Regeringens proposition

1998/99:6

Fortsatt giltighet av 1952 års tvångsmedelslag och

lagen om hemlig kameraövervakning

Prop.

1998/99:6

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 17 september 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Thage G[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser

om tvångsmedel i vissa brottmål och lagen (1995:1506) om hemlig

kameraövervakning skall fortsätta att gälla till utgången av år 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (1952:98) med

särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål 4

2.2 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (1995:1506) om

hemlig kameraövervakning 4

3 Ärendet och dess beredning 5

4 Nuvarande ordning 5

4.1 1952 års tvångsmedelslag 5

4.2 Lagen om hemlig kameraövervakning 7

5 Överväganden och förslag 8

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 september 1998 10

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om fortsatt giltighet av lagen (1952:98) med särskilda

bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål,

2. lag om fortsatt giltighet av lagen (1995:1506) om hemlig

kameraövervakning.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen

(1952:98) med särskilda bestämmelser om

tvångsmedel i vissa brottmål

Härigenom föreskrivs att lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser

om tvångsmedel i vissa brottmål, som gäller till utgången av år 1998 ,

skall fortsätta att gälla till utgången av år 2000.

2.2 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen

(1995:1506) om hemlig kameraövervakning

Härigenom föreskrivs att lagen (1995:1506) om hemlig kamera-

övervakning, som gäller till utgången av år 1998 , skall fortsätta att gälla

till utgången av år 2000.

3 Ärendet och dess beredning

Säkerhetspolisen har i en skrivelse den 7 september 1998 till regeringen

framhållit att lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om

tvångsmedel i vissa brottmål, vars giltighetstid är begränsad till utgången

av år 1998, bör ges fortsatt giltighet i två år. I skrivelsen anger

Säkerhetspolisen att den utgår ifrån att också giltighetstiden av lagen

(1995:1506) om hemlig kameraövervakning, som också är begränsad till

utgången av år 1998, förlängs på samma sätt.

Regeringen har, i enlighet med vad som sades i det lagstiftningsärende

som låg till grund för lagen om hemlig kameraövervakning (prop.

1995/96:85 s. 37), på samma sätt som sker för tillämpningen av reglerna

om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning i rättegångsbalken,

till riksdagen lämnat en redovisning för lagens tillämpning under år 1996

(regeringens skrivelse 1997/98:26, bet. 1997/98:JuU10). Regeringen har

för avsikt att senare under hösten lämna en motsvarande redogörelse för

lagens tillämpning år 1997. Underlag till den skrivelsen har nyligen

inkommit till regeringen från Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren.

Regeringen tar i detta ärende upp frågan om förlängning av

giltighetstiderna för de två lagarna. Något ytterligare beredningsunderlag

än det som är tillgängligt för regeringen har inte ansetts behövligt.

Regeringens lagförslag innebär endast att giltighetstiderna för 1952 års

tvångsmedelslag och lagen om hemlig kameraövervakning förlängs. Den

frågan är av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse.

4 Nuvarande ordning

4.1 1952 års tvångsmedelslag

Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa

brottmål innehåller tilläggs- och undantagsbestämmelser till den

grundläggande regleringen i rättegångsbalken i fråga om

straffprocessuella tvångsmedel. Lagen, som är tidsbegränsad, gäller vid

förundersökning angående vissa brott mot rikets säkerhet och vissa andra

grova brott. Efter den senast gjorda förlängningen gäller lagen till

utgången av år 1998 (prop. 1996/97:26, bet. 1996/97:JuU5, rskr.

1996/97:40, SFS 1996:1287).

1952 års tvångsmedelslag gäller vid förundersökning angående dels

allmänfarliga brott, t.ex. mordbrand och sabotage, dels vissa

högmålsbrott som uppror och olovlig kårverksamhet, dels vissa brott mot

rikets säkerhet, t.ex. spioneri. Lagen gäller också försök, förberedelse

och stämpling till dessa brott, om sådan gärning är straffbar. I förhållande

till regleringen i rättegångsbalken innebär lagen utvidgade möjligheter att

använda tvångsmedlen häktning, beslag, kvarhållande av postförsändelse

m.m. samt hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Lagen

innehåller också bestämmelser som innebär att hemlig

kameraövervakning kan användas på mindre stränga villkor än vad som

följer av lagen om hemlig kameraövervakning (se avsnitt 4.2).

Enligt rättegångsbalken får en person häktas om det finns sannolika

skäl för misstanke om brott, för vilket är föreskrivet fängelse i ett år eller

mer. Därutöver krävs att det föreligger en särskild häktningsgrund, t.ex.

risk för fortsatt brottslig verksamhet. Häktning kan emellertid även ske

vid en lägre grad av brottsmisstanke. Den som endast är skäligen

misstänkt för brott kan sålunda också häktas om det är av synnerlig vikt

att han tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning om brottet, s.k.

utredningshäktning. Enligt 2 § i 1952 års tvångsmedelslag kan en sådan

utredningshäktning fortgå under fyra veckor, medan rättegångsbalkens

regler bara tillåter en vecka.

