Regeringens skrivelse

1999/2000:110

Redogörelse för den svenska exportkontrollpolitiken Skr.

och exporten av krigsmateriel år 1999 1999/2000:110

________________________________________________________

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 23 mars 2000

Lena Hjelm-Wallén

Leif[REDACTED_EFTERNAMN]

(Utrikesdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse för den svenska exporten av

krigsmateriel under år 1999. I korthet redovisas även viktigare skeenden på

exportkontrollområdet. Nytt för i år är information om Sveriges deltagande

i multilaterala exportkontrollarrangemang för kontroll av produkter med

dubbla användningsområden. Vidare beskrivs översiktligt det regelverk som

tillämpas inom området.

Innehållsförteckning

Skrivelse

Den svenska exportkontrollpolitiken

och exporten av krigsmateriel år 1999

1 Inledning 4

Avdelning I Exportkontroll och export av krigsmateriel

2 Krigsmaterielexporten år 1999 6

3 Lagen om krigsmateriel 7

4 Riktlinjerna för krigsmaterielexport 8

5 Utredning om reglerna för följdleveranser ..10

6 Inspektionen för strategiska produkter (ISP) 10

7 Exportkontrollrådet (EKR) 12

8 Det teknisk-vetenskapliga rådet (TVR) 13

9 Informationsverksamhet avseende exportkontroll..................... ..13

10 FN-registret och annan internationell rapportering om

 vapenöverföringar 14

11 Samarbetet inom EU på exportkontrollområdet 15

12 Internationella vapenembargon 16

13 Internationella ansträngningar för att förebygga och bekämpa

 destabiliserande ansamlingar och okontrollerad spridning

 av lätta vapen 17

14 Försvarsindustrin och internationellt samarbete på krigs-

 materielområdet 18

15 Utvecklingen av internationell handel med krigsmateriel 19

Avdelning II Exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden

16 Internationellt samarbete om exportkontroll 20

17 Lagen om strategiska produkter 26

18 Kryptografi 29

Bilaga 1 Svensk krigsmaterielexport år 1999

1 Bakgrund 31

2 Beviljade utförseltillstånd 31

3 Faktiska leveranser 32

4 Geografisk fördelning 35

5 Upplåtelse av tillverkningsrätt, samarbete m.m 39

6 Militärt inriktad utbildning 39

7 Redovisning av ägande i utländska rättssubjekt 39

8 De exporterande företagen 40

9 Utvecklingen av de krigsmaterielproducerande företagens

 sysselsättning m.m. 40

Bilaga 2 Svenska riktlinjer för krigsmaterielexport och annan

 utlandssamverkan 41

Bilaga 3 EU:s uppförandekod för vapenexport 43

Bilaga 4 Exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden

 år 1999 54

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 mars 2000 57

Den svenska exporten av krigsmateriel och

produkter med dubbla användningsområden år 1999

1 Inledning

Årets skrivelse till Riksdagen innehåller en utökad redovisning av den

kontroll av produkter med dubbla användningsområden som utövas med

stöd av lagen (1998:397) om strategiska produkter. Den sedvanliga

redovisningen av krigsmaterielexporten återfinns i skrivelsens första

avdelning samt i Bilaga 1. Redovisningen av kontrollen över produkter med

dubbla användningsområden återfinns i en ny andra avdelning samt i Bilaga

4.

 Krigsmaterielexportkontrollen är traditionellt en nationell angelägenhet

som grundas på nationellt fastställda regler, även om inslaget av

internationell dialog ökat under senare år framförallt inom ramen för EU-

samarbetet. Kontrollen av produkter med dubbla användningsområden

bygger i grunden på internationella överenskommelser. Tonvikten i det nya

andra avsnittet ligger därför detta första år på en beskrivning av det

internationella samarbetets framväxt och syften, liksom på den svenska

lagstiftningens utformning som konsekvens därav.

 På krigsmaterielområdet präglas skeendet alltjämt av den europeiska

försvarsindustrins rationalisering. De senaste åren har en rad

gränsöverskridande sammanslagningar och samarbeten ägt rum som

minskat försvarsindustrins karaktär av intern nationell angelägenhet. Denna

utveckling förväntas fortsätta. Bakgrunden står bl.a. att finna i det kalla

krigets slut, som medfört en förändrad hotbild och minskade ekonomiska

ramar för försvarsmaterielanskaffning i de flesta länder. Krympande

resurser och kraftigt stigande utvecklingskostnader för varje ny generation

materiel har medfört en insikt i de flesta europeiska länder med en

försvarsindustri av någon betydenhet att renodlat nationella försvars-

industrier av ekonomiska skäl inte längre går att upprätthålla.

 Utvecklingen går överallt mot nedskärningar och omstruktureringar av

nationella försvarsindustrier. Den amerikanska industrin kan generellt sett

sägas ligga före sina europeiska motsvarigheter i denna utveckling. Olika

initiativ har därför tagits av såväl EU-kommissionen som enskilda

regeringar i ett försök att påskynda och underlätta en omstrukturerings-

process i Europa. Målsättningen är att skapa en försvarsindustri på

europeisk nivå som kan hävda sig i konkurrens med den hårt rationaliserade

och storskaliga amerikanska.

 Den svenska synen på utvecklingen tydliggjordes i 1996 års försvarsbeslut

(jfr prop. 1995/96:12 och 1996/97:4) och i propositionen Det nya försvaret

(prop. 1999/2000:30). Svensk försvarsindustri har uppmanats att gå ut och

söka stärkt internationellt samarbete. Även om en inhemsk försvarsindustri

inte längre kan upprätthållas på samma sätt som tidigare av de skäl som

beskrevs ovan är det av vikt för Sverige att bibehålla kvalificerad teknisk

kompetens på området och att säkerställa en betryggande

materielförsörjning som en förutsättning för att vi ska kunna upprätthålla

vår militära alliansfrihet. Den svenska försvarsindustrins fortbestånd som

del av en större europeisk industri innebär att det tidigare oberoendet byts

mot ömsesidiga beroenden som bedöms ge goda förutsättningar att säkra

materielleveranser till det svenska försvaret vid behov. Vidare torde en

omstrukturering på europeisk nivå underlätta en minskning av rådande

överkapacitet inom europeisk försvarsindustri, vilket i sin tur minskar

trycket att exportera för att kompensera bortfallet av lokala beställningar.

Detta bedömer regeringen vara en i sig eftersträvansvärd effekt.

 Sverige har under 1999 deltagit i det s.k. Letter of Intent (LOI) initiativet

som undertecknades av försvarsministrarna i Frankrike, Italien Spanien,

Storbritannien, Sverige och Tyskland i juli 1998. Detta arbete syftar till att

identifiera och vidta åtgärder för att underlätta försvarsindustrins

omstrukturering. Bland de områden som diskuteras återfinns

exportkontrollprocedurer. Detta arbete redovisas mer utförligt i skrivelsens

avsnitt 14. Arbetet inom ramen för den gemensamma uppförandekod för

vapenexport som Europeiska unionen antog den 8 juni 1998 har också

fortsatt under 1999 och redovisas i skrivelsens avsnitt 11. Båda aktiviteter är

exempel på processer som över tiden kommer att leda till ett gradvis

närmande mellan EU-ländernas politik på exportkontrollområdet och en

ökad grad av restriktivitet och ansvarstagande i Europa som helhet.

 Sverige deltar aktivt i det internationella samarbetet i ett flertal

internationella fora för att främja en ansvarsfull exportpolitik, effektiva

exportkontrollprocedurer, och ökad öppenhet på området. Stor vikt fästs vid

de internationella ansträngningar som pågår för att förebygga och bekämpa

destabiliserande ansamlingar och okontrollerad spridning av lätta vapen, bl.a.

inför den FN-konferens som ska hållas år 2001. I linje med den svenska

regeringens strävan att motverka korruption har regeringen vidare initierat

ett samarbete med Transparency International och gemensamt genomfört ett

seminarium om korruption inom handeln med krigsmateriel.

 Vad gäller kontrollen av produkter med dubbla användningsområden

karakteriseras skeendet av en strävan att systematiskt förstärka det

samarbete som grundlagts i en serie exportkontrollarrangemang. Av störst

praktisk betydelse är det informationsutbyte som äger rum löpande i de

olika exportkontrollarrangemangen. Detta utbyte ger

exportkontrollmyndigheterna möjlighet att skilja legitim civil handel från

sådan anskaffning som ytterst syftar till att stödja program för utveckling

eller tillverkning av massförstörelsevapen, eller andra destabiliserande

militära ändamål. EU:s rådsförordning om produkter med dubbla

användningsområden, som uppställer bindande regler för medlemsstaternas

tillämpning av exportkontrollarrangemangens förpliktelser, var under 1999

under omförhandling. Detta arbete kommer sannolikt att slutföras under år

2000.

Avdelning I Exportkontroll och export av krigsmateriel

2 Krigsmaterielexporten år 1999

Regeringen har varje år sedan 1985 lämnat riksdagen en skrivelse med

redogörelse för den svenska krigsmaterielexporten. Härigenom förses

riksdagen med en samlad information om krigsmaterielexporten, samtidigt

som underlag ges för en bredare allmän debatt. Viss försiktighet är påkallad

när det gäller att utläsa trender ur siffermaterialet. Exporten av krigsmateriel

från Sverige är begränsad. Enstaka försäljningar av större system orsakar

därför kraftiga svängningar uppåt eller nedåt i den årliga statistiken som inte

kan förknippas med någon långsiktig trend.

 Uppgifterna i den årliga skrivelsen baseras på lagstadgad rapportering från

de krigsmaterieltillverkande företagen. Inspektionen för strategiska produk-

ter (ISP) har sammanställt denna och inkommit med underlag till en

redogörelse för krigsmaterielexporten år 1999 som redovisas i bilaga 1.

Värdet av den totala fakturerade försäljningen av krigsmateriel under år

1999 uppgick till 11 196,6 miljoner kronor, motsvarande en minskning med

ca 17 % jämfört med år 1998. Värdet av exportleveranserna av

krigsmateriel under år 1999 var 3 654 miljoner kronor, en ökning med 4 %

jämfört med föregående år räknat i löpande priser. Exporten svarade således

för knappt 33 procent av försvarsindustrins totala fakturerade försäljning av

krigsmateriel under året. Även Sveriges totala varuexport har ökat varför

krigsmaterielexportens andel, 0,52 %, av den totala varuexporten är

oförändrad jämfört med år 1998.

 Värdet av de utförseltillstånd som beviljats har ökat med 120% från

föregående års 3 273 mkr till 7 153 mkr för 1999. Denna ökning har

uteslutande skett avseende materiel som klassas som övrig krigsmateriel (ÖK).

Beviljade utförseltillstånd avseende krigsmateriel för strid (KS) har samtidigt

minskat med 25 % från 1 449 mkr år 1998 till 1 082 mkr 1999.

 Som framgår av diagram i bilaga 1, figur 2, har värdet av beviljade

tillstånd varierat kraftigt under senare år medan värdet av faktiska

leveranser uppvisat mindre variationer. Förklaringen till detta är att

delleveranser förknippade med ett enskilt utförseltillstånd kan pågå under

flera år.

3 Lagen om krigsmateriel

Tillverkning och utförsel av krigsmateriel regleras genom lagen (1992:1300)

om krigsmateriel (ändrad senast 1998:771) och förordningen (1992:1303) om

krigsmateriel (ändrad senast 2000:64). Båda författningarna trädde i kraft den

1 januari 1993 och ersatte lagen (1983:1034) om kontroll över tillverkningen

av krigsmateriel, m.m. och lagen (1988:558) om förbud mot utförsel av

krigsmateriel, m.m. med tillhörande förordningar.

 Den nuvarande lagen bygger i allt väsentligt på den tidigare lagstiftningen

liksom på tidigare praxis. Den innehåller dock en vidgning av krigsmateriel-

begreppet samt förenklingar, förtydliganden och moderniseringar av de

bestämmelser som gäller för kontrollen över tillverkning och utlandssam-

verkan avseende krigsmateriel.

 Krigsmateriellagen föreskriver att krigsmateriel inte får tillverkas utan

tillstånd. Även all försvarsindustriell utlandssamverkan förutsätter tillstånd.

Med utlandssamverkan förstås exportförsäljning eller annat tillhandahållande

(bl.a. överlåtelse eller förmedling) av krigsmateriel. Vidare omfattar

begreppet upplåtelse eller överlåtelse av tillverkningsrätter, avtal med någon i

utlandet om att gemensamt med denne eller för dennes räkning utveckla

krigsmateriel eller metod för framställning av sådan materiel eller om att

gemensamt tillverka krigsmateriel. Slutligen krävs tillstånd, med vissa

undantag, för att bedriva militärt inriktad utbildning.

 Enligt lagen indelas krigsmateriel i två kategorier, krigsmateriel för strid

(KS) och övrig krigsmateriel (ÖK). Bestämmelser om vilken materiel som

innefattas i de två kategorierna återfinns i krigsmaterielförordningen.

 När det gäller produkter som ej ingår i begreppet krigsmateriel, men som i

det enskilda fallet är eller kan vara avsedda att användas som delar eller som

komponenter till krigsmateriel som olovligen förts ut ur landet eller som har

vidareexporterats i strid mot lämnat tillstånd, infördes 1998 nya bestämmelser

om krav på exporttillstånd i lagen (1998:397) om strategiska produkter.

Tillståndskravet skall gälla, om Inspektionen för strategiska produkter (ISP)

har informerat exportören om att produkterna är eller kan vara avsedda för ett

sådant ändamål. Exportörer skall underrätta Inspektionen för strategiska

produkter om en tilltänkt export av produkter som är avsedda att användas

som delar eller komponenter till sådan krigsmateriel. Inspektionen skall då

avgöra om tillstånd skall krävas för exporten.

 Beslut om utförseltillstånd fattades t.o.m. den 31 januari 1996 enbart av

regeringen. I ärenden som inte avsåg utförsel i större omfattning eller i övrigt

inte var av större vikt utövades beslutsrätten av det statsråd som hade till

uppgift att föredra ärenden om tillstånd till utförsel av krigsmateriel. Ej

delegerade regeringsbeslut omfattade 98 % av det totala värdet av givna

tillstånd år 1995. Sedan den 1 februari 1996 fattas beslut i utförselärenden i

första hand av ISP utom i de ärenden som bedöms vara av principiell

betydelse eller annars av särskild vikt, vilka skall överlämnas till regeringen

för avgörande.

 En ändring i förordningen om krigsmateriel som skedde 1999 innebär att

polismyndigheten under vissa förutsättningar kan pröva frågor om utförsel av

sådana handeldvapen och delar till dem som utgör övrig krigsmateriel och i

förekommande fall tillhörande ammunition, om den sökande är berättigad att

inneha vapnet här i landet enligt vapenlagen (1996:67). Detta gäller bland

annat om överföringen skall ske till en enskild person eller vapenhandlare i ett

land som är medlem i OECD.

 Den 15 mars 2000 trädde den senaste ändringen i förordningen om

krigsmateriel i kraft. Denna ändring innebär bl.a. att leveransdeklarationer

avseende fakturerad och levererad krigsmateriel ska lämnas av

exportföretagen halvårsvis istället för som tidigare kvartalsvis.

4 Riktlinjerna för krigsmaterielexport

Enligt 1 § andra stycket lagen (1992:1300) om krigsmateriel får tillstånd

enligt lagen lämnas endast om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska

skäl för det och det inte strider mot Sveriges utrikespolitik. De närmare

principerna för prövningen har lagts fast i regeringens praxis och har

kommit till uttryck i regeringens riktlinjer för krigsmaterielexport och annan

utlandssamverkan (jfr prop. 1991/92:174 s. 41 f., prop. 1995/96:31 s. 23 f.

och bet. 1992/93:UU1). Riktlinjerna fogas till denna skrivelse som bilaga 2.

