jaktförordningen (1987:905).

Det finns inget krav på att texten i direktiven överförs ordagrant till de

nationella bestämmelserna. Medlemsstaterna måste dock se till att de krav som

ställs i direktiven blir gällande och möjliga att genomdriva. Detta är särskilt

viktigt om EG-lagstiftningen fastställer skyldigheter eller grundar rättigheter

för enskilda. Rättsligt bindande regler är nödvändiga för att EG-kraven skall få

 den avsedda effekten.

I Sverige har EG-rätten på miljöområdet genomförts främst genom förordningar som

 regeringen utfärdat med stöd av bemyndiganden i miljöbalken. Bestämmelser av

teknisk karaktär har oftast tagits in i myndighetsföreskrifter.

Kommissionens kritik mot det svenska genomförandet avser inte hur direktivens

syften tillgodoses av enskilda medborgare eller av de myndigheter som tillämpar

bestämmelserna. Kritiken handlar om att det svenska regelverket inte ger

tillräckliga garantier för att direktiven genomförs.

Regeringen har ansett att det befintliga regelverket är tillräckligt för att

direktivens krav skall kunna tillgodoses. Det har alltså aldrig varit fråga om

att direktiven i någon del inte skulle genomföras. De svenska bestämmelserna är

dock inte alltid lika detaljerade som direktiven. Ibland används uttryck som

bättre stämmer med den svenska lagstiftningstraditionen. De svenska

bestämmelserna lämnar också i vissa fall domstolar och myndigheter utrymme för

intresseavvägningar och liknande friare bedömningar. Genomförandet i den svenska

 lagstiftningen har hittills gjorts så att regelverket gett de yttre ramar som

behövs för att direktivens krav skall kunna tillgodoses i tillämpningen.

Domstolarna och myndigheterna har sedan i de enskilda fallen kunnat närmare

precisera kraven. Utgångspunkten har naturligtvis varit att reglerna skall

tillämpas på ett sätt som är förenligt med direktiven. Lagstiftningen har

däremot i sig inte fullständigt återgett de krav som ställs i direktiven. Det är

 detta som kommissionen har kritiserat.

Kommissionen har ansett att de svenska bestämmelserna inte innebär någon garanti

 för att direktivens krav får effekt i Sverige. Denna kritik grundas på dels att

 de krav som ställs på domstolarna och myndigheterna inte är lika preciserade

som i direktiven, dels att de svenska bestämmelserna traditionsenligt ger det

nödvändiga utrymmet genom att använda uttryck som "...får besluta om de villkor

som behövs för att..." eller liknande.

Beträffande båda direktiven har kommissionen beslutat att väcka talan vid

EG-domstolen. Syftet är att förmå Sverige att justera lagstiftningen. Sedan

regeringen fick kännedom om kommissionens anmärkningar har arbetet i

Regeringskansliet varit inriktat på att undanröja de påstådda oklarheterna. Det

skall inte råda någon tvekan om att direktiven genomförs korrekt.

5

Art- och habitatdirektivets och fågeldirektivets krav

Här lämnas en kort beskrivning av det som krävs enligt direktiven och som har

betydelse för detta ärende.

I art- och habitatdirektivet anges vissa kriterier enligt vilka medlemsstaterna

i EU skall föreslå en lista över områden där det finns sådana livsmiljötyper och

 arter som räknas upp i direktivet. Listan skall lämnas till kommissionen

tillsammans med upplysningar som identifierar områdena och anger de förhållanden

 som medfört att områdena tagits upp på listan (artikel 4.1). I samförstånd med

varje medlemsstat skall kommissionen med utgångspunkt i medlemsstaternas listor

upprätta ett utkast till en lista över områden av gemenskapsintresse för

bevarandet av livsmiljöer och arter (artikel 4.2). Så snart ett område har förts

 upp på denna lista, skall området omfattas av ett visst närmare angivet skydd

(artikel 4.5). Det skyddet beskrivs nedan. Listan skall sedan antas av

kommissionen enligt ett särskilt förfarande (artikel 4.2). När ett område har

valts ut enligt det beskrivna förfarandet, skall den berörda medlemsstaten utse

området till särskilt bevarandeområde (artikel 4.4).

Kommissionen kan också finna att ett område saknas på den lista som

medlemsstaten föreslagit och att området är oundgängligt för bevarandet av en

livsmiljö eller en art. I så fall skall kommissionen inleda ett

samrådsförfarande med medlemsstaten. Om kommissionen och medlemsstaten inte

kommer överens, skall frågan överlämnas till rådet. Rådet kan besluta att

området har gemenskapsintresse (artikel 5.1-3). Under samrådsperioden och i

avvaktan på rådets beslut skall medlemsstaten vidta lämpliga åtgärder för att

förhindra försämring av den livsmiljö och störningar av den art för vilka

området har utsetts, om sådana störningar kan ha betydande konsekvenser för

målen med direktivet (artikel 5.4 jämförd med 6.2).

När kommissionen har fört upp ett område på sitt utkast till lista över områden

av gemenskapsintresse gäller följande.

Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att förhindra försämring av de

 livsmiljöer och störningar av de arter för vilka områdena har utsetts, om

sådana störningar kan ha betydande konsekvenser för målen med direktivet

(artikel 6.2).

Alla planer och projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga

för skötseln och förvaltningen av ett område, men som enskilt eller i

kombination med andra planer eller projekt kan påverka området på ett betydande

sätt, skall på lämpligt sätt bedömas med avseende på konsekvenserna för syftet

med att bevara området. En plan eller ett projekt får godkännas av den

nationella myndigheten först efter att myndigheten har försäkrat sig om att det

berörda området inte kommer att ta skada. Om det är lämpligt, skall myndigheten

också höra allmänhetens åsikt (artikel 6.3).

Om bedömningen är att området skulle kunna komma att skadas, får planen eller

projektet i vissa fall ändå godkännas. Men det förutsätter att det saknas

alternativa lösningar och att planen eller projektet måste genomföras av

tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet orsaker av

social eller ekonomisk karaktär. Det förutsätter också att medlemsstaten vidtar

alla nödvändiga kompensationsåtgärder för att säkerställa att Natura 2000 totalt

 sett förblir ekologiskt sammanhängande. Om området innehåller en livsmiljötyp

eller art som enligt direktivet är särskilt prioriterad, får man i bedömningen

endast beakta sådana faktorer som rör människors hälsa eller den allmänna

säkerheten, betydelsefulla konsekvenser för miljön eller, efter ett yttrande

från kommissionen, andra tvingande orsaker som har ett allt överskuggande

allmänintresse (artikel 6.4).

Fågeldirektivet innehåller också bestämmelser om skydd för vissa arter och deras

 livsmiljöer. Artskyddet avser alla europeiska fågelarter med vissa undantag.

Skyddet för livsmiljöer skall avse habitat för vissa angivna arter samt för

flyttfåglars viloplatser och häcknings-, ruggnings- och övervintringsområden.

Områden som medlemsstaterna enligt direktivet finner är mest lämpliga skall

klassificeras som särskilda skyddsområden.

Skyddsområden enligt fågeldirektivet och bevarandeområden enligt art- och

habitatdirektivet utgör tillsammans det europeiska Natura 2000-nätverket. Art-

och habitatdirektivets skyddsbestämmelser gäller också för skyddsområden enligt

fågeldirektivet (artikel 7 art- och habitatdirektivet jämförd med artikel 4.1-2

fågeldirektivet).

6

De svenska reglerna om skydd för områden

Här redovisas översiktligt de nuvarande bestämmelser om områdesskydd som

anknyter till genomförandet av art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet i

de delar som har betydelse för detta ärende.

6.1 Områden som bör eller skall skyddas

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fortlöpande föra

en förteckning över naturområden som bör beredas skydd i enlighet med

internationella åtaganden eller nationella mål om skydd av sådana områden. Ett

område som har tagits upp i förteckningen skall prioriteras i det fortsatta

skyddsarbetet. Detta gäller enligt 7 kap. 27 § miljöbalken.

Enligt förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt miljöbalken m.m. skall

Naturvårdsverket föra den förteckning som avses i 7 kap. 27 § miljöbalken. Ett

område skall förtecknas, om kommissionen har beslutat att området skall ingå i

Natura 2000-nätverket eller om regeringen har föreslagit området som ett

bevarandeområde enligt art- och habitatdirektivet. Även ett område som

regeringen inte har föreslagit skall förtecknas, om kommissionen i enlighet med

direktivet har inlett ett samrådsförfarande i syfte att utreda om området

behöver ingå i Natura 2000-nätverket.

Om ett naturområde är särskilt betydelsefullt för skyddet av vilda fåglar, får

regeringen förklara området som särskilt skyddsområde. Om kommissionen har pekat

 ut ett område som ett område av intresse för Europeiska gemenskapen, skall

regeringen förklara området som särskilt bevarandeområde enligt art- och

habitatdirektivet. Detta gäller enligt 7 kap. 28 § miljöbalken.

6.2 Skyddet för områdena

Myndigheterna skall prioritera skyddsarbetet för de områden som förtecknats

enligt 7 kap. 27 § miljöbalken. Detta gäller enligt förordningen (1998:1252) om

områdesskydd enligt miljöbalken m.m. Syftet med skyddsarbetet skall vara att

möjliggöra bevarandet eller återställandet av en gynnsam bevarandestatus för de

livsmiljöer och arter som är berörda. I förordningen anges vad som menas med

gynnsam bevarandestatus. Om en statlig myndighet eller en kommun meddelar ett

beslut enligt miljöbalken eller enligt en förordning som har meddelats med stöd

av balken och beslutet kan påverka ett område som ingår i Natura 2000-nätverket,

 skall myndigheten eller kommunen särskilt bevaka att en gynnsam bevarandestatus

 upprätthålls för de livsmiljöer och arter som behöver skyddas i området.

Att ett område har förtecknats eller förklarats som ett särskilt skyddsområde

eller särskilt bevarandeområde innebär däremot inte i sig att området får något

sådant självständigt områdesskydd. Området kan dock komma att skyddas enligt

andra bestämmelser, t.ex. som nationalpark, kulturreservat eller naturreservat

(7 kap. 2-9 §§ miljöbalken), som biotopskyddsområde, djur- och växtskyddsområde

eller strandskyddsområde (7 kap. 11-18 §§) eller enligt reglerna om samråd (12

kap. 6 §). I bestämmelserna om naturreservat anges att ett område som behövs för

 att skydda, återställa eller nyskapa värdefulla naturmiljöer eller livsmiljöer

för skyddsvärda arter får förklaras som naturreservat (7 kap. 4 § andra

stycket). Ett område som har förklarats som ett särskilt skydds- eller

bevarandeområde kan alltså redan på den grunden anses kvalificerat för att

skyddas som naturreservat.

En förklaring som särskilt skydds- eller bevarandeområde innebär att regeringens

 tillåtelse krävs för att en myndighet skall kunna besluta att upphäva ett

områdesskydd, besluta om dispens från skyddsföreskrifter eller besluta om

tillstånd enligt sådana föreskrifter. Detta gäller enligt 7 kap. 29 §

miljöbalken, som dock tillåter beslut som uppenbart inte kommer att orsaka mer

än obetydlig skada på områdets skyddsvärden.

En förklaring som särskilt skydds- eller bevarandeområde får upphävas endast

efter samråd med kommissionen, om områdets natur- och kulturvärden inte längre

motiverar en sådan förklaring (7 kap. 28 § tredje stycket).

Det finns möjligheter att genom förbud och förelägganden ingripa mot icke

tillstånds- eller anmälningsliktiga verksamheter och åtgärder som kan skada

natur- och kulturmiljön (12 kap. 6 §).

7

Den lagtekniska lösningen

Här redovisas förslag till de lagändringar som behövs för att det inte skall

råda någon tvekan om att art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet

genomförs korrekt i den svenska lagstiftningen. I samband med förslagen

redovisas den kritik som kommissionen har riktat mot den svenska lagstiftningen

och de brister som kunnat konstateras.

7.1 Skyddet för områden som har förklarats som särskilda skydds- eller

bevarandeområden

Enligt gällande bestämmelser får regeringen förklara ett naturområde som

särskilt skyddsområde, om området enligt fågeldirektivet är särskilt

betydelsefullt för skyddet av vilda fåglar. Vidare skall ett område som av

kommissionen pekats ut som ett område av intresse för gemenskapen förklaras som

ett särskilt bevarandeområde enligt art- och habitatdirektivet. I lagtexten

kallas dessa områden för särskilda skyddsområden och särskilda bevarandeområden.

 Den svenska lagstiftningen innehåller redan ett regelsystem som syftar till att

 skydda områdena. Vissa ändringar och kompletteringar är dock nödvändiga.

7.1.1 Tillståndskrav för verksamheter och åtgärder som på ett betydande sätt kan

 påverka miljön i ett särskilt skydds- eller bevarandeområde

Regeringens förslag: Det skall krävas tillstånd för att bedriva en verksamhet

eller vidta en åtgärd som på ett betydande sätt kan påverka miljön i sådana

naturområden som omfattas av art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet.

Tillstånd får lämnas endast om verksamheten eller åtgärden ensam eller

tillsammans med andra pågående eller planerade verksamheter eller åtgärder inte

kan skada de livsmiljöer eller befaras på ett betydande sätt störa bevarandet av

 de arter i områdena som skyddet avser. Tillstånd behövs inte för verksamheter

eller åtgärder som direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln av

områdena.

Promemorians förslag: I stället för ett tillståndsförfarande innebär

promemorians förslag i huvudsak följande. Reglerna om särskilda skydds- och

bevarandeområden kompletteras med dels en uttrycklig allmän bestämmelse om att

sådana områden skall vara skyddade mot skadlig inverkan på miljön enligt regler

i miljöbalken eller i andra författningar, dels en uttrycklig allmän bestämmelse

 om skyldighet för tillsynsmyndigheten att vidta lämpliga åtgärder för att

förhindra skada på områdenas naturvärden och störningar av betydelse. En

verksamhet eller åtgärd som inte omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt

enligt andra bestämmelser i miljöbalken skall anmälas för samråd, om den kan

påverka ett särskilt skydds- eller bevarandeområde. En myndighet skall ingripa

mot verksamheter eller åtgärder som kan medföra bestående skadeverkningar eller

störningar av betydelse på området.

Remissinstanserna: Kammarkollegiet, Statens jordbruksverk, Länsstyrelserna i

Kronobergs och Skåne län, Södertälje och Malmö kommuner samt Naturhistoriska

riksmuseet och Svenska botaniska föreningen har tillstyrkt promemorians förslag.

 Svea hovrätt, Umeå tingsrätt, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Kronobergs

 län, Skogsstyrelsen, Energimyndigheten, Länsstyrelsen i Stockholms län,

Göteborgs, Karlstads, Umeå och Luleå kommuner samt Skogsindustrierna, Grus och

makadamföreningen, Svenska torvproducentföreningen och Svenska kyrkan har inte

haft några invändningar mot promemorians förslag i stort. Svenska gruvföreningen

 har avstyrkt förslagen med motiveringen att de skulle medföra långtgående

negativa konsekvenser för gruvbranschen. Sveriges geologiska undersökning,

Bergsstaten samt Pajala, Kiruna och Gällivare kommuner har avstyrkt förslagen

med hänvisning bl.a. till att effekterna i en rad avseenden inte är rimliga och

att frågorna borde utredas mer allsidigt. De tre sistnämnda kommunerna har

därutöver anfört att det inte förespeglats dem att några nya restriktioner

skulle tillkomma rörande de Natura 2000-områden som finns i kommunerna. Svenska

kommunförbundet har avstyrkt förslagen och förordat att frågorna skall utredas

inom ramen för den pågående översynen av miljöbalken.

Länsstyrelsen i Stockholms län har ifrågasatt om alla de skyddsformer som

föreslås i promemorian verkligen behövs. Länsstyrelsen har anfört att de nya

skyddsinstituten riskerar att skada delar av det arbete som lagts ner på att

upprätta goda kontakter med markägare. I förankringsprocessen har markägarna

fått ta del av preliminära bedömningar av vilka inskränkningar som blir aktuella

 i respektive område. För att det praktiska genomförandet av direktiven skall

skadas så litet som möjligt, är det viktigt att så få oförberedda beslut som

möjligt läggs på markägarna. Liknande synpunkter har förts fram av Länsstyrelsen

 i Östergötlands län och Norrköpings kommun. I denna fråga har flera

remissinstanser pekat på att promemorians förslag inte återspeglar möjligheten

att vidta nödvändiga åtgärder genom avtal.

Länsstyrelsen i Stockholms län har vidare anfört i huvudsak följande. Isolerade

restpopulationer av en hotad art kan slås ut av tillfälliga störningar utan att

den fysiska miljön för arten ändras annat än helt tillfälligt. Promemorians

förslag saknar hänsyn till detta. Artikel 6.2 i art- och habitatdirektivet bör

återspeglas tydligare. Direktivens undantag för planer och projekt som hänger

samman med skötseln av områdena bör också återspeglas i de svenska

bestämmelserna. Naturvårdsverket har pekat på att bedömningar måste göras också

i fråga om verksamheter och åtgärder som inte är tillstånds- eller

anmälningspliktiga. Även Länsstyrelserna i Västra Götalands, Västernorrlands och

 Norrbottens län samt Industriförbundet har pekat på att direktivens krav bör

återspeglas bättre.

Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet har anfört att det bör

införas en skyldighet för regeringen att förklara områden som särskilda skydds-

eller bevarandeområden om förutsättningarna för det är uppfyllda enligt

direktiven.

Naturvårdsverket har föreslagit kompletteringar till promemorians förslag och i

samband med det förordat andra lagtekniska lösningar. Ett förslag är att bland

de allmänna hänsynsreglerna ta in en bestämmelse som anger förutsättningarna för

 att få bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd som kan få betydelse för de

särskilda skydds- och bevarandeområdena. Verket har också förordat en annan

uppbyggnad av de berörda bestämmelserna i 7 kap. miljöbalken. I den delen har

verket föreslagit att det skall införas en bestämmelse som anger syftet med

Natura 2000-nätverket.

Svenska naturskyddsföreningen har anfört att promemorians förslag är bra men

inte tillräckliga och anfört i huvudsak följande. Det bör framgå att huvudregeln

 är ett förbud mot åtgärder som kan befaras skada områdena. Förbudet bör gälla

så fort det är sannolikt att området är skyddsvärt enligt direktiven.

Skyddsområden bör kunna bildas även om det skulle strida mot detaljplan eller

områdesbestämmelser. Liknande synpunkter har lämnats av Stiftelsen Stolta stad.

Försvarsmakten och Fortifikationsverket har pekat på att ett antal av

Försvarsmaktens övnings- och skjutfält har föreslagits ingå i Natura

2000-nätverket och anfört att föreslagna lagändringar inte bör få motverka

möjligheterna att på dessa fält utbilda och öva värnpliktiga och krigsförband.

Svenska jägareförbundet har anfört att det är oklart om en sådan verksamhet som

jakt skulle anses kunna påverka områdena på ett betydande sätt och att ett

tydliggörande skulle behövas i författningskommentarerna. Svenska

kraftverksföreningen och Sveriges elleverantörer har uttryckt oro över att de

föreslagna bestämmelserna ger intryck av att tillstånd för befintliga

verksamheter skulle kunna rivas upp.

Skälen för regeringens förslag

Utgångspunkten i detta ärende är att den svenska lagstiftningen redan ger det

utrymme som krävs och att myndigheterna tillämpar bestämmelserna på ett sätt som

 är förenligt med art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet. Bestämmelserna

 om särskilda skydds- och bevarandeområden bygger på förutsättningen att

myndigheterna positivt verkar för att bevara miljön i områdena och ingriper mot

sådana miljöhot som direktiven syftar på. Beträffande möjligheten att ingripa

mot olika företag som kan befaras störa eller försämra miljön, utgår

bestämmelserna från att nödvändigt skydd skall finnas redan när regeringen

förklarar ett område som särskilt skydds- eller bevarandeområde (se prop.

1997/98:45, del 2, s. 100 och angående tidigare lagstiftning prop. 1994/95:117,

s. 57 och 74). När det gäller åtgärder som därefter kan negativt påverka miljön

i ett särskilt skydds- eller bevarandeområde, kommer sådana åtgärder normalt att

 vara förbjudna enligt de föreskrifter som gäller för området. Avsteg från

sådana skyddsföreskrifter förutsätter regeringens tillåtelse (7 kap. 29 §

miljöbalken).

Även om lagstiftningen alltså utgår från att myndigheterna på traditionellt vis

tillämpar bestämmelserna i noggrann överensstämmelse med deras syfte, finns det

inga garantier för att myndigheterna kommer att upprätthålla det skydd som

direktiven föreskriver. En sådan tillämpning är inte obligatorisk. Detta är

kärnan i kommissionens kritik.

Men inte ens en strikt tillämpning av direktiven utesluter att myndigheterna har

 en viss frihet i bedömningen, t.ex. i bedömningen av vad som är en betydande

påverkan. För att undanröja tvivel om att direktiven genomförs korrekt, är det

dock möjligt och lämpligt att precisera bestämmelserna så att de bättre

återspeglar direktivens krav.

Det saknas utrymme för att, som några remissinstanser förordat, låta bli att

genomföra direktiven korrekt.

Skyldigheten att vidta åtgärder för bevarande

Artikel 6 art- och habitatdirektivet inleds med en bestämmelse om att

medlemsstaterna för de särskilda bevarandeområdena skall vidta nödvändiga

åtgärder för bevarande. Detta innefattar att utarbeta lämpliga skötsel- och

förvaltningsplaner, om det behövs, samt lämpliga lagar och andra författningar.

Här nämns också möjligheten att vidta åtgärder genom att ingå lämpliga avtal.

Åtgärderna skall motsvara de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper och arter

som anges i direktivet.

Denna bestämmelse (artikel 6.1) handlar om de positiva åtgärder som

medlemsstaterna måste vidta för att uppnå direktivets mål. Den skiljer sig från

de övriga bestämmelserna i artikel 6 som handlar om skyldigheter att vidta

förebyggande åtgärder för att förhindra försämringar.

Åtgärder för att förvalta områdena på ett bra sätt kan alltså vidtas bl.a. genom

 avtal med markägarna. Kommissionen har inte påstått att den svenska

lagstiftningen är bristfällig i denna del. När det däremot gäller frågan om att

upprätthålla ett skydd mot försämringar, störningar och skador i områdena

(artikel 6.2-4) är det ofrånkomligt att ett avtal med markägaren inte är

bindande för någon annan än markägaren. Därför är det svårt att utan

lagstiftning skapa ett rättsligt verksamt skydd som får den räckvidd som

direktivet kräver. Det är alltså inte tillräckligt att i stället för

lagstiftning genomföra direktivet med avtal.

Skyldigheten att skydda områdena

Artikel 6 art- och habitatdirektivet fortsätter med en bestämmelse om att

medlemsstaterna måste vidta lämpliga åtgärder för att förhindra försämring av

livsmiljöerna och habitaten samt för att förhindra störningar som kan ha

betydande konsekvenser för direktivets mål (artikel 6.2). Detta är en allmän

bestämmelse och avser allt som det är rimligt att förvänta sig av en medlemsstat

 för att förebygga att betydande försämringar, skador eller störningar

inträffar.

Vidare innehåller artikeln en särskild bestämmelse om att alla planer och

projekt (med vissa undantag som har att göra med förvaltningen av områdena)

måste på lämpligt sätt bedömas i fråga om konsekvenserna för direktivets mål

(artikel 6.3). Innan en nationell myndighet godkänner planen eller projektet,

måste myndigheten ha försäkrat sig om att det berörda området inte kommer att ta

 skada. Om bedömningen visar att området skulle komma att skadas, finns

möjlighet att under vissa angivna förutsättningar ändå tillåta projektet eller

planen (artikel 6.4).

Bristerna i det svenska regelverket

Myndigheter och kommuner som meddelar beslut enligt miljöbalken skall särskilt

bevaka att en gynnsam bevarandestatus upprätthålls för de livsmiljöer och arter

som behöver skyddas i området, om beslutet kan påverka ett område som ingår i

Natura 2000-nätverket. Detta gäller enligt 19 § förordningen (1998:1252) om

områdesskydd enligt miljöbalken m.m. Kommissionen har anfört att den

bestämmelsen inte är tillräcklig.

Enligt kommissionen saknas en förpliktelse att bevaka områdets status

beträffande verksamheter som inte förutsätter något myndighetsbeslut.

Kommissionen har pekat på att den svenska bestämmelsen, såsom den är formulerad,

 avser gynnsam bevarandestatus för "de livsmiljöer och arter som behöver skyddas

 i området", medan direktivet kräver att skyddet skall gälla gynnsam

bevarandestatus "på de berörda områdena". Att det totalt sett i hela landet kan

upprätthållas en gynnsam bevarandestatus för en livsmiljö eller art, får alltså

inte användas som skäl för att medge en försämring av bevarandestatusen i ett

visst skyddat område.

Vidare har artikel 6.2 blivit olyckligt formulerad i den svenska versionen av

direktivet. Där står att "medlemsstaterna skall i de särskilda bevarandeområdena

 vidta lämpliga åtgärder för att förhindra försämring...". Detta kan tolkas som

att åtgärder inte behöver vidtas utanför områdena. Den engelska versionen lyder

"Member States shall take appropriate steps to avoid, in the special areas of

conservation, the detorioration...". Den engelska texten gör det tydligare att

det är försämringar i de särskilda bevarandeområdena som skall undvikas. Med

hänsyn till direktivets mål är också den texten mer ändamålsenlig. Det kan

nämligen inte ha varit meningen att händelser utanför områdena skulle få

äventyra syftet med skyddet.

I fråga om planer och projekt har kommissionen anfört att de svenska

bestämmelserna är för allmänt hållna och ger myndigheterna för stort utrymme.

Vidare är det, enligt kommissionen, en brist att de svenska bestämmelserna inte

täcker in beslut om planer och projekt enligt annan lagstiftning än miljöbalken.

 Kommissionen har pekat på att det inte finns någon svensk bestämmelse som anger

 att en bedömning skall göras även när en plan eller ett projekt endast i

kombination med andra planer och projekt kan påverka området.

Närmare om planer och projekt

Det kan konstateras att direktivets uttryck "planer eller projekt" är oklart i

sig och dessutom från svensk synpunkt olyckligt med hänsyn till den specifika

innebörd som begreppet "planer" har i olika sammanhang enligt svensk

lagstiftning. Det gäller i första hand plan- och bygglagstiftningen men också

t.ex. väglagstiftningen. Direktivets uttryck är inte anpassat till den innebörd

planbegreppet har enligt sådan lagstiftning. I direktivet definieras inte vad

som menas med planer och projekt. Tolkningen av innebörden bör då ske med

utgångspunkt i syftet med direktivets föreskrift. Till att börja med kan

konstateras att det enligt texten skall vara fråga om planer eller projekt som,

var för sig eller tillsammans med andra planer eller projekt, kan påverka det

berörda området på ett betydande sätt. Vidare anges att en bedömning i sådana

fall skall ske med avseende på konsekvenserna för det syfte som skyddet för

området har. Planen eller projektet får sedan godkännas endast om det inte

försvårar möjligheterna att i det berörda området upprätthålla en gynnsam

bevarandestatus för den ifrågavarande arten eller livsmiljön.

En jämförelse kan göras med direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på

miljön av vissa offentliga och privata projekt (EGT L 175, 5.7.1985, s. 1, Celex

 31985L0337), ändrat genom direktiv 97/11/EG (EGT L 73, 14.3.1997, s. 5, Celex

31997L0011). Det direktivet avser frågor som liknar art- och habitatdirektivets

och innehåller regler för bedömning av projekt som har en betydande påverkan på

miljön. Där definieras projekt som "utförande av byggnads- eller

anläggningsarbeten eller andra installationer eller arbeten" samt "andra ingrepp

 i den naturliga omgivningen och i landskapet, inklusive mineralutvinning".

Definitionen är mycket vid. Allehanda verksamheter och åtgärder som har

betydande påverkan på miljön kan alltså anses omfattas av direktivets uttryck

"planer eller projekt".

Om man med uttrycket "planer eller projekt" avser den planering som en exploatör

 gör för ett projekt som han vill genomföra, kan man konstatera följande.

Bestämmelserna i miljöbalken innebär att sådana projekt nästan alltid kommer att

 bli föremål för en tillståndsprövning. Den prövningen innebär både att en

bedömning av miljökonsekvenserna skall ske och att projektet kan stoppas om det

kommer i konflikt med skyddsintressena för området. Hela det projekt eller den

plan som exploatören upprättar för åtgärden eller verksamheten blir naturligtvis

 föremål för konsekvensbedömning och prövning. Detta gäller även om den svenska

lagstiftningen som beskrivning för vad som skall prövas använder begrepp såsom

åtgärd, verksamhet eller, när det gäller miljöfarlig verksamhet som omfattas av

9 kap. miljöbalken, utsläpp eller anläggning. Regelverket innebär alltså redan i

 dag att direktivens krav kan uppfyllas. Bristen kan sägas bestå i att

regelverket inte på ett tydligt sätt säkerställer just den prövning mot

direktivets skyddsbestämmelser som krävs.

Särskilt om planer i den mening som avses i bl.a. plan- och bygglagen

När det gäller sådana av statliga eller kommunala myndigheter upprättade planer

som regleras särskilt enligt olika lagar kan följande sägas. De planer som avses

 i lagstiftningen kan vara av olika karaktär och ha olika rättsverkningar. Den

översiktsplan som en kommun skall upprätta enligt plan- och bygglagen är avsedd

att behandla långsiktiga och strategiska frågor om markanvändning och byggande.

Planen utgör ett underlag för kommande beslut och är inte bindande vare sig för

enskilda eller för myndigheter. Enskilda projekt som behandlas i översiktsplanen

 och som kan beröra områden som skyddas av de nu aktuella direktiven skall

därför alltid senare prövas enligt de miljöbalksregler som behandlas i denna

proposition.

Direktiven innebär dock att de skyddsintressen som ligger bakom utpekandet av

ett naturområde som särskilt skydds- eller bevarandeområde måste beaktas också i

 arbetet med översiktsplanen.

Detaljplaner enligt plan- och bygglagen har en annan karaktär. Upprättandet och

antagandet av en sådan plan är närmast en tillståndsprövning i sig. Liknande

karaktär har också t.ex. de arbetsplaner som upprättas enligt väglagen. Också i

fråga om de nu nämnda planformerna behöver det göras tydligt att

skyddsintressena skall beaktas vid prövningen av respektive plan och att berörda

 skyddsbestämmelser i miljöbalken alltid gäller.

Slutsatser om behovet av ändringar i regelverket

Även om regelverket i dag ger möjlighet för myndigheterna att fullt ut beakta

direktivens krav, bör ändringar göras i följande avseenden.

Så långt det är möjligt bör regelverket medföra att alla projekt, dvs. de

konkreta åtgärder och verksamheter som planeras eller vidtas, alltid föregås av

en prövning med avseende på konsekvenserna för de skyddsintressen som motiverat

att ett område förklarats som ett särskilt skydds- eller bevarandeområde. De

krav som ställs i direktiven bör återspeglas i de svenska reglerna. Ett särskilt

 krav på tillstånd bör därför införas för verksamheter och åtgärder som på ett

betydande sätt kan påverka miljön i sådana naturområden som omfattas av de båda

direktiven. Lagförslagen i denna del redovisas i detta avsnitt (7.1.1) och i det

 närmast följande (7.1.2). Det samma bör gälla i fråga om områden som bör

beredas skydd. Den frågan behandlas i ett särskilt avsnitt (7.2).

Av regelverket bör också framgå att direktivens skyddskrav gäller vid

upprättandet och antagandet av sådana planer som myndigheter upprättar enligt

olika lagar och som kan ha någon påverkan på de naturområden som föreslagits

eller förklarats som särskilda skydds- eller bevarandeområden. Lagförslagen i

den delen redovisas i avsnitt 7.1.3.

Direktivens krav bör återspeglas i de svenska bestämmelserna

De krav som ställs i art- och habitatdirektivets artikel 6.2-3 bör återspeglas i

 den svenska lagstiftningen. Bestämmelserna i 7 kap. miljöbalken bör därför

kompletteras. Två nya paragrafer, 28 a och 28 b §§, bör införas. Bestämmelserna

bör utformas så att en prövning utifrån direktivens skyddsintressen krävs så

snart en verksamhet eller åtgärd på ett betydande sätt kan påverka miljön i ett

särskilt skydds- eller bevarandeområde. Detta kan åstadkommas genom ett

tillståndsförfarande. Om det finns en sannolikhet för att en verksamhet eller

åtgärd skulle kunna få betydande konsekvenser till nackdel för miljön i ett

sådant område, bör den som avser att utöva verksamheten eller vidta åtgärden

vara skyldig att se till att den nödvändiga bedömningen görs och få den prövad.

Prövningsmyndigheten får tillåta verksamheten eller åtgärden först efter att ha

förvissat sig om att den är förenlig med direktivet. Det betyder att myndigheten

 skall förvissa sig om att verksamheten eller åtgärden, ensam eller tillsammans

med andra pågående eller planerade verksamheter eller åtgärder, inte kan befaras

 skada den livsmiljö eller de livsmiljöer i området som avses att skyddas.

Myndigheten skall också förvissa sig om att verksamheten eller åtgärden, ensam

eller tillsammans med andra pågående eller planerade verksamheter eller

åtgärder, inte innebär att den art eller de arter som avses att skyddas utsätts

för en störning som på ett betydande sätt kan försvåra bevarandet i området av

arten eller arterna.

Bedömningen måste avse verksamhetens eller åtgärdens konsekvenser för de

livsmiljöer och arter för vilka ett område har utsetts. Bestämmelserna innebär

alltså inte hinder mot varje fysisk påverkan på området eller varje störning som

 påverkar området. För varje verksamhet eller åtgärd måste en bedömning göras

avseende dess effekt för det skyddsintresse som motiverat att området pekats ut.

 I vissa fall kan en verksamhet eller åtgärd uppfattas som svårförenlig med

naturintressena utan att den fördenskull försämrar en livsmiljö eller stör en

art på ett sådant sätt att verksamheten eller åtgärden inte får tillåtas.

Exempel på detta finns i Natura 2000-områden där en gynnsam bevarandestatus för

en viss art eller livsmiljö har kommit att upprätthållas tack vare att området

ingått i Försvarsmaktens övnings- och skjutfält och där militär verksamhet

bidrar till att skapa och bevara unika livsmiljöer. I bl.a. sådana områden bör

Försvarsmaktens övnings- och utbildningsverksamhet normalt inte anses strida mot

 skyddsintressena. Tidiga skeden av mineralprospektering är också exempel på

verksamheter som sällan kan anses skada livsmiljöer eller utsätta arter för en

betydande störning.

