Regeringens proposition 2004/05:72

Förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn

Prop.

2004/05:72

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Stockholm den 20 januari 2005 Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

Ann-Christin Nykvist (Jordbruksdepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen lämnas förslag och görs bedömningar som syftar till att inom ramen för nuvarande tillsynsorganisation stärka den lokala djur- skydds- och livsmedelstillsynen. Livsmedelsverkets och Djurskydds- myndighetens ansvar för att leda och samordna tillsynen bör tydliggöras och stärkas. I myndigheternas centrala tillsynsuppgifter bör ingå att med bindande föreskrifter styra hur den operativa tillsynen skall bedrivas och att med rådgivning och utbildningsinsatser stödja samt följa upp länssty- relsernas och kommunernas tillsyn. För att ytterligare förbättra förut- sättningarna för en effektiv kommunal tillsyn skall bestämmelser införas som underlättar en samverkan kommuner emellan. Kommunerna bör upprätta tillsynsplaner och det bör vidare inrättas samrådsgrupper med uppgift att följa tillsynen. Om det finns brister i den kommunala tillsynen skall Livsmedelsverket eller, när det gäller djurskyddstillsynen, en läns- styrelse enligt förslaget kunna förelägga en kommun att rätta till bris- terna. Om en kommun grovt eller under en längre tid har åsidosatt sina tillsynsskyldigheter skall regeringen, på ansökan av Livsmedelsverket eller en länsstyrelse, kunna besluta att tillsynen över en viss verksamhet som kommunen annars har, skall flyttas över till Livsmedelsverket respektive länsstyrelsen. Vidare gör regeringen, när det gäller livs- medelstillsynen, den bedömningen att kommunerna skall ges möjlighet att använda den årliga tillsynsavgiften för att finansiera andra kostnader för tillsynen än sådana som avser provtagning och undersökning. Dessutom bör inte endast förnyad provtagning utan även förnyad inspektion som föranleds av provtagning eller inspektion som lett till anmärkning finansieras genom en avgift. 1

Innehållsförteckning

Prop. 2004/05:72

1

Förslag till riksdagsbeslut..................................................................

4

2

Lagtext

...............................................................................................

5

2.1 ..

Förslag till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511)

5

2.2

Förslag till lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534) 10

3

Ärendet och dess beredning.............................................................

14

4

Nuvarande förhållanden ..................................................................

15

4.1

Tillsynsorganisationen i dag .............................................

15

4.2

Finansieringen...................................................................

16

5

Behovet av förbättringar inom djurskydds- och livsmedels-

tillsynen

...........................................................................................

16

6

Kommunal samverkan.....................................................................

18

7

Samordning och planering av tillsynsverksamheten .......................

20

7.1

Tillsynsmyndigheternas ansvarsfördelning ......................

20

7.2

Förbättrat centralt och regionalt stöd ................................

21

7.3

Normerande inspektioner m.m..........................................

23

7.4

Föreskrifter om den lokala tillsynens bedrivande.............

24

7.5

Rapporteringsskyldighet ...................................................

25

7.6

Skyldighet att upprätta tillsynsplaner................................

27

7.7

Samrådsgrupper ................................................................

28

8

Möjligheter till ingripanden mot kommuner vid brister i

tillsynen

...........................................................................................

30

8.1

Föreläggande.....................................................................

30

8.2

Överflyttning av tillsynsansvaret ......................................

32

9

Finansieringen av den lokala livsmedelstillsynen ...........................

36

10

Övriga ändringar i livsmedelslagen.................................................

39

10.1

Återutförsel av livsmedel som förvaras på en

gränskontrollstation...........................................................

39

10.2

Tillsynsmyndigheternas befogenhet att meddela

förelägganden och förbud m.m.........................................

40

11

Ekonomiska konsekvenser m.m. .....................................................

41

11.1

Det allmännas kostnader ...................................................

41

11.2

Konsekvenser för företagare .............................................

43

12

Författningskommentar ...................................................................

43

12.1

Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen

(1971:511).........................................................................

43

12.2

Förslaget till lag om ändring i djurskyddslagen

(1988:534).........................................................................

46

Bilaga 1

Författningsförslag i departementspromemorian Förbättrad

djurskydds- och livsmedelstillsyn (Ds 2004:11) ...................

49

Bilaga 2

Förteckning över remissinstanser..........................................

57

Bilaga 3

Lagrådsremissens lagförslag .................................................

60

Bilaga 4

Lagrådets yttrande .................................................................

69

2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 januari 2005......

71

Prop. 2004/05:72

Rättsdatablad............................................................................................

72

3 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1.

lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511),

2.

lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534).

Prop. 2004/05:72 4

2

Lagtext

Prop. 2004/05:72

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1

Förslag till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511)

Härigenom föreskrivs i fråga om livsmedelslagen (1971:511) dels att 11 a, 24, 25, 28, 30, 33 och 35 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 24 ad och 31 §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 a §

1

Om livsmedel, som förvaras på

Om livsmedel, som förvaras på

ett tullupplag eller tullager eller i

en

gränskontrollstation eller ett

en frihamn, kan orsaka allvarliga

tullager eller i en frizon eller ett

personskador, får regeringen eller

frilager, kan orsaka allvarliga

den

myndighet

som

regeringen

personskador får

regeringen eller

bestämmer förbjuda att de åter-

den

myndighet

som

regeringen

utförs.

bestämmer förbjuda att de åter-

utförs.

24 §

2

Statens livsmedelsverk utövar

Tillsynen över efterlevnaden av

den centrala tillsynen över efter-

denna lag, de föreskrifter som har

levnaden av denna lag, de före-

meddelats med stöd av lagen och

skrifter som har meddelats med

de EG-förordningar som kom-

stöd av lagen och de EG-förord-

pletteras av lagen utövas av

ningar som kompletteras av lagen.

Livsmedelsverket,

länsstyrelserna

Länsstyrelsen utövar den närmare

och kommunerna (tillsynsmyndig-

tillsynen inom länet. Den eller de

heter) i enlighet med vad rege-

kommunala nämnder som fullgör

ringen bestämmer.

uppgifter inom miljö- och hälso-

En kommuns tillsyn skall full-

skyddsområdet

utövar

tillsynen

göras av den eller de kommunala

inom

kommunen

om

regeringen

nämnder som fullgör

uppgifter

inte har föreskrivit att tillsynen

inom miljö- och hälsoskyddsområ-

skall utövas av Livsmedelsverket.

det.

Livsmedelsverket

samordnar

övriga tillsynsmyndigheters verk-

samhet och lämnar råd och hjälp i

denna verksamhet.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

överlämna vissa tillsynsuppgifter till ett enskilt kontrollorgan som är

juridisk person.

1

Senaste lydelse 1991:357.

2

Senaste lydelse 1998:128.

5

24 a §

Prop. 2004/05:72

En kommun får träffa avtal med

en annan kommun om att tillsyns-

uppgifter

som kommunen har

enligt denna lag skall skötas helt eller delvis av den andra kom- munen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att meddela beslut i ett ärende. Kommunen får också efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kom- munens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden, dock

inte i

de fall som avses i 6 kap.

34 §

kommunallagen (1991:900).

Föreskrifterna i 6 kap. 2427 och 35 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar så- dana beslut. 24 b § Livsmedelsverket får, i samråd med en kommun, besluta att den tillsyn över en viss verksamhet som kommunen annars har skall flyttas över till verket. Ett sådant beslut får fattas om verksamheten har stor omfattning, är särskilt komplicerad eller om det finns andra särskilda skäl. Livsmedelsverket får besluta att tillsynen skall lämnas tillbaka till kommunen om verket och kom- munen är överens om det. 24 c § Om en kommun inte fullgör de skyldigheter som följer av kom- munens tillsynsuppdrag, får Livs- medelsverket förelägga kommunen att avhjälpa bristen. Ett föreläg- gande skall innehålla uppgifter om de åtgärder som Livsmedelsverket anser nödvändiga för att bristen skall kunna avhjälpas. 6

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om

1. hur tillsynen skall bedrivas,

2. skyldighet för en tillsynsmyn- dighet att lämna information till en annan tillsynsmyndighet,

3. köttbesiktning och uppgifts- skyldighet för den som lämnar djur till slakt.

Föreskrifter enligt första stycket 3 får meddelas i den utsträckning de behövs från hälso- eller näringssynpunkt.

24 d § Om en kommun grovt eller under längre tid har åsidosatt sin tillsynsskyldighet när det gäller en viss verksamhet, får regeringen, på ansökan av Livsmedelsverket, besluta att ansvaret för tillsynen över den verksamheten skall flyttas över till Livsmedelsverket. Regeringen får besluta att till- synen skall lämnas tillbaka till kommunen.

25 §

3

Tillsynsmyndighet

får meddela

En tillsynsmyndighet får, utöver

föreläggande

eller

förbud som

vad som särskilt anges i 24 c §,

uppenbart behövs för att lagen,

meddela de

förelägganden eller

föreskrifter

som har meddelats

förbud som behövs för att lagen,

med stöd av lagen eller de EG-

föreskrifter

som har meddelats

förordningar som kompletteras av

med stöd av lagen eller de EG-

lagen skall efterlevas.

förordningar som kompletteras av

I beslut om föreläggande eller

lagen skall efterlevas.

förbud kan tillsynsmyndighet ut-

I beslut om föreläggande eller

sätta vite.

förbud enligt denna paragraf kan

tillsynsmyndigheten utsätta vite.

Underlåter någon att vidta en åtgärd som åligger honom enligt denna lag, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller de EG- förordningar som kompletteras av lagen eller enligt tillsynsmyndighetens föreläggande, får myndigheten besluta om rättelse på hans bekostnad. 28 §

4 

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur till- synen skall bedrivas och om undersökning och annan kontroll som behövs för att lagen eller de EG-förordningar som komplette- ras av lagen skall följas. För kontrollen av kött får rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om köttbesiktning och om uppgiftsskyldighet för den som lämnar djur till slakt. Sådana föreskrifter får meddelas för kött från olika djurslag i den utsträck-

3

Senaste lydelse 1998:128.

4

Senaste lydelse 1998:128.

Prop. 2004/05:72 7

ning de behövs från hälso- eller

Prop. 2004/05:72

näringssynpunkt.

30§

5

Till böter eller fängelse i högst ett år döms, om inte gärningen är ringa,

den som med uppsåt eller av oaktsamhet

1. bryter mot 6, 8, 16, 17 eller 19 §, 21 § första stycket eller 23 §,

2. bryter

mot

föreskrift som

2. bryter

mot

föreskrift

som

meddelats

med stöd av 9 eller

meddelats

med stöd av 9

eller

10

§, 11 §

såvitt

avser hantering,

10

§, 11 §

såvitt

avser hantering,

12

§, 20 §, 21 § andra stycket, 22 §

12

§, 20 §, 21 § andra stycket, 22 §

tredje stycket, 28 § andra stycket

tredje stycket, 28

§ första stycket 3

eller 29 §,

eller 29 §,

3.

vid märkning enligt föreskrift som meddelats med stöd av 13 § läm- nar oriktiga uppgifter,

4.

åsidosätter villkor som meddelats med stöd av 6 §,

5.

bryter mot föreskrift som meddelats med stöd av 4 a § första stycket eller mot sådana bestämmelser om kvalitetsnormer eller andra villkor för handeln med livsmedel som finns i de 

EG-förordningar som kompletteras av lagen. Om förpliktelse av betydelse från hälsosynpunkt eller för konsument- intresset uppsåtligen åsidosatts i större omfattning eller annars på ett allvarligt sätt, döms till fängelse i högst två år. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet inte fullgör sina skyldigheter enligt 26 § första stycket andra punkten, döms till böter. Till ansvar enligt första stycket döms inte, om gärningen är belagd med straff i brottsbalken. Om ansvar för den som i strid mot föreskrift som meddelats med stöd av 11 § inför livsmedel till landet och försök därtill finns bestämmelser i lagen (2000:1225) om straff för smuggling. 31 §

6

Om ett vitesföreläggande eller vitesförbud har överträtts, döms inte till ansvar enligt 30 § för gärning som omfattas av föreläg- gandet eller förbudet. 33 §

7

Beslut av en kommunal nämnd

Beslut av en kommunal nämnd

enligt denna lag eller av en

enligt denna lag eller av en

besiktningsveterinär enligt före-

besiktningsveterinär enligt före-

skrifter som meddelats med stöd

skrifter som meddelats med stöd

av 11 § eller 28 § andra stycket får

av 11 § eller 28 § första stycket 3

överklagas hos länsstyrelsen.

får överklagas hos länsstyrelsen.

5

Senaste lydelse 2000:1237.

6

Tidigare 31 § upphävd genom 1975:733.

7 Senaste lydelse 1991:1687.

8

35 §

8

Prop. 2004/05:72

Beslut, som Statens livsmedels-

Beslut, som Livsmedelsverket i

verk i särskilt fall meddelat enligt

särskilt fall meddelat enligt denna

denna lag eller med stöd av

lag eller med stöd av regeringens

regeringens förordnande

enligt

förordnande enligt lagen, får över-

lagen, får överklagas hos allmän

klagas hos allmän förvaltnings-

förvaltningsdomstol. Prövningstill-

domstol. Prövningstillstånd

krävs

stånd krävs vid överklagande till

vid överklagande till kammar-

kammarrätten.

rätten.

Annat

beslut,

som

Statens

Annat beslut, som Livsmedels-

livsmedelsverk

meddelat

enligt

verket meddelat enligt lagen eller

lagen eller med stöd av rege-

med stöd av regeringens för-

ringens

förordnande

enligt

lagen,

ordnande enligt lagen, får över-

får överklagas hos regeringen. För

klagas hos regeringen. För till-

tillvaratagande

av

konsumentin-

varatagande av konsumentintresset

tresset inom livsmedelsområdet får

inom livsmedelsområdet får

ett

ett sådant beslut överklagas av

sådant beslut överklagas av orga-

organisation, vilken är att anse

nisation, vilken är att anse som

som central

arbetstagarorganisa-

central arbetstagarorganisation en-

tion enligt lagen (1976:580) om

ligt lagen (1976:580) om med-

medbestämmande

i arbetslivet

bestämmande

i arbetslivet

eller

eller motsvarande sammanslutning

motsvarande

sammanslutning

på

på arbetsgivarsidan.

arbetsgivarsidan.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005.

8 Senaste lydelse 1995:1694. 9

Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen utövas av Djurskyddsmyndigheten, länsstyrelserna, andra statliga myndigheter och kommunerna (tillsynsmyndigheter) i enlighet med vad regeringen bestämmer.

En kommuns tillsyn skall fullgöras av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter

2.2

Förslag till lag om ändring i djurskyddslagen

Prop. 2004/05:72

(1988:534)

Härigenom föreskrivs i fråga om djurskyddslagen (1988:534)

1 

dels att 16, 2426 och 27 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 24 ad §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 § Tillstånd till verksamheten skall den ha som yrkesmässigt eller i större omfattning

1.

håller, föder upp, upplåter eller säljer sällskapsdjur eller tar emot sällskapsdjur för förvaring eller utfodring,

2.

håller, föder upp, upplåter eller säljer hästar eller tar emot hästar för förvaring eller utfodring eller använder hästar i ridskoleverksamhet, eller

3.

föder upp pälsdjur.

Frågor om tillstånd prövas av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. En sådan nämnd får också återkalla ett beviljat tillstånd. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till att den sökande kan anses lämplig att bedriva verksamheten och att de anläggningar i vilka verksamheten skall bedrivas är lämpliga från djurskyddssynpunkt. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Djurskydds- myndigheten får meddela föreskrifter om

1.

villkoren för att en verksamhet skall anses vara av större omfattning,

2.

undantag från första stycket.

Regeringen får föreskriva eller, i samband med ett beslut enligt 24 d § första stycket, i det enskilda fallet besluta att frågor om beviljande och återkallande av tillstånd, i stället för vad som sägs i andra stycket, skall prövas av länsstyrelsen. 24 § Djurskyddsmyndigheten utövar den centrala tillsynen över efterlevnaden av denna lag och, om inte annat är angivet, av de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Djurskydds- myndigheten samordnar övriga tillsynsmyndigheters verksamhet och lämnar vid behov råd och hjälp i denna verksamhet. En sådan nämnd som avses i

1 Lagen omtryckt 2003:1077.

10

16 § utövar tillsynen inom kom- munen om regeringen inte har föreskrivit att tillsynen skall utövas på något annat sätt. Nämnden skall ha tillgång till djurskydds- utbildad personal i den omfattning som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Tillsynen i övrigt skall utövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Polismyndigheten skall på begä- ran lämna den hjälp som behövs vid tillsynen. inom miljö- och hälsoskyddsområ- det. Nämnden skall ha tillgång till djurskyddsutbildad personal i den omfattning som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Djurskyddsmyndigheten sam- ordnar övriga tillsynsmyndig- heters verksamhet och lämnar vid behov råd och hjälp i denna verksamhet. 24 a § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att tillsynsuppgifter som kommunen har enligt denna lag skall skötas helt eller delvis av den andra kommunen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att meddela beslut i ett ärende. Kommunen får också efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kom- munens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Föreskrifterna i 6 kap. 2427 och 35 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar sådana beslut. 24 b § Länsstyrelsen i det län där en kommun är belägen får i samråd med kommunen besluta att den tillsyn över en viss verksamhet som kommunen annars har skall flyttas över till länsstyrelsen. Ett sådant beslut får fattas om verksamheten har stor omfattning, är särskilt komplicerad eller om det finns andra särskilda skäl. Länsstyrelsen får besluta att Prop. 2004/05:72 11

Regeringen eller, efter regering- ens bemyndigande, Djurskydds- myndigheten får meddela före- skrifter om

1. hur tillsynen skall bedrivas,

2. skyldighet för en tillsynsmyn- dighet att lämna information till en annan tillsynsmyndighet,

3. att det får tas ut avgifter för tillsynen och i ärenden enligt denna lag.

Regeringen får överlåta åt kom- munen att meddela föreskrifter om avgifter enligt första stycket 3.

tillsynen skall lämnas tillbaka till kommunen om länsstyrelsen och kommunen är överens om det. 24 c § Om en kommun inte fullgör de skyldigheter som följer av kom- munens tillsynsuppdrag får läns- styrelsen i det län där kommunen är belägen förelägga kommunen att avhjälpa bristen. Ett sådant föreläggande skall innehålla upp- gifter om de åtgärder som läns- styrelsen anser nödvändiga för att bristen skall kunna avhjälpas. 24 d § Om en kommun grovt eller under längre tid har åsidosatt sin tillsynsskyldighet när det gäller en viss verksamhet, får regeringen på ansökan av länsstyrelsen i det län där kommunen är belägen, besluta att ansvaret för tillsynen över den verksamheten skall flyttas över till länsstyrelsen. Regeringen får besluta att ansvaret för tillsynen skall lämnas tillbaka till kommunen. 25 § Regeringen eller, efter regering- ens bemyndigande, Djurskydds- myndigheten får meddela före- skrifter om hur tillsynen enligt denna lag skall bedrivas. Regeringen eller, efter regering- ens bemyndigande Djurskydds- myndigheten, får föreskriva att det får tas ut avgifter för tillsynen och i ärenden enligt denna lag. Rege- ringen får överlåta åt kommunen att meddela föreskrifter om sådana avgifter. Prop. 2004/05:72 12

26 §

Prop. 2004/05:72

En

tillsynsmyndighet

får

En tillsynsmyndighet får, utöver

meddela

de

förelägganden

och

vad som särskilt anges i 24 c §,

förbud som behövs för att denna

meddela de

förelägganden

och

lag eller föreskrifter som har

förbud som behövs för att denna

meddelats med stöd av lagen skall

lag eller föreskrifter som har

efterlevas.

meddelats med stöd av lagen skall

efterlevas.

I beslut om föreläggande eller

I beslut om föreläggande eller

förbud

får

tillsynsmyndigheten

förbud enligt denna paragraf får

sätta ut vite, dock inte i fall som

tillsynsmyndigheten sätta ut

vite,

avses i 29 §.

dock inte i fall som avses i 29 §.

Om någon

inte rättar sig

efter

lagen eller

föreskrifter som

har

meddelats med stöd av lagen eller inte följer en tillsynsmyndighets föreläggande, får myndigheten besluta om rättelse på hans bekostnad. I brådskande fall får ett sådant beslut meddelas utan föregående föreläggande.

27 §

För tillsyn enligt denna lag har

För tillsyn har tillsynsmyndig-

tillsynsmyndigheten

rätt att

få

heten rätt att få tillträde till om-

tillträde till områden, anlägg-

råden, anläggningar, byggnader,

ningar, byggnader,

lokaler

och

lokaler och andra utrymmen där

andra utrymmen där djur hålls och

djur hålls och att där besikta

att där besikta djuren, göra

djuren, göra undersökningar och ta

undersökningar och ta prover.

prover.

Tillsynsmyndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller också för EG:s institutioner och av institutionerna utsedda inspektörer och experter. Polismyndigheten skall på begä- ran lämna tillsynsmyndigheten den hjälp som behövs vid tillsynen. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005. 13

3

Ärendet och dess beredning

Prop. 2004/05:72

Behovet av en bättre, mer effektiv och mer likriktad tillsyn inom

djurskydds- och livsmedelsområdet har uppmärksammats i olika utred-

ningar och sammanhang under de senaste åren.