 Riktlinjerna har ett brett parlamentariskt stöd och är vägledande för

Inspektionen för strategiska produkter (ISP) vid prövningen av ärenden om

tillstånd enligt lagen och förordningen om krigsmateriel.

 Riktlinjerna är försedda med två övergripande kriterier för när tillstånd

enligt lagen kan lämnas, nämligen dels att utlandssamverkan är erforderlig

för att tillgodose det svenska försvarets behov av materiel eller kunnande

eller i övrigt är säkerhetspolitiskt önskvärd, dels att samverkan inte står i

strid med principerna och målen för Sveriges utrikespolitik. Dessa

övergripande kriterier kan anses utgöra en precisering av 1 § andra stycket,

lagen om krigsmateriel.

 I riktlinjerna preciseras också de faktorer som bör beaktas i samband med

prövningen av ett enskilt ärende. Ett grundkrav är att alla för ärendet

betydelsefulla omständigheter skall beaktas, oavsett om de uttryckligen

anges i riktlinjerna eller ej. Dessa bedömningskriterier tillämpas också på

samverkan med person eller företag i utlandet avseende utveckling eller

tillverkning av krigsmateriel. Sverige är ett av få EU-länder som har en

lagstiftning som även omfattar förmedling av krigsmateriel (arms

brokerage).

 Riktlinjerna framhåller särskilt den vikt som vid den utrikespolitiska

bedömningen av varje utförselärende skall fästas vid respekten för mänskliga

rättigheter i mottagarlandet. Situationen i mottagarlandet vad gäller mänskliga

rättigheter skall alltid vägas in även i de fall då det är fråga om utförsel av

materiel som i sig inte kan användas för att kränka mänskliga rättigheter.

 Breddningen av krigsmaterielbegreppet år 1993 åtföljdes av en indelning av

krigsmateriel i två kategorier för vilka uppställts delvis olika riktlinjer för

utförsel. För kategorin krigsmateriel för strid (KS) gäller att tillstånd till

export inte bör ges till en stat som befinner sig i väpnad konflikt med annan

stat, en stat som är invecklad i internationell konflikt som kan befaras leda

till

väpnad konflikt, en stat som har inre väpnade oroligheter eller en stat där det

förekommer omfattande och grova kränkningar av mänskliga rättigheter.

Detta är samma krav som tillämpades redan tidigare, med den skillnaden att

förekomsten av kränkningar av de mänskliga rättigheterna tidigare endast

behövde beaktas om materielen i sig kunde användas för att kränka de

mänskliga rättigheterna. I detta avseende skiljer sig Sverige från vissa andra

EU-länder.

 För utförsel av övrig krigsmateriel (ÖK), som i stor utsträckning omfattar

produkter som före år 1993 inte betraktades som krigsmateriel, gäller att

utförseltillstånd bör beviljas till länder som inte befinner sig i väpnad

konflikt

med någon annan stat, som inte har inre väpnade oroligheter eller där det inte

förekommer omfattande och grova kränkningar av mänskliga rättigheter. Risk

för väpnad konflikt utgör således inte ett särskilt kriterium i bedömningen

avseende utförsel av övrig krigsmateriel

 De skilda riktlinjerna för krigsmateriel för strid respektive övrig

krigsmateriel innebär att en större länderkrets kan komma i fråga som

mottagare av övrig krigsmateriel, dvs. icke förstörelsebringande materiel, än

för krigsmateriel för strid. Genom utvidgningen av krigsmaterielbegreppet

synliggörs och redovisas export som tidigare var oreglerad. Denna export blir

nu också föremål för en politisk prövning.

 När det gäller följdleveranser anger riktlinjerna att "tillstånd bör ges till

utförsel av reservdelar till tidigare, med vederbörligt tillstånd exporterad

krigsmateriel, om inte ovillkorligt hinder möter. Detsamma bör gälla andra

leveranser, t.ex. av ammunition, som har samband med tidigare utförsel eller

där det annars vore oskäligt att inte ge tillstånd".

 När det gäller samarbete med utländsk part gäller att export till tredjeland

bör bedömas i enlighet med de svenska riktlinjerna om produkten har

övervägande svensk identitet. Om produkten har övervägande utländsk

identitet, eller om det föreligger ett starkt svenskt försvarspolitiskt intresse

 av

samarbetet, kan samarbetslandets regler om utförsel tillämpas för export

därifrån.

5 Utredning om reglerna för följdleveranser

Vid konstitutionsutskottets granskning 1995/96 av ett regeringsärende om

tillstånd till viss krigsmaterielexport fann utskottet att utvecklingen av

praxis

vad gäller följdleveranser behövde undersökas närmare (bet. 1995/96: KU30

s. 90). En sådan granskning genomfördes under 1996/97 års riksmöte.

Konstitutionsutskottet fann att "vad utskottet anfört om problem som särskilt

har samband med följdleveransbegreppet ger enligt utskottets mening

regeringen anledning att överväga och precisera det avsnitt i riktlinjerna som

behandlar följdleveranser" (bet. 1996/97: KU25 s. 39 ff). Regeringen

beslutade den 25 november 1997 om direktiv för en sådan utredning (dir.

1997:130) och utsåg en utredare. Denne har redovisat sitt uppdrag den 31

mars 1999 (SOU 1999:38).

 De slutsatser som har dragits i denna utredning är bl.a. att begreppet

följdleveranser inte täcker en tydligt avgränsad kategori ärenden och att en

absolut avgränsning av följdleveransbegreppet heller inte är möjlig. Det har

således inte bedömts vara möjligt att beskriva och på förhand reglera

behandlingen av alla följdleveranssituationer. För att förtydliga

följdleveransavsnittet i riktlinjerna för krigsmaterielexport föreslås dock

vissa

ändringar. Vidare föreslås att beslut om exportförbud av EU:s minsterråd

införs som ett ovillkorligt hinder och att den s.k. neutralitetsregeln i

riktlinjerna utgår då denna regel inte har tillämpats under de senaste 50 åren

och det synes osannolikt att så skulle ske i framtiden.

 Därefter har sedvanligt remissförfarande genomförts. Efter bearbetningen av

inkomna remissvar kommer regeringen ta ställning till eventuella åtgärder.

6 Inspektionen för strategiska produkter (ISP)

Inspektionen för strategiska produkter (ISP) inrättades den 1 februari 1996,

med ansvar för den kontroll som föreskrivs i lagen (1992:1300) om krigs-

materiel och lagen (1998:397) om strategiska produkter med tillhörande

förordningar. Inspektionen övertog därmed ansvaret för merparten av den

arbetsvolym som tidigare handlades av Krigsmaterielinspektionen (KMI) och

den enhet inom Utrikesdepartementet som svarade för strategisk

exportkontroll. Sedermera har ISP även utsetts att vara nationell myndighet

inom ramen för FN:s konvention om förbud mot kemiska vapen (CWC).

 ISP ansvarar således för tillstånds- och utförselfrågor avseende såväl

krigsmateriel som andra strategiskt känsliga produkter med både civil och

militär användning (produkter med dubbla användningsområden eller dual-

use varor). Myndigheten har enligt 1a § lagen om krigsmateriel och 5 §

lagen om strategiska produkter skyldighet att lämna över ärenden som har

principiell betydelse eller annars är av särskild vikt till regeringens

prövning. ISP verkar i nära samråd med Utrikesdepartementet och

Försvarsdepartementet.

 ISP har löpande kontakter med de företag som berörs av kontrollverk-

samheten. Vad avser krigsmateriel skall företagen till ISP kvartalsvis

redovisa den marknadsföring som de har bedrivit utomlands. Dessa

rapporter ligger till grund för ISP:s återkommande genomgångar med

företagen avseende deras exportansträngningar. Förutom att fatta beslut i

tillståndsärenden granskar ISP de underrättelser som tillverkare av

krigsmateriel är skyldiga att lämna senast fyra veckor innan ett anbud

lämnas eller ett avtal ingås om export av- eller annan utlandssamverkan om

krigsmateriel. Slutligen skall de krigsmaterielexporterande företagen

rapportera om de leveranser som genomförts med stöd av lämnade tillstånd.

 ISP finansieras med avgifter som tas ut av de tillverkande företagen.

Avgifterna beräknas med utgångspunkt från värdet av fakturerade

leveranser av kontrollerade produkter som överstiger 2,5 miljoner kronor

per år. Underlaget för avgiftsuttaget omfattar således både leveranser inom

Sverige och leveranser till utlandet. Något direkt samband mellan avgiftens

storlek och exportens omfattning föreligger således ej. Ett direkt samband

mellan myndighetens verksamhet och industrins betalningar har också

undvikits, genom att avgifterna inbetalas till staten och inte direkt till

myndigheten. Myndighetens löpande verksamhet anslagsfinansieras på

sedvanligt sätt och kostnadstäckning uppnås genom utdebitering av

industrin årsvis i efterskott, då verksamhetens faktiska kostnad liksom

företagens fakturerade leveranser slutgiltigt kan fastställas. Beträffande

ISP:s avgiftssystem skall det även noteras att regeringen har uppdragit åt

Statskontoret att utreda systemet i syfte att komma tillrätta med de

tillämpningsproblem som visat sig för såväl ISP som industrin.

 Antalet inkomna ärenden avseende utförsel uppgick under år 1999 till 1 751,

varav 380 avsåg produkter med dubbla användningsområden. Motsvarande tal

för 1998 var 2 040 resp. 447. Denna minskning förklaras delvis med att vissa

ärenden numera handläggs av polismyndigheterna. Inom verksamhetsgrenen

kemvapenkonventionen överlämnades 161 industrideklarationer till ISP mot

183 år 1998. Motsvarande antal deklarationer till konventionens sekretariat

OPCW i[REDACTED_EFTERNAMN] var 37 för både år 1998 och 1999. Med en industrideklaration

avses information om den verksamhet som bedrivits vid företag eller

anläggningar som yrkesmässigt använder sig av, importerar samt exporterar

kemikalier som återfinns i avsnitt 1 i bilagan till förordningen (1998:400) om

strategiska produkter. Under kemvapenkonventionens

verifikationsbestämmelser har två svenska anläggningar inspekterats av

OPCW 1999 jämfört med en 1998.

 Under 1999 har ISP infört ett nytt ärendehanteringssystem. En generell

licens för Försvarsmaktens utförsel av materiel där materielen skall

återinföras och förutsatt att regeringsbeslut om aktiviteten föreligger, har

också utarbetats. Denna licens gäller även då utländsk trupp genomför någon

aktivitet i Sverige. Vidare påbörjades ett rationaliseringsarbete inom

licensieringsområdet för att förenkla den administrativa processen för ärenden

av rutinkaraktär. Ett syfte med dessa åtgärder är att kunna erbjuda företagen

bättre service. Målsättningen för ISP har varit att inkomna utförselärenden

skall slutbehandlas inom en månad, på sikt inom två veckor. Bl.a. studeras

införandet av en helt elektronisk licenshantering vilket skulle underlätta för

företagen.

7 Exportkontrollrådet (EKR)

Enligt 10 kap. 6 § regeringsformen skall regeringen i utrikesärenden av

större vikt om möjligt överlägga med Utrikesnämnden före avgörandet.

Vissa utförselärenden som rör krigsmateriel är av sådan art att överläggning

med nämnden är påkallad. Det har emellertid bedömts önskvärt att ge även

andra enskilda utförselärenden av principiell vikt en bredare politisk

förankring. Riksdagen beslutade därför år 1984 på grundval av prop.

1984/85:82 om ökad insyn och samråd i frågor som rör krigsmaterielexport,

att en rådgivande nämnd i krigsmaterielfrågor skulle inrättas. Nämnden

ombildades den 1 februari 1996 till Exportkontrollrådet i samband med

tillskapandet av Inspektionen för strategiska produkter (ISP). Samtidigt

breddades dess sammansättning för att återspegla den bredare

sammansättning som Utrikesnämnden idag har. I Exportkontrollrådet är

därför samtliga riksdagspartier representerade. Rådet har 10 ledamöter. En

aktuell lista på rådets ledamöter finns på ISP:s webbplats www.isp.se.

 Samråd skall ske med Exportkontrollrådet innan beslut fattas i viktigare

ärenden vid sina sammanträden. Rådet sammanträder på kallelse av ISP:s

myndighetschef, krigsmaterielinspektören, som även leder

överläggningarna. Vid rådets sammanträden presenterar

Utrikesdepartementet bedömningar av de mottagarländer som är aktuella.

Försvarsdepartementet medverkar med bedömningar avseende ärendenas

försvarspolitiska betydelse. En strävan i rådet är att uttolka riktlinjerna på

ett konsistent sätt, till ytterligare vägledning för inspektionen.

 Vidare ges ledamöterna full insyn i handläggningen av utförselärenden

genom att samtliga utförselbeslut för exportförsäljning fortlöpande

redovisas. Genom denna procedur säkerställs en parlamentarisk insyn i

tillämpningen av lagen (1992:1300) om krigsmateriel.

Krigsmaterielinspektören har även att vid behov höra rådet i frågor som rör

tillämpningen av lagen (1998:397) om strategiska produkter.

 Exportkontrollrådet ersätter inte Utrikesnämnden i sådana ärenden som

regeringen enligt regeringsformen skall överlägga med Utrikesnämnden om.

 Under år 1999 hölls sju sammanträden i rådet.

8 Det teknisk-vetenskapliga rådet (TVR)

För att bistå krigsmaterielinspektören med beredningen av ärenden som rör

klassificering av krigsmateriel inrättades år 1984 ett särskilt teknisk-

vetenskapligt råd med företrädare för institutioner med överblick över

teknologins tillämpning på civila respektive militära områden. Under år 1999

höll rådet 3 sammanträden.

 Genom tillskapandet av Inspektionen för strategiska produkter har det

teknisk-vetenskapliga rådets arbetsområde breddats till att vid behov även

omfatta produkter med dubbla användningsområden.

9 Informationsverksamhet avseende exportkontroll

Sverige verkar internationellt för en ökad öppenhet kring handeln med

krigsmateriel. Även nationellt görs ansträngningar för att sprida kunskap

inom detta område. Regeringens offentligt redovisade årliga skrivelse om den

svenska exporten är ett led i regeringens ansträngningar för ökad öppenhet.

Den årliga skrivelsen publiceras på svenska och engelska och finns tillgänglig

på webbplatserna www.ud.se, www.regeringen.se samt i Rixlex

(www.riksdagen.se). För att främja informationstillgången på detta område

har Sverige bidragit ekonomiskt till upprättande och utveckling av SIPRI:s

Internet-databas som innehåller information om nationella och

internationella exportkontrollsystem samt viss statistik över innehav och

export.

 Att verka för spridning av kunskap om exportkontrollen, både till

allmänheten och till de företag som berörs är en viktig uppgift för

Inspektionen för strategiska produkter (ISP). ISP gav 1998 ut en reviderad

upplaga av den handbok som senast gavs ut av KMI år 1993. Handboken är

främst avsedd för dem som inom försvarsindustrin och vid statliga

myndigheter har befattning med ärenden som rör tillverkning och utförsel av

krigsmateriel. Handboken redovisar gällande lagstiftning, regelverk och

handläggningsordning för tillståndsärenden. En motsvarande handbok för

verksamhetsgrenen Strategiska Produkter publicerades 1998. Därutöver

anordnar ISP återkommande seminarier och informationsmöten om sin

verksamhet. Myndigheten upprättade 1998 en utförlig hemsida på Internet.

Antalet träffar var under 1999 i genomsnitt 1400 per månad. Adressen är

www.isp.se. Med särskilt anslagna medel påbörjades 1998 en studie över hur

informationsgivningen från ISP skulle kunna vidareutvecklas. Med hjälp av

ett konsultföretag har ISP utarbetat en informationsplan som kommer att

genomföras under år 2000. En broschyr "Vad är det ni exporterar?" om

exportkontrollbestämmelser har utarbetats och distribuerats till tullkontor,

verkstadsindustriföretag, exportkontrollföreningen och enskilda företag m.fl.