Ett undantag för verksamheter och åtgärder som direkt hänger samman med eller är

 nödvändiga för skötseln och förvaltningen av områdena, bör uttryckligen anges.

Den praktiska effekten av lagändringarna är främst att reglerna nödvändiggör att

 en konsekvensbedömning i enlighet med direktivkraven blir gjord. I fråga om de

verksamheter och åtgärder som vidtas utanför ett skydds- eller bevarandeområde,

torde prövningen i flesta fall leda till slutsatsen att tillstånd kan lämnas.

Att stoppa en verksamhet eller åtgärd som avses att vidtas utanför ett skydds-

eller bevarandeområde kommer sannolikt att höra till undantagsfallen. Ett

exempel på ett sådant fall kan vara att verksamheten innebär utsläpp i ett

vattendrag som nedströms ansluter till ett skydds- eller bevarandeområde där

skyddsföremålet är livsmiljön för en vattenlevande art. Normalt skulle en sådan

verksamhet ändå komma att prövas enligt bestämmelserna om miljöfarlig

verksamhet. De nya bestämmelserna säkerställer att den specifika

konsekvensbedömning som avser skyddet för livsmiljön blir gjord.

Förslagen innebär att tillståndskravet gäller när en verksamhet eller åtgärd kan

 på ett betydande sätt påverka miljön i ett särskilt skydds- eller

bevarandeområde. Den som planerar en verksamhet eller åtgärd får därigenom

ansvaret för den första bedömningen, nämligen att bedöma sannolikheten för en

miljöpåverkan i ett särskilt skydds- eller bevarandeområde. Det är dock

nödvändigt att också tillsynsmyndigheterna har ett ansvar att bevaka att

direktivens krav uppfylls. Av miljöbalkens bestämmelser följer att

tillsynsmyndigheten skall kontrollera efterlevnaden av miljöbalkens bestämmelser

 och vidta sådana åtgärder som behövs för att vid behov åstadkomma rättelse.

Regeringen avser dock att med en förordningsändring förtydliga detta

tillsynsansvar.

7.1.2 Förutsättningar för tillstånd när en verksamhet eller åtgärd kan skada

eller befaras medföra en betydande störning i området

Regeringens förslag: Tillstånd för en verksamhet eller åtgärd får lämnas trots

att den skadar eller orsakar en störning av betydelse för miljön i området, om

det saknas alternativa lösningar och verksamheten eller åtgärden behövs av

tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse. För tillstånd krävs

också att förlorade miljövärden kompenseras.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag på så sätt att

verksamheter och åtgärder som kan befaras varaktigt skada områdets naturvärden

eller medföra störningar av betydelse på området får bedrivas eller vidtas

endast om de framstår som nödvändiga av ett väsentligt allmänintresse. Tillstånd

 för en sådan verksamhet prövas av regeringen utifrån samma förutsättningar som

anges i regeringens förslag.

Remissinstanserna: Sveriges geologiska undersökning, Bergsstaten samt Pajala,

Kiruna och Gällivare kommuner har avstyrkt förslagen med hänvisning bl.a. till

att det skulle bli en alltför stor mängd ärenden för regeringen att pröva, att

frågorna behöver utredas mer allsidigt och att tillräcklig information om de

skyddade områdena saknas. Länsstyrelsen i Stockholms län har anfört att

regeringsprövningen bör begränsas till de frågor som direktiven reglerar och

inte, som föreslagits i promemorian, allmänt om naturvärden och störningar.

Vägverket och Industriförbundet har förordat att prövningen av verksamheter och

åtgärder som kan komma att skada Natura 2000-områden bör göras av

länsstyrelserna och att regeringens prövning bör vara begränsad till sådana

ärenden som avses i 17 kap. miljöbalken.

Skälen för regeringens förslag: De förslag som redovisats i det föregående

innebär att ett tillståndskrav införs i 7 kap. 28 a § miljöbalken för alla

verksamheter och åtgärder som på ett betydande sätt kan påverka miljön i ett

skydds- eller bevarandeområde. Av 7 kap. 28 b § följer att tillstånd i princip

endast får lämnas om någon skada eller störning i direktivens mening inte kan

uppkomma. Direktiven ger dock möjlighet att under vissa förutsättningar tillåta

även verksamheter eller åtgärder som kan påverka områdena negativt.

Förutsättningarna för detta bör anges i 7 kap. 29 § och bygga på art- och

habitatdirektivets artikel 6.4. När det gäller de villkor för godkännande som

anges i artikel 6.4 har kommissionen anmärkt att den svenska lagstiftningen

saknar rättsligt bindande bestämmelser som motsvarar direktivets krav.

Kommissionen har också anmärkt att de svenska bestämmelserna inte innebär att

kompensationsåtgärder i enlighet med direktivet är obligatoriska.

För de fall då bedömningen leder till slutsatsen att verksamheten eller åtgärden

 kan befaras leda till en sådan skada eller störning som bestämmelserna är

avsedda att förhindra, bör förutsättningarna för att ändå tillåta verksamheten

eller åtgärden uttryckligen anges. Därför föreslås att 7 kap. 29 § miljöbalken

får en lydelse som motsvarar kraven i direktivets artikel 6.4 första stycket.

När livsmiljöer eller arter är prioriterade enligt direktiven, gäller att man

vid prövningen endast får beakta människors hälsa, den allmänna säkerheten,

väsentliga miljöskyddsintressen eller andra tvingande förhållanden som från

allmän synpunkt har synnerlig betydelse. I sistnämnda fall skall Europeiska

kommissionens yttrande hämtas in. Detta gäller enligt artikel 6.4 andra stycket

art- och habitatdirektivet. Regeringen avser att låta detta komma till uttryck

genom en förordningsändring.

7.1.3 Användning av mark och vatten får inte strida mot bestämmelserna om skydd

för de särskilda skydds- och bevarandeområdena

Regeringens förslag: Hushållningsbestämmelserna i 4 kap. miljöbalken

kompletteras med en bestämmelse om att användning av mark och vatten inte får

komma till stånd, om den omfattar verksamheter eller åtgärder som skulle strida

mot reglerna om särskilda skydds- och bevarandeområden. Därmed blir direktivens

skyddskrav gällande också i samband med den prövning av markanvändningsfrågor

som sker enligt en rad andra lagar än miljöbalken.

Promemorians förslag: De bestämmelser som avser skydd för de särskilda skydds-

och bevarandeområdena skall tillämpas vid prövning av frågor om tillstånd,

dispens eller planläggning enligt ett antal uppräknade författningar.

Remissinstanserna: Naturvårdsverket har anfört att det behövs en tydlig koppling

 mellan de författningar som räknas upp i promemorians förslag och de

bedömningskrav som direktiven ställer. Verket har också anfört att promemorians

uppräkning av författningar behöver kompletteras och att den frågan behöver

utredas. Boverket har ifrågasatt om det är nödvändigt att föreskriva om

regeringens tillåtlighetsprövning av planer enligt plan- och bygglagen och

anfört att i så fall bör det framgå direkt av plan- och bygglagen. Verket har

också kritiserat förslaget om förbud mot planer som strider mot områdesskyddet,

men anfört att ett sådant förbud ändå kan accepteras. Länsstyrelserna i

Stockholms och Skåne län har anfört att direktivens krav bör beaktas även vid

beslut enligt fastighetsbildningslagen. Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala

universitet har anfört att en detaljplan enligt plan- och bygglagen inte får

hindra att områden skyddas.

Skälen för regeringens förslag

De förslag som redovisats i avsnitt 7.1.1 och 7.1.2 (bestämmelserna i 7 kap. 28

a-29 §§ miljöbalken) innebär att alla åtgärder och verksamheter som kan påverka

miljön i ett område som omfattas av direktiven blir föremål för en

tillståndsprövning och att tillstånd endast skall kunna lämnas om syftena med

direktivens skydd inte äventyras. Därmed tillgodoses enligt regeringens

uppfattning kravet på att det skydd som föreskrivs i direktiven också gäller som

 svensk lag.

Förhållandet mellan miljöbalken och annan lagstiftning

Både från kommissionens sida och i remissyttranden har dock frågan tagits upp om

 i vad mån annan svensk lagstiftning än miljöbalken tillgodoser de krav som

anges i direktiven. Det finns därför anledning att något beröra frågan om

förhållandet mellan miljöbalkens bestämmelser och annan lagstiftning som berör

sådana markanvändningsfrågor som är av intresse i detta sammanhang.

Frågan om förhållandet mellan miljöbalken och annan lagstiftning behandlades

både i propositionen om miljöbalk (prop. 1997/98:45 s. 190 ff) och i

propositionen om följdlagstiftning till miljöbalken m.m. (prop. 1997/98:90 s.

147 ff). Där framgår att huvudprincipen är att miljöbalken gäller parallellt med

 andra lagar, om inte annat är särskilt föreskrivet. Det innebär att en åtgärd

som måste tillståndsprövas enligt de nya bestämmelserna i 7 kap. miljöbalken

också kan kräva tillstånd enligt annan lagstiftning, t.ex. plan- och bygglagen

(1987:10). Den situation med parallell prövning som nu beskrivs är inte ny.

Redan i dag gäller t.ex. att uppförandet av en ny byggnad kan kräva såväl

bygglov som dispens enligt miljöbalkens strandskyddsbestämmelser. Trots att

t.ex. bygglov kan ha lämnats i ett sådant fall, får åtgärden inte genomföras om

inte också tillstånd finns enligt miljöbalkens regler. Det är alltså genom

reglerna i 7 kap. miljöbalken som såväl nuvarande områdesskydd som kraven enligt

 direktiven skall säkerställas. Ett tillstånd enligt annan lagstiftning kommer

inte att kunna utnyttjas om åtgärden bedöms otillåtlig vid miljöbalksprövningen.

Huvudprincipen att miljöbalken skall tillämpas parallellt med annan lag - och

att balkens bestämmelser om områdesskydd därför gäller även om en verksamhet

skulle vara tillåtlig enligt en annan lag - kan vara åsidosatt genom särskilda

regler i miljöbalken. Enligt 7 kap. 8 § får således ett beslut om bildande av

naturreservat inte strida mot en detaljplan. Uppsala universitet har pekat på

detta. Med den utformning som regeringen nu föreslår av skyddet för de områden

som omfattas av art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet inträder skyddet

dock redan i och med att områdena tagits upp på förteckningen enligt 7 kap. 27 §

 miljöbalken. Skyddet enligt 7 kap. 28 b § gäller därför även om det i

undantagsfall skulle finnas en tidigare detaljplan som medger en markanvändning

som strider mot syftet med skyddet.

Direktivens skyddskrav måste beaktas tidigt i all planering

De nya bestämmelserna i 7 kap. miljöbalken innebär alltså att direktivens krav

på skydd för de berörda områdena kan anses ha säkerställts i svensk lagstiftning

 även om en åtgärd skulle kunna vara tillåtlig enligt annan lagstiftning.

Samtidigt är det naturligtvis önskvärt att man så långt möjligt undviker att

annan lagstiftning som rör markanvändningsfrågor, t.ex. plan- och bygglagen,

medger åtgärder som vid en miljöbalksprövning visar sig vara oförenliga med

EG-rätten. Det är alltså viktigt att direktivens skyddskrav beaktas tidigt i all

 planering för användningen av mark och vatten. Kommissionen har också pekat på

detta som ett av syftena med art- och habitatdirektivets uttryck "planer eller

projekt". Som tidigare berörts är det också angeläget att det inte finns någon

tvekan om att vad som anges i direktiven om prövningen av planer eller projekt

tillgodoses.

Därför bör en komplettering göras i miljöbalkens övergripande bestämmelser om

hushållning med mark och vatten för vissa områden. Genom en sådan komplettering

kommer skyddskraven att gälla direkt också vid myndigheters prövning enligt

olika lagar av bl.a. planer som rör användningen av mark och vatten.

Kompletteringen bör ske genom att en ny bestämmelse, 8 §, införs i 4 kap.

miljöbalken. Samtidigt behöver följdändringar göras i 4 kap. 1 § miljöbalken med

 innebörden att de aktuella områdena får karaktären av riksintressen enligt

balken.

De nya bestämmelserna innebär att en användning av mark och vatten som kan

påverka ett särskilt skydds- eller bevarandeområde inte får komma till stånd om

användningen omfattar verksamheter eller åtgärder som strider mot de

förutsättningar som anges i 7 kap. 28 b §.

Genom de hänvisningar till 4 kap. miljöbalken som finns i en rad andra lagar som

 berör markanvändningsfrågor blir bestämmelserna om skydd för de särskilda

skydds- och bevarandeområdena automatiskt gällande vid prövningen enligt dessa

lagar. Detta gäller både i samband med prövningen av olika konkreta åtgärder och

 i samband med prövningen av de olika former av planer som regleras i lagarna.

Som exempel kan nämnas att enligt 2 kap. 1 § plan- och bygglagen skall

bestämmelserna i bl.a. 4 kap. miljöbalken tillämpas vid planläggning och i

ärenden om bygglov eller förhandsbesked. Vidare gäller enligt 12 kap. plan- och

bygglagen att länsstyrelsen skall ingripa om ett kommunalt beslut innebär att

ett riksintresse enligt 4 kap. miljöbalken inte tillgodoses.

I detta sammanhang bör uppmärksammas att länsstyrelsens möjlighet att med stöd

av 12 kap. plan- och bygglagen ingripa mot ett bygglov förutsätter att det finns

 ett särskilt förordnande som avser det berörda området. Det är regeringen eller

 länsstyrelsen som beslutar om ett sådant förordnande (12 kap. 4 § plan- och

bygglagen). Regeringen avser att se över frågan i samband med de

förordningsändringar som behövs utöver de nu föreslagna lagändringarna.

På motsvarande sätt som när det gäller plan- och bygglagen kommer den nya

bestämmelsen i 4 kap. 8 § miljöbalken att bli tillämplig vid prövningen enligt

flera andra lagar som anges i 1 kap. 2 § miljöbalken. Exempelvis framgår det av

3 a § väglagen (1971:948) att 4 kap. miljöbalken skall tillämpas i ärenden

enligt väglagen.

Tillämpningen av den nya markanvändningsbestämmelsen

Innebörden av den nya bestämmelsen i 4 kap. 8 § miljöbalken är att en användning

 av mark och vatten inte får komma till stånd om användningen skulle komma att

strida mot de angivna bestämmelserna i 7 kap. miljöbalken om skydd för skydds-

och bevarandeområden. Därigenom får inte heller de myndigheter som vid prövning

enligt olika lagar skall tillämpa 4 kap. miljöbalken tillåta en sådan

markanvändning.

Den nya bestämmelsen i 4 kap. 8 § miljöbalken utgår från att verksamheter och

åtgärder i förekommande fall skall konsekvensbedömas enligt den särskilda

tillståndsprövningen som avses i 7 kap. 28 a §. Det är i den prövningen som man

förvissar sig om att en verksamhet eller åtgärd inte kan skada eller på ett

betydande sätt störa de skyddade intressena. Därigenom främjas en så enhetlig

bedömning som möjligt och onödig dubbelprövning kan undvikas. En myndighet som

vid prövningen enligt en annan lag skall tillämpa 4 kap. 8 § miljöbalken får

medge viss markanvändning endast om myndigheten kan konstatera att de

verksamheter eller åtgärder som kan förutses i markanvändningen inte på ett

betydande sätt påverkar miljön i ett skyddat område. Om myndigheten kan

konstatera detta, konstaterar den samtidigt att verksamheterna och åtgärderna

inte omfattas av tillståndskravet i 7 kap. 28 a §. Om det däremot saknas grund

för ett sådant konstaterande, får myndigheten medge markanvändningen endast

efter att ett tillstånd enligt 7 kap. 28 a § har lämnats för den ifrågavarande

verksamheten eller åtgärden. Prövningen enligt den särskilda lagen får i dessa

fall avvakta den särskilda tillståndsprövningen. Om den tillståndsprövningen

inte kommer till stånd, skall den markanvändning som omfattar verksamheten eller

 åtgärden vägras.

För de myndigheter som hanterar ett planärende enligt plan- och bygglagen eller

ett vägärende enligt väglagen kan den nya bestämmelsen i 4 kap. 8 § uppfattas

som mer omständlig att tillämpa än bestämmelserna i 4 kap. 2-7 §§. I

förekommande fall kommer nämligen handläggningen av planärendet inte att kunna

slutföras innan den specifika prövningen enligt 7 kap. 28 a-29 §§ miljöbalken

har gjorts. För den som avser att bedriva verksamheten eller vidta åtgärden,

exploatören, kan den föreslagna nya ordningen innebära fördelar. Eftersom

miljöbalken gäller parallellt med t.ex. plan- och bygglagen och väglagen, kommer

 verksamheten eller åtgärden inte att få påbörjas eller vidtas utan tillståndet

enligt miljöbalken. Den nuvarande ordningen med parallella förfaranden enligt

olika lagar där exploatören ibland kan välja vad han vill låta pröva först är i

många fall svår att undvika, men den innebär samtidigt risker för onödig

dubbelprövning. När ett och samma projekt prövas av olika myndigheter enligt

olika lagar finns också en risk för olika bedömningar. Den prövning som avses i

7 kap. 28 a-29 §§ miljöbalken är mycket specifik och har samtidigt en central

betydelse för möjligheterna att genomföra ett planerat projekt. I situationer

som rör särskilda skydds- eller bevarandeområden torde det därför i allmänhet

vara fördelaktigt och kostnadseffektivt att den specifika miljöbalksprövningen

görs först. Utformningen av 4 kap. 8 § miljöbalken blir en signal till

exploatören att skaffa sig det nödvändiga tillståndet innan en kostnadskrävande

och omständlig planprocess sätts i gång.

Genom att 4 kap. 8 § miljöbalken skall tillämpas bl.a. vid planläggning enligt

plan- och bygglagen och i ärenden enligt andra lagar som också avser prövning av

 planer av olika slag, anser regeringen att det inte längre kan råda någon

tvekan om att direktivens krav kommer att gälla också för sådana planer.

Frågor om olika riksintressen och andra väsentliga allmänintressen

Med den föreslagna utformningen får bestämmelsen i 4 kap. 8 § miljöbalken en

något annan karaktär än övriga bestämmelser i kapitlet. Redan i dag har dock de

olika bestämmelserna i 2-7 §§ en mycket skiftande utformning och innebörd.

Gemensamt är bl.a. att de områden som skyddas enligt de olika bestämmelserna är

av riksintresse i den mening som avses i balken och att särskilda

rättsverkningar har knutits till detta. Syftet med de hushållningsbestämmelser

som nu finns i 3 och 4 kap. miljöbalken har bl.a. varit att underlätta en

samordning av den prövning av markanvändningsfrågor som sker enligt olika lagar

och att säkerställa att viktiga nationella intressen tillgodoses.

Bestämmelserna om skydd för de nu aktuella naturområdena grundas på skyldigheter

 som är förenade med Sveriges medlemskap i Europeiska unionen. Bestämmelserna

behöver både ha en tvingande karaktär gentemot de berörda myndigheterna och få

genomslag i många skilda lagar som berör markanvändningsfrågor. Det är därför

enligt regeringens uppfattning lämpligt att också reglera detta skydd inom ramen

 för miljöbalkens hushållningsbestämmelser.

Bestämmelserna i 4 kap. miljöbalken är utformade så att skyddet för natur- och

kulturvärdena inte skall hindra utvecklingen av befintliga tätorter eller av det

 lokala näringslivet eller utförandet av anläggningar som behövs för

totalförsvaret. För nationalstadsparker har något sådant undantag dock inte

gjorts. När det gäller möjligheterna till undantag från det skydd som införs

genom den nya bestämmelsen i 8 § kan följande sägas. De intressen som nämns i 4

kap. 1 § andra stycket och som kan motivera undantag från det skydd som i övrigt

 gäller enligt kapitlet är allmänna intressen som har stor betydelse. Åtminstone

 totalförsvarets behov och större infrastrukturprojekt bör anses vara av ett

sådant väsentligt allmänintresse att det normalt bör kunna ges företräde framför

 de intressen som är förenade med ett visst skydds- eller bevarandeområde.

Direktiven utgör inte något ovillkorligt hinder för totalförsvarets behov. För

att tillgodose ett sådant behov krävs dock att de förutsättningar som anges i

direktiven uppfylls. De förutsättningarna återspeglas i de nya bestämmelserna i

7 kap. 28 b och 29 §§ och innebär bl.a. att kompensationsåtgärder kan bli

nödvändiga. Det är alltså inte möjligt att redan i 4 kap. 1 § undanta de

väsentliga allmänintressena från direktivens krav. Sådana väsentliga behov som

totalförsvarets får i stället tillgodoses i enlighet med de angivna

bestämmelserna i 7 kap.

7.1.4 Pågående verksamheter

Regeringens förslag: Av övergångsbestämmelser till lagen framgår att

lagändringarna inte innebär att varje verksamhet som påbörjats innan ändringarna

 träder i kraft måste underkastas en ny tillståndsprövning.

Promemorians förslag saknar övergångsbestämmelser.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser har uttryckt en oro över att förslagen

om omedelbart skydd, med intermistiska förbud och andra beslut, skulle kunna

försvåra och motverka det arbete som redan gjorts för att i praktiken skapa ett

bra och ändamålsenligt skydd. Det rör sig t.ex. om överenskommelser med

markägare om vad som skall göras för att skydda områdena.

Skälen för regeringens förslag: Utgångspunkten för detta ärende är, som tidigare

 berörts, att det nuvarande regelverket har tillämpats på ett sätt som är

förenligt med direktivens krav. Förslagen syftar till att göra kraven tydliga i

den svenska författningstexten. Syftet är därför inte att de nya bestämmelserna

skall medföra att varje verksamhet som redan pågår måste underkastas en ny

tillståndsprövning. Med förslagen avses att med hjälp av regelverket kunna

tvinga fram de bedömningar och beslut som behövs för att direktivens krav skall

få effekt. Miljöbalken lägger ett stort ansvar på den som bedriver verksamheter

eller vidtar åtgärder som kan påverka miljön. Den som avser att vidta en åtgärd

eller starta en verksamhet eller ändra den måste tänka efter och förvissa sig om

 att den tänkta verksamheten eller åtgärden är förenlig med de olika

miljöskyddsbestämmelserna. De föreslagna lagändringarna återspeglar detta.

Myndigheternas ansvar är också ofrånkomligt. Förslagen ger uttryck också för

detta. Med tillståndskraven tvingas såväl verksamhetsutövare som tillstånds- och

 tillsynsmyndigheter att göra de bedömningar som behövs för att inte bryta mot

gällande krav.

Det är viktigt att det arbete som redan har utförts för att få fram ett

fungerande Natura 2000-nätverk kan fortsätta i ett bra samarbete mellan

myndigheter och berörda markägare. Detta intresse kan tillgodoses utan att

direktivets krav åsidosätts. En övergångsbestämmelse bör utgå från att pågående

verksamheter normalt redan har bedömts i enlighet med direktivens krav eller att

 en sådan bedömning pågår. För verksamheter som påbörjats innan lagändringarna

trätt i kraft bör därför inte krävas att tillstånd söks enligt 7 kap. 28 a §.

Däremot finns en möjlighet för tillsynsmyndigheten att ingripa om en pågående

verksamhet i undantagsfall skulle kunna leda till att skyddet inte tillgodoses.

För att säkerställa att direktivens krav kommer att upprätthållas, bör

uttryckligen slås fast att myndigheterna måste verka aktivt för att eventuella

brister skall åtgärdas. Regeringen avser att med stöd av befintliga

bemyndiganden i miljöbalken föreskriva att tillsynsmyndigheterna skall förvissa

sig om att direktivens krav är uppfyllda.

7.2 Skyddet för blivande skydds- och bevarandeområden

Regeringens förslag: Naturområden som bör beredas skydd enligt art- och

habitatdirektivet och fågeldirektivet skall förtecknas enligt 7 kap. 27 §

miljöbalken och därmed skyddas på samma sätt som de särskilda skydds- och

bevarandeområdena.

Promemorians förslag: Blivande skydds- och bevarandeområden skall skyddas på

samma sätt som de särskilda skydds- och bevarandeområdena. För att åstadkomma

det skyddet skall det gälla ett förbud mot att utan tillstånd vidta varje åtgärd

 som påverkar områdets miljö. Detta förbud skall gälla från det att området har

förtecknats till dess länsstyrelsen enligt 7 kap. 24 § miljöbalken meddelat de

interimistiska förbud som behövs mot åtgärder som kan strida mot syftet med det

tilltänkta skyddet.

Remissinstanserna: Utöver det som framgår av redovisningen i avsnitt 7.1 har

remissinstanserna i denna fråga haft synpunkter enligt följande.

Länsstyrelsen i Stockholms län har avstyrkt förslaget om interimistiska beslut.

Enligt länsstyrelsen används interimistiska förordnanden restriktivt, eftersom

sådana beslut kan försvåra förhandlingarna med markägarna. Mot bakgrund av den

gällande anmälningsplikten för åtgärder som väsentligt kan komma att ändra

naturmiljön (12 kap. 6 § miljöbalken), har länsstyrelsen förordat att

länsstyrelserna eller tillsynsmyndigheterna i stället bevakar de berörda

områdena. Förslaget om att förbud skall gälla mot varje åtgärd som kan påverka

miljön är, enligt länsstyrelsen, för vidsträckt, eftersom även sådana åtgärder

som är positiva från skyddssynpunkt omfattas. Länsstyrelserna i Dalarnas och

Västernorrlands län samt Fiskeriverket och Norrköpings kommun har fört fram

liknande synpunkter. Länsstyrelsen i Kronobergs län har anfört att den anser att

 ett område inte måste ges formellt skydd så snart det har förtecknats enligt 7

kap. 27 § miljöbalken. Länsstyrelsen i Norrbottens län, Skogsstyrelsen och

Industriförbundet har anfört att interimistiska beslut eller förbud bör meddelas

 endast om det behövs. Länsstyrelsen i Västra Götalands län har förordat att

områdena i stället skall förordnas som samrådsområden. Länsstyrelsen i Skåne län

 har anfört att förslaget om interimstiska förordnanden bör utredas bättre.

Fortifikationsverket har anfört att förslaget om interimistiska beslut inte

torde vara praktiskt genomförbart.

Naturvårdsverket har anfört att det inte är lämpligt att påföra alla områden ett

 interimistiskt skydd i enlighet med promemorians förslag. Länsstyrelserna

skulle bli tvungna att utföra ett omfattande arbete med att lägga ut

interimistiskt skydd för hundratals områden. Detta skulle ta resurser i anspråk

som inte står i proportion till bevarandenyttan. Verket har förordat att skydd

för de blivande områdena skall säkerställas genom förtecknandet enligt 7 kap. 27

 § miljöbalken. Förtecknandet bör få rättsverkningar i form av det skydd som

direktivet föreskriver. Svenska naturskyddsföreningen har anfört att ett förbud

mot att påverka naturmiljön i ett område bör inträda så fort det har visats

sannolikt att området på objektiva kriterier är skyddsvärt enligt direktiven.

Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet har anfört att det skydd som

föreslås gälla enligt 7 kap. 27 § miljöbalken bör inträda inte på grund av att

ett område har förtecknas, utan redan genom t.ex. det faktum att det i området

vistas en fågel som enligt direktivet skall skyddas.

Skälen för regeringens förslag: Enligt art- och habitatdirektivet måste ett

naturområde skyddas redan innan det har förklarats som ett särskilt

bevarandeområde. Skyddet måste finnas så snart kommissionen har valt ut ett

område av gemenskapsintresse och fört upp området på det utkast till lista som

kommissionen sedan skall anta enligt ett särskilt förfarande. Detta framgår av

artikel 4.5 jämförd med artikel 4.2 tredje stycket art- och habitatdirektivet.

Kommissionen har kritiserat de svenska bestämmelserna för att de inte innebär

någon garanti för skydd förrän Sverige i enlighet med artikel 4.4 förklarat

området som ett särskilt bevarandeområde.

För att skyddskraven skall bli gällande i den utsträckning som direktivet anger,

 bör därför de föreslagna skyddsbestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§ miljöbalken

gälla i vart fall vid den tidpunkt då kommissionen upprättar sitt utkast till

lista. Därför föreslås att bestämmelserna i 7 kap. 27 § miljöbalken kompletteras

 med innebörden att ett område som bör beredas skydd enligt art- och

habitatdirektivet eller fågeldirektivet skall förtecknas. Områden som har

beretts skydd enligt direktiven bör också finnas med på förteckningen. Av

förteckningen bör framgå anledningen till att ett område har förtecknats. Vidare

 bör 28 a § utformas så att skyddet inträder så snart ett område har

förtecknats.

I sammanhanget måste beaktas att kommissionens lista över områden av

gemenskapsintresse i praktiken baseras på den lista med förslag till områden som

 medlemsstaterna upprättar enligt artikel 4.2 första stycket art- och

habitatdirektivet. Det är alltså sannolikt att de områden som Sverige föreslår

enligt direktivets artikel 4.2 också kommer att tas upp på kommissionens lista.

I lagrådsremissen angavs att regeringens avsikt var att i en förordning meddela

föreskrifter om tidpunkten för förtecknandet. Lagrådet har upplyst att om sådana

 föreskrifter förutsätter förekomsten av ett bemyndigande, så fyller inte 7 kap.

 27 § denna uppgift. Regeringen har dock kommit fram till att det inte är

nödvändigt att med någon sådan föreskrift komplettera förordningen (1998:1252)

om områdesskydd m.m.

Med den nu föreslagna utformningen av reglerna saknas behov av särskilda regler

om interimistiskt skydd. Skyddet gäller så snart området förtecknats och

fortsätter att gälla så länge som området finns kvar på förteckningen. Därutöver

 kan det, t.ex. för en ändamålsenlig förvaltning av området, komma att behövas

ett förordnande om naturreservat eller avtal med berörda markägare. Den frågan

får prövas i särskild ordning.

Förslagen medför redaktionella ändringar i 28 §.

7.3 Prövningen av frågor om tillstånd

Regeringens förslag: Enligt en ny paragraf, 7 kap. 29 b § miljöbalken, skall

frågor om tillstånd som avses i 7 kap. 28 a § prövas av länsstyrelsen i det län

där det berörda naturområdet finns. Om tillstånd för verksamheten eller åtgärden

 prövas enligt andra bestämmelser i miljöbalken, skall den tillståndsmyndigheten

 också pröva enligt 7 kap. 28 b §. Samråd skall då ske med länsstyrelsen i det

län där naturområdet finns.

I bestämmelserna om tillståndsprövning av miljöfarliga verksamheter,

vattenverksamheter samt täkter, jordbruk och andra verksamheter skall hänvisas

till skyddet för skydds- och bevarandeområdena. Detta skall också göras i

balkens prövningsbestämmelser.

Promemorians förslag innebär att länsstyrelsen skall meddela de interimistiska

beslut som behövs från det att ett område har förtecknats till dess området har

blivit skyddat enligt någon av de självständiga skyddsformer som anges i

miljöbalken.

Remissinstanserna har inte gett uttryck för någon annan åsikt än att de frågor

som rör skyddet för bevarandeområden bör prövas av länsstyrelserna.

Länsstyrelsen i Stockholms län har dock anfört att, om promemorians förslag

genomförs, kommunerna bör få samma kompetens eftersom ett område kan komma att

bli ett kommunalt reservat.

Skälen för regeringens förslag: Det är länsstyrelserna som i dag har den

överblick som behövs för att på ett ändamålsenligt sätt bedöma vilka

verksamheter och åtgärder som kan komma att inverka negativt på de naturområden

som skall skyddas enligt fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet. Därför

bör huvudregeln vara att tillståndsprövningen görs av länsstyrelsen i det län

där det berörda naturområdet finns.

Ibland är verksamheter och åtgärder föremål för tillståndsprövning enligt andra

bestämmelser i miljöbalken eller enligt bestämmelser som har meddelats med stöd

av balken. Den prövning som görs i de fallen bör då lämpligen också omfatta en

bedömning enligt bestämmelserna i 7 kap. om skydd för de särskilda skydds- och

bevarandeområdena. På det sättet kan dubbla tillståndsförfaranden undvikas. Utan

 ett samråd med den länsstyrelse där det berörda området finns är det dock

knappast möjligt för tillståndsmyndigheten att göra en korrekt bedömning. Den

berörda länsstyrelsen bör därför alltid höras innan tillståndsmyndigheten fattar

 sitt beslut. En bestämmelse om detta samband med annan tillståndsprövning

enligt miljöbalken bör införas.

De nämnda förslagen bör införas i en paragraf som ansluter till bestämmelserna

om särskilda skydds- och bevarandeområden (7 kap. 29 b §).

En genomgång av de bestämmelser i miljöbalken som rör tillståndsprövning har

visat att vissa bestämmelser behöver kompletteras med en påminnelse om de

särskilda krav som gäller enligt bestämmelserna om skydd för särskilda skydds-

och bevarandeområden. För att undvika oklarheter föreslås därför att en sådan

påminnelse införs i 11 kap. 9 § om tillstånd för vattenverksamhet samt 12 kap. 1

 och 2 §§ om tillstånd för täkter.

7.3.1 Bedömningen av hur en verksamhet eller åtgärd påverkar det skyddade

naturområdet

Regeringens förslag: Miljöbalkens bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar

kompletteras så att det klart framgår att en sådan beskrivning skall ingå i en

ansökan om tillstånd enligt bestämmelserna om särskilda skydds- och

bevarandeområden. Vidare görs tydligt att en miljökonsekvensbeskrivning alltid

skall innehålla de uppgifter som behövs för prövningen enligt bestämmelserna om

särskilda skydds- och bevarandeområden. En miljökonsekvensbeskrivning som

upprättats enbart för prövningen enligt de särskilda bestämmelserna om skydds-

och bevarandeområden behöver endast innehålla de uppgifter som behövs för den

prövningen. I sådana fall behöver kungörelsebestämmelserna endast tillämpas i

den utsträckning som behövs för prövningen eller om det annars är lämpligt.

Promemorians förslag: En miljökonsekvensbeskrivning skall upprättas så snart ett

 beslut om tillstånd eller planer för verksamheter eller åtgärder kan antas

medföra betydande påverkan på miljön i ett särskilt skydds- eller

bevarandeområde. En bestämmelse om detta skall föras in i förordningen

(1998:1252) om områdesskydd enligt miljöbalken m.m.

Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a. Naturvårdsverket och Svenska

naturskyddsföreningen har anfört att promemorians förslag inte är tillräckligt.

Det bör framgå av miljöbalkens bestämmelser att en miljökonsekvensbeskrivning

skall innehålla de uppgifter som behövs för att bedöma påverkan på gynnsam

bevarandestatus på de arter och naturtyper för vilka ett område har förtecknats.

