Regeringens skrivelse

1993/94:175

Åtgärder mot buller i fjällområden och skärgårdar m.m.

Skr.

1993/94:175

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 24 februari 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Görel[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljö- och naturresursdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse för regeringens

överväganden om

bullerbegränsande åtgärder i värdefulla natur- och rekreationsområden

med

anledning av redovisade förslag i betänkandet Naturupplevelser utan

buller - en

kvalitet att värna (SOU 1993:51).

 Regeringen ställer sig bakom utredningens slutsats att bullret från

motordrivna fritidsaktiviteter i värdefulla natur- och

rekreationsområden bör

minska. Regeringen avser därför att vidta en rad åtgärder för att

minska

bullerstörningarna.

 Beträffande fjällområdena anser regeringen att utredningens förslag

om

förstärkt skydd mot buller i vissa områden till väsentlig del bör

läggas till

grund för fortsatta överväganden. Regeringen avser att lämna

särskilda uppdrag

till berörda länsstyrelser om att göra en översyn av områden i

fjällen med

begränsningar för trafik med snöskotrar m.m. och flyg. Regeringen

anser vidare

att bulleravgivningen från snöskotrar och andra terrängskotrar bör

minskas.

Vägverket avses få i uppdrag att efter samråd med ansvariga

myndigheter i Norge

och Finland utarbeta skärpta bullernormer för terrängskotrar. För att

påskynda

en utveckling av tystare och mer miljöanpassade fordon avser

regeringen att låta

utreda ett system för miljöklassning av snöskotrar avseende såväl

buller som

andra miljöstörningar.

 Även bullret från motorbåtstrafiken bör minska. Länsstyrelserna

förutsätts se

över var hastighetsbegränsningar eller förbud mot motorbåtstrafik kan

behöva in-

föras för att minska bullerstörningarna från båttrafiken.

Naturvårdsverket avses

få i uppdrag att följa upp länsstyrelsernas behandling av

bullerfrågorna.

Regeringen anser vidare att buller-avgivningen från motorbåtar bör

minskas. En

internationell standard bör utvecklas när det gäller miljöprestanda

hos

båtmotorer. Regeringen avser att låta utreda förutsättningarna för

ett system

för miljöklassning av båtmotorer avseende såväl buller som andra

miljöstör-

ningar.

 Regeringen avser vidare att uppdra åt Boverket att utarbeta råd och

goda

exempel för bullerfrågornas behandling i den kommunala

översiktsplaneringen i

syfte att minska bullret i natur- och rekreationsområden.

Innehållsförteckning

1 Inledning................................ 4

2 Allmänna överväganden om buller i natur-

 och rekreationsområden................... 5

3 Nuvarande reglering m.m. ................ 7

 3.1 Terrängmotorfordon................... 7

 3.2 Motorbåtar........................... 8

 3.3 Allmänflyget......................... 9

 3.4 Vissa utländska bestämmelser......... 9

4 Snöskotrar m.m. och luftfartyg i fjällom-

 rådena.................................. 10

 4.1 Skärpt bullernorm m.m. för snöskotrar

 och andra terrängskotrar............. 10

 4.2 Utökat skydd mot buller i vissa

 fjällområden........................ 12

5 Motorbåtar............................... 17

 5.1 Bullernorm m.m. för båtmotorer....... 17

 5.2 Skydd mot buller i skärgårdsområden

 och inlandsvatten................... 18

6 Information och utbildning............... 21

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Naturupplevelser utan buller -

 en kvalitet att värna (SOU 1993:51)

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanserna och sammanfattning av

 remissyttrandena över betänkandet Naturupplevelser utan

 buller - en kvalitet att värna (SOU 1993:51)

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

1 Inledning

Genom beslut den 29 augusti 1991 bemyndigade regeringen dåvarande

chefen för

Miljödepartementet att - som ett led i regeringens arbete med en

samlad

aktionsplan mot buller - tillkalla en särskild utredare (dir.

1991:78) med

uppgift att utreda åtgärder mot buller i fjällområden och skärgårdar

m.m.

Utredaren skulle belysa möjligheterna till och konsekvenserna av

restriktioner

mot bullrande aktiviteter i dessa områden. Utredaren skulle även

studera inom

vilka delar av områdena som en låg bullernivå är särskilt angelägen

samt lämna

förslag till åtgärder. Frågan om vattenskotrar skulle behandlas med

förtur.

 Utredningen lämnade i juni 1993 ett slutbetänkande Naturupplevelser

utan

buller - en kvalitet att värna (SOU 1993:51). Betänkandet innehåller

förslag om

åtgärder för att minska bullerstörningarna från motordrivna

fritidsaktiviteter,

bl.a. från snöskoter- och fritidsbåtsanvändning, i fjällområden och

skärgårdar.

I betänkandet föreslås utökat skydd mot buller inom vissa områden,

skärpta

bullernormer, hastighetsbegränsningar samt kommunala

planeringsinsatser.

 Utredningens sammanfattning av slutbetänkandet finns i bilaga 1.

Betänkandet

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och en

sammanfattning av remissyttrandena finns i bilaga 2.

 Utredningen har tidigare avgett ett delbetänkande Angående

vattenskotrar (SOU

1992:41). Riksdagen har därefter, med anledning av propositionen

1992/93:97 om

reglering av användningen av vattenskotrar, bemyndigat regeringen att

meddela

föreskrifter om användningen av vattenskoter och annan liknande

vattenfarkost

(bet. 1992/93:JoU7, rskr. 1992/93:180). Enligt

vattenskoterförordningen

(1993:1053) gäller fr.o.m. den 1 januari 1994 att vattenskoter inte

får användas

i andra vattenområden än sådana i vilka länsstyrelsen har tillåtit

trafik med

vattenskoter.

 Genom beslut den 24 juni 1993 har regeringen bemyndigat statsrådet
[REDACTED_EFTERNAMN] att

tillkalla en särskild utredare (dir. 1993:85) för att kartlägga

konsekvenserna

för jordbruket och skogsbruket av användningen av snöskotrar.

Utredaren har

nyligen redovisat uppdraget i betänkandet Skoterkörning på jordbruks-

och

skogsmark - kartläggning och åtgärdsförslag (SOU 1994:16). I

betänkandet

framhålls att det inte finns tillräckliga skäl att tillåta

nöjeskörning med

snöskoter endast på anvisade skoterleder eller efter tillstånd av

markägaren. I

betänkandet föreslås bl.a. metodik för frågor om lokalisering av

skoterleder och

områden med restriktioner, förbud mot skoterkörning på jordbruksmark

och på

enskilda vägar, intensifierad informationsverksamhet, särskild

skoteravgift för

skoterleder och obligatoriskt förarbevis. Möjligheterna att

åstadkomma likartade

regler i Norden för snöskoterkörning på jordbruks- och skogsmark har

också

undersökts.

 Länsstyrelsen i Västerbottens län har den 28 oktober 1993 fått ett

särskilt

regeringsuppdrag att kartlägga snöskotertrafikens effekter på

naturmiljön.

Uppdraget har redovisats till regeringen den 1 februari 1994 i

rapporten (Ds

1994:36) Snöskotern i naturen. Länsstyrelsen föreslår bl.a. en

översyn av

områden med förbud mot körning med snöskoter i fjällen, vissa

ändringar i

terrängkörningslagen och naturvårdslagen, katalytisk avgasrening,

miljömärkning,

utökad tillsyn och förbättrad information.

 Rikspolisstyrelsen har i en särskild rapport (RPS rapport 1993:5)

Projekt för

översyn av skotertrafiken, som har överlämnats till regeringen, låtit

en

särskild arbetsgrupp kartlägga bl.a. omfattningen av snöskotertrafik

och olyckor

samt föreslå åtgärder. I rapporten föreslås bl.a. utbyggnad och

förbättringar av

skoterledssystemet, allmän hastighetsbegränsning om 70 km/tim och

förbättrad

avgasrening.

 Nu nämnda tre rapporter har av Miljö- och naturresursdepartementet

remitterats

till den 10 juni 1994. Regeringens avsikt är att under hösten 1994

återkomma

till riksdagen med ställningstaganden till de förslag som tas upp i

rapporterna.

 Riksdagen uttalade år 1990 att en samlad aktionsplan mot buller

skyndsamt

borde föreläggas riksdagen (bet. 1990/91:JoU17, rskr. 1990/91:27). I

samband med

behandlingen av propositionen om en god livsmiljö (prop. 1990/91:90,

bet.

1990/91:JoU30, rskr. 1990/91:338) uttalade riksdagen år 1991 på nytt

samma

önskemål.

 Regeringen kommer senare under våren 1994 att förelägga riksdagen

förslag om

åtgärder mot buller föranledda av betänkandet Handlingsplan mot

buller (SOU

1993:65). Utöver buller från transportsektorn, industrin,

arbetsmiljön och från

det militära försvaret har i betänkandet även behandlats visst buller

i

fritidsmiljön.

 Regeringen överlämnar nu en skrivelse vad gäller regeringens

överväganden om

åtgärder mot buller i värdefulla natur- och rekreationsområden.

2 Allmänna överväganden om buller i natur- och rekreationsområden

Regeringens bedömning: Bullret bör minska i

värdefulla natur- och rekreationsområden. Det bör

ske dels genom bullerdämpande åtgärder vid källorna,

dels genom att begränsa eller förbjuda motordrivna

fritidsaktiviteter i områden med större krav på

frihet från buller.

Utredningens förslag: Utredningen anser att det är angeläget att

åtgärder vidtas

för att värna om tillgången till natur- och rekreationsområden med

låga

bullernivåer. Områden med en låg bullernivå är en knapp naturresurs.

För att

minska bullerstörningarna föreslås åtgärder vid bullerkällorna och

åtgärder för

att separera motorburna och andra verksamheter från varandra.

Remissinstanserna: Det övervägande antalet remissinstanser delar

utredningens

uppfattning att det finns behov av att minska bullerproblemen i fjäll

och

skärgårdar. Det gäller bl.a. Socialstyrelsen, Naturvårdsverket,

Sjöfartsverket,

flertalet länsstyrelser, många kustkommuner, Naturskyddsföreningen

och Svenska

turistföreningen. Det finns dock delade meningar om vilka åtgärder

som behöver

vidtas för att minska bullret.

Skälen för regeringens bedömning: Buller definieras som ett ljud som

inte är

önskvärt. Olika buller kan ha olika störande verkan beroende på

styrka,

frekvenssammansättning, varaktighet samt när och hur ofta det

förekommer.

Ljudstyrkan mäts i måttenheten decibel (dB). Mäts ljudstyrkan med ett

s.k.

A-filter anpassas mätvärdena till vad örat uppfattar (måttenheten

dBA). En

ökning av ljudnivån med 8-10 dBA uppfattas som en fördubbling. Den

naturliga

ljudnivån (bakgrundsnivån) i en av människors verksamhet ostörd miljö

varierar.

Vanligtvis ligger nivån i ett ostört naturområde på 25-40 dBA.

 Regeringen anser att i en god livskvalitet bör ingå möjligheter för

människor

att finna bullerfria rekreationsmiljöer. I områden med orörd natur är

självfallet frihet från buller av särskilt stor betydelse för

naturupplevelsen

och rekreationsvärdet. Till de områden där bullerfrihet av många

bedöms som

särskilt värdefullt hör våra fjäll- och skärgårdsområden.

 Allemansrätten är grundläggande för hur friluftsliv kan utövas i

vårt land.

Genom allemansrätten har den enskilda individen möjligheter att

vistas i naturen

oberoende av vem som äger marken och vattnet. Utnyttjandet av

allemansrätten för

färd över annans område har varit en förutsättning för det sätt på

vilket

användningen av motordrivna färdmedel i naturen har utvecklats i

Sverige. I

betänkandet konstateras dock att allemansrätten inte ger utrymme för

motoriserade aktiviteter som medför betydande störningar av

omgivningen. Motori-

serad trafik i naturen kan dessutom vara till skada för naturmiljön

och urholka

eller omintetgöra allemansrättens värde för människor som vistas i

naturen för

att finna rekreation. Allemansrätten innebär inte något hinder för

att införa

restriktioner mot bullrande trafik för att värna tystnaden i

rekreationsområden.