 I en informationsskrift (Sveriges vapenexportpolitik, UD informerar 1993:4)

behandlas vapenexportens roll i den svenska säkerhetspolitiken, den svenska

försvarsindustrins omfattning, riktlinjerna för utförsel av krigsmateriel samt

det internationella samarbetet för att kontrollera handeln med krigsmateriel.

Skriften har också getts ut på engelska, franska och tyska i syfte att främja

kunskapen i andra länder om den svenska politiken på området. En revidering

av denna skrift planeras.

10 FN-registret och annan internationell rapportering

om vapenöverföringar

Förenta nationernas generalförsamling antog i december 1991 en resolution

som anmodar medlemsländerna att årligen till ett register över konventionella

vapen redovisa såväl sin import som sin export av tyngre konventionella

vapen. Handeln med följande sju vapenkategorier rapporteras: stridsvagnar,

pansrade stridsfordon, grovt artilleri, stridsflygplan, attackhelikoptrar,

stridsfartyg och robotar/robotlavetter.

 I samråd med försvarets myndigheter och ISP sammanställer Utrikes-

departementet aktuella uppgifter som i enlighet med den ovannämnda

resolutionen överlämnas till FN.

 För FN-registrets sjätte år, 1997, hade till 1999 års början 95 av FN:s 185

medlemsländer (jämte observatörslandet Schweiz) lämnat uppgifter om sin

export och import av de sju kategorierna tyngre vapen. Genom att rapporter

föreligger från alla större exportörer utom Nordkorea och alla större

importörer utom några länder i Mellanöstern, beräknas drygt 90 procent av

den legala världshandeln med angivna vapen omfattas av registret.

 Sverige deltar endast i begränsad omfattning i världshandeln med aktuella

tyngre vapensystem.

 För år 1998 som är det senaste rapportåret, redovisade Sverige import från

Tyskland av 34 splitterskyddade trupptransportfordon (MT-LBu) och 3

bepansrade stridslednings- och radarfordon Piranha från Schweiz. På

exportsidan rapporterade Sverige utförsel av 24 stridsfordon CV 9030 till

Norge. Rapporten för år 1999 sammanställs senare under året, efter

färdigställandet av denna skrivelse.

 Sverige verkar på olika sätt för ökad rapportering till FN-registret och för

större öppenhet om transfereringar av krigsmateriel. Dessa ansträngningar

ingår som ett led i Sveriges strävan att öka den allmänna öppenheten på detta

område för att därmed öka förtroendet länder emellan och förbättra

informationsunderlaget för en ansvarsfull exportkontroll.

 I Organisationens för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) säkerhets-

forum har de deltagande 55 länderna enats om att iaktta vissa principer vid

transfereringar av krigsmateriel, bl.a. att årligen lämna uppgifter till FN-

registret.

 Samråd om rapporteringen till FN-registret sker sedan 1995 med övriga

medlemmar av EU. I en skrivelse till FN:s generalsekreterare har EU

uppmanat övriga FN-medlemmar att lämna uppgifter även om innehav och

egen produktion av den krigsmateriel som omfattas av registret i syfte att göra

detta mera användbart. Sverige lämnade denna typ av uppgifter till registret

första gången 1997. En översyn av registret skedde under 1997, dock utan att

några konkreta framsteg kunde noteras beträffande utvidgning av registret. En

ny översyn kan väntas år 2000.

 Som ett led i Sveriges strävan efter ökad öppenhet på detta område har sedan

1990 regeringens redogörelse till riksdagen över krigsmaterielexporten

överlämnats till FN i engelsk översättning. Sedan hösten 1996 finns uppgifter

lämnade till FN-registret tillgängliga på FN:s webbplats (www.un.org).

11 Samarbetet inom EU på exportkontrollområdet

Krigsmaterielområdet har identifierats som ett lämpligt område för

samarbete inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik

(GUSP). I rådsarbetsgruppen COARM (Council Working Group on

Conventional Arms Exports) diskuterar de femton medlemsstaterna

regelbundet olika frågor med anknytning till handeln med krigsmateriel.

Utöver denna arbetsgrupp finns även ad hoc-gruppen POLARM (ad hoc

Working Party on a European Armaments Policy), som är inriktad på frågan

om vilka behov av förändringar i nationella regelverk och EU-regler som

omstruktureringen av europeisk försvarsindustri ger upphov till.

 Den 8 juni 1998 antog EU:s ministerråd en gemensam uppförandekod för

vapenexport. Koden utgår från och preciserar ytterligare de gemensamma

kriterier för krigsmaterielexport som beslutades av Europeiska rådet i

Luxemburg år 1991 och i Lissabon år 1992. Texten till koden bifogas som

bilaga 3. I koden anges olika kriterier som skall tillämpas vid den nationella

prövningen av exportansökningar. Dessa överensstämmer i allt väsentligt

med de svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport. Medlemsstaterna ger i

koden uttryck för sin avsikt att förstärka utbytet sinsemellan av relevant

information för att uppnå en ökad insyn och att gradvis närma den förda

exportpolitiken i de olika medlemsstaterna. Medlemsstaterna skall bl.a.

informera varandra om potentiella exportaffärer som inte medges, s.k.

denials.

 Enligt uppförandekoden skall en årlig rapport sammanställas. Varje

medlemsstat upprättar årligen, under det första halvåret, en rapport över sin

export av krigsmateriel och tillämpning av koden. Rapporterna

sammanställs av ordförandeskapet under det andra halvåret och diskuteras

vid ett årligt möte inom ramen för GUSP (den gemensamma utrikes- och

säkerhetspolitiken). I samband med detta möte utvärderas

uppförandekodens effekter och eventuella förbättringar av koden diskuteras.

Efter mötet sammanställs den årliga rapporten som skall godkännas av

ministerrådet.

 Den första årliga rapporten enligt uppförandekoden antogs av rådet hösten

1999. I linje med svenska målsättningar blev rapporten offentlig. Rapporten

innehåller bl.a. de riktlinjer som har antagits för att förbättra tillämpningen

av koden, prioriteringar för framtida samordnade åtgärder och viss statistik

över medlemsstaternas export av konventionella vapen. Rapporten visar att

medlemsstaterna under året bl.a. har fortsatt diskussionerna om

utformningen av en gemensam europeisk förteckning över krigsmateriel.

Man har även utbytt information om tillämpningen av FN:s, EU:s och

OSSE:s embargon i syfte att utveckla en gemensam praxis.

 Ett antal länder, däribland Norge och Kanada samt ett flertal av de till EU

associerade staterna, har uttalat att de kommer att låta sig vägledas av koden

i sina beslut om krigsmaterielexport. Koden bifogas denna skrivelse som

bilaga 3. Den återfinns på internet under adresserna www.regeringen.se och

www.ud.se.

12 Internationella vapenembargon

Ett beslut av FN:s säkerhetsråd om vapenembargon utgör ett ovillkorligt

hinder mot svensk export enligt riktlinjerna för krigsmaterielexport. Under

år 1999, hela eller delar av året, gällde bindande embargon beslutade av

FN:s säkerhetsråd mot Angola (UNITA), Irak, Förbundsrepubliken

Jugoslavien, Liberia, Libyen, Rwanda, Sierra Leone och Somalia. Vidare

omfattades Afghanistan, Azerbajdzjan, Etiopien, Eritrea och Yemen av ej

bindande embargon beslutade av FN.

 EU:s medlemsstater iakttar fullt ut FN:s säkerhetsråds bindande beslut om

vapenembargon. Säkerhetsrådets rekommendationer om restriktivitet på

området har inte samma bindande karaktär och övervägs från fall till fall.

Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken beslutas

med enhällighet vissa vapenembargon som går utöver vad FN:s

säkerhetsråd har beslutat. Dessa får ses som ett utslag av medlemsstaternas

vilja att reagera gemensamt i olika säkerhetspolitiska frågeställningar. Ett

vapenembargo beslutat av EU genomförs genom tillämpning av respektive

medlemsstats nationella exportkontrollregelverk. EU upprätthöll under hela

eller delar av år 1999 embargon mot Afghanistan, Bosnien och

Hercegovina, Burma, Etiopien, Eritrea, Indonesien, Irak,

Förbundsrepubliken Jugoslavien, Kina, Demokratiska Republiken Kongo,

Kroatien, Libyen, Sierra Leone och Sudan. EU:s medlemsstater iakttog

vidare ett vapenembargo mot Nagorno-Karabakh som 1992 beslutades av

Organisationen för Säkerhet och Samarbete i Europa (OSSE).

13 Internationella ansträngningar för att förebygga

och bekämpa destabiliserande ansamlingar och

okontrollerad spridning av lätta vapen

I olika internationella fora pågår sedan flera år tillbaka ett arbete för att

förebygga och bekämpa destabiliserande anhopningar och spridning av lätta

vapen. Sverige fäster stor vikt vid detta arbete och deltar aktivt i dessa

ansträngningar, bl.a. med bidrag till olika biståndsprojekt. För närvarande

pågår intensiva förberedelsearbeten inför FN-konferensen 2001 mot illegal

handel med lätta vapen i alla dess aspekter. Exportkontroll och bekämpning

av illegal vapenhandel är viktiga komponenter i detta arbete. Bland andra

åtgärder som diskuteras kan nämnas politiska uppförandekoder för

tillverkning och export, säker förvaring, märkning och destruktion av lätta

vapen. Begreppet lätta vapen omfattar i princip handeldvapen och andra

vapen som är avsedda att bäras och användas av en eller ett par personer

men någon enhetlig definition har inte fastställts. Internationella studier gör

gällande att okontrollerade anhopningar av lätta vapen utgör en allvarlig

konfliktbidragande orsak och att en mycket stor andel av alla döda i senare

års konflikter fallit offer för lätta vapen till skillnad mot tunga vapen,

såsom stridsvagnar, helikoptrar, stridsflyg, artilleri etc.

 Viktiga instrument i det internationella arbetet är också EU:s program för

att förebygga och bekämpa olaglig handel med konventionella vapen

(1997), EU:s gemensamma åtgärd för att bekämpa destabiliserande

anhopning och spridning av handeldvapen och lätta vapen (1998) och EU:s

uppförandekod för vapenexport (1998).

 Sverige verkar inom EU och internationellt för att varje land skall inrätta

och genomföra en ansvarsfull exportpolitik, heltäckande lagar och regler,

effektiva kontrollsystem och en väl fungerande administration som

kontrollerar tillverkare, köpare och säljare, agenter och mellanhänder.

Sverige fäster särskild vikt vid kontrollen av vapenhandlare och vid ökad

öppenhet och transparens i vapenhandeln. Den svenska lagstiftningen, som

även kontrollerar när personer och företag agerar som förmedlare i

vapentransaktioner, utgör ett av de exempel som framhålls i det

internationella arbetet.

14 Försvarsindustrin och internationellt samarbete på

 krigsmaterielområdet

Mot bakgrund bl.a. av den svenska försvarsmaktens krympande materiel-

anslag och den vikande internationella försvarsmaterielmarknaden

konstaterades i prop. 1996/97:4 (s. 154) om totalförsvar i förnyelse, som

antagits av riksdagen (bet. 1996/97:FöU1), samt i propositionen Det nya

försvaret (prop. 1999/2000:30), att ett väsentligt utökat internationellt

samarbete framstår som en förutsättning för den svenska försvarsindustrins

överlevnad och för försvarsmaktens anpassningsförmåga. Det är inte längre

ekonomiskt eller tekniskt möjligt, och inte heller önskvärt, att försöka skapa

ett nationellt oberoende inom försvarsmaterielområdet. Regeringens

bedömning är att Sverige genom att i ökad utsträckning delta i

internationellt samarbete på detta område bör söka skapa ömsesidiga

beroenden som bedöms ge goda förutsättningar att säkra materielleveranser

till det svenska försvaret vid behov.

 Medan rationaliseringstakten inom försvarsmaterielindustrin i USA har

varit hög under 90-talet och sammanslagningen mellan olika företag inom

branschen fortskridit i ett raskt tempo, befinner sig motsvarande utveckling

i Europa i ett något tidigare skede.

Svensk försvarsindustri har redan genomfört ett antal

omstruktureringsåtgärder. Det brittiska företaget Alvis plc förvärvade

hösten 1997 Hägglunds Vehicle AB i Örnsköldsvik. Under år 1998

genomfördes en samordning av explosivämnes- och

ammunitionstillverkningskapacitet i Sverige, Norge och Finland i de två

företagskonstellationerna NAMMO (Sverige, Norge och Finland) och

NEXPLO (Sverige och Finland). På svensk sida berördes Bofors LIAB AB,

Bofors Explosives AB m.fl. företag. Sedan flera år samarbetar Saab AB

med British Aerospace (BAe) i Storbritannien om utvecklingen och

marknadsföringen av en exportversion av det svenska stridsflygplanet JAS

39 Gripen. BAe har förvärvat 35 procent av aktierna i Saab AB. Under år

1999 förvärvades Kockums AB, inklusive Karlskronavarvet, av det tyska

varvet Howaldtwerke-Deutsche Werft AG (HDW), samtidigt som Celsius

AB förvärvade en andel i det tyska bolaget. Efter riksdagens godkännande

beslutade regeringen i början av år 2000 att avyttra statens andel av Celsius-

koncernen till Saab AB. Ytterligare omstruktureringar torde kunna förväntas

under de närmaste åren.

 Den 6 juli 1998 undertecknade Sveriges försvarsminister en

avsiktsförklaring tillsammans med försvarsministrarna i Frankrike, Italien,

Spanien, Storbritannien och Tyskland, om att inleda diskussioner i syfte att

identifiera åtgärder för att underlätta försvarsindustrins omstrukturering.

Denna avsiktsförklaring, eller "Letter of Intent" (LOI), ledde till

upprättandet av sex arbetsgrupper på tjänstemannanivå som har behandlat

frågor om leveranssäkerhet, exportkontrollprocedurer, harmonisering av

militära krav, forskning och teknologi, säkerhetsskydd samt hantering av

teknisk information. Målsättningen var att förslag till en övergripande

överenskommelse skulle föreligga i juni 1999 för att sedan godkännas av

respektive stat till slutet av året. De tekniskt komplicerade förhandlingarna

pågick i själva verket till december 1999 och ett färdigt textförslag är för

närvarande föremål för beredningar på nationell nivå. Med hänsyn till

förslagets innehåll räknar regeringen med att avtalet skall föreläggas

riksdagen för godkännande. Sedan hösten 1998 har regeringen vid flera

tillfällen orienterat berörda utskott i riksdagen om förhandlingarnas gång.

Vad gäller exportkontrollavsnittet föreligger ett resultat som, i enlighet med

den svenska målsättningen, ryms inom ramen för gällande svenska

riktlinjer. Det parlamentariskt sammansatta Exportkontrollrådet har också

hållits orienterat om förhandlingarna. Det avtal som blir föremål för

ratificeringsprocedurer i sex nationella parlament utgör inte slutpunkten för

arbetet. Ett fördjupat arbete påbörjas på alla sex frågeområden redan under

våren. Vidare kommer frågan om andra europeiska försvarsindustrinationers

möjligheter att ta del av LOI-resultatet övervägas i kretsen avtalsslutande

parter.