 Remissinstanserna har också pekat på att art- och habitatdirektivet inte

avgränsar bedömningskravet till de verksamheter och åtgärder som är anmälnings-

eller tillståndspliktiga enligt det nuvarande svenska regelverket. Promemorians

förslag innebär också att det saknas en koppling mellan det föreslagna kravet på

 konsekvensbedömning och de till miljöbalken anknutna lagarna.

Skälen för regeringens förslag: Enligt art- och habitatdirektivet skall

verksamheter och åtgärder, eller planer och projekt, på lämpligt sätt bedömas

med avseende på konsekvenserna för det syfte som områdesskyddet avser. Enligt

direktivet skall, om det är lämpligt, allmänheten höras före ett beslut att

godkänna en plan eller ett projekt. Detta framgår av artikel 6.3.

När det gäller skyddet för särskilda skydds- och bevarandeområden bör alla

oklarheter om dessa bedömningskrav undanröjas. Därför bör det tydligt framgå av

miljöbalkens bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar att en sådan

beskrivning skall göras i ärenden om tillstånd för en verksamhet eller åtgärd

som kan antas komma att påverka miljön i ett särskilt skydds- eller

bevarandeområde. Därför föreslås en komplettering i 6 kap. 1 § miljöbalken.

Lydelsen av 6 kap. 7 § gör att ett förtydligande behövs där också. Ett tillägg

föreslås i paragrafens tredje stycke. Tillägget innebär att en

miljökonsekvensbeskrivning alltid skall innehålla de uppgifter som behövs för

att pröva ett tillstånd utifrån de förutsättningar som gäller för de särskilda

skydds- och bevarandeområdena.

Genom förslagen kommer den som planerar en verksamhet eller en åtgärd att behöva

 göra de bedömningar som avses i art- och habitatdirektivet och redogöra för

detta i sina ansökningar om tillstånd. Kravet på att dessa bedömningar skall

göras och kravet på att, där det behövs, höra allmänhetens åsikt blir

tillgodosett genom bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken.

I fråga om miljökonsekvensbeskrivningar som upprättas enbart för prövningen

enligt de särskilda bestämmelserna om skydds- och bevarandeområden bör endast

krävas att de innehåller de uppgifter som behövs för den prövningen. I sådana

fall bör också kungörelsebestämmelserna kunna tillämpas i den utsträckning som

behövs för prövningen eller om det annars är lämpligt för att allmänheten skall

få information.

7.3.2 Förfaranderegler när regeringens tillåtelse krävs

Regeringens förslag: Miljöbalkens bestämmelser om förfarandet vid

tillståndsprövning skall kompletteras med angivande att tillståndsmyndigheten

med eget yttrande skall överlämna frågan om tillåtligheten till regeringens

avgörande. Överlämnande skall ske om tillstånd för en verksamhet eller åtgärd

inte kan meddelas till följd av bestämmelserna i 7 kap. 28 b § och myndigheten

bedömer att det finns skäl att få frågan om tillstånd prövad enligt 7 kap. 29 §.

Promemorians förslag innehåller ingen motsvarighet till regeringens förslag.

Remissinstanserna: Naturvårdsverket har anfört att miljöbalkens bestämmelser bör

 kompletteras med en förfaranderegel som i huvudsak motsvarar regeringens

förslag.

Skälen för regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§

 miljöbalken innebär att tillståndsmyndigheten i vissa fall inte får meddela

tillstånd utan regeringens tillåtelse. Följdändringar behövs därför i 19 kap. 2

§ och 21 kap. 7 § som rör myndigheternas och miljödomstolarnas skyldighet att

med eget yttrande överlämna tillståndsfrågan till regeringen för avgörande. Ett

tillägg bör göras i paragraferna så att bestämmelserna också gäller den

regeringsprövning som avses i 7 kap. 29 §. Ett överlämnande bör ske om tillstånd

 för en verksamhet eller åtgärd inte kan meddelas till följd av bestämmelserna i

 7 kap. 28 b § och myndigheten bedömer att det finns skäl att få frågan om

tillstånd prövad enligt 7 kap. 29 §.

7.3.3 Sambandet med prövning enligt annan lagstiftning

Regeringens förslag: En hänvisning till skyddet för skydds- och

bevarandeområdena görs i bestämmelser om tillståndsprövning och förutsättningar

för tillstånd i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, rennäringslagen

(1971:437), ledningsrättslagen (1973:1144), anläggningslagen (1973:1149),

skogsvårdslagen (1979:429), lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, jaktlagen

(1987:259), minerallagen (1991:45), fiskelagen (1993:787) och lagen (1998:812)

med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet.

Promemorians förslag: En bestämmelse skall tas in i 1 kap. 2 § miljöbalken med

innebörden att bestämmelserna om skydd för de särskilda skydds- och

bevarandeområdena skall tillämpas vid prövning av frågor om tillstånd, dispens

eller planläggning enligt luftfartslagen (1957:297), lagen (1966:314) om

kontinentalsockeln, rennäringslagen (1971:437), väglagen (1971:948),

ledningsrättslagen (1973:1144), anläggningslagen (1973:1149), lagen (1978:160)

om vissa rörledningar, skogsvårdslagen (1979:429), lagen (1983:293) om

inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn, lagen

(1984:3) om kärnteknisk verksamhet, lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter,

plan- och bygglagen (1987:10), jaktlagen (1987:259), lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m., fiskelagen (1993:787), lagen (1995:1649) om byggande av

järnväg, ellagen (1997:857), lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om

vattenverksamhet och föreskrifter utfärdade med stöd i dessa lagar. I dessa

lagar skall införas motsvarande hänvisningar till bestämmelserna om skydd för

särskilda skydds- och bevarandeområden.

Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Stockholms län har ifrågasatt om det är

nödvändigt att i miljöbalken göra hänvisningar till de andra lagarna.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län har anfört att en hänvisning till

miljöbalkens bestämmelser också bör göras i 5 kap. 22 § plan- och bygglagen. Den

 bestämmelsen handlar om att länsstyrelserna i arbetet med detaljplaner och

områdesbestämmelser skall verka för att bevaka statens intressen i enlighet med

3, 4 och 5 kap. miljöbalken. Svenska kommunförbundet har avstyrkt de föreslagna

ändringarna i plan- och bygglagen. Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala

universitet har anfört att promemorians förslag om en hänvisning i 1 kap. 2 §

miljöbalken inte skapar klarhet i fråga om skogsvårdslagens tillämpning,

eftersom skogsvårdslagen inte innebär tillståndsprövning av t.ex.

skogsavverkning. Hänvisningen från skogsvårdslagen borde också innebära ett

skydd redan när ett område har förtecknats enligt 7 kap. 27 § miljöbalken.

Riksantikvarieämbetet har anfört att den föreslagna ändringen i

kulturminneslagen inte behövs. Flera remissinstanser har anfört att även

prövning enligt fastighetsbildningslagen (1970:988) bör omfattas av de krav som

rör de särskilda skydds- och bevarandeområdena.

Skälen för regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna i 7 kap. 27-29 b §

miljöbalken innebär att säkerställandet av det skydd som direktiven kräver i

första hand skall ske genom kravet på tillståndsprövning enligt 7 kap. 28 b §.

Också vid prövningar enligt andra lagar måste dock, som tidigare sagts, syftet

med bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§ miljöbalken tillgodoses. Bestämmelsen i 4

 kap. 8 § miljöbalken innebär för flera andra lagar att tillstånd enligt den

andra lagen förutsätter att sökanden i förekommande fall skaffar det nödvändiga

tillståndet enligt de nämnda miljöbalksbestämmelserna. Den föreslagna

regleringen innebär att några särskilda hänvisningar till skyddsbestämmelserna i

 7 kap. inte behöver göras i de lagar vid sidan av miljöbalken som redan

innehåller hänvisningar till 4 kap. miljöbalken. På grund av detta behövs inte

någon ändring i luftfartslagen, väglagen, lagen om vissa rörledningar, lagen om

inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn, lagen om

vissa torvfyndigheter, 2, 4 och 12 kap. plan- och bygglagen, lagen om byggande

av järnväg samt ellagen. Promemorians förslag om ändring i lagen om kulturminnen

 m.m. behövs inte, eftersom den lagens bestämmelser inte kan antas strida mot de

 föreslagna nya bestämmelserna i miljöbalken. Promemorians förslag om ändring i

1 kap. 2 § miljöbalken behövs inte heller. I fråga om fastighetsbildningslagen

finns en bestämmelse, 3 kap. 2 §, som innebär att hänsyn tas till bestämmelserna

 i 7 kap. 28 a-29 §§ miljöbalken. Därför behövs ingen ändring.

Beträffande vissa lagar behövs dock justeringar för att de inte skall strida mot

 art- och habitatdirektivet och miljöbalkens bestämmelser om särskilda skydds-

och bevarandeområden. Några justeringar bör göras för att undvika oklarheter. De

 justeringar som behövs är följande.

I lagen om kontinentalsockeln finns en bestämmelse, 3 a § första stycket, som

anger vilka miljöbalksbestämmelser som skall tillämpas vid prövning av tillstånd

 att utforska kontinentalsockeln eller utvinna naturtillgångar från den. Ett

tillägg behövs som påminner om att 7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken också gäller.

I rennäringslagen finns en bestämmelse, 65 a § andra stycket, som innebär att

regeringen får meddela föreskrifter om vilka naturvårdshänsyn som skall tas vid

renskötsel och att dessa föreskrifter inte får avsevärt försvåra pågående

markanvändning. Ett tillägg behövs som påminner om att tillstånd för en viss

verksamhet eller åtgärd kan behövas enligt bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§

miljöbalken. Regeringens föreskriftsrätt, och den befintliga begränsningen i

föreskriftsrätten, bör gälla naturvårdshänsyn i övrigt.

I ledningsrättslagen finns en bestämmelse, 8 § tredje stycket, som hänvisar till

 den nuvarande bestämmelsen i 7 kap. 29 § miljöbalken. En ändring behövs som

hänvisar till de nya bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

I anläggningslagen finns en bestämmelse, 9 § tredje stycket, som hänvisar till

den nuvarande bestämmelsen i 7 kap. 29 § miljöbalken. En ändring behövs som

hänvisar till de nya bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken.

I skogsvårdslagen finns en bestämmelse, 4 §, som innebär att skogsvårdslagens

bestämmelser inte får tillämpas i strid mot 7 kap. 11 § andra stycket

miljöbalken eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av lag. Ett

tillägg behövs som påminner om att 7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken också gäller.

I lagen om kärnteknisk verksamhet finns en bestämmelse, 5 b §, som anger att vid

 prövning av ärenden enligt lagen skall 2 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 §

miljöbalken tillämpas. Ett tillägg behövs som påminner om att 7 kap. 28 a-29 b

§§ miljöbalken också gäller.

I jaktlagen finns en bestämmelse, 1 § tredje stycket, som anger att det utöver

bestämmelserna i jaktlagen gäller föreskrifter i andra författningar i fråga om

skyddet och vården av viltet. Ett tillägg behövs som påminner om att 7 kap. 28

a-29 b §§ miljöbalken också gäller.

I minerallagen finns bestämmelser om undersökningsarbete. Där hänvisas bl.a.

till vissa bestämmelser i 7 kap. miljöbalken. Ett tillägg behövs som påminner om

 att 7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken också gäller i fråga om undersökningsarbete

 enligt minerallagen.

I fiskelagen finns en bestämmelse, 1 kap. 3 §, som anger att lagen inte får

tillämpas i strid mot bl.a. föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 kap.

miljöbalken. Vidare anges att särskilda bestämmelser gäller för samernas rätt

till fiske i vissa delar av landet. Ett tillägg behövs som påminner om att 7

kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken också gäller.

I lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet finns en paragraf, 7 kap.

 13 §, som anger att miljödomstolen kan fastställa ändrade eller nya

bestämmelser till förmån för utnyttjandet av vattenkraft, till förmån för

miljövården, hälsovården eller fisket samt till förmån för farleder, hamnar,

bevattnings- och avvattningssamfälligheter och avloppsföretag. Ett tillägg

behövs som påminner om att 7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken också gäller.

7.4 Kompensationsåtgärder

Regeringens förslag: Om tillstånd beviljas för en verksamhet eller åtgärd som

skadar den skyddade livsmiljön eller på ett betydande sätt stör bevarandet av

den skyddade arten, skall sökanden vara skyldig att bekosta de

kompensationsåtgärder som behövs. Skyldigheten skall gälla de

kompensationsåtgärder som anges i beslutet om tillstånd och i den utsträckning

det inte kan anses orimligt att kräva att sökanden skall stå för kostnaderna.

Vid avvägningen skall särskilt beaktas det allmännas intresse av att tillstånd

beviljas.

Promemorians förslag innebär en skyldighet för sökanden att bekosta

kompensationsåtgärderna.

Remissinstanserna: Svea hovrätt har ifrågasatt det lämpliga i att föreskriva en

absolut skyldighet för sökanden att bekosta nödvändiga kompensationsåtgärder och

 föreslagit att lagtexten mjukas upp genom att orden "efter vad som prövas

skäligt" eller liknande förs in i texten. Länsstyrelsen i Stockholms län har i

fråga om kompensation för förlorade miljövärden anfört att bestämmelserna i

plan- och bygglagen bör ändras så att möjlighet ges att i detaljplan reglera

kompensationsåtgärder. Naturvårdsverket har anfört att kravet på

kompensationsåtgärder bör relateras till de arter och livsmiljöer som avses att

skyddas i det berörda området. Verket har dessutom pekat på att

kompensationsåtgärder också krävs i fråga om verksamheter och åtgärder som inte

tillstånds- eller anmälningspliktiga eller kräver dispens eller godkännande.

Industriförbundet har avstyrkt förslaget om att kompensationsåtgärder skall

vidtas på sökandens bekostnad.

Skälen för regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna i 7 kap. 29 §

miljöbalken (se avsnitt 7.1.2) innebär att tillstånd kan beviljas för en

verksamhet eller åtgärd som kommer att skada eller störa ett särskilt skydds-

eller bevarandeområde på ett sådant sätt att syftet med skyddet inte kan

upprätthållas i området. Om tillstånd beviljas, måste kompensationsåtgärder

vidtas. Detta framgår av art- och habitatdirektivet och den föreslagna

bestämmelsen i 7 kap. 29 § miljöbalken. Möjligheten att tillåta verksamheten

eller åtgärden är snäv - projektet behöver genomföras av tvingande orsaker som

har ett väsentligt allmänintresse och det skall inte heller finnas någon

alternativ lösning till buds. Projekt som endast gynnar ett företag eller

enskilda omfattas alltså inte.

Direktivet reglerar inte vem som skall bekosta kompensationsåtgärderna. Det är

dock både logiskt och miljömässigt motiverat att den som driver ett projekt

också skall svara för kompensationsåtgärderna. Detta överensstämmer med

principen om att den som förorenar skall betala. Det är också den lösning som

bäst överensstämmer med de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. miljöbalken. Enligt

 2 kap. 8 § måste nämligen den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd

 som medför skada eller olägenhet för miljön räkna med att behöva svara för att

skadan eller olägenheten avhjälps. I de fall som det kan bli fråga om, rör det

sig sannolikt om stora projekt där kostnaderna för kompensationsåtgärder kan tas

 med som en del i budgeten för projektet.

Regeln bör därför vara att en sökande som beviljas tillstånd med stöd av 7 kap.

29 § miljöbalken skall bekosta de nödvändiga kompensationsåtgärderna. En

bestämmelse som uttrycker detta bör införas som en ny paragraf, 7 kap. 29 a §.

I ett enskilt fall skulle en ovillkorlig skyldighet för sökanden att stå för

hela kostnaden kunna framstå som orimlig, särskilt med hänsyn till att det rör

sig om projekt där det finns ett väsentligt allmänintresse av att tillstånd

lämnas. Det bör därför finnas utrymme för att göra en avvägning så att

kostnadsansvaret inte får orimliga konsekvenser. Ibland kan det också bli en

fråga om att fördela kostnadsbördan mellan olika allmänna intressen, t.ex. om

det med hänsyn till totalförsvarets intressen är nödvändigt att lämna ett

tillstånd och regeringen skulle finna att skyddsintressena i Natura

2000-nätverket bör finansieras med andra medel än försvarets.

7.5 Artskyddet

Regeringens förslag: Bemyndigandet i 8 kap. 1 § miljöbalken att meddela

föreskrifter om skydd för djur- och växtarter skall kompletteras så att

bemyndigandet också omfattar föreskrifter om förbud att störa vilt levande djur

och att skada eller förstöra sådana djurs fortplantningsområden och viloplatser.

 Bestämmelserna i 5 § jaktlagen (1987:259) om vilka hänsyn som skall tas till

vilt levande djur skall kompletteras med ett bemyndigande för regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om

förbudet att ofreda viltet och om villkoren för att trots förbudet vidta

åtgärder i syfte att motverka skador av vilt.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag i fråga om

jaktlagen. Promemorian innehåller inget förslag till ändring i 8 kap. 1 §

miljöbalken.

Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Stockholms län har avstyrkt förslaget till

ändring i 5 § jaktlagen och anfört att ändringen skulle medföra en försvagning

av skyddet mot ofredande. Länsstyrelsen har också anfört att det föreslagna

tillägget i paragrafens andra stycke bör avgränsas till de djurarter som avses i

 fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet. Annars skulle bestämmelsen

komma att innebära förbud mot att jaga bort rådjuren från tulpanerna i

trädgården eller björktrastarna i körsbärsträdet. Länsstyrelsen har vidare pekat

 på att förbudet i direktivets artikel 12.1 b mot att avsiktligt störa arterna

saknas vid sidan av jaktlagstiftningen samt att förbudet i direktivets artikel

12.1 d mot att skada eller förstöra parningsplatser eller rastplatser inte

heller förefaller vara genomfört i lagstiftningen. Naturvårdsverket har anfört

att bestämmelserna i skogsvårdslagen (1979:429) bör kompletteras så att de

hänsyn som krävs enligt artikel 5.1 fågeldirektivet och artikel 12.1 art- och

habitatdirektivet tydligt genomförs. Svenska jägareförbundet har beträffande 5 §

 jaktlagen anfört att ordet "allvarlig" bör utgå eftersom det inte är konsekvent

 med den föregående meningen i paragrafen där det står "motverka skador". I

övrigt har remissinstanserna inte haft några invändningar mot förslagen.

Skälen för regeringens förslag: Kommissionen har kritiserat de svenska reglerna

för att de inte på ett tillräckligt tydligt sätt genomför art- och

habitatdirektivets artikel 12 om skydd för vissa arter och artikel 16 om

förutsättningar för undantag från skyddsbestämmelserna. Motsvarande gäller i

fråga om fågeldirektivets artiklar 5 och 9. De krav som ställs i artiklarna är i

 huvudsak redan genomförda i det svenska regelverket. Återstående brister kan

åtgärdas med stöd av bemyndiganden i 8 kap. miljöbalken och jaktlagen.

Några lagändringar är dock nödvändiga. Bemyndigandet i 8 kap. 1 § miljöbalken

behöver kompletteras så att det framgår att bemyndigandet också gäller

föreskrifter om förbud att störa vilt levande djur och att skada eller förstöra

sådana djurs parningsplatser och rastplatser eller, med en mer korrekt

beskrivning, fortplantningsområden och viloplatser. Dessa tillägg i

bemyndigandet behövs för att direktivens krav skall kunna genomföras fullt ut.

Bestämmelserna i 5 § jaktlagen bör kompletteras med ett bemyndigande för

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare

föreskrifter om förbudet att ofreda viltet och om villkoren för att trots

förbudet vidta åtgärder i syfte att motverka skador av vilt.

Regeringen avser att besluta om de förordningsändringar som behövs.

Remissinstansernas synpunkter kommer att beaktas i det arbetet.

7.6 Ersättning på grund av skyddsåtgärder

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 31 kap. miljöbalken om ersättning vid

ingripanden av det allmänna skall kompletteras med angivandet att en

fastighetsägare har rätt till ersättning på grund av beslut som innebär att mark

 tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet

 avsevärt försvåras. Ersättning skall betalas endast om tillstånd för en

verksamhet eller åtgärd har vägrats eller förenats med särskilda villkor.

En följdändring görs i bestämmelserna om ackumulerad skada i 14 kap. 8 § plan-

och bygglagen (1987:10).

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Promemorian

innehåller dock inget förslag om att ersättning betalas endast om tillstånd

vägrats.

Remissinstanserna: Naturvårdsverket har avstyrkt promemorians förslag med

hänvisning till att det skulle innebära rätt till ersättning utan föregående

prövning. Verket har förordat att en lösning som innebär rätt till ersättning om

 tillstånd har vägrats eller förenats med villkor. Lantbrukarnas riksförbund har

 åberopat att rätten till ersättning inte bör begränsas till interimistiska

förbud.

Skälen för regeringens förslag: Som framgått, föranleds detta

lagstiftningsärende av behovet att göra art- och habitatdirektivets krav tydliga

 i det svenska regelverket. Lagändringarna ökar inte det allmännas möjligheter

att försvåra markanvändning. Med stöd av 12 kap. 6 § miljöbalken är det redan i

dag möjligt att förelägga en markägare att vidta de åtgärder som behövs för att

begränsa eller motverka skada på naturmiljön. Den bestämmelsen kan användas för

att tillgodose direktivets skyddskrav.

De föreslagna bestämmelserna om särskilda skydds- och bevarandeområden innebär

alltså inget nytt i möjligheterna för det allmänna att försvåra

markanvändningen. De nya bestämmelserna har inga andra direkta rättsverkningar

för markägare än att den som planerar att på sin mark driva en verksamhet eller

vidta en åtgärd måste göra en bedömning av vilka konsekvenser som verksamheten

eller åtgärden får för de särskilda skydds- och bevarandeområdena, dvs. bedöma

konskevenserna för bevarandet i områdena av de skyddade djur- och växtarterna

eller deras livsmiljöer.

Lagändringarna bör inte innebära att förutsättningarna för ersättning ändras. I

förekommande fall kommer ett beslut som eventuellt kan innebära ett försvårande

av markanvändningen att fattas med stöd av 7 kap. 28 a-29 §§ miljöbalken i

stället för 12 kap. 6 §. Därför behövs följdändringar i

ersättningsbestämmelserna i 31 kap. Ett tillägg bör göras i 31 kap. 4 § med

angivande att rätten till ersättning gäller även om inskränkningen i

markanvändingen grundas på bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§. Eftersom en

inskränkning i dessa fall görs inom ramen för en tillståndsprövning, bör som

förutsättning för ersättning gälla att tillstånd vägrats eller förenats med

särskilda villkor. En sådan ändring föreslås därför i 31 kap. 5 §.

En följdändring behövs också i bestämmelserna om ackumulerad skada i 14 kap. 8 §

 plan- och bygglagen (1987:10). Ändringen innebär att en hänvisning också skall

göras till de nya miljöbalksbestämmelserna.

7.7 Straffbestämmelser

Regeringens förslag: Om en verksamhet eller åtgärd påbörjas eller vidtas i

enlighet med tillstånd eller dispens som har lämnats till följd av

bestämmelserna i 9 eller 11-15 kap. miljöbalken, skall det inte dömas till

ansvar för brott mot det särskilda tillståndskravet i 7 kap. 28 a §.

Promemorians förslag innehåller en straffbestämmelse om brott mot ett sådant

interimistiskt förbud som föreslogs i promemorian.

Remissinstanserna har inte haft synpunkter på promemorians förslag i denna del.

Skälen för regeringens förslag: Den prövning som avses i bestämmelserna i 7 kap.

 28 a-29 §§ omfattar frågor som till stor del är gemensamma med tillstånds- och

dispensprövningar som görs enligt bestämmelserna i 9 och 11-15 kap. I dessa

sistnämnda prövningar skall i förekommande fall också den specifika prövningen

enligt 7 kap. 28 b § göras. En verksamhetsutövare bör inte försättas i en

situation där han kan dömas till ansvar för otillåten miljöverksamhet till följd

 av att en prövningsmyndighet underlåtit att göra en bedömning enligt 7 kap. 28

b §. Därför bör det i straffbestämmelsen om otillåten miljöverksamhet göras ett

tillägg som har den innebörden.

7.8 Övrigt

Promemorian innehåller ett förslag till ändring i 26 kap. 1 § miljöbalken om

skyldigheter för tillsynsmyndigheten. Regeringen avser att genom förordningar

göra de regeländringar som behövs i fråga tillsynen.

Med regeringens förslag behövs inte heller den i promemorian föreslagna

ändringen i miljöbalkens straffbestämmelser (29 kap. 8 §).

8

Konsekvenser

Syftet med detta lagstiftningsärende är att fågeldirektivets och art- och

habitatdirektivets krav skall tydliggöras i det svenska regelverket. I allt

väsentligt innehåller regelverket redan de bestämmelser som behövs för att

myndigheterna i tillämpningen skall kunna se till att direktiven uppfylls.

Kommissionen har pekat på att regelverket brister. Bristen är att direktivens

krav inte tvingas fram som en effekt av regelverket. Det är inte obligatoriskt

för de svenska myndigheterna att se till att direktiven följs.

Lagändringarna innebär att överensstämmelsen med direktivens krav blir

tydligare. Den centrala delen i förslagen - kravet på tillstånd för verksamheter

 och åtgärder som kan antas påverka miljön i ett skydds- eller bevarandeområde -

 har följande direkta effekt: Var och en som avser att bedriva en verksamhet

eller åtgärd måste tänka efter och göra en bedömning i fråga om vilka

konsekvenser som verksamheten eller åtgärden kan tänkas få på skydds- och

bevarandeområden som finns i närheten. Detta gäller även myndigheter som skall

besluta i frågor om planer enligt plan- och bygglagstiftningen. Om verksamheten

eller åtgärden kan antas ha betydelse för miljön i ett skydds- eller

bevarandeområde, inträder en skyldighet att se till att en prövning sker av en

myndighet. Samma gäller för en plan som skulle komma att medföra en sådan

verksamhet eller åtgärd. En konsekvensbedömning som överensstämmer med

direktivens krav blir nödvändig. Det är också detta som är reformen i

lagstiftningsärendet.

Resultatet av bedömningen kan bli att en verksamhet eller åtgärd inte kommer att

 tillåtas eller förenas med särskilda villkor. Det resultatet kan åstadkommas

redan med det befintliga regelverket. När det gäller möjligheterna för det

allmänna att ingripa mot verksamheter och åtgärder, innebär alltså detta

lagstiftningsärende inget nytt.

De skydds- och bevarandeområden som redan har pekats ut av Sverige är till en

stor del skyddade enligt någon av de andra skyddsformer som anges i 7 kap.

miljöbalken. Därutöver har områden pekats ut inom ramen för ett omfattande

förankringsarbete med berörda markägare. I det arbetet har länsstyrelserna

vidtagit eller kommer att vidta de åtgärder som behövs för att följa art- och

habitatdirektivet. Bedömningen är att en del av områdena inte behöver skyddas

enligt någon av de självständiga skyddsformerna, t.ex. naturreservat. Det är

ofta tillräckligt att för enskilda verksamheter och åtgärder göra de

konsekvensbedömningar som krävs och med utgångspunkt från resultatet av

bedömningarna vidta de skyddsåtgärder som behövs.

I fråga om verksamheter inom de utsedda områdena kan följande sägas. Många

områden är redan föremål för någon form av områdesskydd eller är på väg att bli

föremål för sådant skydd. I övriga områden har det nödvändiga förankringsarbetet

 med markägarna skapat förutsättningar för ett tillfredsställande skydd. Ett

exempel på skydd genom markägarförankring är de miljöanpassade skötselplaner som

 Försvarsmakten utarbetar för de övnings- och skjutfält som innehåller Natura

2000-områden. Bedömningen är därför att ytterligare inskränkningar i

markanvändningen kommer att behövas endast i ett litet antal fall. För detta

finns bestämmelser redan i det nuvarande regelverket. Lagändringarna innebär

endast att andra lagrum kommer att kunna åberopas för att komma till samma

resultat.

I fråga om verksamheter utanför de utsedda områdena kan följande sägas. Det är

inte möjligt att generellt ange vilka verksamheter och åtgärder som kommer att

behöva förhindras. Det beror från fall till fall på vad det är för arter och

livsmiljöer som skall skyddas i det berörda området. De flesta områdena har

utsetts att ha en sådan storlek att det ytmässigt finns en buffertzon kring den

skyddade livsmiljön. Denna buffertzon gör att markanvändningen i angränsande

områden endast i undantagsfall får betydelse för bevarandemöjligheterna i det

särskilda skydds- eller bevarandeområdet. Om en verksamhet eller åtgärd inte

tillåts, är det sannolikt fråga om utsläpp i vatten eller andra verksamheter som

 inte är ersättningsgrundande. Bedömningen är därför att ersättningsgrundande

intrång i markanvändningen endast kommer att ske i ovanliga fall och därför blir

 sällsynta. Situationen skulle ha varit densamma utan lagändringarna.

För Naturvårdsverket och länsstyrelserna innebär lagändringarna i huvudsak att

regelverket blir tydligare. Detta kommer att underlätta arbetet med att förklara

 för berörda markägare hur direktivkraven återspeglas i det svenska regelverket.

 Det är också viktigt att myndigheterna tillhandahåller markägare och

verksamhetsutövare med information om föreslagna och skyddade områden. En

översyn av skyddet för de redan utsedda områdena kommer att göras för att

säkerställa att skyddskraven uppfylls. Det arbetet kommer att ske under åren

2002 och 2003. Syftet är att se över de bevarandemål som har angetts för varje

område, se över de bevarandeåtgärder som har vidtagits och identifiera

eventuella brister. Detta arbete skulle ha gjorts även utan lagändringarna.

För de allra flesta verksamheter och åtgärder kommer den nya

tillståndsprövningen att ske inom ramen för den prövning som sker enligt andra

miljöbalksbestämmelser. I vissa fall, t.ex. om en verksamhet inte är

tillståndspliktig enligt andra bestämmelser, kan det bli aktuellt att särskilt

vända sig till länsstyrelsen och få åtgärden eller verksamheten prövad särskilt

enligt de nya bestämmelserna i 7 kap. miljöbalken. I de fallen, liksom i de fall

 då en annan tillståndsmyndighet ger länsstyrelsen tillfälle att yttra sig,

kommer länsstyrelsens arbete att vara sådant som redan omfattas av

länsstyrelsens ordinarie verksamhet, nämligen tillsynen över de berörda

naturområdena. Skillnaden med de nya bestämmelserna är att den bedömning som

länsstyrelsen ändå måste göra kommer tydligt till uttryck i regelverket. Det är

oklart i vilken utsträckning som nya verksamheter och åtgärder kommer att leda

till särskilda ärenden om tillstånd enligt de nya bestämmelserna. Lagändringarna

 underlättar dock för myndigheterna att uppfylla ansvaret för att de nödvändiga

konsekvensbedömningarna blir gjorda.

För verksamhetsutövarna innebär lagändringarna visserligen att ansökningar om

tillstånd och anmälningar för samråd kommer att göras i något större

utsträckning än tidigare. I flesta fall kommer dock konsekvensbedömningarna

enligt de nya bestämmelserna att ingå i större sammanhang, t.ex. i

tillståndsprövningen för en miljöfarlig verksamhet eller inom ramen för

planeringen av vägprojekt.

Sammanfattningsvis är bedömningen att förtydligandet i regelverket inte medför

några samhällsekonomiska merkostnader som väsentligt skiljer sig från vad som

hade varit fallet utan ändringarna.

9

Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken

4 kap. 1 §

Ändringarna i första stycket är följdändringar till införandet av den nya 8 §.

Eftersom den nya 8 § inte är avgränsad till verksamheter och åtgärder som vidtas

 inom de särskilda områdena, bör 1 § inte heller innebära en sådan begränsning.

Den tidigare lydelsen "i dessa områden" utgår eftersom nya 8 § inte innehåller

en sådan avgränsning. Dessutom skulle en sådan avgränsning strida mot art- och

habitatdirektivet. Uttrycket "inom dessa områden" kan tas bort utan att det

påverkar tillämpningen av bestämmelserna i 4 kap. 2-7 §§. De geografiska

avgränsningarna görs nämligen också där.

Ändringen i andra stycket är dels en språklig justering, dels en följdändring.

Med den tidigare lydelsen av andra stycket har avsikten varit att de angivna

undantagen inte gäller i fråga om skyddet för en nationalstadspark enligt 7 §.

Detta framgår av prop. 1994/95:3 s. 49. Art- och habitatdirektivet innebär att

sådana undantag inte heller kan gälla i fråga om skyddet för de särskilda

skydds- och bevarandeområden som avses i den nya 8 §. En strikt tolkning av den

tidigare lydelsen skulle kunna betyda att undantagen gäller var och en av

bestämmelserna i första stycket och i 2-6 §§. Med en sådan tolkning vore

avgränsningen till 2-6 §§ överflödig. Den tolkningen skulle därför kunna

avfärdas som orimlig. För att skapa klarhet bör dock bestämmelsen formuleras om.

 De hinder som anges i första stycket bör delas upp i två punkter. Detta gör det

 möjligt att i andra stycket tydligt ange vad undantagen avser.

De särskilda intressen som anges i andra stycket är allmänna intressen som har

stor betydelse. Direktiven innebär att det inte är möjligt att tillgodose dessa

allmänna intressen redan genom att föreskriva om undantag i 4 kap. 1 §.

Totalförsvarets behov är ett exempel på ett sådant väsentligt allmänintresse som

 normalt bör kunna ges företräde framför ett visst skydds- eller

bevarandeområde. För att tillgodose ett sådant behov krävs dock att de särskilda

 förutsättningar som anges i 7 kap. 28 b och 29 §§ uppfylls. Det kan därför

komma att krävas att det inte finns något alternativ och att

kompensationsåtgärder vidtas. Det är alltså med stöd av 7 kap. 28 b och 29 §§

som de väsentliga allmänna intressena får tillgodoses.

Se i övrigt avsnitt 7.1.3.

4 kap. 8 §

Beträffande bakgrunden till bestämmelsen, se avsnitt 7.1.3. Skyddskraven i

artikel 6.3 och 6.4 art- och habitatdirektivet omfattar även sådana planer för

användning av mark eller vatten som är föremål för myndighetsbeslut men som inte

 i sig utgör en aktiv verksamhet eller åtgärd i miljön. De föreslagna

bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§ omfattar inte planerna som sådana. När planer

 för användning av mark och vatten prövas enligt andra författningar, blir det

med denna nya paragraf inte möjligt att godkänna en plan som, om den

genomfördes, skulle innebära att verksamheter eller åtgärder vidtas i strid mot

direktivet.

För den som skall bedöma om en planerad markanvändning kan komma till stånd

enligt bestämmelsen i den föreslagna nya 4 kap. 8 § uppkommer frågor som har att

 göra med vilka verksamheter och åtgärder som användningen kommer att omfatta.

