Regeringens proposition

1994/95:224

Barns rätt att komma till tals

Prop.

1994/95:224

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 4 maj 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Syftet med propositionen är att skapa garantier för att barn får komma till tals

i mål och ärenden i domstolar. Enligt Konventionen om barnets rättigheter från

år 1989 skall barn ha rätt att uttrycka sin åsikt och få den respekterad.

 I propositionen föreslås uttryckliga bestämmelser om barns rätt att komma till

tals i mål och ärenden om vårdnad, i mål om umgänge, i adoptionsärenden och i

namnärenden. När en domstol skall avgöra vad som är till barnets bästa skall

domstolen ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och

mognad.

 Vidare föreslås att den som verkställer utredning i sådana mål och ärenden

skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa

den för rätten.

 I propositionen föreslås också en regel om särskild ställföreträdare för barnet

i mål och ärenden enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU).

För barn som inte har fyllt 15 år skall den som är offentligt biträde enligt

rättshjälpslagen också vara barnets särskilda ställföreträdare i det mål eller

ärende som förordnandet avser. Det offentliga biträdet kan därigenom föra

barnets talan och t.ex. överklaga ett beslut om vård.

 De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

Innehållsförteckning

1 Beslut................................... 4

2 Lagtext.................................. 5

 2.1 Förslag till lag om ändring i

 föräldrabalken....................... 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i namn-

 lagen (1982:670)..................... 8

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1990:52) med särskilda bestämmelser

 om vård av unga ..................... 9

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1994:1117) om registrerat partner-

 skap................................. 10

3 Bakgrund................................. 11

4 Ärendet och dess beredning............... 12

5 Gällande rätt............................ 14

 5.1 Barns talerätt och processbehörighet

 samt rätten att i övrigt komma till

 tals................................. 14

 5.1.1 Begreppen...................... 14

 5.1.2 Mål om vårdnad och umgänge..... 15

 5.1.3 Mål om verkställighet av avgö-

 randen om vårdnad eller

 umgänge........................ 18

 5.1.4 Andra familjerättsliga mål och

 ärenden........................ 20

 5.1.5 Sociala mål.................... 22

 5.2 Offentligt biträde m.m............... 24

 5.3 Barnombudsmannen..................... 24

6 Förslagen från Utredningen om barnens

 rätt..................................... 25

7 Överväganden............................. 27

 7.1 Allmänna utgångspunkter för en

 reform............................... 27

 7.2 Mål och ärenden om vårdnad och

 umgänge.............................. 28

 7.2.1 Talerätt och processbehörighet. 28

 7.2.2 Barnets rätt att komma till

 tals........................... 32

 7.3 Mål om verkställighet av avgöranden

 om vårdnad eller umgänge............. 37

 7.4 Andra familjerättsliga mål och

 ärenden.............................. 38

 7.4.1 Adoptions- och namnärenden..... 38

 7.4.2 Mål och ärenden om faderskap,

 underhåll och förmynderskap

 m.m............................ 42

 7.5 Sociala mål.......................... 44

 7.5.1 Talerätt och processbehörighet. 44

 7.5.2 Särskild ställföreträdare för

 icke processbehöriga barn...... 44

 7.5.3 Barnets rätt att komma till

 tals........................... 47

 7.5.4 Gemensamt offentligt biträde för

 barnet och vårdnadshavarna?.... 47

 7.5.5 Vem skall utses till offentligt

 biträde?....................... 48

8 Ikraftträdande m.m....................... 49

9 Kostnader................................ 49

10 Författningskommentar.................... 50

 10.1 Förslaget till lag om ändring i

 föräldrabalken...................... 50

 10.2 Förslaget till lag om ändring i namn-

 lagen (1982:670).................... 55

 10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1990:52) med särskilda bestämmelser

 om vård av unga..................... 57

 10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1994:1117) om registrerat partner-

 skap................................ 58

Bilaga 1 Nu aktuella lagförslag i betänkandet

 Barnets rätt 3 Om barn i vårdnads-

 tvister - talerätt för barn m.m.

 (SOU 1987:7) ........................ 59

Bilaga 2 Sammanfattning av betänkandet Barnets

 rätt 3 Om barn i vårdnadstvister -

 talerätt för barn m.m. (SOU 1987:7) i

 nu aktuella delar ................... 69

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser till

 betänkandet SOU 1987:7 .............. 73

Bilaga 4 Sammanfattning av departementsprome-

 morian Barns rätt att komma till

 tals (Ds 1994:85) ................... 74

Bilaga 5 Promemorians lagförslag ............. 75

Bilaga 6 Förteckning över remissinstanserna

 till departementspromemorian Ds

 1994:85 ............................. 80

Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag ......... 81

Bilaga 8 Lagrådets yttrande .................. 87

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 4 maj 1995 ............................... 89

1 Beslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i föräldrabalken,

 2. lag om ändring i namnlagen (1982:670),

 3. lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård

av unga,

 4. lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken[1]

 dels att 4 kap. 6 och 10 §§ samt 6 kap. 15 och 19 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i 6 kap. skall införas en ny paragraf, 10 d §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 kap.

6 §[2]

 Rätten skall pröva om Rätten skall pröva om

det är lämpligt att det är lämpligt att

adoptionen äger rum. adoptionen äger rum.

Tillstånd får ges endast Tillstånd får ges endast

om adoptionen är till om adoptionen är till

fördel för barnet samt fördel för barnet samt

sökanden har uppfostrat sökanden har uppfostrat

barnet eller vill barnet eller vill

uppfostra det eller uppfostra det eller det

det annars med hänsyn annars med hänsyn till

till det personliga det personliga

förhållandet mellan sö- förhållandet mellan sökan-

kanden och barnet den och barnet finns

finns särskild an- särskild anledning till

ledning till adoptio- adoptionen. Vid

nen. bedömningen av om det är

 lämpligt att adoptionen

 äger rum skall rätten,

 även när barnets samtycke

 inte behövs, ta hänsyn

 till barnets vilja med

 beaktande av barnets

 ålder och mognad.

 Ansökningen får inte Ansökningen får inte

bifallas, om det från bifallas, om det från

någon sida har getts någon sida har getts

eller utlovats ersätt- eller utlovats ersätt-

ning eller om det har ning eller om det har

avtalats om bidrag avtalats om bidrag till

till barnets underhåll. barnets underhåll.

Underhållsbidrag i form Underhållsbidrag i form

av engångsbelopp är dock av engångsbelopp är dock

inte hinder för inte hinder för tillstånd

tillstånd till adoptio- till adoptionen, om

nen, om beloppet har beloppet har inbetalts

inbetalts till till socialnämnden i den

socialnämnden i den för- kommun där adoptanten är

samling där adoptanten folkbokförd eller om det

är folkbokförd eller om till nämnden har

det till nämnden har utfärdats en förbindelse

utfärdats en förbindelse på beloppet, vilken har

på beloppet, vilken har godkänts av sökanden och

godkänts av sökanden och nämnden. För det belopp

nämnden. För det belopp som har inbetalts till

som har inbetalts till nämnden skall genom dess

nämnden skall genom försorg hos en för-

dess försorg hos ett säkringsgivare inköpas en

svenskt försäkringsbolag efter underhållsskyldig-

inköpas en efter under- heten anpassad livränta

hållsskyldigheten an- åt barnet, om inte

passad livränta åt avtalet hindrar det

barnet, om inte eller nämnden finner att

avtalet hindrar det beloppet kan användas på

eller nämnden finner något annat lämpligt sätt

att beloppet kan använ- för barnets underhåll.

das på något annat

lämpligt sätt för barnets

underhåll.

 Ett avtal om ersättning eller underhåll, som borde ha medfört att ansökningen

avslogs om rätten hade känt till avtalet, är utan verkan även om ansökningen

bifalls.

10 §[3]

 I ärenden om adoption skall rätten inhämta upplysningar om barnet och sökanden

samt huruvida ersättning eller bidrag till barnets underhåll har lämnats eller

utlovats. Har barnet inte fyllt arton år, skall yttrande inhämtas från social-

nämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd och från socialnämnden i den

kommun där den som har vårdnaden om barnet är folkbokförd.

 Socialnämnden i den

 kommun där sökanden är

 folkbokförd skall, om

 det inte är olämpligt,

 söka klarlägga barnets

 inställning och redovisa

 den för rätten.

 Fader eller moder, vars samtycke till adoptionen inte krävs, skall ändå höras,

om det kan ske. Vid adoption av adoptivbarn skall vad nu sagts i stället gälla

adoptanten eller, om en make adopterat den andra makens barn, var och en av

makarna. Finns en särskild förmyndare vars samtycke inte krävs, skall även han

eller hon höras.

6 kap.

10 d §

 Vid bedömningen av

 frågor om vårdnad skall

 rätten ta hänsyn till

 barnets vilja med

 beaktande av barnets

 ålder och mognad.

 15 §[4]

 Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en

förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet

särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Vårdnadshavaren skall, om inte

särskilda skäl talar mot det, lämna sådana upplysningar rörande barnet som kan

främja umgänget.

 Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som

inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna förälder i frågan om

umgänge efter vad som är bäst för barnet.

 Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av någon annan än

en förälder, beslutar rätten på talan av socialnämnden i frågan om umgänge efter

vad som är bäst för barnet.

 Vid beslut enligt Vid bedömningen av

andra och tredje frågor om umgänge skall

styckena skall rätten rätten ta hänsyn till

beakta risken för att barnets vilja med

barnet i samband med beaktande av barnets

utövande av umgänge ut- ålder och mognad. Rätten

sätts för övergrepp, skall vidare beakta

olovligen bortförs risken för att barnet i

eller kvarhålls eller samband med utövande av

annars far illa. umgänge utsätts för över-

 grepp, olovligen

 bortförs eller kvarhålls

 eller annars far illa.

19 §[5]

 Rätten skall se till att frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt

utredda.

 Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall

socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till

upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig

att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får

rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verk-

ställa sådan. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma en

viss tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten

förlänga denna tid. Rätten skall se till att utredningen bedrivs skyndsamt.

 Den som verkställer

 utredning skall, om det

 inte är olämpligt, söka

 klarlägga barnets in-

 ställning och redovisa

 den för rätten.

 Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är

uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras.

__________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

[4] Senaste lydelse 1993:213.

[5] Senaste lydelse 1990:1526.

2.2 Förslag till lag om ändring i namnlagen (1982:670)

 Härigenom föreskrivs att 45 och 48 §§ namnlagen (1982:670)[1] skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 45 §[2]

 En ansökan om förklaring att ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § är förenligt

med barnets bästa prövas av den domstol som tar upp frågor om vårdnaden om

barnet.

 I ärenden enligt första stycket skall domstolen, om det kan ske, höra den vars

efternamn barnet bär, om denne inte är vårdnadshavare. Domstolen skall även in-

hämta yttrande från socialnämnden.

 Socialnämnden skall,

 om det inte är olämpligt,

 söka klarlägga barnets

 inställning och redovisa

 den för rätten.

 I ärenden enligt första stycket får domstolen förordna att vardera parten skall

bära sin rättegångskostnad.

 48 §[3]

 För den som är under 18 år görs anmälan eller ansökan i mål eller ärenden

enligt denna lag av barnets vårdnadshavare. Har barnet fyllt 12 år får sådan an-

mälan eller ansökan göras utan barnets samtycke endast om barnet är varaktigt

förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av

något annat liknande förhållande.

 Vid bedömningen av om

 ett namnbyte enligt 6,

 8 eller 11 § är förenligt

 med barnets bästa skall

 rätten, även när barnets

 samtycke inte behövs, ta

 hänsyn till barnets

 vilja med beaktande av

 barnets ålder och mog-

 nad.

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 [1] Lagen omtryckt 1982:1134.

 [2] Senaste lydelse 1988:261.

 [3] Senaste lydelse 1991:1556.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga

 Härigenom föreskrivs att 36 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 36 §

 Om den unge har fyllt 15 år, har han rätt att själv föra sin talan i mål och

ärenden enligt denna lag.

 Den som är förordnad

 enligt rättshjälpslagen

 (1972:429) som of-

 fentligt biträde för någon

 som är under 15 år, utan

 att samtidigt vara

 biträde för vårdnadshava-

 ren, är utan särskilt för-

 ordnande den unges

 ställföreträdare i det mål

 eller ärende som för-

 ordnandet avser.

 Barn som är yngre bör Barn som är yngre än 15

höras, om det kan vara år bör höras, om det kan

till nytta för vara till nytta för

utredningen och det utredningen och det kan

kan antas att barnet antas att barnet inte

inte tar skada av att tar skada av att höras.

höras.

_____________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 2 § lagen (1994:1117) om registrerat

partnerskap skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 kap.

2 §

 Registrerade partner Registrerade partner

får varken gemensamt får varken gemensamt

eller var för sig anta eller var för sig anta

adoptivbarn enligt 4 adoptivbarn enligt 4

kap. föräldrabalken. kap. föräldrabalken. Inte

Inte heller får regi- heller får registrerade

strerade partner partner enligt 6 kap.

enligt 13 kap. 8 § 10 a § föräldrabalken

föräldrabalken utses att utses att gemensamt

i egenskap av särskilt utöva vårdnaden om en

förordnade förmyndare underårig.

gemensamt utöva

vårdnaden om en

underårig.

 Lagen (1984:1140) om insemination och lagen (1988:711) om befruktning utanför

kroppen gäller inte för registrerade partner.

_______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

3 Bakgrund

Synen på barn har förändrats starkt under 1900-talet och barnens rättsställning

har successivt förbättrats. Landets första barnavårdslag tillkom år 1902. Den

avsåg främst att skydda de särskilt utsatta barnen. En utveckling skedde genom

1924 års barnavårdslag, som i sin tur ersattes av en ny barnavårdslag år 1960.

Bestämmelserna moderniserades ytterligare genom tillkomsten av socialtjänstlagen

(1980:620) och lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga

(LVU). LVU ersattes år 1990 av en ny lag med samma namn (1990:52).

 De första reglerna om vårdnad om barn gavs år 1917 i en lag om barn utom

äktenskap och år 1920 i en lag om barn i äktenskap. Dessa lagar ersattes år 1950

av föräldrabalken, som har undergått kontinuerlig modernisering sedan dess. Be-

stämmelserna om vårdnad och umgänge ändrades i viktiga hänseenden senast år

1991, varvid bestämmelser infördes om bl.a. samarbetssamtal.

 Numera är det självklart att barnets bästa står i centrum i de lagregler som

nära berör barn. Det gäller både de familjerättsliga och de socialrättsliga

regelsystemen. Samma grundsyn kommer till uttryck i Konventionen om barnets

rättigheter från år 1989 (barnkonventionen). Där sägs i artikel 3 att barnets

bästa skall komma i första rummet vid alla åtgärder som rör barn. Principen

gäller både åtgärder som vidtas av offentliga organ och privata organisationers

handlande.

 För att barnets bästa verkligen skall kunna uppnås i mål och ärenden som berör

barnet är det viktigt att barnet ges möjlighet att komma till tals. I detta

avseende har reglerna kritiserats, bl.a. vad gäller barnets ställning i

processer om vårdnad och umgänge. Frågorna har fått ökad vikt genom

förändringarna under senare år i fråga om upplösning av familjegemenskaper.

Omkring 350 000 barn i Sverige lever skilda från någon av sina föräldrar

(Projektrapport från Socialstyrelsen, Oenighet om barnen - vad gör

socialtjänsten? 1992).

 Enligt artikel 12 i barnkonventionen skall barn ha rätt att uttrycka sin mening

i alla frågor som berör det. Barnets åsikter skall tillmätas betydelse i

förhållande till barnets ålder och mognad.

 Konventionen trädde för Sveriges del i kraft den 2 september 1990. I samband

med att konventionen antogs uttalade den dåvarande socialministern: "I vilken

utsträckning barnets åsikter skall tillmätas betydelse i frågor som rör barnet

är närmare reglerat i den lagstiftning som berörs. Förekommande regler av detta

slag är väl förenliga med de principer som artikeln ger uttryck för." Uttalandet

föranledde ingen invändning från riksdagens socialutskott när utskottet

behandlade propositionen (prop. 1989/90:107 s. 42, bet. 1989/90:SoU28). År 1992

lämnade Sverige en första rapport till FN om hur Sverige följer konventionen.

Rapporten har granskats av FN:s kommitté för barnets rättigheter. Enligt kommit-

tén återspeglar ifrågavarande lagstiftning allmänt såväl konventionens

bestämmelser som de generella principer som tjänar som vägledning för dess till-

ämpning.

 Svensk rätt uppfyller alltså de krav som ställs i barnkonventionen. Den kritik

som förekommit i olika sammanhang visar ändå att det finns utrymme för förbätt-

ringar.

 Frågor rörande barnets rätt att komma till tals har tidigare behandlats av Ut-

redningen om barnens rätt, som presenterade sina förslag i ämnet i betänkandet

Barnets rätt 3 Om barn i vårdnadstvister - talerätt för barn m.m. (SOU 1987:7).

Frågorna har även flera gånger under senare år uppmärksammats i riksdagen. I det

följande avsnittet redogörs översiktligt för den tidigare behandlingen av

frågorna.

4 Ärendet och dess beredning

Utredningen om barnens rätt tillsattes år 1977. I betänkandet Barnets rätt 2 Om

föräldraansvar m.m. (SOU 1979:63) lade utredningen bl.a. fram ett förslag om

talerätt och särskilda ställföreträdare (barnombud) i mål om vårdnad m.m. Genom

tilläggsdirektiv år 1982 fick utredningen i uppdrag att fullfölja arbetet i

dessa delar och att dessutom överväga hur barns rättsliga ställning kunde

stärkas i mål och ärenden enligt socialtjänstlagen och 1980 års LVU. Genom

ytterligare tilläggsdirektiv år 1984 blev utredningens uppdrag i talerättsfrågan

preciserat.

 I delbetänkandet Barnets rätt 3 Om barn i vårdnadstvister - talerätt för barn

m.m. (SOU 1987:7) behandlade utredningen frågor om barns talerätt i mål om

vårdnad och umgänge, barns processbehörighet och rätt till biträde i sådana mål,

sekretesskydd för barn i förhållande till vårdnadshavaren i vissa särskilda fall

samt barns möjlighet att få socialt bistånd även om vårdnadshavaren inte

samtycker till det. Betänkandet har remissbehandlats. Remissyttrandena finns

tillgängliga i Justitiedepartementet (ärende Ju 87/1180).

 Utredningens förslag om den underåriges sekretesskydd i förhållande till vård-

nadshavaren har genomförts genom en ändring i 14 kap. 4 § andra stycket

sekretesslagen (prop. 1988/89:67, bet. 1988/89:KU34, rskr. 1988/89:286, SFS

1989:385).

 Förslaget om kontaktperson för underåriga har föranlett en ändring i 10 § soci-

altjänstlagen (prop. 1992/93:129, bet. 1992/93:SoU12, rskr. 1992/93:132, SFS

1993:47). Barn som fyllt 15 år har numera rätt att även mot vårdnadshavarens

vilja få en kontaktperson utsedd av socialnämnden.

 Frågan om rätt till socialt bistånd för eget boende mot vårdnadshavarens vilja

övervägs inom Socialdepartementet.

 Riksdagen beslutade hösten 1990 om ändringar i föräldrabalkens regler om

vårdnad och umgänge (prop. 1990/91:8, bet. 1990/91:LU13, rskr. 1990/91:53, SFS

1990:1526). De nya bestämmelserna trädde i kraft den 1 mars 1991. Syftet med

reformen var bl.a. att underlätta möjligheterna till samförståndslösningar

mellan föräldrarna. Ett viktigt inslag i reformen är en satsning på

samarbetssamtal, vilket innebär att föräldrarna kan erbjudas samtal under

sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor rörande vårdnad och umgänge.

 I departementspromemorian Vårdnad och Umgänge (Ds 1989:52) som låg till grund

för propositionen uttalades bl.a. att, med den inriktning på samför-

ståndslösningar som promemorian hade, frågan om talerätt för barn fick mindre

aktualitet. Något förslag om talerätt för barn lades därför inte fram i

promemorian och frågan berördes inte i propositionen.

 Vid riksdagsbehandlingen av propositionen tillkännagav lagutskottet att frågan

om talerätt för barn borde övervägas ytterligare i lämpligt sammanhang (bet.

1990/91:LU13). Frågan har därefter tagits upp i flera motioner i riksdagen.

Lagutskottet har då hänvisat till att frågan om talerätt övervägs inom Justiti-

edepartementet (bet. 1992/93:LU22 och 1993/94:LU19).

 En särskild utredare tillkallades hösten 1993 för att utvärdera 1991 års reform

angående samförståndslösningar (Ju 1993:13, dir. 1993:120). Utredningen, som

antagit namnet Vårdnadstvistutredningen, skall särskilt undersöka hur satsningen

på samarbetssamtal har inverkat på handläggningen av vårdnads- och umgänges-

frågor.