När det gäller djurskyddstillsynen har bl.a. riksdagens revisorer i en

rapport från 1994 (1993/94:RR8 Tillsyn av djurskydd) pekat på en

mängd olika problem gällande tillsynen och konstaterat att de resurser

som avsätts till djurskydd i kommunerna syns vara otillräckliga.

I ett betänkande från samma år uttalade jordbruksutskottet (bet.

1994/95 JoU1) att om djurskyddslagstiftningen skall få genomslag i det

praktiska arbetet, krävs det bland annat en effektiv och målmedveten

djurskyddstillsyn. Utskottet anförde att regeringen bör återkomma med

förslag till riksdagen om de ytterligare åtgärder som kan anses erforder-

liga om handläggningen i djurskyddsärenden inte kan anses uppfylla de

grundläggande kraven och ambitionerna i djurskyddslagen. Riksdagen

beslöt i enlighet med utskottets hemställan (rskr. 1994/95:32). Mot bak-

grund av Riksdagens beslut gav regeringen en utredare i uppdrag att

redovisa och utvärdera hur tillsynen enligt djurskyddslagen fungerar.

Utredningens (Offentlig djurskyddstillsyn, SOU 1996:13) slutsats var att

djurskyddstillsynen fortfarande var otillfredsställande på en rad punkter.

Det gällde bl.a. tillsynsintervall, register, kompetensen hos kommunernas

personal och samarbete mellan kommuner och veterinärer. Utredningen

föreslog även att vissa tillsynsobjekt som kräver särskild kompetens av

tillsynspersonalen skulle föras över från kommun till länsstyrelse.

Även Riksrevisorerna har granskat djurskyddstillsynen. I en rapport

från 2003 (Hur effektiv är djurskyddstillsynen? RiR 2003) uppmärk-

sammas framför allt brister i Jordbruksverkets samordning av tillsynen.

När det gäller livsmedelstillsynen har en utredning i betänkande från

1998 (Livsmedelstillsynen i Sverige, SOU 1998:61) lämnat ett antal kon-

kreta förslag om hur livsmedelstillsynen kan förbättras. Bland dessa kan

nämnas förslag om kommunal samverkan samt en förändring av avgifts-

systemet.

I en rapport från Livsmedelsverket från 2000 (rapport nr 9), vilken

huvudsakligen handlar om finansieringen av tillsynen, föreslås att till-

synen bör förstatligas.

Riksdagens revisorer har i en rapport från 2001 (2001/02:07 Hur styr

staten livsmedelstillsynen?) riktat kritik bl.a. mot Livsmedelsverkets

styrning av tillsynen. I rapporten har bl.a. föreslagits att ett särskilt sank-

tionsmedel bör införas som kan riktas mot kommuner som inte sköter

sina tillsynsuppgifter samt att kommunernas rapportering bör förbättras.

Med anledning av förslagen från riksdagens revisorer gjorde riksdagen

ett antal tillkännagivanden till regeringen om statens styrning av livsme-

delstillsynen. Bl.a. uttalades att livsmedelslagen bör ändras för att främja

samarbete mellan kommunerna, att tillsynsansvaret i en kommun skall

kunna överföras till Livsmedelsverket samt att regeringen bör utreda

lämpliga sanktionsmöjligheter för att kommunerna skall bli bättre på att

rapportera

om livsmedelstillsynen (bet. 2001/02:MJU22,

rskr.

2001/02:319, 2001/02:320).

Även i Riksrevisionsverkets rapport (2001:133 Livsmedelsverkets stöd

till den lokala livsmedelstillsynen) som publicerades kort därefter lämnas

14

förslag om hur den statliga styrningen av livsmedelstillsynen kan för- Prop. 2004/05:72 bättras, särskilt genom råd och stöd till lokala myndigheter. Mot bakgrund av dessa betänkanden, rapporter och tillkännagivanden har det inom Jordbruksdepartementet utarbetats en promemoria, Förbätt- rad djurskydds- och livsmedelstillsyn (Ds 2004:11). Promemorian har remissbehandlats. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i Jordbruksdepartementet (Jo 2004/562). Denna proposition bygger på en överenskommelse mellan den socialdemokratiska regeringen, Vänsterpartiet och Miljöpartiet de Gröna. Lagrådet Regeringen beslutade den 9 december 2004 att inhämta lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 3. Lagrådet har i ett avseende förordat ett förtydligande i lagtexten. Detta behandlas i författnings- kommentaren till 25 § livsmedelslagen och 26 § djurskyddslagen. Därutöver har vissa ändringar av redaktionell karaktär gjorts. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. 4 Nuvarande förhållanden

4.1

Tillsynsorganisationen i dag

Såväl livsmedelstillsynen som djurskyddstillsynen utövas i dag på lokal, regional och central nivå. Kommunerna bedriver inom båda tillsynssystemen operativ tillsyn samt rådgivning och utbildning gentemot de verksamhetsutövare som tillsynen omfattar. Med operativ tillsyn avses här och i det följande sådan tillsyn som riktar sig direkt mot den som bedriver en verksamhet. Länsstyrelserna utövar den regionala tillsynen över såväl livsmedels- lagstiftningen som djurskyddslagstiftningen. På livsmedelsområdet har länsstyrelserna inte några operativa tillsynsuppgifter. Deras roll här är i stället av rådgivande och uppföljande natur. Inte heller i djurskyddslag- stiftningen specificeras några tillsynsuppgifter som länsstyrelserna skall utföra. Däremot ankommer det på länsstyrelserna att förutom att ge råd till andra tillsynsmyndigheter och allmänheten m.fl. fullgöra vissa angränsande uppgifter, såsom att pröva frågor om förhandsgodkännande av stall och andra utrymmen där djur hålls och att besluta om omhänder- tagande av djur. De centrala tillsynsmyndigheterna är Livsmedelsverket och Djurskyddsmyndigheten. Deras huvuduppgift är att samordna övriga tillsynsmyndigheters verksamhet. Livsmedelsverket utövar dock, till skillnad från Djurskyddsmyndigheten, också operativ tillsyn. Detta sker framför allt över den verksamhet som bedrivs i vissa större livsmedels- anläggningar. 15

4.2

Finansieringen

Prop. 2004/05:72

Både livsmedelslagen och djurskyddslagen gör det möjligt för tillsyns- myndigheterna att ta ut avgifter för tillsynen. När det gäller livsmedels- tillsynen ger livsmedelslagen regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer rätt att föreskriva om tillsynsavgifternas storlek. Regeringen ges också rätt att föreskriva att en kommun skall ombesörja uppbörden av avgifter för den statliga tillsynsvägledningen, dvs. sådan tillsyn som består av utvärdering, uppföljning och samordning av den operativa tillsynen samt stöd och råd till de operativa tillsynsmyndig- heterna och andra centrala tillsynsuppgifter. I förordningen (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsynen m.m. finns grundläggande bestämmelser om avgiftsuttaget. Enligt förord- ningen skall en årlig avgift tas ut av den som bedriver verksamhet i en godkänd livsmedelslokal. Avgiften skall användas för den kommunala nämndens kostnader för provtagning och undersökning. Avgiftsnivån fastställs av Livsmedelsverket. Enligt djurskyddsförordningen (1988:539) har kommunerna rätt att ta ut en avgift för sin tillsyns- verksamhet. Kommunerna fastställer själva avgiftens nivå. Avgifterna varierar mellan kommunerna.

5

Behovet av förbättringar inom djurskydds-

och livsmedelstillsynen

Regeringens bedömning: Det finns ett tydligt behov av förbättringar

inom såväl djurskydds- som livsmedelstillsynen.

Den lokala tillsynen bör generellt sett förstärkas och bli mer

likvärdig över landet.

De centrala tillsynsmyndigheternas ansvar för tillsynen bör tydlig-

göras och stärkas.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Instämmer i allmänhet med promemorians

bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: Såväl livsmedelstillsynen som

djurskyddstillsynen har varit föremål för ett flertal utredningar och

granskningar under senare år. Utredningarna och granskningarna har

avgett betänkanden och rapporter i vilka det konstateras att den kom-

munala tillsynens kvalitet, liksom dess omfattning, kraftigt varierar i

landet och att den i många fall uppvisar stora brister. I två rapporter om

livsmedelstillsynen som publicerats relativt nyligen har de centrala

tillsynsmyndigheternas roll särskilt uppmärksammats.

I rapporterna (Riksdagens revisorers rapport 2001/02:7 Hur styr staten

livsmedelstillsynen och Riksrevisionsverkets rapport 2001:33 Livsme-

delsverkets stöd till den lokala livsmedelstillsynen) har viss kritik riktats

mot det sätt på vilket Livsmedelsverket leder och samordnar tillsynen.

Kritiken går ut på att Livsmedelsverket inte utnyttjar sin möjlighet att

leda och samordna tillsynsverksamheten i önskvärd utsträckning.

Samtidigt visar materialet att kommunala inspektörer och politiker efter-

16

frågar mer stöd och bättre ledning från verket. Många inspektörer har också enligt revisorerna uttryckt önskemål om att tydligare krav ställs på politiker, inspektörer och chefer från centralt håll. Livsmedelsverket självt har gett uttryck för uppfattningen att verkets uppdrag är begränsat till att ge information och råd och att verket därmed saknar möjlighet att effektivt styra kommunerna. Djurskyddstillsynen har nyligen granskats av Riksrevisionen. Resulta- tet redovisas i rapporten Hur effektiv är djurskyddstillsynen? (RiR 2003:1). De brister som uppmärksammats vid granskningen rör enligt revisorerna i stor utsträckning omfattningen och utformningen av Jordbruksverkets stöd och uppföljning av djurskyddsarbetet på lokal och regional nivå. Revisorerna menar bl.a. att Jordbruksverket inte har varit tillräckligt drivande som ansvarig myndighet för djurskyddet, vilket bl.a. lett till att enskilda inspektörer har varit tvungna att agera på egna initia- tiv utan stöd från arbetsgivare eller Jordbruksverket. Vidare kritiseras verket för att inte ha använt från kommunerna inrapporterade uppgifter för att följa upp den faktiska verksamheten i enskilda kommuner. Slutsatsen är att verket inte tillräckligt klart har kunnat tydliggöra för den enskilda kommunen vilka krav som ställs på en fungerande tillsyn. Granskningen visar också att framför allt distriktsveterinärerna efter- frågar större utbildningsinsatser från verkets sida. Slutligen menar revisorerna att det är angeläget att samarbetet mellan exempelvis kommunala inspektörer och distrikts- och besiktningsveterinärer utveck- las och förbättras. Enligt regeringens mening är det angeläget att djurskydds- och livsme- delstillsynen i framtiden håller en hög och likvärdig kvalitet i hela landet. Konsumenterna har rätt att förvänta sig säkra livsmedel oberoende var i landet de bor och djur skall ha samma starka skydd oavsett i vilken kommun de finns. Det finns enligt regeringens uppfattning ett tydligt behov av förändringar av såväl djurskydds- som livsmedelstillsynen. Den lokala tillsynen måste generellt sett förstärkas och det är dessutom nöd- vändigt att tillsynen blir mer likvärdig över landet. Det är otvetydigt så att förutsättningarna att bedriva en effektiv tillsyn skiljer sig åt i kommunerna. Det är framför allt i de mindre kommunerna som tillsynen inte fungerar tillfredsställande. Detta kan ha sin grund i t.ex. svårigheter att rekrytera personal, otillräckliga resurser eller i att tillsynsverksamheten inte prioriteras särskilt högt i kommunen. Ett sätt för kommunerna att höja tillsynens kvalitet kan vara att i större utsträck- ning samverka över kommungränserna. Regeringen återkommer till detta i avsnitt 6. De centrala och regionala tillsynsmyndigheterna har i dag ett över- gripande ansvar för att tillsynen är effektiv och likvärdig inom landet respektive inom länet. Tillsynens kvalitet påverkas i hög grad av de centrala och regionala myndigheternas insatser. Som beskrivits i det föregående visar utredningar och granskningar, framför allt på livsme- delsområdet men även på djurskyddsområdet, entydigt att det finns ett behov av ett förbättrat stöd och en effektivare styrning framför allt från centralt håll. Enligt regeringens mening är det tydligt att de centrala myndigheternas styrande och samordnande insatser behöver stärkas. För att åstadkomma en effektivare och mer likvärdig tillsyn bör dels de instrument som i dag Prop. 2004/05:72 17 finns på central nivå förstärkas, dels nya verktyg tillhandahållas på cen- Prop. 2004/05:72 tral och regional nivå. En effektiv tillsyn är beroende av att de operativa myndigheterna har tillräckliga resurser till sitt förfogande. Regeringen har den 14 oktober 2004 beslutat att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att lämna för- slag till ett avgiftssystem för foder-, djurskydds- och livsmedelstillsyn samt i relevanta fall tillsyn över lagstiftningen om djurhälsa (dir. 2004:140). Regeringen har således för avsikt att senare återkomma i den frågan. Redan nu bör dock enligt regeringens mening vissa förbättringar i finansieringen göras. Enligt gällande regelverk på livsmedelssidan kan kommunerna endast finansiera kostnader för provtagning och undersök- ning med den tillsynsavgift som årligen betalas av den som bedriver verksamhet i en godkänd livsmedelslokal. Det är särskilt angeläget att den begränsningen nu tas bort. Detta bör i sin tur leda till att de av Livsmedelsverket fastställda avgifterna generellt sett höjs och att kommunerna därigenom får möjlighet att avgiftsfinansiera en större del av tillsynsverksamheten. Regeringen återkommer till detta i avsnitt 9.

6

Kommunal samverkan

Regeringens förslag: Kommuner skall kunna träffa avtal om

 att tillsynsuppgifter som en kommun har skall fullgöras av en annan

kommun och

 att en person som är anställd av en kommun skall få fatta beslut på

en annan kommuns vägnar.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna

tillstyrker förslaget. Några remissinstanser menar att det är oklart på

vilket sätt de båda föreslagna befogenheterna skiljer sig åt eller anser att

förslaget av andra skäl framstår som otydligt. Ett fåtal remissinstanser

avstyrker förslaget på den grunden att tillsynen bör förstatligas.

Skälen för regeringens förslag: Utredningar och rapporter rörande

djurskydds- och livsmedelstillsynen har visat att många framför allt

mindre kommuner har svårt att upprätthålla en tillfredsställande tillsyn.

Detta beror i många fall på bristande finansiella resurser och på att till-

synen inte har prioriterats i tillräcklig utsträckning. En annan förklaring

kan, när det gäller de minsta kommunerna, vara att den samlade kunska-

pen inom livsmedelstillsynen och djurskyddstillsynen är kopplad till ett

fåtal personer, vilket leder till en i verksamheten inbyggd sårbarhet.

Sedan 1997 är det enligt 3 kap. 3 a § kommunallagen (1991:900) möj-

ligt för kommunerna att samarbeta inom en gemensam nämnd om upp-

gifter som är gemensamma. En sådan nämnd är en egen myndighet, men

inte en egen juridisk person. Den kan därmed inte fatta beslut, ingå avtal

eller anställa personal i eget namn. Beslut fattas formellt av den kommun

som har tillsatt nämnden (prop. 1996/97:105 s. 36ff och s. 97f). De sam-

arbetsformer som kommunallagen erbjuder kräver en relativt omfattande

anpassning av organisation och arbetsformer och har sedan bestäm-

melsen infördes inte utnyttjats i någon större utsträckning.

18

Inom en del lagområden har möjligheter skapats för kommuner att anlita en annan kommun för att utföra vissa uppgifter. När det gäller samverkan om tillsyn ger exempelvis miljöbalken sådana möjligheter. Enligt bestämmelserna i miljöbalken (26 kap. 7 §) ges en kommun rätt att träffa avtal med en annan kommun om att tillsynsuppgifter som kommunen har enligt balken skall skötas helt eller delvis av den andra kommunen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att meddela beslut i ett ärende. Kommunen får vidare, efter överenskommelse med en annan kommun, uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden. Upp- draget kan inte avse ärenden som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen, dvs. ärenden som exempelvis avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet. Enligt en enkät, som redovisas i en av Naturvårdsverket i maj 2002 publicerad rapport, Förutsättningar för den operativa tillsynen enligt miljöbalken, hade 14 % av kommunerna träffat någon form av avtal om samverkan. Mer informella samverkansformer, bl.a. inom olika sakfrågor och vid gemensamma tillsynskampanjer, förekommer enligt rapporten ganska ofta. Enkäten avsåg förhållandena 2000, då miljöbalken fort- farande var förhållandevis ny. En möjlighet till samverkan genom avtal kan enligt regeringens mening vara av betydelse framför allt för mindre och resurssvaga kom- muner. Ett utökat samarbete skulle kunna minska sårbarheten i den enskilda kommunen och samtidigt ge inspektörerna samma möjligheter att specialisera sig som inspektörer i större kommuner. Det kan många gånger framför allt i kommuner med mindre antal ärenden framstå som mer praktiskt att anlita en annan kommun för att utföra vissa uppgifter än att använda sig av kommunallagens samarbetsformer. Det kan också antas att möjligheten att samverka i denna form blir mer attraktiv om den kan användas mer generellt oberoende av vilken verksamhet som till- synen gäller. Sammantaget anser regeringen att kommunerna bör få samma möjlig- heter att anlita andra kommuner för att utföra uppgifter inom djurskydds- och livsmedelstillsynen som de i dag har på miljötillsynsområdet. När det gäller den närmare innebörden av de föreslagna samverkans- möjligheterna kan följande sägas. En utgångspunkt för förslaget är att varje kommun skall behålla ansvaret för sin verksamhet även om kom- munen anlitar en person som är anställd i en annan kommun. Den före- slagna möjligheten att delegera själva beslutanderätten till andra kommuners personal innebär att den anställde ges rätt att handlägga vissa ärenden eller ärendetyper och fatta beslut i ärendena i den delegerande kommunens namn. Delegeringen medför inte att arbetsgivarförhållan- dena ändras utan delegaten är fortfarande formellt sett anställd i den andra kommunen. I sekretesshänseende kommer den anställde dock att betraktas som en del av den delegerande kommunen, jämför 1 kap. 6 § och 15 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100). Delegeringen skiljer sig till sin natur i princip inte från den delegering av beslutsrätt som en kommunal nämnd enligt kommunallagens bestämmelser har rätt att lämna till anställda i den egna kommunen. Därutöver innebär förslaget att kommunerna ges möjlighet att genom avtal lämna över vissa uppgifter till en annan kommun utan att beslutanderätten överlämnas. Prop. 2004/05:72 19 Det kan exempelvis röra sig om inspektioner, provtagningar eller andra Prop. 2004/05:72 utredningar av betydelse för tillsynen.

7

Samordning och planering av tillsynsverksamheten

7.1

Tillsynsmyndigheternas ansvarsfördelning

Regeringens förslag: Livsmedelsverkets ansvar för samordning av tillsynsverksamheten skall komma till uttryck redan i livsmedelslagen. Begreppen central tillsyn, närmare tillsyn inom länet och till- syn inom kommunen skall utmönstras ur lagen. Den närmare ansvarsfördelningen mellan tillsynsmyndigheterna skall bestämmas av regeringen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Det absoluta flertalet tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. Livsmedelsverket tillstyrker förslaget men anser att formuleringen råd och hjälp felaktigt leder tanken till att verket skall hjälpa kommunerna i enskilda ärenden. Skälen för regeringens förslag: I livsmedelslagen beskrivs de olika tillsynsmyndigheternas ansvarsområden som central tillsyn, den när- mare tillsynen inom länet och tillsyn inom kommunen. I djurskydds- lagen talas om central tillsyn och tillsyn inom kommunen. Det är inte helt klart vad som avses med de olika begreppen eller vilka uppgifter som ingår i de utpekade myndigheternas tillsynsansvar. Livsmedels- verket utövar t.ex. både vad som brukar gå under benämningen tillsyns- vägledning, dvs. samordning och normgivning och egen operativ tillsyn, medan Djurskyddsmyndigheten endast bedriver tillsynsvägledning. Enligt regeringens mening bör de begrepp som i dag används i de båda lagarna slopas. De myndigheter som har uppgifter inom tillsynen bör i likhet med vad som gäller på miljöbalkens område pekas ut i lagen, medan den närmare ansvarsfördelningen mellan myndigheterna bör före- skrivas av regeringen. Avsikten är dock inte att detta skall leda till någon förändring i myndigheternas nuvarande tillsynsansvar. Djurskyddsmyndighetens ansvar för att samordna tillsynsverksam- heten framgår av djurskyddslagen. Livsmedelsverkets samordnings- ansvar kommer däremot till uttryck i förordningen (2001:1259) med instruktion för Livsmedelsverket. I syfte att lyfta fram och tydliggöra Livsmedelsverkets stödjande och samordnande funktion bör den uppgif- ten enligt regeringens mening i likhet med vad som gäller i fråga om Djurskyddsmyndighetens samordningsansvar följa direkt av livsme- delslagen. Livsmedelsverket har ifrågasatt om uttrycket råd och hjälp är lämpligt i sammanhanget och i stället förordat formuleringen råd och stöd. Formuleringen råd och hjälp förekommer i dag i djurskydds- lagen (25 § första stycket) och har där, såvitt framkommit, inte föranlett 20 några tillämpningsproblem. Regeringen anser därför att det är lämpligt Prop. 2004/05:72 att använda samma formulering i livsmedelslagen.