Det kan i och för sig vara svårt att i ett tidigt skede förutse alla tänkbara

konsekvenser av olika planerade verksamheter och åtgärder. Syftet med art- och

habitatdirektivet och de nya bestämmelserna är dock att hänsynen till de olika

skydds- och bevarandeområdena skall finnas med redan på det tidiga

planeringsstadiet. Det handlar alltså om att planera rätt från början. Som det

svenska regelverket är uppbyggt, kommer olika konkreta åtgärder som kan

aktualiseras att prövas enligt de särskilda bestämmelser som gäller för dem,

t.ex. som miljöfarlig verksamhet, täkttillstånd eller bygglov eller enbart

utifrån de särskilda nya bestämmelserna om skyddet för särskilda skydds- och

bevarandeområden. Det är ändå viktigt att det redan tidigt i planeringen görs

bedömningar av vad den planerade markanvändningen kan komma att innebära. Detta

gäller särskilt med hänsyn till art- och habitatdirektivets krav om att

bedömningen också skall omfatta hur den planerade verksamheten i kombination med

 andra planer och projekt kan få konsekvenser för ett skydds- eller

bevarandeområde.

För den myndighet som har att pröva om en viss verksamhet eller åtgärd kan komma

 i konflikt med bestämmelsen i 4 kap. 8 § gäller det att i första ledet klargöra

 om den aktuella bestämmelsen över huvud taget är tillämplig. Frågan är då om

den användning av mark och vatten och de verksamheter eller åtgärder som följer

av användningen på något sätt kan påverka ett sådant område som skyddet avser.

Såväl denna inledande bedömning som den fortsatta tillämpningen av bestämmelsen

måste utgå från syftena med de aktuella direktiven. Det måste beaktas att

bestämmelsen inte bara omfattar markanvändning inom de utpekade områdena utan

också sådana åtgärder utanför dessa områden som kan påverka de livsmiljöer som

skyddet avser. Nästa led i bedömningen är om den påverkan som kan följa av en

verksamhet eller åtgärd som omfattas av markanvändningen är så betydande att

tillstånd krävs enligt 7 kap. 28 a §. I sådant fall får den berörda

markanvändningen inte medges om inte ett tillstånd enligt 7 kap. 28 a § har

lämnats. Frågan om vilket underlag som krävs för denna bedömning kommer

naturligtvis att variera beroende på karaktären hos den berörda verksamheten

eller åtgärden. När det gäller en avgränsad byggnads- eller anläggningsåtgärd

kan det ofta vara ganska enkelt att bedöma konsekvenserna för det skyddsintresse

 som föreligger. När det gäller mera omfattande projekt blir bedömningen

svårare. Det gäller särskilt för projekt som kanske inleds med mera avgränsade

åtgärder men som sedan förutsätts kunna utvecklas till en mera omfattande

verksamhet. I sådana fall är det i allmänhet nödvändigt att redan vid den

inledande bedömningen av projektet beakta den avsedda fortsatta utvecklingen.

Det innebär att det i vissa fall också kan behövas en relativt omfattande

konsekvensbedömning redan för den prövning som skall göras enligt 4 kap. 8 §.

Att konsekvenserna av en verksamhet eller åtgärd måste vara tillräckligt

klarlagda innan tillstånd enligt 7 kap. 28 a § lämnas följer av de ändringar som

 föreslås av vissa bestämmelser i 6 kap. miljöbalken.

I fråga om bedömningen enligt 4 kap. 8 § kan följande tilläggas när det gäller

större projekt som kan komma att utvecklas etappvis. Om projektet har en sådan

karaktär att det utan olägenheter kan avbrytas efter en första etapp bör det

kunna vara möjligt att vid bedömningen av projektets tillåtlighet enligt 4 kap.

8 § nöja sig med en konsekvensbedömning som är begränsad till den första

etappen. Också det medgivande som då kan bli aktuellt, i form av en antagen plan

 eller ett tillstånd enligt särskild lag, förutsätts bli begränsat till att avse

 denna första etapp. Om de olika etapperna däremot har ett sådant inbördes

samband, tekniskt, ekonomiskt eller på annat sätt, att ett medgivande att

påbörja en första etapp i realiteten också innebär eller uppfattas som ett

klartecken för kommande etapper, är det nödvändigt att konsekvensbedömningen

redan från början tar hänsyn till och redovisar hur projektet kan komma att

utvecklas och vilka försiktighetsmått som kan behöver vidtas för att undvika att

 verksamheten kommer i konflikt med direktivens skyddsintressen. För sådana

projekt av större omfattning kommer en tillståndsprövning enligt 7 kap. 28 a §

normalt att vara den lämpligaste formen för en fortsatt prövning av projektets

förenlighet med de aktuella skyddsintressena. För den myndighet som vid

tillämpningen av 4 kap. 8 § måste bedöma om situationen är sådan att ett

tillstånd enligt 7 kap. 28 a § krävs, kan det ofta vara lämpligt att samråda med

 den berörda länsstyrelsen.

6 kap. 1 §

Med hänvisningen till 7 kap. 28 a § införs kravet att en

miljökonsekvensbeskrivning också behövs när frågor om tillstånd enligt

bestämmelserna om särskilda skydds- och bevarandeområden skall prövas.

6 kap. 7 §

Ett nytt fjärde stycke införs för att undvika oklarhet och för att

bestämmelserna inte skall kunna anses strida mot art- och habitatdirektivets

krav om konsekvensbedömningar avseende påverkan på miljön i de särskilda skydds-

 och bevarandeområdena. Tillägget innebär att en miljökonsekvensbeskrivning

aldrig får sakna de uppgifter som behövs för att göra den prövning som avses i 7

 kap. 28 b och 29 §§. Tillägget innebär vidare att en miljökonsekvensbeskrivning

 som upprättats enbart för prövningen enligt de nya bestämmelserna i 7 kap. inte

 behöver innehålla mer information än vad som är nödvändigt för den prövningen.

6 kap. 8 §

Ett nytt tredje stycke införs. I ärenden som enbart avser en prövning enligt de

nya bestämmelserna i 7 kap. 27 b och 29 §§ behöver kungörelseförfarandet

tillämpas endast i den utsträckning som det behövs för prövningen eller för att

allmänheten på lämpligt sätt skall få information om innehållet i beskrivningen

eller beslutet.

7 kap. 27 §

De områden som enligt art- och habitatdirektivet eller fågeldirektivet bör ingå

i det europeiska Natura 2000-nätverket, skall framgå av förteckningen. Samma

gäller områden som har beretts skydd enligt 28 §. Av förteckningen skall framgå

vad som föranlett förtecknandet. I övrigt är ändringarna redaktionella

följdändringar. Skydd för de områden som förtecknats med anledning av

fågeldirektivet eller art- och habitatdirektivet följer av 28 a och 28 b §§. Med

 bestämmelserna genomförs kraven i artikel 4.5 jämförd med artikel 6.2-4 art-

och habitatdirektivet i den svenska lagstiftningen.

7 kap. 28 §

Ändringarna är följdändringar med anledning dels av att direktivens fullständiga

 beteckningar har tagits in i 27 §, dels av att områden inte pekas ut ensidigt

av kommissionen utan väljs ut enligt ett särskilt förfarande enligt vad som

anges i artikel 4.4 jämförd med 4.2 art- och habitatdirektivet.

7 kap. 28 a §

Bestämmelsen innebär ett förbud mot att utan tillstånd bedriva verksamheter

eller vidta åtgärder som på ett betydande sätt kan påverka miljön i ett område

som har förtecknats enligt 27 §. Om det finns en sannolikhet för att en

verksamhet eller åtgärd kan få betydande konsekvenser för ett sådant område,

skall alltså den som avser att utöva verksamheten eller vidta åtgärden se till

att den nödvändiga bedömningen görs och få den prövad.

Av andra stycket framgår att tillstånd inte behövs för verksamheter och åtgärder

 som direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen

 av områdena. Detta undantag överensstämmer med artikel 6.3 art- och

habitatdirektivet. Undantaget gäller verksamheter och åtgärder som hänger samman

 med skötseln och förvaltningen av det berörda området.

7 kap. 28 b §

Prövningsmyndigheten får tillåta verksamheten eller åtgärden först efter att ha

förvissat sig om att den är förenlig med direktivet.

Det betyder att myndigheten skall förvissa sig om att verksamheten eller

åtgärden, ensam eller tillsammans med andra pågående eller planerade

verksamheter eller åtgärder, inte kan skada livsmiljön i området för den art

eller de arter som avses att skyddas. Om området utsetts för bevarande av en

viss livsmiljö och bedömningen visar att livsmiljön skulle komma att försämras

rent fysiskt, kan alltså tillstånd inte lämnas med stöd av paragrafen.

Bedömningen av vad som är en försämring måste naturligtvis ske med utgångspunkt

i önskemålet att i området upprätthålla en gynnsam bevarandestatus för den art

eller de arter som är typiska för livsmiljön. En försämring kan därför förutses

om den yta som omfattas av livsmiljön minskar eller om verksamheten eller

åtgärden skadar en viss fysisk struktur eller funktion som livsmiljön har och

som är nödvändig för att upprätthålla en gynnsam bevarandestatus för de berörda

arterna.

Myndigheten skall också förvissa sig om att verksamheten eller åtgärden, ensam

eller tillsammans med andra pågående eller planerade verksamheter eller

åtgärder, inte innebär en sådan störning att den på ett betydande sätt försvårar

 möjligheten att i området bevara den art eller de arter som avses att skyddas.

En störning avser inte de fysiska omständigheterna i området, utan de arter som

lever och skyddas i området. Den störning som kan komma att inträffa måste vara

betydande för att denna bestämmelse skall utgöra ett hinder för tillstånd. Ett

visst mått av störningar kan alltså tålas. En störning är ofta begränsad i

tiden. Dess intensitet, varaktighet och frekvens är därför viktiga faktorer i

bedömningen. Också här måste bedömningen göras med utgångspunkt i syftet att

upprätthålla en gynnsam bevarandestatus för den berörda arten. En störning som

bidrar till en långsiktig negativ populationsutveckling för arten i området kan

betraktas som en betydande störning. Samma gäller en störning som bidrar till

att artens naturliga utbredningsområde i området minskar eller kan komma att

minska.

Med 28 a och 28 b §§ genomförs kraven i artikel 6.2 och 6.3 art- och

habitatdirektivet. Kraven avser skyldighet att förebygga och skydda mot skador

och störningar. Direktivets krav om att det skall göras en lämplig bedömning

uppfylls genom ändringarna i bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar i 6

kap. jämfört med de övriga bestämmelserna i det kapitlet. Ett tillstånd kan inte

 beviljas om myndigheten inte får det underlag som behövs för att göra

bedömningen att förutsättningarna för tillstånd är uppfyllda.

7 kap. 29 §

Om en prövning enligt 28 b § leder till en slutsats som är negativ för intresset

 att i området bevara den livsmiljö eller den art som avses att skyddas, anges i

 29 § att verksamheten eller åtgärden ändå kan komma att tillåtas. För tillstånd

 krävs då att de förutsättningar som anges i paragrafen uppfylls. Paragrafen

motsvarar innehållet i artikel 6.4 art- och habitatdirektivet.

I fråga om tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse kan följande

sägas. Det skall vara fråga om en plan eller ett projekt som är oundgängligt för

 att skydda grundläggande intressen i människors liv, såsom hälsa, säkerhet och

miljö, eller som är grundläggande för staten och samhället eller rör särskilda

förpliktelser i samband med offentliga tjänster. Bara allmänna intressen kan

hävdas mot direktivets bevarandeintressen. Projekt som endast gynnar ett företag

 eller enskilda kan alltså inte tillåtas med stöd av paragrafen. Allmänhetens

intresse måste vara väsentligt. Det kan alltså inte röra sig om vilket

allmänintresse som helst. Kortsiktiga ekonomiska intressen eller andra intressen

 som bara skulle ge kortsiktiga fördelar för samhället räcker förmodligen inte

för att de skall gå före de långsiktiga bevarandeintressen som skyddas av

direktivet.

Skyldigheten att kompensera för de förlorade miljövärdena innebär att de

negativa följderna av verksamheten eller åtgärden skall uppvägas. Om området

utsetts i enlighet med art- och habitatdirektivet, är syftet att säkerställa ett

 sammanhängande europeiskt ekologiskt nät av särskilda bevarandeområden (Natura

2000). Kompensationsåtgärderna skall då innebära att Natura 2000-nätverket

upprätthålls. Det kan medföra att ett annat område måste utses i stället för det

 skadade eller störda området.

Enligt direktivet skall medlemsstaten underrätta kommissionen om de

kompensationsåtgärder som vidtagits. Det kravet behöver inte föreskrivas i lag.

Det är tillräckligt att föra in en sådan bestämmelse i en förordning som

utfärdas av regeringen.

På grund av de stränga förutsättningarna för att få meddela tillstånd enligt 29

§ (alternativ skall saknas, tvingande orsaker av väsentligt allmänintresse skall

 föreligga och kompensationsåtgärder måste vidtas), krävs regeringens tillåtelse

 får att tillstånd skall få meddelas.

I direktivet (artikel 6.4 andra stycket) anges ytterligare förutsättningar som

skall gälla i vissa fall, nämligen när det berörda området innehåller en

prioriterad livsmiljötyp eller en prioriterad art enligt art- och

habitatdirektivet. Vid varje prövning enligt 29 §, är det alltså nödvändigt för

regeringen att kontrollera vilka livsmiljöer och arter som vid den tidpunkten är

 "prioriterade livsmiljötyper" eller "prioriterade arter" enligt direktivet.

Regeringen avser att låta de särskilda förutsättningarna komma till uttryck i

förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt miljöbalken m.m.

7 kap. 29 a §

Den som ansöker om och får tillstånd beviljat med stöd av bestämmelserna i 29 §

är skyldig att bekosta de nödvändiga kompensationsåtgärderna. Det får

förutsättas att eventuella krav på kompensationsåtgärder i det konkreta fallet

kommer att anges som villkor för tillståndet och att de åtgärder som det är

fråga om preciseras där. Skyldigheten att bekosta åtgärderna bör avgränsas till

de preciserade åtgärderna. På Lagrådets rekommendation återspeglas detta i

paragrafen. Andra stycket gör det möjligt att undvika orimliga resultat i det

enskilda fallet. Se vidare avsnitt 7.4.

7 kap. 29 b §

I paragrafen anges som huvudregel att frågor om tillstånd enligt 28 a § skall

prövas av länsstyrelsen i det län där det berörda naturområdet finns.

För att så långt som möjligt undvika dubbla tillståndsförfaranden anges i andra

stycket att en myndighet som tillståndsprövar en åtgärd eller en verksamhet i

ett annat sammanhang till följd av miljöbalkens bestämmelser i 9 eller 11-15

kap. samtidigt skall pröva tillståndsfrågan enligt 7 kap. 28 a §. Samma gäller

om verksamheten eller åtgärden är föremål för en dispensprövning till följd av

de nämnda bestämmelserna. Länsstyrelsen i det län där det berörda naturområdet

finns skall i sådana fall beredas tillfälle att yttra sig.

8 kap. 1 §

Bemyndigandet kompletteras så att föreskrifter om förbud kan meddelas i alla de

avseenden som krävs enligt artiklarna 12 och 16 art- och habitatdirektivet samt

artiklarna 5 och 9 fågeldirektivet. På Lagrådets rekommendation konsekvensändras

 sista meningen i första stycket.

11 kap. 9 §

Innebörden av det nya fjärde stycket är att även om tillstånd för en

vattenverksamhet inte krävs enligt bestämmelserna i 11 kap., så kan en viss

verksamhet eller åtgärd vara sådan att den ändå kräver tillstånd enligt

bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 b §§. Det blir då fråga om en vattenverksamhet

som inte är tillståndspliktig enligt 11 kap. Tillståndsprövningen enligt 7 kap.

kommer då alltså inte att göras av miljödomstolen utan av länsstyrelsen i det

län där det berörda naturområdet finns (jfr 7 kap. 29 b §). På Lagrådets

rekommendation skall dock bestämmelsen inte utformas så att den hindrar att

åtgärder vidtas i nödsituationer. Bestämmelsen i 11 kap. 16 § kan knappast anses

 oförenlig med direktiven.

12 kap. 1 §

För att undvika oklarhet påminns i första stycket om de särskilda tillståndskrav

 som följer av bestämmelserna i 7 kap. om särskilda skydds- och

bevarandeområden.

12 kap. 2 §

För att undvika oklarhet påminns i första stycket om de särskilda tillståndskrav

 som följer av bestämmelserna i 7 kap. om särskilda skydds- och

bevarandeområden.

17 kap. 3 §

Eftersom skyddet föreslås bli lika för områden som bör beredas skydd som för

områden som har beretts skydd, bör en följdändring göras i 17 kap. 3 §.

Regeringen bör få förbehålla sig att pröva tillåtligheten av verksamheter som

kan antas mer än obetydligt skada naturvärdet i områden som har förtecknats

enligt 7 kap. 27 §.

19 kap. 2 §

Tillägget i första stycket är en följdändring med anledning av de nya

bestämmelserna i 7 kap. 29 och 29 b §§.

21 kap. 7 §

Tillägget i första stycket är en följdändring med anledning av de nya

bestämmelserna i 7 kap. 29 och 29 b §§.

29 kap. 4 §

Enligt paragrafen kan den som med uppsåt eller av oaktsamhet påbörjar eller

bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd utan tillstånd som föreskrivs i

miljöbalken dömas för otillåten miljöverksamhet. Av 7 kap. 29 b § följer att den

 särskilda tillståndsfråga som avses i 7 kap. 28 a § blir i förekommande fall

bedömd inom ramen för andra prövningar om tillstånd eller dispens i enlighet med

 9 och 11-15 kap. En verksamhetsutövare skall inte behöva bli straffad i en

situation då prövningsmyndigheten av en eller annan orsak har underlåtit att

göra den särskilda prövningen enligt 7 kap. 28 a §. För att undvika detta, görs

ett tillägg i 29 kap. 4 § med denna innebörd.

31 kap. 4 §

Tillägget i första stycket är en följdändring med anledning av att de eventuella

 inskränkningar i markanvändning som kan behövas för att uppfylla art- och

habitatdirektivets krav kommer att kunna grundas på de nya bestämmelserna i 7

kap. 28 a-29 §§ i stället för 12 kap. 6 §. Se vidare avsnitt 7.6.

31 kap. 5 §

Ändringen är en följdändring med anledning av ändringen i 31 kap. 4 §. Eftersom

en eventuell inskränkning i markanvändningen endast uppstår om

tillståndsprövningen leder till ett negativt resultat, bör denna bestämmelse

också gälla i fall som avses i den nya punkten 31 kap. 4 § 5. Se vidare avsnitt

7.6.

Övergångsbestämmelserna

Övergångsbestämmelserna utgår från att den tidigare lagstiftningen har

tillämpats på ett sätt som är förenligt med art- och habitatdirektivets krav.

Övergångsbestämmelserna gör tydligt att lagändringarna inte innebär att varje

verksamhet som pågår när ändringarna träder i kraft måste tillståndsprövas

enligt de nya bestämmelserna. Se vidare avsnitt 7.1.4.

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln

3 a §

Tillägget i första stycket påminner om att också miljöbalkens bestämmelser om

särskilda skydds- och bevarandeområden gäller. Innebörden är att tillstånd

enligt kontinentalsockellagen inte alltid är tillräckligt utan att sökanden i

förekommande fall också måste skaffa sig nödvändiga tillstånd enligt de nämnda

miljöbalksbestämmelserna.

9.3 Förslaget till lag om ändring i rennäringslagen (1971:437)

65 a §

Ändringarna i andra stycket innebär en påminnelse om att en viss verksamhet

eller åtgärd kan vara sådan att tillstånd krävs enligt miljöbalkens bestämmelser

 om särskilda skydds- och bevarandeområden. Regeringens föreskriftsrätt gäller i

 fråga om naturvårds- och kulturmiljövårdshänsyn som därutöver kan behövas. Den

angivna begränsningen i sista meningen gäller de föreskrifter som regeringen

meddelar. Ändringarna behövs för att bestämmelserna inte skall strida mot art-

och habitatdirektivet.

9.4 Förslaget till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

8 §

Ändringen är en följdändring med anledning av ändringarna i bestämmelserna om

särskilda skydds- och bevarandeområden i 7 kap. miljöbalken. Innebörden är att

tillstånd enligt ledningsrättslagen inte alltid är tillräckligt utan att

sökanden i förekommande fall också måste skaffa sig nödvändiga tillstånd enligt

de nämnda miljöbalksbestämmelserna.

9.5 Förslaget till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

9 §

Ändringen är en följdändring med anledning av ändringarna i bestämmelserna om

särskilda skydds- och bevarandeområden i 7 kap. miljöbalken. Innebörden är att

tillstånd enligt anläggningslagen inte alltid är tillräckligt utan att sökanden

i förekommande fall också måste skaffa sig nödvändiga tillstånd enligt de nämnda

 miljöbalksbestämmelserna.

9.6 Förslaget till lag om ändring i skogsvårdslagen (1979:429)

4 §

Ändringen behövs för att bestämmelsen inte skall strida mot art- och

habitatdirektivet. Innebörden är att tillstånd enligt skogsvårdslagen inte

alltid är tillräckligt utan att sökanden i förekommande fall också måste skaffa

sig nödvändiga tillstånd enligt de nämnda miljöbalksbestämmelserna.

9.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet

5 b §

Tillägget behövs för att bestämmelsen inte skall strida mot art- och

habitatdirektivet. Innebörden är att tillstånd enligt lagen om kärnteknisk

verksamhet inte alltid är tillräckligt utan att sökanden i förekommande fall

också måste skaffa sig nödvändiga tillstånd enligt de nämnda

miljöbalksbestämmelserna.

9.8 Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

14 kap. 8 §

Ändringen är en följdändring med anledning av ändringarna i 31 kap. 4 och 5 §§

miljöbalken. Bestämmelsen har formulerats i enlighet med Lagrådets

rekommendation.

9.9 Förslaget till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)

1 §

Med tillägget påminns om att det för vissa verksamheter eller åtgärder krävs

tillstånd enligt miljöbalkens bestämmelser om särskilda skydds- och

bevarandeområden.

5 §

Med det nya tredje stycket införs ett bemyndigande att meddela föreskrifter om

förbudet mot ofredande och om förutsättningar för undantag från förbudet.

Bemyndigandet behövs för att regeringen skall kunna utfärda de förordningar som

krävs för ett korrekt genomförande av artiklarna 12 och 16 art- och

habitatdirektivet samt artiklarna 5 och 9 fågeldirektivet.

9.10 Förslaget till lag om ändring i minerallagen (1991:45)

3 kap. 6 §

Tillägget innebär en påminnelse om att undersökningsarbete enligt minerallagen

kan innefatta verksamheter eller åtgärder för vilka det krävs tillstånd enligt

miljöbalkens bestämmelser om skydd för särskilda skydds- och bevarandeområden.

9.11 Förslaget till lag om ändring i fiskelagen (1993:787)

1 kap. 3 §

Tillägget innebär en påminnelse om att miljöbalkens bestämmelser om särskilda

skydds- och bevarandeområden också gäller. Verksamheter eller åtgärder som

omfattas av fiskelagen kan vara sådana att det krävs tillstånd enligt de nämnda

miljöbalksbestämmelserna.

9.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser

 om vattenverksamhet

7 kap. 13 §

Tillägget innebär en påminnelse om att miljöbalkens bestämmelser om särskilda

skydds- och bevarandeområden också gäller. Verksamheter eller åtgärder som

omfattas av lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet kan vara sådana

 att det krävs tillstånd enligt de nämnda miljöbalksbestämmelserna.

Art- och habitatdirektivet

RÅDETS DIREKTIV 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt

vilda djur och växter27

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

 särskilt artikel 130s i detta,

med beaktande av kommissionens förslag28,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande29,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande30, och

med beaktande av följande:

Bevarande, skydd och förbättring av miljön, inbegripet bevarande av livsmiljöer

samt vilda djur och växter, är ett väsentligt mål av allmänt intresse som

gemenskapen strävar efter att uppnå, vilket slås fast i artikel 130r i

fördraget.

EG:s åtgärdsprogram för miljön (1987-1992)31 innehåller bestämmelser om åtgärder

 för bevarandet av naturen och naturresurserna.

Eftersom huvudsyftet med detta direktiv är att främja att den biologiska

mångfalden bibehålls med beaktande av ekonomiska, sociala, kulturella och

regionala behov, bidrar direktivet till det övergripande målet, som är en

hållbar utveckling. För att upprätthålla den biologiska mångfalden kan det i

vissa fall vara nödvändigt att upprätthålla eller till och med främja mänsklig

verksamhet.

På medlemsstaternas europeiska territorium pågår en ständig försämring av

livsmiljöerna, och ett ökande antal vilda arter är allvarligt hotade. Eftersom

de hotade livsmiljöerna och arterna utgör en del av gemenskapens naturliga arv

och hoten mot dem ofta är av gränsöverskridande karaktär, är det nödvändigt att

vidta åtgärder på gemenskapsnivå för att bevara dem.

Med hänsyn till hoten mot vissa typer av livsmiljöer och vissa arter är det

nödvändigt att definiera dessa som prioriterade, för att åtgärder för att bevara

 dem skall kunna genomföras snabbt.

För att säkerställa att en gynnsam bevarandestatus återställs eller upprätthålls

 hos livsmiljöer och arter av gemenskapsintresse är det nödvändigt att utse

särskilda bevarandeområden för att kunna skapa ett sammanhängande europeiskt

ekologiskt nät enligt en fastställd tidsplan.

Alla de utsedda områdena, även de som nu eller i framtiden klassificeras som

särskilda skyddsområden i enlighet med direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979

om bevarande av vilda fåglar32, måste införlivas med det sammanhängande

europeiska ekologiska nätet.

De åtgärder som är nödvändiga för att målsättningen vad gäller bevarandet skall

kunna uppnås bör genomföras inom vart och ett av de utsedda områdena.

Medlemsstaterna föreslår områden som kan utses till särskilda bevarandeområden,

men ett förfarande måste ändå fastställas för att det skall vara möjligt att i

undantagsfall utse ett område som inte har föreslagits av en medlemsstat men som

 gemenskapen anser vara oundgängligt för bibehållandet av en prioriterad

livsmiljö eller för en prioriterad arts överlevnad.

En lämplig bedömning måste göras av alla planer eller projekt som på ett

betydande sätt kan påverka målsättningen vad gäller bevarandet av ett område som

 har utsetts eller som kommer att utses i framtiden.

Det är ett erkänt faktum att det är alla medlemsstaters gemensamma ansvar att

vidta åtgärder som har till syfte att främja bevarandet av prioriterade

livsmiljöer och prioriterade arter av gemenskapsintresse. Detta kan emellertid

innebära en alltför stor ekonomisk börda för vissa medlemsstater, vilket dels

beror på den ojämna fördelningen av sådana livsmiljöer och arter inom

gemenskapen, dels på att principen "förorenaren betalar" endast kan tillämpas i

begränsad omfattning i det särskilda fall som bevarandet av naturen utgör.

Det råder därför enighet om att det i detta särskilda fall bör fastställas

bestämmelser om ett bidrag i form av medfinansiering från gemenskapen inom

gränserna för de medel som i enlighet med gemenskapens beslut är disponibla.

Inom politiken för markanvändning och utveckling bör skötsel och förvaltning av

de element i naturen som är av avgörande betydelse för vilda djur och växter

främjas.

Ett system för övervakning av bevarandestatusen hos de livsmiljöer och arter som

 omfattas av detta direktiv bör inrättas.

Det finns behov av att som komplement till direktiv 79/409/EEG införa ett

allmänt system för skydd av vissa arter av vilda djur och växter. För vissa

arter, vilkas bevarandestatus motiverar det, bör bestämmelser fastställas om

skötsel- och förvaltningsåtgärder för vissa arter, bl. a. förbud mot vissa

metoder för fångst och dödande, och samtidigt bör möjlighet ges till undantag

under särskilda förhållanden.

För att säkerställa att genomförandet av detta direktiv övervakas, kommer

kommissionen med jämna mellanrum att utarbeta en sammanfattande rapport, baserad

 bl. a. på uppgifter från medlemsstaterna om tillämpningen av de nationella

bestämmelser som antagits till följd av detta direktiv.

Ett ökat vetenskapligt och tekniskt kunnande är helt nödvändigt för

genomförandet av detta direktiv. Den forskning och det vetenskapliga arbete som

krävs för detta bör därför främjas.

Den tekniska och vetenskapliga utvecklingen gör att det måste vara möjligt att

anpassa bilagorna. Ett förfarande genom vilket rådet kan göra ändringar av

bilagorna bör därför fastställas.

En föreskriftskommitté bör inrättas för att bistå kommissionen vid genomförandet

 av detta direktiv, särskilt i samband med beslut om medfinansiering från

gemenskapen.

Bestämmelser bör fastställas om ytterligare åtgärder för återinförande av vissa

inhemska arter av vilda djur och växter samt för ett eventuellt införande av

icke inhemska arter.

Utbildning och allmän information om målen med detta direktiv är nödvändiga för

att ett effektivt genomförande av direktivet skall kunna säkerställas.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Definitioner

Artikel 1

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

a) bevarande: de åtgärder som är nödvändiga för att bibehålla eller återställa

en gynnsam status enligt definitionen i e) och i) hos livsmiljöer och för

populationer av arter av vilda djur och växter.

b) livsmiljöer: land- eller vattenområden som kännetecknas av särskilda

geografiska, abiotiska och biotiska egenskaper, oavsett om de är naturliga eller

 delvis naturliga.

c) livsmiljötyper av gemenskapsintresse: livsmiljötyper som, inom det

territorium som anges i artikel 2,

i) riskerar att försvinna inom sitt naturliga utbrednings, eller

ii) har ett litet naturligt utbredningsområde till följd av att de har minskat

eller på grund av sin naturligt begränsade yta, eller

iii) utgör tydliga exempel på egenskaper som är typiska för en eller flera av

följande fem biogeografiska regioner: alpin region, atlantisk region,

kontinentalregion, makaronesisk region och medelhavsregion.

Dessa livsmiljötyper finns förtecknade eller kan förtecknas i bilaga 1.

d) prioriterade livsmiljötyper: livsmiljötyper som riskerar att försvinna från

det område som anges i artikel 2 och för vilkas bevarande gemenskapen har ett

särskilt ansvar med hänsyn till den andel av deras naturliga utbredningsområde

som ligger inom det territorium som anges i artikel 2. Dessa prioriterade

livsmiljötyper är markerade med en asterisk (*) i bilaga 1.

e) en livsmiljös bevarandestatus: summan av de faktorer som påverkar en

livsmiljö och dess typiska arter och som på lång sikt kan påverka dess naturliga

 utbredning, struktur och funktion samt de typiska arternas överlevnad på lång

sikt inom det territorium som anges i artikel 2.

En livsmiljös bevarandestatus anses "gynnsam" när

- dess naturliga utbredningsområde och de ytor den täcker inom detta område är

stabila eller ökande, och

- den särskilda struktur och de särskilda funktioner som är nödvändiga för att

den skall kunna bibehållas på lång sikt finns, och sannolikt kommer att finnas

under en överskådlig framtid, och

- bevarandestatusen hos dess typiska arter är gynnsam enligt definitionen i i.

f) habitat: en miljö som kännetecknas av särskilda abiotiska och biotiska

faktorer, och där en art lever under något av stadierna i sin biologiska cykel.

g) arter av gemenskapsintresse: arter för vilka något av följande gäller inom

det territorium som anges i artikel 2:

i) De är hotade; undantag görs dock för arter vilkas naturliga utbredningsområde

 är av marginell storlek i det territoriet och som inte är hotade eller sårbara

inom den västra palearktiska regionen.

ii) De är sårbara, dvs. de anses sannolikt kunna övergå till kategorin av hotade

 arter i en nära framtid, om de faktorer som orsakar hotet fortsätter att verka.

iii) De är sällsynta, dvs. de förekommer i små populationer som inte för

närvarande är hotade eller sårbara men som riskerar att bli det. Dessa arter

finns inom begränsade geografiska områden eller är glest spridda över en större

yta.

iv) De är endemiska och kräver särskild uppmärksamhet på grund av den speciella

karaktären hos sin livsmiljö eller de möjliga följder som exploatering av dem

kan ha för deras livsmiljö eller för deras bevarandestatus.

Dessa arter finns förtecknade eller kan komma att förtecknas i bilaga 2

och/eller bilaga 4 eller 5.

h) prioriterade arter: de arter som avses i g) i och för vilkas bevarande

gemenskapen har ett särskilt ansvar med hänsyn till den andel av deras naturliga

 utbredningsområde som ligger inom det territorium som anges i artikel 2. Dessa

prioriterade arter är markerade med en asterisk (*) i bilaga 2.

i) en arts bevarandestatus: summan av de faktorer som påverkar den berörda arten

 och som på lång sikt kan påverka den naturliga utbredningen och mängden hos

dess populationer inom det territorium som anges i artikel 2.

Bevarandestatusen anses "gynnsam" när - uppgifter om den berörda artens

populationsutveckling visar att arten på lång sikt kommer att förbli en

livskraftig del av sin livsmiljö, och

- artens naturliga utbredningsområde varken minskar eller sannolikt kommer att

minska inom en överskådlig framtid, och

- det finns, och sannolikt kommer att fortsätta att finnas, en tillräckligt stor

 livsmiljö för att artens populationer skall bibehållas på lång sikt.

j) område: ett geografiskt bestämt område vars utbredning är tydligt avgränsad.

k) område av gemenskapsintresse: ett område som, i den biogeografiska region

eller de biogeografiska regioner det tillhör, väsentligt bidrar till att

bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos någon av livsmiljöerna

 i bilaga 1 eller någon av arterna i bilaga 2, och som också kan bidra

väsentligt till att det i artikel 3 nämnda nätet Natura 2000 blir

sammanhängande, och som väsentligt bidrar till bibehållandet av den biologiska

mångfalden inom den biogeografiska region eller de biogeografiska regioner som

avses.

Vad gäller djurarter som är spridda över stora ytor skall områdena av

gemenskapsintresse motsvara de platser inom dessa arters naturliga

utbredningsområde som innehåller de fysiska eller biologiska faktorer som är

avgörande för arternas liv och fortplantning.

l) särskilt bevarandeområde: ett område av gemenskapsintresse som

medlemsstaterna har utsett genom lagar och andra författningar eller genom

avtal, och där nödvändiga åtgärder genomförs för att bibehålla eller återställa

en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöerna eller populationerna av de arter

för vilka området utsetts.

m) exemplar: varje djur eller planta, i levande eller dött tillstånd, av de

arter som finns förtecknade i bilagorna 4 och 5, varje del eller derivat av

dessa samt alla andra varor som att döma av ett åtföljande dokument,

förpackningen, ett märke eller en etikett eller av någon annan omständighet

verkar vara delar eller derivat av djur eller plantor av dessa arter.

n) kommittén: den kommitté som inrättas i enlighet med artikel 20.