 Utbredningen av buller i våra natur- och rekreationsområden har

ökat markant

under de senaste åren, främst till följd av den ökade användningen av

snöskotrar

och motordrivna fritidsbåtar. Detta har också medfört att områden med

en låg

bullernivå har blivit en allt mer knapp naturresurs. Naturområden som

inte är

störda av buller utgör därför en naturresurs som är viktig att värna.

 Om man

skall upprätthålla goda förutsättningar för det friluftsliv och den

turism som

bygger på naturnära upplevelser måste man på ett bättre sätt än vad

som hittills

har varit fallet hushålla med de naturkvaliteter som är förknippade

med tystnad

och stillhet.

 Olika typer av åtgärder kan vara aktuella för att begränsa bullret

från

motoriserade aktiviteter. En viktig åtgärd är att genom

bullerdämpande åtgärder

begränsa bullret vid själva källan, dvs. hos exempelvis motorbåten

eller

snöskotern. En annan åtgärd är att införa regler om var och hur olika

motoriserade färdmedel får användas.

 Regeringen delar i huvudsak utredningens utgångspunkter beträffande

var det är

särskilt angeläget att eftersträva en låg bullernivå. Utredningen har

priori-

terat områden med särskilda kvaliteter för naturvård, friluftsliv och

turism.

 Regeringen anser alltså att skyddet mot störande buller i

värdefulla natur-

och rekreationsområden bör värnas och förstärkas. Vid valet av

åtgärder för att

begränsa bullerproblemen måste målet vara att finna en bra avvägning

mellan

intresset av att kunna vistas ute i naturen utan störande buller och

intresset

av att angelägen trafik måste få förekomma. Snöskotern är t.ex. ett

viktigt

arbets- och transportfordon samtidigt som den har stor betydelse för

turismen i

glesbygder. För många människor erbjuder snöskotern dessutom

möjligheter att

komma ut i naturen för rekreation, t.ex. för fiske. Det gäller även

för männi-

skor med rörelsehinder. Snöskoterns stora betydelse för

lokalbefolkningen bör

också framhållas. På samma sätt har motorbåtar många viktiga

funktioner. Även

flyg- och helikoptertrafiken utgör en viktig resurs i fjällområdena

för såväl

turism som för räddningsändamål.

3 Nuvarande reglering m.m.

3.1 Terrängmotorfordon

Trafiken med terrängmotorfordon regleras i första hand i

terrängkörningslagen

(1975:1313), terrängtrafikkungörelsen (1972:594) och

terrängkörningsförordningen

(1978:594).

 Enligt vägtrafikkungörelsen (1972:603) och terrängtrafikkungörelsen

avses med

terrängmotorfordon ett motordrivet fordon som är inrättat för att

användas

huvudsakligen till person- och godsbefordran i terräng.

Terrängmotorfordon

indelas i terrängskotrar - bl.a. snöskotrar - och terrängvagnar -

bl.a.

snövesslor.

 Terrängkörningslagen innehåller bl.a. ett generellt förbud mot

körning med

motordrivet fordon för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk på

barmark samt

på snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog om det inte är

uppenbart att kör-

ningen kan ske utan risk för skada på skogen. Bestämmelserna gäller i

hela

landet. Inom 12 fjällområden i Kopparbergs, Jämtlands, Västerbottens

och

Norrbottens län har regeringen dessutom med stöd av 1

terrängkörningslagen

förbjudit trafik med terrängmotorfordon på snötäckt mark. Dessa s.k.

skoter-

förbudsområden framgår av 3 terrängkörningsförordningen och bilaga

1-12 till

förordningen. Inom flertalet förbudsområden har berörda länsstyrelser

anvisat

särskilda snöskoterleder. Länsstyrelsen kan med stöd av 3

terrängkörningslagen

förbjuda körning med terrängmotorfordon eller meddela förskrifter

inom visst

område om körningen kan medföra olägenhet från naturvårdssynpunkt

eller annan

allmän synpunkt. Således kan t.ex. tillfälliga förbudsområden införas

till skydd

för bl.a. renskötselns intressen. Vidare kan med stöd av 57

terrängtrafik-

kungörelsen lokala föreskrifter meddelas, bl.a. om förbud mot trafik

och om

färdhastighet.

 Viss körning är undantagen från förbuden, t.ex. körning i samband

med

räddningstjänst och renskötsel. Länsstyrelsen får också ge dispens om

det finns

särskilda skäl.

 Naturvårdsverket och berörda länsstyrelser har med stöd av 5 och 10

naturvårdslagen (1964:822) infört restriktioner mot terrängkörning i

nationalparker och naturreservat i fjällvärlden.

 Enligt terrängtrafikkungörelsen skall ett terrängmotorfordon vara

typ-

besiktigat. Särskild besiktning behöver göras om fordonet används

yrkesmässigt

för personbefordran eller för uthyrning. Fordonet får inte användas

utan att

vara registrerat och trafikförsäkrat.

 Det krävs inte körkort för att få köra terrängskoter. Enda kravet

är att

föraren skall ha fyllt 16 år. För närvarande finns en frivillig

utbildning för

förarbevis. Utbildningen, som bedrivs i skoterklubbarnas regi,

behandlar lagar

och bestämmelser för snöskotrar och skoterkörning samt hur man visar

hänsyn vid

körning. Ungefär 20 000 personer har hittills genomgått utbildningen.

 Naturvårdsverket har att meddela föreskrifter och råd om

tillämpningen av

terrängkörningslagen. Verket har år 1991 gett ut allmänna råd (91:8)

om

tillämpningen.

3.2 Motorbåtar

Trafiken med motorbåtar regleras i första hand i sjölagen (1891:35)

och

sjötrafikförordningen (1986:300).

 Rätten att färdas fritt över vatten kan sägas utgöra en del av

allemansrätten.

Var och en anses i princip ha rätt att färdas och tillfälligt

uppehålla sig inom

annans vattenområde, i den mån detta inte medför någon olägenhet för

fastighetsägaren.

 Med stöd av sjötrafikförordningen föreskriver regeringen vad som

skall gälla i

fråga om trafiken och säkerheten till sjöss. Enligt förordningen

avses med

fartyg varje farkost som används eller kan användas till transport på

vattnet.

Enligt sjölagen är en båt ett fartyg vars skrov är kortare än 12 m

och smalare

än 4 m. Övriga fartyg kallas skepp.

 Länsstyrelsen får enligt 2 kap. 2 sjötrafikförordningen, efter

samråd med

Sjöfartsverket, meddela föreskrifter om fartbegränsning, förbud mot

ankring

eller begränsning i rätten att utnyttja vattenområde för båttävling,

vattenskidåkning eller liknande sport. Länsstyrelsen får vidare,

efter samråd

med Sjöfartsverket, meddela föreskrifter om andra begränsningar och

förbud mot

användningen av ett vattenområde för trafik med fartyg, om det behövs

med hänsyn

till miljön. I vissa fall skall samråd också ske med

Naturvårdsverket. Det anses

dock inte vara möjligt att använda sjötrafikförordningen för att av

bullerskäl

förbjuda trafik med exempelvis motorbåtar för en hel kust eller

generellt för

alla sjöar i en kommun.

 Enligt naturvårdslagen kan länsstyrelsen dessutom i vissa fall

förklara ett

område som naturreservat, naturvårdsområde eller djurskyddsområde.

För sådana

områden kan ges föreskrifter för att trygga syftet med reservatet,

t.ex. när det

gäller rätten att färdas med motorbåt. Vidare kan länsstyrelsen med

stöd av 16

naturvårdslagen utfärda föreskrifter om vad allmänheten har att

iaktta inom

strandskyddsområde.

 En kommun får med stöd av hälsoskyddslagen (1982:1080) meddela

föreskrifter

till skydd mot sanitära olägenheter.

 I sjölagen föreskrivs straffansvar för den som tar färdväg, håller

sådan

hastighet eller annars färdas med ett fartyg så att omgivningen i

onödan störs,

bl.a. av buller.

 Det krävs inte körkort eller viss lägsta ålder för att få köra

motorbåt. Det

finns frivilliga utbildningar som leder fram till förarintyg och

kust-

skepparintyg. För att få hyra båt krävs lägst förarintyg.

3.3 Allmänflyget

Trafiken med luftfartyg regleras i första hand i luftfartslagen

(1957:297),

luftfartsförordningen (1986:171) och Luftfartsverkets bestämmelser

för civil

luftfart (LFS 1986:28).

 Begreppet allmänflyg innefattar lätta luftfartyg i verksamhet som

skol-,

privat-, affärs-, taxi- och rundflyg. Med luftfartyg menas såväl

flygplan som

helikoptrar.

 Utanför tätbebyggda områden får VFR-flygning (visuell flygning)

normalt inte

ske på lägre höjd än 150 m över marken eller vattnet. IFRflygning

(instrumentflygning) får inte ske på lägre höjd än 300 m över det

högsta hindret

inom 8 km. Trafikreglerna kan frångås bl.a. när säkerheten kräver

det.

 Luftfartsverket kan meddela förbud att landa inom visst område

eller

föreskriva att ett område skall vara restriktionsområde om det behövs

med hänsyn

till naturvården eller friluftslivet.

 Den internationella civila luftfartsorganisationen, ICAO, har

antagit

bestämmelser, bl.a. bullernormer, som är bindande minimikrav bl.a.

för Sverige.

Luftfartyg, som skall tas in i det svenska luftfartygsregistret,

kontrolleras

beträffande vissa miljövärdighetskrav i fråga om konstruktion,

utrustning m.m.

så att det inte vållar skada, t.ex. genom buller.

 Flygföraren måste ha certifikat, vilket är tidsbegränsat.

3.4 Vissa utländska bestämmelser

Terrängmotorfordon

I Finland är körning i terräng med motordrivna fordon, med vissa

undantag,

förbjuden utan markägarens tillstånd. Snöskoter får framföras i högst

60 km/tim

i terräng. Föraren behöver ha minst traktorkörkort.

 I Norge är det i princip förbjudet att köra med motordrivet fordon

i

terrängen. Dispens kan ges om det finns särskilda skäl. I Finnmark

och

Nord-Troms kan fylkesmannen tillåta nöjesåkning på särskilda

skoterleder.

Motorbåtar

I Finland får ljudnivån från motorbåtar normalt inte överskrida 75

dBA på 25 m

avstånd. Ljudet från inombordsmotorer skall dämpas så effektivt som

det är

praktiskt möjligt.

 I Norge får motorbåtar, med undantag för sådana med saktgående

inombordsmoto-

rer under 100 hk, inte användas utan effektiv ljuddämpning innanför

gränsen

mellan de yttre öarna. På sjöar som är mindre än två kvadratkilometer

är det i

princip förbjudet att färdas med motorbåt .

 I Bayern är huvudregeln att ljudnivån från motorbåtar inte får

överstiga 65

dBA på 30 m avstånd. För Bodensjön finns en överenskommelse om en

högsta

tillåten ljudnivå för motorbåtar på 72 dBA på 25 m avstånd.

Luftfartyg

I Danmark kan flyghöjden begränsas över områden med stora

miljövärden.

 I Finland kan Trafikministeriet med hänsyn till naturskydd och

friluftsliv

förbjuda luftfartyg att utan tillstånd landa inom ett visst område.

 I Norge är huvudregeln att start och landning inte är tillåten i

terrängen och

på vatten. Kommunen kan ge landningstillstånd, dock inte för landning

på

fjälltoppar, utsiktspunkter och andra liknande platser när det gäller

endast

nöjesflygning.

4 Snöskotrar m.m. och luftfartyg i fjällområdena

4.1 Skärpt bullernorm m.m. för snöskotrar och andra terrängskotrar

Regeringens bedömning: Bulleravgivningen från

snöskotrar och andra terrängskotrar bör minskas.

Vägverket avses därför inom kort få i uppdrag att

efter samråd med ansvariga myndigheter i Norge och

Finland utarbeta förslag till en skärpt bullernorm

för terrängskotrar. För att påskynda en utveckling av

tystare och mer miljöanpassade fordon avser

regeringen att låta utreda ett system för miljö-

klassning av snöskotrar avseende såväl buller som

andra miljöstörningar.

Utredningens förslag: Den gällande bullernormen för snöskotrar bör

sänkas från

85 till 80 dBA fr.o.m. 1995 års modeller. Gränsvärdet för

ljudtrycksnivån mäts

för närvarande vid förbifart under acceleration. En ny mätstandard

som bygger på

laboratorietester förordas och bör utredas närmare.