7.2

Förbättrat centralt och regionalt stöd

Regeringens bedömning: De centrala myndigheternas stöd till de

lokala myndigheterna bör förbättras.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Det absoluta flertalet remissinstanser instämmer i

bedömningen eller har ingen erinran emot den. Länsstyrelserna i bl.a.

Värmlands och Norrbottens län påpekar att det regionala stödet redan i

dag i stort sett bedrivs som i förslaget genom olika grupper, projekt-

inriktad tillsyn och utbildningar. Flera länsstyrelser påtalar att det är

viktigt att tillräckliga resurser tillförs för att uppgifterna skall kunna ut-

föras på ett bra sätt. Flera instanser, bl.a. Kungl. Skogs- och Lantbruks-

akademien och många kommuner nämner särskilt behovet av en webba-

serad databas för rättsfall och Förbundet djurens rätt anser att det borde

finnas en webbaserad kommunikationsplats där aktörerna inom tillsynen

kan kommunicera. Vidare påtalar flera kommuner att det är viktigt att

personalen hos de centrala myndigheterna är tillgänglig och att det ut-

arbetas gemensamma checklistor och system för datorstödda inspektioner

för att tillsynen skall bli så likvärdig som möjligt i landet. Livsmedels-

verket anser att det centrala stödet visserligen är viktigt men att det inte

kan kompensera för en liten resurstilldelning hos den lokala tillsyns-

myndigheten. Vidare framhåller Livsmedelsverket att verket efter det att

Riksrevisionsverkets och Riksdagens revisorers rapporter publicerats har

tydliggjort stödet till kommunerna genom en mängd åtgärder. Livsme-

delsverket anser vidare att länsstyrelsernas uppgifter bör preciseras.

Livsmedelsföretagen menar att ansvarsfördelningen mellan regionala och

centrala myndigheter är oklar. Några kommuner påtalar att den statliga

styrningen inte får resultera i att tillsynen måste bedrivas på exakt samma

sätt i alla kommuner. Ett fåtal instanser avstyrker förslaget av bl.a. prin-

cipiella skäl, däribland Länsstyrelsen i Örebro län samt Ljusdals och

Täby kommuner. Göteborgs och Mölndals kommuner avstyrker förslagen

med hänvisning till att finansieringen inte är löst.

Skälen för regeringens bedömning: Som redovisats tidigare efter-

frågas från olika håll ett bättre stöd från de centrala myndigheterna.

Regeringen noterar som positivt att Livsmedelsverket har vidtagit åtgär-

der för att tydliggöra stödet till kommunerna sedan rapporterna från

Riksrevisionsverket och Riksdagens revisorer lagts fram. Enligt rege-

ringens mening kan dock en del ytterligare förstärkningar ske, framför

allt när det gäller det aktiva stödet till kommunerna.

Jordbruksverkets ansvar för djurskyddstillsynen övertogs den 1 januari

2004 av den då nybildade Djurskyddsmyndigheten. Mot bakgrund av den

kritik som riktats mot Jordbruksverkets arbete med tillsynen vill rege-

ringen framhålla vikten av att Djurskyddsmyndigheten i framtiden prio-

riterar den stödjande verksamheten.

Åtgärder som särskilt efterfrågas från de lokala och regionala myndig-

heterna och som därför bör prioriteras av de båda myndigheterna är bl.a.

21

utökade utbildningsinsatser och förbättrad rådgivning och vägledning. En viktig aspekt i det löpande stödarbetet mot inspektörer och andra aktörer är tillgängligheten hos de centrala myndigheternas personal. Andra insat- ser som enligt regeringens mening bör utgöra ett prioriterat inslag i till- synen är stöd i form av centralt framtagen tillsynsmetodik, malldokument och checklistor. Utarbetande och spridning av lättillgänglig information om tillämpningen av sanktionsbestämmelserna och andra väsentliga delar av livsmedels- och djurskyddslagstiftningen är andra åtgärder som kan bidra till en mer enhetlig tillsyn. I detta kan exempelvis ingå att ansvara för webbaserade databaser med bl.a. rättsfall inom området. En sådan insats kan anses vara mycket värdefull då tillgången på juridisk expertis ofta är begränsad, framför allt på kommunal nivå. Andra viktiga inslag i samordningsfunktionen är en regelbunden uppföljning av den lokala till- synen och initiativ till mer omfattande utvärderingar av olika delar av verksamheten. Länsstyrelserna har i dag ett övergripande ansvar för att på regional nivå medverka till att upprätthålla och förbättra djurhälsan, djurskyddet och livsmedelskvaliteten. Tillsynsansvaret åvilar länsveterinärfunktio- nen. Det är enligt regeringens mening angeläget att länsstyrelsernas och länsveterinärens breda kompetens utnyttjas fullt ut i tillsynsarbetet. Behovet av samordnande insatser varierar, både till omfattning och in- riktning, i de olika länen. Det bör därför enligt regeringens uppfattning ankomma på den enskilda myndigheten att närmare bestämma hur till- synsarbetet skall utformas. Länsstyrelserna har av naturliga skäl större kunskaper om förhållandena inom det egna länet än vad den centrala myndigheten har. Rent generellt kan det därför konstateras att länsstyrel- serna har en viktig uppgift att fylla när det gäller att genom direkt råd- givning och kommunbesök stödja och påverka kommunerna inom länet. Den rådgivande och stödjande funktionen kan antas vara av särskilt stor betydelse för de mindre kommunerna som ofta saknar exempelvis juri- disk kompetens. Samarbetet med kommunerna kan bl.a. ske inom ramen för s.k. samordningsgrupper, vilket regeringen återkommer till i avsnitt 7.7. Det kan även finnas behov av utbildningsinsatser som är utformade med hänsyn till de behov som finns i länet. Andra viktiga inslag i läns- styrelsernas arbete är deltagandet i de centrala myndigheternas s.k. normerande inspektioner. Regeringen återkommer till dessa uppgifter i avsnitt 7.3. Inom djurskyddstillsynen har särskilda s.k. nationella tillsynsprojekt tidigare drivits av Jordbruksverket. Arbetet, som numera har tagits över av Djurskyddsmyndigheten, har visat sig vara ett särskilt effektivt medel för att höja kvaliteten på tillsynen. Projekten inbegriper, förutom den centrala myndigheten, både länsstyrelserna och kommunerna och kan på grund av detta antas få särskilt stor genomslagskraft. Projekten, som sträcker sig över förhållandevis lång tid, omfattar vanligtvis en viss typ av djurhållning och inleds med att kommunerna föreslår vilka områden som bör täckas. Den centrala myndigheten utbildar därefter de regionala tillsynsmyndigheterna som i sin tur anordnar utbildningsdagar för kom- munerna inom respektive län. Under projektets s.k. fältfas genomför de kommunala djurskyddsinspektörerna tillsynsbesök med hjälp av centralt framtagna inspektionsprotokoll. Därefter sker en rapportering via läns- veterinärerna till Djurskyddsmyndigheten som sammanställer resultatet i Prop. 2004/05:72 22 en slutrapport. Resultatet av projektet har tidigare använts i Jordbruks- Prop. 2004/05:72 verkets arbete exempelvis när det gäller att utvärdera föreskrifter och ta initiativ till utbildningsinsatser. Intresset bland kommunerna har ökat med åren och har lett till ökad kunskap hos myndigheterna och en lik- riktning av tillsynen i landet. De nationella tillsynsprojekten är enligt regeringens mening ett värdefullt instrument för att uppnå en bättre och mer likvärdig tillsyn i landet. Liknande projekt skulle därför med fördel kunna användas även inom livsmedelstillsynen.

7.3

Normerande inspektioner m.m.

Regeringens bedömning: Djurskyddsmyndigheten bör i likhet med

Livsmedelsverket ges rätt att utföra s.k. normerande inspektioner i

syfte att styra och vägleda de myndigheter som utövar operativ tillsyn.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: En stor majoritet av de remissinstanser som har

yttrat sig i denna del instämmer i bedömningen eller har ingen erinran

emot den, däribland Länsstyrelsen i Skåne län, Lunds universitet, Svenskt

vatten och en helt övervägande majoritet av de kommuner som har yttrat

sig. Boxholms och Mjölby kommuner anser att länsstyrelserna bör

genomföra inspektionerna eftersom Djurskyddsmyndigheten saknar

operativt tillsynsansvar. Länsstyrelsen i Dalarnas län föreslår att som ett

komplement till normerande inspektioner kan länsstyrelserna själva

anordna rådgivande inspektioner med grupper av inspektörer. Även

Djurskyddsinspektörernas riksförening och Tranås kommun föreslår att

normerande inspektioner skall ske även på regional nivå. Marks kommun

föreslår att normerande inspektioner även bör göras på gruppnivå där

flera kommuner deltar. Djurskyddsmyndigheten instämmer i bedöm-

ningen men förutsätter att för att bedriva normerande inspektioner måste

den ges möjlighet att bygga upp och finansiera en egen tillsynsorganisa-

tion. Borlänge, Eskilstuna, Kalix m.fl. kommuner påpekar att det är vik-

tigt att den centrala myndigheten följer upp inspektionerna med åter-

koppling, råd och rekommendationer. Några kommuner påpekar att det

är viktigt att inspektionerna genomförs på ett sätt som är anpassat till de

lokala myndigheternas villkor. Ett fåtal instanser avstyrker förslaget av

bl.a. principiella skäl.

Skälen för regeringens bedömning: Ett viktigt verktyg i Livsmedels-

verkets samordnande tillsynsarbete är de s.k. normerande inspektioner

som verket genomför hos kommunerna. Inspektionerna innebär att verket

följer upp såväl förhållanden vid företaget som kommunens tillsyns-

aktiviteter mot företaget. Erfarenheterna tyder på att de normerande

inspektionerna utgjort ett effektivt medel för att påverka kommunerna.

Regeringen anser därför att möjligheten att utföra normerande inspek-

tioner bör införas även på djurskyddssidan.

Det är av stor vikt att de normerande inspektionerna genomförs och

dokumenteras på ett sådant sätt att inspektionerna kan fungera som ett

verktyg för att utveckla och kvalitetssäkra kommunernas tillsynsverk-

samhet. Detta betyder bl.a. att kommunerna alltid liksom hittills när det

23

gäller Livsmedelsverkets inspektioner bör få en återkoppling från den Prop. 2004/05:72 inspekterande myndigheten. En inspektion bör leda till att den inspekte- rande myndigheten begär in ett yttrande från en kommun som har upp- visat brister i tillsynen. De rapporter som upprättas från den inspekte- rande myndigheten bör innehålla konkreta rekommendationer om hur kommunen kan förbättra sin verksamhet. Inspektionerna kan självfallet också användas för att ge råd och stöd till de lokala myndigheterna. Länsstyrelserna har som framhållits tidigare ett regionalt tillsyns- ansvar, vilket innebär att myndigheterna förutsätts följa den kommunala verksamheten i den egna regionen. Mot den bakgrunden får det enligt regeringens uppfattning anses självklart att länsstyrelserna fortlöpande får del av inspektionsrapporterna och att de som tidigare betonats vid behov också ges tillfälle att aktivt medverka i inspektionsarbetet. Syftet med de normerande inspektionerna är framför allt att öka likriktningen i tillsynen. De centrala myndigheterna är de myndigheter som kan förväntas ha fullgod kännedom om förhållandena över hela landet. Det framstår därför enligt regeringens uppfattning som naturligt att Djurskyddsmyndigheten såsom central myndighet för djurskyddet tilldelas den föreslagna befogenheten. Länsstyrelsernas mer detaljerade kunskaper om förhållandena i respektive län är dock av avgörande bety- delse för arbetet, varför de regionala tillsynsmyndigheterna bör delta aktivt i inspektionerna för att utbytet skall bli så stort som möjligt. Bedrivandet av normerande inspektioner medför enligt regeringens bedömning inte något behov av en permanent lokal eller regional till- synsorganisation. De eventuella kostnader som kan uppkomma för Djurskyddsmyndigheten till följd av den nya befogenheten bör enligt regeringens mening rymmas inom ramen för det resurstillskott myndig- heten tilldelats genom 2005 års budgetproposition. Som närmare utvecklas i avsnitt 8 anser regeringen att staten skall ges befogenheter att ingripa mot en kommun med tvingande åtgärder. För det fall den inspekterande myndigheten upptäcker brister i tillsynen vid en inspektion och den berörda kommunen inte rättar sig efter framförda rekommendationer till förbättring bör dessa möjligheter kunna utnyttjas. Om det är fråga om särskilt allvarliga och uppenbara brister i tillsynen bör exempelvis den centrala myndigheten kunna förelägga kommunen att vidta rättelse. På djurskyddssidan föreslår regeringen att befogenheten att ingripa mot kommunerna skall ligga hos länsstyrelserna. Utnyttjandet av de nya ingripandemöjligheterna förutsätter därför en långtgående sam- verkan mellan Djurskyddsmyndigheten och behörig länsstyrelse.

7.4

Föreskrifter om den lokala tillsynens bedrivande

Regeringens bedömning: De centrala myndigheterna bör utnyttja möjligheten att meddela föreskrifter om hur tillsynen konkret skall bedrivas på lokal nivå.

Promemorians

bedömning:

Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: En stor majoritet av de remissinstanser som yttrat

sig i denna del

instämmer i

promemorians bedömning däribland

24

Riksrevisionen, flertalet länsstyrelser,

Livsmedelsverket och praktiskt Prop. 2004/05:72

taget samtliga kommuner. Många av de instanser som är positiva fram-

håller att principen för det lokala självstyret måste beaktas och att detalj-

regleringen inte får bli så stor att lokala anpassningar av tillsynen inte

blir möjliga. Ett fåtal instanser avstyrker förslaget, däribland Länssty-

relsen i Örebro län, Eslövs, Göteborgs, Kungsbacka, Ljusdals, Mölndals,

Skara, Sundsvalls, Täby, Upplands-Bro, Värmdö och Övertorneå

kommuner samt Yrkesföreningen Miljö- och hälsa.

Skälen för regeringens bedömning: Ett sätt att öka likvärdigheten

inom den operativa tillsynen är att utfärda bindande föreskrifter om hur

tillsynen konkret skall bedrivas.

Såväl Livsmedelsverket som

Djurskyddsmyndigheten har i dag rätt att meddela sådana föreskrifter.

Det är enligt regeringens mening av stor betydelse att de centrala

myndigheterna utnyttjar sin föreskriftsrätt för att styra upp och öka

likvärdigheten i tillsynen i kommunerna. Livsmedelsverkets föreskrifter

och allmänna råd (SLVFS 1990:10) om tillsyn m.m. och Djurskydds-

myndighetens allmänna råd (DFS 2000:9) om tillsyn m.m. utgör bra

riktmärken för vad föreskrifterna bör innehålla. I råden finns bl.a.

rekommendationer om tillsynsmål, tillsynsplaner, rapporteringskrav,

tillsynsfrekvens och tillsynens genomförande. Det är enligt regeringens

mening viktigt att de båda myndigheterna beaktar varandras föreskrifter

och i möjligaste mån samordnar innehållet i föreskrifterna eftersom

alltför olika regler kan medföra onödiga bördor eller problem för den

enskilde företagaren. Det kan i sammanhanget nämnas att EG:s regelverk

om offentlig kontroll på livsmedels- och djurskyddsområdet med flera

områden, som träder i kraft den 1 januari 2006, ställer krav på

långtgående samordning mellan tillsynsmyndigheterna inom närliggande

tillsynsområden. Frågan kommer därför att ses över i ett senare

sammanhang. Samarbete kring föreskriftsarbetet kan lämpligen ske i de

samrådsgrupper som beskrivs närmare i avsnitt 7.7. Vid utformningen av

föreskrifterna måste självfallet principen om det kommunala självstyret

beaktas, liksom att vissa typer av krav på tillsynen kan komma att

påverka tillsynsområdets övriga verksamhet om kraven skulle leda till en

omfördelning av resurser.

7.5

Rapporteringsskyldighet

Regeringens förslag: I såväl livsmedelslagen som djurskyddslagen

skall det införas uttryckliga bemyndiganden för de centrala och regio-

nala tillsynsmyndigheterna att ålägga de myndigheter som utövar

operativ tillsyn att lämna den information som kan behövas i de

centrala respektive regionala tillsynsmyndigheternas tillsynsarbete.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: En stor majoritet av de remissinstanser som har

yttrat sig i denna del tillstyrker förslaget eller har ingen erinran emot det.

Flera av de instanser som är positiva till förslaget, däribland Naturvetar-

förbundet samt Lomma och Vaggeryds kommuner påpekar att det är

viktigt att kommunerna i god tid får veta vilka uppgifter som skall

rapporteras in, att uppgifterna är relevanta och att återkoppling sker till

25

kommunerna. Bjurholms, Robertsfors och Sunne m.fl. kommuner betonar att rapporteringen inte får vara för detaljerad eftersom en omfattande rapportering stjäl tid från den operativa tillsynen. Ett fåtal instanser avstyrker förslaget, bl.a. Länsstyrelsen i Örebro län, Ljusdals, Mölndals, Täby och Övertorneå kommuner. Vindelns kommun anser att den rapportering som de centrala myndigheterna kräver i dag är tillräcklig. Dals-Eds och Färgelanda kommuner anser att ökad styrning av den lokala tillsynen principiellt är felaktig om inte tillräckliga resurser kan garanteras. Även Göteborgs kommun avstyrker förslaget till dess att finansieringen är löst. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 4.1 har de centrala och regionala myndigheterna ett ansvar att leda och samordna djurskydds- och livsmedelstillsynen i landet respektive i länet. Detta arbete förutsätter att de samordnande myndigheterna har tillgång till till- förlitlig och jämförbar information från de operativa myndigheterna. Även regeringen har ett stort behov av att få tillgång till information om tillsynen, bl.a. för att kunna följa tillsynsverksamheten och för att få insyn i hur tillsynen fungerar i landet. På ett antal verksamhetsområden inom såväl livsmedelstillsynen som djurskyddstillsynen ställer också EU krav på rapportering från medlemsländerna. Vidare kommer EG:s regel- verk om offentlig kontroll, som träder i kraft den 1 januari 2006, att ställa ytterligare krav på Sverige som medlemsstat att rapportera till kom- missionen om tillsynen på livsmedels-, djurskydds- och djurhälso- området. De operativa myndigheternas rapportering och uppgiftsläm- nande utgör således ett viktigt inslag i tillsynsverksamheten. I skilda sammanhang har konstaterats att kommunernas rapportering om livsmedelstillsynen och djurskyddstillsynen många gånger är brist- fällig. Detta gäller framför allt rapporteringen till de centrala myndig- heterna. Bristerna består bl.a. i att efterfrågade uppgifter inte lämnas i tid och att väsentliga uppgifter saknas i materialet. På djurskyddssidan sker i vissa fall ingen rapportering alls. Detta är självfallet inte acceptabelt. Regeringen anser därför att det finns anledning att på djurskyddsområdet föra in en uttrycklig skyldighet för kommunerna eller andra operativa myndigheter att rapportera in uppgifter till de myndigheter som har ett samordnande ansvar. Ett nytt bemyndigande bör föras in i djurskydds- lagen som ger regeringen, eller Djurskyddsmyndigheten, rätt att före- skriva om en sådan skyldighet. Livsmedelsverket har med stöd av ett uttryckligt bemyndigande i livsmedelsförordningen utfärdat föreskrifter om rapporteringsskyldighet för kommunerna. Ett särskilt bemyndigande för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att med- dela föreskrifter om uppgiftsskyldighet bör dock i förtydligande syfte föras in också i livsmedelslagen. För att inskärpa vikten av att efterfrågade uppgifter lämnas bör de samordnande myndigheterna kunna sätta kraft bakom orden genom att förelägga de kommuner som inte uppfyller sin rapporteringsskyldighet att avhjälpa bristen. Regeringen återkommer till denna fråga i avsnitt 8.1. Det är också, som nyss framhållits, av stor vikt att de centrala myndig- heterna rapporterar resultatet av främst den kommunala tillsynen till regeringen. Regeringen vill särskilt framhålla betydelsen av att de centrala myndigheterna i samband med rapporteringen gör fördjupade analyser av resultatet. Resultatet bör självfallet också återrapporteras till Prop. 2004/05:72 26 kommunerna. Återapporteringen bör med fördel kunna användas som ett Prop. 2004/05:72 instrument för att styra och följa upp verksamheten i den enskilda kommunen. För att underlätta de rapporterande myndigheternas arbete bör de centrala myndigheterna i så god tid som möjligt meddela vilka uppgifter som kommer att efterfrågas. System för enkel rapportering av data bör också utvecklas genom de centrala myndigheternas försorg dels i syfte att effektivisera rapporteringen, dels för att underlätta sammanställningen av de rapporterade uppgifterna.