Artikel 2

1. Syftet med detta direktiv är att bidra till att säkerställa den biologiska

mångfalden genom bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter i

medlemsstaternas europeiska territorium som omfattas av fördraget.

2. Åtgärder som vidtas i enlighet med detta direktiv skall syfta till att

bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöer samt arter

 av vilda djur och växter av gemenskapsintresse.

3. Åtgärder som vidtas i enlighet med detta direktiv skall ta hänsyn till

ekonomiska, sociala och kulturella behov och till regionala och lokala särdrag.

Bevarande av livsmiljöer och habitat

Artikel 3

1. Ett sammanhängande europeiskt ekologiskt nät av särskilda bevarandeområden

skall inrättas under beteckningen Natura 2000. Detta nät, som skall bestå av

områden med de livsmiljötyper som finns förtecknade i bilaga 1 och habitat för

de arter som finns förtecknade i bilaga 2, skall göra det möjligt att bibehålla

eller i förekommande fall återställa en gynnsam bevarandestatus hos de berörda

livsmiljötyperna och arterna i deras naturliga utbredningsområde.

Nätet Natura 2000 skall även omfatta de särskilda skyddsområden som

medlemsstaterna har utsett i enlighet med direktiv 79/409/EEG.

2. Varje medlemsstat skall bidra till bildandet av Natura 2000 i en

utsträckning som står i proportion till omfattningen på dess territorium av de

livsmiljötyper och habitat för de arter som anges i punkt 1. Varje medlemsstat

skall därför, i enlighet med artikel 4 och med beaktande av de mål som anges i

punkt 1, utse områden till särskilda bevarandeområden.

3. I fall då de anser det nödvändigt skall medlemsstaterna sträva efter att

göra Natura 2000 mer ekologiskt sammanhängande genom att bibehålla och i

förekommande fall utveckla de element i naturen som anges i artikel 10 och som

är av avgörande betydelse för vilda djur och växter.

Artikel 4

1. På grundval av de kriterier som anges i bilaga 3 (etapp 1) och relevant

vetenskaplig information skall varje medlemsstat föreslå en lista över områden

och ange vilka livsmiljötyper i bilaga 1 och vilka på dess territorium inhemska

arter i bilaga 2 som finns inom dessa områden. Vad gäller djurarter som har stor

 utbredning skall områdena på listan motsvara de platser inom dessa arters

naturliga utbredningsområde som innehåller de fysiska eller biologiska faktorer

som är avgörande för arternas liv och fortplantning. Vad gäller arter som lever

i vatten och som har stor utbredning, skall sådana områden föreslås endast om de

 är klart avgränsade och innehåller de fysiska eller biologiska faktorer som är

avgörande för arternas liv och fortplantning. Medlemsstaterna skall då detta är

lämpligt föreslå att listan anpassas mot bakgrund av resultaten av den

övervakning som avses i artikel 11.

Listan skall tillsammans med upplysningar om varje område överlämnas till

kommissionen inom tre år efter anmälan av detta direktiv. Upplysningarna skall

omfatta en karta över området, dess namn, läge och avgränsning samt de uppgifter

 som framkommit genom tillämpning av de kriterier som anges i bilaga 3 (etapp

1), och de skall lämnas på ett formulär som utarbetats av kommissionen i

enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 21.

2. På grundval av de kriterier som anges i bilaga 3 (etapp 2) skall

kommissionen, i samförstånd med varje medlemsstat, för var och en av de fem

biogeografiska regioner som anges i artikel 1 c iii och för hela det område som

avses i artikel 2.1 med utgångspunkt i medlemsstaternas listor upprätta ett

utkast till en lista över områden av gemenskapsintresse där det finns en eller

flera prioriterade livsmiljötyper eller prioriterade arter.

Medlemsstater i vilka de områden där det finns en eller flera prioriterade

livsmiljötyper och prioriterade arter utgör mer än 5 % av det nationella

territoriet kan, i samförstånd med kommissionen, begära att kriterierna i bilaga

 3 (etapp 2) används mer flexibelt vid valet av alla områden av

gemenskapsintresse på sitt territorium.

Listan över de områden som valts ut som områden av gemenskapsintresse och som

anger på vilka av dessa det finns en eller flera prioriterade livsmiljötyper

eller prioriterade arter, skall antas av kommissionen i enlighet med förfarandet

 i artikel 21.

3. Den lista som avses i punkt 2 skall upprättas inom sex år efter anmälan av

detta direktiv.

4. När ett område av gemenskapsintresse har valts ut i enlighet med förfarandet

 i punkt 2 skall den berörda medlemsstaten så snart som möjligt och senast inom

sex år utse området till särskilt bevarandeområde, varvid prioriteringar skall

fastställas mot bakgrund av den betydelse området har för att möjliggöra att en

gynnsam bevarandestatus hos en livsmiljötyp i bilaga 1 eller en art i bilaga 2

bibehålls eller återställs, och för att Natura 2000 skall bli sammanhängande,

och mot bakgrund av den risk för försämring eller förstörelse som området är

utsatt för.

5. Så snart ett område har förts upp på den lista som avses i punkt 2 tredje

stycket skall det omfattas av bestämmelserna i artikel 6.2-4.

Artikel 5

1. I undantagsfall, om kommissionen konstaterar att ett område där det finns en

 prioriterad livsmiljötyp eller en prioriterad art saknas på en nationell lista

enligt artikel 4.1, och kommissionen på grundval av relevant och tillförlitlig

vetenskaplig information anser detta område vara oundgängligt för bibehållandet

av den prioriterade livsmiljötypen eller för den prioriterade artens överlevnad,

 skall ett bilateralt samrådsförfarande inledas mellan den berörda medlemsstaten

 och kommissionen, i syfte att jämföra de vetenskapliga data som parterna har

använt.

2. Om oenighet fortfarande råder efter utgången av en samrådsperiod på högst

sex månader, skall kommissionen till rådet överlämna ett förslag angående valet

av området i fråga till område av gemenskapsintresse.

3. Rådet skall fatta ett enhälligt beslut inom tre månader från det att

förslaget har mottagits.

4. Under samrådsperioden och i avvaktan på rådets beslut skall det berörda

området omfattas av bestämmelserna i artikel 6.2.

Artikel 6

1. För de särskilda bevarandeområdena skall medlemsstaterna vidta nödvändiga

åtgärder för bevarande, vilket om så krävs innefattar utarbetande av lämpliga

skötsel- och förvaltningsplaner särskilt för områdena eller integrerade i andra

utvecklingsplaner, samt lämpliga lagar och andra författningar eller avtal, som

motsvarar de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i

bilaga 2 som finns i områdena.

2. Medlemsstaterna skall i de särskilda bevarandeområdena vidta lämpliga

åtgärder för att förhindra försämring av livsmiljöerna och habitaten för arterna

 samt störningar av de arter för vilka områdena har utsetts, om sådana

störningar kan ha betydande konsekvenser för målen med detta direktiv.

3. Alla planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är

nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område, men som enskilt eller i

 kombination med andra planer eller projekt kan påverka området på ett betydande

 sätt, skall på lämpligt sätt bedömas med avseende på konsekvenserna för

målsättningen vad gäller bevarandet av området. Med ledning av slutsatserna från

 bedömningen av konsekvenserna för området och om inte annat följer av punkt 4,

skall de behöriga nationella myndigheterna godkänna planen eller projektet först

 efter att ha försäkrat sig om att det berörda området inte kommer att ta skada

och, om detta är lämpligt, efter att ha hört allmänhetens åsikt.

4. Om en plan eller ett projekt, på grund av att alternativa lösningar saknas,

trots en negativ bedömning av konsekvenserna för området måste genomföras av

tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet orsaker av

social eller ekonomisk karaktär, skall medlemsstaten vidta alla nödvändiga

kompensationsåtgärder för att säkerställa att Natura 2000 totalt sett förblir

sammanhängande. Medlemsstaten skall underrätta kommissionen om de

kompensationsåtgärder som vidtagits.

Om det berörda området innehåller en prioriterad livsmiljötyp eller en

prioriterad art, är de enda faktorer som får beaktas sådana som berör människors

 hälsa eller den allmänna säkerheten, betydelsefulla konsekvenser för miljön

eller, efter ett yttrande från kommissionen, andra tvingande orsaker som har ett

 allt överskuggande allmänintresse.

Artikel 7

Förpliktelser som uppstår till följd av artikel 6.2-4 i detta direktiv skall

ersätta alla förpliktelser som uppstår till följd av artikel 4.4 första meningen

 i direktiv 79/409/EEG vad gäller områden som klassificerats i enlighet med

artikel 4.1 eller som på samma sätt erkänts i enlighet med artikel 4.2 i det

direktivet, från och med dagen för genomförandet av det här direktivet eller den

 dag då en medlemsstat i enlighet med direktiv 79/409/EEG har klassificerat

eller erkänt ett område, om den dagen infaller senare.

Artikel 8

1. Samtidigt som de föreslår områden som de finner lämpliga som särskilda

bevarandeområden, och som hyser prioriterade livsmiljötyper eller prioriterade

arter, skall medlemsstaterna vid behov till kommissionen sända sina beräkningar

avseende den medfinansiering från gemenskapen som de anser nödvändig för att de

skall kunna uppfylla sina förpliktelser enligt artikel 6.1.

2. I samförstånd med var och en av de berörda medlemsstaterna skall

kommissionen, för de områden av gemenskapsintresse för vilka ansökan om

medfinansiering gjorts, fastställa vilka åtgärder som är helt nödvändiga för att

 det skall vara möjligt att bibehålla eller återupprätta en gynnsam

bevarandestatus hos de prioriterade livsmiljötyperna och de prioriterade arterna

 på de berörda områdena, samt de totala kostnaderna för dessa åtgärder.

3. Kommissionen skall i samförstånd med de berörda medlemsstaterna göra en

bedömning av den finansiering, inbegripet medfinansiering, som är nödvändig för

genomförandet av de åtgärder som avses i punkt 2, varvid hänsyn skall tas till

bl.a. koncentrationen på medlemsstatens territorium av prioriterade

livsmiljötyper eller prioriterade arter och den relativa börda som de nödvändiga

 åtgärderna innebär.

4. Med utgångspunkt i den bedömning som avses i punkterna 2 och 3 skall

kommissionen, med beaktande av de finansiella medel som är disponibla enligt

relevanta gemenskapshandlingar och i överensstämmelse med förfarandet i artikel

21, anta en prioriterad plan för de åtgärder som rör medfinansiering och som

skall vidtas när området har utsetts i enlighet med artikel 4.4.

5. De åtgärder som inte har tagits med i åtgärdsplanen på grund av att medlen

är otillräckliga, samt de som finns med i ovannämnda åtgärdsplan men som inte

har fått nödvändig medfinansiering eller bara delvis medfinansieras, skall, i

samband med den översyn av planen som skall göras vartannat år, tas upp till

förnyad prövning i enlighet med förfarandet i artikel 21 och kan under tiden

uppskjutas av medlemsstaterna i avvaktan på översynen. Vid översynen skall om

detta är nödvändigt hänsyn tas till den nya situationen för det berörda området.

6. I områden där åtgärder som är beroende av medfinansiering skjuts upp, skall

medlemsstaterna undvika att vidta nya åtgärder som sannolikt skulle leda till en

 försämring för dessa områden.

Artikel 9

Kommissionen skall, i enlighet med förfarandet i artikel 21, med jämna mellanrum

 se över hur Natura 2000 bidrar till förverkligandet av målen i artiklarna 2 och

 3. I detta sammanhang kan ett områdes status som särskilt skyddsområde

upphävas, om övervakningen enligt artikel 11 visar att den naturliga

utvecklingen gör detta berättigat.

Artikel 10

I syfte att göra nätet Natura 2000 mer ekologiskt sammanhängande skall

medlemsstaterna inom politiken för markanvändning och utveckling, i den mån de

anser det nödvändigt, sträva efter att främja skötseln och förvaltningen av de

element i naturen som är av avgörande betydelse för vilda djur och växter.

Dessa element är sådana som, till följd av sin lineära eller kontinuerliga

struktur (t.ex. floder med sina bankar eller de traditionella systemen för

markering av markgränser) eller sin förbindelsefunktion (t.ex. dammar eller små

skogar), är väsentliga för vilda arters flyttning, spridning och genetiska

utbyte.

Artikel 11

Medlemsstaterna skall övervaka bevarandestatusen hos de livsmiljöer och de arter

 som avses i artikel 2 och särskilt ta hänsyn till prioriterade livsmiljötyper

och prioriterade arter.

Skydd av arter

Artikel 12

1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för införande av ett strikt

skyddssystem i det naturliga utbredningsområdet för de djurarter som finns

förtecknade i bilaga 4 a, med förbud mot

a) att avsiktligt fånga eller döda exemplar av dessa arter i naturen, oavsett

hur detta görs,

b) att avsiktligt störa dessa arter, särskilt under deras parnings-,

uppfödnings-, övervintrings- och flyttningsperioder,

c) att avsiktligt förstöra eller samla in ägg i naturen,

d) att skada eller förstöra parningsplatser eller rastplatser.

2. För dessa arter skall medlemsstaterna förbjuda förvaring, transport och

försäljning eller byte samt utbjudande till försäljning eller byte av exemplar

som insamlats i naturen, med undantag av sådana som samlats på lagligt sätt före

 genomförandet av detta direktiv.

3. Det förbud som avses i punkt 1 a och b samt punkt 2 skall gälla alla

levnadsstadier hos de djur som omfattas av denna artikel.

4. Medlemsstaterna skall införa ett system för övervakning av oavsiktlig fångst

 och oavsiktligt dödande av de djurarter som finns förtecknade i bilaga 4 a. Mot

 bakgrund av den insamlade informationen skall medlemsstaterna vidta de

ytterligare forsknings- eller bevarandeåtgärder som är nödvändiga för att

säkerställa att oavsiktlig fångst eller oavsiktligt dödande inte får betydande

negativa följder för de berörda arterna.

Artikel 13

1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för införande av ett strikt

skyddssystem för de växtarter som finns förtecknade i bilaga 4 b, med förbud mot

a) att avsiktligt plocka, samla in, skära av, dra upp med rötterna eller

förstöra dessa växter i deras naturliga utbredningsområde i naturen,

b) att förvara, transportera och sälja eller byta exemplar av dessa arter som

insamlats i naturen samt att utbjuda dem för försäljning eller byte, med

undantag av sådana som samlats på lagligt sätt före genomförandet av detta

direktiv.

2. De förbud som avses i punkt 1 a och b skall gälla alla stadier i den

biologiska cykeln hos de växter som omfattas av detta direktiv.

Artikel 14

1. Om medlemsstaterna mot bakgrund av den övervakning som avses i artikel 11

anser det nödvändigt, skall de vidta åtgärder för att säkerställa att insamling

i naturen av exemplar av de arter av vilda djur och växter som finns förtecknade

 i bilaga 5 och exploatering av dessa är förenligt med bibehållandet av en

gynnsam bevarandestatus för dem.

2. Om sådana åtgärder anses nödvändiga skall de innefatta fortsatt övervakning

enligt artikel 11. De kan dessutom bl.a. innefatta

- reglering av tillträdet till vissa områden,

- tillfälligt eller lokalt förbud mot insamling av exemplar i naturen och

exploatering av vissa populationer,

- reglering av perioder eller metoder för insamling av exemplar,

- tillämpning, vid insamling av exemplar, av jakt- och fiskeregler som tar

hänsyn till bevarandet av sådana populationer,

- införande av ett system med tillstånd för insamling av exemplar, eller

införande av kvoter, - reglering av köp, försäljning, utbjudande för försäljning

 och förvaring eller transport i syfte att sälja exemplar,

- uppfödning i fångenskap av djurarter och artificiell förökning av växtarter

under strikt kontrollerade förhållanden, i syfte att minska insamlingen av

exemplar i naturen,

- bedömning av effekterna av de vidtagna åtgärderna.

Artikel 15

Vid fångst eller dödande av vilda djur av de arter som finns förtecknade i

bilaga 5 a och i fall där undantag i enlighet med artikel 16 görs i fråga om

insamling, fångst eller dödande av arter som finns förtecknade i bilaga 4 a,

skall medlemsstaterna förbjuda användning av alla icke-selektiva metoder som

lokalt kan medföra att populationer av en art försvinner eller utsätts för en

allvarlig störning, särskilt

a) användning av de metoder för fångst och dödande som finns förtecknade i

bilaga 6 a,

b) varje form av fångst eller dödande från de transportmedel som anges i bilaga

6 b.

Artikel 16

1. Förutsatt att det inte finns någon annan lämplig lösning och att undantaget

inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden av

de berörda arterna i deras naturliga utbredningsområde, får medlemsstaterna göra

 undantag från bestämmelserna i artiklarna 12-14 samt 15 a och b av följande

anledningar:

a) För att skydda vilda djur och växter och bevara livsmiljöer.

b) För att undvika allvarlig skada, särskilt på gröda, boskap, skog, fiske,

vatten och andra typer av egendom.

c) Av hänsyn till allmän hälsa och säkerhet, eller av andra tvingande orsaker

som har ett allt överskuggande allmänintresse, inbegripet orsaker av social

eller ekonomisk karaktär och betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön.

d) För forsknings- och utbildningsändamål, för återinplantering och återinförsel

 av dessa arter och för den uppfödning som krävs för detta, inbegripet

artificiell förökning av växter.

e) För att under strängt kontrollerade förhållanden selektivt och i begränsad

omfattning tillåta insamling och förvaring av vissa exemplar av de arter som

finns förtecknade i bilaga 4 i en begränsad mängd som fastställs av de behöriga

nationella myndigheterna.

2. Medlemsstaterna skall vartannat år till kommissionen sända en rapport med

den utformning som fastställs av kommittén om de undantag som gjorts i enlighet

med punkt 1. Kommissionen skall yttra sig över undantagen inom 12 månader efter

mottagandet av rapporten och underrätta kommittén.

3. Rapporterna skall innehålla upplysningar om följande:

a) De arter som berörs av undantagen och orsaken till dessa, inbegripet riskens

natur, i förekommande fall med angivande av de alternativ som förkastats och de

vetenskapliga data som använts.

b) Vilka medel, arrangemang eller metoder som tillåts vid fångst eller dödande

av djur och anledningen till att de används.

c) När och var undantagen tillåts.

d) Den myndighet som har befogenhet att förklara och kontrollera att de

föreskrivna villkoren är uppfyllda och att besluta om vilka medel, arrangemang

och metoder som får användas, inom vilka gränser och av vilka inrättningar samt

vilka personer som ansvarar för genomförandet.

e) De åtgärder för övervakning som vidtagits och de resultat som uppnåtts.

Information

Artikel 17

1. Vart sjätte år efter utgången av den period som fastställs i artikel 23

skall medlemsstaterna utarbeta en rapport om genomförandet av de åtgärder som

vidtagits till följd av detta direktiv. Denna rapport skall bl.a. innehålla

information om de bevarandeåtgärder som avses i artikel 6.1 samt en bedömning av

 dessa åtgärders effekt på bevarandestatusen hos livsmiljötyperna i bilaga 1 och

 arterna i bilaga 2 och de viktigaste resultaten av den övervakning som avses i

artikel 11. Rapporten, som skall ha den utformning som fastställs av kommittén,

skall sändas till kommissionen och ställas till allmänhetens förfogande.

2. Kommissionen skall utarbeta en sammanfattande rapport på grundval av de

rapporter som avses i punkt 1. Denna rapport skall innehålla en lämplig

bedömning av de framsteg som gjorts och särskilt av hur Natura 2000 bidragit

till förverkligandet av målen i artikel 3. Ett utkast till den del av rapporten

som omfattar den information som en medlemsstat lämnat skall sändas till

medlemsstaten i fråga för kontroll. Den slutliga versionen av rapporten skall,

efter att ha delgivits kommittén, offentliggöras av kommissionen senast två år

efter mottagandet av de rapporter som avses i punkt 1 och vidarebefordras till

medlemsstaterna, Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén.

3. Medlemsstaterna får markera de områden som utsetts i enlighet med detta

direktiv med särskilda gemenskapsskyltar som kommittén har utformat för det

ändamålet.

Forskning

Artikel 18

1. Medlemsstaterna och kommissionen skall främja den forskning och det

vetenskapliga arbete som är nödvändigt med hänsyn till målen i artikel 2 och den

 förpliktelse som avses i artikel 11. De skall utbyta information för att få

till stånd en väl fungerande samordning av den forskning som utförs i

medlemsstaterna och på gemenskapsnivå.

2. Särskild uppmärksamhet skall riktas på det vetenskapliga arbete som är

nödvändigt för att genomföra artiklarna 4 och 10, och det gräns överskridande

samarbetet mellan medlemsstaterna ifråga om forskning skall främjas.

Förfarande för ändring av bilagorna

Artikel 19

Beslut om sådana ändringar som är nödvändiga för att anpassa bilagorna 1-3, 5

och 6 till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen skall med kvalificerad

majoritet fattas av rådet på förslag från kommissionen.

Beslut om sådana ändringar som är nödvändiga för att anpassa bilaga 4 till den

tekniska och vetenskapliga utvecklingen skall fattas enhälligt av rådet på

förslag från kommissionen.

Kommitté

Artikel 20

Kommissionen skall biträdas av en kommitté som skall bestå av företrädare för

medlemsstaterna och ha en företrädare för kommissionen som ordförande.

Artikel 21

1. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till

åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden

bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Kommittén skall fatta sitt

beslut med den majoritet som enligt artikel 148.2 i fördraget skall tillämpas

vid beslut som rådet skall fatta på förslag av kommissionen, varvid

medlemsstaternas röster skall vägas enligt ovan nämnda artikel. Ordföranden får

inte rösta.

2. Kommissionen skall själv anta förslaget om det är förenligt med kommitténs

yttrande.

Om förslaget inte är förenligt med kommitténs yttrande eller om inget yttrande

avges, skall kommissionen utan dröjsmål föreslå rådet vilka åtgärder som skall

vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.

Om rådet inte har fattat något beslut inom tre månader från det att förslaget

mottagits, skall kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna skall

vidtas.

Ytterligare bestämmelser

Artikel 22

Vid genomförandet av bestämmelserna i detta direktiv skall medlemsstaterna vidta

 följande åtgärder:

a) Undersöka om det är önskvärt att återinföra arter i bilaga 4 som är inhemska

på deras territorium i fall då detta skulle kunna bidra till bevarandet av dessa

 arter, förutsatt att det vid en undersökning, som också beaktar erfarenheter

som gjorts i andra medlemsstater eller någon annanstans, har fastställts att ett

 sådant återinförande på ett effektivt sätt skulle bidra till att återställa en

gynnsam bevarandestatus hos dessa arter samt att återinförandet skall äga rum

först efter samråd med den berörda allmänheten.

b) Säkerställa att avsiktligt införande i naturen av arter som inte är inhemska

på deras territorium regleras på så sätt att varken livsmiljöerna i sitt

naturliga utbredningsområde eller inhemska vilda djur och växter tar skada och,

om de anser det nödvändigt, förbjuda detta införande. Resultaten från den

bedömning som görs skall upplysningsvis delges kommittén.

c) Främja utbildning och allmän information om behovet av att skydda arter av

vilda djur och växter och att bevara deras habitat samt olika livsmiljöer.

Slutbestämmelser

Artikel 23

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är

nödvändiga för att följa detta direktiv inom två år efter dagen för anmälan. De

skall genast underrätta kommissionen om detta.

2. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning

 till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs.

 Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat

själv utfärda.

3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala

bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas

av detta direktiv.

Artikel 24

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den 21 maj 1992.

På rådets vägnar

Arlindo MARQUES CUNHA

Ordförande

Fågeldirektivet

RÅDETS DIREKTIV av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar (79/409/EEG)33

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

 särskilt artikel 235 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag34,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande35,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande36, och

med beaktande av följande:

I rådets förklaring av den 22 november 1973 om Europeiska gemenskapernas

åtgärdsprogram för miljön37 krävs att särskilda åtgärder för skydd av fåglar

vidtas. Förklaringen har kompletterats med en resolution från Europeiska

gemenskapernas råd och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade

i rådet, av den 17 maj 1977 om fullföljandet och genomförandet av Europeiska

gemenskapernas politik och åtgärdsprogram på miljöområdet38.

Ett stort antal arter av vilda fåglar som förekommer naturligt inom

medlemsstaternas europeiska territorium minskar i antal, i vissa fall mycket

snabbt. Denna minskning utgör ett allvarligt hot mot bevarandet av den naturliga

 miljön, särskilt eftersom den medför att den biologiska jämvikten hotas.

De arter av vilda fåglar som förekommer naturligt inom medlemsstaternas

europeiska territorium är till största delen flyttfågelarter. Sådana arter utgör

 ett för medlemsstaterna gemensamt arv. Ett effektivt skydd av fåglar är ett

typiskt gränsöverskridande miljöproblem som medlemsstaterna har ett gemensamt

ansvar för.

Livsvillkoren för fåglar på Grönland skiljer sig i grunden från livsvillkoren

för fåglar i andra regioner inom medlemsstaternas europeiska territorium på

grund av där rådande allmänna förhållanden särskilt vad avser klimatet, den låga

 befolkningstätheten och öns exceptionella storlek och geografiska läge.

Detta direktiv bör därför inte gälla för Grönland.

För att det inom ramen för den inre marknadens funktion skall vara möjligt att

uppnå gemenskapens mål vad beträffar en förbättring av levnadsvillkoren, en

harmonisk utveckling av ekonomisk verksamhet inom gemenskapen och en fortsatt

och balanserad expansion, är det nödvändigt att bevara de fågelarter som

förekommer naturligt inom medlemsstaternas europeiska territorium, men fördraget

 ger inte de befogenheter som är nödvändiga för detta.

De åtgärder som skall vidtas måste avse de olika faktorer som på grund av

mänsklig verksamhet kan påverka antalet fåglar, särskilt förstörelse och

förorening av fåglarnas livsmiljö (habitat) samt människans fångst och dödande

av fåglar och den handel som uppstår till följd av detta. Omfattningen av sådana

 åtgärder bör inom ramen för bevarandepolitiken anpassas till de särskilda

förhållanden som gäller för de olika arterna.

Bevarandeåtgärder skall inriktas på långsiktigt skydd och förvaltning av de

naturresurser som utgör en integrerad del av de europeiska folkens arv.

Därigenom blir det möjligt att kontrollera naturresurserna och reglera

utnyttjandet av dem med utgångspunkt från de åtgärder som är nödvändiga att

vidta för att upprätthålla och återupprätta den naturliga jämvikten mellan arter

 så långt detta rimligen är möjligt.

För att bevara samtliga fågelarter är det helt nödvändigt att skydda,

upprätthålla och återställa tillräckligt varierande och stora livsmiljöer för

fåglar. Vissa fågelarter bör skyddas genom att särskilda åtgärder avseende deras

 livsmiljöer vidtas för att säkerställa deras överlevnad och fortplantning inom

det område där de förekommer. Sådana åtgärder måste också ta hänsyn till

flyttande fåglar och samordnas i syfte att åstadkomma en sammanhängande helhet.

För att förhindra att kommersiella intressen påverkar exploateringsnivån på ett

sätt som kan vara skadligt är det nödvändigt att införa ett generellt förbud mot

 saluförande och att begränsa alla undantag från förbudet till att endast gälla

sådana arter vars biologiska status medger detta, med hänsyn tagen till de

särskilda förhållanden som råder i de olika regionerna.

På grund av deras höga populationsnivå, geografiska spridning och

reproduktionstakt inom gemenskapen som helhet får vissa arter jagas; detta utgör

 en acceptabel exploatering. Där vissa begränsningar införs och respekteras

måste sådan jakt vara förenlig med att populationerna av dessa arter bibehålls

på en tillfredsställande nivå.

De olika medel, arrangemang och metoder som används för storskalig eller

icke-selektiv fångst eller storskaligt eller icke-selektivt dödande samt jakt

från vissa transportmedel måste förbjudas på grund av det stora ingrepp som

sådan användning eller jakt medför eller kan medföra i bestånden av de

fågelarter som berörs.

På grund av den betydelse som vissa speciella situationer kan ha bör det finnas

möjlighet att göra undantag på vissa villkor och under kommissionens

övervakning.

Bevarandet av fåglar och särskilt flyttfåglar innebär fortfarande problem som

kräver vetenskaplig forskning. Sådan forskning kommer också att göra det möjligt

 att bedöma effektiviteten hos de åtgärder som vidtagits.

I samråd med kommissionen bör uppmärksamhet ägnas åt att se till att införandet

av fågelarter som inte förekommer naturligt inom medlemsstaternas europeiska

territorium inte skadar den lokala floran och faunan.

Kommissionen kommer vart tredje år att utarbeta och till medlemsstaterna

överlämna en sammanfattande rapport baserad på uppgifter från medlemsstaterna om

 tillämpningen av nationella bestämmelser som införts till följd av detta

direktiv.

Det är nödvändigt att snabbt anpassa vissa bilagor till den tekniska och

vetenskapliga utvecklingen. För att underlätta införandet av de åtgärder som

krävs för detta skall ett förfarande fastställas för ett nära samarbete mellan

medlemsstaterna och kommissionen i en Kommitté för anpassning till den tekniska

och vetenskapliga utvecklingen.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Detta direktiv behandlar bevarandet av samtliga fågelarter som naturligt

förekommer inom medlemsstaternas europeiska territorium på vilket fördraget

tillämpas. Det omfattar skydd, skötsel, förvaltning och kontroll av dessa arter

och fastställer regler för exploatering av dem.

2. Det skall gälla för fåglar samt för deras ägg, bon och livsmiljöer.

3. Detta direktiv skall inte gälla för Grönland.

Artikel 2

Medlemsstaterna skall, med beaktande även av ekonomiska krav och

rekreationsbehov, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att bibehålla

populationen av de arter som avses i artikel 1 på en nivå som svarar särskilt

mot ekologiska, vetenskapliga och kulturella behov, eller för att återupprätta

populationen av dessa arter till denna nivå.

Artikel 3

1. Mot bakgrund av kravet i artikel 2 skall medlemsstaterna vidta de åtgärder

som är nödvändiga för att skydda, bevara och återställa tillräckligt varierande

och stora livsmiljöer för samtliga de fågelarter som avses i artikel 1.

2. Skyddet, bevarandet och återställandet av biotoper och livsmiljöer skall i

första hand innefatta följande åtgärder:

a) Att avsätta skyddade områden.

b) Att i enlighet med livsmiljöernas ekologiska behov vidta underhålls- och

skötselåtgärder inom och utanför de skyddade områdena.

c) Att återställa förstörda biotoper.

d) Att skapa nya biotoper.

Artikel 4

1. För de arter som anges i bilaga 1 skall särskilda åtgärder för bevarande av

deras livsmiljö vidtas för att säkerställa deras överlevnad och fortplantning

inom det område där de förekommer.

I samband med detta skall hänsyn tas till

a) utrotningshotade arter,

b) arter som är känsliga för vissa förändringar i livsmiljön,

c) arter som anses som sällsynta på grund av att populationerna är små eller den

 lokala utbredningen begränsad,

d) andra arter som kräver speciell uppmärksamhet på grund av den särskilda

karaktären hos deras livsmiljö.

Vid utvärdering skall hänsyn tas till tendenser och variationer i

populationsnivåerna.

Medlemsstaterna skall som särskilda skyddsområden i första hand klassificera

sådana områden som vad gäller antal och storlek är mest lämpade för bevarandet

av dessa arter, med hänsyn till arternas behov av skydd inom det geografiska

havs-och landområde som omfattas av detta direktiv.

2. Med hänsyn till deras behov av skydd inom det geografiska havs- och

landområde som omfattas av detta direktiv, skall medlemsstaterna vidta liknande

åtgärder för regelbundet förekommande flyttfåglar som inte anges i bilaga 1 med

avseende på deras häcknings-, ruggnings- och övervintringsområden samt

rastplatser längs deras färdväg. Medlemsstaterna skall därvid lägga särskild

vikt vid skyddet av våtmarker, i synnerhet våtmarker av internationell

betydelse.

3. Medlemsstaterna skall sända all relevant information till kommissionen, så

att den kan ta lämpliga initiativ för att uppnå den samordning som är nödvändig

för att säkerställa att de områden som anges i punkterna 1 och 2 ovan bildar en

sammanhängande helhet som uppfyller behovet av skydd för dessa arter inom det

geografiska havs- och landområde som omfattas av detta direktiv.

4. Med avseende på de skyddsområden som avses i punkterna 1 och 2 ovan skall

medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att undvika förorening och

försämring av livsmiljöer samt störningar som påverkar fåglarna, i den mån denna

 påverkan inte saknar betydelse för att uppnå syftet med denna artikel.

Medlemsstaterna skall även utanför dessa skyddsområden sträva efter att undvika

förorening och försämring av livsmiljöer.

Artikel 5

Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 7 och 9 skall medlemsstaterna

vidta nödvändiga åtgärder för att införa ett generellt system för skydd av

samtliga de fågelarter som avses i artikel 1, där särskilt följande skall

förbjudas

a) Att avsiktligt döda eller fånga sådana fåglar oavsett vilken metod som

används.

b) Att avsiktligt förstöra eller skada deras bon och ägg eller bortföra deras

bon.

c) Att samla in fågelägg i naturen och behålla dessa, även om de är tomma.

d) Att avsiktligt störa dessa fåglar, särskilt under deras häcknings- och

uppfödningsperiod, i den mån dessa störningar inte saknar betydelse för att

uppnå syftet med detta direktiv.

e) Att förvara fåglar av sådana arter som inte får jagas eller fångas.

Artikel 6

1. Utan att det påverkar tillämpningen av punkterna 2 och 3 skall

medlemsstaterna, för samtliga de fågelarter som avses i artikel 1, förbjuda

försäljning, transport för försäljning, förvaring för försäljning och

salubjudande av levande eller döda fåglar och av lätt igenkännbara delar eller

derivat av sådana fåglar.

2. De verksamheter som anges i punkt 1 får inte förbjudas med avseende på de

fågelarter som anges i bilaga 3 del 1, under förutsättning att fåglarna på ett

lagligt sätt har dödats eller fångats eller på annat lagligt sätt förvärvats.

3. Medlemsstaterna får när det gäller de arter som anges i bilaga 3 del 2 inom

sitt territorium tillåta de verksamheter som anges i punkt 1 och fastställa

vissa begränsningar för dessa, under förutsättning att fåglarna på ett lagligt

sätt har dödats eller fångats eller på annat lagligt sätt förvärvats.