 För att svensk försvarsindustri skall kunna hävda sig i

omstruktureringsprocessen och önskvärda samarbeten uppnås, fordras att

företagen har kvalificerad teknisk kompetens som kan attrahera

beställningar på materielområdet. Sådant samarbete underlättas genom stöd

från myndigheterna. I 1996 års försvarsbeslut konstaterades att

krigsmaterielexporten var av fortsatt försvarspolitisk vikt och att det därför

var önskvärt att regeringen och svenska myndigheter på ett mer aktivt och

strukturerat sätt stöttade försvarsindustrins exportansträngningar i större

materielprojekt, under förutsättning att exportansträngningarna stod i

överensstämmelse med riktlinjerna för krigsmaterielexport. Inom

Regeringskansliet koordineras detta stöd sedan 1996 genom en särskild

arbetsgrupp på statssekreterarnivå. En särskild befattning på

tjänstemannanivå har också inrättats inom Regeringskansliet

(Utrikesdepartementet) med uppgift att svara för den löpande samordningen

av det exportfrämjande stödet.

15 Utvecklingen av internationell handel med

 krigsmateriel

I SIPRIS årsbok och i en särskild databas sammanställer SIPRI viss statistik

över handeln med krigsmateriel. Enligt senast tillgängliga uppgifter från

SIPRI minskade världshandeln med tyngre konventionella vapen med ca 12

procent i fasta priser mellan år 1998 och år 1999. I den lista över exportländer

avseende tyngre konventionella vapen (flygplan, krigsfartyg, artilleri,

pansarfordon, missiler samt målsöknings- och radarsystem) som SIPRI

årligen publicerar ligger Sverige på 14:e plats för perioden 1995-1999 med

0.59 % av världens totala export. Den totala exporten uppgick till 111 314

mrd dollar i 1990 års priser under samma period. Största exportland är USA

som under samma tid svarade för ca 42 %, närmast följd av Ryssland (13 %),

Frankrike (11 %), Storbritannien (6,6 %) och Tyskland (5,5 %).

Ledande importör av tyngre konventionella vapen var under perioden 1995-

1999 Taiwan med 13 %, närmast följd av Saudiarabien (8,3 %), Turkiet

(5,8%), Sydkorea (5,4 %) och Egypten(4,3 %). Sverige intog en 38:e plats för

motsvarande period med en import uppgående till 0,62 % av världens totala

import.

Avdelning II Exportkontroll av produkter med dubbla

användningsområden

16 Internationellt samarbete om exportkontroll

Under den senare delen av 1980-talet och under hela 1990-talet har frågan

om icke-spridning av massförstörelsevapen haft en framstående position på

den internationella agendan. Det finns flera orsaker till varför frågan har

rönt ett sådant intresse; indikationer på att vissa länder i instabila regioner

har visat intresse att anskaffa massförstörelsevapen, avslöjandena om Iraks

program för massförstörelsevapen och hur nära landet hade varit att

utveckla kärnvapen samt indikationer på ett ökat intresse från icke-statliga

aktörer att anskaffa massförstörelsevapen (t.ex. händelserna i Japan år 1995

där en religiös grupp använde sig av nervgas i Tokyos tunnelbana).

 Termen "massförstörelsevapen" brukar reserveras för kärnvapen samt

kemiska och biologiska stridsmedel. Därutöver brukar ballistiska missiler

med lång räckvidd samt kryssningsmissiler inkluderas i arbetet att hindra

spridningen av massförstörelsevapen. Med begreppet "icke-spridning" avses

ofta de multilaterala åtgärder som vidtagits med syfte att stävja spridningen

av massförstörelsevapen. Dessa åtgärder har framförallt tagit sig uttryck i

dels ett antal multilaterala konventioner och dels i ett antal mera informella

s.k. exportkontrollarrangemang.

 Vad gäller den förstnämnda kategorien kan man särskilt omnämna 1968

års Fördrag om förhindrande av spridning av kärnvapen (NPT), 1972 års

Konvention om förbud mot utveckling, framställning och lagring av

bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen samt deras förstöring

(BTWC) samt 1993 års Konvention om förbud mot utveckling, produktion,

lagring och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring (CWC).

Sverige är fördragsslutande part till alla tre konventioner (jfr SÖ 1970:12;

SÖ 1976:18 samt SÖ 1993:28).

 Under 1968 års NPT förpliktar sig icke-kärnvapenstaterna att inte ta emot,

eller tillverka, kärnvapen samtidigt som de fem kärnvapenmakterna åtar sig

att nedrusta. Vidare åtar sig parterna under fördragets artikel III att inte

överföra atområbränsle eller särskilt klyvbart material, eller utrustning eller

materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart

material, till någon icke-kärnvapenstat med mindre än att materialet eller

utrustningen står under det internationella atomenergiorganets (IAEA)

kontroll. I enlighet med artikel III i 1972 års BTWC åtar sig parterna bl.a.

att varken direkt eller indirekt överföra utrustning som kan användas för

produktion av biologiska stridsmedel. Likaledes föreskriver artikel I i 1993

års CWC en allmän skyldighet med innebörd att parterna inte skall direkt

eller indirekt överföra kemiska stridsmedel till någon annan stat.

 Det skall särskilt noteras att även om de internationella avtalens primära

syfte är att nedrusta och förhindra spridning av massförstörelsevapen så

innehåller alla tre bestämmelser om att parterna skall främja handel för

fredliga ändamål. Denna inriktning har sin grund i att en betydande del av

de aktuella produkterna och teknologierna har dubbla användningsområden

 dvs. de har fullt legitima och fredliga användningsområden samtidigt som

de kan användas för framställning av vapen. Exempelvis kan viss bioteknisk

utrustning användas för framställning av såväl mediciner som biologiska

stridsmedel. Vissa kemiska ämnen kan användas för framställning av

gödningsmedel samtidigt som de utgör utgångsämnen för kemiska

stridsmedel. Civil verksamhet på kärnenergiområdet kan resultera i klyvbart

material som kan användas i kärnvapen. Utvecklingen av missiler för

uppskjutande av satelliter kan ge en teknologisk grund för framställning av

ballistiska missiler. Sådana produkter med dubbla användningsområden -

dvs. som kan användas för både civila och militära ändamål - brukar även

benämnas "strategiska produkter".

 I syfte att underlätta det internationella samarbetet för icke-spridning av

massförstörelsevapen har ett trettiotal länder slutit sig samman i ett antal

multilaterala exportkontrollarrangemang: Zanggerkommittén (ZC), Nuclear

Suppliers'''' Group (NSG), Australiengruppen (AG), Missilteknologikontroll-

regimen (MTCR) samt Wassenaar-arrangemanget (WA). Medlemskapet i

dessa exportkontrollarrangemang redovisas i Bilaga 4. Syftet med

arrangemangen är att mellan medlemmarna främja informationsutbyte

angående spridningsrisker samt att identifiera varor och teknologier som

kan användas för framställning av massförstörelsevapen och vars utförsel

således bör kontrolleras på ett samordnat sätt. Rent allmänt kan sägas att en

betydande del av arbetet inom dessa arrangemang syftar till att hålla

produktlistorna aktuella i ljuset av den teknologiska utvecklingen.

Exportkontrollarrangemangen skiljer sig dock från de ovannämnda

konventionerna i det att de inte är baserade på några folkrättsligt bindande

avtal. Grunden för samarbetet i de multilaterala arrangemangen står snarare

att finna i nationell lagstiftning som möjliggör exportkontroll över de varor

och teknologier som har identifierats såsom strategiska produkter. Ett

deltagande i dessa exportkontrollarrangemang kan således ses som en åtgärd

som underlättar uppfyllandet av de folkrättsliga förpliktelserna enligt ovan

angivna konventioner om att inte direkt eller indirekt bistå en annan stat när

det gäller anskaffning av massförstörelsevapen.

 Två nyckelbegrepp i det multilaterala samarbetet är "denials" samt "no-

undercut". En medlem i ett arrangemang som har nekat ett utförseltillstånd

för en specifik transaktion med hänvisning till arrangemangens

målsättningar (en s.k. "denial") förväntas informera de övriga medlemmarna

om sitt beslut. De övriga medlemmarna i arrangemanget förväntas då

konsultera den stat som utfärdade denna "denial" om de avser besluta om

utförseltillstånd för en motsvarande transaktion. Detta

konsultationsförfarande brukar benämnas som principen om "no-undercut".

Systemet med att meddela "denials" tillämpas inom NSG, AG, MTCR samt

WA. Proceduren med "no-undercut"-konsultationer tillämpas inom NSG,

MTCR samt AG.

Zanggerkommittén

Zanggerkommittén bildades år 1974. Den bakomliggande orsaken till

etablerandet av detta samarbete står att finna i tillämpningen av artikel III i

NPT. Som noterades ovan skall parterna inte överföra utrustning eller

materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart

material med mindre än att IAEA:s kontroller tillämpas. Relativt snart efter

ikraftträdandet av NPT uppstod olika tolkningar rörande vilken utrustning

eller materiel som omfattades av artikel III. I syfte att finna en lösning på

tolkningsfrågan tillsattes år 1971 en kommitté bestående av representanter

från stater som hade undertecknat NPT under ledning av schweizaren

Claude Zangger. Tre år senare resulterade kommitténs arbete i två

memorandum: ett som definierade vad som avsågs med atområbränsle och

särskilt klyvbart material (Memorandum A), samt ett i vilket den utrustning

eller materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart

material definierades (Memorandum B, även kallad "the trigger list" på

grund av att utförsel av den utrustning eller materiel som angavs skulle

aktualisera IAEA kontroll). Sverige har deltagit i arbetet inom

Zanggerkommittén från första början. År 1990 överenskom medlemmarna

om att sammanföra de två listorna i en konsoliderad "trigger list". Genom

åren har verksamheten inom Zanggerkommittén varit inriktad mot att hålla

den konsoliderade listan aktuell i ljuset av den tekniska utvecklingen och

under år 1999 överenskom medlemmarna att utöka listan med utrustning

som kan användas för konvertering av uran.

Nuclear Suppliers'''' Group

Arbetet under tidigt 1970-tal inom Zanggerkommittén omfattade länder som

hade undertecknat NPT. Vid denna tidpunkt fanns det dock betydelsefulla

länder som stod utanför icke-spridningsfördraget. I syfte att även inkludera

dessa i ansträngningarna att stävja spridningen av kärnvapen bildades vid

mitten av 1970-talet Nuclear Suppliers'''' Group. En bidragande orsak härtill

var även den kärnsprängning som Indien genomförde år 1974. År 1976

överenskom medlemmarna i NSG om en mera omfattande kontroll av

utförsel av produkter som kunde användas för framställning av kärnämne

för vapenbruk de s.k. "London-riktlinjerna". Sverige blev tidigt medlem i

denna regim och deltog i arbetet med framtagandet av riktlinjerna. Arbetet

inom NSG fick förnyad aktualitet i början av 1990-talet efter avslöjanden

om hur nära Irak hade varit att lyckas utveckla kärnvapen och hur export av

kärnrelaterat material hade bidragit till detta. Medlemmarna beslutade vid

ett möte i[REDACTED_EFTERNAMN] i mars 1991 att uppdatera London-riktlinjerna samt

överväga att utöka exportkontrollen från att huvudsakligen kontrollera

produkter och materiel relaterade till kärnbränslecykeln till att även omfatta

produkter med dubbla användningsområden som kan användas vid

konstruktion av kärnvapen. Ett år senare antogs vid plenarmötet i Warszawa

"Guidelines for Transfers of Nuclear-Related Dual-Use Equipment,

Material and Related Technology" även kallat "Warszawa-riktlinjerna".

Under dessa kontrolleras sådan utrustning och materiel som inte är direkt

relaterat till kärnämnet men som kan användas vid framställning av en

kärnladdning. Inom NSG äger en kontinuerlig diskussion rum angående

eventuella justeringar av riktlinjerna i ljuset av den teknologiska

utvecklingen. För närvarande pågår ett arbete inom NSG relaterat till frågan

om s.k. immateriella överföringar ("intangible transfers", jfr nedan). Vidare

pågår under svenskt ordförandeskap ett arbete med att avgöra hur kontrollen

skall tillämpas på komponenter till kontrollerade produkter som återfinns i

"Warszawa-riktlinjerna".

Australiengruppen

Australiengruppen bildades år 1985. Bakgrunden till detta

exportkontrollarrangemang står framförallt att finna i Iran-Irak konflikten

under 1980-talet där det framkom att Irak hade erhållit en betydande

nationell kapacitet att tillverka kemiska stridsmedel. Detta fick till följd att

flera länder skärpte sin exportkontroll över kemikalier och viss kemisk

tillverkningsutrustning. Dessa nationella åtgärder var dock inte

koordinerade vilket fick till följd att graden av kontroll varierade från land

till land. År 1985 tog Australien initiativ till ett möte med syfte att

diskutera

möjligheterna för en harmonisering av de nationella kontrollerna. Detta

initiativ resulterade i att en lista på kemikalier som borde vara föremål för

nationell exportkontroll upprättades. Flera av dessa kemikalier har även fullt

fredliga användningsområden. I juni 1990 beslutade medlemmarna i

Australiengruppen att utöka gruppens verksamhetsområde till att även

omfatta mikro-organismer, toxiner samt viss tillverkningsutrustning för

biologiska stridsmedel. Sverige blev medlem i Australiengruppen under år

1991. Samarbetet inom Australiengruppen har under senare tid blivit utsatt

för kritik från länder som menar att ett bibehållande av exportkontroll i

förhållande till andra fördragsslutande parter till 1972 års BTWC samt 1993

års CWC verkar diskriminerande. Det är den svenska regeringens

uppfattning att vårt deltagande i Australiengruppen kan ses som en åtgärd

som fordras för att uppfylla våra internationella förpliktelser under såväl

1972 års BTWC som 1993 års CWC, dvs. att förhindra spridning av

biologiska och kemiska vapen.

Missilteknologikontrollregimen

På amerikanskt initiativ inledde år 1982 länderna inom den s.k. G-7-

gruppen (dvs. Förenta staterna, Kanada, Frankrike, Italien, Japan,

Storbritannien samt Tyskland) diskussioner om exportkontroll av missiler

och missilteknologi. Den 16 april 1987 tillkännagavs att dessa diskussioner

hade lett till framtagandet av riktlinjer för export av missilteknologi som de

enskilda länderna, var för sig, hade för avsikt att implementera genom sin

nationella lagstiftning. Till dessa riktlinjer tillfogades ett "Equipment and

Technology Annex" i vilket de produkter som skulle omfattas av nationell

exportkontroll identifierades. Detta samarbete kom att få namnet

Missilteknologikontrollregimen (MTCR). MTCR:s kontrollistor omfattar

fullständiga missilsystem (inklusive ballistiska missiler, raketer och missiler

för rymduppskjutningar samt sondraketer) och andra system med

obemannade luftfarkoster (inklusive kryssningsmissiler, mål- och

spaningsplattformar) med en lastförmåga av minst 500 kilogram och en

räckvidd av 300 kilometer eller mer. Därutöver kontrolleras komponenter

till sådana system samt andra produkter som kan användas för produktion

av sådana missiler. Exportkontrollen under MTCR var ursprungligen

inriktad mot att stävja spridningen av missiler som kunde användas för

insats av kärnvapen. 1993 trädde ändringar av riktlinjerna i kraft som

utökade exportkontrollen till att omfatta vapenbärare även för kemiska och

biologiska stridsmedel. Det skall även noteras att det i dag inte finns någon

multilateral konvention som behandlar missiler. Sedan en kontroll över

exporten i enlighet med MTCR:s riktlinjer infördes i svensk

exportkontrollagstiftning under år 1991 deltar även Sverige i samarbetet.

Under år 1999 har arbetet inom regimen bl.a. varit inriktat mot att i olika

internationella fora påpeka riskerna med missilspridningen och att i ljuset av

detta redovisa MTCR:s syften.