 En ny bullernorm för snöskotrar kan beslutas av Vägverket genom

ändring i

föreskrifterna om utvändigt fordonsbuller.

Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna är positiva till

föreslagen

sänkning av bullergränsvärdet för snöskotrar. Det gäller exempelvis

Vägverket,

Högskolan i Luleå, Sveriges provnings- och forskningsinstitut,

Naturvårdsverket,

berörda länsstyrelser och kommuner. Vägverket anser att detta bör ske

i ett

nordiskt samarbete. Vägverket och Länsstyrelsen i Västerbottens län

anser att

tekniska krav bör omfatta både buller och avgaser. Även Sveriges

snöfordonsleve-

rantörer är positiva till att nya bullergränser blir gemensamma för

Norden. Snö-

skoterorganisationerna avstyrker förslaget.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att bullerdämpande

tekniska

åtgärder på fordonet är en viktig åtgärd i ett brett upplagt arbete

för att

minska bullerproblemen i fjällen. Genom sådana åtgärder kan

successivt påtagliga

förbättringar av ljuddnivån uppnås allt eftersom fordonsparken byts

ut.

 Enligt Vägverkets (tidigare Trafiksäkerhetsverkets) regler om

fordon (TSV FS

1985:10) skall terrängskotrars och terrängvagnars ljuddämpare vara så

anordnade

att de inte har högre bullernivå än 85 dBA. Mätningsmetoden är en

standardiserad

förbifartskörning under full acceleration. Ljudet mäts på avståndet

7,5 m.

 Regeringen finner, i likhet med det helt övervägande antalet

remissinstanser,

att en översyn och skärpning av nu gällande bullernorm för snöskotrar

och andra

terrängskotrar är önskvärd för att minska bulleravgivningen från

själva

fordonet. Regeringen anser, i likhet med Vägverket, att översynen bör

ske i

samverkan med berörda nordiska länder.

 Regeringen avser därför att inom kort ge Vägverket i uppdrag att

efter samråd

med ansvariga myndigheter i Norge och Finland utarbeta förslag till

dels en

skärpt bullernorm för snöskotrar och andra terrängskotrar, dels en

mätstandard

för mätning av bullret. Målet bör vara att uppnå för de tre länderna

gemensamma

krav. Inriktningen på arbetet bör vara att fr.o.m. den 1 januari 1998

kunna

sänka gränsen för tillåtet buller till åtminstone 80 dBA, mätt enligt

nu

gällande svensk mätstandard. Det är angeläget att sådana normer och

regler är

samordnade så att de inte kan anses utgöra tekniska handelshinder.

Vägverket bör

också få i uppgift att föreslå bestämmelser om sanktioner vid

överträdelser av

föreskrivna bullergränser.

 I detta sammanhang bör nämnas att det i Finland pågår arbete med

att ta fram

en bullernorm för snöskotrar samt att Nordiska ministerrådet vid möte

den 16

november 1982 har uttalat att inriktningen bör vara att begränsa

bulleravgivningen från alla slag av motorfordon till högst 80 dBA.

 Vissa remissinstanser anser att både avgas- och bullerkrav bör

behandlas

samtidigt. Rikspolisstyrelsen har i sin rapport om snöskotrar

föreslagit att ett

arbete snarast bör inledas med att utveckla avgasreningen för

snöskotrar.

Regeringen delar uppfattningen att tystare och mer miljöanpassade

fordon bör

utvecklas. För att påskynda en sådan utveckling avser regeringen att

låta utreda

ett system för miljöklassning av snöskotrar. Vid en sådan klassning

bör ingå

bedömningar av buller, luftföroreningar och andra miljöstörningar.

4.2 Utökat skydd mot buller i vissa fjällområden

Regeringens bedömning: Regeringen avser att inom

kort ge länsstyrelserna i Kopparbergs, Jämtlands,

Västerbottens och Norrbottens län i uppdrag att,

efter samråd med berörda kommuner, statliga

myndigheter och andra berörda intressenter, med

utgångspunkt i utredningens förslag göra en översyn

av områden i fjällen med begränsningar för trafik med

snöskotrar m.m. och flyg. Länsstyrelserna skall

härvid precisera omfattningen av föreslagna områden

med förstärkt skydd mot buller samt närmare överväga

lämpliga regler i dessa. Länsstyrelserna bör även

redovisa behovet av att införa hastighetsbegräns-

ningar i särskilt bullerkänsliga områden.

Luftfartsverket kommer dessutom att se över vissa

regler för helikoptertrafiken.

 Regeringen är positiv till att kommunerna på

eget initiativ i sin översiktliga planering

behandlar bullerfrågor i natur- och rekrea-

tionsområden, bl.a. inom välbesökta turistområden i

fjällen. Regeringen avser att inom kort uppdra åt

Boverket att utarbeta råd och goda exempel för en

sådan fortsatt planering.

Utredningens förslag: Utredningen ställer sig i huvudsak bakom ett av

Naturvårdsverket utarbetat förslag om skärpta restriktioner för

motoriserade

färdmedel i 15 fjällområden. I tio områden (s.k. vildmarkszoner) som

är särskilt

värdefulla för naturvården - området norr om Torneträsk, centrala

Sarek,

Sulitelma - västra Padjelanta, Artfjället, Daimaplatån,

Mellanskogsfjäll,

Hothagsfjällen, Svenskådalen, Skäckerfjällen och Fulufjället - skulle

i princip

all motortrafik och landning med luftfartyg bli otillåten. I vissa

fall skulle

också överflygningsförbud råda. Med undantag för Sulitelma ligger

föreslagna

vildmarkzoner inom områden där skoterförbud redan råder. Mindre

långtgående

restriktioner föreslås i fem andra områden (s.k. friluftszoner ) -

Abisko

nationalpark - Kungsleden - Kebnekaisefjällen, Kungsleden mellan

Ammarnäs och

Hemavan, Jämtlandsfjällen, Grövelsjöfjällen och Transtrandsfjällen.

Friluftszonerna utgör områden där skidåkning och fjällvandring är

omfattande och

där det finns ett väl utbyggt system med leder och

övernattningsstugor. Med

undantag för Kungsleden och Transtrandsfjällen ligger föreslagna

friluftszoner

inom områden där det redan råder skoterförbud. I friluftszonerna

förslås bl.a.

skoterförbud, nedläggning eller ändring av vissa skoterleder samt

införande av

landningsförbud för luftfartyg. Förslaget behöver dock preciseras av

länsstyrel-

serna i samråd med berörda kommuner.

 Hastighetsbegränsning är ett sätt att minska bullret. En

begränsning på 50

km/tim bör därför enligt utredningen införas för snöskotrar i delar

av

fjällvärlden. Begränsningen bör införas direkt i de fjällområden där

skotertrafiken regleras enligt terrängkörningslagstiftningen eller

naturvårds-

lagen (inkl. de områden som kan komma att tillföras med anledning av

Naturvårds-

verkets förslag till bullerfria områden). Länsstyrelsen skall ha

möjlighet att

lämna dispens. För föreslagen hastighetsbegränsning införs ändringar

i terräng-

trafikkungörelsen.

 Vad gäller övriga områden i fjällänen bör fortsatta överväganden om

inom vilka

rekreations- och friluftsområden det bör eftersträvas låga

bullernivåer ske med

utgångspunkt i exempelvis ett kommunalt planeringsarbete. Det gäller

bl.a.

närområdena kring välbesökta turistorter.

I sådana områden bör bl.a. behovet av hastighetsbegränsning utredas

närmare. Den

kommunala översiktsplaneringen enligt plan- och bygglagen (1987:10)

utgör enligt

utredningen en lämplig process för fortsatta överväganden.

Planeringsarbetet bör

ske i nära samarbete med länsstyrelsen. Ställningstaganden bör läggas

till grund

för beslut om restriktioner mot bullrande trafik enligt olika

speciallagar.

Länsstyrelserna bör ta initiativ till planeringsarbetet.

Målsättningen bör vara

att arbetet är avslutat inom en treårsperiod. Utredningen har låtit

utveckla ett

sådant arbetssätt på försök i Härjedalens kommun.

 Boverket bör utarbeta allmänna råd för hur frågor om låg bullernivå

i

rekreations- och friluftsområden kan föras in i den översiktliga

planeringen.

Remissinstanserna: Remissutfallet är splittrat vad gäller föreslagna

områden med

skärpta restriktioner mot trafik med snöskotrar m.m. och luftfartyg.

 Många remissinstanser, bl.a. Boverket, Naturvårdsverket, berörda

läns-

styrelser, Svenska samernas riksförbund och Svenska turistföreningen,

är

positiva till föreslagna områden med skärpta restriktioner. Flera

remissinstan-

ser, bl.a. Naturvårdsverket, Länsstyrelserna i Norrbottens och

Jämtlands län

samt vissa kommuner, anser att föreslagna gränser och regler behöver

preciseras

närmare på regional och lokal nivå.

 Vad gäller föreslagna restriktioner för snöskotertrafiken har

kritik framförts

främst av Överbefälhavaren, Rikspolisstyrelsen, flertalet berörda

kommuner och

snöskoterorganisationerna. Vad gäller föreslagna restriktioner för

flygtrafiken

har kritik framförts främst av Överbefälhavaren, vissa kommuner och

flygets

organisationer.

 När det gäller föreslagen hastighetsbegränsning för snöskotrar i

vissa delar

av fjällvärlden är remissutfallet splittrat. Bl.a. Naturvårdsverket,

vissa

länsstyrelser och friluftslivets organisationer är positiva till

förslaget.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser att hastighetsbegränsning i

princip endast

bör införas i de s.k. skoterförbudsområdena. Länsstyrelsen i

Jämtlands län, som

avstyrker den föreslagna hastighetsbegränsningen, är i likhet med

bl.a.

länsstyrelserna i Västerbottens och Norrbottens län positiv till en

generell

hastighetsbegränsning. Vägverket och det helt övervägande antalet

berörda

kommuner är kritiska. Många remissinstanser, bl.a.

Rikspolisstyrelsen, ifråga-

sätter möjligheterna att utöva en effektiv tillsyn.

 Remissutfallet är övervägande positivt till den process som har

föreslagits

för fortsatta överväganden om var inom övriga fjällområden låga

bullernivåer bör

eftersträvas. Det gäller bl.a. länsstyrelser, kommuner och Svenska

kommunförbun-

det.

 Remissinstanserna ger ett brett stöd för att låta Boverket utarbeta

rekommendationer för behandling av bullerfrågor i natur- och

rekreationsområden.

Boverket är berett att utarbeta sådana rekommendationer.

Skälen för regeringens bedömning: Användningen av motoriserade

färdmedel i

fjällen har ökat markant under de senaste decennierna. Antalet

registrerade

snöskotrar i landet har ökat från ca 28 500 år 1975 till ca 170 000

år 1993.

Ungefär 75 % av snöskotrarna finns i de fyra nordligaste länen. I

vissa

fjällområden pågår dessutom tidvis en omfattande trafik med

helikoptrar och

flygplan. Motoriseringen har medfört buller i en allt större del av

fjällvärlden

vilket också har lett till ökade konflikter mellan olika kategorier

av

fjällbesökare.

 I fjällen finns som nämnts för närvarande restriktioner mot

snöskotertrafik i

12 områden i form av förbud mot körning i terräng enligt

terrängkörningslagen,

s.k. skoterförbudsområden. Dessutom har i vissa nationalparker och

naturreservat

föreskrivits sådana förbud enligt bestämmelserna i naturvårdslagen. I

vissa av

områdena finns också restriktioner mot flyg.

 Utredningens förslag till bullerfria områden i fjällen syftar till

att minska

bullret i de områden som har särskilt stora naturvärden och som

dessutom är

attraktiva för skidåkning och fjällvandring. De föreslagna områdena

ligger, med

undantag för tre stycken, helt inom områden med redan gällande

skoterförbud

eller inom nationalparker. De tre föreslagna nya områdena som

föreslås få

skärpta restriktioner är Kungsleden mellan Abisko och Teusajaure

(inkl.

Kebnekaisefjällen), Sulitelma och Transtrandsfjällen.

 Samtliga föreslagna områden ligger inom sådana delar av fjällen som

anges vara

av riksintresse för friluftslivet eller naturvården enligt

bestämmelserna i 2

kap. och 3 kap. lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.