 Om utredaren kommer fram till att de nuvarande reglerna om handläggningen av

frågor om vårdnad och umgänge har brister som inte kan avhjälpas genom nya

regler om samarbetssamtal eller smärre justeringar i de nuvarande reglerna,

skall utredaren överväga mer genomgripande regeländringar. Utredaren skall

orientera sig om gällande rätt och pågående lagstiftningsarbete i Norden och

övriga Europa, främst EU-länderna, avseende familjetvister samt vårdnads- och

umgängesfrågor. Den s.k. finländska modellen, som bl.a. innebär att föräldrarna

i stor utsträckning kan lösa vårdnads- och umgängesfrågor genom avtal som fast-

ställs av socialnämnden, skall undersökas särskilt. Utredaren skall emellertid

också pröva andra möjligheter att förbättra reglerna om handläggningen av frågor

om vårdnad och umgänge. Utgångspunkten för eventuella förslag skall vara att

föräldrarna i så stor utsträckning som möjligt skall kunna komma överens i

vårdnads- och umgängesfrågorna och att vad som är bäst för barnet skall till-

godoses. Om utvärderingen av 1991 års reform ger anledning till det, skall ut-

redaren föreslå lagändringar även i andra avseenden.

 Utredningsuppdraget skall redovisas före utgången av juni 1995.

 För att undersöka om gällande regler på bästa sätt värnar om barnets rätt att

komma till tals utarbetades inom Justitiedepartementet promemorian Barns rätt

att komma till tals, Regler för familjerättsliga och sociala mål och ärenden (Ds

1994:85). I promemorian analyseras barnets ställning i sådana mål och ärenden i

domstolarna som rör barn. Syftet med promemorian anges vara att undanröja sådana

brister i lagen som kan innebära att barnets uppfattningar och önskningar inte

blir beaktade i önskvärd utsträckning eller på rätt sätt.

 Promemorian har remissbehandlats. En remissammanställning finns tillgänglig i

lagstiftningsärendet (Ju 87/1180).

 De nu aktuella lagförslagen från Utredningen om barnens rätt (SOU 1987:7) finns

i bilaga 1. En sammanfattning av betänkandet i nu aktuella delar finns i bilaga

2. En förteckning över remissinstanserna till betänkandet finns i bilaga 3. En

sammanfattning av promemorian Barns rätt att komma till tals (Ds 1994:85) finns

i bilaga 4 och promemorians lagförslag finns i bilaga 5. En förteckning över

remissinstanserna till promemorian finns i bilaga 6.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 20 april att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 7.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 8.

 Lagrådet har godtagit förslagen men förordat att avfattningen av några

bestämmelser jämkas. Regeringen återkommer till Lagrådets förslag i avsnitt

7.2.2 och 7.4.1 samt i författningskommentaren till 4 kap. 10 § föräldrabalken.

I förhållande till lagrådsremissens lagförslag har dessutom vissa rent språkliga

och redaktionella ändringar gjorts.

5 Gällande rätt

5.1 Barns talerätt och processbehörighet samt rätten att i övrigt komma till

tals

5.1.1 Begreppen

Med partsbehörighet avses egenskapen att över huvud taget kunna vara part i en

rättegång. Alla fysiska personer, även barn, är partsbehöriga. Att ha talerätt

är ett snävare begrepp. Det innebär att någon kan vara part i en viss rättegång.

Den som har talerätt i en rättegång måste nämligen ofta ha en viss anknytning

till det som rättegången handlar om. Talerätten innefattar normalt framför allt

en rätt att starta en process (initiativrätt), rätt att framföra synpunkter i en

process (argumentationsrätt) och rätt att överklaga ett avgörande (klagorätt).

 Ett annat begrepp av betydelse i sammanhanget är processbehörighet. Den som är

processbehörig kan för egen räkning väcka talan och vidta andra

processhandlingar. Inte alla som har talerätt, dvs. kan vara part i en viss

rättegång, är processbehöriga. Om någon saknar processbehörighet, t.ex. på grund

av att han är underårig, förs partens talan av en ställföreträdare.

 Även en person som själv inte är part i ett mål eller ärende kan ha ett in-

tresse av utgången i målet eller ärendet. Ibland finns det regler som syftar

till att en sådan persons uppfattning skall bli beaktad. Sådana regler kan, med

den terminologi som används i promemorian, benämnas regler om en rätt att komma

till tals.

5.1.2 Mål om vårdnad och umgänge

Talerätt och processbehörighet

Reglerna om talerätt i mål om vårdnad och umgänge bygger på uppfattningen att

vårdnaden är en rättighet och en skyldighet för föräldrarna. Därför är det

normalt bara föräldrarna som är parter och har talerätt i dessa mål. Detta kom-

mer direkt till uttryck i flera av bestämmelserna om vårdnad och umgänge i 6

kap. föräldrabalken. En ändring i fråga om vårdnaden kan sålunda i allmänhet

komma till stånd bara på talan av en av föräldrarna eller båda (6 kap. 4 - 6 §§

föräldrabalken).

 I vissa mål om vårdnad har socialnämnden talerätt. Det gäller vid brister i

föräldrarnas omsorg (6 kap. 7 §), när barnet stadigvarande har vårdats och

fostrats i ett annat hem än föräldrahemmet (8 §) samt när barnet står under

vårdnad av en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare och föräldrarna eller

en av dem vill ha vårdnaden (10 §). I mål enligt 10 § har även föräldrarna tale-

rätt. Rätten kan dessutom i vissa fall utan att någon part har framställt yrkan-

de om det ta upp en vårdnadsfråga (5 § andra stycket och 7 § fjärde stycket).

 I 15 § finns regler om talerätt i mål om umgängesrätt. Om barnets

vårdnadshavare motsätter sig det umgänge som begärs av en förälder som inte är

vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna förälder i frågan om umgänge

efter vad som är bäst för barnet (15 § andra stycket). Om vårdnadshavaren

motsätter sig det umgänge som begärs av någon som inte är förälder (t.ex. en

far- eller morförälder) har social-nämnden talerätt (15 § tredje stycket).

 Barnet har i regel inte någon egen talerätt. I ärenden enligt 6 kap. 9 § andra

stycket föräldrabalken, som reglerar de fall där den enda vårdnadshavaren dör,

har barnet emellertid i praxis ansetts ha rätt att genom behörig ställföreträ-

dare föra talan som part (NJA 1983 s. 170). Dessa ärenden skiljer sig från de

tidigare nämnda målen om vårdnad och umgänge bl.a. genom att det inte finns två

föräldrar som kan ha motstridiga intressen. Dessutom skulle det inte finnas

någon motpart som kunde överklaga avgörandet, om inte barnet tillerkändes tale-

rätt.

 I samband med att rätten meddelar dom eller beslut angående vårdnad eller

umgänge kan rätten på yrkande av en part förelägga motparten vid vite att lämna

ifrån sig barnet (21 §).

 Eftersom barnet i regel saknar talerätt i mål och ärenden om vårdnad och

umgänge finns det inte några bestämmelser om barns processbehörighet i 6 kap.

föräldrabalken. I ett ärende enligt 6 kap. 9 § andra stycket föräldrabalken, där

barn i praxis alltså ansetts ha talerätt, har Högsta domstolen funnit att ett 16

år gammalt barn inte var processbehörigt (NJA 1975 s. 543). Barnet kunde alltså

inte självt föra sin talan inför domstolen.

Barnets rätt att komma till tals

Även om barn alltså själva saknar talerätt i de flesta mål om vårdnad och um-

gänge, är reglerna sådana att barnet i regel kommer till tals i sådana mål.

 I 6 kap. 5 § föräldrabalken regleras bl.a. frågan om vem av föräldrarna som

skall få vårdnaden om ett barn när någon av dem vill att den gemensamma vårdna-

den inte längre skall bestå. Rätten skall då besluta efter vad som är bäst för

barnet. Enligt förarbetena till bestämmelsen (prop. 1981/82:168 s. 66) är det

ytterst domstolens uppgift att utreda om barnet har några egna synpunkter på

vårdnadsfrågan. Om barnet har en bestämd uppfattning och har nått en sådan mog-

nad att dess önskemål bör respekteras, bör domstolen i allmänhet följa barnets

önskan. Frågan om när barnet nått en sådan mognad kan emellertid, enligt

propositionen, inte besvaras generellt och det kan vara svårt att utreda barnets

innersta önskan. Därför torde domstolen i allmänhet vara hänvisad till att väga

in barnets egna uppgifter i den helhetsbedömning av samtliga omständigheter som

bör göras i målet. Enligt propositionen skall barnet inte under några

omständigheter behöva ta direkt ställning i en vårdnadskonflikt mellan

föräldrarna eller i övrigt i ett vårdnadsmål (prop. s. 78).

 Om barnets vårdnadshavare motsätter sig det umgänge som begärs av en förälder

som inte är vårdnadshavare, beslutar rätten enligt 6 kap. 15 § föräldrabalken i

frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet. Enligt förarbetena till

bestämmelsen skall barnets egen inställning därvid tillmätas stor betydelse

(prop. 1981/82:168 s. 75).

 Tanken är att barnets inställning skall komma fram i den utredning som skall

införskaffas innan frågor om vårdnad eller umgänge avgörs. Rätten skall enligt 6

kap. 19 § första stycket föräldrabalken se till att frågor om vårdnad och

umgänge blir tillbörligt utredda. Innan ett mål eller ärende avgörs skall

socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar och nämnden är också skyldig

att lämna upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning. Om det

behövs ytterligare utredning, kan rätten uppdra åt socialnämnden eller annat

organ att utse någon att utföra sådan utredning (vårdnads- eller

umgängesutredning), varvid rätten kan fastställa riktlinjer och tider för

utredningens bedrivande.

 Högsta domstolen har i ett mål, NJA 1988 s. 448, som gällde bl.a. vårdnaden om

en snart 13-årig pojke med en utveckling motsvarande åldern, slagit fast att

pojkens egna synpunkter borde tillmätas stor vikt i vårdnadsfrågan. Domstolen

kom emellertid fram till att pojken inte kunde anses ha uttryckt en sådan be-

stämd uppfattning att den kunde tilläggas avgörande betydelse i målet.

 Barnet får höras inför rätten, om det finns särskilda skäl och det är uppenbart

att barnet inte kan ta skada av att höras (6 kap. 19 § tredje stycket

föräldrabalken).

 I förarbetena anfördes bl.a. följande (prop. 1981/82:168 s. 78).

Om barnet självt begär att få höras, bör domstolen före förhandlingen på

lämpligt sätt förvissa sig om att detta motsvarar barnets verkliga vilja. Detta

är givetvis särskilt betydelsefullt, om domstolen skulle misstänka att barnet

har påverkats att begära företräde inför domstolen.

 Som exempel på sådana särskilda skäl som kan tala för att barnet hörs, trots

att barnet inte självt har begärt det, har i den allmänna motiveringen ...

anförts att barnet under vårdnadsutredningen har gett uttryck för en bestämd

uppfattning i vårdnadsfrågan utan att för den skull ha framställt någon direkt

begäran att höras inför domstolen. Även i dessa situationer krävs att det

framstår som uppenbart att barnet inte kan ta skada av ett förhör.

 Som utvecklas i den allmänna motiveringen ankommer det på domstolen att i det

enskilda fallet ta ställning till om det är lämpligt att barnet hörs. En

förutsättning är under alla förhållanden att barnet går med på att framträda

inför domstolen. Vidare måste barnets ålder och mognad vägas in i bedömningen.

Barn som är yngre än 12 år torde endast sällan vara så mogna att de bör medverka

i rättegången.

Lagrådet underströk att domstolen bör tillämpa regeln med stor återhållsamhet

även om det står klart att ett förhör inte är ägnat att bli direkt skadligt för

barnet (prop. s. 88). Inte ens då bör enligt Lagrådet en uppgift från ena för-

äldern eller dennes ombud, att barnet självt vill uttala sin mening vid

huvudförhandling i målet, utan vidare föranleda att barnet hörs. Vad barnet

under mer avspända förhållanden uppgett t.ex. inför vårdnadsutredaren kan enligt

Lagrådet ge en tillräckligt god bild av barnets inställning, och det är då

lämpligt att domstolen inskränker sig till att höra utredaren om de närmare om-

ständigheterna när uppgifterna lämnades.

 Departementschefen anslöt sig till Lagrådets yttrande i denna del och tillade

att det inte heller behöver bli aktuellt för domstolen att höra

vårdnadsutredaren om vilken inställning barnet kan ha, om vårdnadsutredningen

som sådan ger en tillräckligt god bild av barnets inställning (prop. s. 91).

 Även lagutskottet underströk att bestämmelsen skall tillämpas med återhållsam-

het. Enligt lagutskottet bör barnets ålder och mognad tillmätas stor betydelse

och barnets inställning vara vägledande. Barnets önskemål om att höras bör dock

enligt utskottet inte ha någon avgörande betydelse eftersom det i vissa fall kan

vara svårt att utröna om barnets begäran bygger på en verklig vilja hos barnet

att höras eller på påtryckningar från andra håll. Barnets önskemål och åsikter

bör i stället i första hand inhämtas under socialnämndens utredning (bet.

1982/83:LU17 s. 28 f.).

 Bestämmelsen används också mycket sällan och då i första hand om en tonåring

själv begär att få höras inför rätten (se Ewerlöf och Sverne, Barnets bästa, 3

uppl. s. 70).

 De synpunkter barnet kan vilja få framförda i de tvistiga vårdnads- och

umgängesmålen skall alltså normalt komma fram i den vårdnads- eller umgängesut-

redning som inhämtas från socialnämnden. Någon rättslig reglering av hur social-

nämnderna bör bedriva utredningar i tvister om vårdnad eller umgänge finns inte.

Socialstyrelsen ger i skriften Vårdnad och umgänge, Samarbetssamtal och vård-

nadsutredningar (Allmänna råd från Socialstyrelsen 1985:2) viss handledning,

bl.a. om hur utredaren bör träffa barnet och samtala med det. I en projektrap-

port från Socialstyrelsen, Oenighet om barnen - vad gör socialtjänsten? (febru-

ari 1992), beskrivs en undersökning av fem kommuners arbete inom området vårdnad

och umgänge. Projektgruppen undersökte bl.a. hur kommunerna gör vårdnadsutred-

ningar. Enligt rapporten är vårdnadsutredningarna ofta välgjorda men säger lite

om föräldrarnas omsorgsförmåga och beskriver barnet och dess behov knapphändigt.

Utredarna har enligt rapporten ofta träffat barnet bara vid något enstaka

tillfälle eller inte alls.

 I sitt remissyttrande över promemorian i detta lagstiftningsärende anför

Föreningen Jurister vid de allmänna advokatbyråerna att barnets inställning

"sällan eller aldrig" redovisas i utredningarna.

 En markering av att barnets vilja skall beaktas även av vårdnadshavaren finns i

6 kap. 11 § föräldrabalken. Enligt den bestämmelsen är vårdnadshavaren skyldig

att i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till

barnets synpunkter och önskemål.

 Sammanfattningsvis har man sökt tillförsäkra barnen en rätt att komma till tals

i vårdnads- och umgängesmålen dels genom motivuttalanden om att barnens önskemål

skall beaktas, dels genom en särskild lagbestämmelse om att barnet i vissa fall

kan höras inför rätten och dels genom bestämmelser om vårdnads- och

umgängesutredning genom socialnämndens försorg. I praktiken hörs barn mycket

sällan inför rätten, vilket står i överensstämmelse med förarbetsuttalanden. Det

är förutsatt att den som gör en vårdnads- eller umgängesutredning skall inhämta

synpunkter från barnet, men det saknas lagbestämmelser härom.

5.1.3 Mål om verkställighet av avgöranden om vårdnad eller umgänge

Talerätt och processbehörighet

Verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om vårdnad,

umgänge eller överlämnande av barn, dvs. åläggande för någon att överlämna

barnet till vårdnadshavaren, regleras i 21 kap. föräldrabalken. Där regleras

även vissa verkställighetssituationer som inte grundas på domar eller beslut (21

kap. 7 och 8 §§). Verkställighet söks hos länsrätten.

 Enligt ett förslag i Domstolsutredningens slutbetänkande Domstolarna inför

2000-talet (SOU 1991:106) skall dessa mål fortsättningsvis handläggas vid de

allmänna domstolarna. Förslaget har remissbehandlats, men det har ännu inte lett

till lagstiftning.

 Det finns inte några uttryckliga regler om vilka som är parter, dvs. har

talerätt, i sådana mål. Det står dock klart att barn som är föremål för verk-

ställighetsåtgärder saknar talerätt. Innan nuvarande bestämmelser infördes år

1967 ansågs i praxis vissa regler i utsökningslagen vara tillämpliga när det

förelåg en dom eller ett interimistiskt beslut som reglerade frågan om barns

överlämnande. Vårdnadshavaren eller någon som var umgängesberättigad kunde bl.a.

i sådana fall vända sig till överexekutor, som förordnade om verkställighet och

föreskrev hur den skulle genomföras (prop. 1967:138 s. 11). När nya regler

infördes angående verkställighet byggde dessa på tidigare praxis. Att barnet

skulle erhålla partsställning i processen diskuterades över huvud taget inte i

förarbetena (prop. s. 38 f.).

 Barn som har fyllt tolv år eller nått motsvarande mognad har emellertid en

relativt stark ställning i målet. Verkställighet får normalt inte ske mot ett

sådant barns vilja (se nedan).

 När det gäller internationella förhållanden har Sverige genom lagen (1989:14)

om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om

överflyttning av barn införlivat två konventioner med svensk rätt. Det är dels

Europarådskonventionen den 20 maj 1980 om erkännande och verkställighet av

avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn, dels

Haagkonventionen den 25 oktober 1980 om de civila aspekterna på internationella

bortföranden av barn.

 Genom att Sverige har anslutit sig till Europarådskonventionen skall avgöranden

som har meddelats i en konventionsstat angående vårdnad, umgänge och rätten att

ta vård om barn normalt erkännas och verkställas i Sverige. På motsvarande sätt

kan avgöranden av detta slag som har meddelats här i landet få verkan i de andra

konventionsstaterna.

 Anslutningen till Haagkonventionen innebär, konventionsstaterna emellan, att

ett barn som olovligen har förts bort från den stat där barnet hade sitt hemvist

vid bortförandet eller som olovligen hålls kvar i en annan stat normalt skall

återföras till den stat där barnet hör hemma.

 Lagen om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och

om överflyttning av barn gäller inte barn som har fyllt 16 år (2 §). Barn har

inte heller enligt denna lag talerätt men kan ha viss vetorätt och även komma

till tals på annat sätt (se nedan).

Barnets rätt att komma till tals

I 21 kap. föräldrabalken finns vissa bestämmelser om barns rätt att komma till

tals i mål om verkställighet av avgöranden om vårdnad, umgänge och överlämnande

av barn. Sådan verkställighet får inte ske mot barnets vilja, om barnet har

fyllt tolv år eller nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på

motsvarande sätt (21 kap. 5 §). Barnet har alltså en vetorätt i dessa fall. Av

bestämmelsen följer att domstolen ofta är skyldig att ta reda på barnets vilja

och i vissa fall rätta sig efter den.

 Undantag från barnets vetorätt gäller för de fall då länsrätten finner att

verkställigheten är nödvändig av hänsyn till barnets bästa.

 I mål om verkställighet skall länsrätten som huvudregel hålla muntlig

förhandling (21 kap. 12 §). På samma sätt som gäller i vårdnads- och umgängesmål

får barnet höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är

uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras (21 kap. 12 § andra

stycket).

 Länsrätten kan uppdra åt en lämplig person att verka för att den som har hand

om barnet frivilligt fullgör vad som åligger honom eller henne (21 kap. 2 §).

Den personen skall enligt vad som framgår av 4 § förordningen (1967:715) om

tillämpning av 21 kap. föräldrabalken försöka klarlägga barnets inställning, om

det är möjligt och lämpligt.

 Enligt 12 § 3 lagen om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsav-

göranden m.m. och om överflyttning av barn får inte överflyttning enligt

Haagkonventionen ske till ett annat land, om barnet självt motsätter sig

överflyttningen och barnet har nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör

beaktas. Enligt samma lag skall rätten innan den avgör ett mål om verkställighet

eller ett mål om överflyttning av barn inhämta barnets mening, om det inte är

omöjligt med hänsyn särskilt till barnets ålder och mognad (17 §).

5.1.4 Andra familjerättsliga mål och ärenden

Frågor om barns talerätt och rätt för barnet att i övrigt komma till tals upp-

kommer också i andra familjerättsliga mål och ärenden. Här skall beskrivas vad

som gäller i adoptionsärenden, namnärenden, mål och ärenden om faderskap, mål om

underhållsbidrag och förmynderskapsärenden.

 Arvs- och testamentsärenden lämnas utanför genomgången.

Adoption

I ärenden enligt 4 kap. föräldrabalken angående adoption har barnet inte

talerätt. Den som har fyllt tolv år får emellertid inte adopteras utan eget sam-

tycke (4 kap. 5 §). Barnet har alltså på liknande sätt som i verkställighets-

målen en vetorätt i dessa ärenden och domstolen måste därför ta reda på barnets

uppfattning. Vetorätten är emellertid inte absolut. Undantag görs för fall då

barnet är under 16 år och skulle skadas av att tillfrågas och för fall då barnet

är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller

något annat liknande förhållande.