I 27 kap. 2 § andra meningen rättegångsbalken finns bestämmelser om

att vissa skriftliga meddelanden får tas i beslag endast om det finns

misstanke om brott, för vilket straffminimum är två års fängelse. Enligt

3 § i 1952 års tvångsmedelslag krävs inte något lägsta straff för att

sådana meddelanden skall få tas i beslag.

Förordnande om kvarhållande av postförsändelse m.m. enligt 27 kap.

9 § rättegångsbalken kan enligt 4 § i 1952 års tvångsmedelslag i vissa

brådskande fall meddelas av undersökningsledaren eller åklagaren. Enligt

rättegångsbalkens regler är det alltid rätten som beslutar i dessa fall.

1952 års tvångsmedelslag innehåller även från rättegångsbalken

avvikande bestämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig

teleövervakning.

Hemlig teleavlyssning innebär att telemeddelanden som befordras till

eller från ett telefonnummer, en kod eller annan teleadress, i hemlighet

avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av

innehållet i meddelandet. Tvångsmedlet kan användas både för

avlyssning av telefonsamtal och för upptagning av annan

telekommunikation än muntlig sådan, t.ex. telex, telefax och

datakommunikation. Hemlig teleövervakning innebär att andra uppgifter

än innehållet i meddelandet i hemlighet hämtas in om telemeddelanden

som har expedierats eller beställts till eller från en viss teleadress eller att

sådana meddelanden hindras från att nå fram.

Enligt reglerna i 27 kap. rättegångsbalken får hemlig teleavlyssning

användas om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än

fängelse i två år och även vid brottsutredningar som rör försök,

förberedelse och stämpling till sådant brott. Som ytterligare förutsättning

för hemlig teleavlyssning gäller att det skall finnas skälig misstanke om

brottet och att åtgärden skall vara av synnerlig vikt för utredningen.

Tillstånd till hemlig teleavlyssning meddelas av domstol på ansökan av

åklagaren och skall gälla viss tid, högst en månad från dagen för beslutet.

Hemlig teleövervakning får användas vid utredning av brott för vilket det

inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i sex månader,

narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen (1968:64), brott enligt 1 §

lagen (1960:418) om straff för varusmuggling som avser narkotika och

försök, förberedelse eller stämpling till brott för vilket det inte är

föreskrivet lindrigare straff än fängelse två år. I övrigt är

förutsättningarna knutna till reglerna om hemlig teleavlyssning, vilket

bl.a. innebär att beslut om hemlig teleövervakning fattas av domstol. För

tvångsmedlen gäller bl.a. den s.k. proportionalitetsprincipen, som innebär

att de får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång

eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något

annat motstående intresse.

1952 års tvångsmedelslag lag ger, som nämnts ovan, i förhållande till

rättegångsbalken utvidgade möjligheter att använda hemlig

teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Tillstånd till åtgärden får

lämnas, även om det för brottet är föreskrivet lindrigare straff än vad som

krävs enligt rättegångsbalken. Åklagaren får i brådskande fall själv

besluta om användning av tvångsmedlen. Har åklagaren gjort detta, skall

anmälan ofördröjligen göras hos domstolen, som skyndsamt skall pröva

ärendet.

Enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, som till

skillnad från 1952 års tvångsmedelslag inte är tidsbegränsad, får i vissa

fall tvångsåtgärder som t.ex. hemlig teleavlyssning tillgripas. För detta

krävs att åtgärden är påkallad för att utröna om en utlänning eller en

organisation eller grupp som han tillhör eller verkar för planlägger eller

förbereder någon gärning som innebär våld, hot eller tvång för politiska

syften och som innefattar brott för vilket lindrigare straff än fängelse i

två år inte är föreskrivet. Den parlamentariska kontrollen av lagens

tillämpning sker genom att regeringen årligen lämnar en skrivelse om

denna till riksdagen.

4.2 Lagen om hemlig kameraövervakning

Lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning trädde i kraft den 1

februari 1996 (prop. 1995/96:85, bet. 1995/96:JuU11, rskr. 1995/96:125).

I lagen regleras de brottsutredande myndigheternas möjligheter att

använda dolda fjärrmanövrerade övervakningskameror vid

förundersökning i brottmål. Lagens giltighetstid var tidsbegränsad till

utgången av år 1996, men den förlängdes i samma lagstiftningsärende

som 1952 års tvångsmedelslag till utgången av år 1998 (SFS 1996:1286).