7.6

Skyldighet att upprätta tillsynsplaner

Regeringens bedömning: De lokala tillsynsmyndigheterna bör upp- rätta tillsynsplaner i syfte att leva upp till tillsynsverksamhetens mål. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: En stor majoritet av de remissinstanser som yttrat sig i denna del instämmer i bedömningen eller har ingen erinran emot den däribland flertalet länsstyrelser, Statens jordbruksverk, Sveriges lantbruksuniversitet och Djurskyddsmyndigheten. Flera kommuner

påpekar att upprättandet av tillsynsplaner är en självklarhet och att det

redan görs i många kommuner. Borlänge, Borås och Marks m.fl.

kommuner samt Svenska kommunförbundet anser att tillsynsplaner även

bör upprättas på central och regional nivå. Norrtälje kommun m.fl.

kommuner efterfrågar vägledning m.m. från de centrala myndigheterna

om hur tillsynsplanen bör utformas, exempelvis genom datorprogram för

ändamålet. Flera kommuner som Boxholms och Uddevalla kommuner

anser att länsstyrelserna aktivt bör delta i utformningen av planerna och

att de centrala verken skall ta fram mallar för dem. Några kommuner,

som Helsingborgs och Ronneby kommuner, anser att länsstyrelsen inte

skall granska eller godkänna planerna utan att det räcker att de har

kännedom om dem medan Statskontoret anser att länsstyrelsens uppgift

att granska kommunernas tillsynsplaner skall utformas som ett tvingande

krav. Jordbruksverket anser att det i tillsynsplanerna även bör framgå

vilka urvalskriterier (riskanalys) som ligger till grund för tillsynen av

utvalda tillsynsobjekt. Förslaget avstyrks av ett fåtal instanser som

Länsstyrelsen i Örebro län, Ljusdals, Mölndals och Täby kommuner.

Även Göteborgs kommun avstyrker förslagen i promemorian men anser

trots detta att upprättandet av tillsynsplaner är en självklarhet. Dals-Eds

och Färgelanda kommuner anser att ökad styrning av den lokala till-

synen i princip är felaktig och Gällivare och Nynäshamns kommuner

anser att man bör invänta resultatet av bl.a. tillsynsutredningen.

Skälen för regeringens bedömning: För att den kommunala tillsynen

skall bli effektiv krävs att kommunerna gör en bedömning av vilket till-

synsbehov som finns inom kommunen och planerar vilken inriktning

som tillsynsinsatserna skall ha. På livsmedelsområdet är kommunerna

sedan länge skyldiga att i enlighet med Livsmedelsverkets föreskrifter

upprätta årlig tillsynsplan. Motsvarande skyldighet bör enligt regeringens

mening föras in på djurskyddssidan. En sådan förpliktelse kan med stöd

27

av bemyndigandet i 25 § djurskyddslagen införas genom en ändring i Prop. 2004/05:72 djurskyddsförordningen. Syftet med en tillsynsplan är att göra tillsynsarbetet mer effektivt och att få tillsynen att fungera som ett medel i arbetet med att uppfylla de mål som ställts upp för tillsynsområdet. Dessutom utgör tillsynsplanen ett viktigt verktyg när myndigheten följer upp och utvärderar sin egen till- syn. En tillsynsplan bör anpassas till de särskilda problem och förhållan- den som råder inom varje kommun på livsmedels- och djurskyddssidan. Utan att det inverkar menligt på den lokala myndighetens förutsättningar att anpassa sin tillsynsplan bör, som efterlysts av vissa remissinstanser, de centrala myndigheterna utarbeta mallar och vägledningar för hur till- synsplanerna kan utformas. I länsstyrelsernas arbete ingår att följa upp kommunernas tillsyn inom det egna länet. Det är därför enligt regeringens uppfattning naturligt att länsstyrelserna som ett led i den verksamheten granskar kommunernas tillsynsplaner i syfte att öka sin kännedom om tillsynsverksamheten i länet och för att kunna planera den egna tillsynen och uppföljnings- arbetet. Det bör däremot enligt regeringens mening inte införas en for- mell skyldighet för länsstyrelserna att granska eller fastställa tillsyns- planerna. Den kommunala tillsynens kvalitet varierar vanligtvis inom ett län och behovet av en granskning av de kommunala tillsynsplanerna kan därmed vara olika stort i fråga om olika kommuner och dessutom variera från en tid till en annan. Länsstyrelsernas granskning kan och bör också skilja sig åt till form och inriktning, varför det inte heller är själv- klart vad som skall innefattas i ett i lag fastslaget granskningsbegrepp. De rapporter och granskningar som presenterats på tillsynsområdet ger vid handen att skyldigheten att upprätta en tillsynsplan inte alltid efter- levs. Det kan därför finnas anledning för en central respektive en regio- nal myndighet att förelägga de kommuner som inte upprättar tillsyns- planer att avhjälpa bristen. Regeringen återkommer, som tidigare nämnts, till denna fråga i avsnitt 8.1. Genom kommande gemenskapslagstiftning om offentliga kontroller blir behovet av fullgoda tillsynsplaner ännu större än vad som är fallet i dag. Krav kommer att ställas på medlemsstaterna att upprätta nationella tillsynsplaner som täcker flera verksamhetsområden. Fullständiga till- synsplaner från den lokala nivån är en förutsättning för att kunna ta fram den nationella planen. Regeringen avser att återkomma i frågan om denna EG-lagstiftning.

7.7

Samrådsgrupper

Regeringens bedömning: I varje län bör det inrättas samrådsgrupper, bestående av representanter från länsstyrelsen och kommunerna, som regelbundet skall träffas och följa upp tillsynen inom länet.

Promemorians bedömning:

Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Praktiskt taget alla remissinstanser som har yttrat

sig i denna del instämmer i bedömningen eller har ingen erinran emot

den. Ett flertal instanser påpekar

att samrådsgrupper redan finns på

28

många håll, t.ex. i Jämtlands, Västernorrlands, Värmlands, Östergötlands och Västra Götalands län men att dessa kan utvecklas vidare. Ett par instanser, däribland Sveriges veterinärförbund, menar att det är viktigt att samarbetet mellan kommuner, distrikts- och besiktningsveterinärer stärks och att dessa, och även polismyndigheten, bör ingå i samrådsgrupperna. Svenska Kennelklubben påpekar att om ideella organisationer involveras i tillsynen blir den mer kostnadseffektiv. Några instanser, t.ex. Länsstyrelserna i Kalmar, Blekinge, Västernorrland och Jämtlands län, är tveksamma till att det inrättas samrådsgrupper om inte mer resurser ges till verksamheten. Även andra instanser som i och för sig är positiva påpekar behovet av resurser både för länsstyrelsernas och för kommunernas del. Göteborgs och Kristianstads kommuner samt Skåne nordost befarar att i län med många kommuner blir grupperna så stora att de riskerar att inte fungera bra. Vänersborgs kommun påtalar sådana problem men anser ändå att förslaget är bra och nödvändigt. Ett fåtal instanser, Länsstyrelsen i Örebro län, Göteborgs, Ljusdals, Mölndals och Täby kommuner, avstyrker förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Effektiviteten i tillsynen kan enligt regeringens mening förbättras betydligt genom en ökad samord- ning mellan olika tillsynsmyndigheter. Härigenom kan de olika myndig- heterna bidra med sina särskilda kompetenser och erfarenheter, vilket kan antas leda till ökad kunskapsöverföring, kostnadsbesparingar och större enhetlighet och ökad effektivitet i tillsynsarbetet. Ett ökat sam- arbete mellan myndigheter inom olika tillsynsområden ger myndig- heterna en större möjlighet att utveckla gemensamma handlingslinjer och samordna sina insatser i förhållande till enskilda företag och andra till- synsobjekt. Enligt regeringens mening bör samarbetet mellan olika tillsynsmyn- digheter formaliseras genom inrättandet av områdesvisa samarbetsorgan. Länsstyrelser och kommuner bör åläggas en skyldighet att samarbeta i samrådsgrupper bestående av representanter från länsstyrelsen och kom- munerna i varje län. En bestämmelse om detta kan lämpligen tas in i livsmedelsförordningen respektive djurskyddsförordningen. De särskilda regionala samrådsgrupperna bör träffas regelbundet, bl.a. för att utvärdera den tillsynsverksamhet som bedrivits och för att göra behovsinventeringar inför framtiden. De kan vidare stämma av tillsyns- planer i fråga om ambitionsnivå, inspektionsfrekvens och inriktning av inspektioner. Grupperna kan även användas för informationsutbyte och kompetensutveckling. Länsstyrelserna, som redan i dag har ett samord- ningsansvar på regional nivå, bör ges ett ansvar för att sådana grupper bildas och träffas. Såväl för livsmedelstillsynen som för djurskyddstill- synen finns redan på många håll sådana grupper, vilka kan tjäna som ett föredöme. Det är lämpligt att dessa grupper fortsätter sin verksamhet och, om så behövs, utökar denna. Den huvudsakliga representationen i grupperna skall, som nämnts tidigare, utgöras av företrädare för länssty- relsen och kommunerna. Detta bör dock inte innebära någon begränsning i fråga om den enskilda gruppens närmare sammansättning. Respektive grupp bör kunna tillkalla företrädare för andra berörda myndigheter, organisationer eller yrkesgrupper som gruppen finner lämpligt utifrån aktuella frågeställningar och andra behov. Prop. 2004/05:72 29 Regeringen anser vidare att det på nationell nivå bör bildas en sam- Prop. 2004/05:72 rådsgrupp eller ett liknande samarbetsforum, bestående av framför allt representanter från de båda centrala tillsynsmyndigheterna och länssty- relserna. En sådan grupp kan lämpligen inrikta sig bl.a. på samordning i föreskriftsarbetet, framför allt i syfte att underlätta för de enskilda före- tagarna. Regeringen har dock inte för avsikt att författningsreglera ett sådant samarbete utan detta får ske på frivillig basis i de former som myndigheterna finner lämpligast.

8

Möjligheter till ingripanden mot kommuner vid brister i tillsynen

8.1

Föreläggande

Regeringens förslag: Livsmedelsverket, eller när det gäller tillsyns-

skyldigheter enligt djurskyddslagen, en länsstyrelse, skall ges be-

fogenhet att förelägga en kommun som inte uppfyller de skyldigheter

som följer av dess tillsynsuppdrag att avhjälpa bristen. Ett föreläg-

gande skall innehålla uppgifter om de åtgärder som myndigheten

anser vara nödvändiga för att den påtalade bristen skall kunna

avhjälpas.

Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för-

slag. I promemorian föreslogs även att föreläggandet skulle kunna

förenas med vite om det finns särskilda skäl.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller

har ingen erinran mot det, däribland Statskontoret, Kammarrätten i

Jönköping, Länsrätten i Stockholms län, majoriteten av länsstyrelserna,

Sveriges lantbruksuniversitet, Jordbruksverket och Lantbrukarnas

Riksförbund. Av de kommuner som har yttrat sig i frågan är flertalet

positiva eller har ingen erinran mot förslaget. Länsstyrelsen i Skåne har

goda erfarenheter av motsvarande förelägganden från bl.a. det sociala

området. Flera länsstyrelser anser att tillsynsresurserna utnyttjas på ett

bättre sätt om det är länsstyrelsen som enligt båda lagstiftningarna kan

förelägga kommunen medan bl.a. Boxholms, Halmstads, Marks och

Mjölby kommuner anser att det skall vara en uppgift för den centrala

myndigheten. Livsmedelsföretagen, Svensk Dagligvaruhandel och

Konsumentverket instämmer i förslaget men ifrågasätter om åtgärden är

tillräckligt kraftfull. Även Livsmedelsverket och Djurskyddsmyndigheten

tillstyrker förslaget men menar att möjligheten att förena föreläggande

med vite inte bör förutsätta särskilda skäl. Det bör vidare enligt Livsme-

delsverkets mening inte krävas upprepade förseelser för ett vitesföre-

läggande. Ett antal remissinstanser framför emellertid invändningar mot

förslaget.

Flera instanser, däribland Svenska kommunförbundet,

Färgelanda, Håbo, Kristianstads och Ovanåker kommuner avstyrker

förslaget på principiella grunder då de anser att det är ett alltför stort

ingrepp i det kommunala självstyret. Socialstyrelsen ställer sig tveksam

30

till förslaget om vitesföreläggande till kommuner då detta leder till obalans mellan de olika kommunala tillsynsområdena. Riksrevisionen och Länsstyrelsen i Stockholms län är av den uppfattningen att frågan måste belysas närmare. Länsstyrelserna i Kalmar och Blekinge län av- styrker förslaget därför att de två tillsynsområdena behandlas olika rent organisatoriskt. Länsstyrelsen i Västerbottens län avstyrker vitesföreläg- gande och förordar att staten i stället återtar verksamheten. Länsstyrelsen i Jämtlands län tror inte att förslaget på något avgörande sätt kommer att stärka tillsynen utan kommer att skapa praktiska problem. Flera remiss- instanser, bl.a. Länsstyrelsen i Skåne län och Livsmedelshandlare- förbundet anser att sanktionsavgift är att föredra framför vite medan andra instanser, däribland Skellefteå och Strömsunds kommuner, anser det motsatta med motiveringen att kommunen då har en möjlighet att förbättra tillsynen. Skälen för regeringens förslag: Djurskyddsmyndigheten, Livsme- delsverket och länsstyrelserna utövar inom livsmedels- och djurskydds- området något som kan beskrivas som tillsyn över den kommunala till- synen. Myndigheternas möjligheter att påverka kommunerna är i dag i princip begränsade till att föra en dialog med den enskilda kommunen om vad som bör åtgärdas. Lagstiftningen ger myndigheterna mycket små möjligheter att ingripa mot en kommun som brister i tillsynen. Som regeringen konstaterat tidigare är det angeläget att tillsynen blir bättre och mer likvärdig över landet. Även om ett mer samarbetsinriktat förhållningssätt gentemot kommunerna oftast leder till ett önskat resultat finns det enligt regeringens mening situationer då det krävs ett mer tyd- ligt och kraftfullt agerande från statens sida. Regeringen anser mot bakgrund härav att det bör införas en möjlighet för en statlig myndighet att rikta ett föreläggande med krav på åtgärder mot en kommun som brister i tillsynen. För att ett sådant föreläggande skall kunna utfärdas måste det stå klart att kommunen i fråga inte fullgjort en förpliktelse som åligger den enligt livsmedelslagen eller djurskyddslagen alternativt enligt föreskrifter utfärdade av regeringen eller berörd myndighet. Genom att utfärda ett föreläggande kan den statliga myndigheten klargöra för en kommun i vilka avseenden som kritik kan riktas mot dess tillsyn eller tillsynsanknutna uppgifter och därigenom ge kommunen möjlighet att åtgärda bristerna. Exempel på situationer då föreläggandemöjligheten kan användas är en kommuns upprepade underlåtenhet att rapportera om tillsynsverksamheten till den centrala myndigheten eller underlåtenhet att efter anmodan upprätta en tillsynsplan. Det kan nämnas att Tillsynsutredningen i sitt slutbetänkande (2004:100) föreslagit att det inom samtliga områden där kommuner har tillsynsuppgifter bör införas en generell möjlighet för en statlig myndig- het att ingripa mot en kommun genom förelägganden med krav på åtgär- der. Tillsynsutredningen förordar emellertid inte att föreläggande skall kunna förenas med vite. De nya instrument och förbättrade åtgärder som regeringen nu föreslår, t.ex. ökad kommunal samverkan, bättre samordning och vägledning från centrala och regionala myndigheter samt striktare tillsynsplanering, bör tillsammans kunna skapa förutsättningar för en förbättring. Som en yttersta åtgärd vill regeringen även göra det möjligt att med tvång över- föra tillsynsansvaret från en kommun till Livsmedelsverket och när det Prop. 2004/05:72 31 gäller djurskyddstillsynen till länsstyrelsen. Regeringen återkommer till Prop. 2004/05:72 detta i avsnitt 8.2. Regeringen avser att löpande följa utvecklingen de närmaste åren. Skulle det visa sig att många kommuner fortfarande uppvisar stora brister ser regeringen det som nödvändigt att överväga mer kraftfulla åtgärder i form av särskilda sanktionsmedel. Befogenheter i den riktningen har för- ordats av Riksdagens revisorer i fråga om kommunernas underlåtenhet att uppfylla kravet på rapportering till Livsmedelsverket (se Rapport 2001/02:7 Hur styr staten livsmedelstillsynen?). Ett tänkbart sanktions- medel är att förena ett föreläggande med vite under förutsättning att det föreligger särskilda skäl. Detta bör betraktas som en yttersta åtgärd när tillsynsvägledning, dialog och föreläggande har prövats utan framgång. När det gäller frågan vilka statliga myndigheter som bör tilldelas den beskrivna befogenheten kan följande sägas. Länsstyrelserna har en mycket god kännedom om hur tillsynen fungerar inom det egna länet. Arbetet i samrådsgrupperna medför att länsstyrelserna har ett naturligt forum för en regelmässig uppföljning och utvärdering av den tillsyn som kommunerna i det egna länet bedriver. I bedömningen skall dock vägas in att de båda ingripandemöjligheter som regeringen nu föreslår, dvs. föreläggande och överflyttning av tillsynsansvar bör ligga på en och samma myndighet. När det gäller livsmedelstillsynen finns det, vilket regeringen återkommer till i avsnitt 8.2, skäl för att organisatoriskt behålla den ordning som gäller i dag och som innebär att Livsmedels- verket under vissa omständigheter kan ta över en kommuns tillsyn. Mot den bakgrunden anser regeringen att även den nu föreslagna möjligheten att förelägga en kommun att vidta en viss åtgärd skall ligga hos Livsmedelsverket. På djurskyddsområdet bör dock befogenheten tilldelas länsstyrelserna.

8.2

Överflyttning av tillsynsansvaret

Regeringens förslag: Livsmedelsverket, alternativt länsstyrelsen i det

län där en kommun är belägen, skall i samråd med en kommun få

besluta att tillsyn över en viss verksamhet som kommunen annars har

skall flyttas över till Livsmedelsverket alternativt länsstyrelsen. Ett

sådant beslut skall få fattas om verksamheten har särskilt stor omfatt-

ning, är komplicerad eller om det finns andra särskilda skäl.

Om en kommun grovt eller under en längre tid har åsidosatt sina

tillsynsskyldigheter när det gäller en viss verksamhet, skall regeringen

på ansökan av Livsmedelsverket eller en länsstyrelse kunna besluta att

tillsynen över verksamheten skall flyttas över till Livsmedelsverket

eller länsstyrelsen.