(naturresurslagen). Från bl.a. friluftssynpunkt är det fråga om

områden som det

är av både nationell och internationell betydelse att de så långt

möjligt kan

undanhållas de störningar som följer av skotertrafiken.

 Regeringen finner, i likhet med flertalet remissinstanser, att det

finns ett

uttalat behov av att minska bullerstörningarna i särskilt värdefulla

natur- och

rekreationsområden i fjällen. Eftersom låg bullernivå är en viktig

kvalitetsaspekt i sådana områden finns det därför skäl att se över

och förstärka

skyddet mot störande buller. Det bör dock understrykas att det inte

är fråga om

någon betydande utökning av områden med restriktioner i förhållande

till dagens

situation.

 Utredningen framhåller att områdenas avgränsning är översiktlig och

att den

behöver anpassas till de geografiska förutsättningarna. Vidare

behöver närmare

studeras konsekvenserna av och eventuella alternativ till de

föreslagna

restriktionerna för motortrafiken i de olika områdena, t.ex.

beträffande

skoterleder och landningsplatser i friluftszonerna. Särskild hänsyn

behöver

enligt utredningen tas till etablerade verksamheter som har stor

betydelse för

turistnäringen i ett område. Inom ramen för ett förbud kan

tidsbegränsade

dispenser behöva övervägas för verksamheter som är av särskilt stor

betydelse

för turistnäringen i ett område. Dessa frågor bör enligt utredningen

utredas på

regional nivå i samarbete med de berörda kommunerna.

 Regeringen anser att utredningens förslag i huvudsak kan läggas

till grund för

den närmare precisering på regional och lokal nivå som utredningen

har

föreslagit. Härvid bör närmare övervägas avgränsningen av de områden

som har

föreslagits få förstärkt skydd samt lämpliga restriktioner i dessa.

Hänsyn bör

självfallet även tas till andra väsentliga intressen såsom

rennäringen. För

arbetet krävs goda kunskaper om de lokala förhållandena. En översyn

motiveras

också av att förutsättningarna för att kunna värna en låg bullernivå

i

värdefulla fjällområden har ändrats under senare år, bl.a. till följd

av den

nämnda mycket kraftigt ökade användningen av snöskotrar sedan de

nuvarande

skoterförbudsområdena tillkom i slutet av 1970-talet.

 Regeringen avser därför att inom kort lämna uppdrag till

länsstyrelserna i

Kopparbergs, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län om att,

efter samråd

med berörda kommuner, statliga myndigheter och andra berörda

intressenter, med

utgångspunkt i utredningens förslag - utan att därmed införa nya

begrepp såsom

vildmarks- eller friluftszon - precisera avgränsningen av de områden

som behöver

förstärkt skydd mot buller samt närmare överväga vilka regler som bör

gälla i

dessa områden. Föreslagna nedläggningar eller ändringar av

skoterleder samt

begränsningar för luftfart vad gäller landning och överflygning bör

härvid

övervägas närmare. Gränserna för områden med skoterförbud bör i detta

sammanhang

också ses över med hänsyn till vad som har föreslagits i

Länsstyrelsens i

Västerbottens län nyligen redovisade rapport (Ds 1994:36) Snöskotern

i naturen.

Gränserna för nuvarande s.k. skoterförbudsområden liksom behovet av

att tillföra

nya sådana områden bör också ses över. I uppdragen bör självfallet

behandlas de

synpunkter som framkommit vid remissbehandlingen av betänkandet.

 Regeringen har erfarit att efterlevnaden av befintliga förbud mot

terrängkörning i fjällen är bristfällig. I naturvårdslagen och

terräng-

körningslagen infördes år 1991 bestämmelser om naturvårdsvakter för

tillsyn av

efterlevnaden av föreskrifter och regler för områden och naturföremål

som

omfattas av nämnda lagar. Rikspolisstyrelsen har den 26 november 1993

beslutat

om föreskrifter och allmänna råd om förordnande och utbildning av

naturvårdsvakter (RPS FS 1993:10). Genom de befogenheter som har

getts

naturvårdsvakterna förutsätter regeringen att övervakningen av

terrängkörning i

fjällen kommer att förbättras.

 I sammanhanget bör erinras om att för körning i terräng gäller de

allmänna

trafikreglerna i tillämpliga delar samt vissa hänsyns- och

trafikregler i

terrängtrafikkungörelsen. Bl.a. skall färdväg, hastighet och färdsätt

anpassas

så att människor och djur inte störs i onödan, t.ex. genom buller.

 Regeringen är för närvarande inte beredd att ta ställning till den

av

utredningen föreslagna hastighetsbegränsningen inom vissa

fjällområden. Med

hänsyn till att lägre hastighet alstrar mindre buller, bör

länsstyrelserna inom

ramen för nämnda uppdrag redovisa om det föreligger behov av att

införa

hastighetsbegränsningar på eventuella leder i särskilt bullerkänsliga

områden. I

sammanhanget bör det erinras om möjligheterna att med stöd av 57

terrängtrafikkungörelsen kunna meddela lokala föreskrifter om

färdhastighet för

snöskotrar. Regeringen kommer efter fortsatt beredning av

Rikspolisstyrelsens

rapport (RPS rapport 1993:5) att ta ställning till förslaget i

rapporten om att

införa en allmän hastighetsbegränsning för körning i terräng med

snöskotrar.

 En viktig åtgärd för att ytterligare begränsa bullerstörningarna

från snöskot-

rar i fjällen, som enligt regeringen bör studeras närmare, kan vara

att i ökad

utsträckning kanalisera skotertrafiken till särskilda skoterleder.

Länsstyrelsen

i Jämtlands län och Svemo snöskoter touring föreslår att en särskild

avgift

införs på snöskotrar för att finansiera skoterleder och på så sätt

styra

skotertrafiken. Denna fråga har också övervägts i betänkandet

Skoterkörning på

jordbruks- och skogsmark - kartläggning och åtgärdsförslag (SOU

1994:16). I

utredningen har bl.a. övervägts olika organisatoriska lösningar för

att anlägga

och driva skoterleder samt finansieringsformer för detta. I

betänkandet föreslås

bl.a. en särskild skoteravgift för skoterleder. Regeringen kommer,

som tidigare

har redovisats, att efter beredning av betänkandet överväga förslag

till

åtgärder.

 Flera remissinstanser framhåller att helikoptertrafiken i

fjällområdena utgör

ett bullerproblem som bör uppmärksammas. Helikoptertrafiken utgör

samtidigt en

viktig resurs i fjällområdena. Luftfartsverket anför bl.a. att det

kan finnas

behov av att ändra reglerna för helikoptertrafiken i fjällen,

särskilt vad

gäller begreppet tillfällig landning i Luftfartverkets bestämmelser

för civil

luftfart (LFS 1986:28). Regeringen har erfarit att Luftfartsverket i

samråd med

berörda intressenter inom kort avser att se över berörda regler för

helikoptertrafiken. Regeringen vidtar därför inte nu några åtgärder.

 Det är uppenbart att det finns påtagliga problem med buller också

inom vissa

välbesökta turistområden i fjällen där både skotertrafiken och

skidåkningen är

omfattande. Regeringen anser att utredningens förslag om planering

kan vara en

bra utgångspunkt för kommunerna att på eget initiativ i sin

översiktliga

planering behandla bullerfrågor i sådana områden. Den

försöksplanering som har

bedrivits inom ramen för utredningens arbete i Härjedalens kommun bör

kunna

tjäna till ledning för inriktningen av ett sådant planeringsarbete.

Målet bör

vara att finna bra avvägningar mellan behovet av områden för

skidåkning och

naturupplevelser utan buller samt behovet av att kunna använda

snöskoter.

 Regeringen avser att uppdra åt Boverket att utarbeta råd och goda

exempel för

bullerfrågornas behandling i den kommunala översiktsplaneringen i

syfte att

minska bullret i natur- och rekreationsområden.

5 Motorbåtar

5.1 Bullernorm m.m. för båtmotorer

Regeringens bedömning: Bulleravgivningen från

motorbåtar bör minskas. En internationell standard

bör utvecklas när det gäller miljöprestanda hos

båtmotorer. Regeringen avser att låta utreda

förutsättningarna för ett system för miljöklassning av

båtmotorer avseende såväl buller som andra miljöstör-

ningar.

Utredningens förslag: En bullernorm som varierar med motoreffekt bör

införas för

utombordsmotorer. För motorer med en effekt om högst 10 kW föreslås

gränsvärdet

för ljudtrycksnivån bli 92 dBA och för motorer om 20 kW och däröver

98 dBA.

Däremellan föreslås linjärt ökande gränsvärden. Tillverkare eller

importör skall

intyga att bulleravgivningen uppfyller ställda krav. För nya

fritidsbåtar med

inombordsmotorer föreslås krav på ljuddämpning med bästa tillgängliga

teknik.

Utredningen föreslår vidare att en mätstandard för stationär mätning

av ljud

från utombordsmotorer utreds närmare. Utredningen har därvid beaktat

att

ljudavgivningen från olika kombinationer av båtmotor och skrov

varierar.

 Genom ändring i sjötrafikförordningen föreslås Sjöfartsverket ges

rätt att

meddela föreskrifter om båtmotorer vad avser buller. Alternativt

föreslås att

det utfärdas en särskild författning om begränsning av bullret från

motordrivna

fritidsbåtar.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens

förslag om

att införa en bullernorm för utombordsmotorer. Det gäller t.ex.

Kustbevakningen,

Sveriges provnings- och forskningsinstitut, Naturvårdsverket och

berörda

länsstyrelser. Vissa av dessa anser att bedömningarna skall omfatta

även utsläpp

av avgaser.

 Bl.a. Sjöfartsverket och båtbranschen är dock kritiska till

utredningens

förslag. Sjöfartsverket anser att det är olämpligt med en

särbehandling av den

tekniska bullerfrågan från övriga frågor om motorstandardisering.

Sjöfartsverket

framhåller att en internationell standard för miljöprestanda hos

båtmotorer bör

utvecklas. Båtbranschens riksförbund anför bl.a. att det inom EG har

lagts fram

förslag till emissionsdirektiv.

Skälen för regeringens bedömning: I Sverige finns för närvarande inga

regler om

en högsta tillåten bullernivå för motorbåtar.

 Regeringen finner, i likhet med det helt övervägande antalet

remissinstanser,

att det från allmänna utgångspunkter är önskvärt att

bulleravgivningen från

motorbåtar minskas. Framför allt gäller detta fritidsbåtar med

utombordsmotorer

eftersom dessa båtar orsakar de dominerande bullerstörningarna.

Regeringen

anser, i likhet med Sjöfartsverket, att Sverige i detta fall inte bör

anta

nationella särregler. I stället bör en internationell standard

utvecklas när det

gäller miljöprestanda hos båtmotorer. Sverige bör vara pådrivande i

det arbetet.

För närvarande bedrivs inom branschen ett internationellt samarbete i

syfte att

utveckla en mätstandard för mätning av ljudemissioner från

motorbåtar.

 Sjöfartsverket har inom ramen för ett redan givet regeringsuppdrag

om

luftföroreningar inom sjöfarten att särskilt redovisa förutsättningar

för och

konsekvenser av att införa nationella åtgärder beträffande avgaskrav

och krav på

renare bränsle för bl.a. fritidsbåtar. Regeringen har erfarit att

Sjöfartsverket

i samband med sin redovisning av uppdraget även kommer att behandla

andra

miljöeffekter från båtar, bl.a. buller. Uppdraget kommer att

redovisas till

regeringen under våren 1994. Mot bakgrund av denna redovisning avser

regeringen,

att med medverkan av Sjöfartsverket och Naturvårdsverket, låta utreda

förutsättningarna för ett system för miljöklassning av båtmotorer

avseende

buller, luftföroreningar m.m. Därmed bör utvecklingen mot tystare och

mer

miljöanpassade båtmotorer kunna påskyndas.

 I fråga om utsläpp av avgaser från båtmotorer är det i sammanhanget

också av

intresse att följa utvecklingen inom EG, bl.a. behandlingen av ett

förslag till

emissionsdirektiv.