Medlemsstater som önskar bevilja sådana tillstånd skall först samråda med

kommissionen för att tillsammans med denna undersöka huruvida saluförande av

exemplar av dessa arter skulle resultera i eller sannolikt skulle kunna

resultera i att populationsnivåerna, den geografiska spridningen eller

reproduktionen hos dessa arter hotas inom gemenskapen. Om denna undersökning

skulle visa att det tänkta tillståndet för någon av de nämnda arterna enligt

kommissionens uppfattning skulle resultera i ett sådant hot eller skulle kunna

resultera i ett sådant hot, skall kommissionen till den berörda medlemsstaten

lämna en motiverad rekommendation som anger att den motsätter sig saluförande av

 arterna i fråga. Om kommissionen anser att det inte finns någon sådan risk

skall den meddela den berörda medlemsstaten detta.

Kommissionens rekommendation skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas

officiella tidning.

Medlemsstater som beviljar tillstånd enligt denna punkt skall regelbundet

kontrollera att villkoren för beviljande av tillstånd uppfylls även

fortsättningsvis.

4. Kommissionen skall göra undersökningar av den biologiska statusen hos de

arter som anges i bilaga 3 del 3 och av de följder saluförande av arterna får

för denna status.

Kommissionen skall senast fyra månader före utgången av den tidsfrist som anges

i artikel 18.1 i detta direktiv presentera en rapport och sina förslag för den

kommitté som anges i artikel 16, i syfte att besluta om ifall dessa arter skall

föras in i förteckningen i bilaga 3 del 2.

I avvaktan på ett sådant beslut får medlemsstaterna utan att det påverkar

tillämpningen av punkt 3 tillämpa befintliga nationella bestämmelser på dessa

arter.

Artikel 7

1. De arter som anges i bilaga 2 får med hänsyn tagen till deras

populationsnivå, geografiska spridning och reproduktion inom gemenskapen jagas i

 enlighet med nationell lagstiftning. Medlemsstaterna skall säkerställa att

jakten på dessa arter inte äventyrar ansträngningarna att bevara arterna i deras

 utbredningsområde.

2. De arter som anges i bilaga 2 del 1 får jagas i det geografiska havs- och

landområde som omfattas av detta direktiv.

3. De arter som anges i bilaga 2 del 2 får endast jagas i de medlemsstater

beträffande vilka detta markerats i den bilagan.

4. Medlemsstaterna skall säkerställa att jakt, även falkenering om sådan

bedrivs, som äger rum i enlighet med gällande nationella bestämmelser,

överenstämmer med principerna om ett förnuftigt utnyttjande och en ekologiskt

balanserad kontroll av de berörda fågelarterna och är förenlig med de åtgärder

som vidtas enligt artikel 2 med avseende på populationen av dessa arter,

särskilt flyttfåglar. De skall särskilt se till att de arter på vilka

jaktlagstiftning tillämpas inte jagas under uppfödningssäsongen eller under

häckningens olika stadier. Beträffande flyttfåglar skall medlemsstaterna

särskilt se till att de arter som berörs av jaktbestämmelser inte jagas under

häckningen eller under återvändandet till häckningsplatserna. Medlemsstaterna

skall till kommissionen lämna all relevant information om den praktiska

tillämpningen av sina gällande jaktbestämmelser.

Artikel 8

1. Vid jakt, fångst och dödande av fåglar enligt detta direktiv skall

medlemsstaterna förbjuda användningen av alla medel, arrangemang eller metoder

som används för storskalig eller icke-selektiv fångst eller dödande av fåglar

eller som kan orsaka lokal utrotning av en art, särskilt användningen av de som

anges i bilaga 4 a.

2. Vidare skall medlemsstaterna förbjuda all jakt från de transportmedel som

anges i bilaga 4 b under de förhållanden som anges i den bilagan.

Artikel 9

1. Medlemsstaterna får, om det inte finns någon annan lämplig lösning, medge

undantag från bestämmelserna i artiklarna 5, 6, 7 och 8 av följande anledningar:

a)

- hänsyn till människors hälsa och säkerhet.

- hänsyn till flygsäkerheten.

- för att förhindra allvarlig skada på gröda, boskap, skog, fiske och vatten.

- för att skydda flora och fauna.

b) För forsknings- och utbildningsändamål, för återinplantering och återinförsel

 och för den uppfödning som krävs för detta.

c) För att under strängt kontrollerade förhållanden och på selektiv grund

tillåta fångst, hållande i fångenskap eller annan förnuftig användning av vissa

fåglar i litet antal.

2. I undantagen skall anges

- vilka arter som berörs av undantagen,

- vilka medel, arrangemang eller metoder som tillåts vid fångst eller dödande,

- villkoren vad gäller risker samt för vilka tider och områden dessa undantag

får tillåtas,

- den myndighet som har befogenhet att förklara att de föreskrivna villkoren är

uppfyllda och att besluta om vilka medel, arrangemang och metoder som får

användas, inom vilka gränser och av vem,

- den kontroll som kommer att ske.

3. Varje år skall medlemsstaterna till kommissionen lämna en rapport om

genomförandet av denna artikel.

4. På grundval av den information som finns tillgänglig för kommissionen och

särskilt den information som erhållits enligt punkt 3, skall kommissionen alltid

 säkerställa att följderna av dessa undantag inte är oförenliga med detta

direktiv. Den skall vidta lämpliga åtgärder i detta syfte.

Artikel 10

1. Medlemsstaterna skall uppmuntra sådan forskning och sådant arbete som krävs

som grund för skydd, skötsel och utnyttjande av populationerna av alla

fågelarter som avses i artikel 1.

2. Särskild uppmärksamhet skall ägnas åt forskning och arbete inom de

ämnesområden som anges i bilaga 5. Medlemsstaterna skall lämna all information

som är nödvändig till kommissionen för att möjliggöra för den att vidta lämpliga

 åtgärder för samordning av den forskning och det arbete som åsyftas i denna

artikel.

Artikel 11

Medlemsstaterna skall se till att införandet av fågelarter som inte förekommer

naturligt i vilt tillstånd inom medlemsstaternas europeiska territorium inte

skadar den lokala floran och faunan. I detta sammanhang skall de samråda med

kommissionen.

Artikel 12

1. Medlemsstaterna skall vart tredje år, med början dagen för utgången av den

tidsfrist som anges i artikel 18.1, lämna en rapport till kommissionen om

genomförandet av nationella bestämmelser som antagits i enlighet med den

artikeln.

2. Kommissionen skall vart tredje år utarbeta en sammansatt rapport baserad på

de uppgifter som avses i punkt 1. Den del av utkastet till denna rapport som

omfattar de uppgifter som tillhandahållits av en medlemsstat skall

vidarebefordras till myndigheterna i den berörda medlemsstaten för granskning.

Slutversionen av rapporten skall vidarebefordras till medlemsstaterna.

Artikel 13

Genomförandet av de åtgärder som vidtas i enlighet med detta direktiv får inte

leda till en försämring av den nuvarande situationen beträffande bevarandet av

de fågelarter som avses i artikel 1.

Artikel 14

Medlemsstaterna får införa strängare skyddsåtgärder än de som föreskrivs i detta

 direktiv.

Artikel 15

De ändringar som är nödvändiga för att anpassa bilagorna 1 och 5 i detta

direktiv till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen och de ändringar som

avses i artikel 6.4 andra stycket skall antas i enlighet med det förfarande som

fastställs i artikel 17.

Artikel 16

1. För de ändringar som avses i artikel 15 i detta direktiv inrättas härmed en

Kommitté för anpassning till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen (nedan

kallad "kommittén"). Den skall bestå av företrädare för medlemsstaterna och ha

en företrädare för kommissionen som ordförande.

2. Kommittén skall själv fastställa sin arbetsordning.

Artikel 17

1. När förfarandet i denna artikel skall tillämpas, skall ordföranden hänskjuta

 ärendet till kommittén, antingen på eget initiativ eller på begäran av

företrädaren för en medlemsstat.

2. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till

åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden

bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Den skall fatta sitt beslut

med en majoritet på 41 röster, varvid medlemsstaternas röster skall vägas enligt

 fördragets artikel 148.2. Ordföranden får inte rösta.

3.

a) Kommissionen skall själv anta förslaget om det är förenligt med kommitténs

yttrande.

b) Om förslaget inte är förenligt med kommitténs yttrande eller om inget

yttrande avges, skall kommissionen utan dröjsmål föreslå rådet vilka åtgärder

som skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.

c) Om rådet inte har fattat något beslut inom tre månader från det att förslaget

 mottagits, skall kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna skall

vidtas.

Artikel 18

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är

nödvändiga för att följa detta direktiv inom två år efter dagen för anmälan. De

skall genast underrätta kommissionen om detta.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala

bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas

av detta direktiv.

Artikel 19

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Luxemburg den 2 april 1979.

På rådets vägnar

J. FRANÇOIS-PONCET

Ordförande

Sammanfattning av promemorian Genomförande av art- och habitatdirektivet och

fågeldirektivet

Uppdraget avser att undersöka vilka ändringar i den svenska lagtexten som behövs

 för att Sverige skall uppfylla sina förpliktelser enligt direktiv 79/409/EEG om

 bevarande av vilda fåglar och direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer

samt vilda djur och växter (fågeldirektivet resp. art- och habitatdirektivet).

Den omedelbara anledningen är vissa anmärkningar från Europeiska gemenskapernas

kommission angående genomförandet av direktiven i svensk rätt. De rör endast

till mindre del det sakliga innehållet i den svenska lagstiftningen; väsentligen

 avser de den lagstiftningsteknik som använts i miljöbalken (MB) och andra

aktuella författningar. Enligt kommissionen skulle de nuvarande reglerna inte ge

 tillräckliga garantier för att direktiven genomförs.

Förslaget i promemorian siktar till att snarast anpassa lagstiftningen efter

direktiven med så små ingrepp som möjligt i det nuvarande regelsystemet, i

avvaktan på resultatet av den pågående allmänna översynen av MB.

Till en början behandlas reglerna i MB om skydd för särskilda skydds- och

bevarandeområden (7 kap. 28 och 29 §§). De avser att genomföra direktivens

bestämmelser om skydd för arter och livsmiljöer på sådana områden. Någon

särskild skyddsform föreskrivs dock inte för områdena, utan i stället har man

vid lagstiftningen utgått från att bestämmelser i MB i övrigt och i annan

lagstiftning skall användas för skyddet. Enligt kommissionen innebär inte dessa

regler något tillfredsställande skydd mot planer och projekt som berör miljön på

 de aktuella områdena.

Också de nu föreslagna bestämmelserna om särskilda skydds- och bevarandeområden

utgår från att områdena redan har skyddats genom andra regler. Man bör

emellertid i lagen slå fast vilket minimiskydd som under alla förhållanden skall

 gälla. I enlighet med art- och habitatdirektivet föreslås nu ett principiellt

förbud i 7 kap. 29 § mot verksamheter och åtgärder som kan befaras varaktigt

skada områdets naturvärden eller medföra störningar av betydelse på området;

sådana verksamheter och åtgärder skall bara tillåtas om de framstår som

nödvändiga på grund av ett väsentligt allmänt intresse, och i så fall efter en

prövning av regeringen. Detta skall gälla både beslut om tillstånd i särskilda

fall och planbeslut om markanvändning, ifall följder av det angivna slaget kan

befaras. I samband med beslutet måste förlorade miljövärden kompenseras genom

förbättring av miljö på annat håll eller genom att annan jämförlig mark skyddas.

 Enligt en ny 7 kap. 29 a § skall dessutom tillsynsmyndigheten vidta lämpliga

åtgärder för att förhindra skada på områdenas naturvärden och störningar av

betydelse. I samma syfte har vissa tillägg föreslagits i 12 kap. 6 §, som bl.a.

kräver samråd med myndigheten i sådana fall.

I fråga om tilltänkta skydds- och bevarandeområden innehåller MB en särskild

regel i 7 kap. 27 § om skyddsvärda områden uppförda på en särskild förteckning;

dessa skall prioriteras i det fortsatta skyddsarbetet. Kommissionen har anmärkt

att förtecknandet inte i och för sig medför något skydd för miljön på området i

fråga. Av sådana skäl föreslås att i paragrafen tas in en regel som innebär att

ett principiellt förbud att påverka miljön inträder redan när området förs in på

 förteckningen och att länsstyrelsen omedelbart därpå skall ta upp frågan om

interimistiskt beslut beträffande området enligt 7 kap. 24 § MB - något som

enligt en övergångsregel skall gälla även beträffande förtecknade områden som

vid lagstiftningens ikraftträdande saknar skydd. - Också dessa blivande skydds-

och bevarandeområden omfattas av den föreslagna regeln i 7 kap. 29 §.

En liknande reglering föreslås enligt promemorian så snart ett bilateralt samråd

 inleds rörande skydd för en prioriterad livsmiljö eller art; det aktuella

området skall omedelbart uppföras på förteckningen och få ett skydd i enlighet

härmed.

Bestämmelsen i 7 kap. 29 § MB skall bli tillämplig även när en domstol eller

myndighet med stöd av andra lagar meddelar tillstånds- eller planbeslut av det

angivna slaget. Detta föreslås för tydlighetens skull bli föreskrivet både i en

ny bestämmelse i 1 kap. 2 § andra stycket MB och genom vissa tillägg i de

aktuella lagarna. Bl.a. skall i plan- och bygglagen tas in regler om att 7 kap.

29 § MB skall tillämpas vid planeringen.

Beträffande förtecknade områden tar förslaget upp en ny regel i 31 kap. 4 §, som

 ger ägaren till ett förtecknat område möjlighet till ersättning när han drabbas

 av ett förbud att påverka områdets miljö.

I promemorian föreslås vidare - förutom några följdändringar i MB och

förordningen (1998:1252) om områdeskydd enligt miljöbalken - vissa preciseringar

 av reglerna i artskyddsförordningen och i jaktlagstiftningen. Genom ändringar

framträder deras överensstämmelse med de båda direktiven på ett tydligare sätt.

Den sakliga skillnaden mot nuvarande reglering blir däremot inte stor.

Bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs i fråga om miljöbalken

dels att 1 kap. 2 §, 7 kap. 27-29 §§, 12 kap. 6 §, 16 kap. 5 och 9 §§, 26 kap. 1

 §, 29 kap. 8 § samt 31 kap. 4 § skall ha följande lydelse,

dels att det i balken skall föras in en ny paragraf, 7 kap. 29 a § av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Bestämmelserna i 3 och 4 kap. skall tillämpas endast vid prövning av frågor

enligt 7 kap., tillståndsprövning av sådan verksamhet som är tillståndspliktig

enligt 9, 11 och 12 kap. och vid regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17

kap. samt enligt vad som är föreskrivet i luftfartslagen (1957:297), lagen

(1966:314) om kontinentalsockeln, väglagen (1971:948), lagen (1978:160) om vissa

 rörledningar, lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av

allmän farled och allmän hamn, lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, plan-

och bygglagen (1987:10), minerallagen (1991:45), lagen (1992:1140) om Sveriges

ekonomiska zon, lagen (1995:1649) om byggande av järnväg och ellagen (1997:857).

Bestämmelserna i 7 kap. 29 § tillämpas vid prövning av frågor om tillstånd,

dispens eller planläggning enligt luftfartslagen (1957:297), lagen (1966:314) om

 kontinentalsockeln, renäringslagen (1971:437), väglagen (1971:948),

ledningsrättslagen (1973:1144), anläggningslagen (1973:1149), lagen (1978:160)

om vissa rörledningar, skogsvårdslagen (1979:429), lagen (1983:293) om

inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn, lagen

(1984:3) om kärnteknisk verksamhet, lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter,

plan- och bygglagen (1987:10), jaktlagen (1987:259), lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m., minerallagen (1991:45), fiskelagen (1993:787), lagen

(1995:1649) om byggande av järnväg, ellagen (1997:857), lagen (1998:812) med

särskilda bestämmelser om vattenverksamhet och föreskrifter utfärdade med stöd i

 dessa lagar.

7 kap.

27 §

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fortlöpande föra

en förteckning över naturområden som bör beredas skydd i enlighet med

internationella åtaganden eller nationella mål om skydd av sådana områden. Av

förteckningen skall det framgå vilket internationellt åtagande eller nationellt

mål som har föranlett att området har tagits upp i förteckningen.

Ett område som tagits upp i förteckningen skall prioriteras i det fortsatta

skyddsarbetet.

När ett område som skall skyddas på grund av ett internationellt åtagande har

tagits upp i förteckningen skall länsstyrelsen i länet så snart som möjligt

meddela beslut enligt 24 § beträffande området och utreda hur det slutgiltigt

bör skyddas. Före länsstyrelsens beslut får inga åtgärder vidtas som påverkar

områdets miljö utan sådant tillstånd som anges i 29 § andra stycket.

28 §

Regeringen får förklara ett naturområde som särskilt skyddsområde om området

enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda

fåglar, senast ändrat genom kommissionens direktiv 97/49/EG är särskilt

betydelsefullt för skyddet av sådana fåglar.

Ett område som av Europeiska gemenskapernas kommission har utpekats som ett

område av intresse för gemenskapen skall av regeringen förklaras som särskilt

bevarandeområde enligt rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande

 av livsmiljöer samt vilda djur och växter, senast ändrat genom rådets direktiv

97/62/EG.

Ett särskilt skydds- eller bevarandeområde skall vara skyddat mot skadlig

inverkan på miljön enligt regler i miljöbalken eller i andra författningar.

Regeringen får efter samråd med kommissionen upphäva en förklaring enligt första

 eller andra stycket, om områdets naturvärden inte längre motiverar en sådan

förklaring.

29§

För ett område som förklarats som särskilt skyddsområde eller särskilt

bevarandeområde får beslut om helt eller delvis upphävande av områdesskydd, om

dispens från skyddsföreskrifter eller om tillstånd enligt sådana föreskrifter

inte meddelas utan regeringens tillåtelse.

Beträffande särskilda skydds- och bevarandeområden och andra områden som anges i

 27 § andra stycket får en verksamhet eller åtgärd, som ensam eller tillsammans

med andra pågående eller planerade verksamheter eller åtgärder kan befaras

varaktigt skada områdets naturvärden eller medföra störningar av betydelse på

området, bedrivas eller vidtas endast om den framstår som nödvändig på grund av

ett väsentligt allmänt intresse.

Detta gäller inte beslut om dispens eller tillstånd, om det är uppenbart att

verksamheten inte kommer att orsaka mer än obetydlig skada på områdets

naturvärden.

Ett beslut om tillstånd, godkännande eller dispens för en verksamhet eller

åtgärd som avses i första stycket får endast meddelas med regeringens

tillåtelse. Detsamma gäller ett planbeslut för markanvändning som kan befaras få

 sådana följder som anges där. Innehåller området en prioriterad typ av

livsmiljö eller en prioriterad art, får vid regeringens bedömning endast beaktas

 människors hälsa, den allmänna säkerheten, skyddet för miljön och, efter

yttrande av Europeiska kommissionen, andra förhållanden av synnerlig betydelse

från allmän synpunkt.

Om ett beslut meddelas enligt andra stycket skall på sökandens bekostnad

förlorade miljövärden kompenseras genom åtgärder på samma eller annat område

eller, om detta inte är möjligt, genom att annan jämförlig mark skyddas.

29 a §

I fråga om särskilda skydds- och bevarandeområden och andra områden som anges i

27 § andra stycket skall tillsynsmyndigheten vidta lämpliga åtgärder för att

förhindra skada på områdets naturvärden och störningar av betydelse.

12 kap.

6 §

Kan en verksamhet eller en åtgärd som inte omfattas av tillstånds- eller

anmälningsplikt enligt andra bestämmelser i denna balk komma att väsentligt

ändra naturmiljön, skall anmälan för samråd göras hos den myndighet som utövar

tillsynen enligt bestämmelser i 26 kap. eller bestämmelser som har meddelats med

 stöd av samma kapitel.

Kan en verksamhet eller en åtgärd som inte omfattas av tillstånds- eller

anmälningsplikt enligt andra bestämmelser i denna balk komma att väsentligt

ändra naturmiljön, skall anmälan för samråd göras hos den myndighet som utövar

tillsynen enligt bestämmelser i 26 kap. eller bestämmelser som har meddelats med

 stöd av samma kapitel. Detsamma gäller om en sådan verksamhet eller åtgärd

annars kan påverka miljön i ett särskilt skydds- eller bevarandeområde eller ett

 annat område som anges i 7 kap. 27 § andra stycket.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

 om att det inom landet eller en del av landet alltid skall göras en anmälan för

 samråd i fråga om särskilda slag av verksamheter eller åtgärder som kan medföra

 skada på naturmiljön. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

får också meddela föreskrifter om vilka uppgifter en anmälan skall innehålla.

Verksamhet eller åtgärd som skall anmälas för samråd får påbörjas tidigast sex

veckor efter det att anmälan har gjorts, om inte tillsynsmyndigheten medger

något annat.

Den myndighet som avses i första stycket får förelägga den anmälningsskyldige

att vidta de åtgärder som behövs för att begränsa eller motverka skada på

naturmiljön. Om sådana åtgärder inte är tillräckliga och det är nödvändigt för

skyddet av naturmiljön, får myndigheten förbjuda verksamheten. Bestämmelser om

rätt till ersättning vid ett sådant föreläggande eller förbud finns i 31 kap.

Den myndighet som avses i första stycket får förelägga den anmälningsskyldige

att vidta de åtgärder som behövs för att begränsa eller motverka skada på

naturmiljön. Om sådana åtgärder inte är tillräckliga och det är nödvändigt för

skyddet av naturmiljön, får myndigheten förbjuda verksamheten. Ett sådant

föreläggande eller förbud skall alltid meddelas om en verksamhet eller åtgärd

kan varaktigt skada naturvärdena på ett särskilt skydds- eller bevarandeområde

eller ett annat område som anges i 7 kap. 27 § andra stycket eller medföra

störningar av betydelse på området. Bestämmelser om rätt till ersättning vid ett

 sådant föreläggande eller förbud finns i 31 kap.

16 kap.

5 §

Tillstånd, godkännande eller dispens får inte meddelas för en ny verksamhet som

medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Verksamheten får dock

tillåtas, om verksamhetsutövaren vidtar sådana åtgärder att olägenheterna från

annan verksamhet upphör eller minskar så att möjligheterna att uppfylla

miljökvalitetsnormen ökar i inte obetydlig utsträckning.

Bestämmelser om tillstånd, godkännande och dispens beträffande särskilda skydds-

 eller bevarandeområden eller andra områden som anges i 7 kap. 27 § finns i 7

kap. 29 §.

9 §

Tillstånd eller dispens och upphävande av tillstånd eller dispens får förenas

med skyldighet att utföra eller bekosta

1. särskild undersökning av berört område,

2. särskilda åtgärder för att bevara berört område, och

3. särskilda åtgärder för att kompensera det intrång i allmänna intressen som

verksamheten medför.

Bestämmelser om kompensation vid vissa beslut rörande skyddade områden finns i 7

 kap. 7 och 29 §§.

Denna paragraf innebär inte någon inskränkning av en efterbehandlingsansvarigs

skyldigheter enligt 10 kap.

26 kap.

1 §

Tillsynen skall säkerställa syftet med denna balk och föreskrifter som har

meddelats med stöd av balken.

Tillsynsmyndigheten skall för detta ändamål i nödvändig utsträckning kontrollera

 efterlevnaden av miljöbalken samt föreskrifter, domar och andra beslut som har

meddelats med stöd av balken samt vidta de åtgärder som behövs för att

åstadkomma rättelse.

Tillsynsmyndigheten skall för detta ändamål i nödvändig utsträckning kontrollera

 efterlevnaden av miljöbalken samt föreskrifter, domar och andra beslut som har

meddelats med stöd av balken samt vidta de åtgärder som behövs för att

åstadkomma rättelse. I fråga om särskilda skydds- och bevarandeområden och andra

 områden som anges i 7 kap. 27 § skall tillsynsmyndigheten övervaka att

verksamheter och åtgärder som avses i 12 kap. 6 § första stycket inte bedrivas

eller vidtas utan att anmälan sker.

Tillsynsmyndigheten skall dessutom, genom rådgivning, information och liknande

verksamhet, skapa förutsättningar för att balkens ändamål skall kunna

tillgodoses.

29 kap.

8 §

Till böter eller fängelse i högst två år döms den som med uppsåt eller av

oaktsamhet bryter mot

1. föreskrift för totalförsvaret meddelad med stöd av 1 kap. 5 §, om

överträdelse av den lagbestämmelse från vilken avvikelse har föreskrivits är

straffbelagd,

2. i beslut om naturreservat eller kulturreservat angivna inskränkningar i

rätten att använda mark enligt 7 kap. 5 § andra eller tredje stycket,

3. förbud att bedriva verksamhet eller vidta åtgärder inom biotopskyddsområde

enligt 7 kap. 11 §,

4. föreskrifter som behövs för särskilt skydd för djur eller växter enligt 7

kap. 12 §,

5. förbud att inom strandskyddsområde uppföra ny byggnad eller vidta annan

åtgärd i strid mot 7 kap. 16 §,

6. föreskrifter om försiktighetsmått inom miljöskyddsområde meddelade med stöd

av 7 kap. 20 §,

7. föreskrifter om inskränkning inom vattenskyddsområde meddelade med stöd av 7

kap. 22 §,

8. interimistiskt förbud enligt 7 kap. 24 § första stycket,

8. interimistiskt förbud enligt 7 kap. 24 § första stycket eller förbud enligt 7

 kap. 27 § andra stycket,

9. föreskrifter om förbud till skydd för djur- och växtarter meddelade med stöd

av 8 kap. 1 eller 2 §,

10. föreskrifter om förbud eller föreskrifter om särskilda villkor för att sätta

 ut djur- eller växtarter meddelade med stöd av 8 kap. 3 §,

11. föreskrifter meddelade med stöd av 8 kap. 4 § genom att ta sådan befattning

med djur, växter, ägg, rom, bon eller produkter av djur eller växter som strider

 mot en sådan föreskrift eller mot ett villkor i beslut i enskilt fall,

12. föreskrifter eller beslut om förbud mot utsläpp av avloppsvatten m.m.

meddelade med stöd av 9 kap. 4 §,

13. föreskrifter om försiktighetsmått vid miljöfarlig verksamhet meddelade med

stöd av 9 kap. 5 §,

14. inskränkningar, villkor eller anmälningsskyldighet föreskrivna beträffande

miljöriskområde enligt 10 kap. 12 §,

15. skyldighet att underhålla en vattenanläggning enligt 11 kap. 17 § första

stycket eller 20 § första stycket eller 21 § första stycket,

16. förbud att påbörja en verksamhet enligt 12 kap. 6 § tredje stycket,

17. förbud till skydd för naturmiljön enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket,

18. särskilda föreskrifter om utredning och försiktighetsmått vid genteknisk

verksamhet meddelade med stöd av 13 kap. 8 eller 11 §,

19. förbud att sprida bekämpningsmedel från luftfartyg enligt 14 kap. 18 § andra

 stycket,

20. förbud att sprida bekämpningsmedel mot lövsly enligt 14 kap. 19 § första

stycket,

21. föreskrifter som avser förbränning, handel, överlåtelse eller införsel av

bränslen meddelade med stöd av 14 kap. 21 §,

21 a. förbud att saluföra bensin eller dieselbrännolja enligt 14 kap. 22 §,

22. föreskrifter i fråga om hantering, införsel eller utförsel av kemiska

produkter eller biotekniska organismer meddelade med stöd av 14 kap. 24 §,

23. förbud att hantera, föra in eller föra ut kemisk produkt eller bioteknisk

organism enligt 14 kap. 25 §,

24. förbud mot dumpning eller förbränning av avfall enligt 15 kap. 31 §,

25. skyldighet att göra anmälan eller lämna uppgifter enligt rådets förordning

(EEG) nr 2455/92 av den 23 juli 1992 om export och import av vissa farliga

kemikalier, senast ändrat genom kommissionens förordning (EG) nr 237/97 av den

27 juni 1997 eller att lämna uppgifter enligt rådets förordning (EEG) nr 793/93

av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen,

26. förbud eller skyldighet att lämna uppgifter enligt rådets förordning (EG) nr

 3093/94 av den 15 december 1994 om ämnen som bryter ned ozonskiktet,

27. bestämmelser om transport och därigenom transporterar avfall i strid mot

rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och

kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen,

senast ändrat genom rådets förordning (EG) nr 120/97 av den 20 januari 1997,

28. en bestämmelse eller mot villkor i beslut i enskilt fall som meddelats med

stöd av rådets förordning (EG) nr 338/97 av den 9 december 1996 om skyddet av

arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem, senast ändrat

genom rådets förordning (EG) nr 938/97 av den 26 maj 1997 såvitt avser import

till Sverige, export och reexport från Sverige, handel med artificiellt förökade

 växter, transport och transitering eller köp, försäljning och annan kommersiell

 åtgärd.

För försök till brott mot första stycket 24 döms till ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken.

Till ansvar enligt första eller andra stycket döms inte, om ansvar kan ådömas

enligt 1 eller 2 §.

31 kap.

4 §

Fastighetsägaren har rätt till ersättning på grund av beslut som innebär att

mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en

fastighet avsevärt försvåras, om beslutet gäller

1. föreskrifter enligt 7 kap. 3 § om åtgärder och inskränkningar som rör

nationalparker,

2. föreskrifter enligt 7 kap. 5, 6 eller 9 § om åtgärder och inskränkningar som

rör naturreservat och kulturreservat,

3. förbud eller beslut att inte medge dispens enligt 7 kap. 11 § andra stycket

inom biotopskyddsområde,

4. föreskrifter enligt 7 kap. 22 § om åtgärder och inskränkningar som rör

vattenskyddsområden, eller

4. föreskrifter enligt 7 kap. 22 § om åtgärder och inskränkningar som rör

vattenskyddsområden,

5. förtecknande av naturområde som medför förbud att påverka områdets miljö

enligt 7 kap. 27 § andra stycket, eller

5. förelägganden eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket som rör viss

verksamhet.

6. förelägganden eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket som rör viss

verksamhet.

En föreskrift enligt 7 kap. 3 § om begränsning av rätten till jakt efter björn,

lo, varg, järv, älg eller örn medför inte rätt till ersättning.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Om ett område som på grund av ett internationellt åtagande har förtecknats

enligt 7 kap. 27 § första stycket inte är skyddat enligt 7 kap. vid lagens

ikraftträdande, tillämpas 7 kap. 27 § andra stycket i fråga om området.

Förslag till lag om ändring i luftfartslagen (1957:297)

Härigenom föreskrivs att 6 kap. 5 § luftfartslagen (1957:297) 39 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

5 §40

Tillstånd får beviljas bara om hinder inte möter av hänsyn till det allmänna.

Vid prövningen skall hänsyn, förutom till annat, tas till markförhållandena,

till störningar som kan uppkomma för omgivningen och till totalförsvaret. Vidare

 skall hänsyn tas till sökandens tekniska och ekonomiska förutsättningar att

driva flygplatsen.

Avser prövningen inrättandet av en flygplats som skall kunna användas under

instrumentväderförhållanden (trafikflygplats), utbyggnad av en flygplats till

trafikflygplats eller ombyggnad av en trafikflygplats, skall prövningen omfatta

även investeringens lönsamhet och dess inverkan på andra flygplatser i regionen.

Vid tillståndsprövning skall 3 och 4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 §

miljöbalken tillämpas.

Vid tillståndsprövning skall 3 och 4 kap., 5 kap. 3 §, 7 kap. 29 § och 16 kap. 5

 § miljöbalken tillämpas.

Tillstånd får inte meddelas i strid mot en detaljplan eller områdesbestämmelser.

 Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre

avvikelser göras.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln

Härigenom föreskrivs att 3 a § lagen (1966:314) om kontinentalsockeln skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 a §41

Vid prövning av tillstånd att utforska kontinentalsockeln eller att utvinna

naturtillgångar från den tillämpas 2 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 §

miljöbalken.

Vid prövning av tillstånd att utforska kontinentalsockeln eller att utvinna

naturtillgångar från den tillämpas 2 kap., 5 kap. 3 §, 7 kap. 29 § och 16 kap. 5

 § miljöbalken.

Vid prövning av tillstånd att utvinna naturtillgångar från kontinentalsockeln

tillämpas dessutom 3 och 4 kap. miljöbalken.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd att genom

borrning eller sprängning utforska kontinentalsockeln eller att utvinna

naturtillgångar från den. I fråga om förfarandet, kraven på

miljökonsekvensbeskrivningar samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap.

miljöbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i rennäringslagen (1971:437)

Härigenom föreskrivs att 65 a § rennäringslagen (1971:437)42 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

65 a §43

Rennäringen skall bedrivas med bevarande av naturbetesmarkernas långsiktiga

produktionsförmåga så att dessa ger en uthålligt god avkastning samtidigt som

den biologiska mångfalden behålls.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

 om den hänsyn som vid renskötsel skall tas till naturvårdens och

kulturmiljövårdens intressen. Föreskrifterna får dock inte vara så ingripande

att pågående markanvändning avsevärt försvåras.

Länsstyrelsen får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att

föreskrifter som har meddelats med stöd av andra stycket skall efterlevas.

Föreläggande eller förbud får meddelas först sedan det har visat sig att

länsstyrelsens råd inte har följts. I brådskande fall eller när det annars finns

 särskilda skäl, får länsstyrelsen dock omedelbart meddela förelägganden eller

förbud.

I beslut om föreläggande eller förbud får länsstyrelsen sätta ut vite.

Vid prövning enligt andra eller tredje stycket skall 7 kap. 29 § miljöbalken

tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i väglagen (1971:948)

Härigenom föreskrivs att 3 a § väglagen (1971:948) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 a §44

Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall 2-4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap.

5 § miljöbalken tillämpas. Upprättande av arbetsplan enligt denna lag skall

därvid jämställas med meddelande av tillstånd enligt miljöbalken.

Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall 2-4 kap., 5 kap. 3 §, 7 kap. 29 §

 och 16 kap. 5 § miljöbalken tillämpas. Upprättande av arbetsplan enligt denna

lag skall därvid jämställas med meddelande av tillstånd enligt miljöbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

Härigenom föreskrivs att 8 § ledningsrättslagen (1973:1144) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §45

Inom område med detaljplan, fastighetsplan eller områdesbestämmelser får en

ledningsrätt inte upplåtas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet

med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser

göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för marks

bebyggande eller användning än som avses i första stycket, skall ledningsrätt

upplåtas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet. Att därvid

regeringens tillåtelse behövs i vissa fall följer av 7 kap. 29 § miljöbalken.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet. Vid

prövningen skall 7 kap. 29 § miljöbalken tillämpas.

En kommunal myndighets beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas

genom besvär hos länsstyrelsen.