Den myndighet som tagit över tillsynen över en viss verksamhet

skall ha rätt att ta ut den avgift som kommunen tidigare kunnat ta ut

för tillsynen.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Statskontoret, Vetenskapsrådet, Statens jord-

bruksverk, Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien, Naturvårdsverket,

Svenska

kommunförbundet, Förbundet Djurens Rätt, Lantbrukarnas

32

Riksförbund m.fl. instanser och en majoritet av de kommuner som har yttrat sig tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Länsrätten i Stockholms län tillstyrker förslaget men framför vissa synpunkter på den lagtekniska utformningen. I den allmänna motiveringen i promemorian sägs att möjligheten till tvångsvis övertagande inte bör utnyttjas förrän det har kunnat konstateras att ett vitesföreläggande inte följts och vitet har dömts ut. Den förutsättningen bör enligt länsrätten komma till uttryck i lagen. Vidare ifrågasätter domstolen om avsikten är att en så ingripande åtgärd skall kunna användas om en kommun oavsett graden av åsido- sättande under längre tid har åsidosatt sina tillsynsskyldigheter. Kammarrätten i Jönköping anser att åsidosättande under längre tid normalt sett innefattas i rekvisitet grovt åsidosätter. Drygt hälften av länsstyrelserna, däribland Länsstyrelserna i Östergötlands, Gotlands och Hallands län är positiva till förslaget. Länsstyrelserna anser dock i all- mänhet att länsstyrelsen även på livsmedelsområdet skall vara den myndighet som övertar tillsynen. Länsstyrelsen i Gävleborgs län anser att länsstyrelsen bör ha samordningen av tillsynen för att en helhetsbild av hur djurskydd, livsmedelssäkerhet, hälso-, miljö- och smittskydd skall uppnås samt för underlättande av kontakter mellan centrala myndigheter. Även Sveriges lantbruksuniversitet, Sveriges veterinärförbund och ett antal kommuner anser att de två tillsynsområdena bör behandlas på samma sätt men tillstyrker förslaget i sak. Djurskyddsmyndigheten anser att redan allvarliga brister i den kommunala tillsynen bör var fullt till- räckliga för att leda till en prövning av övertagande av tillsynsuppgifter. Flera kommuner efterlyser initiativrätt för kommunernas del vad gäller övertagande av objekt. Livsmedelsverket, Konsumentverket, Mjölby kommun m.fl. remissinstanser ifrågasätter övertagandets effektivitet som sanktionsverktyg. Länsstyrelserna i Kalmar, Blekinge, Örebro och Norrbottens län samt ett antal kommuner, däribland Eslövs, Färgelanda, Gotlands, Göteborgs, Götene, Ljusdals, Mölndals och Säffle kommuner avstyrker förslaget om övertagande som sanktion. Skälen för regeringens förslag: Det finns enligt livsmedelslagstift- ningen en möjlighet för Livsmedelsverket att ta över ansvaret för till- synen över ett visst objekt. Enligt 46 § livsmedelsförordningen får Livsmedelsverket sålunda, efter samråd med en sådan kommunal nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet, i det enskilda fallet besluta att den tillsyn som nämnden har över en viss anläggning skall flyttas över till verket. Ett överflyttande förutsätter att verksamheten har särskilt stor omfattning, är komplicerad eller att det finns andra särskilda skäl. Motsvarande möjlighet finns inte i djur- skyddslagstiftningen. Möjligheten att flytta över ansvaret har använts främst i fråga om större anläggningar vid vilka det bedrivs verksamhet med hög risk från hälsosynpunkt. Åtgärden har aldrig utnyttjats tvångsvis mot en kommun som ett medel för att komma till rätta med konstaterade problem inom den kommunala tillsynsverksamheten, även om livsmedelsförordningen teoretiskt sett medger detta. Livsmedelslagstiftningen ger även utrymme för en överflyttning av tillsynen för en viss verksamhet från Livsmedels- verket till kommunerna. Den möjligheten har däremot utnyttjats i stor utsträckning, framför allt i de större kommunerna. Prop. 2004/05:72 33 De centrala och regionala myndigheterna kommer, med det förslag som nu läggs fram, att ha ett fortsatt ansvar för att djurskydds- och livsmedelstillsynen i landet och det egna länet fungerar på ett fullgott sätt. Trots att de förslag som lämnas i promemorian syftar till en bättre kvalitet och ökad likformighet kan det inte bortses från att det även fort- sättningsvis kan komma att uppstå brister i tillsynen. Detta kan inte anses tillfredsställande från folkhälso- eller djurskyddssynpunkt. Som nämnts tidigare ställer Sveriges medlemskap i EU också allt högre krav på en nationellt samordnad och likvärdig tillsyn. Regeringen anser, mot bakgrund av vad som nu har sagts, att en statlig myndighet i vissa situationer bör kunna ha möjlighet att för en tid ta över en kommuns ansvar för tillsynen över en viss verksamhet, även om kommunen motsätter sig detta. Det samhälleliga ansvaret för att upprätt- hålla en väl fungerande djurskydds- och livsmedelstillsyn väger enligt regeringens mening således så tungt att det får anses vara motiverat att i såväl livsmedelslagen som djurskyddslagen införa regler som gör det möjligt att mot en kommuns vilja överföra ansvaret för tillsynen över en viss verksamhet från kommunen till staten. En sådan tvångsöverflyttning av tillsynsansvaret bör emellertid komma i fråga endast som en sista utväg vid mycket allvarliga eller långvariga brister i en kommuns tillsyn. Redan det förhållandet att det finns en möjlighet för staten att tillgripa en sådan åtgärd torde enligt regeringens mening ha en avsevärd preventiv verkan. Det kan därför antas att överflyttningsinstrumentet i praktiken kommer att utnyttjas i mycket liten utsträckning. Regeringen vill i sammanhanget framhålla att i sitt slutbetänkande (SOU 2004:100) har Tillsynsutredningen föreslagit att det bör vara möjligt att tvångsvis flytta över ansvaret att utöva tillsyn över ett visst tillsynsområde från en kommun som grovt eller under längre tid har misskött sig till en statlig myndighet. Regeringen anser att det på djurskyddssidan dessutom i likhet med vad som i dag gäller på livsmedelsområdet bör öppnas en möjlighet för en statlig myndighet att i samråd med en kommun ta över tillsynen för en viss anläggning i sådana fall då verksamheten exempelvis har särskilt stor omfattning eller är komplicerad. En sådan frivillig överflyttning av tillsynsansvaret kan antas komma att aktualiseras framför allt när det gäller anläggningar över vilka tillsynen kräver särskild kompetens hos inspektören, såsom försöksdjursanläggningar, cirkusar m.m. Flera remissinstanser har riktat invändningar mot promemorians för- slag när det gäller vilka statliga myndigheter som skall ges rätten att ta över en kommuns tillsynsansvar. När det gäller den frågan bör utgångs- punkten vara att erhålla en så effektiv tillsyn som möjligt med hänsyn till resurser och kompetens. Livsmedelverket bedriver i dag viss operativ tillsyn på livsmedelsområdet, både över egna anläggningar och över enstaka anläggningar som kommunerna primärt har tillsynsansvaret för. Enligt regeringens mening skulle det vara en olycklig resurs- och effekti- vitetsförlust att ändra denna ordning och i stället peka ut länsstyrelserna som de myndigheter som ges rätt att ta över kommunernas tillsyns- uppgifter. Eftersom regeringen inte är beredd att i nuläget föreslå någon ändring när det gäller den operativa tillsyn som Livsmedelsverket i dag utövar över bl.a. slakterier m.fl. anläggningar skulle en sådan ordning dessutom innebära att operativ tillsyn bedrivs av myndigheter på tre olika Prop. 2004/05:72 34 nivåer. Regeringen gör mot bakgrund av detta och i likhet med vad som föreslås i promemorian den bedömningen att Livsmedelsverket även fortsättningsvis bör vara den myndighet som på livsmedelsområdet har rätt att överta en kommuns tillsynsuppgifter. När det gäller djurskydds- tillsynen är dock förhållandena annorlunda. Djurskyddsmyndigheten ut- övar i dag inte någon egen operativ tillsyn över djurskyddslagstiftningen och har således i dagsläget inte den tillsynsorganisation som krävs för att bedriva en effektiv tillsynsverksamhet i kommunerna. Regeringen anser därför att tillsynen på djurskyddssidan bör tas över av länsstyrelsen i det län där kommunen är belägen. Om tillsynsansvaret för en viss anläggning flyttas till en länsstyrelse bör även, i förekommande fall, befogenheten att besluta i frågor om tillstånd för viss djurhållning i den aktuella anläggningen flyttas över till länsstyrelsen. Den myndighet som har tagit över tillsynen över ett visst objekt bör också ha rätt att uppbära den avgift som kommunen tidigare kunnat ta ut för tillsynen. Beslut om överflyttande av en kommuns ansvar för tillsynen över en viss anläggning bör, i de fall då kommunen och berörd statlig myndighet inte är överens, fattas av regeringen på ansökan av den berörda statliga myndigheten. Om kommunen i fråga är överens med Livsmedelsverket, alternativt behörig länsstyrelse, om att ansvaret för en viss verksamhet bör flyttas från kommunen bör det däremot liksom i dag vara tillräckligt att den myndighet som skall ta över tillsynsuppgiften fattar beslut om övertagandet. Initiativ till en sådan frivillig överflyttning kan komma från Livsmedelsverket, alternativt behörig länsstyrelse, eller från berörd kommun. Som förutsättning för att tillsynsansvaret över en anläggning skall kunna flyttas mot en kommuns vilja bör enligt regeringens mening gälla att det kan konstateras att kommunen grovt eller under en längre tid har brutit mot gällande tillsynskrav rörande anläggningen. Såväl en enstaka grov överträdelse som upprepade försummelser eller brister av mindre allvarlig karaktär som sträcker sig över en längre tidsperiod bör kunna utgöra grund för en överflyttning av tillsynsansvaret. Det bör självfallet vara möjligt att, om förhållandena ändras, lämna tillbaka tillsynsansvaret till kommunen. Beslut om detta bör fattas av den myndighet som har beslutat i frågan om överflyttning av tillsynsansvaret. Om den centrala respektive regionala tillsynsmyndigheten anser att ett övertaget tillsynsansvar kan lämnas tillbaka till kommunen och myndig- heten själv inte är behörig att besluta i frågan skall den alltså överlämna frågan till regeringen för prövning. Även en kommun kan hos regeringen ansöka om att få tillbaka tillsynsansvaret. Teoretiskt sett är det tänkbart att en kommun kan komma att agera medvetet för att bli av med tillsynsansvaret över en eller flera anlägg- ningar. Risken för ett sådant agerande bör dock enligt regeringens mening inte överdrivas. Remissutfallet liksom andra utredningar och betänkanden inom de aktuella tillsynsområdena visar att en helt över- vägande majoritet av kommunerna är angelägna om att behålla ansvaret för tillsynen inom kommunen. Regeringen utgår från att de fåtal fall där en kommun kommer att vilja befrias från sitt tillsynsansvar i ett visst avseende i normalfallet kommer att kunna lösas inom ramen för en fri- villig överflyttning. Det förtjänar i sammanhanget återigen att framhållas Prop. 2004/05:72 35 att staten i grunden har ett ansvar för att tillsynen i landet fungerar på ett Prop. 2004/05:72 fullgott sätt. Med den utgångspunkten bör det enligt regeringens mening finnas en möjlighet för staten att antingen i samråd med en kommun, eller i undantagsfall mot kommunens vilja överta ansvaret för tillsynen och se till att den bedrivs på ett godtagbart sätt. Det är inte tillfreds- ställande att bibehålla den ordning som i dag finns på djurskyddsområdet och som innebär att en kommun som av skilda orsaker inte anser sig ha möjlighet att utöva tillsyn i ett visst avseende ändå har skyldighet att göra detta. I dag innebär regleringen på djurskyddsområdet att en sådan kom- mun inte kan bli av med sitt ansvar och det finns heller ingen möjlighet för staten att framtvinga en efterlevnad av tillsynsskyldigheterna. Konsekvensen blir en bristande tillsyn och ett otillräckligt djurskydd. Det är enligt regeringens mening naturligt att i första hand rikta ett föreläggande med krav på åtgärder mot en kommun som inte uppfyller sina åligganden. Först när det kunnat konstateras att ett föreläggande inte följts bör det i normalfallet komma i fråga att överväga möjligheten att tvångsvis ta över tillsynsansvaret för ett enskilt objekt. Det kan dock inte uteslutas att det kan uppkomma behov av att flytta tillsynsansvaret över en viss anläggning även om det tidigare inte funnits anledning eller möj- lighet att förelägga kommunen att fullgöra en tillsynsskyldighet som rör den aktuella anläggningen. Enligt regeringens mening bör det därför inte vara ett absolut krav att ett beslut om flyttning av tillsynsansvaret skall föregås av ett föreläggande.

9

Finansieringen av den lokala livsmedelstillsynen

Regeringens bedömning: Kommunerna får möjlighet att använda den årliga tillsynsavgiften för att finansiera även andra kostnader för tillsynen än sådana som avser provtagning och undersökning. Tillsynsmyndighetens kostnader för att följa upp inspektion o.d. som påvisat avvikelser från regelverket bör finansieras med en avgift, som motsvarar kostnaderna för myndighetens uppföljningsinsatser. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning i fråga om den årliga tillsynsavgiften. Promemorian innehöll dock inga överväganden om avgiften för tillsynsmyndighetens kostnader för uppföljande åtgärder. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bland andra länsstyrel- serna i Skåne och Västmanlands län, Stockholms samt Linköpings och Uppsala kommuner, tillstyrker bedömningen i sin helhet. Ett stort antal kommuner instämmer i bedömningen men anser att avgiftens storlek bör fastställas av respektive kommun. Flera andra instanser däribland Naturvetareförbundet, Helsingborgs och Mariestads kommuner anser dock att centralt fastställda avgifter är att föredra även för djurskyddstill- synen. Riksrevisionen menar att promemorian har inte tagit fasta på riks- dagens tillkännagivanden att regeringen skall vidta åtgärder för att reformera avgiftssystemet för livsmedelstillsynen och överväga hur 36 resursbehovet, när det gäller djurskyddstillsynen, närmare skall tillgodo- ses. Ekonomistyrningsverket och Livsmedelsverket anser att det skulle vara önskvärt om regeringen närmare preciserade vilka kostnader som avgiften skall täcka. Länsstyrelsen i Blekinge län, Livsmedelsverket och Kött- och charkföretagen ifrågasätter promemorians bedömning att små verksamheter skall kunna få lägre avgift. Konsumentverket uttrycker oro för konsekvenserna vid alltför stora avgiftshöjningar. Livsmedels- företagen, Svensk mjölk, Svensk fågel m.fl. menar att avgifterna bör vara konkurrensneutrala inom EU, varför de tillsynsområden som inte har harmoniserade avgifter bör skattefinansieras. Svensk dagligvaruhandel menar att livsmedelstillsynen i huvudsak bör vara skattefinansierad. Många remissinstanser, framför allt kommuner, anför att den rättsliga regleringen inom livsmedelsområdet inte medger att kostnader som upp- kommer hos tillsynsmyndigheten till följd av förnyad inspektion vid avvikelser från regelverket finansieras med avgift. Skälen för regeringens bedömning: Det nuvarande avgiftssystemet för livsmedelstillsynen infördes 1990. Av särskild betydelse för finansie- ringen är den tillsynsavgift som varje år tas ut av alla företag som driver verksamhet i en godkänd livsmedelslokal. I samband med införandet av avgiftssystemet uttalade regering och riksdag (prop. 1988/89:68, 1988/89:JoU14, rskr. 263 och Skr. 1989/90:45, 1989/90:JoU8, rskr. 83) att den årliga tillsynsavgiften till största delen skulle användas för att bekosta kommunernas provtagningar och undersökningar. I enlighet med dessa ställningstaganden föreskrivs i förordningen (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsyn m.m. att den årliga tillsynsavgiften får användas för att bekosta en kommunal nämnds provtagning och undersökning. Avgiften, som fastställs av Livsmedelsverket, baseras på det behov av provtagning som bedömdes föreligga under 1980-talet. Vissa anlägg- ningar, t.ex. potatispackerier och parti- och detaljhandel har därför låga avgifter medan andra, framför allt livsmedelsindustriella anläggningar, erlägger en högre avgift. Begreppet provtagning och undersökning har inte preciserats närmare i några förarbetesuttalanden. Det är därför inte helt tydligt vilka kostnader som kan täckas av avgiften. Begreppet har givits olika tolkningar i olika kommuner, vilket också har lett till att avgiften används för att finansiera olika kostnader över landet. Flera utredningar och granskningar har analyserat och utvärderat avgiftssystemet och dragit slutsatsen att den årliga avgiftens konstruktion medför betydande negativa effekter, såväl för företagare som för tillsynsmyndigheter. Det har bl.a. framhållits att avgiften styr verksam- heten mot provtagning snarare än mot en risk- och problemorienterad tillsyn. Det har också ifrågasatts om behovet av offentlig provtagning för exempelvis livsmedelsindustrianläggningar är så stort som avgifterna antyder, då sådana anläggningar ofta har mycket utvecklade egen- kontrollprogram. För att kommunerna skall kunna bedriva en effektiv tillsyn är det nöd- vändigt att de ges resursmässiga förutsättningar att utföra sitt tillsyns- uppdrag. Det är också viktigt att det råder en enighet bland kommunerna om vilka kostnader som den årliga avgiften kan användas för, inte minst för att garantera en enhetligt tillsyn över landet. Den årliga avgiften Prop. 2004/05:72 37 måste också kunna anpassas till skilda behov så att tillsynsverksamheten får den omfattning och inriktning som krävs. Det är tydligt att den nuvarande konstruktionen av den årliga tillsyns- avgiften inte uppfyller nämnda krav. Regeringen anser därför att det är angeläget att den begränsning som finns i fråga om vilka tillsynskost- nader som kan finansieras med den årliga avgiften nu tas bort. Att inskränkningen tas bort innebär att den bas som Livsmedelsverket använder för att beräkna avgifternas storlek blir större. Regeringen förut- sätter att detta leder till att Livsmedelsverket höjer avgifterna i syfte att ge kommunerna ökad kostnadstäckning för inspektion m.m. Tillsynsmyndigheterna har betydande kostnader för arbete med upp- följning av prov eller inspektion som orsakas av en verksamhetsutövares bristande efterlevnad av regelverket. Avgiftsförordningen medger att avgift tas ut för uppföljning av prov som lett till anmärkning. I Livsme- delsverkets föreskrifter anges att tillsynsmyndigheten får ta ut avgift motsvarande de kostnader som föranletts av uppföljning av prov som lett till anmärkning. Lydelsen har av många tillsynsmyndigheter tolkats så att endast den förnyade provtagningen får finansieras med en avgift. Regeringen anser att det bör tydliggöras att alla kostnader, inklusive de som härrör från personal, laboratorieanalyser, provtagning m.m. skall inkluderas i avgiften för uppföljning av prov som lett till anmärkning. Således bör såväl förnyad provtagning som förnyad inspektion, som för- anleds av sådan provtagning eller inspektion som lett till anmärkning finansieras med en avgift. Att en verksamhetsutövare drabbas av kostna- der till följd av förnyad provtagning eller inspektion som orsakats av att tillsynsmyndigheten funnit brister vid en årlig eller annan inspektion torde utgöra ett incitament för livsmedelsföretagare att i högre grad efterleva regelverket. En avgift för förnyad inspektion torde således ha en preventiv verkan. För att denna verkan skall bli tillräcklig anser rege- ringen att det bör vara tvingande för tillsynsmyndigheten att ta ut denna avgift. Det har i olika sammanhang framförts att det är angeläget att stats- makterna stimulerar och underlättar driften av småskaliga företag. Resonemanget har främst gällt livsmedelsproduktion och då framför allt småskaliga slakterier. Mot den bakgrunden får det förutsättas att Livsmedelsverket tar erforderlig hänsyn till de småskaliga företagarnas särskilda villkor vid fastställandet av nya avgifter för livsmedelstillsynen. Det bör i sammanhanget framhållas att de småskaliga slakterierna betalar en särskild köttbesiktningsavgift och därför inte berörs av de ändringar som nu föreslås i fråga om den årliga tillsynsavgiften. Ny EG-lagstiftning kommer också att få effekter på avgiftssystemet. Denna lagstiftning kommer att tillämpas från och med den 1 januari 2007. Som beskrivits redan inledningsvis beslutade regeringen den 14 oktober 2004 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att lämna förslag till ett avgiftssystem för foder-, djurskydds- och livsmedelstillsyn samt i relevanta fall tillsyn över lagstiftningen om djurhälsa. Utgångs- punkten för utredningen är att avgifternas storlek skall baseras på en fullgod ambitionsnivå för tillsynen så att denna bedrivs på ett tillfreds- ställande sätt och tar hänsyn till relevanta riskfaktorer. I detta ligger att avgiftssystemet skall skapa förutsättningar för en likvärdig och effektiv tillsyn i hela landet så att konsumenternas säkerhet tryggas och Prop. 2004/05:72 38 konkurrensförhållanden blir rättvisa. Ytterligare en utgångspunkt för det Prop. 2004/05:72 nya avgiftssystemet är att å ena sidan skall respektive tillsynsmyndighet själv (i fråga om kommunerna ankommer detta på kommunfullmäktige) besluta om avgiftens storlek, å andra sidan skall den principen beaktas att lika företag i olika delar av landet i möjligaste mån bör behandlas lika i avgiftshänseende. Regeringen har således för avsikt att återkomma i avgiftsfrågan. 10 Övriga ändringar i livsmedelslagen

10.1

Återutförsel av livsmedel som förvaras på en gränskontrollstation

Regeringens förslag: Genom en ändring i livsmedelslagen införs en möjlighet att förbjuda återutförsel av livsmedel som förvaras på en gränskontrollstation. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för- slag. Remissinstanserna: Praktiskt taget samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Några remissinstanser framhåller att de i paragrafen använda begreppen tullupplag och frihamn bör bytas ut mot begreppen frizon och frilager i enlighet med EU:s begrepps- användning. Skälen för regeringens förslag: Enligt 11 a § livsmedelslagen kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förbjuda återutförsel av livsmedel som kan orsaka allvarliga personskador. Tillsynsmyndigheten skall, enligt 27 § fjärde stycket livsmedelslagen, som en huvudregel låta förstöra de varor som omfattas av ett återutförsel- förbud. Möjligheten att besluta om förbud av återutförsel gäller endast livsmedel som förvaras på tullupplag, tullager eller i en frihamn. I en framställan till regeringen har Livsmedelsverket påtalat att det finns ett behov av att förbjuda återutförsel också av livsmedel som för- varas på en s.k. gränskontrollstation. Inom EU får animaliska livsmedel och vissa andra livsmedel från länder utanför EU bara föras in över en gränskontrollstation. Svenska regler om detta finns i förordningen (2000:269) om kontroll av livsmedel som importeras från tredje land. Gränskontrollen omfattar kontroll av sändningarnas identitet och av medföljande dokument. På vissa sänd- ningar utförs även en fysisk kontroll i vilken kan ingå provtagning. Provtagning genomförs i syfte att upptäcka eventuella mikroorganismer, såsom salmonella och listeria eller kemiska ämnen, exempelvis antibio- tikarester och mögelgifter. Livsmedelsverket har ansvaret för gräns- kontrollen. I förarbetena till 11 a § livsmedelslagen betonas att det inte är tillfreds- ställande att livsmedel, som kan utgöra ett allvarligt hot mot människors 39 liv och hälsa och som av den anledningen inte får föras in i landet, skall Prop. 2004/05:72 kunna återutföras (prop. 1990/91:91 s. 12). Mot denna bakgrund framstår det enligt regeringens mening som angeläget att införa en möjlighet att förbjuda återutförsel också av hälso- farliga livsmedel som förvaras på en gränskontrollstation. Som påtalats av några remissinstanser bör den nuvarande terminologin anpassas till den som i dag används i den i EU gemensamma tullagstift- ningen. Möjligheten att förbjuda återutförsel skall således förutom livsmedel som förvaras på en gränskontrollstation omfatta livsmedel som finns i en frizon eller på ett frilager eller tullager.

10.2

Tillsynsmyndigheternas befogenhet att meddela

förelägganden och förbud m.m.