 Rätt att överklaga beslut i adoptionsärenden har sökanden och den som skall

höras i ärendet (4 kap. 11 §). Det torde innebära att även den som skall

adopteras, om han eller hon fyllt tolv år, har en sådan rätt att överklaga (Wa-

lin, Föräldrabalken och internationell föräldrarätt, 4 uppl. 1986, s. 149).

 Någon lagstadgad rätt i övrigt för barnet att komma till tals i adoptions-

ärenden finns inte.

 Om barnet inte har fyllt 18 år, skall domstolen i ärende om antagande av

adoptivbarn inhämta yttrande från socialnämnden (4 kap. 10 §).

Namn

Regler om förvärv och byte av namn finns i namnlagen (1982:670). I sådana mål

och ärenden kan ett barn vara part. Anmälan eller ansökan i mål eller ärende

enligt lagen skall dock för den som är under 18 år göras av vårdnadshavaren.

Barnet saknar således processbehörighet. Om barnet fyllt tolv år, får dock anmä-

lan eller ansökan göras utan barnets samtycke endast om barnet är varaktigt för-

hindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av

något annat liknande förhållande (48 § namnlagen). Barnet har alltså här, som i

verkställighetsmålen och adoptionsärendena, en vetorätt.

 Någon rätt i övrigt för barnet att komma till tals finns inte föreskriven i

namnlagen.

Faderskap

I faderskapsmål har barnet ställning som part. Talan om fastställande av

faderskap väcks av barnet (3 kap. 5 § första stycket föräldrabalken). Skall inte

en viss man anses som far enligt presumtionen i 1 kap. 1 § föräldrabalken, är

socialnämnden skyldig att försöka utreda vem som är far till barnet och se till

att faderskapet fastställs (2 kap. 1 § föräldrabalken). Barnets talan får i

dessa mål föras av socialnämnden, av modern, om hon är vårdnadshavare, eller av

en särskilt förordnad vårdnadshavare (3 kap. 5 § andra stycket i dess nya lydel-

se, se prop. 1993/94:251, bet. 1994/95:LU3 och SFS 1994:1433).

 I mål om hävande av faderskapspresumtionen får ett underårigt barns talan föras

av förmyndaren eller i vissa fall av en god man (3 kap. 4 § föräldrabalken). Det

är emellertid inte avsett att utesluta en underårig från att själv föra sin

talan (se Walin, Föräldrabalken och internationell föräldrarätt, 4 uppl. 1986,

s. 101). Den underårige torde enligt Walin ha sådan behörighet, om han har fyllt

15 år och har tillräckligt omdöme.

 Ett barn som är myndigt skall godkänna en bekräftelse av faderskap. Detsamma

gäller enligt 1 kap. 4 § föräldrabalken i dess lydelse från och med den 1 juli

1995 barn som inte är myndiga men som inte står under någons vårdnad (prop.

1993/94:251, bet. 1994/95:LU3 och SFS 1994:1433).

 Av intresse i förevarande sammanhang är de bestämmelser som ger barn rätt att

utan hinder av sekretess få del av uppgifter angående sitt ursprung.

 Enligt 4 § lagen (1984:1140) om insemination har ett barn som har avlats genom

insemination rätt att, om det har uppnått tillräcklig mognad, få del av de upp-

gifter om spermagivaren som har antecknats i sjukhusets särskilda journal.

 Enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen i lydelse från och med den 1 juli 1994 (se

prop. 1993/94:165) har en enskild möjlighet att ta del av annars hemliga upp-

gifter beträffande andras personliga förhållanden, om uppgifterna är av bety-

delse för att den enskilde skall få vetskap om vilka hans biologiska föräldrar-

är. Den enskilde skall ha uppnått myndig ålder för att ha rätt att ta del av

uppgifterna.

Underhållsbidrag

I mål om underhållsbidrag enligt 7 kap. föräldrabalken är barnet part men saknar

processbehörighet. Vårdnadshavaren, förmyndare eller socialnämnden får företräda

barnet (7 kap. 2 § tredje stycket och 14 § första stycket föräldrabalken).

 I praxis har föräldrar som tvistar om vårdnaden om barnet enligt 6 kap.

föräldrabalken ansetts kunna som parter föra talan i vårdnadsmålet om under-

hållsbidrag till barnet (NJA 1982 s. 376). I dessa mål har barnet alltså inte

ställning som part och inte heller någon lagstadgad rätt att komma till tals.

Förmynderskap m.m.

I ärenden angående förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap saknar barn under

16 år talerätt. Barn som fyllt 16 år har däremot viss talerätt, vilket framgår

av 10 kap. 18 § samt 11 kap. 15 och 21 §§ föräldrabalken. Talerätten innefattar

en rätt för barn som fyllt 16 år att ansöka om förordnande eller entledigande av

en förmyndare, god man eller förvaltare. Ett barn som fyllt 16 år skall dessutom

beredas tillfälle att yttra sig i ärendet, om det kan ske. Rättens beslut får

överklagas av var och en som har rätt att göra ansökan, således även av en

underårig som har fyllt 16 år.

 Bestämmelserna om förmynderskap förändras i stor utsträckning från och med den

1 juli 1995. De nu berörda bestämmelserna ändras emellertid inte (prop.

1993/94:251, bet. 1994/95:LU3, rskr. 1994/95:29, SFS 1994:1433). Däremot upphävs

bestämmelser om en motsvarande talerätt i vissa andra ärenden, vilket sam-

manhänger med att ärendena från och med den 1 juli 1995 handläggs av överför-

myndaren i stället för av tingsrätten (se prop. 1993/94:251 s. 291 f.).

 När det gäller barnets rätt att komma till tals föreskrivs i 12 kap. 7 §

föräldrabalken i dess lydelse från och med den 1 juli 1995 att förmyndaren

skall, om det lämpligen kan ske, höra den omyndige i angelägenheter av vikt.

Regeln gäller dock endast om den omyndige fyllt 16 år. Motsvarande skyldighet

åvilar enligt 13 kap. 5 § andra stycket föräldrabalken god man och förvaltare.

Även om det inte föreskrivs i 12 kap. 7 § föräldrabalken, är det enligt pro-

positionen naturligt att förmyndaren hör även ett barn som är under 16 år, om

barnet har nått tillräcklig mognad och det är fråga om åtgärder som är av vikt

för barnet personligen (se prop. 1993/94:251 s. 215).

5.1.5 Sociala mål

Med sociala mål avses i detta sammanhang mål om vård av barn enligt

socialtjänstlagen (1980:620) och mål enligt lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga (LVU). Exempel är mål om socialnämnds medgivande

att en underårig tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem

som inte tillhör någon av barnets föräldrar eller någon annan som har vårdnaden

om den underårige (25 § socialtjänstlagen), mål om förbud för en person att utan

nämndens medgivande ta emot andras underåriga barn för sådan vistelse i hemmet

som inte är tillfällig (27 § socialtjänstlagen) och mål om vård enligt 2 - 4 §§

LVU.

Talerätt och processbehörighet

Barnet betraktas som part - dvs. har talerätt - i de mål och ärenden enligt

socialtjänstlagen och LVU som rör barnet. Det framgår indirekt av 56 § socialt-

jänstlagen och 36 § LVU. Enligt dessa bestämmelser får vidare en underårig som

fyllt 15 år själv föra sin talan i processen, men det är oklart hur långt tale-

rätten sträcker sig och hur den skall utövas när barnet saknar processbehö-

righet.

 Talerätten innebär inte att barnet alltid har initiativrätt. I bl.a. mål om

vård enligt LVU saknar barnet en sådan rätt. Barnet kan alltså inte väcka talan

om att bli ställd under vård.

 Barn som har fyllt 15 år är alltså processbehöriga i denna typ av mål. När det

gäller barn som är yngre än 15 år måste barnets talan utföras av en ställför-

eträdare. Hittills har man i allmänhet ansett att den uppgiften kan fullgöras av

barnets legala ställföreträdare (vårdnadshavaren).Den som är förordnad som

offentligt biträde enligt rättshjälpslagen är enligt gällande rätt inte

ställföreträdare för barnet. Det innebär bl.a. att yngre barn inte kan överklaga

ett domstolsavgörande utan vårdnadshavarens medverkan.

 Vilka av socialnämndens beslut som får överklagas framgår av 73 §

socialtjänstlagen och 41 § LVU. Det framgår inte direkt av dessa bestämmelser

vem som har rätt att överklaga besluten. Av 22 § förvaltningslagen framgår

emellertid att ett beslut av en förvaltningsmyndighet eller en förvaltningsdoms-

tol får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och

beslutet kan överklagas. Barns talerätt i mål eller ärenden enligt

socialtjänstlagen och LVU innefattar därför även en rätt att överklaga social-

nämndens beslut.

Barnets rätt att komma till tals

I mål enligt socialtjänstlagen och LVU är barnet alltså part. Om barnet fyllt 15

år, är det processbehörigt och kan själv föra sin talan i processen. De yngre

barnen har inte en sådan behörighet. Enligt lagen bör de dock höras, om det kan

vara till nytta för utredningen och det kan antas att barnet inte tar skada av

att höras (56 § andra stycket socialtjänstlagen och 36 § andra stycket LVU).

 När socialnämnden gör en utredning om tvångsomhändertagande för vård skall

nämnden före ställningstagandet ge den unge, om han fyllt 15 år, tillfälle att

yttra sig över vad som kommit fram under utredningen. Detta framgår indirekt av

54 § socialtjänstlagen, som stadgar att socialnämnden skall tillämpa 17 § för-

valtningslagen i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Den som

skall ges tillfälle att yttra sig har också rätt att få företräde inför nämnden,

om inte särskilda skäl föranleder annat (55 §). Socialnämnden skall vidare

enligt 54 § socialtjänstlagen tillämpa bestämmelsen i 14 § första stycket

förvaltningslagen om parts rätt att lämna muntliga uppgifter i ett ärende.

 I vissa mål och ärenden enligt LVU kan barnet få rättshjälp genom offentligt

biträde. Reglerna härom finns i rättshjälpslagen (1972:429). Det offentliga

biträdet är kostnadsfritt för barnet. Däremot får inte barnet till följd av

biträdesförordnandet ersättning för egna kostnader, t.ex. för inställelse till

förhandling. För detta fordras att barnet beviljas allmän rättshjälp.

 Det offentliga biträdet stärker barnets ställning genom att vara ett språkrör

för barnet i processen. Biträdet kan även ta initiativ till en utredning för

tillvaratagande av barnets rätt, om en sådan inte kan fås genom den myndighet

som handlägger målet eller ärendet (45 § rättshjälpslagen). Biträdets roll

begränsas emellertid av att han eller hon, som tidigare sagts, inte är ställ-

företrädare för barnet. Biträdet kan därför inte överklaga ett beslut och inte

heller företa andra processhandlingar utan fullmakt. Fullmakten lämnas av barnet

om det är processbehörigt och i annat fall av den legala ställföreträdaren.

 Regeringsrätten har i ett avgörande, R 1983 2:19, ansett att en god man haft

rätt att för ett barns räkning överklaga ett beslut angående vård enligt LVU.

 Av 44 § rättshjälpslagen framgår att den som utses till offentligt biträde

skall vara lämplig för uppdraget. Det finns inte någon föreskrift om att

biträdet skall vara jurist eller ha någon annan särskild utbildning. I den

praktiska tillämpningen har det enligt Utredningen om barnens rätt ändå blivit

så, att domstolarna till offentligt biträde i allmänhet förordnar en jurist,

ofta en advokat eller en biträdande jurist vid en advokatbyrå.

5.2 Offentligt biträde m.m.

I avsnitt 5.1.5 har beskrivits vad som gäller i fråga om offentligt biträde för

barn i mål enligt LVU. I övriga mål och ärenden som behandlas i denna

lagrådsremiss har barnet inte någon rätt till offentligt biträde. Däremot kan

barnet i allmänhet få allmän rättshjälp med biträdesförordnande, om barnet är

part i ett mål enligt föräldrabalken.

5.3 Barnombudsmannen

Den 1 juli 1993 trädde lagen (1993:335) om Barnombudsman i kraft. Barnombuds-

mannen har till uppgift att bevaka frågor som angår barns och ungdomars

rättigheter och intressen och skall särskilt uppmärksamma att lagar och andra

författningar samt deras tillämpning stämmer överens med Sveriges åtaganden

enligt FN-konventionen om barnets rättigheter (1 §).

 Enligt förarbetena till lagen skall Barnombudsmannen arbeta på ett generellt

plan och med utgångspunkt från enskilda frågor lyfta fram principer som kan

läggas till grund för ombudsmannens ställningstaganden (prop. 1992/93:173 s.

10). Barnombudsmannen skall inom sitt verksamhetsområde göra principiella

uttalanden om hur en svensk författning förhåller sig till konventionen, men

inte göra uttalanden om huruvida en myndighets eller befattningshavares åtgärd i

visst fall är olaglig eller är ett tjänstefel. Ombudsmannen skall kunna ge barn

och ungdomar vägledning om vart de kan vända sig i vissa frågor men inte ägna

sig åt enskilda fall (prop. s. 11).

 Genom en regel som trädde i kraft den 1 april 1994 har Barnombudsmannen ålagts

en skyldighet att genast till socialnämnden anmäla om ombudsmannen i sin verk-

samhet får kännedom om att någon som är under 18 år misshandlas i hemmet eller

om det i annat fall måste antas att socialnämnden behöver ingripa till en

underårigs skydd. Om det finns särskilda skäl, får anmälan till socialnämnden

göras även i andra fall (3 § lagen om Barnombudsman).

6 Förslagen från Utredningen om barnens rätt

Förslagen från Utredningen om barnens rätt i betänkandet Barnets rätt 3 Om barn

i vårdnadstvister - talerätt för barn m.m. (SOU 1987:7) går genomgående ut på

att barnet skall ha ställning som part - ha talerätt - i mål om vårdnad och um-

gänge enligt föräldrabalken samt i mål om verkställighet av domar och beslut i

sådana mål. Detta harmonierar, menar utredningen, med den allmänna principen i

vår rättsordning att var och en som har ett av rättsordningen skyddat intresse

också har talerätt rörande det intresset. Mål om vårdnad och umgänge skall av-

göras i enlighet med barnets bästa, och en talerätt för barnet i dessa mål är

därför en naturlig ordning.

 Utredningen ansåg att barnets talerätt skall vara i princip obegränsad. Dock

skall barnet inte kunna väcka talan om ändring i fråga om vårdnaden eller

umgänget. Barnet skall alltså inte kunna ta initiativ till en process mot för-

äldrarna om att vårdnaden skall tas ifrån föräldrarna eller endera av dem. Om

det finns ett uttalat behov av en ändring i fråga om vårdnaden eller umgänget

med hänsyn till barnet, men ingen av föräldrarna är beredd att väcka talan om

det, föreslår utredningen att socialnämnden skall ha rätt att väcka talan.

 Genom förslaget att införa talerätt för barnet i vårdnads- och umgängesmålen

kommer barnet, enligt utredningen, att inta i det stora hela samma ställning i

dessa mål som i de sociala målen, dvs. mål enligt socialtjänstlagen (1980:620)

och lagen (1990:52), tidigare (1980:621), med särskilda bestämmelser om vård av

unga (LVU).

 Talerätten för barnet innebär enligt utredningen inte på något sätt att barnet

skall tvingas eller pressas till att ta parti för endera föräldern.

 Utredningen påpekade att frågan om hur talerätten skall utövas får en helt

annan betydelse än hittills, om man ger barnet en generell talerätt i personliga

angelägenheter. Det är enligt utredningen otänkbart att de mindre barnen själva

skall kunna agera som parter i en rättegång. Också för de större barnen kan det

enligt utredningen vara svårt att stå ensam som part i en process.

 Utredningen föreslår att större barn skall ha rätt att själva föra sin talan -

vara processbehöriga - i alla mål som rör deras personliga angelägenheter, dvs.

inte bara i sociala mål där barn redan idag är processbehöriga från det de fyllt

15 år, utan även i mål om vårdnad, umgänge och verkställighet.

 Utredningen föreslår vidare att åldersgränsen för barns processbehörighet

bestäms till tolv år i alla mål.

 Nästa fråga är vem som skall företräda de icke processbehöriga barnen. För

vanliga vårdnadsmål - dvs. sådana mål som gäller att avgöra vårdnads- och

umgängesfrågan när föräldrarna skiljer sig eller det i annat fall blir aktuellt

att ändra på vårdnadsansvaret föräldrarna emellan - anser utredningen att i

normalfallet föräldrarna skall kunna företräda barnet så länge de är ense.

Enligt utredningens mening är det nämligen ett överordnat intresse att

föräldrarna efter en skilsmässa eller i en liknande situation kan samarbeta om

sitt barn. Att i detta läge förse barnet med en särskild ställföreträdare med

uppgift att bevaka barnets speciella intressen kan, enligt utredningen, äventyra

samförståndet och samarbetsförutsättningarna mellan föräldrarna.

 Utredningen föreslår därför att det mindre barnet skall företrädas av en

särskild ställföreträdare bara när föräldrarna inte kan komma överens i

vårdnadsfrågan eller det finns särskild anledning att anta att föräldrarnas

överenskommelse inte överensstämmer med barnets intressen.

 I andra än de "vanliga" vårdnadsmålen liksom i mål om umgänge eller

verkställighet samt i de sociala målen måste man, enligt utredningen, utgå från

att föräldrarna och barnet kan ha skilda intressen. Utredningen föreslår därför

att det alltid skall finnas en särskild ställföreträdare för det icke pro-

cessbehöriga barnet i sådana mål. Uppgiften att vara barnets särskilda

ställföreträdare skall ankomma på ett offentligt biträde enligt

rättshjälpslagen. I mål enligt LVU, där barnet redan idag är part, har de icke

processbehöriga barnen i de flesta fall ett eget offentligt biträde.

 Enligt utredningens förslag får emellertid det offentliga biträdet, när det

gäller icke processbehöriga barn, en annan ställning i målet än den som i dag

tillkommer barnets offentliga biträde i de sociala målen. Det offentliga

biträdet får behörighet att till alla delar företräda barnet i målet och skall

t.ex. kunna överklaga en dom eller ett beslut som har gått barnet emot.

Utredningen framhåller att det påtalats som en brist i gällande lagstiftning att

detta inte har kunnat ske i LVU-mål, t.ex. mål om omhändertagande av barn.

 I fråga om innehållet i barnets talerätt i de sociala målen föreslår

utredningen inga förändringar. Liksom i dag skall alltså bara socialnämnden

kunna ta initiativ t.ex. till att ett barn bereds vård enligt LVU.Även de

större, processbehöriga barnen skall kunna få ett offentligt biträde.

Utredningen anser att den möjligheten skall finnas i alla mål som avser barnets

personliga angelägenheter, alltså inte bara som i dag i mål enligt LVU utan

också i vårdnads-, umgänges- och verkställighetsmål samt i mål om flyttningsför-

bud. När det gäller de vanliga vårdnadsmålen räknar utredningen med att det

normalt inte skall behöva utses ett offentligt biträde för ett processbehörigt

barn så länge föräldrarna är ense i fråga om vårdnaden.

 Det offentliga biträdets roll blir enligt utredningen något annorlunda när det

är fråga om ett processbehörigt barn än när det gäller ett mindre barn.

Uppgiften för det offentliga biträdet blir att biträda, inte att företräda

barnet i målet. För att biträdet skall kunna företräda barnet krävs att barnet

lämnar ett formligt uppdrag (fullmakt) till biträdet att vara hans eller hennes

ombud i målet.

 Utredningen föreslår vidare att den särskilda regel som medger att det

förordnas ett gemensamt offentligt biträde för barnet och vårdnadshavaren i mål

enligt LVU utmönstras ur lagen.

 Offentligt biträde skall enligt utredningen vara kostnadsfritt för barnet. Att

barnet görs till part i vårdnads-, umgänges- och verkställighetsmålen skall inte

heller i något annat hänseende få leda till att barnet belastas med kostnader

för rättegången.

7 Överväganden

7.1 Allmänna utgångspunkter för en reform

Barnets bästa är det centrala i vårdnadstvister och i andra mål och ärenden som

rör relationen mellan barn och föräldrar eller på något annat sätt angår barnets

person. Handläggningen av sådana mål och ärenden bör därför vara inriktad på att

utröna hur barnets behov bäst blir tillgodosedda. Utgångspunkt för bedömningen

bör därvid - liksom hittills - vara att det som föräldrarna är överens om

angående barnet som regel är till barnets bästa.

 För att domstolen skall få en uppfattning om vad som är bäst för barnet är det

viktigt att barnets egen uppfattning och egna önskemål kommer fram och blir

beaktade i processen. En allmän utgångspunkt bör vara att hänsyn skall tas till

barnets vilja alltefter vilken ålder och mognad som barnet uppnått.

 Vad som är barnets verkliga vilja kan dock vara svårt att veta. Barnet kan på

olika sätt påverkas till att ha en viss inställning och barnets inställning kan

förändras från dag till dag. Det är därför viktigt att det som barnet ger

uttryck för bedöms med sakkunskap och med hänsyn tagen till omständigheterna i

det enskilda fallet.