Länsstyrelsens beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas genom

besvär hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

Härigenom föreskrivs att 9 § anläggningslagen (1973:1149)46 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §47

Inom område med detaljplan, fastighetsplan eller områdesbestämmelser får en

gemensamhetsanläggning inte inrättas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om

 syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre

avvikelser göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för marks

bebyggande eller användning än som avses i första stycket, skall anläggning

inrättas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet. Att därvid

regeringens tillåtelse behövs i vissa fall följer av 7 kap. 29 § miljöbalken.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet. Vid

prövningen skall 7 kap. 29 § miljöbalken tillämpas.

En kommunal myndighets beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas

genom besvär hos länsstyrelsen.

Länsstyrelsens beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas genom

besvär hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1978:160) om vissa rörledningar

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1978:160) om vissa rörledningar skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §48

Koncession får meddelas endast om det från allmän synpunkt är lämpligt att

ledningen framdrages och begagnas och sökanden finnes lämplig att utöva

verksamhet som avses med koncessionen.

Koncession får inte strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Om

syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre

avvikelser göras.

Vid koncessionsprövning skall 2-4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § miljöbalken

tillämpas.

Vid koncessionsprövning skall 2-4 kap., 5 kap. 3 §, 7 kap. 29 § och 16 kap. 5 §

miljöbalken tillämpas.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om koncession. När det

gäller förfarandet, kraven på miljökonsekvensbeskrivningen samt planer och

planeringsunderlag gäller 6 kap. miljöbalken. Vad som där föreskrivs om

tillståndsmyndighet skall gälla regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i skogsvårdslagen (1979:429)

Härigenom föreskrivs att 4 § skogsvårdslagen (1979:429)49 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §50

Bestämmelser i denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall

inte tillämpas i den mån vad där sägs strider mot 7 kap. 11 § andra stycket

miljöbalken eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 eller 8 kap.

samma balk eller med stöd av annan lag.

Bestämmelser i denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall

inte tillämpas i den mån vad där sägs strider mot 7 kap. 11 § andra stycket

eller 29 § miljöbalken eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 7

eller 8 kap. samma balk eller med stöd av annan lag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och

avlysning av allmän farled och allmän hamn

Härigenom föreskrivs att 1 a § lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och

avlysning av allmän farled och allmän hamn skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 a §51

Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall 2-4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap.

5 § miljöbalken tillämpas.

Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall 2-4 kap., 5 kap. 3 §, 7 kap. 29 §

 och 16 kap. 5 § miljöbalken tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet

Härigenom föreskrivs att 5 b § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet52 skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 b §53

Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall 2 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5

§ miljöbalken tillämpas.

Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall 2 kap., 5 kap. 3 §, 7 kap. 29 §

och 16 kap. 5 § miljöbalken tillämpas.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd att uppföra,

inneha eller driva en kärnteknisk anläggning. Regeringen eller den myndighet som

 regeringen bestämmer får föreskriva att det i andra ärenden om tillstånd enligt

 denna lag skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning.

När det gäller förfarandet för att upprätta miljökonsekvensbeskrivningen och

kraven på denna samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. miljöbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §54

Koncession får meddelas endast om det från allmän synpunkt är lämpligt att

verksamheten kommer till stånd och sökanden från sådan synpunkt är lämplig att

bedriva verksamheten.

Koncession får inte strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Om

syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre

avvikelser göras.

Vid koncessionsprövning skall bestämmelserna i 2-4 kap. och 5 kap. 3 §

miljöbalken tillämpas.

Vid koncessionsprövning skall bestämmelserna i 2-4 kap., 5 kap. 3 § och 7 kap.

29 § miljöbalken tillämpas.

Vid prövning av bearbetningskoncession skall därutöver tillämpas bestämmelserna

i 6 kap., 12 kap. 2 § och 16 kap. 5 §, 12 § 1 och 13 § miljöbalken,

bestämmelserna i 1-3 kap. och 7 kap. 21-27 och 29 §§ lagen (1998:812) med

särskilda bestämmelser om vattenverksamhet samt föreskrifter som har meddelats

med stöd av dessa bestämmelser.

Bearbetningskoncession får meddelas endast om det görs sannolikt att fyndigheten

 kan tillgodogöras ekonomiskt.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 §, 4 kap. 5 §, 12 kap. 1 § och 14 kap. 8 §

plan- och bygglagen (1987:10)55 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §56

Mark- och vattenområden skall användas för det eller de ändamål för vilka

områdena är mest lämpade med hänsyn till beskaffenhet och läge samt föreliggande

 behov. Företräde skall ges sådan användning som medför en från allmän synpunkt

god hushållning.

Vid planläggning och i ärenden om bygglov och förhandsbesked skall

bestämmelserna i 3 och 4 kap. miljöbalken tillämpas. Enligt 5 kap. 3 §

miljöbalken skall miljökvalitetsnormer iakttas vid planering och planläggning.

Vid planläggning och i ärenden om bygglov och förhandsbesked skall

bestämmelserna i 3 och 4 kap. samt 7 kap. 29 § miljöbalken tillämpas. Enligt 5

kap. 3 § miljöbalken skall miljökvalitetsnormer iakttas vid planering och

planläggning.

4 kap.

5 §57

Under samrådet skall länsstyrelsen särskilt ta till vara och samordna statens

intressen och därvid

1. tillhandahålla underlag för kommunens bedömningar och ge råd i fråga om

sådana allmänna intressen enligt 2 kap. och sådana miljö- och riskfaktorer som

bör beaktas vid beslut om användningen av mark- och vattenområden,

2. verka för att riksintressen enligt 3 och 4 kap. miljöbalken tillgodoses och

miljökvalitetsnormer enligt 5 kap. miljöbalken iakttas, och

2. verka för att riksintressen enligt 3 och 4 kap. miljöbalken tillgodoses samt

att miljökvalitetsnormer enligt 5 kap. och bestämmelserna i 7 kap. 29 §

miljöbalken iakttas, och

3. verka för att sådana frågor om användningen av mark- och vattenområden som

angår två eller flera kommuner samordnas på ett lämpligt sätt.

12 kap.

1 §58

Länsstyrelsen skall pröva kommunens beslut att anta, ändra eller upphäva en

detaljplan eller områdesbestämmelser, om det kan befaras att beslutet innebär

att

1. ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. miljöbalken inte tillgodoses,

2. regleringen av sådana frågor om användningen av mark- och vattenområden som

angår flera kommuner inte har samordnats på ett lämpligt sätt,

3. en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. miljöbalken inte iakttas, eller

3. en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. eller bestämmelserna i 7 kap. 29 §

miljöbalken inte iakttas, eller

4. en bebyggelse annars blir olämplig med hänsyn till de boendes och övrigas

hälsa eller till behovet av skydd mot olyckshändelser.

14 kap.

8 §59

Ägare och innehavare av särskild rätt till fastigheter har rätt till ersättning

av kommunen, om skada uppkommer till följd av att

1. bygglov vägras till att ersätta en riven eller genom olyckshändelse förstörd

byggnad med en i huvudsak likadan byggnad och ansökan om bygglov har gjorts inom

 fem år från det att byggnaden revs eller förstördes,

2. rivningsförbud meddelas i detaljplan eller områdesbestämmelser eller

rivningslov vägras med stöd av 8 kap. 16 § 2 eller 3,

3. skyddsbestämmelser meddelas i en detaljplan enligt 5 kap. 7 § första stycket

4 eller 6 eller i områdesbestämmelser enligt 5 kap. 16 § 4 eller 5,

4. bestämmelser om vegetation samt markytans utformning och höjdläge inom sådana

 områden som avses i 8 kap. 9 § tredje stycket meddelas i områdesbestämmelser,

5. marklov vägras med stöd av 8 kap. 18 § första stycket 2 eller 3.

Rätt till ersättning föreligger i fall som avses i första stycket 1, om

byggnaden förstörts genom olyckshändelse. I övriga fall som avses i första

stycket 1 och i fall som avses i första stycket 2 föreligger rätt till

ersättning, om skadan är betydande i förhållande till värdet av berörd del av

fastigheten. I fall som avses i första stycket 3-5 föreligger rätt till

ersättning, om skadan medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom

 berörd del av fastigheten.

Medför beslut som avses i första stycket att synnerligt men uppkommer vid

användningen av fastigheten, är kommunen skyldig att lösa fastigheten, om ägaren

 begär det.

Vid tillämpningen av andra och tredje styckena skall även beaktas andra beslut

som avses i första stycket samt beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m., 7 kap. 3, 5, 6, 9, 22 eller 24 § miljöbalken, förbud enligt 7

 kap. 11 § andra stycket samt föreläggande eller förbud enligt 12 kap. 6 §

fjärde stycket samma balk och beslut enligt 18 § skogsvårdslagen (1979:429),

under förutsättning att besluten meddelats inom tio år före det senaste

beslutet. Dessutom skall beaktas sådan inverkan av hänsynstaganden enligt 30 §

skogsvårdslagen som i särskilda fall har inträtt inom samma tid. Har talan eller

 rätt till ersättning eller inlösen med anledning av nyss angivna beslut

förlorats på grund av bestämmelserna i 15 kap. 4 § eller motsvarande

bestämmelser i miljöbalken eller lagen om kulturminnen m.m., utgör detta

förhållande inte något hinder mot att beslutet beaktas.

Vid tillämpningen av andra och tredje styckena skall även beaktas andra beslut

som avses i första stycket samt beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m., 7 kap. 3, 5, 6, 9, 22 eller 24 § miljöbalken, förbud enligt 7

 kap. 11 § andra stycket samma balk, förbud på grund av förtecknande enligt 7

kap. 27 § andra stycket samma balk samt föreläggande eller förbud enligt 12 kap.

 6 § fjärde stycket samma balk och beslut enligt 18 § skogsvårdslagen

(1979:429), under förutsättning att besluten meddelats inom tio år före det

senaste beslutet. Dessutom skall beaktas sådan inverkan av hänsynstaganden

enligt 30 § skogsvårdslagen som i särskilda fall har inträtt inom samma tid. Har

 talan eller rätt till ersättning eller inlösen med anledning av nyss angivna

beslut förlorats på grund av bestämmelserna i 15 kap. 4 § eller motsvarande

bestämmelser i miljöbalken eller lagen om kulturminnen m.m., utgör detta

förhållande inte något hinder mot att beslutet beaktas.

Har kommunen efter föreläggande enligt 12 kap. 6 § beslutat om rivningsförbud

eller skyddsbestämmelser som avses i första stycket 2 eller 3 för att tillgodose

 ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. miljöbalken, är staten skyldig att

ersätta kommunen dess kostnader för ersättning eller inlösen. I fall som avses i

 första stycket 4 och 5 är ägaren till den anläggning för vilken skydds- eller

säkerhetsområdet har beslutats skyldig att ersätta kommunen dess kostnader för

ersättning eller inlösen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)

Härigenom föreskrivs att 1 och 5 §§ jaktlagen (1987:259) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §60

Denna lag gäller viltvården, rätten till jakt och jaktens bedrivande inom

svenskt territorium samt frågor som har samband därmed.

Lagen gäller också i de fall som anges särskilt

1. inom Sveriges ekonomiska zon,

2. beträffande jakt från svenskt fartyg på det fria havet utanför den ekonomiska

 zonen,

3. beträffande jakt från svenskt luftfartyg över det fria havet utanför den

ekonomiska zonen.

Utöver bestämmelserna i denna lag gäller föreskrifter i andra författningar i

fråga om skyddet och vården av viltet.

Utöver bestämmelserna i denna lag gäller föreskrifter i andra författningar i

fråga om skyddet och vården av viltet. Vid prövning av tillstånd enligt lagen

eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen skall 7 kap. 29 §

miljöbalken tillämpas.

5 §61

Var och en skall visa viltet hänsyn. Idrottstävlingar och annan liknande

friluftsverksamhet i marker där det finns vilt skall genomföras så att viltet

störs i så liten utsträckning som möjligt.

Viltet får inte ofredas och inte heller förföljas annat än vid jakt. Förbudet

hindrar dock inte att lämpliga åtgärder vidtas av markinnehavaren i syfte att

motverka skador av vilt, om sådana skador inte kan motverkas på annat

tillfredsställande sätt.

Viltet får inte ofredas, särskilt inte under parnings-, uppfödnings-

övervintrings- eller flyttningsperioder, och inte heller förföljas annat än vid

jakt. Förbudet hindrar dock inte att lämpliga åtgärder vidtas av markinnehavaren

 i syfte att motverka skador av vilt. Sådana åtgärder förutsätter att det inte

finns någon annan lämplig lösning, att upprätthållandet av artens

bevarandestatus inte försvåras och att åtgärderna vidtas för att förhindra

allvarlig skada på gröda, boskap, skog, fiske, vatten eller annan egendom, för

att skydda flora eller fauna och bevara livsmiljöer eller av hänsyn till

flygsäkerheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 12 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall

 ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

12 §

Den som vill rubba, ändra eller ta bort en fast fornlämning skall ansöka om

tillstånd hos länsstyrelsen.

Länsstyrelsen får lämna sådant tillstånd endast om fornlämningen medför hinder

eller olägenhet som inte står i rimligt förhållande till fornlämningens

betydelse.

Länsstyrelsen får lämna sådant tillstånd endast om fornlämningen medför hinder

eller olägenhet som inte står i rimligt förhållande till fornlämningens

betydelse. Vid prövningen skall 7 kap. 29 § miljöbalken tillämpas.

Såvitt gäller ägaren av skeppsvrak eller fornfynd som hör till skeppsvrak får

tillstånd lämnas, om inte särskilda skäl talar emot det.

Om någon annan än ägaren av marken eller vattenområdet eller ägaren av

skeppsvraket ansöker om tillstånd, skall ansökningen avslås om ägaren motsätter

sig åtgärden och det inte finns några synnerliga skäl att bifalla ansökningen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i minerallagen (1991:45)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 7 § minerallagen (1991:45) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

7 §62

Bestämmelser som berör verksamhet som avses i denna lag finns i miljöbalken,

plan- och bygglagen (1987:10) och lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

Bestämmelser om rätt att förvärva och inneha eller på annat sätt ta befattning

med kärnämne eller mineral med halt av sådant ämne finns även i lagen (1984:3)

om kärnteknisk verksamhet. Bestämmelser om rätt i övrigt att bedriva verksamhet

med strålning finns i strålskyddslagen (1988:220).

Vid prövning av tillstånd enligt denna lag skall 7 kap. 29 § miljöbalken

tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i fiskelagen (1993:787)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 § fiskelagen (1993:787) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §63

Denna lag skall inte tillämpas i den mån den strider mot föreskrifter om Torne

älvs fiskeområde eller föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 eller 8 kap.

 miljöbalken.

Denna lag skall inte tillämpas i den mån den strider mot föreskrifter om Torne

älvs fiskeområde eller föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 eller 8 kap.

 miljöbalken. Vid prövning av frågor om tillstånd enligt lagen eller med stöd av

 lagen meddelade föreskrifter skall 7 kap. 29 § miljöbalken tillämpas.

Om samernas rätt till fiske i vissa delar av landet och om fiskevårdsområden

gäller särskilda bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1649) om byggande av järnväg

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 § lagen (1995:1649) om byggande av järnväg

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §64

Vid planläggning av järnväg och vid prövning av ärenden om byggande av järnväg

skall 2-4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § miljöbalken tillämpas. Fastställande

av järnvägsplan enligt denna lag skall därvid jämställas med meddelande av

tillstånd enligt miljöbalken.

Vid planläggning av järnväg och vid prövning av ärenden om byggande av järnväg

skall 2-4 kap., 5 kap. 3 §, 7 kap. 29 § och 16 kap. 5 § miljöbalken tillämpas.

Fastställande av järnvägsplan enligt denna lag skall därvid jämställas med

meddelande av tillstånd enligt miljöbalken.

Vid planläggning, byggande och underhåll av järnväg skall hänsyn tas till både

enskilda intressen och allmänna intressen såsom miljöskydd, naturvård och

kulturmiljö. En estetisk utformning skall eftersträvas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i ellagen (1997:857)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 8 a § ellagen (1997:857) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

8 a §65

Vid prövning av frågor om meddelande av nätkoncession för linje skall

bestämmelserna i 2-4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § miljöbalken tillämpas.

Vid prövning av frågor om meddelande av nätkoncession för linje skall

bestämmelserna i 2-4 kap., 5 kap. 3 §, 7 kap. 29 § och 16 kap. 5 § miljöbalken

tillämpas.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om nätkoncession för

linje. När det gäller förfarandet, kraven på miljökonsekvensbeskrivningen samt

planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. miljöbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om

vattenverksamhet

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 13 § lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser

 om vattenverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

13 §

Miljödomstolen kan fastställa ändrade eller nya bestämmelser om innehållande och

 tappning av vatten efter ansökan av annan än tillståndshavaren, om han vill

utnyttja vattenkraften i sitt strömfall bättre, eller efter ansökan av en kommun

 eller ett vattenförbund som vill tillgodose den allmänna miljövården eller

hälsovården eller främja fisket. Till förmån för allmänna farleder, allmänna

hamnar, bevattnings- och markavvattningssamfälligheter samt avloppsföretag kan

sådana bestämmelser fastställas på ansökan av huvudmannen.

Vid prövning enligt första stycket skall 7 kap. 29 § miljöbalken tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förteckning över remissinstanserna

Svea Hovrätt, Miljööverdomstolen, Umeå tingsrätt, Miljödomstolen, Kammarrätten i

 Sundsvall, Länsrätten i Kronobergs län, Kammarkollegiet, Försvarsmakten,

Försvarets materielverk, Kustbevakningen, Statens fastighetsverk,

Riksrevisionsverket, Fortifikationsverket, Länsstyrelsen i Stockholms län,

Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen i Kronobergs län, Länsstyrelsen

 i Skåne län, Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Länsstyrelsen i Dalarnas

län, Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Länsstyrelsen i Jämtlands län,

Länsstyrelsen i Norrbottens län, Uppsala universitet, Lunds universitet, Statens

 jordbruksverk, Sveriges lantbruksuniversitet, Fiskeriverket, Sametinget,

Riksantikvarieämbetet, Naturhistoriska riksmuseet, Finsk-svenska

gränsälvskommissionen, Naturvårdsverket, Statens kärnkraftinspektion, Boverket,

Banverket, Vägverket, Sjöfartsverket, Luftfartsverket, Sveriges geologiska

undersökning, Bergsstaten, Skogsstyrelsen, Affärsverket svenska kraftnät,

Statens energimyndighet, Stockholms kommun, Södertälje kommun, Uppsala kommun,

Norrköpings kommun, Mörbylånga kommun, Helsingborgs kommun, Malmö kommun,

Göteborgs kommun, Strömstads kommun, Karlstads kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun,

Örnsköldsviks kommun, Strömsunds kommun, Umeå kommun, Luleå kommun, Gällivare

kommun, Pajala kommun, Kiruna kommun, Stockholms läns landsting, Svenska

kommunförbundet, Centrum för biologisk mångfald, Föreningen Sveriges

skogsindustrier, Grus och makadamföreningen, Industriförbundet, Jägarnas

riksförbund, Lantbrukarnas riksförbund, Statens väg- och

transportforskningsinstitut, Svenska botaniska föreningen, Svenska

gasföreningen, Svenska gruvföreningen, Svenska jägareförbundet, Svenska

kraftverksföreningen, Svenska kyrkan, Svenska naturskyddsföreningen, Svenska

samernas riksförbund, Svenska torvproducentföreningen, Svenska väg- och

vattenbyggares riksförbund, Svensk vindkraftförening, Sveriges fiskares

riksförbund, Sveriges ornitologiska förening, Sveriges elleverantörer,

Världsnaturfonden, Stiftelsen Stolta stad.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs i fråga om miljöbalken

dels att rubriken närmast före 7 kap. 28 § skall utgå,

dels att 4 kap. 1 §, 6 kap. 1, 7 och 8 §§, 7 kap. 27-29 §§, 8 kap. 1 §, 11 kap.

9 §, 12 kap. 1 och 2 §§, 19 kap. 2 §, 21 kap. 7 §, 29 kap. 4 §, 31 kap. 4 och 5

§§ samt rubriken närmast före 7 kap. 27 § skall ha följande lydelse,

dels att det i balken skall införas fem nya paragrafer, 4 kap. 8 § samt 7 kap.

28 a, 28 b, 29 a och 29 b §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

1 §

De områden som anges i 2-7 §§ är, med hänsyn till de natur- och kulturvärden som

 finns i områdena, i sin helhet av riksintresse. Exploateringsföretag och andra

ingrepp i miljön får komma till stånd i dessa områden endast om det inte möter

något hinder enligt 2-7 §§ och om det kan ske på ett sätt som inte påtagligt

skadar områdenas natur- och kulturvärden.

De områden som anges i 2-8 §§ är, med hänsyn till de natur- och kulturvärden som

 finns i områdena, i sin helhet av riksintresse. Exploateringsföretag och andra

ingrepp i miljön får komma till stånd endast om

1. det inte möter något hinder enligt 2-8 §§ och

2. det kan ske på ett sätt som inte påtagligt skadar områdenas natur- och

kulturvärden.

Bestämmelserna i första stycket och 2-6 §§ utgör inte hinder för utvecklingen av

 befintliga tätorter eller av det lokala näringslivet eller för utförandet av

anläggningar som behövs för totalförsvaret. Om det finns särskilda skäl utgör

bestämmelserna inte heller hinder för anläggningar för utvinning av sådana

fyndigheter av ämnen eller material som avses i 3 kap. 7 § andra stycket.

Bestämmelserna i första stycket 2 och i 2-6 §§ utgör inte hinder för

utvecklingen av befintliga tätorter eller av det lokala näringslivet eller för

utförandet av anläggningar som behövs för totalförsvaret. Om det finns särskilda

 skäl utgör bestämmelserna inte heller hinder för anläggningar för utvinning av

sådana fyndigheter av ämnen eller material som avses i 3 kap. 7 § andra stycket.

8 §

En användning av mark och vatten som kan påverka ett naturområde som har

förtecknats enligt 7 kap. 27 § första stycket 1 eller 2 och som omfattar

verksamheter eller åtgärder som kräver tillstånd enligt 7 kap. 28 a § får komma

till stånd endast om sådant tillstånd har lämnats.

6 kap.

1 §

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd enligt 9, 11

och 12 kap. eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. En

sådan skall finnas även vid tillåtlighetsprövning enligt 17 kap.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd enligt 7 kap.

 28 a § eller 9, 11 och 12 kap. eller enligt föreskrifter som har meddelats med

stöd av balken. En sådan skall finnas även vid tillåtlighetsprövning enligt 17

kap.

Regeringen får föreskriva att det skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning

även i dispensärenden eller andra ärenden enligt denna balk eller enligt

föreskrifter som har meddelats med stöd av balken där det behövs för att kunna

bedöma miljöpåverkan. Regeringen får även föreskriva om undantag från

skyldigheten enligt första stycket att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning

för verksamheter vars miljöpåverkan kan antas bli mindre betydande.

7 §66

En miljökonsekvensbeskrivning för en verksamhet eller åtgärd som kan antas

medföra en betydande miljöpåverkan skall innehålla de uppgifter som behövs för

att uppfylla syftet enligt 3 §, däribland

1. en beskrivning av verksamheten eller åtgärden med uppgifter om lokalisering,

utformning och omfattning,

2. en beskrivning av de åtgärder som planeras för att skadliga verkningar skall

undvikas, minskas eller avhjälpas, t.ex. hur det skall undvikas att verksamheten

 eller åtgärden medverkar till att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap.

överträds,

3. de uppgifter som krävs för att påvisa och bedöma den huvudsakliga inverkan på

 människors hälsa, miljön och hushållningen med mark och vatten samt andra

resurser som verksamheten eller åtgärden kan antas medföra,

4. en redovisning av alternativa platser, om sådana är möjliga, samt alternativa

 utformningar tillsammans med dels en motivering varför ett visst alternativ har

 valts, dels en beskrivning av konsekvenserna av att verksamheten eller åtgärden

 inte kommer till stånd, och

5. en icke-teknisk sammanfattning av de uppgifter som anges i 1-4.

I ett beslut enligt 4 § tredje stycket om att betydande miljöpåverkan kan antas

får länsstyrelsen ställa krav på att även andra jämförbara sätt att nå samma

syfte skall redovisas när alternativa utformningar som avses i första stycket 4

redovisas.

För verksamheter eller åtgärder som inte kan antas medföra en betydande

miljöpåverkan skall en miljökonsekvensbeskrivning innehålla vad som anges i

första stycket, i den utsträckning det behövs med hänsyn till verksamhetens

eller åtgärdens art och omfattning.

För verksamheter eller åtgärder som kan antas påverka miljön i ett naturområde

som har förtecknats enligt 7 kap. 27 § första stycket 1 eller 2 skall en

miljökonsekvensbeskrivning alltid innehålla de uppgifter som behövs för

prövningen enligt 7 kap. 28 b och 29 §§. Om miljökonsekvensbeskrivningen har

upprättats enbart för en prövning enligt 7 kap. 28 b och 29 §§, behöver

beskrivningen endast innehålla de uppgifter som behövs för prövningen.

Av 22 kap. 1 § första stycket 6 framgår att en ansökan i ett ansökningsmål skall

 innehålla en säkerhetsrapport i de fall verksamheten omfattas av lagen

(1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga

kemikalieolyckor.

8 §

När en miljökonsekvensbeskrivning upprättats i ett mål eller ärende om

miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet, skall detta kungöras tillsammans

med kungörelsen om ansökan enligt 19 kap. 4 § och 22 kap. 3 §. Om en

miljökonsekvensbeskrivning har upprättats i något annat mål eller ärende som rör

 en verksamhet eller åtgärd som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan,

skall detta kungöras. Har en ansökan gjorts skall kungörelsen ske tillsammans

med kungörelsen av ansökan. Därefter skall ansökan och

miljökonsekvensbeskrivningen hållas tillgängliga för allmänheten, som skall

beredas tillfälle att yttra sig över dessa innan målet eller ärendet prövas.

När dom eller beslut har meddelats i målet eller ärendet skall detta kungöras.

Samtidigt skall också kungöras hur allmänheten kan få tillgång till information

om innehållet. Vidare skall den ansvariga myndigheten i den stat med vilken

samråd hållits enligt 6 § informeras.

När en miljökonsekvensbeskrivning har upprättats enbart för en prövning enligt 7

 kap. 28 b och 29 §§, eller när ett beslut avser enbart en sådan prövning, skall

 vad som anges i första och andra styckena i denna paragraf tillämpas i den

utsträckning som behövs för prövningen eller, om det är lämpligt, för att

allmänheten skall få tillgång till information om innehållet.

7 kap.

Förteckning över vissa naturområden

Skydd för vissa naturområden

27 §

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fortlöpande föra

en förteckning över naturområden som bör beredas skydd i enlighet med

internationella åtaganden eller nationella mål om skydd av sådana områden. Av

förteckningen skall det framgå vilket internationellt åtagande eller nationellt

mål som har föranlett att området har tagits upp i förteckningen.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fortlöpande föra

en förteckning över naturområden som bör beredas skydd eller har beretts skydd

1. som särskilt skyddsområde enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april

1979 om bevarande av vilda fåglar67, senast ändrat genom direktiv 97/49/EG68,

2. som särskilt bevarandeområde enligt rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj

1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter69, ändrat genom

direktiv 97/62/EG70, eller

3. enligt internationella åtaganden eller nationella mål om skydd för

naturområden.

Av förteckningen skall det framgå vad som föranlett att området har tagits upp i

 förteckningen och enligt vilket direktiv, internationellt åtagande eller

nationellt mål som förtecknandet har skett.

Ett område som tagits upp i förteckningen skall prioriteras i det fortsatta

skyddsarbetet.

28 §

Regeringen får förklara ett naturområde som särskilt skyddsområde om området

enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda

fåglar71, senast ändrat genom kommissionens direktiv 97/49/EG72 är särskilt

betydelsefullt för skyddet av sådana fåglar.

Regeringen får förklara ett naturområde som särskilt skyddsområde, om området

enligt direktiv 79/409/EEG är särskilt betydelsefullt för skyddet av vilda

fåglar.

Ett område som av Europeiska gemenskapernas kommission har utpekats som ett

område av intresse för gemenskapen skall av regeringen förklaras som särskilt

bevarandeområde enligt rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande

 av livsmiljöer samt vilda djur och växter73, senast ändrat genom rådets

direktiv 97/62/EG74.

Ett område som enligt artikel 4.4 i direktiv 92/43/EEG om bevarande av

livsmiljöer samt vilda djur och växter har valts ut som ett område av intresse

för gemenskapen skall av regeringen förklaras som särskilt bevarandeområde.

Regeringen får efter samråd med kommissionen upphäva en förklaring enligt första

 eller andra stycket, om områdets naturvärden inte längre motiverar en sådan

förklaring.

28 a §

Tillstånd krävs för att bedriva verksamheter eller vidta åtgärder som på ett

betydande sätt kan påverka miljön i ett naturområde som har förtecknats enligt

27 § första stycket 1 eller 2.

Tillstånd enligt första stycket krävs inte för verksamheter och åtgärder som

direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av

det berörda området.

28 b §

Tillstånd enligt 28 a § får lämnas endast om verksamheten eller åtgärden ensam

eller tillsammans med andra pågående eller planerade verksamheter eller åtgärder

 inte

1. kan skada den livsmiljö eller de livsmiljöer i området som avses att skyddas,

2. medför att den art eller de arter som avses att skyddas utsätts för en

störning som på ett betydande sätt kan försvåra bevarandet i området av arten

eller arterna.

29 §

För ett område som förklarats som särskilt skyddsområde eller särskilt

bevarandeområde får beslut om helt eller delvis upphävande av områdesskydd, om

dispens från skyddsföreskrifter eller om tillstånd enligt sådana föreskrifter

inte meddelas utan regeringens tillåtelse.

Trots bestämmelserna i 28 b § får tillstånd enligt 28 a § lämnas, om

 1. det saknas alternativa lösningar,

 2. verksamheten eller åtgärden måste genomföras av tvingande orsaker som

 har ett väsentligt allmänintresse och

 3. de åtgärder vidtas som behövs för att kompensera för förlorade

miljövärden så att syftet med att skydda det berörda området ändå kan

tillgodoses.

Detta gäller inte beslut om dispens eller tillstånd, om det är uppenbart att

verksamheten inte kommer att orsaka mer än obetydlig skada på områdets

naturvärden.

Ett beslut om tillstånd med stöd av första stycket får lämnas endast efter

regeringens tillåtelse.

29 a §

Om ett tillstånd lämnas efter regeringens tillåtelse enligt 29 §, är den som

ansökt om tillståndet skyldig att bekosta de kompensationsåtgärder som avses i

29 § första stycket 3.

Första stycket gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att kräva

att sökanden skall stå för kostnaderna. Vid avvägningen skall särskilt beaktas

det allmänintresse som avses i 29 § första stycket 2.

29 b §

Frågor om tillstånd enligt 28 a § prövas av länsstyrelsen i det län där det

berörda området finns.

För en verksamhet eller åtgärd som omfattas av tillståndsplikt eller

dispensprövning till följd av bestämmelserna i 9 kap. eller 11-15 kap. skall

dock frågan om tillstånd enligt 28 a § prövas av den myndighet som prövar den

andra tillståndsfrågan eller dispensen. Innan myndigheten meddelar sitt beslut,

skall den länsstyrelse som avses i första stycket beredas tillfälle att yttra

sig.

8 kap.

1 §

Föreskrifter om förbud att inom landet eller del av landet döda, skada eller

fånga vilt levande djur eller att ta bort eller skada sådana djurs ägg, rom

eller bon får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer. Sådana föreskrifter får meddelas, om det finns risk för att en vilt

levande djurart kan komma att försvinna eller utsättas för plundring eller om

det krävs för att uppfylla Sveriges internationella åtaganden om skydd av en

sådan art. Förbudet får dock inte gälla fall då ett sådant djur måste dödas,

skadas eller fångas till försvar mot angrepp på person eller värdefull egendom.

Föreskrifter om förbud att inom landet eller del av landet döda, skada, fånga

eller störa vilt levande djur eller att ta bort eller skada sådana djurs ägg,

rom eller bon eller att skada eller förstöra sådana djurs fortplantningsområden

och viloplatser får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer. Sådana föreskrifter får meddelas, om det finns risk för att en vilt

levande djurart kan komma att försvinna eller utsättas för plundring eller om

det krävs för att uppfylla Sveriges internationella åtaganden om skydd av en

sådan art. Förbudet får dock inte gälla fall då ett sådant djur måste dödas,

skadas eller fångas till försvar mot angrepp på person eller värdefull egendom.

Särskilda bestämmelser gäller om att döda eller fånga vilt levande djur av viss

art, när åtgärden är att hänföra till jakt eller fiske.

11 kap.

9 §

För vattenverksamhet krävs det tillstånd enligt denna balk, om inte något annat

följer av bestämmelserna i detta kapitel. Ansökan om tillstånd till

vattenverksamhet prövas av miljödomstolen. Ansökan om tillstånd till

markavvattning prövas dock av länsstyrelsen, om den inte skall prövas av

miljödomstolen enligt 7 kap. 19 och 20 §§ lagen (1998:812) med särskilda

bestämmelser om vattenverksamhet.

Den som vill bedriva vattenverksamhet får ansöka om tillstånd även om det inte

krävs tillstånd för verksamheten.

Bestämmelser om skyldighet att begära prövning innan en anläggning för

bortledande av grundvatten tas ur bruk finns i 23 §.

Oavsett vad som följer av 11-16, 19 och 23 §§, krävs tillstånd för en verksamhet

 eller åtgärd som avses i 7 kap. 28 a §. I den tillståndsfrågan skall vad som

anges i 7 kap. 28 b-29 b §§ iakttas.

12 kap.

1 §

Det krävs tillstånd av länsstyrelsen för täkt av berg, sten, grus, sand, lera,

jord, torv eller andra jordarter. För husbehov får dock markinnehavare vidta

sådana åtgärder utan tillstånd, om inte annat följer av föreskrifter som har

meddelats med stöd av andra stycket.

Det krävs tillstånd av länsstyrelsen för täkt av berg, sten, grus, sand, lera,

jord, torv eller andra jordarter. För husbehov får dock markinnehavare vidta

sådana åtgärder utan tillstånd, om inte annat följer av 7 kap. 28 a § eller

föreskrifter som har meddelats med stöd av andra stycket i denna paragraf.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att

åtgärder enligt första stycket för markinnehavarens husbehov inte får vidtas

utan tillstånd. Tillståndsplikt enligt detta stycke får föreskrivas om

åtgärderna kan antas motverka hushållningen av de i första stycket angivna

naturresurserna eller medföra en icke obetydlig skada på miljön.

Första och andra stycket gäller inte

1. åtgärder i vattenområden som kräver tillstånd enligt 11 kap.,

2. åtgärder som kräver tillstånd enligt lagen (1966:314) om kontinentalsockeln,

eller

3. täkt av torv som bearbetningskoncession har lämnats för enligt lagen

(1985:620) om vissa torvfyndigheter.