Regeringens förslag: Tillsynsmyndigheternas rätt att meddela före-

läggande eller förbud med eller utan vite skall inte längre begränsas

till fall då behovet av åtgärden är uppenbart.

I livsmedelslagen skall en ny bestämmelse föras in som innebär att

den som överträder ett vitesföreläggande inte skall dömas till ansvar

för den gärning som omfattas av vitesföreläggandet.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstansernas synpunkter: Praktiskt taget samtliga remiss-

instanser tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan erinran. Länsrätten i

Stockholms län framför vissa lagtekniska synpunkter. Några kommuner

avstyrker på den grunden att tillsynen bör förstatligas.

Skälen för regeringens förslag: En tillsynsmyndighet får enligt 25 §

första stycket livsmedelslagen meddela föreläggande eller förbud som

uppenbart behövs för att lagen, föreskrifter som meddelats med stöd av

lagen eller de EG-förordningar som kompletteras av lagen skall efter-

levas. Enligt 25 § andra stycket samma lag kan myndigheten i beslut om

föreläggande eller förbud sätta ut vite.

I en skrivelse till regeringen har Livsmedelsverket begärt att livsme-

delslagen ändras så att tillsynsmyndighetens möjlighet att meddela före-

lägganden och förbud inte begränsas till sådana fall då det är uppenbart

att det finns ett behov av åtgärden. Enligt verket är det inte rimligt att det

i lagstiftningen ställs högre krav för att tillsynsmyndigheten skall kunna

meddela förelägganden eller förbud än för att myndigheten skall vara

skyldig att anmäla brott mot lagstiftningen. Dessutom är livsmedels-

lagstiftningen den enda lagstiftning som innehåller en dylik begränsning i

tillsynsmyndighetens möjlighet att agera för att se till att felaktigheter

blir åtgärdade.

Kravet i 25 § livsmedelslagen att förelägganden och förbud får med-

delas endast om det finns ett uppenbart behov av åtgärden innebär att det

skall finnas en viss proportionalitet mellan överträdelsen och den åtgärd

som vidtas. I praxis har Regeringsrätten ställt stränga krav på att det

verkligen skall framgå att åtgärden är nödvändig (se RÅ 1992 ref. 25).

Som Livsmedelsverket också framhållit i sin skrivelse innebär uppenbar-

hetskravet att en tillsynsmyndighet inom livsmedelsområdet har en mer

begränsad möjlighet att utfärda förelägganden och förbud än en tillsyns-

40

myndighet som verkar inom andra jämförbara områden. Som exempel Prop. 2004/05:72 kan nämnas att varken miljölagstiftningen eller djurskyddslagstiftningen föreskriver att förelägganden och förbud får meddelas endast om behovet av åtgärden är uppenbart. Denna skillnad framstår inte som försvarbar. Tvärtom måste det mot bakgrund av de senaste årens händelser inom livsmedelområdet anses vara av yttersta vikt att tillsynsmyndigheterna inom detta område har möjlighet att på ett så tidigt stadium som möjligt vidta kraftfulla åtgärder mot den som inte följer livsmedelslagstiftning- ens åligganden. Regeringen anser därför att livsmedelslagen bör ändras så att en tillsynsmyndighet får rätt att meddela de förelägganden och för- bud som behövs för att livsmedelslagstiftningen skall efterlevas. Enligt allmänna principer bör det inte vara möjligt att ingripa med straff och vitespåföljd mot samma förfarande. I flera författningar har denna ståndpunkt kommit till uttryck på så sätt att det uttryckligen före- skrivits att den som överträtt ett vitesföreläggande inte döms till ansvar för den gärning som omfattas av föreläggandet (se t.ex. 37 § djurskydds- lagen). Motsvarande bestämmelse bör enligt regeringens mening införas i livsmedelslagen. Bestämmelsen bör dock inte gälla om gärningen är straffbar enligt brottsbalken. 11 Ekonomiska konsekvenser m.m.

11.1

Det allmännas kostnader

I propositionen föreslås att de centrala myndigheternas samordnande och styrande ansvar tydliggörs och stärks. När det gäller Livsmedelsverket innebär förslaget i den delen inte att verket tillförs några nya uppgifter. De effektiviseringar och förbättringar som förespråkas kan genomföras inom fastslagna ekonomiska ramar. Möjligheten att förelägga kommunerna innebär däremot att Livsmedelsverket får en ny uppgift och därmed en viss ökad administrativ belastning. De bedömningar som föregår ett beslut att meddela ett sådant föreläggande utförs dock i princip redan i dag av myndigheten i samband med annan till- synsverksamhet. Den nya uppgiften bör därför endast medföra marginellt ökade kostnader, vilka skall finansieras inom befintlig ram. För Djurskyddsmyndighetens del innebär regeringens förslag att myndigheten får ytterligare verktyg till sitt förfogande. Myndigheten väljer inom ramen för befintliga resurser hur myndigheten vill fullgöra sitt samordnande och styrande ansvar. Förslaget innebär därför inte att ytterligare medel behöver tillföras. I propositionen föreslås att en kommuns ansvar för djurskyddstillsynen över en viss verksamhet under vissa förutsättningar skall kunna flyttas till den länsstyrelse i vilken kommunen är belägen. I de fall detta blir aktuellt övertar länsstyrelsen kommunens rätt att ta ut en avgift för tillsynen över den aktuella verksamheten. Avgifterna bör disponeras av länsstyrelsen. Motivet för detta avsteg från den gällande huvudprincipen med bruttoredovisning av avgifter är att i de fall ett övertagande av 41 tillsynsobjekt blir aktuellt kommer det att ske med kort varsel och under en begränsad tid. Denna ad hoc-betonade verksamhet med mycket kort planeringshorisont bedöms vara mindre lämpad att finansieras över anslag. Vidare gör regeringen bedömningen att övertagande av tillsyns- objekt kommer att vara sällsynt, vilket ytterligare kan motivera ett avsteg från huvudprincipen att offentligrättsliga avgifter skall redovisas mot inkomsttitel. Länsstyrelserna har i dag en viktig roll att fylla när det gäller att följa och stödja kommunernas arbete med djurskydds- och livsmedels- tillsynen. Det har dock i skilda sammanhang framhållits att länsstyrel- sernas uppgiftsbeskrivning är alltför otydlig, vilket bl.a. lett till att myn- digheterna tvingats söka sina egna vägar för sin verksamhet. Regeringens förslag innebär ett försök att konkretisera länsstyrelsernas ansvarsområde genom att lyfta fram vissa uppgifter som bedöms vara särskilt effektiva för att åstadkomma en enhetlig tillsyn. Vissa av uppgifterna föreslås bli obligatoriska medan andra bör utföras i mån av resurser. Flertalet av de uppgifter som beskrivs i propositionen utförs redan i dag av länsstyrel- serna i större eller mindre utsträckning. Befogenheten att förelägga en kommun att vidta rättelse i visst avseende innebär däremot att länsstyrelserna får en helt ny uppgift på djurskyddssidan. Detta behöver dock nödvändigtvis inte innebära en ökad arbetsbelastning för myndigheterna, men kan i vissa fall komma att göra det. De bedömningar och överväganden som föregår ett beslut att meddela ett sådant föreläggande utförs många gånger redan i dag av myndigheten i samband med annan tillsynsverksamhet. Till detta kom- mer att det nya instrumentet kan göra tillsynsarbetet effektivare i det att det i viss del kan ersätta andra mer tidskrävande arbetsmoment, såsom långvariga dialoger med kommunerna. Att närmare bedöma kostnaderna och finansieringen för de regionala tillsynsmyndigheternas stödjande och vägledande uppgifter inom djurskydds- och livsmedelstillsyn ingår som en del i ett utredningsuppdrag att ta fram ett avgiftssystem för foder-, livsmedels- och djurskyddsavgifter (dir. 2004:140). Regeringen avser således att återkomma även i denna fråga. Till dess att så sker kan för- ändringarna finansieras inom befintlig ram. Den som bedriver verksamhet i en livsmedelslokal betalar en årlig avgift för livsmedelstillsynen. Kommunerna har i dag rätt att med den avgiften finansiera endast sådana kostnader som avser provtagning och undersökning. I propositionen föreslås att den begränsningen tas bort. Kommunerna får alltså möjlighet att avgiftsfinansiera en större del av tillsynen. Den årliga tillsynsavgiften fastställs av Livsmedelsverket. Eftersom inskränkningen i kommunernas möjlighet att använda avgiften nu tas bort ökar också underlaget för avgiftsberäkningen. Förslaget förutsätts alltså att leda till en höjning av de av Livsmedelsverket fast- ställda avgifterna. Den föreslagna möjligheten att samarbeta över kom- mungränserna medför att verksamheten kan effektiviseras. Sammantaget innebär således förslaget att kommunerna kan beräknas få ytterligare resurser till sitt förfogande. Möjligheten att i vissa fall tvångsvis flytta över vissa tillsynsuppgifter från kommuner kan ses som ett ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Denna möjlighet är dock bara avsedd att användas i vissa undantags- situationer när det finns stora brister i tillsynens funktioner. Mot bak- Prop. 2004/05:72 42 grund av det angelägna behovet av en fungerande tillsyn över hela landet Prop. 2004/05:72 får förslaget därför anses vara godtagbart ur ett kommunalt självsty- relseperspektiv.

11.2

Konsekvenser för företagare

Huvuddelen av de förslag som läggs fram i propositionen syftar till att åstadkomma en förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn. En sådan förbättring är i hög grad av intresse inte minst för livsmedelsföretagen och företag som har ansvar för djurhållning. En väl fungerande tillsyn främjar en produktion av varor av hög kvalitet och en god och därmed också lönande djurhållning. Vidare leder en effektiv tillsyn till en rättvis konkurrenssituation för företagen. Av stor betydelse i sammanhanget, inte minst för småföretagen, är den rådgivning som innefattas i tillsynen. Generellt sett bör propositionens förslag följaktligen vara till fördel för både små och stora företag. När det gäller finansieringen föreslår regeringen att kommunerna skall få möjlighet att finansiera även andra kostnader för livsmedelstillsynen än sådana som avser provtagning och undersökning. Den årliga avgiften varierar i dag mellan 1 500 kr för detaljhandel som enbart säljer färdigförpackade livsmedel och 36 000 kr för storskalig tillverknings- industri. Avgiftens storlek bestäms i dag med utgångspunkt i företagets verksamhet och årsomsättning eller antalet årsarbetskrafter. Det kan antas att den årliga avgiften genomsnittligt sett kommer att höjas betydligt. Det ankommer dock på Livsmedelsverket att i sina föreskrifter fastställa avgiften för olika företagskategorier. De kostnadsmässiga effekterna får analyseras i samband med detta. 12 Författningskommentar

12.1

Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511)

11 a § Ändringen, som har behandlats i avsnitt 10.1, innebär att möjligheten att i vissa fall förbjuda återutförsel av livsmedel har utökats till att omfatta även livsmedel som förvaras på en gränskontrollstation. Därutöver har de nuvarande beteckningarna tullupplag och frihamn utmönstrats ur lagen och ersatts med uttrycken frizon och frilager för att stämma överens med terminologin i den inom EU gemensamma tullagstiftningen. 24 § Ändringen, som har behandlats i avsnitt 7.1, innebär att begreppen lokal, regional och central tillsyn utmönstras ur lagen. Någon ändring i sak är emellertid inte avsedd. Den närmare ansvarsfördelningen mellan berörda 43 myndigheter, dvs. kommunerna, länsstyrelserna och Livsmedelsverket, kommer att regleras i livsmedelsförordningen. Paragrafens tredje stycke är nytt och innebär att det i lagen slås fast att Livsmedelverket har ett ansvar för att samordna livsmedelstillsynen i landet. 24 a § Paragrafen är ny och innebär att kommunerna får möjlighet att anlita en annan kommun för uppdrag inom tillsynsverksamheten eller att uppdra åt en anställd i en annan kommun att fatta beslut i ett ärende. Bestämmelsen är utformad i enlighet med motsvarande regel i 26 kap. 7 § miljöbalken. Den har behandlats i avsnitt 6. 24 b § Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.2, är ny. I bestämmelsen före- skrivs i vilka fall Livsmedelsverket i samråd med en kommun kan ta över en kommunens ansvar för tillsynen över en viss verksamhet. Den föreslagna bestämmelsen motsvarar i princip 46 § femte stycket livsmedelsförordningen, men skiljer sig från denna såtillvida att bestämmelsen är tillämplig endast i de fall som verket och kommunen är överens om att tillsynsansvaret för den aktuella verksamheten skall flyttas. 24 c § Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.1 är ny. Bestämmelsen i första stycket innebär att Livsmedelsverket ges rätt att förelägga en kommun som inte fullgör sina tillsynsskyldigheter att avhjälpa brister. Begreppet skyldigheter som följer av kommunens tillsynsuppdrag" avser en kommuns tillsyn i vid bemärkelse. I begreppet innefattas således alla moment som ingår i en kommuns tillsyn, alltså inte bara operativ till- synsverksamhet utan även t.ex. administrativa åtgärder kring tillsynen, såsom upprättande av tillsynsplaner. Även andra skyldigheter som inte ingår i själva tillsynen men som har ett direkt samband med denna upp- gift, t.ex. rapportering till centrala myndigheter, omfattas av begreppet. Av 11 kap. 7 § regeringsformen följer att ett föreläggande inte kan avse åtgärder som rör kommunens myndighetsutövning mot enskild. 24 d § Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.2 är ny. I bestämmelsens första stycke föreskrivs i vilka fall som en kommuns ansvar för tillsyn över en viss verksamhet kan flyttas till Livsmedelsverket mot kommunens vilja. För att ett sådant beslut skall kunna fattas krävs att kommunen, grovt eller under en längre tid, har åsidosatt sina skyldigheter att bedriva tillsyn beträffande aktuell verksamhet. Beslut om överflyttning fattas av rege- ringen på ansökan av Livsmedelsverket. Ett beslut om överflyttning av tillsynsansvaret omfattar den löpande tillsynen över den verksamhet som bedrivs i den aktuella anläggningen. Om ansvaret för den löpande tillsy- nen flyttas över till Livsmedelsverket bör även frågan om godkännandet av den lokal i vilken en viss verksamhet bedrivs prövas av verket. Detta bör liksom i dag regleras i livsmedelsförordningen. Prop. 2004/05:72 44 I paragrafens andra stycke föreskrivs att beslutet att flytta över till- synsansvaret får återkallas av regeringen. Om beslutet att flytta tillsyns- ansvaret från en kommun har fattats av regeringen är det endast regeringen som kan besluta att tillsynen skall lämnas tillbaka till kommunen. Detta gäller oavsett om kommunen och Livsmedelsverket är överens om att tillsynsansvaret kan återgå till kommunen. 25 § Ändringen, som har behandlats i avsnitt 10.2, innebär att uppenbarhets- rekvisitet tas bort, vilket leder till att tillsynsmyndigheterna får större möjlighet att meddela förelägganden och förbud för att framtvinga en efterlevnad av lagstiftningen. Dessutom har på Lagrådets inrådan ett tillägg gjorts för att tydliggöra hur bestämmelsen förhåller sig till den nya föreläggandebestämmelsen i 24 c §. Tillägget innebär att det klargörs att den i paragrafen föreskrivna befogenheten att utfärda förelägganden och förbud, eventuellt förenade med vite, inte täcker de fall som är specialreglerade i 24 c §. 28 § De nuvarande bemyndigandena i första och andra styckena har ändrats redaktionellt och fått en annan struktur. Någon ändring i sak i förhållande till de bemyndiganden som i dag ges i paragrafen är dock inte åsyftad. Begreppet tillsyn i punkten 1 innefattar således även det som i dagens bemyndigande benämns undersökning och annan kontroll. I första stycket punkten 2 har ett nytt bemyndigande förts in som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att med- dela föreskrifter om skyldighet för en tillsynsmyndighet att lämna infor- mation till en annan tillsynsmyndighet. Bestämmelsen tar främst sikte på föreskrifter om skyldighet för kommunerna att lämna sådana uppgifter till Livsmedelsverket som verket kan behöva i sin samordnande verk- samhet. Ändringen har behandlats i avsnitt 7.5. Bemyndigandet i första stycket punkten 3 och andra stycket motsvarar det bemyndigande som i dag ges i paragrafens andra stycke. 30 § Ändringen är en konsekvens av de strukturella ändringar som har gjorts i 28 §. Den innebär att en hänvisning i paragrafens första stycke 2 till 28 § andra stycket ändras till 28 § första stycket 3. 31 § Paragrafen, som är ny, innebär att den som har överträtt ett vitesföreläg- gande inte kan straffas för den gärning som omfattas av föreläggandet. Bestämmelsen gäller inte gärningar som är straffbara enligt brottsbalken. Den motiveras av att dubbla sanktioner i princip inte bör förekomma i svensk rätt. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.2. 33 § Ändringen som är en konsekvens av de strukturella ändringarna i 28 §, innebär att hänvisningen till 28 § andra stycket ändras till 28 § första stycket 3. Prop. 2004/05:72 45

35 §

Prop. 2004/05:72

Paragrafen har ändrats redaktionellt. Ändringen innebär att Statens

livsmedelsverk byts ut till Livsmedelsverket.

12.2 Förslaget till lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534) 16 § Paragrafen har tillförts ett femte stycke, vari regeringen har givits rätt att föreskriva eller i det enskilda fallet besluta att länsstyrelsen skall pröva frågor om beviljande och återkallande av tillstånd för viss djurhållning. Tillägget har gjorts av det skälet att det i propositionen föreslås att en kommuns tillsynsansvar skall kunna flyttas över till en länsstyrelse, se den förslagna 24 d §. Om en kommuns tillsynsansvar flyttas till en läns- styrelse bör även frågan om beviljande och återkallande av tillstånd för den aktuella anläggningen prövas av länsstyrelsen. I de situationer då regeringen fattar beslut om att flytta tillsynsansvaret bör regeringen sam- tidigt besluta att även ansvaret för tillståndsprövningen skall flyttas till länsstyrelsen. I de fall som tillsynsansvaret har flyttats till länsstyrelsen efter beslut av länsstyrelsen själv, bör länsstyrelsens behörighet att be- sluta i frågor om tillstånd följa av djurskyddsförordningen. Ändringen har behandlats i avsnitt 8.2. 24 § Ändringen, som har behandlats i avsnitt 7.1, innebär att begreppen cen- tral tillsyn och tillsyn inom kommunen utmönstras ur lagen. Någon ändring i sak är emellertid inte avsedd. Den närmare ansvarsfördelningen mellan berörda tillsynsmyndigheter, dvs. i första hand kommunerna, länsstyrelserna och Djurskyddsmyndigheten kommer att regleras i djurskyddsförordningen. Det finns ett dock ett behov av att föreskriva att även andra myndigheter skall utföra vissa tillsynsuppgifter. I dagsläget utövar t.ex. de av Livsmedelsverket anställda besiktningsveterinärerna viss tillsyn över djurskyddet på slakterier. Paragrafens nuvarande fjärde stycke har, i syfte att åstadkomma en bättre systematik i lagen, flyttats till 27 §. 24 a § Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6, är ny. Den innebär att kommunerna får möjlighet att anlita en annan kommun för uppdrag inom tillsynsverksamheten eller att uppdra åt en anställd i en annan kommun att fatta beslut i ett ärende eller en grupp av ärenden. Bestämmelsen är utformad i enlighet med motsvarande regel i 26 kap. 7 § miljöbalken. 24 b § Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.2, är ny. I paragrafen regleras i vilka fall en länsstyrelse i samråd med en kommun kan ta över kommunens ansvar för tillsynen över en viss anläggning. Ett sådant övertagande kan ske om verksamheten har stor omfattning, är särskilt komplicerad eller om det finns andra särskilda skäl. För att en läns- 46 styrelse skall kunna besluta i frågan krävs att länsstyrelsen och kommu- nen är överens om att tillsynsansvaret skall flyttas från kommunen. 24 c § Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.1, är ny. Bestämmelsen i första stycket innebär att en länsstyrelse ges rätt att förelägga en kommun som inte fullgör sina tillsynsskyldigheter att vidta åtgärder. Begreppet skyldigheter som följer av kommunens tillsynsuppdrag" avser tillsyn i vid bemärkelse. I begreppet innefattas således alla moment som ingår i en kommuns tillsyn, alltså inte bara operativ tillsynsverksamhet utan även t.ex. administrativa åtgärder kring tillsynen, såsom upprättande av tillsynsplaner. Även andra skyldigheter som inte ingår i själva tillsynen men som har ett direkt samband med denna uppgift, t.ex. rapportering till centrala myndigheter, omfattas av begreppet. Av 11 kap. 7 § regerings- formen följer att ett föreläggande inte kan avse åtgärder som rör kommu- nens myndighetsutövning mot enskild. 24 d § Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.2, är ny. I paragrafens första stycke föreskrivs i vilka fall en kommuns ansvar för tillsyn över en viss anläggning kan flyttas till en länsstyrelse mot kommunens vilja. För att ett sådant beslut skall kunna fattas krävs att kommunen grovt eller under en längre tid har åsidosatt sina tillsynsskyldigheter avseende den aktuella anläggningen. Beslut om överflyttning fattas av regeringen på ansökan av berörd länsstyrelse. I paragrafens andra stycke föreskrivs att beslutet att flytta över till- synsansvaret får återkallas av regeringen. Om beslutet att flytta tillsyns- ansvaret från en kommun har fattats av regeringen är det endast regeringen som kan besluta att tillsynen skall lämnas tillbaka till kom- munen. Detta gäller oavsett om kommunen och länsstyrelsen är överens om att tillsynsansvaret kan återgå till kommunen. 25 § De nuvarande bemyndigandena i första och andra styckena har ändrats redaktionellt och fått en annan struktur. Någon ändring i sak i förhållande till de bemyndiganden som i dag ges i paragrafen är dock inte åsyftat. I första stycket punkten 2 har ett nytt bemyndigande förts in som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att med- dela föreskrifter om skyldighet för en tillsynsmyndighet att lämna infor- mation till en annan tillsynsmyndighet. Bestämmelsen tar främst sikte på föreskrifter om skyldighet för kommunerna att lämna sådana uppgifter till Djurskyddsmyndigheten som myndigheten kan behöva i sin samord- nande verksamhet. Ändringen har behandlats i avsnitt 7.5. 26 § På Lagrådets inrådan har ett tillägg gjorts i paragrafen för att tydliggöra hur bestämmelsen förhåller sig till den nya föreläggandebestämmelsen i 24 c §. Tillägget innebär att det klargörs att den i paragrafen föreskrivna befogenheten att utfärda förelägganden och förbud, eventuellt förenade med vite, inte täcker de fall som är specialreglerade i 24 c §. Prop. 2004/05:72 47

27 §

Prop. 2004/05:72

Ändringen innebär att paragrafen har tillförts ett nytt fjärde stycke, vilket

i sak motsvarar nuvarande 24 § fjärde stycket. Ändringen har gjorts i

syfte att göra lagens struktur mer logisk. Därutöver har en redaktionell

ändring gjorts i paragrafens första stycke.