 En viktig fråga i detta sammanhang är om barn bör ha talerätt i de mål och

ärenden som berör dem. Frågan bör diskuteras för varje särskild mål- eller

ärendetyp. Några allmänna reflektioner kan dock göras inledningsvis.

 En vårdnads- eller umgängestvist innebär en stark känslomässig påfrestning för

de inblandade. Även andra mål och ärenden som berör ett barn kan vara känsliga.

Det har i många sammanhang framhållits att ett barn aldrig får pressas till att

uttrycka en åsikt eller till att ta ställning för någon av föräldrarna mot den

andra. Regeringen instämmer helt i detta.

 Det är också viktigt att beakta att det i handläggningen av vårdnads- och

umgängesmål och i andra mål och ärenden som angår ett barns person måste finnas

utrymme för flexibilitet. Det är inte säkert att en formell talerätt för barn är

det bästa sättet att tillgodose barnets intressen eller det bästa sättet att se

till att barnets vilja verkligen kommer fram och blir beaktad. Det är inte ens

säkert att en formell talerätt är önskvärd. Egen talerätt är inget självändamål.

Det väsentliga är att barnets vilja verkligen blir beaktad och att den blir

beaktad på rätt sätt. Frågan om barns talerätt i olika mål och ärenden bör

bedömas från den utgångspunkten.

7.2 Mål och ärenden om vårdnad och umgänge

7.2.1 Talerätt och processbehörighet

Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon

talerätt för barn i mål och ärenden om vårdnad och

umgänge.

 Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 35

f.).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar promemorians bedömning.

Några remissinstanser anser dock att barn bör ha talerätt huvudsakligen i

enlighet med vad som föreslogs av Utredningen om barnens rätt. Till dem hör

Föreningen BRIS och Rädda Barnen. Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds

universitet har inga invändningar mot promemorians förslag i och för sig men

menar att de skäl som anförs mot att ge barn talerätt inte är övertygande.

 Skälen för regeringens bedömning: Frågan om barn bör ha talerätt eller inte

rymmer flera olika delfrågor, vilka måste analyseras var för sig.

Principiella skäl för och emot en talerätt

Det är en självklarhet att frågor om vårdnad och umgänge och andra frågor som

rör ett barns person angår barnets rätt. Det framhålls också av Utredningen om

barnens rätt och i promemorian.

 Utredningen menar att det därför finns starka skäl för att barn skall

tillerkännas en generell rätt att föra talan i sådana mål och ärenden och

därigenom formellt bli likställda med sina föräldrar i processen. Detta

harmonierar, enligt utredningen, med den allmänna principen i vår rättsordning

att var och en som har ett av rättsordningen skyddat intresse också skall ha

talerätt rörande det intresset.

 Till detta kommer enligt utredningen att barn redan i dag har partsställning i

mål enligt socialtjänstlagen och LVU. Den ordningen synes fungera väl, vilket

ses som ytterligare ett skäl att tillerkänna barn talerätt även i mål och

ärenden om vårdnad och umgänge.

 En majoritet av de remissinstanser som yttrade sig över utredningens förslag

instämde i bedömningen och tillstyrkte förslaget om en generell talerätt för

barn. Flertalet remissinstanser ansåg dock att den av utredningen föreslagna

åldersgränsen för processbehörighet borde vara 15 i stället för 12 år.

 Som nämnts ovan (avsnitt 5.1.1) innebär en talerätt normalt att man har rätt

att starta en process (initiativrätt), att framföra sina synpunkter i en process

(argumentationsrätt) och att överklaga ett avgörande (klagorätt).

 Enligt utredningens förslag skall talerätten för barn vara inskränkt på det

sättet att den inte skall innefatta en initiativrätt för barnet. Barnets tale-

rätt skulle alltså inte få det innehåll som vanligen läggs in i begreppet tale-

rätt.

 Regeringen kan instämma i att det inte är självklart att en talerätt måste in-

nefatta alla tre momenten; initiativrätt, argumentationsrätt och klagorätt. När

det t.ex. gäller mål om beredande av vård enligt LVU, där barn redan har

talerätt, är denna begränsad genom att barnet saknar initiativrätt. Något

principiellt hinder mot en på det sättet begränsad talerätt finns alltså inte.

 Det finns emellertid andra omständigheter som visar att den av Utredningen om

barnens rätt föreslagna talerätten inte kan jämföras med vad som vanligen menas

med talerätt.

 Föräldrarna är eller blir i de allra flesta fall överens om hur vårdnads- och

umgängesfrågorna skall lösas vid en separation. Även i dessa mål skall barnet,

enligt utredningens förslag, vara part i målet. Men då skall normalt inte någon

särskild ställföreträdare utses för det icke processbehöriga barnet. Barnet

skall enligt utredningen då företrädas av sina föräldrar i egenskap av barnets

legala ställföreträdare. Föräldrarna blir alltså både ställföreträdare och mot-

parter till barnet i dessa mål. Det kan ifrågasättas om det är lämpligt.

 Enligt utredningens förslag skall barnet inte behöva ta parti för någon av

föräldrarna i processen. Många som yttrade sig över utredningens förslag

instämde i detta och regeringen har samma uppfattning (jfr vad som anförts i av-

snitt 7.1). Det är emellertid principiellt främmande att en part på det sättet

inte skall behöva ta ställning till själva tvistefrågan i målet, vilket också

framhölls i yttranden över utredningens förslag.

 Till detta kommer att det är viktigt att beakta vilket ändamål som skall till-

godoses med regler om barns representation i mål och ärenden om vårdnad och

umgänge. Det väsentliga är att barnets vilja verkligen kommer fram och blir be-

aktad i tillbörlig utsträckning. Reglerna bör därför utformas så att detta ända-

mål förverkligas i möjligaste mån.

 Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet menar att de skäl som här

anförts mot en talerätt för barnen i själva verket är ett uttryck för en ovilja

eller oförmåga att särhålla barnets intresse från det allmännas och ett okri-

tiskt förhållningssätt till officialprövning som det enda och bästa sättet att

utreda och presentera barnets vilja. Fakultetsstyrelsen framhåller att de skäl

som bär upp idéerna om ett kontradiktoriskt förfarande talar för att de reella

intressemotsättningar som gör sig gällande i en konflikt också avspeglas i

partsställningen.

 Enligt regeringens mening överbetonar fakultetsstyrelsen den formella

partsställningens betydelse i vårdnads- och umgängesmålen, särskilt som det i

många fall inte finns någon reell intressemotsättning. Som uttalas i promemorian

framstår en regel om talerätt för barn i vårdnads- och umgängestvister mer som

en regel med principiella bevekelsegrunder än som en regel ägnad att i praktisk

tillämpning tillgodose ändamålet att barnets vilja skall komma fram och bli

beaktad på rätt sätt.

 Vid sidan av de nu anförda principiella skälen finns argument som är av mer

praktisk art och som enligt regeringens mening väger tyngre.

De små barnen

Små barn kan inte bilda sig någon egen uppfattning utan måste, om de har

talerätt, ha en vuxen som ställföreträdare i processen. En ställföreträdare för

ett litet barn kan inte, vilket också framhålls i promemorian, få några upp-

gifter direkt från barnet utan är hänvisad till information från andra. Närmast

i fråga för att lämna sådan information som ställföreträdaren kan behöva är för-

äldrarna och socialnämnden. Sådan information har rätten redan i dag tillgång

till eller kan få tillgång till med mindre långtgående reformer.

 Socialnämndens uppgift är att lämna upplysningar till domstolen eller att utse

någon att verkställa utredning. Hur en talerätt för barnet i dessa fall skall

kunna påverka rättens ställningstagande och leda till en utgång mer i barnets

intresse är därför svårt att se.

 Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet anser att en talerätt för

barnet - representerat av ett rättshjälpsbiträde - regelmässigt skulle vara av

betydelse för utredningen, förutsatt att biträdet verkligen ges möjlighet att

själv initiera utredning som styrs av barnets behov eller önskemål. Detta är en

synpunkt som har mindre med frågan om barnets talerätt att göra och mer med

frågan om barnet bör ha ett eget biträde i vårdnads- och umgängesmålen. Även

andra remissinstanser menar att barnet bör ha ett eget biträde i dessa mål.

Utredningen om barnens rätt har emellertid för sin del inte särskilt framhållit

denna aspekt och i ärendet finns inte heller i övrigt något underlag till stöd

för att barnen skulle ha ett tydligt behov av ett eget biträde. Både domstolen

och socialnämnden har ett ansvar för att den utredning som skall göras styrs av

barnets behov.

De äldre barnen

De äldre barnens situation är en annan. De kan ofta själva bilda sig en upp-

fattning om tvisten och även ta ställning i den. Redan i dag förekommer det i

vårdnads- och umgängesprocesser där det råder starka motsättningar mellan

föräldrarna att dessa på olika sätt försöker påverka barnet. Det kan ske genom

att den ena föräldern försvårar för den andra föräldern att träffa barnet.

Barnet riskerar därigenom att få en sämre kontakt med någon av föräldrarna eller

båda. Om barnet på så sätt dras in i konflikten mellan föräldrarna, kan det vara

omöjligt för barnet att få ett naturligt förhållande till båda föräldrarna efter

det att målet är slutligt avgjort.

 En formell talerätt för barnet kan innebära att föräldrar i större utsträckning

försöker påverka barnet att ta ställning på ett visst sätt. Därmed kan en

talerätt få betydande negativa konsekvenser för barnet och för dess förhållande

till föräldrarna.

 Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet menar att skälen i

promemorian inte är övertygande. Det finns enligt fakultetsstyrelsen inget skäl

presenterat i promemorian som tyder på att risken för försämrade relationer mel-

lan barn och föräldrar och för påverkan på barnen skulle vara större med en

talerättsregel. Riskerna sammanhänger enligt fakultetsstyrelsen i själva verket

med att barnet ges reellt inflytande på målens utgång.

 Risken för försämrade relationer och obehörig påverkan bör enligt regeringens

mening inte undervärderas. Många remissinstanser betonar också denna risk. Till

dem hör Barnombudsmannen och Föreningen för Barn- och Ungdomspsykiatri. En

formell talerätt kan i många fall medföra att barnet konfronteras med tvisten på

ett onödigt närgånget sätt och pressas att välja sida.

 Till det anförda kommer att de lagändringar som genomförts på senare år har

inriktats på att underlätta samförståndslösningar. Från den utgångspunkten

framstår det närmast som ett steg i fel riktning att nu införa en talerätt för

barn.

Kostnader

Ett genomförande av utredningens förslag förutsätter att det förordnas biträde

enligt rättshjälpslagen för barn i ett stort antal mål. Biträdeshjälpen skulle

enligt förslaget vara helt kostnadsfri för barnet. Det allmännas

rättshjälpskostnader skulle därmed öka väsentligt. Kostnadsökningen har av ut-

redningen beräknats till ca fem miljoner kronor per år (1987), vilket

Domstolsverket i sitt yttrande ansåg vara en för låg beräkning.

 Ett allvarligt problem med de tvistiga vårdnads- och umgängesmålen är att de

ofta drar ut på tiden, vilket utöver känslomässiga påfrestningar leder till

kostnader både för enskilda och för det allmänna. Om barnet får talerätt kan

handläggningen av målen komma att kompliceras ytterligare redan av det skälet

att fler personer skall delta i processen.

 Utredningen räknar med att införandet av talerätt för barn i ett längre per-

spektiv kan komma att leda till en minskad processbenägenhet hos föräldrarna och

därigenom till en minskning av antalet tvistiga mål. Liksom flera

remissinstanser betvivlar regeringen att det är riktigt. Det kan inte heller

antas att kostnader som nu läggs ned i form av utredningsarbete hos socialnämn-

der och andra kommer att minska om barnet får ett rättshjälpsbiträde.

 Sammantaget kan det alltså enligt regeringens bedömning antas att ett

genomförande av utredningens förslag leder till betydande kostnadsåtaganden för

det allmänna.

Slutsats

Med hänsyn till vad som anförts bör inte någon talerätt för barn införas i mål

om vårdnad och umgänge.

7.2.2 Barnets rätt att komma till tals

Regeringens förslag: I föräldrabalken förs in en

erinran om att rätten är skyldig att i mål och ären-

den om vårdnad och umgänge ta hänsyn till barnets

vilja med beaktande av barnets ålder och mognad.

Den som verkställer en vårdnads- eller umgängesut-

redning åläggs en skyldighet att, om det inte är

olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och

redovisa den för rätten.

 Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens (se prome-

morian s. 38 f.) men avviker på så sätt att "särskilt avseende" skall fästas vid

barnets vilja.

 Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna är positiva till

promemorians förslag eller lämnar det utan invändning. Några remissinstanser

pekar emellertid på risker för att den som verkställer utredning inte kan rätt

utröna barnets vilja. Ett par remissinstanser anför att den föreslagna regeln

kan medföra att barnets vilja ställs alltför mycket i fokus. En remissinstans

föreslår att uttrycket "barnets vilja" byts ut mot "barnets inställning", en

annan att uttrycket "barnets åsikter" används. Andra remissinstanser har

synpunkter på den tekniska utformningen av bestämmelserna.

 Skälen för regeringens förslag: Någon formell talerätt för barn bör inte

införas i mål och ärenden angående vårdnad och umgänge (se avsnitt 7.2.1).

 När en domstol beslutar i sådana mål och ärenden skall bedömningen alltid

göras utifrån vad som är bäst för barnet. Vilka faktorer som skall beaktas vid

den bedömningen framgår inte direkt av lagen, förutom att rätten enligt 6 kap.

6 a § föräldrabalken skall fästa särskilt avseende vid barnets behov av en

nära och god kontakt med båda sina föräldrar.

 Enligt förarbetena till 6 kap. 5 § föräldrabalken är det ytterst domstolens

uppgift att utröna om barnet har några egna synpunkter på vårdnadsfrågan. Om

barnet har en bestämd uppfattning och har nått en sådan mognad att dess önskemål

bör respekteras, bör domstolen i allmänhet följa barnets önskan. Det påpekas

emellertid i förarbetena att det inte kan besvaras generellt när barnet nått en

sådan mognad och att det kan vara svårt att utreda barnets innersta önskan.

Barnets egna uppgifter skall därför vägas in i den helhetsbedömning av samtliga

omständigheter som skall göras i målet (prop. 1981/82:168 s. 66).

 Domstolen bör alltså redan enligt gällande rätt utröna barnets vilja och be-

akta den när vårdnads- och umgängesfrågor skall avgöras. Högsta domstolen har

som tidigare nämnts också i ett rättsfall slagit fast att i vart fall ett något

äldre barns synpunkter (13 år) bör tillmätas stor vikt i vårdnadsfrågan (NJA

1988 s. 448). I vilken utsträckning domstolarna verkligen tar hänsyn till bar-

nets vilja är dock svårt att veta. En projektrapport från Socialstyrelsen visar

att det åtminstone i vissa kommuner finns brister när det gäller att i vårdnad-

sutredningar beskriva barnet och dess behov (se avsnitt 5.1.2). Det förekommer

enligt rapporten att utredaren har träffat barnet bara vid något enstaka

tillfälle eller inte alls.I promemorian görs den bedömningen att sådana

vårdnadsutredningar inte är fullständiga, om rätten skall kunna utröna barnets

vilja och beakta den. Regeringen delar den uppfattningen. Är det fråga om mycket

små barn saknas visserligen anledning för domstolarna att närmare efterforska

deras vilja. Men en vårdnadsutredning där utredaren aldrig har träffat ett barn

som är stort nog att uttrycka en egen vilja kan inte anses vara ett fullgott

underlag för en domstol i en vårdnadstvist. Detta understryks av flera

remissinstanser.

 Det anförda betyder inte att utredaren måste söka utröna barnets uppfattning i

den aktuella tvisten, dvs. få barnet att ta ställning till hur domstolen skall

döma i målet eller ärendet. Det kan tvärtom ofta vara olämpligt. Men utredaren

måste försöka få en sådan kontakt med barnet att det är möjligt att dra

slutsatser om huruvida barnet har en viljeinriktning som bör tillmätas betydelse

för prövningen. Socialstyrelsen framhåller i sitt remissyttrande att det finns

goda erfarenheter från kommuner där utredarna i alla vårdnads- och

umgängesutredningar träffar barnen och ställer "rätt" sorts frågor.

 Enligt 6 kap. 19 § tredje stycket föräldrabalken får barn höras inför rätten,

om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta

skada av att höras. Som framgår av avsnitt 5.1.2 är bestämmelsen avsedd att

tillämpas med återhållsamhet och möjligheten att höra barnet används också myck-

et sällan. De uttalanden som gjordes i förarbetena till bestämmelsen äger

alltjämt full giltighet.

 I promemorian uttalas att det inte finns skäl att åstadkomma en utveckling mot

att barn hörs oftare i domstolen. Promemorians uttalande är välgrundat. Att

rätten ges ett tillräckligt underlag för att fästa avseende vid barns vilja bör

säkerställas på annat sätt.

 Promemorieförslaget innebär att den grundläggande principen om barns rätt att

komma till tals i frågor som rör deras person skall framgå direkt av lagen och

att det där skall anges uttryckligen att hänsyn skall tas till barnets ålder och

mognad. I lagen bör sålunda enligt förslaget i promemorian anges att rätten i

mål och ärenden om vårdnad och umgänge vid bedömningen av vad som är bäst för

barnet skall fästa särskilt avseende vid barnets vilja, med hänsyn tagen till

barnets ålder och mognad.

 Många remissinstanser framhåller det angelägna i att barnens rätt att komma

till tals garanteras. Flera - bl.a. Socialstyrelsen, Barnombudsmannen,

Stockholms kommun, Föreningen BRIS, Umgängesrätts Föräldrarnas Riksförening,

Föreningen Jurister vid de allmänna advokatbyråerna och Sveriges Psykologförbund

- understryker behovet av lagändringar i den riktning som föreslås i

promemorian.

 Luleå tingsrätt anför att en regel som den angivna kan innebära att barnets

vilja - sådan den tolkas och redovisas av en annan person - kommer att tillmätas

alltför stor betydelse med risk för att barnets föräldrar påfordrar omfattande

utredningar eller utsätter barnet för påtryckningar. Tingsrätten menar att det

är tillräckligt att regeln anger att domstolen skall fästa avseende vid barnets

vilja; ordet "särskilt" bör utgå ur lagtexten. Liknande synpunkter anförs även

av andra remissinstanser. Sölvesborgs tingsrätt anför t.ex. att det är svårt att

bortse från att benägenheten från en förälders sida att otillbörligt söka

påverka barnet kan bli större, om domstolarna skall fästa större avseende vid

barnets vilja än hittills och att stora krav därför ställs på den som skall

genomföra utredningen så att barnets verkliga vilja kommer fram. Sundsvalls

kommun anför att uttrycket "barnets vilja" är ett för starkt och kategoriskt

uttryck som kan misstolkas och Trelleborgs kommun framhåller att det kan vara

svårt att utreda vad som är barnets innersta önskan och att det därför är

viktigt att det som barnet säger bedöms med sakkunskap och med hänsyn till

omständigheterna i det enskilda fallet.

 Remissinstanserna sätter fingret på ett problem. Som regeringen även tidigare

framhållit är det viktigt att reglerna inte verkar så att barnen utsätts för

obehörig påverkan eller så att de pressas att ta ställning. Regeringen kan hålla

med om att den formulering som föreslås i promemorian i vissa fall kan medföra

sådana oönskade problem.

 Som anförs i promemorian behövs dock en regel om att domstolen alltid skall ta

hänsyn till barnets vilja. För att de nämnda problemen skall undgås bör en sådan

regel formuleras mer öppet än i promemorieförslaget. I förslagets "fästas

särskilt avseende vid barnets vilja" bör sålunda ordet "särskilt" utgå. Som

föreslås i promemorian bör det anges uttryckligen att hänsyn skall tas till

barnets ålder och mognad. Med en sådan utformning styrs domstolen inte på ett

oönskat sätt av vad som redovisas i utredningen om barnets vilja. Därmed minskar

också riskerna för obehörig påverkan på barnet i samband med utredningen.

 I jämförelse med lagrådsremissens förslag - "skall rätten beakta barnets vilja

med hänsyn tagen till barnets ålder och mognad" - har Lagrådet föreslagit en

något annorlunda utformning av bestämmelsen: "skall rätten ta hänsyn till

barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad". Enligt Lagrådet kommer

avsikten med lagändringen därmed till tydligare uttryck. Enligt regeringens

mening är det knappast någon saklig skillnad mellan de båda lydelserna. Rege-

ringen har dock inget att invända mot Lagrådets förslag.

 Det bör understrykas - som görs i promemorian och av flera remissinstanser -

att det ställs stora krav på den som skall efterhöra barnets inställning och att

barnet aldrig får pressas till ett ställningstagande. Här har utredande

tjänstemän ett viktigt ansvar men givetvis också föräldrarna själva och deras

ombud. Ett par remissinstanser menar i det sammanhanget att ordet "vilja" är

mindre bra och förespråkar "inställning" resp. "åsikter". Enligt regeringens

mening är uttrycket "barnets vilja" väl valt och de flesta remissinstanserna

tillstyrker det eller har inte någon invändning. Det väsentliga är emellertid

att barnet får möjlighet att i rätt sammanhang och på rätt sätt framföra det som

barnet verkligen känner och vill ha sagt.