 I sammanhanget bör nämnas att Nordiska ministerrådet samt Sveriges

riksdag och

regering hösten år 1989 beslutade att införa en frivillig gemensam

nordisk

miljömärkning (s.k. svanmärkning). Kriterier för miljömärkning av

båtmotorer har

fastställts den 18 september 1992. Kriterierna avser bl.a. utsläpp av

avgaser

och gäller för en treårsperiod. Buller omfattas dock inte av

kriterierna.

5.2 Skydd mot buller i skärgårdsområden och inlandsvatten

Regeringens bedömning: Regeringen utgår från att

berörda länsstyrelser, efter samråd med bl.a. berörda

kommuner, Sjöfartsverket, Boverket,

Naturvårdsverket och Försvarsmakten, inom ramen för

sin ordinarie verksamhet ser över inom vilka

vattenområden det även från bullersynpunkt kan behöva

införas låga hastighetsgränser eller förbud mot

motorbåtstrafik.

 Regeringen är positiv till att kommunerna på

eget initiativ i sin översiktliga planering

behandlar bullerfrågor i natur- och rekrea-

tionsområden som underlag för bl.a. beslut om

hastighetsgränser. Regeringen avser att inom kort

uppdra åt Boverket att utarbeta råd och goda

exempel för en sådan fortsatt planering.

Utredningens förslag: Kustvattnen och vissa inlandsvatten föreslås

delas in i

tre typer av områden för fortsatta överväganden om inom vilka områden

en

särskilt låg bullernivå bör hävdas. Utgångspunkten har varit

naturresurslagens

bestämmelser och motivuttalanden om områden av betydelse för

naturvård och

friluftsliv.

 Vissa principer redovisas för planeringen av dessa områden. Närmare

över-

väganden bör göras på lokal och regional nivå. Den kommunala

översikts-

planeringen enligt plan- och bygglagen utgör enligt utredningen en

lämplig

process för fortsatta överväganden om inom vilka rekreations- och

frilufts-

områden låga bullernivåer bör eftersträvas. Det gäller överväganden

bl.a. om

havskusterna och inlandsvattnen. Planeringsarbetet bör ske i nära

samarbete med

länsstyrelsen. Ställningstaganden bör läggas till grund för beslut om

restrik-

tioner mot bullrande trafik enligt olika speciallagar.

Länsstyrelserna bör ta

initiativ till planeringsarbetet. Målsättningen bör vara att arbetet

är avslutat

inom en treårsperiod.

 Boverket bör enligt utredningen utarbeta allmänna råd för hur

frågor om låg

bullernivå i rekreations- och friluftsområden kan föras in i den

översiktliga

planeringen.

 Av bullerskäl föreslås att en hastighetsbegränsning för motordrivna

fritids-

båtar på högst 18 knop införs för skärgårdsområdena och

inlandsvattnen fr.o.m.

den 1 juni 1994. I skärgårdsområdena utmed havskusterna föreslås

fartgränsen

gälla innanför den s.k. baslinjen. Länsstyrelsen skall ha möjlighet

att lämna

dispens.

 En bestämmelse om fartbegränsning för motordrivna fritidsbåtar

föreslås

införas i sjötrafikförordningen. Skärgårdsområden med

hastighetsbegränsning bör

anges i bilaga till förordningen och avgränsas på sjökort.

Remissinstanserna: Utredningens föreslagna principer om att i en

fortsatt

planering överväga begränsningar av bullerproblemen i värdefulla

vattenområden

har fått brett stöd i remissbehandlingen, bl.a. från länsstyrelser,

kommuner och

Svenska kommunförbundet.

 Naturvårdsverket och Länsstyrelsen i Stockholms län anser att

länsstyrelserna

bör få i uppdrag att utreda i vilka vattenområden låg bullernivå är

angelägen.

 Remissinstanserna ger ett brett stöd för att låta Boverket utarbeta

rekommendationer för behandling av bullerfrågor i natur- och

rekreationsområden.

Boverket är berett att utarbeta sådana rekommendationer.

 Flertalet remissinstanser, bl.a. Rikspolisstyrelsen,

Kustbevakningen, fler-

talet länsstyrelser och båtorganisationer, avstyrker eller är

kritiska till den

föreslagna mer allmänna hastighetsbegränsningen. Många

remissinstanser anser

dessutom att 18 knop är en direkt olämplig gräns. Sjöfartsverket

anser att den

föreslagna fartgränsen är en alltför trubbig åtgärd. Verket redovisar

en skiss

till differentierade fartgränser som tar hänsyn till även andra

miljöeffekter.

Många remissinstanser, bl.a. Rikspolisstyrelsen och Kustbevakningen,

anser att

det blir omöjligt att effektivt kunna övervaka föreslagen

hastighetsbegränsning.

Många remissinstanser, bl.a. Kustbevakningen, flera länsstyrelser och

båtorga-

nisationer, anser att det från bullersynpunkt kan finnas behov att

lokalt lägga

fast lägre fartgränser för begränsade avsnitt eller områden.

Naturvårdsverket

anser att den föreslagna regionala och lokala översynen bör

prioriteras framför

generella hastighetsbegränsningar.

Skälen för regeringens bedömning: Rätten att fritt färdas över vatten

anses, som

tidigare har redovisats, vara en viktig del av allemansrätten. Det

finns dock

ingen oinskränkt rätt att färdas på ett sätt som stör omgivningen.

Samma

hänsynsregler som gäller på land skall tillämpas på vattnet. Således

krävs att

man vid färd med båt tar hänsyn till såväl naturen som till andra

människor som

uppehåller sig vid eller på vattnet.

 De största bullerstörningarna från båttrafik orsakas av

fritidsbåtar med

utombordsmotorer. Sådana motorbåtar är också dominerande till

antalet. Trafiken

är mest intensiv i de inre delarna av skärgårdarna och i anslutning

till för

rekreation och friluftsliv populära utflyktsmål och hamnar. Buller

accepteras

lättare längs farleder och i anslutning till hamnar än i

ytterskärgårdar och

andra områden med höga naturkvaliteter.

 Områden med restriktioner för båttrafik finns redan på många

ställen. Områdena

är dock oftast små och föreskrifterna har främst kommit till med

hänsyn till

behovet av att minska svallet från båtar, öka sjösäkerheten eller

skydda

djurlivet.

 Regeringen anser, i likhet med många remissinstanser, att det finns

skäl att

begränsa bullerstörningarna från motorbåtstrafiken. Det gäller i

första hand i

från natur- och rekreationssynpunkt särskilt värdefulla

skärgårdsområden men

också i andra vattenområden.

 Regeringen anser vidare att utredningens överväganden om en

fortsatt planering

är en bra utgångspunkt för kommunerna att på eget initiativ i sin

översiktliga

planering enligt plan- och bygglagen behandla bullerfrågor i natur-

och

rekreationsområden och att härvid överväga var en låg bullernivå bör

vara en

kvalitetsaspekt.

 I den kommunala översiktsplaneringen enligt plan- och bygglagen

behandlas

såväl grunddragen i den avsedda mark- och vattenanvändningen som

olika allmänna

intressen enligt bl.a. naturresurslagen. Översiktsplanen skall bl.a.

konkreti-

sera hushållningsbestämmelserna i naturresurslagen. Det gäller bl.a.

de

bestämmelser som rör områden av betydelse för naturvården och

friluftslivet,

vilka utredningen har angett vara viktiga utgångspunkter för att

bedöma inom

vilka områden en låg bullernivå bör eftersträvas. I översiktsplanen

skall

kommunen vidare visa hur riksintressen enligt naturresurslagen avses

bli

tillgodosedda. Länsstyrelserna har ett särskilt ansvar att verka för

att

riksintressen tillgodoses. Översiktsplaneringen erbjuder därmed

lämpliga former

för att belysa behovet av bullerfria områden. Den kommunala

översiktsplaneringen

kan således utgöra ett bra beslutsunderlag för länsstyrelsernas

ställningstaganden var hastighetsbegränsningar och förbud mot

motorbåtstrafik

kan behöva införas.

 Den försöksplanering som har bedrivits inom ramen för utredningens

arbete i

Norrtälje kommun bör kunna tjäna till ledning för inriktningen av ett

sådant

planeringsarbete i berörda områden. Försöksplaneringen har bl.a.

visat att en

bra grund för de överväganden som behöver göras i planeringsarbetet

finns i det

planeringsunderlag som redan används i den översiktliga planeringen.

 Regeringen avser att uppdra åt Boverket att utarbeta råd och goda

exempel för

bullerfrågornas behandling i den kommunala översiktsplaneringen i

syfte att

minska bullret i natur- och rekreationsområden.

 Regeringen är inte beredd att föreslå en generell begränsning av

hastigheten

för motorbåtar som utredningen har föreslagit. Inom så omfattande

områden

varierar förhållandena avsevärt och därmed också förutsättningarna

för och

behovet av hastighetsbegränsningar. Det föreligger också uppenbara

svårigheter

att finna en lämplig hastighet som innebär påtagliga sänkningar av

bullernivån

samtidigt som den inte medför hinder för planande båtar. Föreslagen

generell

hastighetsgräns skulle dessutom innebära stora övervakningsproblem.

 Regeringen anser dock, i likhet med många remissinstanser, att det

bl.a. från

bullersynpunkt kan finnas skäl att i större utsträckning än för

närvarande

överväga hastighetsbegränsningar eller förbud mot motorbåtstrafik för

begränsade

områden i våra skärgårdar och insjöar som är särskilt värdefulla från

natur- och

rekreationssynpunkt. För att åstadkomma påtagliga förbättringar av

buller-

problemen inom sådana områden behöver låga hastighetsgränser särskilt

övervägas.

Sådana hastighetsbegränsningar bör övervägas och beslutas regionalt.

En

hastighetsbegränsning kan också innebära andra positiva effekter på

miljön,

exempelvis beträffande vågsvall, erosion, störningar för fågellivet

etc.

 Regeringen utgår från att berörda länsstyrelser, efter samråd med

bl.a.

berörda kommuner, Sjöfartsverket, Boverket, Naturvårdsverket och

Försvarsmakten,

inom ramen för sin ordinarie verksamhet ser över inom vilka

vattenområden det

även från bullersynpunkt kan finnas behov av att införa särskilda

hastighets-

begränsningar eller förbud mot motorbåtstrafik. Sådana åtgärder kan

beslutas med

stöd av redan gällande bestämmelser i 2 kap. 2 och 3

sjötrafikförordningen

samt bestämmelserna i naturvårdslagen. Regeringen avser att följa upp

länsstyrelsernas behandling av bullerfrågorna i skärgårdsområdena och

inlandsvattnen genom ett särskilt uppdrag till Naturvårdsverket.

6 Information och utbildning

Regeringens bedömning: Regeringens anser att det

behövs förbättrade informations- och

utbildningsinsatser om bullerproblemen i natur-

och rekreationsområden.

 Regeringen avser att återkomma till riksdagen

med ställningstaganden under hösten 1994.

Utredningens förslag: Utredningen behandlar inte frågan om behovet av

informa-

tion och utbildning.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. Kustbevakningen,

Boverket,

Naturvårdsverket samt båt- och snöskoterorganisationer, betonar

behovet av

utökade informations- och utbildningsinsatser.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen vill understryka

betydelsen av

förbättrad information om bullerproblemen i natur- och

rekreationsområden samt

om vilka regler som gäller för snöskoterkörning och trafik med

fritidsbåtar.

Informations- och utbildningsinsatser riktade till förare av

snöskotrar och

motorbåtar kan höja medvetenheten om värdet av bullerfri natur och

samtidigt

bidra till ökad förståelse för att visa särskild hänsyn i sådana

områden.

Konflikterna mellan olika nyttjare av natur- och rekreationsområden

skulle på så

sätt också kunna minska.

 I såväl betänkandet Skoterkörning på jordbruks- och skogsmark -

kartläggning

och åtgärdsförslag (SOU 1994:16) som Länsstyrelsens i Västerbottens

län rapport

(Ds 1994:36) Snöskotern i naturen har redovisats behov av ökad

satsning på

information.

 Regeringen avser att återkomma till riksdagen med

ställningstaganden under

hösten 1994 i samband med behandlingen av övriga förslag i de nyligen

remitterade tre rapporterna.

Betänkandet Naturupplevelser utan buller

- en kvalitet att värna (SOU 1993:51).