48

Om livsmedel som förvaras på en gränskontrollstation eller på ett tullupplag eller tullager eller i en frihamn, kan orsaka allvarliga personskador får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förbjuda att de åter- utförs.

Författningsförslag i departementspromemorian Förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn (Ds 2004:11) Förslag till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511) Härigenom föreskrivs i fråga om livsmedelslagen (1971:511) dels att 11 a, 24, 25, 28 och 35 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 24 a24 c och 31 §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 a §

1 

Om livsmedel, som förvaras på ett tullupplag eller tullager eller i en frihamn, kan orsaka allvarliga personskador, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förbjuda att de åter- utförs. 24 §

2

Statens livsmedelsverk utövar den centrala tillsynen över efter- levnaden av denna lag, de före- skrifter som har meddelats med stöd av lagen och de EG-förord- ningar som kompletteras av lagen. Länsstyrelsen utövar den närmare tillsynen inom länet. Den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälso- skyddsområdet utövar tillsynen inom kommunen om regeringen inte har föreskrivit att tillsynen skall utövas av Livsmedelsverket. Tillsynen över efterlevnaden av denna lag, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och de EG-förordningar som kom- pletteras av lagen utövas av Livsmedelsverket, länsstyrelserna och kommunerna (tillsynsmyndig- heter) i enlighet med vad rege- ringen bestämmer. En kommuns uppgift skall full- göras av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområ- det. Livsmedelsverket samordnar öv- riga tillsynsmyndigheters verk- samhet och lämnar råd och hjälp i denna verksamhet.

1

Senaste lydelse 1991:357.

2

Senaste lydelse 1998:128.

Prop. 2004/05:72 Bilaga 1 49 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får över- lämna vissa tillsynsuppgifter till ett enskilt kontrollorgan som är juridisk person. 24 a § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att tillsyns- uppgifter som kommunen har en- ligt denna lag skall skötas helt eller delvis av den andra kommu- nen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att meddela beslut i ärendet. Kommunen får också efter över- enskommelse med en annan kom- mun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kommu- nens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Föreskrifterna i 6 kap. 2427 och 35 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar sådana beslut. 24 b § Livsmedelsverket får, i samråd med en kommun, i det enskilda fallet besluta att den tillsyn över en viss verksamhet som kommunen annars har skall flyttas över till verket. Ett sådant beslut får fattas om verksamheten har stor omfatt- ning, är särskilt komplicerad eller om det finns andra särskilda skäl. Om en kommun grovt eller under längre tid har åsidosatt sina tillsynsskyldigheter, får regering- en, på ansökan av Livsmedels- verket, besluta att ansvaret för tillsynen över en viss verksamhet som kommunen annars har skall flyttas över till verket. Har regeringen beslutat om överflyttning av en kommuns till- synsuppgift, får beslutet om över- flyttning återkallas av regeringen. Andra beslut om överflyttning får återkallas av Livsmedelsverket. Prop. 2004/05:72 Bilaga 1 50 24 c § Om Livsmedelsverket finner att en kommun inte uppfyller de skyl- digheter som omfattas av kommu- nens tillsynsuppdrag, får Livsme- delsverket förelägga kommunen att avhjälpa bristen. Ett föreläg- gande skall innehålla uppgifter om de åtgärder som Livsmedelsverket anser nödvändiga för att bristen

skall kunna avhjälpas.

Om det finns särskilda skäl får

beslutet om föreläggande förenas

med vite.

25 §

3

Tillsynsmyndighet

får meddela

En tillsynsmyndighet får med-

föreläggande

eller

förbud som

dela de förelägganden eller förbud

uppenbart behövs för att lagen,

som behövs för att lagen, före-

föreskrifter

som har meddelats

skrifter som har meddelats med

med stöd av lagen eller de EG-

stöd av lagen eller de EG-

förordningar som kompletteras av

förordningar som kompletteras av

lagen skall efterlevas.

lagen skall efterlevas.

I beslut om föreläggande eller

I beslut om föreläggande eller

förbud kan tillsynsmyndighet ut-

förbud kan tillsynsmyndigheten ut-

sätta vite.

sätta vite.

Underlåter någon att vidta en åtgärd som åligger honom enligt denna lag, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller de EG- förordningar som kompletteras av lagen eller enligt tillsynsmyndighetens föreläggande, får myndigheten besluta om rättelse på hans bekostnad. 28 §

4

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur till- synen skall bedrivas och om undersökning och annan kontroll som behövs för att lagen eller de EG-förordningar som komplette- ras av lagen skall följas. För kontrollen av kött får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- dela föreskrifter om köttbesiktning och om uppgiftsskyldighet för den Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om

1.

hur tillsynen enligt lagen skall bedrivas,

2.

skyldighet för en tillsynsmyn- dighet att lämna information till en annan tillsynsmyndighet,

3.

köttbesiktning och uppgifts- skyldighet för den som lämnar djur till slakt.

Föreskrifter enligt första stycket 3 får meddelas i den utsträckning de behövs från hälso- eller näringssynpunkt.

3

Senaste lydelse 1998:128.

4

Senaste lydelse 1998:128.

Prop. 2004/05:72 Bilaga 1 51 som lämnar djur till slakt. Sådana föreskrifter får meddelas för kött från olika djurslag i den utsträck- ning de behövs från hälso- eller näringssynpunkt

31 §

Om ett

vitesföreläggande

eller

vitesförbud

har

överträtts,

döms

inte till ansvar enligt 30 § för

gärning som omfattas av föreläg-

gandet eller förbudet.

35 §

5

Beslut, som Statens livsmedels-

Beslut, som Livsmedelsverket i

verk i särskilt fall meddelat enligt

särskilt fall meddelat enligt denna

denna lag eller med stöd av rege-

lag eller med stöd av regeringens

ringens förordnande enligt

lagen,

förordnande enligt lagen, får över-

får överklagas hos allmän förvalt-

klagas hos allmän förvaltnings-

ningsdomstol.

Prövningstillstånd

domstol. Prövningstillstånd

krävs

krävs vid överklagande till kam-

vid överklagande till kammar-

marrätten.

rätten.

Annat beslut, som Statens livs-

Annat beslut, som Livsmedels-

medelsverk

meddelat enligt

lagen

verket meddelat enligt lagen eller

eller med stöd av regeringens för-

med stöd av regeringens förord-

ordnande enligt lagen, får över-

nande enligt lagen, får överklagas

klagas hos regeringen. För tillva-

hos regeringen. För tillvaratagande

ratagande

av

konsumentintresset

av konsumentintresset inom livs-

inom livsmedelsområdet får

ett

medelsområdet får ett sådant be-

sådant beslut överklagas av orga-

slut överklagas

av organisation,

nisation, vilken är att anse som

vilken är att anse som central

central arbetstagarorganisation en-

arbetstagarorganisation enligt la-

ligt lagen (1976:580) om med-

gen (1976:580) om medbestäm-

bestämmande

i arbetslivet

eller

mande i arbetslivet eller motsva-

motsvarande

sammanslutning

på

rande sammanslutning på arbets-

arbetsgivarsidan.

givarsidan.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005.

5 Senaste lydelse 1995:1694. Prop. 2004/05:72 Bilaga 1 52 Förslag till lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534) Härigenom föreskrivs i fråga om djurskyddslagen (1988:534)

1 

dels att 16, 2425, och 27 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 24 ac §§ av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 § Tillstånd till verksamheten skall den ha som yrkesmässigt eller i större omfattning

1.

håller, föder upp, upplåter eller säljer sällskapsdjur eller tar emot sällskapsdjur för förvaring eller utfodring,

2.

håller, föder upp, upplåter eller säljer hästar eller tar emot hästar för förvaring eller utfodring eller använder hästar i ridskoleverksamhet, eller

3.

föder upp pälsdjur.

Frågor om tillstånd prövas av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. En sådan nämnd får också återkalla ett beviljat tillstånd. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till att den sökande kan anses lämplig att bedriva verksamheten och att de anläggningar i vilka verksamheten skall bedrivas är lämpliga från djurskyddssynpunkt. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Djurskydds- myndigheten, får meddela föreskrifter om

1.

villkoren för att en verksamhet skall anses vara av större omfattning,

2.

undantag från första stycket.

Regeringen får föreskriva eller i det enskilda fallet besluta att frå- gor om beviljande och återkallande av tillstånd, i stället för vad som sägs i andra stycket, skall prövas av länsstyrelsen. 24 § Djurskyddsmyndigheten utövar den centrala tillsynen över efter- levnaden av denna lag och om annat inte är angivet, av de före- skrifter som har meddelats med stöd av lagen. Djurskyddsmyndig- heten samordnar övriga tillsyns- myndigheters verksamhet och lämnar vid behov råd och hjälp i denna verksamhet. En sådan nämnd som avses i 16 § utövar tillsynen inom kom- munen om regeringen inte har föreskrivit att tillsynen skall utövas Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen utövas av Djurskyddsmyndig- heten, länsstyrelserna, andra stat- liga myndigheter och kommunerna (tillsynsmyndigheter) i enlighet med vad regeringen bestämmer. En kommuns tillsyn skall full- göras av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområ- det. Nämnden skall ha tillgång till djurskyddsutbildad personal i den

1 Lagen omtryckt 2003:1077. Prop. 2004/05:72 Bilaga 1 53 på något annat sätt. Nämnden skall ha tillgång till djurskydds- utbildad personal i den omfattning som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Tillsynen i övrigt skall utövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Polismyndigheten skall på begä- ran lämna den hjälp som behövs vid tillsynen. omfattning som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Djurskyddsmyndigheten sam- ordnar övriga tillsynsmyndighe- ters verksamhet och lämnar vid behov råd och hjälp i denna verk- samhet. 24 a § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att tillsyns- uppgifter som kommunen har enligt denna lag skall skötas helt eller delvis av den andra kom- munen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att meddela beslut i ärendet. Kommunen får också efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kom- munens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Föreskrifterna i 6 kap. 2427 och 35 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar sådana beslut. 24 b § Länsstyrelsen i det län där en kommun är belägen får i samråd med kommunen i det enskilda fal- let besluta att den tillsyn över en viss verksamhet som kommunen annars har skall flyttas över till länsstyrelsen. Ett sådant beslut får fattas om verksamheten har stor omfattning, är särskilt komplice- rad eller om det finns andra sär- skilda skäl. Om en kommun grovt eller under längre tid har åsidosatt sina tillsynsskyldigheter, får regeringen på ansökan av länsstyrelsen i det Prop. 2004/05:72 Bilaga 1 54 Regeringen eller, efter regering- ens bemyndigande, Djurskydds- myndigheten får meddela före- skrifter om hur tillsynen enligt denna lag skall bedrivas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att det får tas ut avgifter för tillsynen och i ärenden enligt denna lag. Regeringen får överlåta åt kommunen att meddela före- skrifter om sådana avgifter. län där kommunen är belägen, besluta att kommunens skyldighet att utöva tillsyn över en viss verk- samhet skall flyttas över till läns- styrelsen. Har regeringen beslutat om överflyttning av en kommuns till- synsuppgift, får beslutet återkallas av regeringen. Andra beslut om överflyttning får återkallas av den länsstyrelse som beslutat i frågan. 24 c § Om en kommun inte uppfyller sin tillsynsskyldighet får länssty- relsen i det län där kommunen är belägen förelägga kommunen att avhjälpa bristen. Ett sådant före- läggande skall innehålla uppgifter om de åtgärder som länsstyrelsen anser nödvändiga för att bristen skall kunna avhjälpas. Om det finns särskilda skäl får ett beslut om föreläggande förenas med vite. 25 § Regeringen eller, efter regering- ens bemyndigande Djurskydds- myndigheten, får meddela före- skrifter om

1.

hur tillsynen enligt denna lag skall bedrivas,

2.

skyldighet för en tillsynsmyn- dighet att lämna information till en annan tillsynsmyndighet,

3.

att det får tas ut avgifter för tillsynen och i ärenden enligt denna lag.

Regeringen får överlåta åt kommunen att meddela föreskrif- ter om sådana avgifter.

27 §

För tillsyn enligt denna lag har

För

tillsyn enligt 24 § har

tillsynsmyndigheten rätt att få till-

tillsynsmyndigheten rätt att få till-

träde till områden, anläggningar,

träde

till områden, anläggningar,

Prop. 2004/05:72 Bilaga 1 55 byggnader, lokaler och andra ut- rymmen där djur hålls och att där besikta djuren, göra undersök- ningar och ta prover.

byggnader, lokaler och andra ut-

Prop. 2004/05:72

rymmen där djur hålls och att där

Bilaga 1

besikta djuren, göra undersök-

ningar och ta prover.

Tillsynsmyndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller också för EG:s institutioner och av institutionerna utsedda inspektörer och experter. Polismyndigheten skall på begä- ran lämna den hjälp som behövs vid tillsynen enligt 24 §. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005 56 Förteckning över remissinstanser Prop. 2004/05:72 Bilaga 2 Efter remiss har yttrande över departementspromemorian om förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn (Ds 2004:11) avgetts av Kammarrätten i Jönköping, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Norrbottens län, Riksrevisionen, Rikspolisstyrelsen, Socialstyrelsen, Ekonomistyrnings- verket, Statskontoret, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i Uppsala län, Länsstyrelsen i Södermanlands län, Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen i Jönköpings län, Länsstyrelsen i Kronobergs län, Länsstyrelsen i Kalmar län, Länsstyrelsen i Gotlands län, Länsstyrelsen i Blekinge län, Länsstyrelsen i Skåne län, Länsstyrelsen i Hallands län, Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Länsstyrelsen i Värmlands län, Länsstyrelsen i Örebro län, Länsstyrelsen i Västmanlands län, Länsstyrelsen i Dalarnas län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Länsstyrelsen i Jämtlands län, Länsstyrelsen i Västerbottens län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Vetenskapsrådet, Karolinska Institutet, Lunds universitet, Umeå universitet, Statens jordbruksverk, Livsmedels- ekonomiska institutet, Sveriges lantbruksuniversitet, Statens veterinär- medicinska anstalt, Djurskyddsmyndigheten, Livsmedelsverket, Fiskeriverket, Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien, Sametinget, Konsumentverket, Naturvårdsverket, Kemikalieinspektionen, Statens va- nämnd, Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhälls- byggande, Konkurrensverket, Svenska kommunförbundet, Förbundet djurens rätt, Lantbrukarnas Riksförbund, Djurskyddsinspektörernas Riksförening, Föreningarna Djurens Vänners Riksorganisation, Kommunalarbetareförbundet, Kött- och charkföretagen, Livsmedels- handlareförbundet, Livsmedelsföretagen, Läkemedelsindustriföreningen, Naturvetareförbundet, Svensk Dagligvaruhandel, Svensk Fågel, Svenska Djurparksföreningen, Svenska Djurskyddsföreningen, Svenska Kennelklubben, Svenska Ridsportförbundet, Svenska Travsportens Centralförbund, Svenskt Vatten AB, Sveriges Veterinärförbund, Ale kommun, Alingsås kommun, Aneby kommun, Arboga kommun, Arjeplogs kommun, Arvidsjaur kommun, Avesta kommun, Bjurholms kommun, Bjuvs kommun, Bodens kommun, Borgholms kommun, Borlänge kommun, Borås kommun, Botkyrka kommun, Boxholms kommun, Bromölla kommun, Bräcke kommun, Burlövs kommun, Dals- Eds kommun, Danderyds kommun, Eksjö kommun, Enköpings kommun, Eskilstuna kommun, Eslövs kommun, Fagersta kommun, Falkenbergs kommun, Falköpings kommun, Faluns kommun, Filipstads kommun, Finspångs kommun, Flens kommun, Färgelanda kommun, Gagnefs kommun, Gnesta kommun, Gnosjö kommun, Gotlands kommun, Gullspångs kommun, Gällivare kommun, Göteborgs kommun, Götene kommun, Habo kommun, Hallstahammars kommun, Halmstad kommun, Haparanda kommun, Heby kommun, Helsingborgs kommun, Hjo kommun, Huddinge kommun, Håbo kommun, Härjedalens kommun, Höganäs kommun, Höörs kommun, Jönköpings kommun, Kalix kommun, Karlsborgs kommun, Karlshamns kommun, Karlskrona kommun, Karlstad kommun, Katrineholms kommun, Kinda kommun, Kiruna kommun, Knivsta kommun, Kristianstad kommun, Kristinehamns 57

kommun, Krokoms kommun, Kungsbacka kommun, Laholms kommun,

Prop. 2004/05:72

Landskrona kommun, Leksands kommun, Lerums kommun, Lidingö

Bilaga 2

kommun, Lidköpings kommun, Lilla Edets kommun, Lindesbergs

kommun, Linköpings kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Ljusdals kommun,

Lomma kommun, Ludvika kommun, Luleå kommun, Lunds kommun,

Malmö kommun, Malungs kommun, Mariestads kommun, Marks

kommun, Mjölby kommun, Motala kommun, Mullsjö kommun,

Munkedal kommun, Mölndals kommun, Mönsterås kommun, Nora

kommun, Nordmalings kommun, Norrköpings kommun, Norrtälje

kommun, Nynäshamns kommun, Nässjö kommun, Oskarshamns

kommun, Ovanåkers kommun, Partille kommun, Piteå kommun,

Robertsfors kommun, Ronneby kommun, Sandvikens kommun, Sigtuna

kommun, Simrishamns kommun, Skara kommun, Skellefteå kommun,

Skurups kommun, Skövde kommun, Solna kommun, Sorsele kommun,

Sotenäs kommun, Staffanstorps kommun, Stockholms kommun,

Storumans kommun, Strängnäs kommun, Strömsunds kommun,

Sundsvalls kommun, Sunne kommun, Svedala kommun, Säffle kommun,

Säters kommun, Söderhamns kommun, Söderköpings kommun,

Södertälje kommun, Sölvesborgs kommun, Tibro kommun, Timrå

kommun, Torsås kommun, Tranemo kommun, Tranås kommun,

Trollhättans kommun, Tyresö kommun, Täby kommun, Töreboda

kommun, Uddevalla kommun, Ulricehamns kommun, Umeå kommun,

Upplands Väsby kommun, Upplands-Bro kommun, Uppsala kommun,

Vaggeryds kommun, Valdemarsviks kommun, Vallentuna kommun,

Vara kommun, Vellinge kommun, Vetlanda kommun, Vilhelmina

kommun, Vindelns kommun, Vingåkers kommun, Vänersborgs

kommun, Värmdö kommun, Värnamo kommun, Västerviks kommun,

Västerås kommun,Växjö kommun, Ystad kommun, Åmåls kommun,

Ånge kommun, Åre kommun, Älmhults kommun, Älvkarleby kommun,

Ängelholms kommun, Örebro kommun, Örnsköldsviks kommun,

Östersunds kommun, Österåkers kommun, Östhammars kommun,

Övertorneå kommun,

Därutöver har yttranden kommit in från Acke[REDACTED_EFTERNAMN], Svenska

Celiakiförbundet, Svensk Handel, Miljöreda användarförening, Svensk

mjölk, Yrkesföreningen Miljö och Hälsa, Skåne nordost, Konsument-

föreningen i Stockholm, Dalarnas kommunförbund och Djurskyddet

Sverige.