Wassenaar-arrangemanget

Wassenaar-arrangemanget bildades 1996 som en efterträdare till det

multilaterala exportkontrollsamarbete som tidigare hade bedrivits inom

ramen för "Coordinating Committe on Multilateral Export Controls"

(COCOM). Det kalla krigets slut gjorde det alltmer uppenbart att samarbetet

inom COCOM måste utvidgas till att även omfatta forna östblocksländer. I

november 1993 beslutade därför medlemmarna att de skulle ersätta

COCOM med ett nytt forum och den 31 mars 1994 upphörde COCOM att

existera. Vid denna tidpunkt hade dock de stater som deltog i upprättandet

av det nya forumet ännu inte överenskommit hur detta skulle gestalta sig.

Sverige deltog i dessa förhandlingar från och med december 1994. I juli

1996 förelåg konsensus om grunddokumentet för detta nya forum som kom

att uppkallas efter den plats i Nederländerna där en betydande del av

förhandlingarna hade ägt rum - Wassenaar. En mycket betydelsefull

skillnad mellan Wassenaar-arrangemanget och dess företrädare COCOM är

att den förstnämnda är baserad på föresatsen att handel med de varor som

återfinns på kontrollistorna skall vara tillåten men måste övervakas i syfte

att undvika destabiliserande ansamlingar. Vidare är samarbetet inom

Wassenaar-arrangemanget inte inriktat mot vissa i förväg identifierade

stater. Enligt grunddokumentet "Initial Elements" är syftet med

arrangemanget att bidra till regional och internationell säkerhet och stabilitet

genom att främja transparens rörande överföringar av konventionella vapen

och produkter med dubbla användningsområden och därigenom bidra till att

undvika s.k. destabiliserande ansamlingar. Detta syfte skall uppnås genom

nationellt beslutsfattande i enlighet med nationella bestämmelser. Det skall

särskilt noteras att Wassenaar-arrangemanget har en bredare och annorlunda

produktinriktning än övriga exportkontrollarrangemang. Till

grunddokumentet är två kontrollistor fogade: "Munitions List", som

omfattar konventionell krigsmateriel, och "List of Dual-Use Goods and

Technologies" som omfattar teknologi med civila och militära

användningsområden som inte återfinns på övriga arrangemangs kontroll-

listor. Vad gäller kontrollen av den senare kategorin klargörs uttryckligen i

"Initial Elements" att arrangemanget är avsett att komplettera och stärka

samarbetet i de ovan nämnda arrangemangen utan att dubblera deras arbete.

Exempel på produktkategorier som tillhör listan över produkter med dubbla

användningsområden är vissa kryptoprodukter och viss industriell

tillverkningsutrustning. En översyn av hur arrangemanget har fungerat

genomfördes under år 1999. Vid denna översyn fastslog medlemsstaterna

att grunddokumentet fungerar väl och att det således inte förelåg någon

anledning att ändra i detta. Medlemmarna överenskom emellertid om vissa

åtgärder för att fördjupa och effektivisera det löpande informationsutbytet i

arrangemanget, och för att snabbare uppdatera produktlistorna för att bättre

kunna möta den snabba tekniska utvecklingen på många områden.

EU:s rådsförordning om produkter med dubbla användningsområden

EU har antagit en förordning, (EG) nr 3381/94, om upprättandet av en

gemenskapsordning för kontroll av export av produkter med dubbla använd-

ningsområden, vilken trädde i kraft den 1 juli 1995 (EGT nr L 367,

31.12.1994, s. 1). Till skillnad från ovanstående exportkontrollarrangemang

är denna förordning juridiskt bindande för Sverige. Förordningen syftar till

att förlika medlemsstaternas åtaganden inom ramen för de multilaterala

exportkontrollarrangemangen med friast möjliga handel inom den inre

marknaden. Utvecklingen inom exportkontrollarrangemangen NSG, MTCR,

AG och WA beaktas genom kontinuerliga ändringar och uppdateringar av

varulistorna till förordningen. Tillämpningen av gemenskapsförordningen är

föremål för regelbundna diskussioner i en samordningsgrupp som särskilt

upprättats för detta ändamål. Efter en översyn av hur förordningen fungerat

under dess två första år har kommissionen i maj 1998 lagt fram ett förslag

till revision av densamma. En av rådet tidigare tillsatt ad hoc arbetsgrupp

har till uppgift att bearbeta förslaget. Arbetsgruppen kan förväntas slutföra

detta arbete under år 2000 så att den reviderade förordningen kan träda i

kraft någon gång under slutet av detta år eller under nästa år.

Immateriella överföringar

Ett aktuellt frågekomplex som under året varit föremål för arbete i flertalet

exportkontrollarrangemang är frågan om den fortsatta kontrollen av s.k.

immateriella överföringar ("intangible transfers"), dvs. överföring av

teknologi utan att någon fysisk produkt exporteras. Det kan vara frågan om

elektronisk överföring av programvara eller teknisk information, såsom

ritningar och, utbildningsmaterial via t.ex. datalänk, fax eller internet.

Reglerna i exportkontrollarrangemangen utformades i allt väsentligt i en tid

då programvara och datafiler spreds på magnetband, disketter och CD.

Näten var långsammare och mindre tillförlitliga än idag och både säljare

och köpare föredrog att få programvara, datafiler, m.m förmedlade genom

fysiska media. Senare års mycket snabba utveckling av elektroniska

informations- och kommunikationstjänster har medfört att det idag är både

långsammare, dyrare och ofta mindre säkert att överföra teknologi på det

gamla sättet. Elektronisk överföring har blivit regel snarare än undantag.

Bristen på allmänt tillgängliga säkerhetslösningar, som tidigare var en

återhållande faktor, är på väg att avhjälpas. Exportkontrollarrangemangen

står inför ett kontrollproblem av nytt slag. Det råder allmän enighet om att

elektronisk överföring åtminstone till viss del måste kontrolleras för att inte

exportkontrollens syften skall undergrävas genom ett kringgående av den

fysiska kontrollen. Diskussionen handlar främst om hur man i praktiken kan

kontrollera elektronisk export samtidigt som skyddet för grundläggande

medborgerliga fri- och rättigheter upprätthålls. Det skall noteras att

kommissionens förslag till ny rådsförordning om kontroll av export av

produkter med dubbla användningsområden (se ovan) inbegriper även i

explicita ordalag kontroll av tekniköverföring via elektroniska medier,

telefax och telefon.

17 Lagen om strategiska produkter

Det har noterats ovan att grunden för det multilaterala samarbetet inom

exportkontrollarrangemangen rörande produkter med dubbla

användningsområden inte står att finna i något folkrättsligt bindande avtal

utan snarare i en nationell lagstiftning som möjliggör kontroll av utförsel

enligt de riktlinjer som dragits upp gemensamt inom arrangemangen. För

svenskt vidkommande regleras utförsel av strategiska produkter i Rådets

förordning (EG) nr 3381/94 om upprättandet av en gemenskapsordning för

kontroll av export av produkter med dubbla användningsområden (EGT nr

L 367, 31.12.1994, s. 1). Till denna förordning finns ett antal bilagor som

innehåller produktlistor m.m. (jfr 1994/942/GUSP, senast ändrad genom

1999/193/GUSP). Rådsförordningen kompletteras av lagen (1998:397) om

strategiska produkter och förordningen (1998:400) om strategiska produkter

(ändrad senast 1999:681). Båda författningarna trädde i kraft den 1 juli 1998

och ersatte lagen (1991:341) om strategiska produkter samt förordningen

(1994:2060) om strategiska produkter.

 Lagen (1998:397) om strategiska produkter är tillämplig på bl.a. följande

produkter:

 1. fullständiga robot- och raketsystem och andra obemannade

luftfarkoster som kan utnyttjas som bärare av massförstörelsevapen,

 2. delsystem, komponenter och konstruktionsmaterial för sådana system

som avses i 1 och som kan uppnå en räckvidd av minst 300 kilometer,

 3. provnings- och tillverkningsutrustning för system, delsystem och

komponenter som avses i 1 och 2,

 4. biologiska ämnen som kan användas i biologiska stridsmedel och

kemiska prekursorer (utgångsämnen) som kan användas för tillverkning av

kemiska stridsmedel,

 5. utrustning som kan användas för tillverkning av biologiska eller

kemiska stridsmedel samt av sådana biologiska ämnen och kemiska

prekursorer som avses i 4,

 6. kärnämnen, mineraler med halt av kärnämne, det som har framställts

av kärnämne eller varor där sådana ämnen ingår,

 7. utrustning eller material som har särskilt konstruerats eller ställts i

ordning för bearbetning, användning eller framställning av kärnämnen,

 8. utrustning eller material som kan användas för framställning av

kärnladdningar,

 9. andra högteknologiska produkter som direkt eller indirekt kan

användas i förstörelsebringande syfte,

 10. programvaror för automatisk databehandling och andra programvaror

särskilt utformade för produkter som avses i 1-3 och 9 eller utrustning eller

material som avses i 5, 7 och 8,

 Utförsel av ovan angivna produkter, tillverkningsutrustning, programvaror

samt teknologi är föremål för tillståndsgivning och tillståndsgivande

myndighet är Inspektionen för Strategiska Produkter. Information om

antalet till ISP inkomna utförselärenden rörande produkter med dubbla

användningsområden lämnas i Bilaga 4. Till skillnad från vad som gäller

under krigsmateriellagstiftningen - där utförseltillstånd utgör undantag från

ett generellt exportförbud - är förhållandet det omvända vad gäller

produkter med dubbla användningsområden: Här är utgångspunkten den att

utförseltillstånd skall ges såvida inte ett sådant strider mot Sveriges

utrikes-,

säkerhets- eller försvarspolitiska intressen. Krav på tillstånd gäller även för

den situation att någon i Sverige tillhandahåller produkter med dubbla

användningsområden som finns i utlandet åt någon i utlandet. Tillstånd kan

även krävas för utförsel av produkter som inte är angivna i bilagorna till

rådets förordning (EG) nr 3381/94 om exportören har informerats av ISP att

produkten är eller kan vara avsedd att användas i samband med

massförstörelsevapen eller missiler som är kapabla att bära sådana vapen.

Likaledes föreligger ett krav på att en exportör skall informera ISP om

exportören misstänker att en produkt kan komma att användas i samband

med massförstörelsevapen eller missiler som är kapabla att bära sådana

vapen. En bestämmelse som möjliggör kontroll av icke-listade produkter

benämns "catch-all"-klausul och syftar till att tillse att syftet med

regleringen inte kringgås på grund av att produktlistorna sällan kan vara

heltäckande i ljuset av den teknologiska utvecklingen (jfr artikel 4 i

rådsförordningen).

 Det har varit regeringens ambition att de rutiner som tillämpas i

exportkontrollen skall vara rationella och effektiva, för att förenkla för

industrin. Ett framgångsrikt arbete i detta avseende kan medföra att

industrin också erhåller en fördel i förhållande till konkurrenter från länder

där proceduren tar längre tid. Initiativ som syftar till att uppfylla denna

målsättning tas löpande av såväl regeringen som ISP.

 Genom en författningsändring under år 1999 infördes en möjlighet för ISP

att utfärda föreskrifter om generellt tillstånd (SFS 1999:681). Med stöd av

denna bestämmelse har inspektionen utfärdat s.k. "öppna" generella tillstånd

vilka är kungjorda i Tullverkets författningssamling (TFS 1999:40). Dessa

föreskrifter trädde i kraft den 1 augusti 1999. Ett "öppet" generellt tillstånd

kräver ingen ansökan utan exportören åberopar bara tillämpligt tillstånd vid

exporttillfället. Hittills utfärdade generella tillstånd är dels ett allmänt

generellt tillstånd som motsvarar tidigare företagsvisa generella tillstånd,

dels ett tillstånd att exportera kryptoprodukter av s.k. massmarknadskaraktär

med en nyckellängd på maximalt 128 bitar till 60 olika destinationer utanför

EU och dels ett tillstånd att föra ut vissa Wassenaar-produkter före eller

efter reparation eller demonstration till samma 60 destinationer.

 Lagen om strategiska produkter saknar bestämmelser om möjligheten att

erhålla förhandsbesked om huruvida ett utförseltillstånd kommer att ges vid

en eventuell export av produkter med dubbla användningsområden till en

specifik destination. En praxis har dock utvecklats med innebörd att ISP ger

företag ett förhandsbesked. Denna ordning motiveras främst av att det finns

ett givet intresse hos en exportör att få en uppfattning om möjligheterna att

genomföra en transaktion med ett "riskland" innan offertarbetet påbörjas.

Under år 1999 lämnades 16 förhandsbesked varav 7 var negativa.

 Det pågående arbetet med att revidera EU:s rådsförordning för kontroll av

produkter med dubbla användningsområden kommer att föranleda

antagandet av en ny nationell lagstiftning. När förhandlingarna har avslutats

finns en beredskap att snabbt förelägga riksdagen ett sådant lagförslag.

18 Kryptografi

I regeringens skrivelse till riksdagen 1998/99:116 om kryptografi, fastställd

den 6 maj 1999, redvisar regeringen sin uppfattning när det gäller vissa

aspekter på användning och kontroll av kryptoprodukter.

 Frågan om vilken grad av exportkontroll som skall utövas över

kryptoprodukter har tilldragit sig betydande uppmärksamhet både i Sverige

och internationellt. Hänsyn måste tas både till dessa produkters viktiga roll

för utvecklingen av elektroniska tjänster, och det säkerhetspolitiskt

betingade intresset av att försvåra åtkomsten till starka krypton för

exempelvis sådana användare som är länkade till utveckling eller

produktion av massförstörelsevapen. Den internationella diskussionen

bedrivs i första hand i Wassenaar-arrangemanget, där en ny varulista för

informationssäkerhetsprodukter antogs i december 1998, med en tvåårig

giltighetstid för vissa kryptoprodukter på denna lista. Denna ordning har

motiverats av behovet att ompröva listans innehåll i ljuset av den snabba

tekniska utvecklingen på området.

 Regeringens ståndpunkt i denna fråga är att det finns fortsatta

säkerhetspolitiska skäl att förhindra spridning av viss kryptoteknik till

olämpliga mottagare i vissa länder. Friast möjliga handel med

kryptoprodukter bör eftersträvas på EU:s inre marknad för att främja

elektronisk kommunikation och handel samt IT-utvecklingen i Sverige och

övriga EU. Även mot tredje land verkar Sverige för en friare handel med

kryptoprodukter med beaktande av de säkerhetspolitiska hänsynen. En

internationell samsyn måste dock uppnås vad gäller bl.a. EU-ländernas

kontroll mot tredje land. Om olika länder driver olika politik blir kontrollen

i praktiken verkningslös och industriellt snedvridande. För en internationell

samsyn talar också behovet av att undvika en situation där Sverige tillämpar

en lägre grad av kontroll än andra viktiga exportländer. Detta skulle

nämligen kunna få till följd att Sverige blev föremål för exportrestriktioner

från dessa länders sida.

 Det är regeringens målsättning att den begränsade exportkontroll av

kryptoteknik som är motiverad skall upprätthållas på ett så snabbt och

smidigt sätt att den i jämförelse med andra länders kontrollprocedurer inte

skall medföra en konkurrensnackdel för svensk industri, utan helst ge en

konkurrensfördel. Det "öppna" generella tillstånd som trädde i kraft år 1999

bl.a. för export av kryptoprodukter av massmarknadskaraktär till alla

betydande exportmarknader, liksom en smidig kontrollprocedur i övrigt

bl.a. införs nu elektronisk licensansökan och licensgivning har medfört att

många av de problem som företagen upplevt i exportkontrollen nu får anses

vara undanröjda. Även de förenklingar som genomfördes av Wassenaar

arrangemanget år 1998 (bl.a. undantogs kryptoprodukter som inriktas på

autenticering eller på eget personligt bruk) samt av EU år 1999 på

massmarknadsområdet har bidragit till minskad byråkrati för företagen och

till en bättre fokusering av exportkontrollen på ett begränsat antal

kryptoprodukter och användare där kontrollintresset väger över

frihandelsintresset.