Sammanfattning hämtad ur betänkandet

Vårt uppdrag är att belysa möjligheterna att komma till rätta med

störningarna

från bullrande aktiviteter i värdefulla rekreationsområden, främst i

fjällvärlden och skärgårdarna. Vi har tolkat uppdraget så att vår

huvuduppgift

är att överväga åtgärder för att i områden som är särskilt värdefulla

för det

traditionella friluftslivet minska bullerstörningarna från främst

motorburna

fritidsaktiviteter.

 Kapitel 2 handlar om tystnad och buller i naturen. I sådana

rekreationsområden

där ostördheten är en viktig kvalitet menar vi att i princip alla

ljud från

motortrafik är inte önskvärda ljud och kan definieras som buller. Om

goda

förutsättningar skall upprätthållas för det friluftsliv som bygger på

naturnära

upplevelser måste man hushålla bättre än hittills med de

naturkvaliteter som är

förknippade med tystnad och stillhet.

 I kapitel 3, som bygger på en redovisning om allemansrätten och

motortrafik i

naturen, konstaterar vi att allemansrätten inte ger utrymme för

motoriserade

aktiviteter som medför mera betydande störningar av omgivningen.

Allemansrätten

innebär inte heller något hinder för att införa restriktioner mot

bullrande tra-

fik för att värna om tystnaden i rekreationsområden.

 I kapitel 4 anger vi vissa utgångspunkter för valet av områden inom

vilka det

är särskilt angeläget att värna om en låg bullernivå. I mer avlägsna

rekreationsområden är tystnaden en grundläggande upplevelsekvalitet

för många av

besökarna. Även i närområdena till större tätorter och turistorter

behöver det

finnas rekreationsområden med låg bullernivå. Sådana områden har ett

särskilt

värde genom att de är förhållandevis lätt tillgängliga för ett stort

antal

människor. För att bedöma inom vilka områden det är särskilt

angeläget att

eftersträva en låg bullernivå anser vi att som grundläggande

utgångspunkter kan

tjäna naturresurslagens bestämmelser om natur- och

friluftslivsområden som skall

skyddas. En annan utgångspunkt är de områden där det redan finns

restriktioner

mot motoriserade verksamheter.

 I fjällvärlden, som vi behandlar i kapitel 5, har användningen av

olika

motoriserade färdmedel ökat under de senaste decennierna, särskilt

användningen

av snöskotrar. Det blir allt svårare att finna av motortrafik ostörda

miljöer.

För att slå vakt om områden med vildmarkskaraktär behövs långt gående

restriktioner mot motortrafiken. Många av dessa områden har låg

tillgänglighet

för flertalet fjällbesökare. De tolv områden i fjällen där

skoteråkningen är

reglerad enligt terrängkörningsförordningen ligger också

förhållandevis

avlägset. Inom många av dessa områden finns anordnade leder för

skoteråkning

vilket medför bullerstörningar. Även i närområdena till turistorterna

behöver de

motoriserade verksamheterna regleras.

 Naturvårdsverket har till utredningen lämnat ett förslag om skärpta

restriktioner för olika slags motoriserade färdmedel i femton

fjällområden. I

tio s.k. vildmarkszoner skulle i princip all motortrafik och landning

med

luftfartyg bli förbjuden. Restriktionerna skulle bli mindre

långtgående i fem

s.k. friluftszoner. Vi ställer oss i huvudsak bakom förslaget men

anser att det

behöver preciseras i vissa delar. Länsstyrelserna föreslås att få i

uppdrag att

göra en sådan översyn och redovisa resultatet till Naturvårdsverket

senast den 1

september 1994.

 Vad gäller övriga delar av fjällvärlden föreslår vi att kommunerna

behandlar

dessa närmare i ett fortsatt arbete tillsammans med länsstyrelserna.

 I kapitel 6 behandlar vi kustvattnen och vissa inlandsvatten.

Förutsätt-

ningarna att hävda en låg bullernivå skiljer sig mycket mellan olika

områden. Vi

föreslår en indelning i tre typer av områden och redovisar vissa

principer för

planeringen av områdena. De närmare överväganden som behöver göras

anser vi sker

bäst på lokal och regional nivå.

 I kapitel 7 lämnar vi förslag till hur ett fortsatt

planeringsarbete bör

bedrivas. Förslagen grundar sig bl.a. på en försöksplanering som vi

har

genomfört i ett fjällområde och i ett skärgårdsområde. Vi föreslår

att de

närmare övervägandena om inom vilka naturområden en låg bullernivå

bör

eftersträvas primärt görs i ett kommunalt planeringsarbete och i nära

samarbete

med länsstyrelsen. De ställningstaganden som blir resultatet av ett

sådant

arbete kan ligga till grund för beslut om restriktioner mot bullrande

trafik

enligt bestämmelserna i olika speciallagar. Vi föreslår att Boverket

utarbetar

allmänna råd för hur man i den kommunala översiktliga planeringen kan

föra in

frågor om att värna om en låg bullernivå i rekreations- och

friluftsområden.

 I kapitlen 8 och 9 diskuterar vi frågor som rör minskning av

bullret från

snöskotrar och motorbåtar, som är de dominerande störningskällorna i

fjäll-

respektive skärgårdsområdena. För snöskotrar föreslår vi att den

gällande

bullernormen fr.o.m. 1995 års modeller sänks från 85 till 80 dBA och

att det i

delar av fjällvärlden införs en hastighetsbegränsning på 50 kilometer

i timmen.

För motordrivna fritidsbåtar föreslår vi att det införs gränsvärden

för buller

och att krav ställs på att båtar med inombordsmotorer skall vara

ljuddämpade. Vi

föreslår också att det för skärgårdsområdena och inlandsvattnen

fr.o.m. den 1

juni 1994 införs en fartgräns på högst 18 knop. Vidare förordar vi

mätstandarder

för stationär mätning av ljudet från såväl snöskotrar som

utombordsmotorer och

att detta närmare utreds.

 I kapitel 10 sammanfattas gällande bestämmelser. Vi lämnar där

också förslag

till den nya lagstiftning som skulle behövas för att genomföra våra

förslag.

Förteckning över remissinstanserna och sammanfattning av

remissyttrandena över

betänkandet Naturupplevelser utan buller

- en kvalitet att värna (SOU 1993:51)

1 Förteckning över remissinstanserna

Yttranden har lämnats av Hovrätten för Västra Sverige, Hovrätten för

Nedre

Norrland, Rikspolisstyrelsen, Kommerskollegium, Överbefälhavaren,

Kustbevakningen, Socialstyrelsen, Vägverket, Sjöfartsverket,

Luftfartsverket,

Boverket, Göteborgs universitet gemensamt med Chalmers tekniska

högskola,

Högskolan i Luleå, Statens jordbruksverk, Skogsstyrelsen,

Fiskeriverket,

Arbetarskyddsstyrelsen, Sveriges provnings- och forskningsinstitut,

Statens

naturvårdsverk, Plan- och byggutredningen (M 1992:03), Länsstyrelsen

i

Stockholms län, Länsstyrelsen i Uppsala län, Länsstyrelsen i

Södermanlands län,

Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen i Jönköpings län,

Länsstyrelsen

i Kalmar län, Länsstyrelsen i Gotlands län, Länsstyrelsen i Blekinge

län,

Länsstyrelsen i Kristianstads län, Länsstyrelsen i Malmöhus län,

Länsstyrelsen i

Hallands län, Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, Länsstyrelsen

i Älvsborgs

län, Länsstyrelsen i Skaraborgs län, Länsstyrelsen i Värmlands län,

Läns-

styrelsen i Örebro län, Länsstyrelsen i Västmanlands län,

Länsstyrelsen i

Kopparbergs län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i

Västernorrlands

län, Länsstyrelsen i Jämtlands län, Länsstyrelsen i Västerbottens

län, Länssty-

relsen i Norrbottens län, Arjeplogs kommun, Bergs kommun, Dorotea

kommun,

Gällivare kommun, Göteborgs kommun, Haninge kommun, Härjedalens

kommun, Jokk-

mokks kommun, Jönköpings kommun, Kiruna kommun, Krokoms kommun,

Kungsbacka kom-

mun, Lysekils kommun, Norrtälje kommun, Nyköpings kommun, Piteå

kommun, Rättviks

kommun, Sorsele kommun, Stockholms kommun, Storumans kommun,

Strömsunds kommun,

Vilhelmina kommun, Västerviks kommun, Åre kommun, Älvdalens kommun,

Örebro kom-

mun, Örnsköldsviks kommun, Östersunds kommun, Svenska

kommunförbundet, Svenska

samernas riksförbund, Naturskyddsföreningen, Svenska

turistföreningen,

Båtbranschens riksförbund, Helikopterföretagens riksförbund gemensamt

med

Trafikflygföretagens riksförbund, Kungl. svenska aeroklubben,

Stiftelsen Stock-

holms skärgård, Svenska båtunionen, Svenska fjällklubben, Svenska

kryssar-

klubben, Svemo snöskoter touring, Svenska racerbåtförbundet, Svenska

seglar-

förbundet, Sveriges snöfordonsleverantörer (Snöfo), Sveriges

snöskoterägares

riksorganisation (Snofed) och Swedish seaplane association.

 Närings- och teknikutvecklingsverket, Styrelsen för Sverigebilden,

Länsstyrelsen i Kronobergs län, Svenska hamnförbundet/Sveriges

stuvareförbund,

Sveriges industriförbund, Lantbrukarnas riksförbund samt Eskilstuna

kommun har

avstått från att yttra sig.

 Länsstyrelsen i Östergötlands län har bifogat en skrivelse från

Båtbranchens

riksförbund. Länsstyrelsen i Kalmar län har bifogat yttrande från

Oskarshamns

kommun.

 Skrivelser i ärendet har vidare kommit in från Stockholms

universitet, Kungl.

Vetenskapsakademien, Länskommittén för skotertouring inom

Jämtland/Härjedalen,

Niemisel AIK:s snöskotersektion, Norrlandsförbundet, Svenska

vattenskid-

förbundet, Tännäs LRF-avdelning och AB Volvo Penta.

2 Remissyttranden

2.1 Allmänt

Det övervägande antalet remissinstanser delar utredningens

uppfattning att det

finns behov av att minska problemen med buller i fjäll och

skärgårdar. Det

gäller bl.a. Socialstyrelsen, Naturvårdsverket, Sjöfartsverket,

flertalet

länsstyrelser, många kustkommuner, Naturskyddsföreningen och Svenska

turistföreningen. Det finns dock delade meningar om vilka åtgärder

som behöver

vidtas för att minska bullret.

 Svemo snöskoter touring, Snöfo och Norrlandsförbundet anser att

förslagen får

förödande konsekvenser för bl.a. turistnäringen och skoternäringen.

 Flera remissinstanser, bl.a. Kustbevakningen, Boverket,

Naturvårdsverket samt

båt- och snöskoterorganisationer, betonar behovet av informations-

och utbild-

ningsinsatser kring bullerfrågor i rekreationsområden.

 Några remissinstanser, bl.a. Fiskeriverket och vissa länsstyrelser,

pekar på

att utredningsuppdraget omfattade att även belysa andra olägenheter

än buller,

t.ex. avgaser och vibrationer, liksom förslagens samhälls- och

företagsekonomiska konsekvenser. Överbefälhavaren saknar en

beskrivning av

försvarets verksamhet. Kungl. svenska aeroklubben saknar en

lägesbeskrivning

beträffande luftfarkoster.

 Bl.a. Länsstyrelsen i Västerbottens län anser att snöskoterkörning

på havsis

och i skärgårdar borde ha belysts. Några remissinstanser, bl.a.

Länsstyrelsen i

Malmöhus, Naturskyddsföreningen och Stockholms kommun, anser att

bullerproblemen

i tätortsnära rekreationsområden borde utredas. Andra bullerproblem

som omnämns

är bl.a. tomgångskörning i naturhamnar, motordrivna isborrar och

vindkraftverk.

2.2 Snöskotrar och luftfartyg i fjällområden

Remissutfallet är positivt till föreslagen sänkning av

bullergränsvärdet för

snöskotrar. Kritik har främst riktats mot föreslagna skärpta

restriktioner mot

trafik i fjällområdena och hastighetsgränser. Flera remissinstanser,

bl.a.

kommuner och skoterorganisationer, betonar skoterns betydelse för

lokalbefolk-

ningens tillgång till rekreationsområden. Kiruna kommun anser att ett

totalgrepp

för fjällvärldens användning bör utredas.