2 §

Vid prövningen av en ansökan om tillstånd till täkt skall behovet av det

material som kan utvinnas vägas mot de skador på djur- och växtlivet och på

miljön i övrigt som täkten kan befaras orsaka. Tillstånd får inte lämnas till en

 täkt som kan befaras försämra livsbetingelserna för någon djur- eller växtart

som är hotad, sällsynt eller i övrigt hänsynskrävande.

Vid prövningen av en ansökan om tillstånd till täkt skall behovet av det

material som kan utvinnas vägas mot de skador på djur- och växtlivet och på

miljön i övrigt som täkten kan befaras orsaka. Tillstånd får inte lämnas till en

 täkt som kan befaras försämra livsbetingelserna för någon djur- eller växtart

som är hotad, sällsynt eller i övrigt hänsynskrävande. Tillstånd får inte heller

 lämnas i strid mot 7 kap. 28 a-29 §§.

Vid prövning av en ansökan om tillstånd för täkt av matjord skall beaktas

behovet av brukningsbar jordbruksmark.

19 kap.

2 §

Om en förvaltningsmyndighet eller kommun finner att en verksamhet eller åtgärd

endast kan tillåtas enligt 2 kap. 9 § första stycket eller 10 § skall

förvaltningsmyndigheten eller kommunen med eget yttrande överlämna frågan till

regeringens avgörande. Detsamma gäller om regeringen skall pröva tillåtligheten

enligt 17 kap. 1 § eller om regeringen har förbehållit sig prövningen av

tillåtligheten enligt 17 kap. 3 §.

Om en förvaltningsmyndighet eller kommun finner att en verksamhet eller åtgärd

endast kan tillåtas enligt 2 kap. 9 § första stycket eller 10 § eller enligt 7

kap. 29 §, skall förvaltningsmyndigheten eller kommunen med eget yttrande

överlämna frågan till regeringens avgörande. Detsamma gäller om regeringen skall

 pröva tillåtligheten enligt 17 kap. 1 § eller om regeringen har förbehållit sig

 prövningen av tillåtligheten enligt 17 kap. 3 §.

Att det finns en skyldighet att underrätta regeringen om verksamhet enligt 17

kap. 3 § framgår av 17 kap. 5 §.

21 kap.

7 §

Om miljödomstolen finner att en verksamhet eller åtgärd endast kan tillåtas

enligt 2 kap. 9 § första stycket eller 10 §, skall miljödomstolen med eget

yttrande överlämna frågan till regeringens avgörande. Detsamma gäller om

regeringen skall pröva tillåtligheten enligt 17 kap. 1 § eller om regeringen har

 förbehållit sig prövningen av tillåtligheten enligt 17 kap. 3 §.

Om miljödomstolen finner att en verksamhet eller åtgärd endast kan tillåtas

enligt 2 kap. 9 § första stycket eller 10 § eller enligt 7 kap. 29 §, skall

miljödomstolen med eget yttrande överlämna frågan till regeringens avgörande.

Detsamma gäller om regeringen skall pröva tillåtligheten enligt 17 kap. 1 §

eller om regeringen har förbehållit sig prövningen av tillåtligheten enligt 17

kap. 3 §.

Om miljödomstolen finner att ett mål hos domstolen rör även ett annat allmänt

intresse av synnerlig vikt än sådant som avses i 1 kap. 1 §, skall domstolen med

 eget yttrande överlämna målet till regeringen. Detsamma gäller, om

Naturvårdsverket begär att målet av sådan anledning skall överlämnas till

regeringen. Är det fråga om en statlig myndighets beslut som rör Försvarsmakten,

 Fortifikationsverket, Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt

skall domstolen alltid med eget yttrande överlämna ärendet till regeringens

avgörande.

29 kap.

4 §

Den som med uppsåt eller av oaktsamhet påbörjar eller bedriver en verksamhet

eller vidtar någon annan åtgärd utan att ha inhämtat tillåtlighetsbeslut,

tillstånd, godkännande eller medgivande eller gjort en anmälan som föreskrivs i

denna balk eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av balken, döms för

otillåten miljöverksamhet till böter eller fängelse i högst två år.

Detsamma gäller den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot villkor som

meddelats i samband med tillåtlighetsbeslut, tillstånd, godkännande eller

dispens enligt denna balk eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd

av balken eller vid omprövning av sådana tillstånd eller villkor.

Till ansvar enligt första eller andra stycket döms inte om ansvar för gärningen

kan utdömas enligt 1 eller 2 §.

I fråga om en verksamhet eller åtgärd som omfattas av tillståndsplikt enligt 7

kap. 28 a § döms inte till ansvar enligt första stycket denna paragraf, om

tillstånd eller dispens för verksamheten eller åtgärden har lämnats till följd

av bestämmelserna i 9 eller 11-15 kap.

31 kap.

4 §

Fastighetsägaren har rätt till ersättning på grund av beslut som innebär att

mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en

fastighet avsevärt försvåras, om beslutet gäller

1. föreskrifter enligt 7 kap. 3 § om åtgärder och inskränkningar som rör

nationalparker,

2. föreskrifter enligt 7 kap. 5, 6 eller 9 § om åtgärder och inskränkningar som

rör naturreservat och kulturreservat,

3. förbud eller beslut att inte medge dispens enligt 7 kap. 11 § andra stycket

inom biotopskyddsområde,

4. föreskrifter enligt 7 kap. 22 § om åtgärder och inskränkningar som rör

vattenskyddsområden, eller

4. föreskrifter enligt 7 kap. 22 § om åtgärder och inskränkningar som rör

vattenskyddsområden,

5. skydd för vissa naturområden enligt 7 kap. 28 a-29 §§,

5. förelägganden eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket som rör viss

verksamhet.

6. förelägganden eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket som rör viss

verksamhet.

En föreskrift enligt 7 kap. 3 § om begränsning av rätten till jakt efter björn,

lo, varg, järv, älg eller örn medför inte rätt till ersättning.

5 §

Innebär ett beslut som avses i 4 § första stycket 1-4 att det krävs tillstånd

för en viss verksamhet eller åtgärd betalas ersättning endast om tillstånd

vägrats eller förenats med särskilda villkor.

Innebär ett beslut som avses i 4 § första stycket 1-5 att det krävs tillstånd

för en viss verksamhet eller åtgärd betalas ersättning endast om tillstånd

vägrats eller förenats med särskilda villkor.

Har förbud att vidta en åtgärd utan tillstånd meddelats enligt 7 kap. 24 § och

vägras tillstånd, gäller 4 § första stycket.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. För verksamheter som påbörjats före den 1 juli 2001 krävs inte tillstånd

enligt 7 kap. 28 a §.

Förslag till lag om ändring i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln

Härigenom föreskrivs att 3 a § lagen (1966:314) om kontinentalsockeln skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 a §75

Vid prövning av tillstånd att utforska kontinentalsockeln eller att utvinna

naturtillgångar från den tillämpas 2 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 §

miljöbalken.

Vid prövning av tillstånd att utforska kontinentalsockeln eller att utvinna

naturtillgångar från den tillämpas 2 kap., 5 kap. 3 §, 7 kap. 28 a-29 b §§ och

16 kap. 5 § miljöbalken.

Vid prövning av tillstånd att utvinna naturtillgångar från kontinentalsockeln

tillämpas dessutom 3 och 4 kap. miljöbalken.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd att genom

borrning eller sprängning utforska kontinentalsockeln eller att utvinna

naturtillgångar från den. I fråga om förfarandet, kraven på

miljökonsekvensbeskrivningar samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap.

miljöbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i rennäringslagen (1971:437)

Härigenom föreskrivs att 65 a § rennäringslagen (1971:437)76 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

65 a §77

Rennäringen skall bedrivas med bevarande av naturbetesmarkernas långsiktiga

produktionsförmåga så att dessa ger en uthålligt god avkastning samtidigt som

den biologiska mångfalden behålls.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

 om den hänsyn som vid renskötsel skall tas till naturvårdens och

kulturmiljövårdens intressen. Föreskrifterna får dock inte vara så ingripande

att pågående markanvändning avsevärt försvåras.

Bestämmelser om tillstånd för vissa verksamheter eller åtgärder finns i 7 kap.

28 a-29 §§ miljöbalken. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

får meddela de föreskrifter som i övrigt behövs om den hänsyn som vid renskötsel

 skall tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen. Föreskrifterna

får dock inte vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras.

Länsstyrelsen får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att

föreskrifter som har meddelats med stöd av andra stycket skall efterlevas.

Föreläggande eller förbud får meddelas först sedan det har visat sig att

länsstyrelsens råd inte har följts. I brådskande fall eller när det annars finns

 särskilda skäl, får länsstyrelsen dock omedelbart meddela förelägganden eller

förbud.

I beslut om föreläggande eller förbud får länsstyrelsen sätta ut vite.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

Härigenom föreskrivs att 8 § ledningsrättslagen (1973:1144) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §78

Inom område med detaljplan, fastighetsplan eller områdesbestämmelser får en

ledningsrätt inte upplåtas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet

med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser

göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för marks

bebyggande eller användning än som avses i första stycket, skall ledningsrätt

upplåtas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet. Att därvid

regeringens tillåtelse behövs i vissa fall följer av 7 kap. 29 § miljöbalken.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet. Vid

prövningen skall 7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken iakttas.

En kommunal myndighets beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas

genom besvär hos länsstyrelsen.

Länsstyrelsens beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas genom

besvär hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

Härigenom föreskrivs att 9 § anläggningslagen (1973:1149)79 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §80

Inom område med detaljplan, fastighetsplan eller områdesbestämmelser får en

gemensamhetsanläggning inte inrättas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om

 syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre

avvikelser göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för marks

bebyggande eller användning än som avses i första stycket, skall anläggning

inrättas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet. Att därvid

regeringens tillåtelse behövs i vissa fall följer av 7 kap. 29 § miljöbalken.

Om det finns särskilda skäl, får på begäran av lantmäterimyndigheten medges

undantag från bestämmelser som avses i andra stycket. Frågor om undantag prövas

av länsstyrelsen eller efter dess förordnande av kommunal myndighet. Vid

prövningen skall 7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken iakttas.

En kommunal myndighets beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas

genom besvär hos länsstyrelsen.

Länsstyrelsens beslut i fråga som avses i tredje stycket får överklagas genom

besvär hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i skogsvårdslagen (1979:429)

Härigenom föreskrivs att 4 § skogsvårdslagen (1979:429)81 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §82

Bestämmelser i denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall

inte tillämpas i den mån vad där sägs strider mot 7 kap. 11 § andra stycket

miljöbalken eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 eller 8 kap.

samma balk eller med stöd av annan lag.

Bestämmelser i denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall

inte tillämpas i den mån vad där sägs strider mot 7 kap. 11 § andra stycket

eller 28 a-29 b §§ miljöbalken eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd

 av 7 eller 8 kap. samma balk eller med stöd av annan lag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet

Härigenom föreskrivs att 5 b § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet83 skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 b §84

Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall 2 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5

§ miljöbalken tillämpas.

Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall 2 kap., 5 kap. 3 §, 7 kap. 28

a-29 b §§ och 16 kap. 5 § miljöbalken tillämpas.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd att uppföra,

inneha eller driva en kärnteknisk anläggning. Regeringen eller den myndighet som

 regeringen bestämmer får föreskriva att det i andra ärenden om tillstånd enligt

 denna lag skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning.

När det gäller förfarandet för att upprätta miljökonsekvensbeskrivningen och

kraven på denna samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. miljöbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs att 14 kap. 8 § plan- och bygglagen (1987:10) 85 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap.

8 §86

Ägare och innehavare av särskild rätt till fastigheter har rätt till ersättning

av kommunen, om skada uppkommer till följd av att

1. bygglov vägras till att ersätta en riven eller genom olyckshändelse förstörd

byggnad med en i huvudsak likadan byggnad och ansökan om bygglov har gjorts inom

 fem år från det att byggnaden revs eller förstördes,

2. rivningsförbud meddelas i detaljplan eller områdesbestämmelser eller

rivningslov vägras med stöd av 8 kap. 16 § 2 eller 3,

3. skyddsbestämmelser meddelas i en detaljplan enligt 5 kap. 7 § första stycket

4 eller 6 eller i områdesbestämmelser enligt 5 kap. 16 § 4 eller 5,

4. bestämmelser om vegetation samt markytans utformning och höjdläge inom sådana

 områden som avses i 8 kap. 9 § tredje stycket meddelas i områdesbestämmelser,

5. marklov vägras med stöd av 8 kap. 18 § första stycket 2 eller 3.

Rätt till ersättning föreligger i fall som avses i första stycket 1, om

byggnaden förstörts genom olyckshändelse. I övriga fall som avses i första

stycket 1 och i fall som avses i första stycket 2 föreligger rätt till

ersättning, om skadan är betydande i förhållande till värdet av berörd del av

fastigheten. I fall som avses i första stycket 3-5 föreligger rätt till

ersättning, om skadan medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom

 berörd del av fastigheten.

Medför beslut som avses i första stycket att synnerligt men uppkommer vid

användningen av fastigheten, är kommunen skyldig att lösa fastigheten, om ägaren

 begär det.

Vid tillämpningen av andra och tredje styckena skall även beaktas andra beslut

som avses i första stycket samt beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m., 7 kap. 3, 5, 6, 9, 22 eller 24 § miljöbalken, förbud enligt 7

 kap. 11 § andra stycket samt föreläggande eller förbud enligt 12 kap. 6 §

fjärde stycket samma balk och beslut enligt 18 § skogsvårdslagen (1979:429),

under förutsättning att besluten meddelats inom tio år före det senaste

beslutet. Dessutom skall beaktas sådan inverkan av hänsynstaganden enligt 30 §

skogsvårdslagen som i särskilda fall har inträtt inom samma tid. Har talan eller

 rätt till ersättning eller inlösen med anledning av nyss angivna beslut

förlorats på grund av bestämmelserna i 15 kap. 4 § eller motsvarande

bestämmelser i miljöbalken eller lagen om kulturminnen m.m., utgör detta

förhållande inte något hinder mot att beslutet beaktas.

Vid tillämpningen av andra och tredje styckena skall även beaktas andra beslut

som avses i första stycket samt beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m., 7 kap. 3, 5, 6, 9, 22 eller 24 § miljöbalken, förbud enligt 7

 kap. 11 § andra stycket eller 28 b-29 a §§ samma balk samt föreläggande eller

förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket samma balk och beslut enligt 18 §

skogsvårdslagen (1979:429), under förutsättning att besluten meddelats inom tio

år före det senaste beslutet. Dessutom skall beaktas sådan inverkan av

hänsynstaganden enligt 30 § skogsvårdslagen som i särskilda fall har inträtt

inom samma tid. Har talan eller rätt till ersättning eller inlösen med anledning

 av nyss angivna beslut förlorats på grund av bestämmelserna i 15 kap. 4 § eller

 motsvarande bestämmelser i miljöbalken eller lagen om kulturminnen m.m., utgör

detta förhållande inte något hinder mot att beslutet beaktas.

Har kommunen efter föreläggande enligt 12 kap. 6 § beslutat om rivningsförbud

eller skyddsbestämmelser som avses i första stycket 2 eller 3 för att tillgodose

 ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. miljöbalken, är staten skyldig att

ersätta kommunen dess kostnader för ersättning eller inlösen. I fall som avses i

 första stycket 4 och 5 är ägaren till den anläggning för vilken skydds- eller

säkerhetsområdet har beslutats skyldig att ersätta kommunen dess kostnader för

ersättning eller inlösen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)

Härigenom föreskrivs att 1 och 5 §§ jaktlagen (1987:259) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §87

Denna lag gäller viltvården, rätten till jakt och jaktens bedrivande inom

svenskt territorium samt frågor som har samband därmed.

Lagen gäller också i de fall som anges särskilt

1. inom Sveriges ekonomiska zon,

2. beträffande jakt från svenskt fartyg på det fria havet utanför den ekonomiska

 zonen,

3. beträffande jakt från svenskt luftfartyg över det fria havet utanför den

ekonomiska zonen.

Utöver bestämmelserna i denna lag gäller föreskrifter i andra författningar i

fråga om skyddet och vården av viltet.

Utöver bestämmelserna i denna lag gäller föreskrifter i andra författningar i

fråga om skyddet och vården av viltet. Bestämmelser om att tillstånd krävs för

vissa verksamheter och åtgärder finns i 7 kap. 28 a-29 §§ miljöbalken.

5 §88

Var och en skall visa viltet hänsyn. Idrottstävlingar och annan liknande

friluftsverksamhet i marker där det finns vilt skall genomföras så att viltet

störs i så liten utsträckning som möjligt.

Viltet får inte ofredas och inte heller förföljas annat än vid jakt. Förbudet

hindrar dock inte att lämpliga åtgärder vidtas av markinnehavaren i syfte att

motverka skador av vilt, om sådana skador inte kan motverkas på annat

tillfredsställande sätt.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare

föreskrifter om förbudet att ofreda viltet och om villkoren för att trots

förbudet vidta åtgärder som avses i andra stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i minerallagen (1991:45)

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 6 § minerallagen (1991:45) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

6 §89

Undersökningsarbete får inte äga rum inom nationalpark eller område som en

statlig myndighet hos regeringen har begärt skall avsättas till nationalpark

eller i strid med föreskrifter som har meddelats för natur- eller kulturreservat

 med stöd av 7 kap. miljöbalken.

I fråga om undersökningsarbete skall bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 b §§

miljöbalken iakttas. Vidare gäller att undersökningsarbete inte får äga rum inom

 nationalpark eller område som en statlig myndighet hos regeringen har begärt

skall avsättas till nationalpark eller i strid med föreskrifter som har

meddelats för natur- eller kulturreservat med stöd av 7 kap. miljöbalken.

Undersökningsarbete får inte heller, utan medgivande av länsstyrelsen, äga rum

inom

1. befästningsområde och sådant område utanför detta som regeringen bestämmer,

2. kyrkogård och annan begravningsplats,

3. område som avses i 4 kap. 5 § miljöbalken.

Ett medgivande enligt andra stycket 3 skall förenas med de villkor som är

nödvändiga för att förhindra att påtaglig skada uppkommer för områdets natur-

och kulturvärden. Länsstyrelsen får även i övrigt förena ett medgivande enligt

andra stycket med villkor.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i fiskelagen (1993:787)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 § fiskelagen (1993:787) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §90

Denna lag skall inte tillämpas i den mån den strider mot föreskrifter om Torne

älvs fiskeområde eller föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 eller 8 kap.

 miljöbalken.

Denna lag skall inte tillämpas i den mån den strider mot föreskrifter om Torne

älvs fiskeområde, mot bestämmelserna om skydd för vissa naturområden i 7 kap. 28

 a-29 b §§ miljöbalken eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 7

eller 8 kap. miljöbalken.

Om samernas rätt till fiske i vissa delar av landet och om fiskevårdsområden

gäller särskilda bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om

vattenverksamhet

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 13 § lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser

 om vattenverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

13 §

Miljödomstolen kan fastställa ändrade eller nya bestämmelser om innehållande och

 tappning av vatten efter ansökan av annan än tillståndshavaren, om han vill

utnyttja vattenkraften i sitt strömfall bättre, eller efter ansökan av en kommun

 eller ett vattenförbund som vill tillgodose den allmänna miljövården eller

hälsovården eller främja fisket. Till förmån för allmänna farleder, allmänna

hamnar, bevattnings- och markavvattningssamfälligheter samt avloppsföretag kan

sådana bestämmelser fastställas på ansökan av huvudmannen.

Vid prövning enligt första stycket skall bestämmelserna om skydd för vissa

naturområden i 7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken iakttas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2001-03-05

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 15 februari 2001 (Miljödepartementet) har regeringen

 beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i miljöbalken,

2. lag om ändring i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln,

3. lag om ändring i rennäringslagen (1971:437),

4. lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144),

5. lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149),

6. lag om ändring i skogsvårdslagen (1979:429),

7. lag om ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet,

8. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

9. lag om ändring i jaktlagen (1987:259),

10. lag om ändring i minerallagen (1991:45),

11. lag om ändring i fiskelagen (1993:787),

12. lag om ändring i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om

vattenverksamhet.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementsrådet Egon Abresparr.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i miljöbalken

Rubriken närmast före 7 kap. 27 §

Rubriken - Skydd för vissa naturområden - är intetsägande, främst med hänsyn

till tidigare rubriker i kapitlet som utpekar andra naturområden som skyddade.

Lagrådet föreslår rubriken "Särskilda skyddade områden".

7 kap. 27 §

I författningskommentaren till paragrafen anges att regeringens avsikt är att i

en förordning meddela de föreskrifter om tidpunkten för förtecknandet som behövs

 för att direktivens krav skall uppfyllas. Vid föredragningen inför Lagrådet har

 upplysts att bestämmelserna i första stycket är avsedda att innefatta bl.a. en

rätt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att besluta

dylika föreskrifter. Lagrådet vill här betona att den kompetens eller snarare

det åläggande som anges i första stycket blott innefattar åtgärden att "föra en

förteckning över" vissa slags naturområden. Om de föreskrifter som avses skola

upptagas i en förordning förutsätter förekomsten av ett bemyndigande, fyller

bestämmelserna i första stycket inte denna uppgift.

7 kap. 29 a §

Den skyldighet att bekosta kompensationsåtgärder som föreskrivs i första stycket

 bör rimligen avse sådana åtgärder som är nödvändiga i det konkreta fallet.

Eftersom kravet på åtgärdernas vidtagande är knutet som ett villkor till

tillståndsbeslutet, bör i beslutet preciseras vilka åtgärder det är fråga om. I

paragrafen bör detta komma till uttryck på så sätt att orden "som avses i 29 §

första stycket 3" byts ut mot orden "som anges i beslutet om tillstånd".

11 kap. 9 §

I det föreslagna nya fjärde stycket anges att tillstånd krävs oavsett bl.a. vad

som följer av 11 kap. 16 § miljöbalken. I det lagrummets andra stycke anges att

eljest tillståndspliktiga åtgärder får vidtas i nödsituationer - t.ex. ett

förestående dammbrott - utan att tillstånd erhållits; ansökan om godkännande

skall sedan göras snarast möjligt. På samma sätt får enligt lagrummets första

stycke vissa ändrings- eller lagningsarbeten som är nödvändiga till följd av en

skada eller för att förebygga en skada utföras utan tillstånd men med

efterföljande ansökan om godkännande.

Direktiven synes inte utesluta att brådskande, eljest otillåtna åtgärder vidtas

i nödsituationer (jfr artikel 16.1 art- och habitatdirektivet och artikel 9.1

fågeldirektivet), och den till synes orimliga regleringen av sådana situationer

i det remitterade förslaget framstår inte som erforderlig för att säkerställa

att direktiven genomförs korrekt. Lagrådet förordar att hänvisningen till 11

kap. 16 § utgår.

Det föreslagna styckets andra mening synes kunna undvaras.

31 kap. 4 §

Godtas Lagrådets förslag beträffande rubriken närmast före 7 kap. 27 § bör den

nya punkten 5 ges lydelsen: "skydd enligt 7 kap. 28 a-29 b §§," möjligen med

tillägget (skydd) "för särskilda områden".

Följdlagstiftning

Som framgår av vad som anförts under 4 kap. 8 § förslaget till lag om ändring i

miljöbalken är avsikten att ett tillstånd enligt 7 kap. 28 a § i balken skall

föreligga innan en åtgärd som förutsätter sådant tillstånd vidtas enligt annan

lagstiftning. I lagförslagen har emellertid ofta använts uttryck - såsom "vid

prövning av tillstånd att utforska kontinentalsockeln -:-:- tillämpas -:-:- 7

kap. 28 a-29 b §§ -:-:- miljöbalken" - vilka direkt leder tanken till att det är

 den myndighet som tillämpar den särskilda lagen som också skall iaktta

miljöbalkens bestämmelser. Vad som behövs är endast en erinran om att ett

eventuellt behövligt tillstånd enligt 7 kap. 28 a § miljöbalken skall föreligga

innan en verksamhet eller en åtgärd tillåts enligt den särskilda lagen. En sådan

 erinran kan ges lydelsen: "Bestämmelser om att tillstånd krävs för vissa

verksamheter och åtgärder finns i 7 kap. 28 a-29 b §§ miljöbalken."

En sådan bestämmelse bör lämpligen placeras i ett särskilt stycke. Därvid kan

också andra stycken i samma paragraf eller andra lagrum behöva ändras så att

inte hänvisningar sker till fel stycke i de ändrade paragraferna. Lagrådet

påpekar i det följande en sådan ändring men en genomgång av berörda hänvisningar

 måste göras i Regeringskansliet.

Förslaget till lag om ändring i lagen om kontinentalsockeln

3 a §

Den föreslagna ändringen bör utgå och den av Lagrådet under rubriken

Följdlagstiftning förordade bestämmelsen bör placeras som ett nytt andra stycke

i paragrafen.

Förslaget till lag om ändring i rennäringslagen

65 a §

Den föreslagna första meningen i andra stycket bör utgå och den av Lagrådet

under rubriken Följdlagstiftning förordade bestämmelsen - som är nära nog

likalydande - bör placeras som ett nytt tredje stycke i paragrafen.

Förslaget till lag om ändring i ledningsrättslagen

8 §

Sista meningen i tredje stycket bör utgå och den av Lagrådet under rubriken

Följdlagstiftning förordade bestämmelsen bör placeras som ett nytt fjärde stycke

 i paragrafen.

Förslaget till lag om ändring i anläggningslagen

9 §

Sista meningen i tredje stycket bör utgå och den av Lagrådet under rubriken

Följdlagstiftning förordade bestämmelsen bör placeras som ett nytt fjärde stycke

 i paragrafen.

Förslaget till lag om ändring i skogsvårdslagen

4 §

Den föreslagna ändringen bör utgå och den av Lagrådet under rubriken

Följdlagstiftning förordade bestämmelsen bör placeras som ett nytt andra stycke

i paragrafen.

Förslaget till lag om ändring i lagen om kärnteknisk verksamhet

5 b §

Den föreslagna ändringen bör utgå och den av Lagrådet under rubriken

Följdlagstiftning förordade bestämmelsen bör placeras som ett nytt andra stycke

i paragrafen.

Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen

14 kap. 8 §

I fjärde stycket omtalas "förbud" enligt olika lagrum i 7 och 12 kap.

miljöbalken. Det rör sig emellertid här inte uttryckligen om förbud utan

beträffande 7 kap. om icke meddelade tillstånd och beträffande 12 kap.

synbarligen om icke meddelade dispenser. Detta bör komma till uttryck i

lagtexten, som i detta hänseende förslagsvis kan formuleras så: "... beslut som

innebär att tillstånd enligt 7 kap. 11 § andra stycket eller 28 b-29 a §§ samma

balk inte meddelas, föreläggande eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket

samma balk eller beslut som innebär att dispens enligt samma lagrum inte

meddelas, samt beslut enligt 18 § skogsvårdslagen, allt under förutsättning ..."

Förslaget till lag om ändring i jaktlagen

1 §

Andra meningen i tredje stycket, som överensstämmer med den av Lagrådet under

rubriken Följdlagstiftning förordade bestämmelsen, bör placeras som ett nytt

fjärde stycke i paragrafen.

5 §

Ordet "närmare" bör strykas i konstruktionen "får meddela närmare föreskrifter",

 eftersom det inte är fråga om några verkställighetsföreskrifter. Om så hade

varit fallet skulle det inte krävas något bemyndigande i lagen.

Förslaget till lag om ändring i minerallagen

3 kap. 6 §

Den föreslagna ändringen bör utgå och den av Lagrådet under rubriken

Följdlagstiftning förordade bestämmelsen bör placeras som ett nytt andra stycke

i paragrafen. Därvid måste hänvisningen i nuvarande tredje stycket ändras.

Förslaget till lag om ändring i fiskelagen

1 kap. 3 §

Den föreslagna ändringen bör utgå och den av Lagrådet under rubriken

Följdlagstiftning förordade bestämmelsen bör placeras som ett nytt andra stycke

i paragrafen.

Förslaget till lag om ändring i lagen med särskilda bestämmelser om

vattenverksamhet

7 kap. 13 §

Det föreslagna andra stycket bör ersättas av den av Lagrådet under rubriken

Följdlagstiftning förordade bestämmelsen.

Miljödepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2001

Närvarande: statsråden Hjelm-Wallén, ordförande,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition Skyddet för vissa djur- och växtarter och deras

livsmiljöer

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som inför, ändrar, upp-häver eller upprepar ett

normgivnings-bemyndigande

Celexnummer för bakomliggande EG-regler

Lag om ändring i miljöbalken

6 kap. 1 §, 7 kap. 27 och 28 §§, 8 kap. 1 §, 12 kap. 1 §

31979L0409, 31992L0043

Lag om ändring i rennäringslagen (1971:437)

65 a §

Lag om ändring i jaktlagen (1987:259)

5 §

1 Jfr rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer

samt vilda djur och växter (EGT L 206, 22.7.1992, s. 7, Celex 31992L0043),

senast ändrat genom direktiv 97/62/EG (EGT L 305, 8.11.1997, s. 42, Celex

31997L0062), och rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av

vilda fåglar (EGT L 103, 25.4.1979, s. 1, Celex 31979L0409), senast ändrat genom

 direktiv 97/49/EG (EGT L 223, 13.8.1997, s. 9, Celex 31997L0049).

2 Senaste lydelse 1999:385.

3 EGT L 103, 25.4.1979, s. 1 (Celex 31979L0409).

4 EGT L 223, 13.8.1997, s. 9 (Celex 31997L0049).

5 EGT L 206, 22.7.1992, s. 7 (Celex 31992L0043).

6 EGT L 305, 8.11.1997, s. 42 (Celex 31997L0062).

7 EGT L 103, 25.4.1979, s. 1 (Celex 31979L0409).

8 EGT L 223, 13.8.1997, s. 9 (Celex 31997L0049).

9 EGT L 206, 22.7.1992, s. 7 (Celex 31992L0043).

10 EGT L 305, 8.11.1997, s. 42 (Celex 31997L0062).

11 Senaste lydelse 1998:819.

12 Lagen omtryckt 1993:36.

13 Senaste lydelse 1996:1553.

14 Senaste lydelse 1998:830.

15 Lagen omtryckt 1992:1148.

16 Senaste lydelse 1998:833.

17 Lagen omtryckt 1993:553.

18 Senaste lydelse 1998:821.

19 Lagen omtryckt 1992:1536.

20 Senaste lydelse 1998:827.

21 Lagen omtryckt 1992:1769.

22 Senaste lydelse 1998:839.

23 Senaste lydelse 1994:1820.

24 Senaste lydelse 1997:343.

25 Senaste lydelse 1998:945.

26 Senaste lydelse 1998:848.

27 Direktivets bilagor har utelämnats.

28 EGT nr C 247, 21.9.1988, s. 3, EGT nr C 195, 3.8.1990, s. 1.

29 EGT nr C 75, 20.3.1991, s. 12.

30 EGT nr C 31, 6.2.1991, s. 25.

31 EGT nr C 328, 7.12.1987, s. 1.

32 EGT nr L 103, 25.4.1979, s. 1. Direktivet är senast ändrat genom direktiv

91/244/EEG (EGT nr L 115, 8.5.1991, s. 41).

33 Direktivets bilagor har utelämnats.

34 EGT nr C 24, 1.2.1977, s. 3 och EGT nr C 201, 23.8.1977, s. 2.

35 EGT nr C 163, 11.7.1977, s. 28.

36 EGT nr C 152, 29.6.1977, s. 3.

37 EGT nr C 112, 20.12.1973, s. 40.

38 EGT nr C 139, 13.6.1977, s. 1.

39 Lagen omtryckt 1986:166.

40 Senaste lydelse 1998:818.

41 Senaste lydelse 1998:819.

42 Lagen omtryckt 1993:36.

43 Senaste lydelse 1996:1553.

44 Senaste lydelse 1998:832.

45 Senaste lydelse 1998:830.

46 Lagen omtryckt 1992:1148.

47 Senaste lydelse 1998:833.

48 Senaste lydelse 1998:826.

49 Lagen omtryckt 1993:553.

50 Senaste lydelse 1998:821.

51 Senaste lydelse 1998:868.

52 Lagen omtryckt 1992:1536.

53 Senaste lydelse 1998:827.

54 Senaste lydelse 1998:825.

55 Lagen omtryckt 1992:1769.

56 Senaste lydelse 1998:839.

57 Senaste lydelse 1998:839.

58 Senaste lydelse 1998:839.

59 Senaste lydelse 1998:839.

60 Senaste lydelse 1994:1820.

61 Senaste lydelse 1997:343.

62 Senaste lydelse 1998:845.

63 Senaste lydelse 1998:848.

64 Senaste lydelse 1998:850.

65 Senaste lydelse 1998:854.

66 Senaste lydelse 1999:385.

67 EGT L 103, 25.4.1979, s. 1 (Celex 31979L0409).

68 EGT L 223, 13.8.1997, s. 9 (Celex 31997L0049).

69 EGT L 206, 22.7.1992, s. 7 (Celex 31992L0043).

70 EGT L 305, 8.11.1997, s. 42 (Celex 31997L0062).

71 EGT L 103, 25.4.1979, s. 1 (Celex 31979L0409).

72 EGT L 223, 13.8.1997, s. 9 (Celex 31997L0049).

73 EGT L 206, 22.7.1992, s. 7 (Celex 31992L0043).

74 EGT L 305, 8.11.1997, s. 42 (Celex 31997L0062).

75 Senaste lydelse 1998:819.

76 Lagen omtryckt 1993:36.

77 Senaste lydelse 1996:1553.

78 Senaste lydelse 1998:830.

79 Lagen omtryckt 1992:1148.

80 Senaste lydelse 1998:833.

81 Lagen omtryckt 1993:553.

82 Senaste lydelse 1998:821.

83 Lagen omtryckt 1992:1536.

84 Senaste lydelse 1998:827.

85 Lagen omtryckt 1992:1769.

86 Senaste lydelse 1998:839.

87 Senaste lydelse 1994:1820.

88 Senaste lydelse 1997:343.

89 Senaste lydelse 1998:945.

90 Senaste lydelse 1998:848.

Prop. 2000/01:111

22

1

Prop. 2000/01:111

Bilaga 1

Prop. 2001/02:00

Bilaga 2

Prop. 2000/01:111

Bilaga 2

Prop. 2000/01:111

Bilaga 3

Prop. 2001/02:00

Bilaga 3

Prop. 2000/01:111

Bilaga 4

Prop. 2000/01:111

Bilaga 5

Prop. 2000/01:111

Bilaga 6

Prop. 2000/01:111

Bilaga 7

Prop. 2001/02:111