 Den förda politiken på kryptoområdet skall enligt regeringens ståndpunkt

präglas av flexibilitet och lyhördhet i syfte att ta i beaktande det växande

behovet av säker kommunikation, förändringar i andra länders politik och

den fortsatta tekniska utvecklingen på området

Svensk krigsmaterielexport år 1999

1 Bakgrund

Inspektionen för strategiska produkter (ISP) följer kontinuerligt

marknadsföringen och exporten av krigsmateriel från Sverige. De företag

(jämte s.k. handladdare enskilda som tillverkar jaktammunition) som har

tillstånd att bedriva verksamhet på krigsmaterielområdet för närvarande

omkring 200, varav ca 40 är aktiva som exportörer är skyldiga att lämna

redovisningar i olika hänseenden till ISP. I propositionen 1984/85:82 om ökad

insyn och samråd i frågor som rör krigsmaterielexport uttalade regeringen sin

avsikt att varje år lämna riksdagen en redogörelse för den svenska

krigsmaterielexporten. Föreliggande redogörelse avser den svenska

krigsmaterielexporten år 1999.

2 Beviljade utförseltillstånd

Fr.o.m. 1993 redovisas värdet av beviljade utförseltillstånd uppdelat på de två

underkategorierna krigsmateriel för strid (KS) och övrig krigsmateriel (ÖK),

som då infördes. Den senare kategorin omfattar i huvudsak materiel som

tidigare inte stod under kontroll alls. En konsekvens av denna breddning av

krigsmaterielbegreppet är att statistiken därefter omfattar även materiel som

tidigare inte kontrollerades, och även viss utförsel för civil eller delvis

civil

användning (vilket inte var aktuellt med det traditionella

krigsmaterielbegreppet). Värdet av beviljade utförseltillstånd för

exportförsäljning ökade 1999 med knappt 120 % i förhållande till föregående

år. Fr.o.m. 1993 redovisas värdet av beviljade utförseltillstånd uppdelat på de

två underkategorierna krigsmateriel för strid (KS) och övrig krigsmateriel

(ÖK), som då infördes. En konsekvens av denna breddning av

krigsmaterielbegreppet är att statistiken därefter omfattar även

tillståndsgivning för materiel klassad som övrig krigsmateriel för utförsel till

civil eller delvis civil användning. Ökningen 1999 avsåg uteslutande övrig

krigsmateriel. Värdet av beviljade utförseltillstånd för krigsmateriel för strid

minskade med 25,3 %. Utförseltillstånden för exportförsäljning avser å ena

sidan många små transaktioner avseende exempelvis reservdelar och

ammunition, å andra sidan ett begränsat antal mycket omfattande

transaktioner av stora vapensystem som levereras över flera år. Sådana stora

affärer, som inte nödvändigtvis uppträder varje år, kan påverka ett enskilt års

resultat påtagligt. Som framgår av figur 2 nedan uppvisar statistiken över

beviljade utförseltillstånd avsevärda skillnader från år till år. Dessa

variationer

har dock en begränsad inverkan på omfattningen av den faktiska exporten av

svensk krigsmateriel eftersom den faktiska utförsel som sammanhänger med

ett stort utförseltillstånd normalt sprids ut över flera år.

Tabell 1. Beviljade utförseltillstånd för försäljning under åren 1991-1999

i löpande priser

År Värde i Förändring i %

 löpande priser jämfört med

 mkr föregående år

 Totalt KS ÖK Totalt

 KS ÖK

1991

2 487

 - 13,3

1992

2 992

 + 20,3

1993

6 106

1 942

4 164

 + 104,1

1994

4 268

1 991

2 277

 - 30,1

 + 2,5

- 45,3

1995

6 543

2 011

4 532

 + 53,3

 + 1,0

+ 99,0

1996

2 859

 662

2 197

 - 56,3

 - 67,1

- 51,5

1997

5 061

2 481

2 580

 + 77,0

 + 274,8

+ 17,4

1998

3 273

1 449

1 824

 - 35,3

 - 41,6

- 29,3

1999

7 153

1 082

6 071

 + 118,5

 - 25,3

+ 232,8

3 Faktiska leveranser

ISP:s utförselstatistik grundar sig på uppgifter om fakturerat värde av

levererad materiel som redovisas av exportföretagen. Den svenska exporten

av krigsmateriel har ökat något i förhållande till föregående år räknat i

löpande priser (se tabell 2 nedan). Ökningen hänförs till utförsel av

krigsmateriel för strid medan exporten av övrig krigsmateriel har minskat. De

största mottagarna av krigsmateriel för strid var under året Norge och

Schweiz, följt av Brasilien, Venezuela, USA och Frankrike (se vidare

bilagans avsnitt 4). Även Sveriges totala varuexport har ökat varför

krigsmaterielexportens andel av den totala varuexporten är oförändrad. Den

svenska vapenexporten redovisas även i den allmänna

utrikeshandelsstatistiken, som grundas på tullmyndigheternas uppgifter till

Statistiska centralbyrån (SCB). I SCB:s statistik ingår dock även vissa civila

produkter som inte omfattas av lagen om krigsmateriel. Dessa siffror är inte

jämförbara med ISP:s statistik och redovisas inte i denna skrivelse.

 Förändringar från ett år till ett annat i den statistik som redovisas i denna

skrivelse ger i sig inte underlag för en mer långsiktig bedömning av

utvecklingstendenser. En enstaka större leverans ett år kan medföra kraftiga

utslag i statistiken. Utvecklingen på exportmarknaderna under 1990-talet har

präglats av det kalla krigets slut, som medfört att många försvarsmakter skurit

ned sina försvarsmaterielanslag. Den effekt som exportmarknadernas

tillbakagång haft på svensk krigsmaterielexport har delvis maskerats genom

den breddning av krigsmaterielbegreppet som ägde rum år 1993, och som

innebar att många nya materielslag för första gången medtogs i utförsel-

statistiken. Mellan år 1992 och 1993 halverades exporten av "traditionell"

krigsmateriel, vilket i totalsiffran doldes genom tillkomsten av tidigare ej

registrerade materielslag i den nya ÖK-kategorin.

Tabell 2. Värdet av svensk krigsmaterielexport under åren 1989-1999 i

löpande priser

År Sveriges Krigsmaterielexport

 totala _____________________________________________

 varuexport löpande andel av

förändring

 (löp.priser) priser varuexp i

 mkr mkr % %

 Totalt KS ÖK Totalt KS

ÖK

1989 332 580 6 005 1,81 - 2,4

1990 339 850 3 327 0,98 - 44,6

1991 332 779 2 705 0,81 - 18,7

1992 326 031 2 753 0,84 + 1,8

1993 388 290 2 863 1 216 1 647 0,74 + 4,0

1994 471 602 3 181 1 347 1 834 0,68 +11,1 +10,8 +11,4

1995 567 836 3 313 1 148 2 165 0,58 + 4,1 - 14,8 +18,0

1996 569 167 3 087 1 136 1 951 0,54 - 6,8 - 1,0 - 9,9

1997 632 709 3 101 939 2 162 0,49 + 0,5 - 17,3 +10,8

1998 673 091 3 514 1 662 1 852 0,52 +13,3 +77,0 - 14,3

1999 700 0001 3 654 1 954 1 700 0,521 + 4,0 +17,6 - 8,2

 1 Preliminär uppgift

Tabell 3. Värdet av svensk krigsmaterielexport i miljoner kronor 1998-

1999 fördelat på krigsmaterielförteckningens huvudområden

_____________________________________________________________

 1998 1999

Krigsmateriel för strid (KS)

KS1 Finkalibriga eldrörsvapen 0 0

KS2 Kanoner, pansarvärnsvapen 248 405

KS3 Ammunition 358 426

KS4 Robotar, raketer, torpeder, bomber 260 186

KS5 Eldledningsutrustning 274 257

KS6 ABC-stridsmedel 0 1*

KS7 Krut och sprängämnen 107 89

KS8 Krigsfartyg 53 144

KS9 Stridsflygplan 0 0

KS10 Stridsfordon 361 444

KS11 Riktade energivapen 0 0

 ______________________________________________________

 SUMMA KS 1 662 1 953

* Exporten av KS6 avser komponenter till tårgasprodukter till länder i

Västeuropa

Övrig krigsmateriel (ÖK)

ÖK21 Finkalibriga, eldrörsvapen, delar m.m 3 6

ÖK22 Kanoner, pansarvärnsvapen, delar m.m. 92 112

ÖK23 Övningsammunition m.m. 320 316

ÖK24 Övningsraketer, röjningsutrustning m.m. 100 34

ÖK25 Spanings- och mätutrustningar m.m 229 384

ÖK26 Skyddsmateriel m.m. 17 30

ÖK27 Krut- och sprängämneskomponenter 0 5

ÖK28 Fartyg för bevakning m.m. 579 1

ÖK29 Flygplan utformade för militärt bruk m.m. 84 75

ÖK30 Fordon utformade för militärt bruk m.m. 78 275

ÖK31 Riktade energivapen 0 0

ÖK32 Fortifikationer 0 0

ÖK33 Elektronisk utrustning för militärt bruk 33 40

ÖK34 Fotografisk och elektrooptisk utrustning 15 3

ÖK35 Övningsmateriel 274 397

ÖK36 Tillverkningsutrustning 9 14

ÖK37 Programvara 18 9

 ____________________________________________________ SUMMA ÖK

1 951 2 162

 SUMMA ÖK 1 852 1 700

En jämförelse av tabellerna 1 och 2 ovan visar att det sammanlagda värdet av

beviljade utförseltillstånd under ett år kan skilja sig avsevärt från värdet av

faktiska leveranser under samma år. Detta beror på att givna utförseltillstånd

ofta avser utförsel som sträcker sig över flera kalenderår, liksom på att

tillstånd i några fall inte utnyttjas helt. Den kraftiga ökningen av beviljade

utförseltillstånd under år 1997 och 1999 återspeglas inte alls i den faktiska

utförseln detta år. Det är omöjligt att förutsäga hur ökningen kommer att

avspeglas i faktisk utförsel kommande år, bl.a. eftersom den låga nivån på

beviljade utförseltillstånd år 1996 och 1998 kommer att ha en fortsatt

dämpande effekt.

4 Geografisk fördelning

Den svenska regeringen har som målsättning att visa största möjliga öppenhet

i redovisningen av krigsmaterielexporten. Ett sätt att tillmötesgå detta

önskemål är exempelvis att redovisa mottagarländerna för varje

huvudkategori i krigsmaterielförteckningen. Regeringen avser att studera

denna och andra möjligheter när det blir tekniskt möjligt för ISP att ta fram

nödvändigt underlag för ytterligare rapportering. Strävan efter större öppenhet

måste alltid vägas mot de regler som finns om kommersiell sekretess och

utrikessekretess i vissa fall.

 Totalt mottog 49 länder leveranser av svensk krigsmateriel under år 1999

mot 51 år 1998 och 49 år 1997. Den regionala fördelningen av exporten i

tabell 4 uppvisar det normala mönstret, som är att den största delen av svensk

krigsmaterielexport går till Norden, övriga Västeuropa och Nordamerika.

Under år 1998 gick ca 62 % av den totala utförseln till dessa destinationer.

Mönstret har blivit ännu tydligare 1999 då motsvarande andel utgjorde 75 %

av den totala exporten. Utanför denna krets noteras särskilt en kraftig nedgång

av exporten till Asien, främst som följd av den ekonomiska krisen där,

samtidigt som Latinamerikas andel har ökat från 12 % till 18 %.

Tabell 4. Krigsmaterielexportens fördelning på regioner i procent av

värdet under åren 1997-1999

1997

1998

1999

KS ÖK Tot

KS ÖK Tot

KS ÖK Tot

Norden

11 31 17

11 44 27

39 26 33

Övriga

Västeuropa

36 18 31

22 21 21

27 37 32

Central- och

Östeuropa

 0 1 0

 1 2 1

 0 2 1

Nordamerika

17 16 17

17 10 14

 7 13 10

Latinamerika

 3 8 4

 8 16 12

23 12 18

Australien och

Nya Zeeland

 2 1 2

 3 3 3

 1 2 1

Asien

30 24 28

38 4 22

 3 7 5

Afrika

 0 1 0

 0 0 0

 0 0 0

Totalt 100 100 100 100 100

100 100 100 100

I det följande redovisas krigsmaterielexporten fördelad på mottagarländer. I

tabell 5 har medtagits alla länder till vilka utförseln av krigsmateriel har

överstigit 1 miljon kronor under något av åren 1997-1999.

 Största enskilda mottagarland av svensk krigsmateriel 1999 var liksom

närmast föregående år Norge (1 032 mkr) följt av Brasilien (362 mkr),

Tyskland (343,2 mkr), USA (304 mkr) och Schweiz (298 mkr). Dessa fem

destinationer svarar för sammanlagt ca 60 % av den totala svenska exporten

av krigsmateriel.

 Krigsmaterielexport understigande 50 000 kronor betecknas i tabell 5 med

0,0 miljoner kronor.

Tabell 5. Exporten av krigsmateriel i miljoner kronor år 1997-1999

fördelad på länder

_______________________________________________________________

____________

1997

1998

1999

KS

ÖK

Totalt

KS

ÖK

Totalt

KS

ÖK

Totalt

Australien

2,9

50,5

53,4

57,9

59,4

117,3

21,0

31,4

52,4

Bahrain

-

0,0

0,0

-

0,8

0,8

0,0

0,1

0,1

Bangladesh

16,5

2,7

19,2

-

-

-

-

-

-

Belgien

1,0

9,6

10,6

-

11,5

11,5

0,1

17,6

17,6

Brasilien

17,4

46,8

64,2

166,4

98,4

264,8

201,1

161,3

362,4

Canada

23,1

20,9

44,1

8,0

9,2

17,1

25,6

31,6

57,2

Chile

16,0

-

16,0

0,2

0,1

0,4

-

-

-

Danmark

221,1

98,8

319,9

64,8

58,8

123,6

89,8

68,2

158,0

Estland

-

-

-

-

-

-

0,0

2,8

2,8

Finland

14,5

41,3

55,8

2,1

40,8

42,9

1,7

19,1

20,8

Frankrike

2,1

34,4

36,6

108,2

42,7

150,9

125,4

77,1

202,5

Förenade

Arabemiraten

-

16,3

16,3

-

6,2

6,2

0,0

8,3

8,3

Grekland

0,31

3,31

3,61

21,1

0,4

21,6

0,0

0,2

0,2

Indien

3,9

76,0

79,9

-

5,8

5,8

0,0

5,0

5,0

Indonesien

8,0

3,2

11,2

-

0,9

0,9

0,0

0,3

0,3

Irland

2,4

10,0

12,4

5,6

6,8

12,4

6,0

3,7

9,7

Italien

2,4

3,7

6,1

3,1

6,1

9,2

4,2

40,3

44,5

Japan

0,4

283,0

283,4

0,5

102,3

102,8

0,2

19,5

19,7

Kuwait

-

0,0

0,0

-

6,0

6,0

-

-

-

Republiken Korea

-

6,6

6,6

-

-

-

-

-

-

Lettland

-

-

-

-

-

-

0,0

2,0

2,0

Litauen

12,1

1,3

13,4

35,2

8,9

44,1

4,9

6,1

10,9

Malaysia

-

78,2

78,2

2,6

17,2

19,9

30,7

3,9

34,6

Mexico

-

-

-

-

-

-

63,2

1,0

64,1

Nederländerna

0,0

2,6

2,6

0,1

3,5

3,6

-

9,4

9,4

Nepal

-

-

-

22,7

1,9

24,6

-

-

-

Norge

56,7

104,3

161,0

667,3

104,7

772,0

676,3

355,9

1032,2

Nya Zeeland

3,8

0,3

4,2

-

1,5

1,5

-

0,7

0,7

Oman

104,0

1,4

105,4

-

0,2

0,2

-

3,6

3,6

Pakistan

21,8

37,9

59,7

34,2

4,1

38,3

-

5,1

5,1

1997

KS

ÖK

Totalt

1998

KS

ÖK

Totalt

1999

KS

ÖK

Totalt

Polen

0,1

0,4

0,5

0,0

0,5

0,5

0,4

20,2

20,6

Portugal

0,1

0,3

0,4

-

-

-

1,1

0,2

1,2

Saudiarabien

-

-

-

-

1,0

1,0

0,4

0,4

0,4

Schweiz

5,3

24,1

29,4

65,6

20,9

86,5

276,1

21,6

297,7

Singapore

46,3

119,4

165,7

2,2

489,7

492,0

20,6

25,8

46,4

Slovenien

-

-

-

-

1,9

1,9

-

1,3

1,3

Spanien

0,1

2,1

2,2

0,6

3,3

3,9

0,6

8,4

8,9

Storbritannien

1,2

193,4

194,6

0,2

37,0

37,2

0,6

58,9

59,4

Thailand

24,2

21,3

45,4

-

65,0

65,0

-

51,3

51,3

Tjeckien

-

-

-

-

-

-

1,5

0,8

2,3

Tunisien

10,1

1,7

11,8

-

1,9

1,9

-

1,6

1,6

Tyskland

39,1

465,7

504,8

24,9

220,2

245,1

30,1

313,1

343,2

USA

125,5

348,6

474,1

155,0

309,9

464,4

116,4

187,7

304,0

Venezuela

42,2

15,1

57,3

97,5

54,6

152,1

177,3

48,7

226,0

Österrike

114,2

35,4

149,6

114,7

45,9

160,5

79,1

84,4

163,5

Övriga länder

0,22

1,03

1,2

1,14

2,05

3,16

0,37

1,3

1,8

SUMMA

939

2 1651

3 1041

1 662

1 852

3514

1 954

1 700

3 654

Totalbeloppen kan i vissa fall skilja sig från summan av ÖK- och KS-beloppen

vilket beror på att alla siffror har avrundats till en decimal.

