Regeringens proposition

1991/92:153

om rekonstruktion av Nordbanken

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits

upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 7 maj 1992.

På regeringens vägnar

Birgit[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anne[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att staten via ett helägt aktiebolag

förvärvar samtliga aktier i Nordbanken som ägs av någon annan än

staten. Uppköpet avses utgöra ett led i en omstrukturering av

Nordbanken.

 Omstruktureringen föranleds av fortsatt höga kreditförluster i

Nordbanken. Avsikten är att bl.a. förlustbringande tillgångar i

banken skall överföras till ett särskilt bolag för att där

avvecklas på så gynnsamma villkor som möjligt.

 I propositionen föreslås också att regeringen, inom en ram på

20 miljarder kronor, skall bemyndigas att besluta om garantier,

lån och kapitaltillskott eller vidta andra åtgärder för att

stärka den finansiella basen i Nordbanken och det bolag som

skall ta över en del av bankens tillgångar.

 De föreslagna åtgärderna syftar till att på ett konstruktivt

sätt lösa de problem som har uppkommit i Nordbanken.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 maj 1992

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden
[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om rekonstruktion av Nordbanken

1 Den ekonomiska utvecklingen i Nordbanken

1.1 Nyemissionen hösten 1991

I proposition 1991/92:21 om förvärv av aktier m.m. i Nordbanken

redogjorde jag för den utveckling på svensk kreditmarknad som

under hösten 1991 ledde till en akut ekonomisk kris för

Nordbanken. På grund av kraftigt ökade kreditförluster och stort

riskengagemang i Gamlestaden AB, Nobel Industrier AB och

Yggdrasil AB krävdes ett kapitaltillskott om drygt 5 miljarder

kronor för att banken skulle kunna uppfylla gällande

kapitaltäckningskrav. Bankens styrelse föreslog en nyemission på

knappt 258 miljoner aktier med företrädesrätt för aktieägarna

att för varje tvåtal aktier teckna tre nya aktier till en kurs

av 20 kr. för varje ny aktie. Regeringen ansåg i likhet med

banken att ett kapitaltillskott var angeläget för att stärka

bankens kapitalbas. Som innehavare av 70,6 % av aktiekapitalet

hade staten rätt att teckna sig för 3 643 milj. kr. av nyemis-

sionen. Regeringens bedömning var att det inte då fanns

förutsättningar för staten att placera sin andel av emissionen

på kapitalmarknaden, varför staten borde teckna sin andel och

garantera hela emissionsbeloppet 5 160 milj. kr. Riksdagen

beslutade i enlighet med regeringens hemställan (NU4, rskr. 8)

och emissionen genomfördes under november-december 1991. Staten

blev därmed ägare till aktier motsvarande 77,3 % av

aktiekapitalet i Nordbanken. Andra större aktieägare i

Nordbanken är Alpinum AB (7,6 %) och Nobel Industrier (5,0 %).

1.2 Den fortsatta utvecklingen

Det svenska banksystemet har senare kommit att utsättas för

ytterligare påfrestningar. Utvecklingen på finans- och fas-

tighetsmarknaderna har försämrats sedan hösten 1991. Volymen av

krediter med utebliven prestation (s.k. nödlidande krediter) och

av lån med ränteeftergifter har fortsatt att öka.

 Första Sparbanken - sedermera ombildad till Spar-

banken Första AB - åsamkades omfattande kreditförluster, som

föranledde riksdagen att i december 1991 besluta i enlighet med

regeringens förslag om en statlig garanti på 3,8 miljarder

kronor för ett lån avsett att trygga en rekonstruktion av banken

(prop. 1991/92:63, NU12, rskr. 52). Denna insats visade sig

senare otillräcklig, då en prognos i mars 1992 pekade på ett

samlat kapitalbehov i storleksordningen 7,3 miljarder kronor.

Regeringen gjorde den bedömningen att det fanns risk för en

förtroendekris i det finansiella systemet, som kunde ge upphov

till kraftiga störningar i betalningssystemet, och att staten

därför borde bidra till att överbrygga de akuta problemen i

syfte att åstadkomma en långsiktigt hållbar lösning. Regeringen

har därför föreslagit riksdagen att bemyndiga regeringen att

dels lämna ett lån på 3,8 miljarder kronor till den

sparbanksstiftelse som äger banken, dels gå i borgen för lån upp

till ett sammanlagt belopp av 3,5 miljarder kronor (prop.