 För att rätten skall få kännedom om barnets vilja måste det finnas någon form

av utredning. Det är inte obligatoriskt att göra en särskild vårdnads- eller

umgängesutredning i alla mål och ärenden om vårdnad och umgänge. I de fall

frågan är tvistig torde emellertid domstolen i allmänhet se till att en sådan

utredning görs. Domstolen kan därvid styra utredningen genom riktlinjer och

genom att särskilt ange att utredningen skall syfta till att klargöra barnets

inställning.

 För att säkerställa att domstolen i vårdnads- och umgängesutredningar får

upplysningar om barnets inställning bör ett tillägg göras i lagen. Det bör, som

föreslås i promemorian, ske genom en föreskrift om att den som verkställer

utredning i målet skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets

inställning och redovisa den för rätten.

 En fråga som diskuteras i ett par remissvar är hur barnets ålder bör inverka

på utredningen. Enligt regeringens mening är det inte lämpligt att ange bestämt

hur gammalt ett barn bör vara för att det skall vara meningsfullt att ta reda på

dess inställning. Det bör ankomma på utredaren att i varje enskilt fall göra en

bedömning av barnets mognad i det hänseendet. Frågan berörs ytterligare något i

författningskommentaren.

 Några remissinstanser uttrycker farhågor för att barn oftare kommer att höras

inför rätten, om rätten skall fästa särskilt avseende vid barnets vilja. Som

regeringen berört ovan bör möjligheten att höra barnet inför rätten kvarstå men

liksom nu användas med stor försiktighet. Avsikten med de nya reglerna är att

barnets vilja skall redovisas på annat sätt än genom förhör inför rätten. På så

sätt bör också den risk kunna undvikas som ett par remissinstanser pekar på,

nämligen att barnet försätts i svåra valsituationer.

 Det tidigare sagda tar i allt väsentligt sikte på de fall där vårdnads- eller

umgängesfrågan är tvistig. Men vad bör gälla när föräldrarna är eniga? I

förarbetena till 1991 års ändringar av bestämmelserna om vårdnad uttalas att i

de mål och ärenden där föräldrarna är överens om hur vårdnadsfrågan skall lösas,

den lösning som de har valt i allmänhet torde kunna antas vara bäst för barnet

(se prop. 1990/91:8 s. 59). Det

finns ingen anledning att nu göra någon annan bedömning. Föräldrarnas vilja bör

alltså i dessa fall, liksom i dag, vara avgörande. Att inhämta någon särskild

utredning blir då i regel inte nödvändigt.

 Det finns alltså sällan anledning att ta reda på barnets inställning när

föräldrarna är ense, men trots det bör även i dessa fall den grundprincipen

gälla att rätten skall ta hänsyn till barnets vilja. Skulle det undantagsvis

komma fram att barnet bestämt motsätter sig den lösning som föräldrarna kommit

överens om, är det ett skäl att närmare undersöka om överenskommelsen verkligen

är till barnets bästa.

 Som tidigare sagts skall enligt 6 kap. 19 § föräldrabalken socialnämnden be-

redas tillfälle att yttra sig innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad

eller umgänge. Om nämnden har tillgång till upplysningar som kan vara av

betydelse för frågans bedömning, är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upp-

lysningar. Det gäller även när föräldrarna är ense. Socialnämndens möjlighet att

lämna upplysningar till domstolen fungerar som ett skydd för barnet för det fall

en överenskommelse om gemensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa. Motsva-

rande gäller om en upplösning av gemensam vårdnad eller överflyttande av vårdnad

inte kan antas vara till barnets bästa.

 Det finns inte anledning att föreskriva att barnets uppfattning alltid skall

redovisas för rätten, således även i mål och ärenden där föräldrarna är överens.

En regel om att man skall söka klarlägga barnets inställning bör gälla bara för

de fall där saken är sådan att domstolen finner att en utredning behövs.

 Avgöranden rörande särskilt förordnade vårdnadshavare kan ha stor betydelse

för barnet. Från och med den 1 juli 1995 gäller i viktiga hänseenden nya

bestämmelser om förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap (se prop.

1993/94:251 och avsnitt 5.1.4). Vårdnads- och förmynderskapsbegreppen renodlas

efter denna tidpunkt. Om inte någon av ett barns föräldrar kan vara vård-

nadshavare, skall vårdnaden enligt 6 kap. 10 a § föräldrabalken anförtros åt en

eller två särskilt förordnade vårdnadshavare i stället för, som i dag, åt sär-

skilt förordnade förmyndare. De särskilt förordnade vårdnadshavarna skall också

vara förmyndare för barnet, om inte särskilda skäl talar emot det.

 De nya bestämmelserna om utseende av särskilt förordnade vårdnadshavare bör

följa samma regler som andra bestämmelser om vårdnad när det gäller barns rätt

att komma till tals. Bestämmelserna om domstolens skyldighet att ta hänsyn till

barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad och om skyldighet för

den som verkställer utredning att söka utröna barnets inställning bör alltså

göras tillämpliga även för sådana mål och ärenden.

 En annan fråga är om skyldigheten att ta hänsyn till barnets vilja bör gälla

även interimistiska beslut enligt 6 kap. 20 § föräldrabalken. Sådana beslut

skall - som i 6 kap. föräldrabalken i övrigt - ske utifrån vad som är bäst för

barnet. Redan av det skälet bör interimistiska beslut omfattas av skyldigheten

att ta hänsyn till barnets vilja. Liksom i dag bör domstolens interimistiska

avgörande i princip träffas utifrån samma bedömningsgrunder som vid den slutliga

prövningen. De föreslagna bestämmelserna i 6 kap. 10 d och 15 §§ bör därför ges

ett något vidare tillämpningsområde än i promemorieförslaget.

 Frågan är då om barnet kan komma till tals i erforderlig utsträckning inför

ett interimistiskt beslut

 Domstolen är enligt gällande rätt inte skyldig att inhämta upplysningar innan

den beslutar interimistiskt i en fråga om vårdnad eller umgänge. Om föräldrarna

inte är överens inhämtar dock rätten i allmänhet upplysningar från socialnämnden

inför beslutet. Barnets vilja kan emellertid av praktiska skäl inte utredas och

redovisas lika utförligt som i en fullständig vårdnads- eller umgängesutredning.

 Det anförda innebär att det inte finns någon garanti för att barnet kommer

till tals fullt ut inför ett interimistiskt beslut. Det skulle emellertid leda

för långt att försöka åstadkomma en sådan garanti. Ett interimistiskt beslut

måste med nödvändighet fattas utan att en fullständig utredning kan göras. Det

bör därför inte ställas något uttryckligt krav i lagen på att man skall söka

klarlägga barnets inställning. Självfallet bör dock socialnämnden så långt det

är praktiskt möjligt vara lyhörd för att barnet kan vilja komma till tals samt i

ett yttrande redovisa vad som kan komma fram om barnets inställning.

 Frågan är slutligen om den som anordnar samarbetssamtal enligt 6 kap. 18 §

föräldrabalken också skall utreda barnets vilja och redovisa den för rätten.

 I förarbetena till bestämmelserna om samarbetssamtal uttalades att samtalen i

första hand är att uppfatta som ett instrument för föräldrarna att gemensamt och

i samråd själva besluta om vårdnad och umgänge. Det behov som barnet kan ha av

att tala med någon utomstående får enligt propositionen primärt tillgodoses på

annat sätt än genom samarbetssamtal (se prop. 1990/91:8 s. 27 f.).

 Samarbetssamtalen syftar till att föräldrarna skall bli överens i frågor om

vårdnad och umgänge. Det kan mot den bakgrunden vara mindre lämpligt att den som

anordnar samarbetssamtal också skall ha en uttrycklig skyldighet att utreda

barnets inställning. En annan sak är att samarbetssamtal naturligtvis ändå till

stor del handlar om hur frågor om vårdnad och umgänge bäst skall anordnas i

framtiden.

 Vårdnadstvistutredningens arbete (se avsnitt 4) kan ge underlag för en annan

bedömning i de frågor som här har behandlats. Regeringen kommer i så fall att ta

upp dem på nytt. Vårdnadstvistutredningen torde också komma att behandla vissa

frågor som remissinstanserna tar upp men som inte berörts här.

7.3 Mål om verkställighet av avgöranden om vårdnad eller umgänge

Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon

talerätt för barn i mål om verkställighet av

avgöranden om vårdnad eller umgänge. Det behövs inte

heller några andra lagändringar för att tillförsäkra

barn en rätt att komma till tals i verkställighets-

målen.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 41

f.).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer överlag i promemorians

bedömning eller lämnar den utan erinran. Några remissinstanser anser dock att

barn skall ha talerätt och processbehörighet i huvudsak i enlighet med vad

Utredningen om barnens rätt föreslog. En remissinstans menar att det behövs

regler om barnens rätt att komma till tals.

 Skälen för regeringens bedömning: Mål om verkställighet av vad allmän domstol

bestämt i dom eller beslut om vårdnad, umgänge eller överlämnande av barn är

alltid tvistiga. De lojalitetskonflikter som barnet kan drabbas av i sådana mål,

om det får ställning som part, kan på samma sätt som i mål och ärenden om

vårdnad och umgänge störa barnets framtida förhållande till föräldrarna eller

någon av dem. Även de övriga synpunkter som anförts i avsnitt 7.2.1 gör sig

gällande i verkställighetsmålen.

 I promemorian görs vidare den bedömningen att det inte kommit fram något behov

av talerätt. Inte heller i remissbehandlingen kan det sägas ha kommit fram något

sådant behov. Regeringen gör därför samma bedömning som i promemorian, nämligen

att det inte bör införas någon talerätt för barn i verkställighetsmålen..

 Frågan är då om några andra förändringar bör genomföras när det gäller barns

rätt att komma till tals i verkställighetsmålen.

 Målen har som regel föregåtts av en process i allmän domstol och kan därför

sägas vara en fortsättning på den processen. Om barnet får komma till tals innan

vårdnads- eller umgängesfrågan avgörs (se avsnitt 7.2.2), bör någon föreskrift

om utredning av barnets vilja även i verkställighetsmålen inte vara nödvändig.

Som Kammarrätten i Jönköping påpekar kan det dock ibland förflyta lång tid

mellan avgörandena i de olika domstolarna, varför barnets inställning kan ha

ändrats. Domstolen i verkställighetsmålet bör vara särskilt uppmärksam på den

möjligheten.

 Av särskild betydelse för verkställighetsmålen är att det för de lite äldre

barnen finns en uttrycklig skyldighet för domstolen att ta reda på barnets

vilja. Enligt bestämmelsen i 21 kap. 5 § föräldrabalken har barnet om det fyllt

tolv år en vetorätt när det gäller verkställigheten av vad allmän domstol har

bestämt. Verkställighet får visserligen ske mot barnets vilja, men endast om

länsrätten finner det "nödvändigt av hänsyn till barnets bästa". Detsamma gäller

beträffande barn som inte fyllt tolv år men "nått en sådan mognad att dess vilja

bör beaktas på motsvarande sätt".

 Till detta kommer, vilket berörs av ett par remissinstanser, att barnet kan

komma till tals i sådana fall där länsrätten enligt 21 kap. 2 § föräldrabalken

uppdragit åt någon att verka för att den som har barnet frivilligt skall

fullgöra vad som åligger honom eller henne.

 Enligt regeringens mening, som överensstämmer med promemorians förslag och

flertalet remissinstansers uppfattning, är några ändringar inte erforderliga.

7.4 Andra familjerättsliga mål och ärenden

7.4.1 Adoptions- och namnärenden

Regeringens förslag: I föräldrabalken och namnlagen

förs in erinringar om att rätten vid bedömning av om

det är lämpligt att en adoption äger rum resp. om

ett namnbyte är förenligt med barnets bästa skall ta

hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets

ålder och mognad. Socialnämnden åläggs en skyldighet

att söka klarlägga barnets inställning och redovisa

den för rätten.

 Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens (se pro-

memorian s. 42 f.).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till promemorians

förslag. Ett par remissinstanser anser - i enlighet med sin övergripande

uppfattning - att barn bör ha talerätt även i mål och ärenden om adoption och

namn. Barnombudsmannen, Statens nämnd för Internationella Adoptionsfrågor (NIA)

och Adoptionscentrum tillstyrker förslagen beträffande adoption, men menar att

bestämmelsen i 4 kap. 5 § föräldrabalken om att barnets samtycke till adoption i

vissa fall inte behövs bör upphävas. NIA och Adoptionscentrum anför dessutom att

socialnämnden bör vara skyldig att inhämta ytterligare utredning vid

internationella adoptioner.

 Länsrätten i Kalmar län ifrågasätter om inte s.k. särskild ansökan enligt 16 §

namnlagen bör omfattas av de föreslagna bestämmelserna.

 Skälen för regeringens förslag: Adoptions- och namnärenden har väsentliga

likheter med vårdnads- och umgängesärenden. Barn bör i enlighet med bedömningen

i avsnitt 7.2.1 inte ges talerätt. Däremot bör bestämmelserna utformas så att

barnet ges möjlighet att komma till tals i sådana ärenden.

Adoption

Barn har alltså inte talerätt i adoptionsärenden. Förutom den vetorätt mot

adoption som den som fyllt tolv år har enligt 4 kap. 5 § föräldrabalken (se av-

snitt 5.1.4) saknas uttryckliga bestämmelser om att barnets vilja skall beaktas

när adoptionsärenden avgörs. Domstolarna torde inte heller ha som regel att ta

reda på de yngre barnens inställning till en adoption.

 En adoption är i allmänhet en ingripande händelse i ett barns liv. Det kan

förekomma situationer där barnet känslomässigt är motståndare till en adoption.

Det är alltså viktigt att klargöra barnets inställning och det bör skapas

garantier för att barnens synpunkter och vilja kommer fram och beaktas i adop-

tionsärenden.

 För att säkerställa att barnen får komma till tals i adoptionsärenden bör

sålunda ett tillägg göras till 4 kap. 6 § föräldrabalken. Regeringen gjorde

beträffande mål och ärenden om vårdnad och umgänge den bedömningen att reglerna

om rätt för barn att komma till tals bör utformas något annorlunda än i promemo-

rian (se avsnitt 7.2.2). En regel om rätt för barn att komma till tals i

adoptionsärenden bör - även om förhållandena inte är helt likartade - utformas

på samma sätt som för mål och ärenden om vårdnad och umgänge.

 Regeln bör i enlighet med vad Lagrådet förordat ges en något annorlunda

utformning än i lagrådsremissens förslag, se avsnitt 7.2.2. Tillägget bör alltså

gå ut på att domstolen vid bedömningen av om det är lämpligt att adoptionen äger

rum skall ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mog-

nad. Detta stämmer också väl överens med reglerna i 1993 års Haagkonvention om

skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner. Haagkonventionen

föreskriver bl.a. att en adoption får genomföras endast om det - under hän-

synstagande till barnets ålder och mognad - säkerställts att hänsyn tagits till

barnets önskemål och mening (artikel 4). Sverige har ännu inte ratificerat kon-

ventionen. Frågan om en ratifikation bereds för närvarande.

 När det gäller barn som har fyllt tolv år krävs, som tidigare sagts, barnets

samtycke till adoptionen. Föreskriften om samtycke kan ses som en precisering

och skärpning av den föreslagna allmänna regeln om att hänsyn skall tas till

barnets vilja. Denna allmänna regel bör gälla även i de fall som omfattas av

kravet på samtycke. Samtycket får således inte betraktas som en formsak. Det

skall lämnas av barnet efter noggrant övervägande och det bör vara en uppgift

för domstolen att förvissa sig om att ett lämnat samtycke verkligen ger uttryck

för barnets vilja.

 I 4 kap. 5 § andra stycket 1 föräldrabalken föreskrivs att samtycke till

adoption inte behövs från ett barn som fyllt 12 men inte 16 år, om barnet skulle

skadas av att bli tillfrågat. Bestämmelsen tillkom år 1959 i samband med de

genomgripande förändringarna av adoptionsinstitutet, då bl.a. skillnaden mellan

starka och svaga adoptioner upphävdes. Bestämmelsen tar i första hand sikte på

fosterbarn som i puberteten skulle kunna ta allvarlig skada av att få kännedom

om att fosterföräldrarna inte är biologiska föräldrar. Bestämmelsen är av

undantagskaraktär och det har i förarbetena uttalats att den är avsedd att till-

ämpas endast i klara fall. Barnombudsmannen, NIA och Adoptionscentrum anser att

förhållandena nu har förändrats mot en ökad öppenhet och att bestämmelsen därför

bör utgå.

 Regeringen kan hålla med om att förhållandena nu är annorlunda och att det i

allmänhet är lämpligt att så tidigt som möjligt klargöra för ett fosterbarn att

det inte lever tillsammans med sina biologiska föräldrar. Det kan emellertid

inte bortses från att det kan finnas adoptionsärenden då ett barn som fyllt tolv

år kan ta allvarlig skada om ett samtycke skall inhämtas. Som bestämmelsen är

utformad strider den inte heller mot Barnkonventionen. Mot bakgrund av det sagda

bör bestämmelsen inte upphävas utan ett underlag som visar att den inte längre

behövs. Det får förutsättas att bestämmelsen tillämpas mot bakgrund av dagens

kunskaper om barn och syn på barn.

 För att domstolen skall få vetskap om barnets inställning måste denna utredas

och framföras till rätten. Enligt 4 kap. 10 § föräldrabalken skall yttrande in-

hämtas från socialnämnden, om barnet inte fyllt 18 år. I bestämmelsen bör ett

tillägg göras enligt vilket socialnämnden skall, om det inte är olämpligt, söka

klarlägga barnets inställning i frågan och redovisa den för rätten.

 NIA menar med hänvisning till ett förslag i Förmynderskapsutredningens

slutbetänkande Adoptionsfrågor (SOU 1989:100) att skyldigheten att klargöra bar-

nets inställning bör innebära att utredning alltid skall inhämtas från barnets

ursprungsland vid internationella adoptioner och anser att en föreskrift bör

införas därom. Förmynderskapsutredningens förslag bereds inom regeringskansliet.

Frågor om adoption behandlades dessutom av Adoptionslagstiftningsutredningen i

sitt nyligen avlämnade betänkande Internationella adoptionsfrågor (SOU

1994:137). Utredningen hade till uppgift att göra en översyn av verksamheten med

internationella adoptioner. Betänkandet bereds för närvarande.

 Mot bakgrund av det anförda bör frågan om utredning från barnets hemland över-

vägas i samband med andra frågor om internationella adoptioner. Det är därför

inte lämpligt att nu ta ställning till den frågan. En annan sak är att om det i

ett adoptionsärende finns utredning från barnets hemland, den utredningen natur-

ligtvis bör beaktas när barnets inställning skall klarläggas.

Namn

I namnärenden har barn ställning som part. När anmälan eller ansökan om namnbyte

skall göras, företräds barnet emellertid enligt 48 § namnlagen av vårdnadshava-

ren. Ett barn som fyllt tolv år har vetorätt mot en sådan anmälan eller ansökan.

Men i övrigt saknas uttryckliga regler om att barnets vilja skall beaktas när

namnärenden avgörs.

 Ett namnärende har i allmänhet inte samma ingripande betydelse för ett barn

som t.ex. ett vårdnads- eller umgängesärende eller en adoption. Namnet har emel-

lertid stor personlig betydelse och barnet kan fästa stor vikt vid utgången i

ärendet. Av den anledningen är det angeläget att barnet även i dessa ärenden ges

en möjlighet att få sina synpunkter och sin vilja framförda och beaktade.

 Enligt förarbetena till namnlagen bör domstolen i takt med barnets stigande

ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets egna synpunkter och

önskemål (prop. 1981/82:156 s. 54). Av rättspraxis framgår också att domstolarna

tar hänsyn till i vart fall de större barnens vilja (t.ex. NJA 1987 s. 81 och

NJA 1990 s. 89). Någon sådan praxis finns inte beträffande yngre barn.

 För att säkerställa barns rätt att komma till tals föreslås i promemorian att

ett tillägg görs i 48 § namnlagen enligt vilket rätten vid avgörande av om ett

namnbyte är förenligt med barnets bästa skall fästa särskilt avseende vid bar-

nets vilja med hänsyn tagen till barnets ålder och mognad. Regeringen instämmer

i promemorians bedömning. På samma skäl som nyss anförts beträffande adoption-

särenden bör tillägget emellertid utformas något annorlunda än i promemorian.

 Regeln bör i enlighet med vad Lagrådet förordat ges en något annorlunda

utformning än i lagrådsremissens förslag, se avsnitt 7.2.2. Tillägget bör alltså

gå ut på att rätten skall ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets

ålder och mognad. Tillägget bör dessutom förtydligas något i förhållande till

promemorieförslaget så att det klart framgår att det tar sikte på ärenden som

handläggs i domstol enligt 6, 8 eller 11 §.

 När det gäller barn som fyllt tolv år krävs enligt 48 § namnlagen, som

tidigare sagts, barnets samtycke till en ansökan eller anmälan om namnbyte.