 Länsstyrelsen i Jämtlands län och Svemo snöskoter touring föreslår

att en

skoteravgift införs för att finansiera skoterleder och på så sätt

styra skoter-

trafiken. Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att ekonomiska

resurser bör

tillföras för t.ex. separering av skid- och skoterleder.

 Remissutfallet är splittrat vad gäller föreslagna restriktioner för

flyget.

2.2.1 Bullernormer m.m. för snöskotrar

Utredningens förslag: Den gällande bullernormen för snöskotrar bör

sänkas från

85 till 80 dBA fr.o.m. 1995 års modeller. Gränsvärdet för

ljudtrycksnivån mäts

för närvarande vid förbifart under acceleration. En ny mätstandard

som bygger på

laboratorietester förordas och bör utredas närmare.

 En ny bullernorm för snöskotrar kan beslutas av Vägverket genom

ändring i

föreskrifterna om utvändigt fordonsbuller.

- - - - -

Helt övervägande antalet remissinstanser är positiva till föreslagen

sänkning av

bullergränsvärdet för snöskotrar. Det gäller exempelvis Vägverket,

Högskolan i

Luleå, Sveriges provnings- och forskningsinstitut, Naturvårdsverket,

berörda

länsstyrelser och kommuner. Vägverket anser dock att en skärpning av

bullernormen bör ske i ett nordiskt samarbete. Även Sveriges

snöfordonsleveran-

törer (Snöfo) är positiva till att nya bullergränser blir gemensamma

för Norden.

Länsstyrelsen i Västerbottens län föreslår 75 dB(A) som gränsvärde

fr.o.m. år

1998 samt en ytterligare sänkning på sikt. Vägverket och

Länsstyrelsen i

Västerbottens län menar att tekniska krav borde omfatta både buller

och avgaser.

 Några remissinstanser behandlar frågan om internationella

handelshinder.

Kommerskollegium anser att bestämmelserna kan strida mot EES-reglerna

och att

dessa måste notifieras.

 Snöskoterorganisationerna avstyrker och anför bl.a. att först måste

en ny och

tillförlitlig mätstandard fastställas. Enligt Snöfo saknas det inom

snöskoterindustrin för närvarande kunskap om att åstadkomma

föreslagen buller-

reduktion.

2.2.2 Föreslagna restriktioner med zonindelning i fjällområdena

Utredningens förslag: Utredningen ställer sig i huvudsak bakom ett av

Naturvårdsverket utarbetat förslag om skärpta restriktioner för

motoriserade

färdmedel i 15 fjällområden. I tio områden (s.k. vildmarkszoner) som

är särskilt

värdefulla för naturvården - området norr om Torneträsk, centrala

Sarek,

Sulitelma - västra Padjelanta, Artfjället, Daimaplatån,

Mellanskogsfjäll,

Hothagsfjällen, Svenskådalen, Skäckerfjällen och Fulufjället - skulle

i princip

all motortrafik och landning med luftfartyg bli otillåten. I vissa

fall skulle

också överflygningsförbud råda. Med undantag för Sulitelma ligger

föreslagna

vildmarkzoner inom områden där skoterförbud redan råder. Mindre

långtgående

restriktioner föreslås i fem andra områden (s.k. friluftszoner) -

Abisko natio-

nalpark -Kungsleden - Kebnekaisefjällen, Kungsleden mellan Ammarnäs

och Hemavan,

Jämtlandsfjällen, Grövelsjöfjällen och Transtrandsfjällen.

Friluftszonerna utgör

områden där skidåkning och fjällvandring är omfattande och där det

finns ett väl

utbyggt system med leder och övernattningsstugor. Med undantag för

Kungsleden

och Transtrandsfjällen ligger föreslagna friluftszoner inom områden

där det

redan råder skoterförbud. I friluftszonerna förslås bl.a.

skoterförbud, nedlägg-

ning och ändring av vissa skoterleder samt införande av

landningsförbud för

luftfartyg. Förslaget behöver dock preciseras av länsstyrelserna i

samråd med

berörda kommuner.

- - - - -

Snöskotrar

Remissutfallet beträffande föreslagna områden med skärpta

restriktioner för snö-

skotertrafiken i fjällområdena är splittrat. I huvudsak är det

berörda kommuner

och skoterorganisationerna som är kritiska.

 Många remissinstanser, bl.a. Boverket, Naturvårdsverket, Svenska

kommunför-

bundet och Svenska samernas riksförbund (SSR), är positiva till

utredningens

förslag. Flera instanser, bl.a. Kungl. Vetenskapsakademien (KVA),

Svenska

turistföreningen och Svenska fjällklubben, vill ytterligare förstärka

skyddet

inom de föreslagna bullerfria områdena eller utvidga skyddet till

andra områden.

KVA föreslår förbud för all terränggående motortrafik inom vissa

delar av

vildmarkszonerna och förbud för all militär övningstrafik i

vildmarkszonerna.

Svenska fjällklubben är kritisk till en zonering inom

nationalparksgränserna.

Naturskyddsföreningen föreslår att nöjestrafiken i fjällområdena

successivt

avvecklas. SSR är inte främmande för ett generellt skoterförbud.

 Flera instanser, bl.a. Boverket, Naturvårdsverket, Vägverket,

Länsstyrelserna

i Norrbottens och Jämtlands län, Bergs och Härjedalens kommuner,

föreslår att

gränser och regler, bl.a. bibehållande av skoterleder, preciseras

närmare.

Jordbruksverket anser att indelningen av områden bör anpassas med

material om

samebyarna. Stockholms universitet och Kungl. Vetenskapsakademien

förutsätter

att nyttotrafiken skall inbegripa trafik för forskningen.

 Många remissinstanser, bl.a. flertalet berörda norrlandskommuner,

snöskoter-

organisationerna och Norrlandsförbundet, avstyrker eller är kritiska

mot före-

slagna skärpta restriktioner. Överbefälhavaren, som är positiv till

en zonering,

kan inte acceptera kategoriska förbud eller restriktionerna i

föreslagna zoner;

militärens övningar är ett överordnat intresse enligt

naturresurslagen. Riks-

polisstyrelsen förutsätter att poliser och civila fjällräddare

tillförsäkras en

oinskränkt rätt att vistas i förbudsområdena. Länsstyrelsen i

Västerbottens län

anser att den områdesvisa hanteringen delvis bör ersättas med

generella regler

om skotrarnas buller och hastighetsgränser. Kommunerna menar att

ytterligare

regler för snöskoterkörning bör behandlas av länsstyrelsen i samråd

med

kommunerna. Bl.a. Vilhelmina kommun anser att en separering av leder

skulle öka

störningarna på störningsfria områden. Svenska kommunförbundet anser

att berörda

kommuner bör ha möjlighet att styra planeringen vid föreslagen

översyn.

 Länsstyrelserna i Västerbottens och Norrbottens län samt Stockholms

universitet är kritiska mot att införa nya begrepp som vildmarks- och

frilufts-

zon.

Luftfartyg

Remissutfallet är splittrat vad gäller föreslagna restriktioner för

flyget.

Främst friluftslivets organisationer uttalar sig positivt om

föreslagna

restriktioner för flygverksamhet. Svenska turistföreningen vill

begränsa antalet

landningsplatser ytterligare. Högskolan i Luleå och Länsstyrelsen i

Västerbottens län vill öka begränsningarna för den störande

helikoptertrafiken.

 Luftfartsverket anser att reglerna bör tas in i resp. trafikslags

lagstiftning

eftersom bestämmelser med hänvisning till nationalparker eller

naturreservat

inte är lagligt giltiga. Luftfartsverket anser vidare att det kan

finnas

anledning att se över reglerna för helikoptertrafiken.

Luftfartsverket vill

delta i det fortsatta arbetet med zonindelningen.

 Behovet av regionala styrmedel för flyget - främst allmänflyget -

framförs

bl.a. av Länsstyrelsen i Västerbottens län, som anser att ytterligare

regle-

ringar i olika områden bör ske av länsstyrelsen i samråd med

kommunerna.

 Länsstyrelsen i Jämtlands län och Härjedalens kommun anser att

land-

ningsplatser i vissa områden bör tillåtas i skälig omfattning för

t.ex.

turismen. Svenska fjällklubben hävdar att vissa befintliga

flygkorridorer bör

finnas kvar, men att antalet flygturer eventuellt bör kvoteras.

 Flera remissinstanser, bl.a. Överbefälhavaren, vissa kommuner,

Helikopterföre-

tagens riksförbund/Trafikflygföretagens riksförbund och Swedish

seaplane

association, avstyrker eller är kritiska mot föreslagna begränsningar

för

flyget. Storumans kommun anser t.ex. att det är olämpligt att peka ut

landningsplatser. Vilhelmina kommun anser att överflygnings- och

landningsförbud

kräver en mer detaljerad analys.

2.2.3 Hastighetsbegränsning för snöskotrar

Utredningens förslag: En hastighetsbegränsning på 50 km/tim bör

införas för snö-

skotrar i delar av fjällvärlden. Begränsningen bör införas direkt i

de fjäll-

områden där snöskotertrafiken regleras enligt

terrängkörningslagstiftningen

eller naturvårdslagen (inkl. de områden som kan komma att tillföras

med

anledning av Naturvårdsverkets förslag till bullerfria områden).

Länsstyrelsen

skall ha möjlighet att lämna dispens.

Ändringar införs i terrängtrafikkungörelsen (1972:594).

- - - - -

Remissinstanserna framför skilda uppfattningar om föreslagen hastig-

hetsbegränsning.

 Bl.a. Naturvårdsverket, vissa länsstyrelser, Svenska samernas

riksförbund,

Naturskyddsföreningen och friluftslivets organisationer är positiva

till

förslagen hastighetsbegränsning. Länsstyrelsen i Norrbottens län, som

till-

styrker förslaget, anser att en ännu lägre fartgräns kan erfordras i

vissa om-

råden. Länsstyrelsen i Norrbottens län och Östersunds kommun föreslår

dessutom

en generell hastighetsbegränsning på 70 km/tim för snöskotrar. Kiruna

kommun

tillstyrker en hastighetsbegränsning på 70 km/tim kring

turistanläggningar och

på skoterleder inom skoterförbudsområden. Länsstyrelsen i Kopparbergs

län anser

att hastighetsbegränsning i princip endast bör införas i

terrängkörningsförbuds-

områden.

 Länsstyrelsen i Västerbottens län, som avstyrker differentierade

hastighets-

regler, anser att en generell gräns på 50 km/tim bör införas fr.o.m.

år 1998 och

regler om att skotrarna då skall vara konstruerade för denna

hastighet.

Länsstyrelsen i Jämtlands län, som avstyrker den föreslagna

hastighetsbegränsningen, är dock positiv till en generell

hastighetsbegränsning.

 Vägverket, det helt övervägande antalet berörda kommuner och

snöskoterorga-

nisationerna avstyrker förslaget. Några remissinstanser, bl.a.

Vägverket och

Sorsele kommun, anser att en sänkning av motoreffekten kan vara ett

alternativ.

 Många remissinstanser, bl.a. Rikspolisstyrelsen, uppmärksammar

tillsynsfrågan

och anser att det med nuvarande resurser blir omöjligt att effektivt

kunna över-

vaka de nya reglerna. Flera remissinstanser anför detta som motiv för

sin

avstyrkan.

 Hovrätten i Nedre Norrland ifrågasätter om inte Vägverket i stället

skall

besluta enligt terrängtrafikkungörelsen.

2.3 Reglering av motorbåtar

Invändningarna mot föreslagna restriktioner för motorbåtar gäller

främst

föreslagen hastighetsgräns. Fiskeriverket anser att förslagen inte är

tillräckligt långtgående.

 Sjöfartsverket, Svenska båtunionen, Svenska seglarförbundet och AB

Volvo Penta

anser att en reglering även bör omfatta yrkessjöfarten.

2.3.1 Bullernormer m.m. för motorbåtar

Utredningens förslag: En bullernorm som varierar med motoreffekt bör

införas för

utombordsmotorer på fritidsbåtar. För motorer med en effekt om högst

10 kW

föreslås gränsvärdet för ljudtrycksnivån bli 92 dBA och för motorer

om 20 kW och

däröver 98 dBA. Däremellan föreslås linjärt ökande gränsvärden.