1991/92:168). I propositionen, som ännu inte behandlats av

riksdagen, ger regeringen också riksdagen tillfälle att ta del

av en avsiktsförklaring angående omstrukturering av banken. Den

lösning som valts innebär bl.a. att de delar av Sparbanken

Förstas lånestock som kan antas komma att leda till väsentliga

kreditförluster skall överlåtas till ett särskilt bolag med enda

uppgift att avveckla lånestocken med bästa möjliga resultat.

Vidare skall de sparbanksstiftelser som är ägare till den

blivande Sparbanken Sverige ställa en betydande del av sin

förmögenhet i form av aktier som säkerhet för lånen.

 Även i Gota Bank har stora kreditförluster uppkommit som

föranlett huvudägaren Trygg-Hansa/SPP Holding AB att lämna ett

uppköps-erbjudande på samtliga aktier i banken.

 I slutet av april 1992 har ledningen för Nordbanken lämnat

finansdepartementet en redogörelse för konstaterade och befarade

kreditförluster av större omfattning än som tidigare

uppskattats. På grund av dessa förluster och en ökad andel

krediter med låg eller ingen ränta är bankens intjäningsförmåga

kraftigt försämrad. Problemen hänför sig till tidigare gjorda

placeringar som ytterligare försämrats. De prognoser som nu

gjorts ger vid handen att banken inte kommer att med oförändrad

balansräkning kunna uppfylla föreskrivet kapitaltäckningskrav

under hösten 1992. För att en oförändrad kapitaltäckningsnivå

skall kunna upprätthållas bedöms banken behöva ett

kapitaltillskott av minst samma storleksordning som vid

nyemissionen 1991. Bankens lägesbeskrivning har i allt

väsentligt bekräftats vid en av finansinspektionen företagen

granskning.

2 Överväganden och förslag

Av den redogörelse som lämnats från Nordbanken framgår att

banken är i behov av ytterligare kapitaltillskott redan under

innevarande år. Problemen i banken är av sådan art att

konstruktiva åtgärder måste vidtas. I egenskap av huvudägare i

banken och som yttersta garant för stabiliteten i betalningssy-

stemet har staten ett dubbelt ansvar för att

avhjälpa den uppkomna situationen. Jag vill framhålla att ett

kapitaltillskott, som inte kombineras med insatser för att komma

till rätta med de grundläggande strukturproblemen i banken, inte

är ändamålsenligt. Vad som behövs är en lösning som långsiktigt

tryggar bankens möjligheter att verka och utvecklas positivt.

Denna handlingslinje har stöd hos bankens ledning.

 Jag ser det därför som angeläget att snabbt få till stånd en

omstrukturering av Nordbanken, så att en del av kredit-

portföljen skiljs av från bankens rörelse. En omstrukturering av

banken bör enligt min mening genomföras enligt följande

riktlinjer.

 Nödlidande krediter, lån med avtalade ränteeftergifter samt

andra tillgångar som belastar Nordbankens intjäningsförmåga

eller som av andra skäl inte bör behållas av banken förs över

till ett av Nordbanken bildat dotterbolag, i det följande kallat

Securum AB. Syftet med överföringen är att Securum och dess

dotterbolag skall ha till ändamål att förvalta och avveckla

dessa engagemang. Avsikten är att Securum skall avskiljas från

Nordbanken.

 De engagemang som skall föras över till Securum kan för

närvarande beräknas till ett nominellt belopp i

storleksordningen 60 miljarder kronor. En slutlig bedömning kan

dock inte göras innan en omfattande genomgång och värdering av

berörda tillgångar är slutförd, vilket kommer att ha skett till

hösten 1992.

 Med den lösning jag sålunda föreslår anser jag det mindre

lämpligt att nu förorda en nyemission i banken. Ägandet i banken

är redan starkt koncentrerat till ett fåtal stora aktieägare.

Endast en mindre del av aktiestocken är spridd bland

allmänheten. Som framgått kräver den uppkomna situationen enligt

min bedömning genomgripande åtgärder i banken. Med hänsyn till

arten och omfattningen av de åtgärder som kan förutses kommer

staten i realiteten att få bära hela ägaransvaret. Det är av

dessa skäl lämpligt att staten blir ensam ägare av banken.