Reglerna om hemlig kameraövervakning ansluter nära till

bestämmelserna om hemlig teleavlyssning. Hemlig kameraövervakning

innebär att fjärrstyrda TV-kameror, andra optisk-elektroniska instrument

eller därmed jämförbara utrustningar används för optisk

personövervakning vid förundersökning i brottmål, utan att upplysning

om övervakningen lämnas (1 §). I likhet med reglerna om hemlig

teleavlyssning får tvångsmedlet användas endast om någon är skäligen

misstänkt för ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än

fängelse i två år eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott,

om gärningen är belagd med straff. Även för hemlig kameraövervakning

gäller att åtgärden måste vara av synnerlig vikt för utredningen och att

proportionalitetsprincipen skall tillämpas (3 § första stycket). Åtgärden

får endast avse sådana platser där den misstänkte kan antas komma att

uppehålla sig (3 § andra stycket).

Frågor om hemlig kameraövervakning prövas av rätten på ansökan av

åklagaren (4 § första stycket). I ett beslut att tillåta hemlig kamera-

övervakning skall domstolen ange vilken plats och under vilken tid

tillståndet gäller. Tiden får inte bestämmas längre än nödvändigt och får

inte överstiga en månad (4 § andra stycket). Lagen innehåller också

regler om hävande av beslut (5 §) och om granskning och bevarande av

upptaget bildmaterial (7 §).

1952 års tvångsmedelslag omfattar även hemlig kameraövervakning.

Detta tvångsmedel kan således i vissa fall användas vid utredning av

allmänfarliga brott, vissa högmålsbrott och vissa brott mot rikets säkerhet

även om det för brottet är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år.

Vidare innebär detta att åklagaren i brådskande fall själv kan besluta om

hemlig kameraövervakning. På samma sätt som för hemlig

teleavlyssning och hemlig teleövervakning skall åklagaren i ett sådant

fall genast göra en anmälan till rätten som skyndsamt skall pröva ärendet.

5 Överväganden och förslag

Regeringens förslag: Giltighetstiderna för 1952 års tvångsmedelslag och

lagen om hemlig kameraövervakning förlängs till utgången av år 2000.

Säkerhetspolisen har i den ovan angivna skrivelsen (se avsnitt 3) anfört

att 1952 års tvångsmedelslag är av utomordentlig vikt för

Säkerhetspolisens verksamhet, att den är en nödvändig grund för

Säkerhetspolisens bekämpning av brott mot rikets säkerhet och att lagens

bestämmelser om möjligheter till tvångsmedel har utnyttjats i stor

omfattning.

Enligt den ovan nämnda redovisningen av tillämpningen av reglerna i

lagen om hemlig kameraövervakning (se avsnitt 3) lämnades under år

1996 tillstånd till hemlig kameraövervakning i 40 fall. Av dessa avsåg 30

fall narkotikabrott och de övriga försök och anstiftan till mord, grovt rån

eller försök, förberedelse och medhjälp till detta brott, mordbrand samt

förberedelse till väpnat hot mot laglig ordning. Enligt vad Riksåklagaren

och Rikspolisstyrelsen då uttalade i sin redovisning till regeringen hade

den hemliga kameraövervakningen utgjort ett värdefullt och personal-

besparande komplement i polisens spaningsarbete. Av det underlag som

Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen inkommit med inför regeringens

redovisning till riksdagen för år 1997, framgår att tillstånd enligt lagens

bestämmelser lämnats i 43 fall, varav 39 fall avsåg narkotikabrott.

Slutsatserna om lagens betydelse är desamma som för föregående år.

I april 1998 överlämnade Buggningsutredningen till regeringen

betänkandet Om buggning och andra hemliga tvångsmedel (SOU

1998:46). I betänkandet föreslås bl.a. att 1952 års tvångsmedelslag skall

permanentas och att lagen om hemlig kameraövervakning skall arbetas in

i rättegångsbalken. Betänkandet remissbehandlas för närvarande.

I likhet med Säkerhetspolisen anser regeringen att 1952 års

tvångsmedelslag fortfarande behövs. Enligt regeringens mening visar

erfarenheterna också att det är viktigt att polis och åklagare efter tillstånd

från domstol kan använda hemlig kameraövervakning för att utreda

grova brott. Mot bakgrund härav, men också med beaktande av de

förslag som Buggningsutredningen lagt och som för närvarande är under

beredning, föreslår regeringen att giltighetstiden för såväl 1952 års

tvångsmedelslag som lagen om hemlig kameraövervakning förlängs med

två år. Lagarna föreslås alltså gälla till utgången av år 2000.

Förslagen medför inga kostnader för staten.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 september 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:6 Fortsatt giltighet av 1952 års

tvångsmedelslag och lagen om hemlig kameraövervakning.

 Lagens giltighetstid senast förlängd 1996:1287.

 Lagens giltighetstid förlängd 1996:1286.

Prop. 1998/99:6

10

10