Tillverkare

eller importör skall intyga att bulleravgivningen uppfyller ställda

krav. För

nya båtar med inombordsmotorer föreslås krav på ljuddämpning med

bästa till-

gängliga teknik.

 En mätstandard för stationär mätning av ljud från utombordsmotorer

föreslås

och bör utredas närmare.

 Genom ändring i sjötrafikförordningen (1986:300) föreslås

Sjöfartsverket ges

rätt att meddela föreskrifter om båtmotorer vad gäller buller.

Alternativt

föreslås att det utfärdas en särskild författning om begränsning av

bullret från

motordrivna fritidsbåtar.

- - - - -

Flertalet remissinstanser, bl.a. Kustbevakningen, Naturvårdsverket,

Chalmers

tekniska högskola, Sveriges provnings- och forskningsinstitut,

flertalet

länsstyrelser och kommuner samt Stiftelsen Stockholms skärgård

tillstyrker

utredningens förslag. Länsstyrelsen Kristianstads län anser att

bullernormen bör

skärpas. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, som anser att

minimikravet bör

gälla även för det befintliga båtbeståndet, framhåller att det bör

klarläggas

hur bullerförhållandena förändras samt om föreslagen bullernivå

innebär en

kravskärpning. Västerviks kommun efterlyser långsiktiga krav.

Sveriges

provnings- och forskningsinstitut, som tillstyrker en stationär

mätmetod

kompletterad med förbifartsmätning, förordar specifika krav för

inombordsmotorer.

 Vissa remissinstanser, såsom Kustbevakningen, Vägverket,

Länsstyrelsen i

Södermanlands län och Norrtälje kommun, anser att även utsläppen av

avgaser

skall ingå i bedömningarna. Länsstyrelsen anser att ekonomiska

styrmedel bör

införas.

 Några remissinstanser behandlar frågan om internationella

handelshinder.

Kommerskollegium anser att bestämmelserna kan strida mot EES-reglerna

och att

dessa måste notifieras.

 Bl.a. Sjöfartsverket och båtbranschen är kritiska eller negativa

till utred-

ningens förslag. Verket anser att det är olämpligt med en

särbehandling av den

tekniska bullerfrågan från övriga frågor om motorstandardisering.

Sjöfartsverket

anser att en internationell standard för miljöprestanda hos

båtmotorer bör

utvecklas. Enligt verket bör man utgå från den stationära mätmetoden.

Förbi-

fartsmätning kan användas för inombordsmotorer. Båtbranschens

riksförbund och AB

Volvo Penta anser inte heller att Sverige bör anta några särregler.

Den

stationära mätmetoden ger inte så tillförlitliga resultat att dessa

kan användas

som gränsvärde och läggas till grund för lagreglering. Lagkrav på

fartyg bör

samordnas internationellt och baseras på en realistisk mätstandard.

Industrin

utvärderar för närvarande två metoder för bullermätning. Den

internationella

båtmotorindustrins branschorganisation har bl.a. lagt fram förslag

till

emissionsdirektiv inom EG. Svenska båtunionen och Svenska

seglarförbundet anser

att en decibelgräns är ett mycket osäkert instrument.

2.3.2 Förslag till zonindelning av skärgårdsområden och inlandsvatten

Utredningens förslag: Kustvattnen och vissa inlandsvatten föreslås

delas in i

tre typer av områden (obruten kust/övriga skärgårdar och större

sjöar/övriga

kuster och andra vattenområden) för fortsatta överväganden om inom

vilka områden

en låg bullernivå bör hävdas. Utgångspunkten har varit

naturresurslagens

bestämmelser och motivuttalanden om områden av betydelse för

naturvård och

friluftsliv. Vissa principer redovisas för planeringen av dessa

områden. Närmare

överväganden bör göras på lokal och regional nivå.

- - - - -

I stort sett enbart positiva synpunkter till utgångspunkterna för val

av

bullerfria områden. Några remissinstanser, bl.a. Länsstyrelserna i

Blekinge och

Gävleborgs län samt Västerviks kommun, anser att underlaget bör

kompletteras med

vissa områden eller gränser ändras. Naturskyddsföreningen anser att

indelningen

är mycket vag. Fiskeriverket ifrågasätter om indelningen är rimlig.

Behovet av

restriktioner är störst i områden med störst befolkningstäthet.

Nyköpings kommun

anser att inte enbart naturresurslagens bestämmelser skall utgöra

grund.

2.3.3 Hastighetsbegränsning för motorbåtar

Utredningens förslag: En hastighetsbegränsning för motordrivna

fritidsbåtar

måste differentieras. Utredningen föreslår dock att en fartgräns på

högst 18

knop bör införas för skärgårdsområdena och inlandsvattnen fr.o.m. den

1 juni

1994. I skärgårdsområdena utmed havskusterna föreslås fartgränsen

gälla innanför

den s.k. baslinjen. Länsstyrelsen skall ha möjlighet att lämna

dispens.

 En bestämmelse om fartbegränsning för motordrivna fritidsbåtar

föreslås

införas i sjötrafikförordningen (1986:300). Skärgårdsområden med

hastig-

hetsbegränsning bör anges i bilaga till förordningen och avgränsas på

sjökort.

- - - - -

Några länsstyrelser, bl.a. Länsstyrelserna i Blekinge och Gävleborgs,

några

kommuner, t.ex. Västerviks kommun, och Naturskyddsföreningen är

odelat positiva

till den föreslagna mer allmänna hastighetsbegränsningen i skärgårdar

och

inlandsvatten.

 Övervägande flertalet remissinstanser avstyrker eller är kritiska

till den

föreslagna hastighetsbegränsningen. Det gäller bl.a.

Rikspolisstyrelsen, Kust-

bevakningen, flertalet länsstyrelser, bl.a. Länsstyrelserna i

Stockholms,

Hallands samt Göteborgs och Bohus län, flera kommuner, bl.a. Lysekils

och

Nyköpings kommuner, Stiftelsen Stockholms skärgård, båtsportens och

båt-

branschens organisationer samt AB Volvo Penta. Många remissinstanser

anser

dessutom att 18 knop skulle vara en direkt olämplig gräns.

Sjöfartsverket, som

anser att föreslagen hastighetsbegränsning är en alltför trubbig

åtgärd,

redovisar en skiss till differentierade fartgränser som tar hänsyn

till även

andra miljöeffekter. Länsstyrelserna i Stockholms och Västerbottens

län anser

att frågan om en generell hastighetsgräns bör utredas närmare. Även

Svenska

kryssarklubben - som accepterar en hastighetsbegränsning, men är

kritisk till

föreslagen gräns - anser att denna fråga bör utredas ytterligare.

Länsstyrelsen

i Stockholms län föreslår att länsstyrelsen efter samråd med

Sjöfartsverket ges

befogenhet att utfärda fartbegränsningar av generell karaktär.

Länsstyrelsen i

Hallands län anser att gällande lagstiftning ger goda möjligheter att

genomföra

förslagen.

 Naturvårdsverket anser att den föreslagna regionala och lokala

översynen bör

prioriteras framför generella hastighetsbegränsningar.

 Många remissinstanser, bl.a. Kustbevakningen, flera länsstyrelser

och

båtorganisationer, anser att lägre fartgränser lokalt bör läggas fast

för

begränsade avsnitt eller områden. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus

län före-

slår 5 knop eller förbud i känsliga områden. Länsstyrelsen i

Jönköpings län

anser att fartgränsen bör sättas lägre för små sjöar och vattendrag;

18 knop är

däremot inte motiverat för t.ex. Vättern. Länsstyrelsen i

Kristianstads län och

Nyköpings kommun föreslår förbud i mindre sjöar. Även båtbranschens

och båt-

sportens organisationer, som avvisar en generell

hastighetsbegränsning, anser

att det lokalt bör diskuteras en lägre fartgräns, t.ex. 7 knop.

Svenska vatten-

skidförbundet, vars hela verksamhet skulle påverkas, hänvisar till

försöks-

planeringen i Norrtälje.

 Kustbevakningen framhåller att nuvarande lagstiftning ger möjlighet

att komma

tillrätta med eventuella avigsidor. Svenska båtunionen och Svenska

seglarför-

bundet menar att sjölagens bestämmelser bör användas på de som stör

omgivningen.

 Många remissinstanser, bl.a. Rikspolisstyrelsen och

Kustbevakningen, upp-

märksammar tillsynsfrågan och anser att det med nuvarande resurser

blir omöjligt

att effektivt kunna övervaka de nya reglerna. Flera anför detta som

motiv för

sin avstyrkan.

2.4 Fortsatt planering

Utredningens förslag: Förslag lämnas till former för ett fortsatt

planerings-

arbete. Genomförd försöksplanering visar att den kommunala

översiktsplaneringen

utgör en lämplig process för överväganden om inom vilka rekreations-

och fri-

luftsområden låga bullernivåer bör eftersträvas. Det gäller främst

fortsatta

överväganden om havskusterna och inlandsvattnen samt övriga delar av

fjäll-

världen, bl.a närområdena kring välfrekventerade turistorter.

Planeringsarbetet

bör ske i nära samarbete med länsstyrelsen. Ställningstaganden bör

läggas till

grund för beslut om restriktioner mot bullrande trafik enligt olika

specia-

llagar. Länsstyrelserna bör ta initiativ till planeringsarbetet.

Målsättningen

bör vara att arbetet är avslutat inom en treårsperiod.

 Boverket bör utarbeta allmänna råd för hur frågor om låg bullernivå

i

rekreations- och friluftsområden kan föras in i den översiktliga

planeringen.

- - - - -

Utredningens föreslagna principer för behandlingen av bullerfrågor i

den

fortsatta planeringen har fått brett stöd i remissbehandlingen, bl.a.

från

länsstyrelser, kommuner och Svenska kommunförbundet.

 Den kommunala översiktsplanen har ansetts utgöra ett lämpligt

planerings-

instrument. Boverket anser att det är otillräckligt belyst i

utredningen om

bullrande verksamheter kan regleras med stöd av den kommunala

översiktsplanen.

Boverket, som anför att initiativet måste komma från kommunerna,

betonar sam-

arbetet med länsstyrelsen eftersom frågan är av mellankommunal och

regional

karaktär. Boverket anser att möjligheten bör övervägas att delegera

ytterligare

delar av terrängkörningslagen och sjötrafikförordningen till

kommunerna. Plan-

och byggutredningen anser att det inte finns hinder mot att använda

planerings-

metodiken för översiktsplan. Utredningen betonar dock att

översiktsplanen inte

bör behandla frågor som ligger utanför systemet med naturresurslagen

och plan-

och bygglagen. Rättviks kommun anser att begreppet naturresurs enligt

naturresurslagen bör breddas till att omfatta låg bullernivå. Svenska

samernas

riksförbund betonar länsstyrelsens roll för att fastställa områden av

riksintresse för renskötseln samt att sametingets roll i planeringen

också

övervägs.

 Naturvårdsverket anser att regeringen bör ge länsstyrelserna i

uppdrag att

genomföra en planering för skärgårdarna och inlandsvattnen. Även

Länsstyrelsen i

Stockholms län anser att länsstyrelserna bör få i uppdrag att utreda

vilka

vattenområden låg bullernivå är angelägen. Länsstyrelsen i

Västernorrlands län

anser att behovet är litet för en särskild planering för bullrande

aktiviteter i

kustområdet. Länsstyrelsen i Kopparbergs län avstyrker utredning om

ytterligare

områden i fjällen för hastighetsbegränsning.

 Vissa remissinstanser, bl.a. Luftfartsverket, Svenska samernas

riksförbund och

Svenska turistföreningen, har uttryckt önskemål om att få delta i det

fortsatta

planeringsarbetet. Några kommuner anser att staten bör ta ett

ekonomiskt ansvar.

 Remissinstanserna ger också ett brett stöd för att låta Boverket

utarbeta

allmänna råd för behandling av bullerfrågor. Boverket, som är berett

att utar-

beta sådana rekommendationer, anser att länsstyrelserna bör få i

uppdrag att ge

verket underlag. Svenska kommunförbundet anser att det inte behövs

några all-

männa råd. Boverket bör i stället redovisa goda exempel.

Miljö- och naturresursdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 februari 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Unkel, P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1993/94:175 Åtgärder mot buller i

fjällområden och

skärgårdar m.m.