Staten bör därför snarast möjligt erbjuda sig att förvärva

samtliga aktier. Mot bakgrund av att Nordbanksaktien under

senare tid har noterats till ca 18 kr. bör kursen för

uppköpserbjudandet bestämmas till 21 kr. per aktie, vilket

motsvarar den kurs som gällde vid emissionen hösten 1991 jämte

ränta. Med en sådan kurs uppgår kostnaden för ett förvärv av

samtliga aktier i annans ägo än statens till ca 2 050 milj. kr.

 Min bedömning är att staten som följd av erbjudandet skall

kunna komma upp i ett innehav av mer än 90 % av aktierna i

Nordbanken. För att säkerställa förvärv av resterande aktier bör

det skapas förutsättningar för tvångsinlösen. Eftersom staten

inte lagligen kan påkalla inlösen enligt 14 kap. 9 §

aktiebolagslagen (1975:1385), bör ett särskilt statligt ägt

aktiebolag bildas, med uppgift att inneha aktierna i Nordbanken

och vid behov påkalla tvångsinlösen.

 Enligt min mening bidrar den föreslagna omstruktureringen på

ett konstruktivt sätt till att lösa de uppkomna problemen. Genom

överföringen av ovan nämnda slag av tillgångar till Securum

stärks Nordbanken i två hänseenden. Dels kan banken koncentrera

sina personella resurser på driften av normal bankverksamhet.

Dels förbättras resultatet genom att

refinansieringskostnaden för de överförda tillgångarna och

kreditförlusterna kommer att slutligt bäras av Securum i stället

för av banken. På så sätt kan Nordbankens goda underliggande

intjäningsförmåga tas till vara och banken av egen kraft bygga

upp en tillräcklig kapitalbas och uppvisa en tillräcklig

vinstnivå.

 Sedan Securum avskiljts från Nordbanken, kan bolaget i ett

inledningsskede ägas av staten. Det är emellertid inte säkert

att ett statligt ägande av Securum är det bästa på lång sikt.

Regeringen bör därför ha möjlighet att i ett senare skede

besluta att aktieinnehavet i Securum skall avvecklas helt eller

delvis. Detsamma gäller beträffande det särskilda bolag som

skall bildas för förvärv av aktierna i Nordbanken.

 När erforderliga nedskrivningar av Nordbankens riskabla

tillgångar görs, uppkommer en betydande brist i Nordbankens

eller Securums balansräkning. Denna brist måste täckas. Dessutom

kan kassaflödesproblem uppstå i Securum genom att dess

tillgångar kan förväntas ge en löpande avkastning som är

betydligt lägre än marknadsräntan. För att lösa dessa problem

krävs statlig medverkan, som i första hand bör avse finansie-

ringen av Securum.

 Det statliga åtagandets omfattning och formerna för åtagandet

kan inte slutligt fastslås innan den ovan nämnda genomgången och

värderingen av tillgångarna är slutförd.

 Åtagandets omfattning kommer framför allt att bero på

tillgångarnas kvalitet och på hur snabbt avvecklingen av

engagemangen kan ske. Preliminära bedömningar tyder på att den

totala nuvärdesberäknade kostnaden för avvecklingen av det

statliga åtagandet kan komma att uppgå till över tio miljarder

kronor. Den slutliga kostnaden är dock i mycket stor

utsträckning beroende av konjunkturutvecklingen och då särskilt

fastighetsprisernas utveckling. Det kan därför komma att krävas

mycket omfattande statliga åtaganden för att garantera en stabil

finansiering.

 Avvecklingen av tillgångarna i Securum måste tillåtas ta

avsevärd tid. Det vore olämpligt, både av statsfinansiella skäl

och mot bakgrund av den nuvarande problematiska situationen på

fastighetsmarknaden och de finansiella marknaderna, att forcera

en försäljning av tillgångarna i Securum. Omstruktureringen kan

förutsättas leda till att bolaget kommer att kontrollera ett

omfattande fastighetsbestånd.