Liksom i fråga om adoptionsärenden kan den regeln ses som en precisering och

skärpning av den regel som nu föreslås om skyldighet att beakta barnets vilja.

Även i fråga om namnärenden är det viktigt att rätten förvissar sig om att ett

samtycke faktiskt överensstämmer med barnets vilja.

 En remissinstans anför att bestämmelserna om barns rätt att komma till tals

bör omfatta även förlust av efternamn enligt 16 § första stycket namnlagen, dvs.

sådana fall då det fastställs att en viss man inte är far till ett barn som

förvärvat efternamn på grund av faderskapet. Om det finns synnerliga skäl, kan

domstolen enligt 16 § andra stycket i sådana fall tillåta att barnet behåller

sitt efternamn. Bestämmelsen är överförd från 1963 års namnlag och den tillkom

särskilt med tanke på fall då bördsprocessen kommer till stånd först sedan

barnet nått vuxen ålder och fall då mannen förklarar sig inte ha något intresse

av att barnet förlorar hans namn. Skälen för tillstånd måste emellertid vara

starka. Undantag kan ske t.ex. när barnet har hunnit skaffa sig ett yrke och

skulle kunna bli lidande av namnförlusten eller när barnet har bildat familj och

fått egna barn som också förvärvat namnet (se[REDACTED_EFTERNAMN], Namnlagen, 1985, s. 134

f.).

 Bestämmelsen tar alltså främst sikte på fall där barnet nått vuxen ålder och

därför inte har behov av det skydd som bl.a. FN:s barnkonvention vill

tillgodose. För att barnet skall få behålla sitt namn krävs det vidare

synnerliga skäl. Bedömningen skall alltså inte ske enbart utifrån barnets bästa

som i 6, 8 och 11 §§, utan det rör sig om ett annat slags bedömning. Det finns

därför inte tillräcklig anledning att ta in en särskild regel i lagen om att ta

hänsyn till barnets vilja. En annan sak är att det vid prövningen naturligtvis

skall tas hänsyn till vad som är till barnets bästa och att därvid barnets vilja

har betydelse.

 I ärenden om förklaring att namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § namnlagen är

förenligt med barnets bästa skall domstolen enligt 45 § namnlagen inhämta ytt-

rande från socialnämnden. För att se till att socialnämndens yttrande redovisar

barnets inställning bör det göras ett tillägg i bestämmelsen. Tillägget bör

utformas på samma sätt som beträffande vårdnad och umgänge (se avsnitt 7.2.2).

Socialnämnden skall alltså, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets

inställning och redovisa den för rätten.

7.4.2 Mål och ärenden om faderskap, underhåll och förmynderskap m.m.

Regeringens bedömning: Några nya bestämmelser om rätt

för barn att komma till tals är inte nödvändiga för mål

och ärenden om faderskap, underhåll eller

förmynderskap.

 Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 42

f.).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna gör överlag samma bedömning som görs i

promemorian.

 Skälen för regeringens bedömning: I mål om faderskap har barnet ställning som

part och har därigenom talerätt (se avsnitt 5.1.4). Socialnämnden är skyldig att

försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet

fastställs. Genom socialnämndens medverkan blir barnets intressen bevakade i

dessa mål.

 I promemorian görs den bedömningen att det med hänsyn till reglernas nuvarande

utformning och ärendenas karaktär inte är aktuellt att införa någon särskild

regel om att barnets synpunkter och önskemål skall komma fram och beaktas.

Remissinstanserna har inte någon invändning mot promemorians uppfattning.

Regeringen är av samma mening.

 Även i mål om underhållsbidrag är barnet part och har talerätt. Undantagna är

de mål där föräldrarna tvistar om vårdnaden och i praxis har ansetts kunna föra

talan som parter om underhållsbidrag till barn (se avsnitt 5.1.4).

 Några lagändringar om barns rätt att komma till tals är inte erforderliga be-

träffande mål och ärenden om underhåll till barn.

 Som framgår av avsnitt 5.1.4 har en underårig som fyllt 16 år både talerätt

och rätt att yttra sig i frågor angående förmynderskap, godmanskap och

förvaltarskap. Talerätten har samband med andra befogenheter som 16-åringar har.

Den som fyllt 16 år har t.ex. rätt att säga upp ett avtal om anställning utan

vårdnadshavarens samtycke och rätt att utan nytt samtycke avtala om arbete av

liknande art (6 kap. 12 § föräldrabalken). En 16-åring kan även råda över vad

han genom eget arbete har förvärvat (9 kap. 3 § föräldrabalken) och han eller

hon kan med föräldrarnas tillstånd driva rörelse (13 kap. 13 § föräldrabalken).

 I promemorian uttalas att det i ärenden angående godmanskap och förvaltarskap

får anses vara tillräckligt med regeln om talerätt för barn som fyllt 16 år för

att tillvarata barnens rätt (se promemorian s. 45). Remissinstanserna har med

något undantag lämnat promemorians bedömning utan invändning. Kammarrätten i

Jönköping menar dock att de föreslagna bestämmelserna om barns rätt att komma

till tals bör omfatta även vissa ärenden angående godmanskap.

 De situationer där det framför allt kommer i fråga att förordna god man för

barn är sådana där barnet har ett ekonomiskt intresse som skiljer sig från

föräldrarnas (se 11 kap. 2 § föräldrabalken). Beträffande dessa ärenden är det,

som även kammarrätten anför, tillräckligt att barnen kommer till tals genom den

nämnda regeln om talerätt. De ärenden för vilka man kan diskutera en särskild

regel om barns rätt att komma till tals avser i stället sådana situationer där

en god man får ett ansvar även för angelägenheter som rör barnets person. Det

gäller framför allt de fall då en förmyndare på grund av sjukdom eller av någon

annan orsak inte kan utöva förmynderskapet (11 kap. 1 § föräldrabalken). I

sådana fall är godmanskapet tänkt som en tillfällig lösning i en krissituation

och det kan inte anses nödvändigt med en särskild föreskrift om att barnets

vilja skall beaktas. Självfallet bör överförmyndaren resp. rätten ta hänsyn till

vad barnet kan ha uttryckt i ärendet angående val av god man.

 Regeringen är mot bakgrund av det anförda inte beredd att föreslå några nya

bestämmelser för dessa ärenden.

 Som en följd av förmynderskapsreformen bör en hänvisning i lagen (1994:1117)

om registrerat partnerskap ändras till att avse de nya bestämmelserna i 6 kap.

föräldrabalken.

7.5 Sociala mål

7.5.1 Talerätt och processbehörighet

Regeringens bedömning: Åldersgränsen för

processbehörighet i de sociala målen bör inte sänkas.

 Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 46).

 Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser instämmer i

promemorians bedömning. Några remissinstanser anser dock att åldersgränsen för

processbehörighet bör sänkas till tolv år.

 Skälen för regeringens bedömning: I sociala mål och ärenden har barn talerätt

(se avsnitt 5.1.5). Det sammanhänger med att barnet är motpart till det

allmänna. Det är därför andra hänsyn som skall tas i dessa fall än i mål och

ärenden enligt föräldrabalken och namnlagen.

 Barn som har fyllt 15 år är dessutom processbehöriga i sociala mål, dvs. de

har rätt att själva föra sin talan i processen. Enligt förslaget från

Utredningen om barnens rätt skall åldersgränsen för processbehörighet sänkas

till tolv år.

 Majoriteten av de remissinstanser som yttrade sig över utredningens förslag

ansåg att åldersgränsen för processbehörighet borde ligga kvar vid 15 år. Som

skäl anfördes att barn som är yngre än 15 år inte är mogna att föra talan på

egen hand.

 Även i promemorian görs den bedömningen att åldersgränsen för pro-

cessbehörighet inte bör sänkas. Remissinstanserna har ingen annan uppfattning

nu. Även regeringen instämmer i promemorians bedömning. Åldersgränsen för

processbehörighet i de sociala målen bör alltså inte sänkas. De yngre barnen får

även fortsättningsvis företrädas av en ställföreträdare.

 Men de yngre barnen har ibland behov av en särskild ställföreträdare för att

kunna utnyttja sin talerätt. Den frågan behandlar regeringen i avsnitt 7.5.2.

7.5.2 Särskild ställföreträdare för icke processbehöriga barn

Regeringens förslag: Den som är offentligt biträde

enligt rättshjälpslagen i ett mål eller ärende enligt

LVU för ett barn som inte har fyllt 15 år skall

utan särskilt förordnande samtidigt vara barnets

ställföreträdare i det mål eller ärende som för-

ordnandet avser.

 Promemorians förslag: Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se

promemorian s. 46 f.).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag

eller lämnar det utan erinran. Länsrätten i Göteborgs och Bohus län och

Länsstyrelsen i samma län menar att något behov av att barnets biträde också

skall vara ställföreträdare inte visats. Även Stockholms kommun är tveksam till

förslaget. Länsstyrelsen i Malmöhus län menar att icke processbehöriga barn

alltid bör ha särskild ställföreträdare.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen gjorde i föregående avsnitt den

bedömningen att barn under 15 år inte heller i fortsättningen bör vara

processbehöriga. Det betyder att dessa barn måste ha hjälp av en

ställföreträdare för att kunna föra talan i mål och ärenden och för att kunna

överklaga ett avgörande som har gått dem emot. För närvarande är vårdnadshavaren

ställföreträdare. Denna ordning är emellertid, som Utredningen om barnens rätt

framhåller, inte alltid lämplig. I mål och ärenden enligt socialtjänstlagen har

det visserligen inte kommit fram något behov av en särskild ställföreträdare för

barnet. Men annorlunda förhåller det sig i mål och ärenden enligt LVU.

 Ofta är det brister i barnets hemförhållanden som är orsak till att det blir

aktuellt med vård enligt LVU. Grunden för en ansökan om vård är då att

föräldrarna påtagligt har åsidosatt sina skyldigheter mot barnet och att

föräldrarna inte samtycker till att barnet får vård. Även när barnets eget

beteende åberopas som grund för vård enligt LVU hänger beteendet, när det gäller

de mindre barnen, inte sällan samman med hemförhållandena. Barnets rätt till

goda uppväxtförhållanden ställs då ofta mot föräldrarnas intresse av att ha sitt

barn hos sig. Det ligger således i dessa måls karaktär att motstridiga intressen

kan finnas mellan barn och föräldrar.

 De yngre barnen kan därför ha ett behov av en särskild ställföreträdare. Ett

offentligt biträde enligt rättshjälpslagen (se avsnitt 5.1.5) är inte ställ-

företrädare för barnet och kan därför inte utan fullmakt från vårdnadshavaren

t.ex. överklaga ett beslut.

 Frågan behandlades av Utredningen om barnens rätt, som till grund för sina

överväganden lade ett uttalande av socialutskottet med anledning av pro-

positionen om socialtjänstlag (prop. 1979/80:1, bet. 1979/80:SoU44). Utskottet

yttrade med hänvisning till en motion (mot. 1979/80:SoU55), i vilken det före-

slogs att barn skulle få rätt att överklaga beslut enligt LVU, att det gällande

systemet var otillfredsställande från barnets synpunkt och att det på sikt måste

övervägas att införa en ordning som ger barnet en starkare ställning i mål

enligt LVU. Frågan har därefter varit föremål för ytterligare motioner i riks-

dagen.

 Utredningen om barnens rätt föreslog att en särskild ställföreträdare alltid

skall förordnas för icke processbehöriga barn i mål om vård enligt LVU liksom

när det gäller socialnämndens beslut enligt samma lag. Enligt utredningen borde

ett offentligt biträde enligt rättshjälpslagen samtidigt vara barnets särskilda

ställföreträdare.

 Många av de remissinstanser som yttrade sig över utredningens förslag

tillstyrkte att det offentliga biträdet för icke processbehöriga barn samtidigt

skall vara barnets särskilda ställföreträdare.

 En utgångspunkt för övervägandena nu är att barnet även fortsättningsvis skall

vara part i mål och ärenden enligt LVU. För att det underåriga barnets talerätt

skall fungera i praktiken bör barnet enligt promemorians bedömning ha möjlighet

att överklaga ett beslut och vidta andra processhandlingar även mot vård-

nadshavarens vilja. Regeringen gör samma bedömning.

 Frågan är då om barnet skall kunna agera oberoende av socialnämnden. Social-

nämndernas uppgift i mål och ärenden enligt LVU är att tillvarata barnets

intressen och verka på olika sätt för att barnets bästa skall tillgodoses. Dessa

uppgifter bör självfallet inte förändras. Socialnämnderna bör alltså även i

fortsättningen svara t.ex. för att nödvändiga utredningar angående barnet

inhämtas och för att länsrättens beslut överklagas i de fall socialnämnden anser

att beslutet inte tillgodoser barnets bästa. Det kan emellertid finnas

tillfällen när socialnämndens uppfattning om vad som är till barnets bästa inte

stämmer överens med barnets egen vilja. I sådana fall är det rimligt att barnet

har en möjlighet att agera oberoende av både vårdnadshavaren och socialnämnden.

Förslaget att de icke processbehöriga barnen skall få en särskild ställ-

företrädare i sådana mål och ärenden bör därför genomföras.

 Ett alternativ kunde vara att god man förordnas för barnet i de fall mot-

stridiga intressen finns mellan vårdnadshavaren och barnet. I de flesta mål

enligt LVU förordnas emellertid redan i dag ett offentligt biträde för de icke

processbehöriga barnen. I promemorian görs den bedömningen att utredningens

förslag om att låta biträdet också vara ställföreträdare för barnet är en enkla-

re och mer naturlig lösning än att förordna god man för barnet.

Remissinstanserna har nu ingen invändning mot den bedömningen. Även regeringen

anser att det offentliga biträdet bör vara ställföreträdare utan särskilt

förordnande.

 Det offentliga biträdets huvudsakliga uppgift är att ge råd och stöd till

barnet. Som ställföreträdare för barnet skall det offentliga biträdet företräda

barnet i processen och därvid framföra barnets åsikter. Enligt regeringens

uppfattning bör det knappast innebära någon rollkonflikt för de personer som

kommer i fråga för uppgiften att förena dessa funktioner.

 Enligt 42 § rättshjälpslagen skall offentligt biträde inte förordnas, om

förhållandena är sådana att det måste antas att det saknas behov av ett

offentligt biträde. I sådana fall bör vårdnadshavaren vara ställföreträdare.

Detsamma bör gälla i mål och ärenden där barnet och vårdnadshavaren undantagsvis

har ett gemensamt offentligt biträde (se avsnitt 7.5.4).

 Det ankommer på socialnämnden att anmäla till länsrätten när det finns behov

av ett offentligt biträde för barnet.

7.5.3 Barnets rätt att komma till tals

Regeringens bedömning: Barnets rätt att komma till

tals i de sociala målen behöver inte förstärkas

ytterligare.

 Promemorians bedömning: Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens

(se promemorian s. 49).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna delar överlag promemorians uppfattning.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser emellertid att det är motiverat med en

bestämmelse i socialtjänstlagen om att socialnämnden skall söka klargöra barnets

inställning och redovisa den för rätten.

 Skälen för regeringens bedömning: I de sociala målen har barnen talerätt och

barn som har fyllt 15 år är dessutom processbehöriga och kan själva vidta de

processhandlingar som de önskar. Genom förslaget i föregående avsnitt om

särskild ställföreträdare för barn under 15 år förbättras de yngre barnens

möjligheter att komma till tals i rättegången.

 Som framgått i avsnitt 5.1.5 skall de äldre barnen ges tillfälle att yttra sig

över socialnämndens utredningar. Barn som är yngre bör höras i sociala mål, om

det kan vara till nytta för utredningen och barnet inte kan antas ta skada av

det.

 Promemorians bedömning är att det inte har kommit fram något som tyder på att

barnets rätt att komma till tals i de sociala målen behöver förstärkas ytterli-

gare. Regeringen instämmer i den bedömningen.

7.5.4Gemensamt offentligt biträde för barnet och vårdnadshavarna?

Regeringens bedömning: Bestämmelserna i 44 §

rättshjälpslagen om gemensamt offentligt biträde för

barnet och vårdnadshavarna bör inte ändras.

 Promemorians bedömning: Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens

(se promemorian s. 50 f.).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer överlag i promemorians

bedömning.

 Skälen för regeringens bedömning: Enligt 44 § första stycket rättshjälpslagen

skall gemensamt offentligt biträde förordnas för barnet och vårdnadshavaren i

mål enligt LVU, om det inte finns motstridiga intressen mellan barnet och

vårdnadshavaren. Utredningen om barnens rätt föreslog att bestämmelsen, som

enligt utredningen tillämpas mycket sparsamt, skulle upphävas eftersom man

regelmässigt måste utgå från att barnet och dess vårdnadshavare har motstridiga

intressen i sådana mål.

 I promemorian görs den bedömningen att det i vissa typer av mål är lämpligt

att barnet och föräldrarna har ett gemensamt biträde. Remissinstanserna gör sam-

ma bedömning nu. Även regeringen instämmer i den bedömningen.

 Ett exempel på att det kan vara lämpligt att barn och vårdnadshavare har

gemensamt offentligt biträde kan vara att vårdbehovet uppstått på grund av den

unges eget beteende utan att brister i hemmiljön kan sägas ha inverkat på något

beaktansvärt sätt. Eftersom det endast sällan kan sägas att barnet och föräld-

rarna inte har motstridiga intressen, torde dock bestämmelsen även i fortsätt-

ningen komma att tillämpas sparsamt. Det ankommer på domstolen att avgöra när

gemensamt offentligt biträde kan förordnas.

7.5.5Vem skall utses till offentligt biträde?

Regeringens bedömning: Bestämmelserna om vem som

skall kunna utses till offentligt biträde bör inte

ändras.

 Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 50

f.).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna lämnar överlag promemo-rians bedömning

utan invändning.

 Skälen för regeringens bedömning: I rättshjälpslagen ställs inte upp några

andra krav på den som skall vara offentligt biträde än att han eller hon skall

vara lämplig för uppdraget (se avsnitt 5.1.5). I praktiken förordnar dock

domstolarna så gott som alltid jurister till offentliga biträden i mål enligt

LVU. Utredningen om barnens rätt anser att man ofta inte behöver ha en jurist

som offentligt biträde. En annan allmänkunnig person med gott omdöme och med

kunskaper om barn bör enligt utredningen i många fall lika väl som en jurist

kunna fylla rollen som offentligt biträde för barnet. Om ett mål under handlägg-

ningen visar sig vara mer komplicerat än man från början förutsatt och biträdet

inte har tillräckliga kvalifikationer för att genomföra sitt uppdrag, bör det

enligt utredningens förslag vara möjligt att byta biträde. I de fall då det be-

hövs en jurist till offentligt biträde bör man enligt utredningen i första hand

välja någon som redan har förvärvat fördjupade kunskaper om barn genom verksam-

het bl.a. som offentligt biträde i mål och ärenden enligt LVU.

 Remissutfallet över utredningens förslag i denna del var blandat.

 Regeringen föreslår nu att det offentliga biträdet samtidigt skall vara

barnets ställföreträdare (se avsnitt 7.5.2). Det ställer krav på kunskaper om

processens gång o.d. Det innebär emellertid inte att biträdet nödvändigtvis

måste vara jurist. Andra personer kan tillägna sig de nödvändiga kunskaperna.

 Någon föreskrift om att barnets offentliga biträde i mål och ärenden enligt

LVU skall vara jurist bör därför inte införas. Även i fortsättningen torde det

dock som regel bli advokater och vissa andra jurister som förordnas. Remissin-

stanserna instämmer nu överlag i den bedömningen. Den särskilda sakkunskap om

barn som i regel är nödvändig får biträdet inhämta, i den mån han eller hon inte

själv besitter den genom erfarenhet eller särskilda kunskaper, genom utred-

ningar, experthjälp e.d. Sådant underlag inhämtas i de aktuella målen och

ärendena genom socialnämndens försorg. Biträdet har dessutom enligt 45 § rätt-

shjälpslagen en möjlighet att själv föranstalta om viss utredning. Någon

särskild bestämmelse om att ett offentligt biträde skall ha kunskaper om barn

och barns behov är enligt regeringens mening inte nödvändig.

8 Ikraftträdande m.m.

Regeringens förslag: De nya bestämmelserna skall

träda i kraft den 1 januari 1996. Några särskilda

övergångsbestämmelser skall inte meddelas.

 Promemorians förslag: Promemorians förslag överensstämmer med regeringens med

den enda skillnaden att bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 juli 1995

(se promemorian s. 52).

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom Hovrätten för Nedre Norrland

tillstyrker eller lämnar promemorians förslag utan invändning.

 Skälen för regeringens förslag: I promemorian föreslås inte några särskilda

övergångsbestämmelser. Det innebär att bestämmelserna skall tillämpas även i

pågående mål och ärenden. Hovrätten för Nedre Norrland anser att bestämmelserna

inte bör tillämpas i mål som anhängiggjorts före ikraftträdandet, eftersom det

innebär att utredningar t.ex. i överklagade mål kan behöva kompletteras i

efterhand.