Svenska samernas riksförbund, Aktiebolaget Trav och Galopp,

Cirkusakademien, Dagligvaruleverantörernas Förbund, Handels-

anställdas förbund, Ladugårdsförmännens Riksförbund, Länsveterinär-

föreningen, Miljö- och hälsoskyddstjänstemannaförbundet, Renägar-

förbundet, Svenska Livsmedelsarbetareförbundet, Sveriges Djurskydds-

föreningars Riksförbund, Sveriges kattklubbars riksförbund,

Zoobranschens riksförbund, Alvesta kommun, Arvika kommun,

Askersunds kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Bergs kommun, Bollebygds

kommun, Bollnäs kommun, Båstads kommun, Degerfors kommun,

Dorotea kommun, Eda kommun, Ekerö kommun, Emmaboda kommun,

Essunga kommun, Forshaga kommun, Gislaveds kommun, Grums

kommun, Grästorps kommun, Gävle kommun, Hagfors kommun,

Hallsbergs kommun, Hammarö kommun, Haninge kommun, Hedemora

kommun, Herrljunga kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Hudiksvalls kommun,

58

Hultsfreds kommun, Hylte kommun, Hällefors kommun, Härnösands

Prop. 2004/05:72

kommun, Härryda kommun, Hässleholms kommun, Högsby kommun,

Bilaga 2

Hörby kommun, Jokkmokks kommun, Järfälla kommun, Kalmar

kommun, Karlskoga kommun, Kils kommun, Klippans kommun,

Kramfors kommun, Kumla kommun, Kungsörs kommun, Kungälvs

kommun, Kävlinge kommun, Köpings kommun, Laxå kommun,

Lekeberg kommun, Lessebo kommun, Ljusnarsbergs kommun, Lycksele

kommun, Lysekils kommun, Malå kommun, Markaryds kommun,

Melleruds kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Munkfors kommun, Mörbylånga

kommun, Nacka kommun, Norbergs kommun, Nordanstigs kommun,

Norsjö kommun, Nybro kommun, Nykvarns kommun, Nyköpings

kommun, Ockelbo kommun, Olofströms kommun, Orsa kommun, Orusts

kommun, Osby kommun, Oxelösunds kommun, Pajala kommun,

Perstorps kommun, Ragunda kommun, Rättviks kommun, Sala kommun,

Salems kommun, Sjöbo kommun, Skinnskattebergs kommun,

Smedjebackens kommun, Sollefteå kommun, Sollentuna kommun,

Stenungsunds kommun, Storfors kommun, Strömstad kommun,

Sundbybergs kommun, Surahammars kommun, Svalövs kommun,

Svenljunga kommun, Sävsjö kommun, Tanums kommun, Tidaholms

kommun, Tierps kommun, Tingsryds kommun, Tjörns kommun,

Tomelilla kommun, Torsby kommun, Trelleborgs kommun, Trosa

kommun, Uppvidinge kommun, Vadstena kommun, Vansbro kommun,

Varbergs kommun, Vaxholms kommun, Vimmerby kommun, Vårgårda

kommun, Vännäs kommun, Ydre kommun, Årjängs kommun, Åsele

kommun, Åstorps kommun, Åtvidabergs kommun, Älvdalens kommun,

Älvsbyns kommun, Öckerö kommun, Ödeshögs kommun, Örkelljunga

kommun, Östra Göinge kommun samt Överkalix kommun har avstått

från att yttra sig.

59 Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511) Härigenom föreskrivs i fråga om livsmedelslagen (1971:511) dels att 11 a, 24, 25, 28, 30, 33 och 35 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 24 ad och 31 §§ av följande lydelse. Prop. 2004/05:72 Bilaga 3

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 a §

1

Om livsmedel, som förvaras på

Om livsmedel, som förvaras på

ett tullupplag eller tullager eller i

en gränskontrollstation eller i en

en frihamn, kan orsaka allvarliga

frizon, ett frilager eller en frihamn,

personskador, får regeringen eller

kan orsaka allvarliga personskador

den

myndighet

som

regeringen

får regeringen eller den myndighet

bestämmer förbjuda att de åter-

som regeringen bestämmer för-

utförs.

bjuda att de återutförs.

24 §

2

Statens livsmedelsverk utövar

Tillsynen över efterlevnaden av

den centrala tillsynen över efter-

denna lag, de föreskrifter som har

levnaden av denna lag, de före-

meddelats med stöd av lagen och

skrifter som har meddelats med

de EG-förordningar som kom-

stöd av lagen och de EG-förord-

pletteras av lagen utövas av

ningar som kompletteras av lagen.

Livsmedelsverket, länsstyrelserna

Länsstyrelsen utövar den närmare

och kommunerna (tillsynsmyndig-

tillsynen inom länet. Den eller de

heter) i enlighet med vad rege-

kommunala nämnder som fullgör

ringen bestämmer.

uppgifter inom miljö- och hälso-

En kommuns tillsyn skall full-

skyddsområdet

utövar

tillsynen

göras av den eller de kommunala

inom

kommunen

om

regeringen

nämnder som fullgör

uppgifter

inte har föreskrivit att tillsynen

inom miljö- och hälsoskyddsområ-

skall utövas av Livsmedelsverket.

det.

Livsmedelsverket

samordnar

övriga tillsynsmyndigheters verk-

samhet och lämnar råd och hjälp i

denna verksamhet.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

överlämna vissa tillsynsuppgifter till ett enskilt kontrollorgan som är

juridisk person.

24 a §

En kommun får träffa avtal med

en annan kommun om att tillsyns-

1

Senaste lydelse 1991:357.

2

Senaste lydelse 1998:128.

60

uppgifter som kommunen har enligt denna lag skall skötas helt eller delvis av den andra kom- munen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att meddela beslut i ett ärende. Kommunen får också efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kom- munens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Föreskrifterna i 6 kap. 2427 och 35 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar sådana beslut. 24 b § Livsmedelsverket får, i samråd med en kommun, besluta att den tillsyn över en viss verksamhet som kommunen annars har skall flyttas över till verket. Ett sådant beslut får fattas om verksamheten har stor omfattning, är särskilt komplicerad eller om det finns andra särskilda skäl. Livsmedelsverket får besluta att tillsynen skall lämnas tillbaka till kommunen om kommunen och verket är överens om det. 24 c § Om en kommun inte uppfyller de skyldigheter som följer av kom- munens tillsynsuppdrag, får Livs- medelsverket förelägga kommunen att avhjälpa bristen. Ett föreläg- gande skall innehålla uppgifter om de åtgärder som Livsmedelsverket anser nödvändiga för att bristen skall kunna avhjälpas. 24 d § Om en kommun grovt eller under längre tid har åsidosatt sin tillsynsskyldighet när det gäller en viss verksamhet, får regeringen, Prop. 2004/05:72 Bilaga 3 61

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om

1. hur tillsynen skall bedrivas,

2. skyldighet för en tillsynsmyn- dighet att lämna information till en annan tillsynsmyndighet,

3. köttbesiktning och uppgifts- skyldighet för den som lämnar djur till slakt.

Föreskrifter enligt första stycket 3 får meddelas i den utsträckning de behövs från hälso- eller näringssynpunkt.

på ansökan

av Livsmedelsverket,

besluta att ansvaret för tillsynen

över den verksamheten skall flyttas

över till Livsmedelsverket.

Regeringen får besluta att till-

synen skall lämnas tillbaka till

kommunen.

25 §

3

Tillsynsmyndighet

får meddela

En

tillsynsmyndighet

får

föreläggande

eller

förbud som

meddela

de

förelägganden

eller

uppenbart behövs för att lagen,

förbud som behövs för att lagen,

föreskrifter

som har meddelats

föreskrifter

som har meddelats

med stöd av lagen eller de EG-

med stöd av lagen eller de EG-

förordningar som kompletteras av

förordningar som kompletteras av

lagen skall efterlevas.

lagen skall efterlevas.

I beslut om föreläggande eller

I beslut om föreläggande eller

förbud kan tillsynsmyndighet ut-

förbud kan tillsynsmyndigheten ut-

sätta vite.

sätta vite.

Underlåter någon att vidta en åtgärd som åligger honom enligt denna lag, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller de EG- förordningar som kompletteras av lagen eller enligt tillsynsmyndighetens föreläggande, får myndigheten besluta om rättelse på hans bekostnad. 28 §

4 

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur till- synen skall bedrivas och om undersökning och annan kontroll som behövs för att lagen eller de EG-förordningar som komplette- ras av lagen skall följas. För kontrollen av kött får rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om köttbesiktning och om uppgiftsskyldighet för den som lämnar djur till slakt. Sådana föreskrifter får meddelas för kött från olika djurslag i den utsträck- ning de behövs från hälso- eller näringssynpunkt. 30§

5

Till böter eller fängelse i högst ett år döms, om inte gärningen är ringa, den som med uppsåt eller av oaktsamhet

3

Senaste lydelse 1998:128.

4

Senaste lydelse 1998:128.

5

Senaste lydelse 2000:1237.

Prop. 2004/05:72 Bilaga 3 62

1. bryter mot 6, 8, 16, 17 eller 19 §, 21 § första stycket eller 23 §,

Prop. 2004/05:72

2. bryter

mot

föreskrift som

2. bryter

mot

föreskrift

som

Bilaga 3

meddelats

med stöd av 9 eller

meddelats med stöd av 9

eller

10

§, 11 §

såvitt

avser hantering,

10

§, 11 §

såvitt

avser hantering,

12

§, 20 §, 21 § andra stycket, 22 §

12

§, 20 §, 21 § andra stycket, 22 §

tredje stycket, 28 § andra stycket

tredje stycket, 28

§ första stycket 3

eller 29 §,

eller 29 §,

3.

vid märkning enligt föreskrift som meddelats med stöd av 13 § läm- nar oriktiga uppgifter,

4.

åsidosätter villkor som meddelats med stöd av 6 §,

5.

bryter mot föreskrift som meddelats med stöd av 4 a § första stycket eller mot sådana bestämmelser om kvalitetsnormer eller andra villkor för handeln med livsmedel som finns i de 

EG-förordningar som kompletteras av lagen. Om förpliktelse av betydelse från hälsosynpunkt eller för konsument- intresset uppsåtligen åsidosatts i större omfattning eller annars på ett allvarligt sätt, döms till fängelse i högst två år. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet inte fullgör sina skyldigheter enligt 26 § första stycket andra punkten, döms till böter. Till ansvar enligt första stycket döms inte, om gärningen är belagd med straff i brottsbalken. Om ansvar för den som i strid mot föreskrift som meddelats med stöd av 11 § inför livsmedel till landet och försök därtill finns bestämmelser i lagen (2000:1225) om straff för smuggling.

31 § 6

Om ett

vitesföreläggande

eller

vitesförbud

har överträtts,

döms

inte till ansvar enligt 30 § för

gärning som omfattas av föreläg-

gandet eller förbudet.

33 §

Beslut av en kommunal nämnd

Beslut av en kommunal nämnd

enligt denna lag eller av en

enligt denna lag eller av en

besiktningsveterinär enligt

före-

besiktningsveterinär enligt

före-

skrifter som meddelats med stöd

skrifter som meddelats med stöd

av 11 § eller 28 § andra stycket får

av 11 § eller 28 § första stycket 3

överklagas hos länsstyrelsen.

får överklagas hos länsstyrelsen.

35 §

7

Beslut, som Statens livsmedels-

Beslut, som Livsmedelsverket i

verk i särskilt fall meddelat enligt

särskilt fall meddelat enligt denna

denna lag eller med stöd av

lag eller med stöd av regeringens

regeringens förordnande

enligt

förordnande enligt lagen, får över-

lagen, får överklagas hos allmän

klagas hos allmän förvaltnings-

förvaltningsdomstol. Prövningstill-

domstol. Prövningstillstånd

krävs

6

Tidigare 31 § upphävd genom 1975:733.

7

Senaste lydelse 1995:1694.

63 stånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Annat beslut, som Statens livsmedelsverk meddelat enligt lagen eller med stöd av rege- ringens förordnande enligt lagen, får överklagas hos regeringen. För tillvaratagande av konsumentin- tresset inom livsmedelsområdet får ett sådant beslut överklagas av organisation, vilken är att anse som central arbetstagarorganisa- tion enligt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller motsvarande sammanslutning på arbetsgivarsidan. vid överklagande till kammar- Prop. 2004/05:72 rätten. Bilaga 3 Annat beslut, som Livsmedels- verket meddelat enligt lagen eller med stöd av regeringens för- ordnande enligt lagen, får över- klagas hos regeringen. För till- varatagande av konsumentintresset inom livsmedelsområdet får ett sådant beslut överklagas av orga- nisation, vilken är att anse som central arbetstagarorganisation en- ligt lagen (1976:580) om med- bestämmande i arbetslivet eller motsvarande sammanslutning på arbetsgivarsidan. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005 64

Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen utövas av Djurskyddsmyndigheten, länsstyrelserna, andra statliga myndigheter och kommunerna (tillsynsmyndigheter) i enlighet med vad regeringen bestämmer. En kommuns tillsyn skall fullgöras av den eller de kommunala

Prop. 2004/05:72 Bilaga 3 Förslag till lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534) Härigenom föreskrivs i fråga om djurskyddslagen (1988:534)

1 

dels att 16, 24, 25 och 27 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 24 ad §§ av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 § Tillstånd till verksamheten skall den ha som yrkesmässigt eller i större omfattning

1.

håller, föder upp, upplåter eller säljer sällskapsdjur eller tar emot sällskapsdjur för förvaring eller utfodring,

2.

håller, föder upp, upplåter eller säljer hästar eller tar emot hästar för förvaring eller utfodring eller använder hästar i ridskoleverksamhet, eller

3.

föder upp pälsdjur.

Frågor om tillstånd prövas av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. En sådan nämnd får också återkalla ett beviljat tillstånd. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till att den sökande kan anses lämplig att bedriva verksamheten och att de anläggningar i vilka verksamheten skall bedrivas är lämpliga från djurskyddssynpunkt. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Djurskydds- myndigheten får meddela föreskrifter om

1.

villkoren för att en verksamhet skall anses vara av större omfattning,

2.

undantag från första stycket.

Regeringen får föreskriva eller, i samband med ett beslut enligt 24 d § första stycket, i det enskilda fallet besluta att frågor om beviljande och återkallande av tillstånd, i stället för vad som sägs i andra stycket, skall prövas av länsstyrelsen. 24 § Djurskyddsmyndigheten utövar den centrala tillsynen över efterlevnaden av denna lag och, om annat inte är angivet, av de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Djurskydds- myndigheten samordnar övriga tillsynsmyndigheters verksamhet och lämnar vid behov råd och hjälp i denna verksamhet.

1 Lagen omtryckt 2003:1077.

65

En sådan nämnd som avses i 16 § utövar tillsynen inom kommunen om regeringen inte har föreskrivit att tillsynen skall utövas på något annat sätt. Nämnden skall ha tillgång till djurskyddsutbildad personal i den omfattning som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Tillsynen i övrigt skall utövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Polismyndigheten skall på begä- ran lämna den hjälp som behövs vid tillsynen. nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområ- det. Nämnden skall ha tillgång till djurskyddsutbildad personal i den omfattning som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Djurskyddsmyndigheten sam- ordnar övriga tillsynsmyndig- heters verksamhet och lämnar vid behov råd och hjälp i denna verksamhet. 24 a § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att tillsynsuppgifter som kommunen har enligt denna lag skall skötas helt eller delvis av den andra kommunen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att meddela beslut i ett ärende. Kommunen får också efter överenkommelse med en annan kommun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kom- munens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Föreskrifterna i 6 kap. 2427 och 35 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar sådana beslut. 24 b § Länsstyrelsen i det län där en kommun är belägen får i samråd med kommunen besluta att den tillsyn över en viss verksamhet som kommunen annars har skall flyttas över till länsstyrelsen. Ett sådant beslut får fattas om verksamheten har stor omfattning, är särskilt komplicerad eller om det finns andra särskilda skäl. Länsstyrelsen får besluta att Prop. 2004/05:72 Bilaga 3 66

Regeringen eller, efter regering- ens bemyndigande Djurskydds- myndigheten, får meddela före- skrifter om

1. hur tillsynen skall bedrivas,

2. skyldighet för en tillsynsmyn- dighet att lämna information till en annan tillsynsmyndighet,

3. att det får tas ut avgifter för tillsynen och i ärenden enligt denna lag.

Regeringen får överlåta åt kom- munen att meddela föreskrifter om avgifter enligt första stycket 3.

tillsynen skall lämnas tillbaka till kommunen om länsstyrelsen och kommunen är överens om det. 24 c § Om en kommun inte uppfyller de skyldigheter som följer av kom- munens tillsynsuppdrag får läns- styrelsen i det län där kommunen är belägen förelägga kommunen att avhjälpa bristen. Ett sådant föreläggande skall innehålla upp- gifter om de åtgärder som läns- styrelsen anser nödvändiga för att bristen skall kunna avhjälpas. 24 d § Om en kommun grovt eller under längre tid har åsidosatt sin tillsynsskyldighet när det gäller en viss verksamhet, får regeringen på ansökan av länsstyrelsen i det län där kommunen är belägen, besluta att ansvaret för tillsynen över den verksamheten skall flyttas över till länsstyrelsen. Regeringen får besluta att ansvaret för tillsynen skall lämnas tillbaka till kommunen. 25 § Regeringen eller, efter regering- ens bemyndigande, Djurskydds- myndigheten, får meddela före- skrifter om hur tillsynen enligt denna lag skall bedrivas. Regeringen eller, efter regering- ens bemyndigande Djurskydds- myndigheten, får föreskriva att det får tas ut avgifter för tillsynen och i ärenden enligt denna lag. Rege- ringen får överlåta åt kommunen att meddela föreskrifter om sådana avgifter. Prop. 2004/05:72 Bilaga 3 67

27 §

Prop. 2004/05:72

För tillsyn enligt denna lag har

För

tillsyn har tillsynsmyndig-

Bilaga 3

tillsynsmyndigheten

rätt att

få

heten rätt att få tillträde till om-

tillträde till områden, anlägg-

råden,

anläggningar, byggnader,

ningar, byggnader,

lokaler

och

lokaler och andra utrymmen där

andra utrymmen där djur hålls och

djur hålls och att där besikta

att där besikta djuren, göra

djuren, göra undersökningar och ta

undersökningar och ta prover.

prover.

Tillsynsmyndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller också för EG:s institutioner och av institutionerna utsedda inspektörer och experter. Polismyndigheten skall på begä- ran lämna tillsynsmyndigheten den hjälp som behövs vid tillsynen. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005. 68 Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2004-12-17

Närvarande: f.d. regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist samt justitieråden Nina Pripp och Torgny Håstad. Förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn Enligt en lagrådsremiss den 9 december 2004 (Jordbruksdepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1.

lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511),

2.

lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av ämnesrådet Maria[REDACTED_EFTERNAMN]. Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet : Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen 24 c och 25 §§ Enligt föreslagna nya 24 c §, avsedd att föras in under rubriken Tillsyn, ges Livsmedelsverket möjlighet att meddela föreläggande för en kommun, som inte fullgör de skyldigheter som följer av kommunens uppdrag, att avhjälpa bristen. Ett sådant föreläggande skall inte kunna förenas med vite. I 25 § finns redan, under samma rubrik, en allmänt hållen regel om att en tillsynsmyndighet, dvs. bl.a. Livsmedelsverket, kan meddela de förelägganden eller förbud som behövs för efterlevnaden av lagen, föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och de EG-förord- ningar som kompletteras av lagen. Så som denna regel är utformad den specificerar ju inte mot vem ett föreläggande eller förbud kan rikta sig kan den uppfattas täcka även sådana fall som nu föreslås specialreglerade i 24 c §. Särskilt som föreläggande och förbud enligt den allmänna regleringen kan förenas med vite bör det enligt Lagrådets mening tydliggöras hur den nya föreläggandebestämmelsen förhåller sig till den redan befintliga. Lämpligen bör det ske genom en komplettering i lagtext. Ett alternativ skulle då kunna vara att göra tillägg i 25 § för att markera åtskillnad i förhållande till 24 c §. Med denna utgångspunkt kunde första stycket i 25 § inledas enligt följande: En tillsynsmyndighet får, utöver vad som särskilt anges i 24 c §, meddela de förelägganden . Därjämte kunde i vitesbestämmelsen i 25 § andra stycket efter orden föreläggande eller förbud infogas orden enligt denna paragraf. Prop. 2004/05:72 Bilaga 4 69

Förslaget till lag om ändring i djurskyddslagen

Prop. 2004/05:72

Bilaga 4

24 c § (och 26 §)

I fråga om den nya föreläggandebestämmelsen i 24 c § uppkommer på

motsvarande sätt som sagts vid förslaget till ändring i livsmedelslagen

frågan hur bestämmelsen förhåller sig till den redan befintliga

regleringen av förelägganden i nuvarande 26 §. Lagrådet anser att

problemet bör lösas genom lagtextkomplettering enligt samma modell

som väljs för livsmedelslagens del.

70

Jordbruksdepartementet

Prop. 2004/05:72

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 januari 2005 Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Y.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Nykvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], M.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] Föredragande: statsrådet Nykvist Regeringen beslutar proposition 2004/05:72 Förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn 71

Rättsdatablad

Prop. 2004/05:72

Författningsrubrik

Bestämmelser som

Celexnummer för

inför, ändrar, upp-

bakomliggande EG-

häver eller upprepar

regler

ett normgivnings-

bemyndigande

Lag om ändring i livs-

11, 28 §§

medelslagen (1971:511)

Lag om ändring i djur-

16, 25 §§

skyddslagen (1988:534)

72