1 Rättelse införd jämfört med föregående år avseende Grekland

2 Estland, Island och Sydafrika.

3 Andorra, Argentina, Brunei, Estland, Island, Mauritius, Nya Kaledonien

(Frankrike), Peru, Ryssland, Sydafrika, Tjeckien och Ungern.

4 Sydafrika och Tjeckien.

5 Argentina, Estland, Hongkong (Kina), Island, Mauritius, Namibia, Nya

Kaledonien

 (Frankrike), Peru, Ryssland, Tjeckien, Ungern och Zimbabwe.

6 Israel, Peru och Sydafrika

7 Andorra. Hongkong (Kina), Island, Mauritius, Namibia, Peru, Sydafrika

och

Ungern

5 Upplåtelse av tillverkningsrätt, samarbete m.m.

Under år 1999 har sex tillstånd lämnats för upplåtelse av tillverkningsrätt

utom riket. Tillstånden har avsett Frankike, Malaysia, Norge, Polen,

Sydafrika och USA.

 Nio samarbetsavtal har granskats och godkänts avseende gemensam

utveckling eller produktion med följande länder: Finland (två tillstånd),

Frankrike, Grekland, Malaysia, Singapore, Storbritannien, Sydafrika och

USA.

 Prövningen av ärenden rörande upplåtelse av tillverkningsrätt och samarbete

med utländsk part sker, oavsett materieltyp, med de strängare kriterier som

gäller för export av krigsmateriel för strid, eftersom sådant samarbete i regel

medför en långsiktigare bindning än regelrätt export. Sådana avtals omfatt-

ning, deras utsträckning i tiden, reexportklausuler m.m. granskas därvid i

detalj.

 Regeringen har med stöd av lagen (1992:1300) om krigsmateriel föreskrivit

en skyldighet för den som har upplåtit tillverkningsrätt avseende krigsmateriel

till någon i utlandet eller som ingått avtal om samarbete med någon i utlandet

att årligen redovisa huruvida avtalen fortfarande är i kraft, om tillverkning

eller annat samarbete enligt sådant avtal alltjämt förekommer samt hur

samarbetet bedrivs.

 För år 1999 gäller att 15 företag redovisat sammanlagt 145 gällande licens-

och samarbetsavtal i 25 länder. Av dessa hade 13 företag 76 licensavtal i 19

länder och 10 företag 69 samarbetsavtal i 21 länder.

6 Militärt inriktad utbildning

Militärt inriktad utbildning av utländsk medborgare får enligt

krigsmateriellagen med vissa undantag inte bedrivas inom eller utom landet

utan tillstånd av Inspektionen för strategiska produkter. Förbudet gäller

utbildning som ej är knuten till försäljning av krigsmateriel för vilken

utförseltillstånd erhållits.

 Under år 1999 har inget sådant tillstånd lämnats.

7 Redovisning av ägande i utländska rättssubjekt

Enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel skall företag som har tillstånd att

tillverka eller tillhandahålla krigsmateriel årligen redovisa uppgifter om

ägande i utländska rättssubjekt som bedriver utveckling, tillverkning,

marknadsföring eller försäljning av krigsmateriel.

 För år 1999 gäller att 12 företag redovisat ägande i 48 utländska rättssubjekt

i 16 länder.

8 De exporterande företagen

Omkring 200 företag har tillstånd att tillverka krigsmateriel, varav ca 40

exporterade sådan materiel under 1999. Cirka 25 % av företagen avser

enpersonsföretag med tillstånd att handladda jaktammunition. De största

exportföretagen av krigsmateriel under 1999 var i nämnd ordning Bofors AB,

Hägglunds Vehicle AB, Bofors Carl-Gustaf AB, Saab Training Systems AB

och[REDACTED_EFTERNAMN] Microwave Systems AB. Bofors AB och Hägglunds Vehicle AB

hade en utförsel som översteg 600 miljoner kronor men var mindre än 1

miljard kronor. De tre övriga företagen svarade vardera för en utförsel

överstigande 200 miljoner kronor men understigande 600 miljoner kronor.

Härutöver exporterade tre företag för mer än 100 miljoner kronor, nämligen

Dockstavarvet AB, CelsiusTech Electronics AB och Saab Dynamics AB.

 Två företag, nämligen Norma Precision AB och Nexplo Bofors AB

exporterade vardera för mellan 50 och 100 miljoner kronor. Tio företag

exporterade för mellan 10 och 50 miljoner kronor. Dessa var Vanäsverken

AB, Åkers Krutbruk Protection AB, Volvo Aero AB, Nammo LIAB AB,

FMV, CelsiusTech Systems AB,[REDACTED_EFTERNAMN] Saab Avionics AB, Bofors

underwater systems AB, Saab AB och Celsius Aerotech AB.

 Övriga företag med en export överstigande en miljon kronor var Chematur

Engineering AB, Scania CV AB, Airsafe Sweden AB, CNC-Process i Hova

AB, Aimpoint AB, Degerfors Formnings AB, Applied Composites AB,

Waltreco AB och Polyamp AB.

 Tillsammans svarade dessa 29 företag för nästan 100% av den svenska

krigsmaterielexporten 1999.

9 Utvecklingen av de krigsmaterielproducerande

företagens sysselsättning m.m.

14 av de största krigsmaterielproducerande företagen i Sverige tillhör

intresseorganisationen Försvarsindustriföreningen (FIF), vilken grundades år

1986. Medlemsföretagen svarar för den allt övervägande delen av utförseln av

försvarsmateriel. FIF definierar utförsel av försvarsmateriel som

medlemsföretagens fakturerade leveranser till utlandet av "krigsmateriel jämte

civila produkter till militära kunder", dvs. en definition som är vidare än

definitionen av krigsmateriel.

 Enligt de senast tillgängliga statistiken från FIF sysselsatte

medlemsföretagen år 1987 26 400 personer inom sina

försvarsmaterielavdelningar. Detta antal har därefter sjunkit till 22 780 år

1990 och 14 250 år 1997 samt slutligen till 14 225 år 1998.

 Företagens export av försvarsmateriel enligt FIF:s definition uppgick till

6 700 miljoner kronor år 1987, till 6 294 miljoner kronor år 1990, till 3 667

miljoner kronor år 1997 och till 4 434 miljoner kronor år 1998. I förhållande

till år 1997 ökade exporten av försvarsmateriel med 20,9 % år 1998.

 Företagens försäljning till det svenska försvaret minskade från år 1997 till

år

1998 från 13 136 miljoner kronor till 12 758 miljoner kronor eller med 2,9 %.

Svenska riktlinjer för krigsmaterielexport och annan utlandssamverkan

Tillstånd till utförsel av krigsmateriel, eller till annan samverkan med någon i

 utlandet avseende

krigsmateriel, bör medges endast om sådan utförsel eller samverkan

1. bedöms erforderlig för att tillgodose det svenska försvarets behov av

materiel eller kunnande

eller i övrigt är säkerhetspolitiskt önskvärd, samt

2. inte står i strid med principerna och målen för Sveriges utrikespolitik.

 Vid prövningen av ett tillståndsärende ankommer det på regeringen att göra en

totalbedömning

av alla för ärendet betydelsefulla omständigheter med utgångspunkt från de nyss

angivna

grundläggande principerna.

 Utrikespolitiska hinder föreligger inte i fråga om samverkan med eller export

till de nordiska

länderna och de traditionellt neutrala länderna i Europa. Samverkan med dessa

länder får i

princip anses stå i överensstämmelse med Sveriges säkerhetspolitik. I takt med

att samarbetet

med övriga länder inom de Europeiska Gemenskaperna byggs ut, bör samma principer

 för

utlandssamverkan och export tillämpas i fråga om dessa länder.

 Tillstånd får endast avse stat, statlig myndighet eller av staten auktoriserad

 mottagare; vidare

bör vid utförsel av materiel ett slutanvändarintyg eller ett intyg om egen

tillverkning

(bearbetningsintyg) föreligga. En stat som trots åtagande gentemot den svenska

regeringen har

tillåtit eller underlåtit att förhindra vidareexport av svensk krigsmateriel

skall i princip inte

komma i fråga som mottagare av sådan materiel från Sverige så länge

omständigheterna

kvarstår.

 Tillstånd till utförsel eller annan utlandssamverkan enligt krigsmateriellagen

 skall inte beviljas

om det skulle strida mot internationell överenskommelse som Sverige har biträtt,

 mot beslut av

FN:s säkerhetsråd eller mot folkrättsliga regler om export från neutral stat

under krig

(ovillkorliga hinder).

 Tillstånd till utförsel av krigsmateriel, eller annan utlandssamverkan som

avser krigsmateriel,

bör inte lämnas om det avser stat där omfattande och grova kränkningar av

mänskliga

rättigheter förekommer. Respekt för mänskliga rättigheter är ett centralt

villkor för att tillstånd

skall beviljas.

 Tillstånd till utförsel av krigsmateriel för strid, eller till annan

utlandssamverkan som avser

krigsmateriel för strid eller övrig krigsmateriel, bör inte beviljas om det

avser stat som befinner

sig i väpnad konflikt med annan stat, oavsett om krigsförklaring har avgetts

eller ej, stat som är

invecklad i internationell konflikt som kan befaras leda till väpnad konflikt

eller stat som har

inre väpnade oroligheter.

 Tillstånd bör ges till utförsel av materiel som klassificerats som övrig

krigsmateriel, förutsatt

att mottagarlandet inte befinner sig i väpnad konflikt med annan stat eller har

inre väpnade

oroligheter, eller det i landet förekommer omfattande och grova kränkningar av

mänskliga

rättigheter och om inte ovillkorligt hinder möter.

 Ett meddelat tillstånd till utförsel bör återkallas, förutom vid ovillkorliga

exporthinder, om den

mottagande staten kommer i väpnad konflikt med annan stat eller får inre väpnade

 oroligheter.

Undantagsvis bör, i de två senare fallen, återkallande av tillstånd kunna

underlåtas om det är

förenligt med de folkrättsliga reglerna och med principerna och målen för

Sveriges

utrikespolitik.

 Tillstånd bör ges till utförsel av reservdelar till tidigare, med vederbörligt

 tillstånd exporterad

krigsmateriel, om inte ovillkorligt hinder möter. Detsamma bör gälla andra

leveranser, t.ex. av

ammunition, som har samband med tidigare utförsel eller där det annars vore

oskäligt att inte ge

tillstånd.

 Vad särskilt angår avtal med utländsk part om gemensam utveckling eller

tillverkning av

krigsmateriel skall tillståndsbedömningen utgå från de angivna grundläggande

kriterierna.

Utförsel till samarbetslandet, som följer av avtalet, bör medges om inte

ovillkorligt hinder

uppstår. Om ett samarbetsavtal med utländsk part förutsätter export från

samarbetslandet till

tredje land bör fråga om sådan export, i den mån slutprodukten i fråga har en

övervägande

svensk identitet, bedömas i enlighet med riktlinjerna för sådan export från

Sverige.

 Beträffande materiel som har övervägande utländsk identitet bör export från

samarbetslandet

till tredje land medges inom ramen för samarbetslandets exportregler.

Föreligger ett starkt

svenskt försvarspolitiskt intresse av att samarbetet kommer till stånd, och det

är en förutsättning

från samarbetspartnerns sida att viss utförsel får ske från samarbetslandet kan

efter

omständigheterna export till tredje land även i övrigt medges inom ramen för

samarbetslandets

exportregler.

 När det gäller mer omfattande och för Sverige viktigare utlandssamverkan på

krigsmaterielområdet bör en regeringsöverenskommelse träffas mellan Sverige och

samverkanslandet. Innan överenskommelser av detta slag ingås, bör

utrikesnämnden höras.

EUROPEISKA UNIONEN Bryssel den 5 juni

1998

 RÅDET

 (OR. en)

EUROPEISKA UNIONENS UPPFÖRANDEKOD

FÖR VAPENEXPORT

EUROPEISKA UNIONENS RÅD

SOM UTGÅR från de gemensamma kriterier som beslutades av Europeiska rådet

i Luxemburg 1991 och i Lissabon 1992,

SOM ERKÄNNER att vapenexporterande stater har ett särskilt ansvar,

SOM ÄR FAST BESLUTNA att fastställa stränga gemensamma normer, som skall

uppfattas som

miniminormer, i fråga om hantering av och återhållsamhet beträffande

överföringar av

konventionella vapen av alla medlemsstaterna samt att förstärka utbytet av

relevant information för

att uppnå ökad insyn.

SOM ÄR FAST BESLUTNA att hindra export av materiel som kan användas för internt

förtryck eller

internationell aggression eller bidra till regional instabilitet,

SOM ÖNSKAR förstärka sitt samarbete och främja sin samsyn inom ramen för den

gemensamma

utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) när det gäller export av konventionella

vapen,

SOM NOTERAR att kompletterande åtgärder mot olagliga överföringar har vidtagits

med hjälp av

EU-programmet för att förebygga och bekämpa olaglig handel med konventionella

vapen,

SOM BEKRÄFTAR att medlemsstaterna önskar upprätthålla en försvarsindustri som en

 del av

såväl sin industriella bas som sina försvarsinsatser, och

SOM ERKÄNNER att stater, i enlighet med den rätt till självförsvar som erkänns i

 FN:s stadga, har

rätt att överföra medel för självförsvar,

HAR UPPRÄTTAT följande uppförandekod och tillämpningsbestämmelser:

KRITERIUM ETT

Respekt för medlemsstaternas internationella åtaganden, särskilt de sanktioner

som påbjuds av

FN:s säkerhetsråd och de som påbjuds av gemenskapen, avtal om icke-spridning och

 andra

ämnen samt andra internationella förpliktelser

En ansökan om exportlicens bör avslås om bifall skulle stå i strid med bl.a.

a) medlemsstaternas internationella förpliktelser och deras åtaganden att

upprätthålla FN:s,

OSSE:s och EU:s vapenembargon,

b) medlemsstaternas internationella förpliktelser enligt fördraget om

icke-spridning av

kärnvapen, konventionen om biologiska vapen och toxinvapen samt konventionen om

kemiska vapen,

c) medlemsstaternas åtaganden inom ramen för Australien-gruppen,

missilteknologiarrangemanget (Missile Technology Control Regime), gruppen av

länder som

levererar kärnmaterial (Nuclear Suppliers Group) och Wassenaar-arrangemanget,

d) medlemsstaternas åtagande att inte exportera någon som helst typ av

truppmina

(antipersonell mina).