 Enligt vad regeringen berört tidigare (se avsnitt 7.2.2) finns det brister i

en del kommuner när det gäller att i vårdnadsutredningar beskriva barnet och

dess behov och det kan förekomma att den som skall utföra en vårdnads- eller

umgängesutredning inte har träffat ett barn alls eller bara vid något enstaka

tillfälle. Om domstolarna skall kunna utröna barnets vilja och ta hänsyn till

den, är sådana utredningar inte fullständiga. Om det i pågående mål finns

utredningsmaterial som är behäftat med sådana brister som nu berörts, är det

ingen tillräckligt tungt vägande nackdel att komplettering måste ske - även i

högre rätt. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning att några

särskilda övergångsbestämmelser inte bör meddelas utan bestämmelserna tillämpas

fullt ut även i pågående mål och ärenden.

9 Kostnader

De föreslagna ändringarna i föräldrabalken och namnlagen är avsedda att

säkerställa att barns rätt att komma till tals i mål som rör deras person

tillgodoses. Domstolarna får i vissa fall en i lag föreskriven skyldighet att

beakta barnens vilja. Socialnämnderna får en motsvarande skyldighet att söka

utröna barnens inställning. Några ökade kostnader för utredningar bör inte

uppstå genom ändringarna. Inte heller i övrigt bör det bli några ökade kostnader

i de ifrågavarande målen eller ärendena.

 Den ändring som föreslås i LVU innebär att det offentliga biträde som i vissa

fall skall förordnas för barn under 15 år i mål och ärenden enligt denna lag

också skall vara barnets särskilda ställföreträdare. Inte heller den ändringen

medför några beaktansvärda ökade kostnader för det allmänna.

 Ansvaret för att information angående de föreslagna lagändringarna når ut till

de enskilda och socialnämnderna bör vila på Socialstyrelsen inom befintliga

budgetramar.

10 Författningskommentar

10.1Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken

I föräldrabalken föreslås ändringar i 4 kap. om adoption och i 6 kap. om vårdnad

och umgänge.

4 kap. 6 §

Rätten skall pröva om det är lämpligt att adoptionen äger rum. Tillstånd får ges

endast om adoptionen är till fördel för barnet samt sökanden har uppfostrat

barnet eller vill uppfostra det eller det annars med hänsyn till det personliga

förhållandet mellan sökanden och barnet finns särskild anledning till adoptio-

nen. Vid bedömningen av om det är lämpligt att adoptionen äger rum skall rätten,

även när barnets samtycke inte behövs, ta hänsyn till barnets vilja med

beaktande av barnets ålder och mognad.

 Ansökningen får inte bifallas, om det från någon sida har getts eller utlovats

ersättning eller om det har avtalats om bidrag till barnets underhåll.

Underhållsbidrag i form av engångsbelopp är dock inte hinder för tillstånd till

adoptionen, om beloppet har inbetalts till socialnämnden i den kommun där

adoptanten är folkbokförd eller om det till nämnden har utfärdats en förbindelse

på beloppet, vilken har godkänts av sökanden och nämnden. För det belopp som har

inbetalts till nämnden skall genom dess försorg hos en försäkringsgivare inköpas

en efter underhållsskyldigheten anpassad livränta åt barnet, om inte avtalet

hindrar det eller nämnden finner att beloppet kan användas på något annat

lämpligt sätt för barnets underhåll.

 Ett avtal om ersättning eller underhåll, som borde ha medfört att ansökningen

avslogs om rätten hade känt till avtalet, är utan verkan även om ansökningen

bifalls.

Genom den nya bestämmelsen i tredje meningen i första stycket får domstolen en

skyldighet att ta hänsyn till barnets vilja vid bedömningen av om adoptionen bör

äga rum. Därvid skall domstolen beakta barnets ålder och mognad. Bestämmelsen

har behandlats i avsnitt 7.4.1.

 Regeln är avsedd att stärka barnens rätt genom att det skapas en garanti för

att adoptioner inte äger rum utan att hänsyn tas till viljan hos de barn som har

en egen inställning till adoptionen. Att domstolen skall beakta barnets ålder

och mognad medför att hänsyn skall tas i högre grad till de större barnens

inställning än till de mindre barnens. De minsta barnen kan inte ha någon

inställning till adoptionen över huvud taget. Regeln innebär för de fallen att

domstolen inte alls behöver ta hänsyn till barnets vilja.

 Att domstolen enligt bestämmelsen skall ta hänsyn till barnets vilja innebär

att en adoption normalt inte bör äga rum, om ett barn som har en grundad egen

inställning i saken är motståndare - uttalat eller inte - till adoptionen.

 I de flesta adoptionsärenden är dock förhållandena sådana att det inte råder

någon tvekan om det lämpliga i att adoptionen äger rum. Sålunda föregås

internationella adoptioner normalt av en utredning som tydligt klargör detta.

Merparten av sådana adoptionsärenden gäller dessutom små barn som antingen inte

kan uttrycka någon egen vilja över huvud taget eller som är för små för att

själva kunna ta ställning till adoptionsfrågan. Att rätten skall beakta barnets

ålder och mognad betyder att barnets inställning inte behöver utrönas i sådana

fall. I de flesta adoptionsärenden innebär därför den nya regeln i praktiken

inte någon förändring.

 När det gäller barn som har fyllt tolv år är domstolen på grund av kravet på

samtycke i 5 § första stycket skyldig att kontrollera att det finns ett

uttryckligt godkännande till adoptionen från barnet. På grund av den nya

bestämmelsen bör domstolen dessutom se till att barnet har haft en möjlighet att

närmare redovisa sin inställning. Men även barn under tolv år är ofta så mogna

att deras inställning i adoptionsfrågan måste efterhöras och hänsyn tas till

deras inställning.

 Undantagsbestämmelsen i 5 § andra stycket har inte ändrats. Det innebär att

barnets samtycke inte behövs, om barnet skulle ta skada av att tillfrågas eller

om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk

störning eller på grund av något annat liknande förhållande.

 Enligt ett tillägg i 10 § skall socialnämnden söka klarlägga barnets

inställning, om det inte är olämpligt. Frågan om i vilka fall utredningen bör

innehålla något om barnets inställning behandlas i kommentaren till 10 §.

 I andra stycket har två ändringar gjorts. Genom den första har ordet

"församling" bytts ut mot "kommun" för att socialnämnderna organisatoriskt hör

till kommunerna. Den andra innebär att kravet på att försäkringsgivaren skall

vara svensk har tagits bort. En sådan begränsning kan numera inte anses förenlig

med Sveriges internationella åtaganden.

4 kap. 10 §

I ärenden om adoption skall rätten inhämta upplysningar om barnet och sökanden

samt huruvida ersättning eller bidrag till barnets underhåll har lämnats eller

utlovats. Har barnet inte fyllt arton år, skall yttrande inhämtas från

socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd och från socialnämnden i

den kommun där den som har vårdnaden om barnet är folkbokförd.

 Socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd skall, om det inte är

olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten.

 Fader eller moder, vars samtycke till adoptionen inte krävs, skall ändå höras,

om det kan ske. Vid adoption av adoptivbarn skall vad nu sagts i stället gälla

adoptanten eller, om en make adopterat den andra makens barn, var och en av

makarna. Finns en särskild förmyndare vars samtycke inte krävs, skall även han

eller hon höras.

I ett nytt andra stycke ges en föreskrift om socialnämndens yttrande till

domstolen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4.1. Det lämpligaste sättet

för domstolen att få kännedom om barnets inställning är att yttrandet innehåller

upplysningar härom. Yttrandena innehåller redan i dag ofta sådana upplysningar.

Genom den föreslagna nya föreskriften säkerställs att domstolen får den

nödvändiga informationen.

 I den nya bestämmelsen anges att barnets inställning skall klarlägga "om det

inte är olämpligt". Det är självfallet inte lämpligt att försöka klargöra en

inställning hos ett barn som inte är gammalt eller moget nog att ha en egen

uppfattning i saken. Det går inte att säga någon bestämd ålder för när ett barn

bör tillfrågas. Utredaren får bedöma detta från fall till fall. Även i andra

situationer än då barnet är mycket ungt kan det vara olämpligt att forska i

barnets inställning. Det kan vara fallet om barnet är känsligt och labilt och om

dess inställning har klarlagts genom annan utredning. Socialnämnden måste också

beakta bestämmelserna i 5 § om att samtycke inte behövs om barnet skulle ta

skada av att tillfrågas.

 För att socialnämnden skall kunna lämna upplysningar i de fall detta bör ske

måste utredaren sammanträffa med barnet och ställa frågor som kan ge kunskap om

barnets inställning. Utredaren måste därvid uppträda med varsamhet och bör inte

försöka pressa barnet på synpunkter. Om möjligt bör det dock klarläggas om

barnet känner tvekan inför adoptionen.

 Av yttrandet bör det framgå om barnet har några synpunkter på adoptionen. Ofta

kan det räcka att det anges att barnets inställning efterforskats och att det

därvid inte framkommit något som ger anledning att anta att barnet är tveksamt

inför en adoption. Har det enligt utredarens bedömning inte varit lämpligt att

tillfråga barnet, bör detta och skälen därtill anges.

 Barnet torde i de stora flertalet adoptionsärenden vistas hos sökanden. I

enlighet med ett påpekande från Lagrådet har bestämmelsen därför utformats som

en skyldighet för socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd att

klarlägga barnets inställning till adoptionen. Om i det enskilda fallet barnet

vistas i någon annan kommun, kan socialnämnden begära biträde av socialnämnden i

den kommunen med inhämtande av erforderlig utredning.

6 kap. 10 d §

Vid bedömningen av frågor om vårdnad skall rätten ta hänsyn till barnets vilja

med beaktande av barnets ålder och mognad.

Paragrafen är ny. Den gäller mål och ärenden angående vårdnad enligt 6 kap. Den

är avsedd att säkerställa att hänsyn tas till barnets vilja i sådana mål.

Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.2.2.

 Enligt den föreslagna bestämmelsen skall domstolen ta hänsyn till barnets

vilja. Därvid skall barnets ålder och mognad beaktas. Att domstolen skall beakta

barnets ålder och mognad betyder att det normalt skall fästas mer avseende vid

de större barnens inställning än vid de mindres. De minsta barnen kan inte ha

någon uttalad uppfattning över huvud taget. Regeln innebär för de fallen att

domstolen inte alls behöver ta hänsyn till barnets vilja.

 Att det anges särskilt i lagen att domstolen skall ta hänsyn till barnets vilja

är avsett att markera att barnets vilja är en viktig omständighet vid den

prövning som skall göras i mål och ärenden om vårdnad.

 Hänsyn skall tas till barnets vilja vid alla frågor om vårdnad enligt 6 kap.

Det innebär att bestämmelsen skall tillämpas även vid interimistiska beslut

enligt 20 §. Den frågan behandlas närmare i avsnitt 7.2.2 och i kommentaren till

19 §.

 Den nya bestämmelsen innebär att domstolen måste se till att barnet har haft en

möjlighet att närmare redovisa sin inställning. Finns inte underlag för att ta

hänsyn till barnets vilja bör därför - om barnet nått en sådan mognad att viljan

har betydelse - utredningen kompletteras.

 Enligt ett föreslaget nytt stycke i 19 § skall den som verkställer en

vårdnadsutredning söka klarlägga barnets inställning, om det inte är olämpligt.

Frågan om i vilka fall utredningen bör innehålla något om barnets inställning

behandlas i kommentaren till 19 §.

 Genom ändringar i förmynderskapslagstiftningen införs från och med den 1 juli

1995 tre nya paragrafer, 10 a - c §§, i 6 kap. föräldrabalken (se avsnitt

5.1.4). Den nu aktuella bestämmelsen har placerats efter dessa paragrafer och

betecknas därför 10 d §.

6 kap. 15 §

Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en

förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet

särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Vårdnadshavaren skall, om inte

särskilda skäl talar mot det, lämna sådana upplysningar rörande barnet som kan

främja umgänget.

 Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som

inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna förälder i frågan om

umgänge efter vad som är bäst för barnet.

 Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av någon annan än

en förälder, beslutar rätten på talan av socialnämnden i frågan om umgänge efter

vad som är bäst för barnet.

 Vid bedömningen av frågor om umgänge skall rätten ta hänsyn till barnets vilja

med beaktande av barnets ålder och mognad. Rätten skall vidare beakta risken för

att barnet i samband med utövande av umgänge utsätts för övergrepp, olovligen

bortförs eller kvarhålls eller annars far illa.

I ett tillägg till fjärde stycket föreskrivs att domstolen i mål om umgänge med

barn enligt 6 kap. skall ta hänsyn till barnets vilja. Det skall ske med

beaktande av barnets ålder och mognad.

 Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.2.2. Den har sin motsvarighet i

bestämmelserna om vårdnad i 10 d §. Här kan i övrigt hänvisas till vad som

anförts i kommentaren till den paragrafen.

6 kap. 19 §

Rätten skall se till att frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt utredda.

 Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall

socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till

upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig

att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får

rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verk-

ställa sådan. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma en

viss tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs får rätten

förlänga denna tid. Rätten skall se till att utredningen bedrivs skyndsamt.

 Den som verkställer utredning skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga

barnets inställning och redovisa den för rätten.

 Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är

uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras.

I ett nytt tredje stycke föreslås en regel om skyldighet för utredaren att, om

det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning. Regeln skall gälla

för både vårdnads- och umgängesmål och är avsedd att säkerställa att domstolen

får det underlag som är nödvändigt för att domstolen skall kunna ta hänsyn till

barnets vilja. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.2.2.

 Barnets inställning skall klarläggas "om det inte är olämpligt". Det är

givetvis inte lämpligt att försöka få fram en inställning hos ett barn som inte

är gammalt eller moget nog att ha en egen uppfattning i saken. Det går inte att

säga någon bestämd ålder för när ett barn bör tillfrågas. Utredaren får bedöma

detta från fall till fall. Även i andra situationer än då barnet är mycket ungt

kan det vara olämpligt att forska i barnets inställning. Det kan vara fallet om

barnet är särskilt känsligt och dess huvudsakliga inställning är känd genom

annan utredning. Med anledning av vad Barnombudsmannen anfört finns det

anledning att betona att bestämmelsen tar sikte på vad som kan vara olämpligt

för barnet.

 För att socialnämnden skall kunna lämna upplysningar i de fall detta bör ske

måste utredaren sammanträffa med barnet och ställa frågor som kan ge kunskap om

barnets inställning. Det är utredarens uppgift att på ett sätt som är lämpligt

med hänsyn till barnets ålder och mognad bedöma om barnet bör tillfrågas om sina

synpunkter. Utredaren måste uppträda med varsamhet och med respekt för den

lojalitetskonflikt som barnet befinner sig i. Barnet får inte pressas på syn-

punkter.

 Av yttrandet bör framgå sådana observationer som utredaren kunnat göra och som

kan ge en bild av barnets inställning. Eventuella uttalade ståndpunkter från

barnets sida bör noteras, varvid utredaren bör ange vilken betydelse som enligt

hans eller hennes mening bör tillmätas sådana uttalanden.

 Har det enligt utredarens bedömning inte varit lämpligt att tillfråga barnet,

bör detta och skälen därtill anges.

 Skyldigheten för domstolen att ta hänsyn till barnets vilja gäller även interi-

mistiska beslut enligt 20 §. Inför sådana beslut kan ingen egentlig utredning

göras. Om föräldrarna inte är överens om vårdnad och umgänge när frågan skall

avgöras interimistiskt, torde rätten dock i allmänhet inhämta upplysningar från

socialnämnden inför beslutet. I sådana upplysningar bör barnets inställning

anges, om det är möjligt och lämpligt. Barnets vilja kan emellertid självfallet

inte utredas och redovisas lika utförligt som i en fullständig vårdnads- eller

umgängesutredning.

Ikraftträdande

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

De nya bestämmelserna träder i kraft den 1 januari 1996. Några särskilda

övergångsbestämmelser har inte meddelats. Det innebär att de nya bestämmelserna

tillämpas även i mål som anhängiggjorts före ikraftträdandet (se avsnitt 8). Det

kan i något fall innebära att utredningen får kompletteras i efterhand.

10.2 Förslaget till lag om ändring i namnlagen (1982:670)

I namnlagen föreslås ändringar i 45 och 48 §§.

45 §

En ansökan om förklaring att ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § är förenligt

med barnets bästa prövas av den domstol som tar upp frågor om vårdnaden om

barnet.

 I ärenden enligt första stycket skall domstolen, om det kan ske, höra den vars

efternamn barnet bär, om denne inte är vårdnadshavare. Domstolen skall även in-

hämta yttrande från socialnämnden.

 Socialnämnden skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets in-

ställning och redovisa den för rätten.

 I ärenden enligt första stycket får domstolen förordna att vardera parten skall

bära sin rättegångskostnad.

Genom ett nytt tredje stycke åläggs socialnämnden en skyldighet att, om det inte

är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning när det gäller namnändringen.

 Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4.1. Den överensstämmer i sak med en

motsvarande regel i 4 kap. 10 § föräldrabalken angående adoption. Här kan

hänvisas till vad som anförts i författningskommentaren till den bestämmelsen.

48 §

För den som är under 18 år görs anmälan eller ansökan i mål eller ärenden enligt

denna lag av barnets vårdnadshavare. Har barnet fyllt 12 år får sådan anmälan

eller ansökan göras utan barnets samtycke endast om barnet är varaktigt förhin-

drat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något

annat liknande förhållande.

 Vid bedömningen av om ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § är förenligt med bar-

nets bästa skall rätten, även när barnets samtycke inte behövs, ta hänsyn till

barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad.

I ett nytt andra stycke åläggs domstolen att ta hänsyn till barnets vilja i

ärenden om namnbyte enligt 6, 8 eller 11 §. Det skall ske med beaktande av den

ålder och mognad som barnet nått. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4.1.

 Regeln är avsedd att stärka barnens rätt genom att det skapas en garanti för

att namnbyten inte äger rum utan att hänsyn tas till viljan hos de barn som har

en egen inställning till namnfrågan. Att domstolen skall beakta barnets ålder

och mognad betyder att mer avseende skall fästas vid de större barnens in-

ställning än vid de mindre barnens. De allra minsta barnen kan naturligtvis inte

ha någon inställning till namnbytet över huvud taget.

 Barnets vilja är en viktig omständighet. I de fall där barnets samtycke inte är

en absolut förutsättning för namnbyte är dock barnets inställning inte avgöran-

de; andra omständigheter kan tillsammans väga tyngre.

 På grund av den nya bestämmelsen bör domstolen se till att de barn som kan

antas ha uppnått tillräcklig mognad har haft en möjlighet att närmare redovisa

sin inställning.

 Enligt ett tillägg i 45 § skall socialnämnden söka klarlägga barnets

inställning, om det inte är olämpligt.

Ikraftträdande

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

De nya bestämmelserna träder i kraft den 1 januari 1996. Några särskilda

övergångsbestämmelser har inte meddelats. Det innebär att de nya bestämmelserna

tillämpas även i ärenden som anhängiggjorts före ikraftträdandet (se avsnitt 8).

Det kan i något fall innebära att utredningen får kompletteras i efterhand.

10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser

om vård av unga

I lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) föreslås ett tillägg

till 36 §. Tillägget rör frågan om vem som skall vara ställföreträdare för barn

under 15 år. Den nya bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.5.2.

36 §

Om den unge har fyllt 15 år, har han rätt att själv föra sin talan i mål och

ärenden enligt denna lag.

 Den som är förordnad enligt rättshjälpslagen (1972:429) som offentligt biträde

för någon som är under 15 år, utan att samtidigt vara biträde för vårdnadshava-

ren, är utan särskilt förordnande den unges ställföreträdare i det mål eller

ärende som förordnandet avser.

 Barn som är yngre än 15 år bör höras, om det kan vara till nytta för

utredningen och det kan antas att barnet inte tar skada av att höras.

I mål och ärenden enligt LVU har barn ställning som part. Barn som har fyllt 15

år är själva processbehöriga, medan yngre barn måste företrädas av en

ställföreträdare. Utan att det sägs i paragrafen är den eller de som är

vårdnadshavare legala ställföreträdare för barnet. Det gäller oavsett om barnet

fyllt 15 år eller inte.

 I ett nytt andra stycke införs nya regler om att barnet ibland kan få

ytterligare en ställföreträdare. Bakgrunden till den bestämmelsen är att det med

hänsyn till att barn och vårdnadshavare kan ha motstridiga intressen i vissa mål

och ärenden är mindre lämpligt att barn är beroende av föräldrarnas vilja när

det t.ex. gäller att överklaga ett beslut.

 Den nya regeln innebär att för det fall ett offentligt biträde förordnats för

den unge enligt rättshjälpslagen, biträdet automatiskt också är den unges

särskilda ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser.

 Genom lagändringen får barnet en självständig ställning gentemot vårdnadsha-

varen i vissa mål och ärenden enligt LVU. Sålunda kan barnet genom sin

ställföreträdare överklaga domstolens avgöranden och vidta andra

processhandlingar.

 Ställföreträdaren skall tillvarata barnets intresse. Han bör alltså framföra de

synpunkter och de önskemål som barnet har. Skulle ställföreträdaren ha en annan

uppfattning än barnet, bör han med beaktande av barnets önskemål hävda den

uppfattning som han anser bäst tjänar barnets intresse. Om barnet så önskar,

skall han t.ex. se till att beslut och domar blir överklagade.