 Som jag nyss anfört kan kostnaderna för avvecklingen av det

statliga åtagandet komma att uppgå till mer än tio miljarder

kronor. För att trygga finansieringen av i första hand Securum

bör åtaganden kunna göras till ett nominellt belopp av 20

miljarder kronor. Regeringen bör alltså begära riksdagens

bemyndigande att, för åtgärder i samband med omstrukturering av

Nordbanken, disponera ett kapitalbelopp om maximalt 20 miljarder

kronor. Det är av de skäl jag har angett ännu för tidigt att

lägga fast åtgärdernas närmare omfattning och utformning. Rege-

ringen bör därför bemyndigas att inom ramen på 20 miljarder

kronor vidta de åtgärder som är bäst lämpade för att säkerställa

att statens samlade kostnader för åtgärderna blir så låga som

möjligt.

 De åtgärder som bör få komma ifråga inom ramen för

kapitalbeloppet på 20 miljarder kronor bör inkludera statliga

lånegarantier, statliga lån som löper utan ränta eller med låg

ränta liksom lån med efterställd betalningsrätt, statliga

kapitaltillskott och andra åtgärder som innebär en förstärkning

av den finansiella basen i Nordbanken eller Securum.

 Regeringen bör också begära riksdagens bemyndigande att uppdra

åt riksgäldskontoret att utfärda sådana garantier och lämna

sådana lån som kan komma att beslutas inom ramen för

omstruktureringen.

 Om staten ger ett lån med en ränta som är lägre än statens

upplåningsränta, uppkommer en kostnad för staten. Även andra

kostnader kan uppkomma. Sådana kostnader bör täckas genom ett

anslag på statsbudgeten. Regeringen föreslog i prop. 1991/92:168

om statligt engagemang för lösning av krisen i Sparbanken Första

AB ett förslagsanslag under sjunde huvudtiteln, benämnt Vissa

räntekostnader m.m., för att täcka i första hand räntekost-

nader. Regeringen bör begära riksdagens bemyndigande att belasta

detta anslag även i här aktuella fall.

 Riksdagen bemyndigade hösten 1991 regeringen att sälja statens

aktier i Nordbanken (prop. 1991/92:21, NU4, rskr. 8). Eftersom

bemyndigandet naturligen bara omfattar de aktier staten ägde då,

krävs det av formella skäl ett bemyndigande för regeringen att

sälja också de aktier i banken som staten nu skall förvärva

eller senare kan komma att förvärva.

 Regeringen bör i ett senare sammanhang redovisa för riksdagen

vilka åtgärder som har vidtagits med stöd av riksdagens

bemyndiganden. Vidare bör regeringen göra en precisering av de

budgetmässiga effekterna av de statliga åtagandena.

3 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att

regeringen

föreslår riksdagen att

 1. godkänna de angivna riktlinjerna för omstrukturering av

Nordbanken,

 2. bemyndiga regeringen att bilda ett aktiebolag med uppgift

att inneha aktier i Nordbanken,

 3. bemyndiga regeringen att överföra statens aktier i

Nordbanken till det bolag som avses i 2, genom överlåtelse eller

genom att tillskjuta aktierna såsom apportegendom,

 4. bemyndiga regeringen att intill ett belopp av 2 050 000 000

kr. svara för finansieringen av det under 2 nämnda aktiebolagets

förvärv av övriga aktier i Nordbanken,

 5. bemyndiga regeringen att förvärva samtliga aktier i Securum

AB,

 6. bemyndiga regeringen att inom en ram på 20 miljarder kronor

besluta om garantier, lån och kapitaltillskott eller vidta andra

åtgärder i syfte att förstärka den finansiella basen i

Nordbanken och Securum AB,

 7. bemyndiga regeringen att uppdra åt riksgäldskontoret att

utfärda sådana garantier och lämna sådana lån som beslutas med

stöd av bemyndigande enligt 4 eller 6,

 8. godkänna att det i prop. 1991/92:168 föreslagna förslag-

sanslaget under sjunde huvudtiteln Vissa räntekostnader m.m.

belastas med de kostnader som uppkommer till följd av åtgärder

som vidtas med stöd av bemyndigandena i 2-6,

 9. bemyndiga regeringen att sälja aktierna i eller på annat

sätt avveckla det bolag som avses i 2,

 10. bemyndiga regeringen att besluta om försäljning av aktiein-

nehavet i Securum AB,

 11. bemyndiga regeringen att sälja de aktier i Nordbanken som

kan förvärvas med stöd av bemyndigandena i 4 och 6.

 Eftersom ärendet bör behandlas under innevarande riksmöte bör

regeringen föreslå att motionstiden förkortas till 10 dagar.

4 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de

förslag som föredraganden har lagt fram.