KRITERIUM TVÅ

Respekten för de mänskliga rättigheterna i det slutliga bestämmelselandet

Efter att ha bedömt mottagarlandets inställning till de relevanta principer i

internationella instrument

rörande de mänskliga rättigheterna kommer medlemsstaterna

a) inte att utfärda exportlicens om det föreligger uppenbar risk att den

tilltänkta exporten kan

komma att användas för internt förtryck,

b) från fall till fall och under beaktande av materielens art att iaktta

särskild försiktighet vid

utfärdande av licenser till för länder där allvarliga kränkningar av de

mänskliga rättigheterna

har konstaterats av behöriga FN-organ, Europarådet eller EU,

Materiel som kan användas för internt förtryck anses i detta sammanhang

inbegripa bl.a. materiel,

i fråga om vilket den tilltänkta slutanvändaren bevisligen har använt sådan

eller liknande materiel

för internt förtryck, eller när det finns skäl att tro att materielen kommer att

 användas till andra

ändamål eller av annan slutanvändare än vad som uppgivits, och användas till

internt förtryck. I

linje med punkt 1 i tillämpningsbestämmelserna för denna kod kommer materielens

art att beaktas

noggrant, särskilt om den är avsedd för interna säkerhetsändamål. Internt

förtryck anses inbegripa

bl.a. tortyr och annan grym, omänsklig och förnedrande behandling eller

bestraffning, summariska

eller godtyckliga avrättningar, försvinnanden, godtyckliga gripanden och andra

allvarliga

kränkningar av de mänskliga rättigheter och de grundläggande friheter som anges

i relevanta

internationella instrument rörande de mänskliga rättigheterna, inklusive

Allmänna förklaringen om

de mänskliga rättigheterna och Internationella konventionen om medborgerliga och

 politiska

rättigheter.

KRITERIUM TRE

Den interna situationen i det slutliga bestämmelselandet som en följd av

existerande spänningar

och väpnade konflikter

Medlemsstaterna kommer inte att tillåta export som skulle provocera eller

förlänga väpnade

konflikter eller förvärra existerande spänningar i det slutliga

bestämmelselandet.

KRITERIUM FYRA

Bevarande av regional fred, säkerhet och stabilitet

Medlemsstaterna kommer inte att utfärda exportlicens om det finns en uppenbar

risk för att den

avsedda mottagaren skulle använda den tilltänkta exporten på ett aggressivt sätt

 mot ett annat land

eller hävda ett territoriellt krav med våld.

När medlemsstaterna överväger dessa risker kommer de bl.a. att beakta

a) om någon väpnad konflikt pågår eller sannolikt kommer att uppstå mellan

mottagarlandet och

ett annat land,

b) om det föreligger något territoriellt krav på ett angränsande land som

mottagarlandet tidigare

försökt eller hotat att genomdriva med våld,

c) om materielen sannolikt kommer att användas för annat än mottagarens

legitima nationella

säkerhets- och försvarsändamål,

d) behovet av att inte negativt påverka den regionala stabiliteten på något

 märkbart sätt.

KRITERIUM FEM

Den nationella säkerheten för medlemsstaterna eller de territorier i fråga om

vilka en medlemsstat

är ansvarig för de yttre förbindelserna, samt för vänligt sinnade och allierade

länder

Medlemsstaterna kommer att beakta

a) den tilltänkta exportens möjliga inverkan på egna, andra medlemsstaters

eller vänners och

allierades försvars- och säkerhetsintressen, samtidigt som de erkänner att denna

 faktor inte

får påverka deras beaktande av kriterierna om respekt för de mänskliga

rättigheterna och om

regional fred, säkerhet och stabilitet,

b) risken för att de berörda varorna används mot deras egna styrkor eller

mot styrkor från

vänner eller allierade eller från andra medlemsstater,

c) risken för "reverse engineering" eller icke avsedd tekniköverföring.

KRITERIUM SEX

Köparlandets uppträdande i förhållande till det internationella samfundet, i

synnerhet i fråga om

dess attityd till terrorism, arten av dess allianser och dess respekt för

internationell rätt

Medlemsstaterna kommer bl.a. att beakta köparlandets tidigare uppträdande i

fråga om

a) dess stöd till eller uppmuntran av terrorism och internationell

organiserad brottslighet,

b) dess uppfyllande av sina internationella åtaganden, i synnerhet i fråga

om icke-användning

av våld, även enligt internationell humanitär rätt som är tillämplig på

internationella och icke

internationella konflikter,

c) dess engagemang för icke-spridning och andra former av vapenkontroll och

 nedrustning,

särskilt undertecknande, ratificering och genomförande av relevanta konventioner

 om

vapenkontroll och nedrustning enligt punkt b i kriterium ett.

KRITERIUM SJU

Förekomsten av en risk för att materielen skall användas till annat ändamål inom

 köparlandet eller

återexporteras på oönskade villkor

Vid bedömning av den tilltänkta exportens inverkan på det importerande landet

och risken för att de

exporterade varorna kan avledas till en oönskad slutanvändare, kommer följande

att beaktas:

a) Mottagarlandets legitima inhemska försvars- och säkerhetsintressen,

inbegripet eventuell

medverkan i FN:s eller andra fredsbevarande insatser.

b) Mottagarlandets tekniska förmåga att använda materielen.

c) Mottagarlandets förmåga att utöva effektiv exportkontroll.

d) Risken att vapnen kommer att återexporteras eller avledas till

terroristorganisationer

(antiterroristutrustning bör särskilt uppmärksammas i detta sammanhang).

KRITERIUM ÅTTA

Vapenexportens förenlighet med mottagarlandets tekniska och ekonomiska förmåga,

med

beaktande av det önskvärda i att stater får sitt legitima behov beträffande

säkerhet och försvar

täckt med minsta möjliga användning av mänskliga och ekonomiska resurser till

krigsmateriel

Medlemsstaterna kommer, mot bakgrund av informationen från relevanta källor

såsom FN:s

utvecklingsprogram, Världsbanken, Internationella valutafonden samt

OECD-rapporter, att beakta

huruvida den tilltänkta exporten allvarligt skulle hindra den hållbara

utvecklingen i mottagarlandet.

De kommer i detta sammanhang att beakta mottagarlandets relativa nivå på

militära och sociala

utgifter och även ta hänsyn till eventuellt bistånd från EU eller bilateralt

bistånd.

 TILLÄMPNINGSBESTÄMMELSER

1. Varje medlemsstat kommer från fall till fall att pröva de ansökningar om

 exportlicens för

krigsmateriel som ställs till den, mot bakgrund av bestämmelserna i

uppförandekoden.

2. Denna kod kommer inte att inkräkta på medlemsstaternas rätt att tillämpa

 en mer restriktiv

nationell politik.

3. Genom diplomatiska kanaler kommer medlemsstaterna att översända utförlig

 information om

de licensansökningar som har avslagits i enlighet med uppförandekoden i fråga om

krigsmateriel, tillsammans med en förklaring av varför ansökan har avslagits.

Den information

som skall överlämnas anges i form av ett utkast till formulär som återfinns i

bilagan. Innan

någon medlemsstat beviljar en licens som en annan medlemsstat eller andra

medlemsstater

har vägrat bevilja för en i huvudsak identisk transaktion under de senaste tre

åren kommer

den först att samråda med den eller de medlemsstater som avslog

licensansökningarna. Om

medlemsstaten efter dessa samråd ändå beslutar att bevilja licens kommer den att

underrätta den eller de

 medlemsstater som avslog ansökan (ansökningarna) och därvid utförligt

förklara sina egna

skäl.

 Beslutet att tillåta eller vägra överföring av någon krigsmateriel skall

 varje medlemsstat själv

fatta. En ansökan om licens skall anses ha avslagits när medlemsstaten har

vägrat att tillåta

den faktiska försäljningen eller den fysiska exporten av den berörda

krigsmaterielen, om

försäljning i annat fall skulle ha ägt rum, eller när den har vägrat att tillåta

 det relevanta

avtalets ingående. För detta ändamål kan ett anmälningspliktigt avslag, i

enlighet med

nationella förfaranden, innefatta avslag på en ansökan om tillstånd att inleda

förhandlingar

eller ett nekande svar på en formell inledande förfrågan om en särskild

beställning.

4. Medlemsstaterna kommer att behandla sådana avslag och samråd

konfidentiellt och de

kommer inte att använda dem för att uppnå kommersiella fördelar.

5. Medlemsstaterna kommer att verka för ett skyndsamt antagande av en

gemensam

förteckning över krigsmateriel som omfattas av uppförandekoden, grundad på

liknande

nationella och internationella förteckningar. Innan detta är gjort kommer

uppförandekoden att

fungera på grundval av nationella kontrollförteckningar, vid behov tillsammans

med

beståndsdelar från relevanta internationella förteckningar.

6. Kriterierna i uppförandekoden samt det samrådsförfarande som föreskrivs

i punkt 3

i tillämpningsbestämmelserna kommer också att gälla varor med dubbla

användningsområden enligt specifikationen i bilaga 1 till rådets beslut

94/942/GUSP( ) när det

finns anledning att anta att slutanvändaren av varorna kommer att vara de

väpnade styrkorna

eller den interna säkerhetstjänsten eller liknande enheter i mottagarlandet.

7. I syfte att göra uppförandekoden så effektiv som möjligt kommer

medlemsstaterna att arbeta

inom ramen för GUSP för att förstärka samarbetet och främja sin samsyn i fråga

om export

av konventionella vapen.

8. Varje medlemsstat kommer att sända de övriga medlemsstaterna en årlig

rapport om sin

export av försvarsmateriel och sitt genomförande av uppförandekoden. Dessa

rapporter

kommer att diskuteras vid ett årligt möte som skall hållas inom ramen för GUSP.

Vid mötet

kommer en översyn också att ske av uppförandekodens verkan och vilka

förbättringar som

behöver göras, och en konsoliderad rapport grundad på bidrag från

medlemsstaterna

kommer att föreläggas rådet för godkännande.

9. När det är lämpligt kommer medlemsstaterna inom GUSP:s ram att gemensamt

 bedöma

situationen för de möjliga eller faktiska mottagarna av vapenexporten från

medlemsstaterna

mot bakgrund av principerna och kriterierna i uppförandekoden.

10. Det erkänns vidare att medlemsstaterna, om det är lämpligt, också får

beakta den tilltänkta

exportens inverkan på sina ekonomiska, sociala, kommersiella och industriella

intressen,

men att dessa faktorer inte kommer att påverka tillämpningen av ovan nämnda

kriterier.

11. Medlemsstaterna kommer att göra sitt yttersta för att uppmuntra andra

vapenexporterande

länder att ansluta sig till uppförandekodens principer.

12. Uppförandekoden och tillämpningsbestämmelserna ersätter alla tidigare

gjorda

bearbetningar av de gemensamma kriterierna från 1991 och 1992.

 ___________________

 Information som skall överlämnas

.......... [medlemsstatens namn] har äran att informera sina partner om att den

i enlighet med EU:s

uppförandekod har avslagit följande ansökan om licens:

Mottagarland: ..............

Kort beskrivning av materielen, inbegripet kvantitet och, när det är lämpligt,

tekniska specifikationer:

..............

Avsedd mottagare: ..............

Avsedd slutanvändare (om annan än mottagaren): ..............

Skäl till att ansökan avslogs: ..............

Datum för avslag av ansökan: ..............

 ___________________

Exportkontroll av produkter med dubbla

användningsområden år 1999

Det är inte möjligt att för produkter med dubbla användningsområden lämna

en fullständig redovisning av exporten liknande den som kan lämnas

beträffande krigsmateriel, eftersom kontrollen av produkter med dubbla

användningsområden bygger på friast möjliga handel och kontroll endast i

vissa fall. Vad som kan redovisas, och jämföras över tiden, är utvecklingen

av antalet licensärenden av olika typer globala, generella och individuella

 för olika kontrollområden.

Tabell 1. Antal inkomna utförselärenden rörande produkter med

dubbla användningsområden

År

Typ av utförseltillstånd

1998

1999

Globala

36

18

Generella

30

15

Individuella, varav

381

347

Wassenaar-arrangemanget

346

306

Missilteknologikontrollregimen

5

0

Nuclear Suppliers'''' Group

5

5

Australiengruppen

25

36

För ofta förekommande export av produkter till civila köpare för civil

slutanvändning kan ett globalt tillstånd beviljas. Tillåtna destinationsländer

är samtliga länder med undantag för ett mindre antal länder för vilka

individuell tillståndsprövning alltid krävs. Globala tillstånd ges ej för

produkter som finns angivna på MTCR:s, NSG:s samt AG:s produktlistor.

Generella tillstånd ges i enlighet med EU:s regelverk och medger export av

vissa produkter med dubbla användningsområden till ett antal identifierade

länder. Ett individuellt tillstånd ges till en exportör för export av särskilt

känsliga produkter eller till särskilt känsliga destinationer.

Tabell 2. Medlemskap i multilaterala exportkontrollarrangemang

Land ZC NSG AG MTCR

WA

Argentina x x x x

x

Australien x x x x

x

Belgien x x x x

x

Brasilien - x - x

-

Bulgarien x x - -

x

Kanada x x x x

x

Danmark x x x x x

Finland x x x x

x

Frankrike x x x x

x

Grekland x x x x

x

Irland x x x x

x

Island - - x x

-

Italien x x x x

x

Japan x x x x

x

Kina x - - -

-

Korea (Rep.) x x x -

x

Lettland - x - -

-

Luxemburg x x x x

x

Nederländerna x x x x

x

Norge x x x x

x

Nya Zeeland - x x x

x

Polen x x x x

x

Portugal x x x x

x

Rumänien x x x -

x

Ryssland x x - x

x

Schweiz x x x x x

Slovakien x x x -

x

Spanien x x x x

x

Storbritannien x x x x

x

Sverige x x x x

x

Sydafrika x x - x

-

Tjeckien x x x x

x

Turkiet x - - x

x

Tyskland x x x x

x

Ukraina x x - x

x

Ungern x x x x

x

USA x x x x

x

Österrike x x x x

x

Totalt 34 35 30 32

33

Förändringar under år 1999:

- Turkiet antogs som medlem i Zanggerkommittén.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 mars 2000

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1999/2000:110 Redogörelse för den svenska

exportkontrollpolitiken och exporten av krigsmateriel år 1999.

( ) EGT L 367, 31.12.1994, s. 8. Beslutet senast ändrat genom beslut

98/232/GUSP

(EGT L 92, 25.3.1998, s. 1).

 Denna nedgång beror på att de globala tillstånden har en giltighetstid på två

år

och detta år har förhållandevis få omsatts på grund av utgången giltighetstid.

 Den kraftiga nedgången av generella utförseltillstånd har sin grund i att

möjligheten att erhålla globala licenser infördes från augusti 1999.

 Denna minskning sammanhänger bl.a. med en minskad omfattning av

tillståndsplikten för massprodukter med kryptering.

1

 Skr. 1999/2000:110

 Bilaga 2

 Skr. 1999/2000:110

 Bilaga 3

 Skr. 1999/2000:110

 Bilaga 4

 Skr. 1999/2000:110