 Ställföreträdaren är samtidigt barnets offentliga biträde och skall i den

egenskapen ta till vara barnets bästa i olika hänseenden. Han skall bl.a.

fungera som barnets rådgivare. Vidare skall han bevaka att nödvändig utredning

angående barnets person, t.ex. utlåtanden från barnpsykologer eller annan

expertis, inhämtas.

 I tredje stycket har gjorts en redaktionell förändring.

Ikraftträdande

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

Den nya bestämmelsen träder i kraft den 1 januari 1996. Några särskilda

övergångsbestämmelser har inte meddelats. Det innebär att den nya bestämmelsen

tillämpas även i mål och ärenden som anhängiggjorts före ikraftträdandet (se

avsnitt 8).

10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat

partnerskap

3 kap. 2 §

Registrerade partner får varken gemensamt eller var för sig anta adoptivbarn

enligt 4 kap. föräldrabalken. Inte heller får registrerade partner enligt 6 kap.

10 a § föräldrabalken utses att gemensamt utöva vårdnaden om en underårig.

 Lagen (1984:1140) om insemination och lagen (1988:711) om befruktning utanför

kroppen gäller inte för registrerade partner.

Paragrafen har ändrats på så sätt att hänvisningen nu avser de nya

bestämmelserna om särskild vårdnadshavare i 6 kap. 10 a § föräldrabalken i

stället för som tidigare bestämmelserna om särskilt förordnade förmyndare i 13

kap. 8 §. Ändringen är en följdändring till de nya förmynderskapsbestämmelserna

(se avsnitt 5.1.4 och 7.4.2).

Nu aktuella lagförslag i betänkandet Barnets rätt 3 Om barn i vårdnadstvister -

talerätt för barn m.m. (SOU 1987:7)

Betänkandet innehåller vissa lagförslag som saknar betydelse i detta ärende. Här

anges endast nu aktuella förslag tillsammans med lagrummens eller relevanta

delar av lagrummens nuvarande lydelse. Övriga förslag i betänkandet samt där i

övrigt återgivna lagrum eller del av lagrum markeras här med ... (tre punkter).

Ingresserna till lagförslagen anges här på samma sätt som i betänkandet.

1 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken

 dels att 6 kap. 5-6, 9, 14-15, 17-20 och 22 §§, 11 kap. 17 § samt 21 kap. 6 och

13 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

 dels att i balken skall införas fyra nya paragrafer, 6 kap. 17 a §, 23 och

24 §§ samt 21 kap. 17 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 kap. Om vårdnad och umgänge

1 - 16 §§

...

 17 §

Frågor om vårdnad eller umgänge tas upp av rätten i den ort där

vårdnadshavaren eller någon av vårdnadshavarna har sitt hemvist. Sådana frågor

kan tas upp även i samband med äktenskapsmål. Om det inte finns någon behörig

domstol, tas frågorna upp av Stockholms tingsrätt.

 Frågor om vårdnad som Frågor om vårdnad som

avses i 4-8 och 10 §§ samt avses i 4-10 §§ samt frågor

frågor om umgänge som om umgänge som avses i

avses i 15 § handläggs i 15 § handläggs i den

den ordning som är ordning som är föreskriven

föreskriven för tvistemål. för tvistemål. Står barnet

Står barnet under vårdnad under vårdnad av båda för-

av båda föräldrarna eller äldrarna eller en av dem

en av dem och är och är parterna överens i

föräldrarna överens i saken, kan de dock an-

saken, kan de dock hängiggöra saken genom

anhängiggöra saken genom ansökan.

ansökan.

 I mål om vårdnad kan underhållsbidrag för barnet yrkas utan stämning.

 Dom i mål om vårdnad eller umgänge får meddelas utan huvudförhandling, om

parterna är överens i saken.

 17 a §

 I mål enligt 4 - 10 och

 15 §§ är även barnet part.

 Barnet får dock inte väcka

 talan om ändring i vårdna-

 den eller om umgänget.

 Har barnet fyllt tolv

 år, får det självt föra sin

 talan.

 Är barnet yngre än tolv

 år, förs dess talan av den

 eller dem som är vårdnads-

 havare för barnet. Finns

 det anledning att anta

 att barnet och vårdnads-

 havaren har motstridiga

 intressen i saken eller

 är fråga om tillämpning av

 7, 8, 9, 10 eller 15 §,

 förs dock barnets talan

 av en särskild ställföre-

 trädare. Den som är för-

 ordnad enligt rätts-

 hjälpslagen att vara of-

 fentligt biträde för

 barnet är utan särskilt

 förordnande också dess sär-

 skilde ställföreträdare.

 Barnet får åläggas skyl-

 dighet att inställa sig

 personligen inför rätten,

 endast om särskilda skäl

 talar för det och det är

 uppenbart att barnet

 inte kan ta skada av att

 inställa sig.Barnet får höras,

 om det kan ske utan risk

 för att barnet tar skada.

18 - 21 §§

...

 22 §

 I mål eller ärenden om I mål om vårdnad eller

vårdnad eller umgänge umgänge gäller i fråga om

gäller i fråga om rättegångskostnader andra

rättegångskostnader andra och tredje styckena i

och tredje styckena i stället för 18 kap. 1 - 7 §§

stället för 18 kap. 1 - 7 §§ rättegångsbalken.

rättegångsbalken.

 Vardera parten skall Vardera parten skall

bära sin bära sin rättegångskostnad.

rättegångskostnad. En En part kan dock

part kan dock förpliktas förpliktas att helt eller

att helt eller delvis delvis ersätta motparten

ersätta motparten dennes dennes rättegångskostnad,

rättegångskostnad, om han om han eller hon har

eller hon har förfarit på förfarit på ett sådant sätt

ett sådant sätt som avses som avses i 18 kap. 3

i 18 kap. 3 eller 6 § eller 6 § rättegångsbalken

rättegångsbalken eller om eller om det annars

det annars finns finns särskilda skäl.

särskilda skäl. Skyldighet att ersätta

 rättegångskostnad får dock

 inte åläggas den som inte

 har fyllt aderton år.

Skall en part enligt andra stycket helt eller delvis ersätta motpartens

rättegångskostnad och har partens ställföreträdare, ombud eller biträde förfarit

på ett sådant sätt som avses i 18 kap. 3 eller 6 § rättegångsbalken och

därigenom vållat kostnaden helt eller delvis, kan han eller hon förpliktas att

tillsammans med parten ersätta kostnaden. Rätten kan besluta om detta även om

någon part inte yrkar det.

Denna paragraf tillämpas Denna paragraf tillämpas

också när målet eller också när målet handläggs i

ärendet handläggs i högre högre rätt.

rätt.

23 - 24 §§...

10 kap. Om förmyndare 11 kap. Om förmyndare

 18 § 17 §

 Ansökan om förordnande Ansökan om förordnande

eller entledigande av eller entledigande av en

en förmyndare får göras, förmyndare får göras,

förutom av överförmyndaren förutom av överförmyndaren

och förmyndare, av den och förmyndare, av den

underårige själv, om omyndige själv, av hans

denne har fyllt sexton eller hennes make och

år, samt av hans eller närmaste släktingar samt,

hennes make och närmaste när fråga är om underårig,

släktingar. En förmyndare även av socialnämnden.

som inte längre är lämplig Frågor som avses i denna

att utöva vårdnaden får paragraf skall rätten

entledigas även på ansökan också ta upp självmant, när

av socialnämnden. Frågor anledning förekommer till

som avses i denna det.

paragraf skall rätten

också ta upp självmant,

när anledning förekommer

till det.

 I ärende som avses i I ärende som avses i

första stycket skall första stycket skall

rätten, när det rör en rätten bereda den

underårig som fyllt omyndige tillfälle att

sexton år, bereda denne yttra sig, om det kan

tillfälle att yttra sig, ske.

om det kan ske.

 Rättens beslut i ärende Mot rättens beslut i

som avses i första ärende som avses i första

stycket får överklagas, stycket får talan föras,

förutom av den som förutom av den omyndige

beslutet särskilt rör, av och annan som beslutet

var och en som har rätt särskilt rör, av var och

att göra ansökan. en som har rätt att göra

 ansökan.

 I ärende som avses i

 första stycket får den

 omyndige själv föra sin

 talan om han eller hon

 har fyllt tolv år.

 Är den omyndige yngre än

 tolv år, förs hans eller

 hennes talan i ärende som

 avses i första stycket av

 en särskild

 ställföreträdare. Den som är

 förordnad enligt rätts-

 hjälpslagen att vara

 offentligt biträde för den

 omyndige är utan särskilt

 förordnade också dennes

 särskilde ställföreträdare.

21 kap. Om verkställighet av domar eller beslut om vårdnad eller umgänge m.m.

 6 §

 Länsrätten kan vägra Länsrätten kan vägra verk-

verkställighet, om det är ställighet, om det är

uppenbart att uppenbart att förhållan-

förhållandena har ändrats dena har ändrats sedan

sedan den allmänna den allmänna domstolens

domstolens dom eller dom eller beslut med-

beslut meddelades och delades och det av hänsyn

det av hänsyn till till barnets bästa är

barnets bästa är påkallat påkallat att frågan om

att frågan om vårdnad och vårdnad eller umgänge

umgänge prövas på nytt. prövas på nytt. Sådan fråga

Sådan fråga tas upp av tas upp av allmän domstol

allmän domstol på ansökan på talan av den som varit

av den som har varit part i målet hos länsrätten

part i målet hos eller på talan av

länsrätten eller på ansökan socialnämnden. Barnet får

av socialnämnden. dock inte väcka sådan

 talan.

 Länsrätten får även i annat fall vägra verkställighet, om det finns risk som

inte är ringa för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas.

 13 §

Länsrätten får, enligt vad som är skäligt, förordna att den ena parten skall

ersätta motpartens kostnader i ett mål enligt detta kapitel.

 Kostnader för utförande av uppdrag enligt 2 § första stycket andra meningen,

för hämtning av en part till förhandling, för hämtning eller omhändertagande av

barn och för läkarundersökning betalas av allmänna medel. Rätten får efter vad

som är skäligt besluta att en part som har föranlett kostnad för hämtning skall

helt eller delvis betala kostnaden till statsverket.

 Skyldighet att ersätta

 kostnad får inte åläggas

 den som inte har fyllt

 aderton år.

 Den som har hand om barnet får tillerkännas ersättning och förskott med

anledning av kostnader för resa och uppehälle i samband med inställelse vid

läkarundersökning enligt 11 §. Härvid gäller 15 § förvaltningsprocesslagen

(1971:291).

 Frågor om ersättning Frågor om ersättning

enligt andra och tredje enligt andra och fjärde

styckena prövas av läns- styckena prövas av

rätten. länsrätten.

 17 §

 I mål enligt detta

 kapitel är även barnet

 part. Barnet får dock

 inte ansöka om verkstäl-

 lighet.

 Har barnet fyllt tolv

 år, får det självt föra sin

 talan.

 Är barnet yngre än tolv

 år, förs dess talan av en

 särskild ställföreträdare.

 Den som är förordnad

 enligt rättshjälpslagen

 att vara offentligt

 biträde för barnet är utan

 särskilt förordnande också

 dess särskilde ställföre-

 trädare.

2 Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429)

 Härigenom föreskrivs i fråga om rättshjälpslagen (1972:429) att 41-45 §§ skall

ha nedan angivna lydelse

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Rättshjälp genom offentligt biträde

41 §

 Rättshjälp genom offentligt biträde beviljas i mål eller ärende

 1. hos allmän domstol när

 barnet för talan enligt 6

 kap. föräldrabalken och

 talan inte utförs av

 barnets vårdnadshavare

 eller när underårig för

 talan enligt 11 kap. 17 §

 föräldrabalken,

 2. hos förvaltningsdom-

 stol när ett barn för

 talan i mål enligt 21

 kap. föräldrabalken.

1 - 14 3 - 17

... ...

42 §

 Rättshjälp genom offent- Rättshjälp genom offent-

ligt biträde skall ligt biträde skall

beviljas den som åtgärden beviljas den som åtgärden

avser och i mål eller avser och i mål eller

ärende som avses i 41 § 3 ärende som avses i 41 § 5

även vårdnadshavare, om även vårdnadshavare, om

det ej måste antagas att det ej måste antagas att

behov av biträde saknas. behov av biträde saknas.

 Sådan rättshjälp får dock

 inte beviljas vårdnads-

 havare i mål enligt 20 §

 första stycket 4 lagen

 (1980:621) med särskilda

 bestämmelser om vård av

 unga.

 I mål eller ärende som

 avses i 41 § 1, 2, 5 och

 6 skall rättshjälp genom

 offentligt biträde alltid

 beviljas barnet, om det

 inte har fyllt tolv år.

44 §

 Har den som beviljats Har den som beviljats

rättshjälp enligt 41 § rättshjälp enligt 41 § till

till offentligt biträde offentligt biträde själv

själv föreslagit någon som föreslagit någon som är

är lämplig, skall denne lämplig, skall denne för-

förordnas, om ej hans ordnas, om ej hans an-

anlitande skulle medföra litande skulle medföra

avsevärt ökade kostnader avsevärt ökade kostnader

eller i övrigt särskilda eller i övrigt särskilda

skäl föranleder annat. skäl föranleder annat.

Har både den unge och

vårdnadshavaren

beviljats rättshjälp i mål

eller ärende som avses i

41 § 3, förordnas gemen-

samt biträde, om det ej

finns motstridiga

intressen mellan dem.

 I fråga om offentligt I fråga om offentligt

biträde äger bestämmel- biträde äger bestämmelserna

serna i 19 § första i 21 § första stycket

stycket, 21 § första sista meningen, andra

stycket sista meningen, och tredje styckena, 22 §

andra och tredje första - tredje, femte

styckena, 22 § första - och sjätte styckena samt

tredje, femte och sjätte 23 § motsvarande tillämp-

styckena samt 23 § mot- ning. Byte av offentligt

svarande tillämpning. biträde får i mål eller

 ärende som avses i 41 §1,

 2, 5 och 6 också ske, om

 det behövs med hänsyn till

 målets svårighetsgrad och

 biträdets erfarenhet.

 I fråga om beslut som meddelas med stöd av andra stycket äger 43 § andra och

tredje styckena motsvarande tillämpning.

 Ersättning till offentligt biträde utgår av allmänna medel.

 45 §

 I mål eller ärende som avses i 41 § får offentligt biträde föranstalta om sådan

utredning som är skäligen påkallad för tillvaratagande av dens rätt som

beviljats rättshjälpen och som ej kan erhållas genom myndighet som handlägger

målet eller ärendet.

 Har offentligt biträde ej utsetts, får rättshjälpsmyndigheten på ansökan av den

som beviljats rättshjälpen besluta om utredning.

 Den som efter beslut av offentligt biträde eller rättshjälpsmyndighet medverkat

vid utredning har rätt till ersättning av allmänna medel enligt bestämmelser som

regeringen meddelar. I fråga om fastställande av ersättning äger 43 § andra och

tredje styckena motsvarande tillämpning.

 Har ett barn som är part

 i mål som anges i 41 § 1

 beviljats rättshjälp,

 skall kostnad för vittne,

 sakkunnig eller annan

 bevisning, som har

 åberopats av barnet,

 ersättas av allmänna

 medel.

3 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

 Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (1980:620) att 10, 12, 48 och

56 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 10, 12 och 48 §§

...

 56 §

 Barn som har fyllt 15 Barn som har fyllt 12 år

år har rätt att själva föra har rätt att själva föra

sin talan i mål och sin talan i mål och

ärenden enligt denna ärenden enligt denna lag.

lag. Är barnet yngre än 12 år,

 förs dess talan av den

 eller dem som är

 vårdnadshavare för barnet.

 I mål vid domstol om

 flyttningsförbud enligt

 28 § förs dock barnets

 talan av en särskild

 ställföreträdare. Den som är

 förordnad enligt rätts-

 hjälpslagen att vara

 offentligt biträde för

 barnet är utan särskilt

 förordnande också dess

 särskilde ställföreträdare

 Barn som är yngre bör Barn som är yngre än 12 år

höras, om det kan vara bör höras, om det kan vara

till nytta för till nytta för utred-

utredningen och barnet ningen och barnet inte

inte kan antas ta skada kan antas ta skada av

av det. det.

 ...

4 Förslag till lag om ändring i lagen (1980:621) [numera (1990:52)] med

särskilda bestämmelser om vård av unga

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om

vård av unga att 1, 8 a och 19 §§ [numera lagen (1990:52) 1, 22 och 36 §§] skall

ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §

 Insatser inom social-

tjänsten för barn och

ungdom skall göras i

samförstånd med den unge

och hans vårdnadshavare

enligt bestämmelserna i

socialtjänstlagen Den som är under 18 år

(1980:620). skall beredas vård med

 Den som är under 18 år stöd av denna lag om det

skall dock beredas vård kan antas att behövlig

enligt denna lag, om vård inte kan ges den

någon av de situationer unge med samtycke av den

som anges i 2 eller 3 § eller dem som har vård-

föreligger och det kan naden om honom och, när

antas att behövlig vård den unge har fyllt 12 år,

inte kan ges den unge av honom själv.

med samtycke av den ...

eller dem som har vård-

naden om honom och, när

den unge har fyllt 15

år, av honom själv.

...

 22 § 8 a §

Om det kan antas att Kan det antas att den

den som är under 20 år som är under 20 år till

till följd av ett följd av ett sådant be-

beteende som avses i 3 § teende som avses i 1 §

kommer att behöva andra stycket 2 kommer

beredas vård enligt att behöva beredas vård

denna lag om beteendet enligt denna lag om

fortsätter och det stöd beteendet fortsätter och

eller den behandling kan det stöd eller den

som den unge behöver behandling som behövs

inte kan ges med sam- inte ges den unge med

tycke av honom själv, om samtycke av honom, om

han har fyllt 15 år, och han har fyllt 12 år och,

av hans vårdnadshavare, om han står under någons

får socialnämnden besluta vårdnad, av vårdnadshava-

 ren, får socialnämnden

 besluta

 1. att den unge skall hålla regelbunden kontakt med en särskilt utsedd

kontaktperson, eller

 2. att den unge skall delta i behandling i öppna former inom socialtjänsten

 När ett sådant beslut meddelas skall en särskild behandlingsplan finnas. ...

 36 § 19 §

Om den unge har fyllt Har den unge fyllt 12

15 år, har han rätt att år, har han rätt att själv

själv föra sin talan i mål föra sin talan i mål och

och ärenden enligt denna ärenden enligt denna lag.

lag. Är den unge under 12 år,

 förs hans talan av den

 eller dem som är vård-

 nadshavare för honom. I

 mål vid domstol förs dock

 den unges talan alltid

 av en särskild ställföre-

 trädare. Den som är förord-

 nad enligt

 rättshjälpslagen att vara

 offentligt biträde för den

 unge är utan särskilt

 förordnande också hans

 särskilde ställföreträdare.

 Barn som är yngre bör Barn som är yngre än 12 år

höras, om det kan vara bör höras, om det kan vara

till nytta för till nytta för utred-

utredningen och det kan ningen och barnet inte

antas att barnet inte kan antas ta skada av

tar skada av att höras. det.

Sammanfattning av betänkandet Barnets rätt 3 Om barn i vårdnadstvister -

talerätt för barn m.m. (SOU 1987:7) i nu aktuella delar

Talerätt för barnet (Avd. I)

Enligt våra direktiv skall vi överväga i vilken omfattning barn bör ha talerätt

i mål om vårdnad och umgänge samt hur barnets rättsliga ställning enligt den

sociala lagstiftningen kan förbättras.

 I dag anses barnet inte vara part - ha talerätt - i mål om vårdnad eller

umgänge enligt föräldrabalken (FB) annat än i vissa undantagssituationer.

Talerätten tillkommer i princip bara föräldrarna och i vissa fall socialnämnden.

I den sociala lagstiftningen - socialtjänstlagen (SoL) och lagen med särskilda

bestämmelser om vård av unga (LVU) - har däremot barnet ställning som part.

 Vi föreslår att barnet genomgående skall ha ställning som part - ha talerätt -

i mål om vårdnad och umgänge enligt FB samt i mål om verkställighet av domar och

beslut i sådana mål. Detta harmonierar med den allmänna principen i vår

rättsordning som säger att var och en som har ett av rättsordningen skyddat

intresse också har talerätt rörande det intresset. Mål om vårdnad och umgänge

skall ju avgöras i enlighet med barnets bästa, och en talerätt för barnet i

dessa mål är därför enligt vår mening en naturlig ordning.

Innehållet i barnets talerätt

Vi anser att barnets talerätt skall vara i princip obegränsad. Dock skall barnet

inte kunna väcka talan om ändring i fråga om vårdnaden eller umgänget. Barnet

skall alltså inte kunna ta initiativ till en process mot föräldrarna om att

vårdnaden skall tas ifrån föräldrarna eller endera av dem. För de fall då det

finns ett uttalat behov av en ändring i fråga om vårdnaden eller umgänget med

hänsyn till barnet och ingen av föräldrarna är beredd att väcka talan om det,

föreslår vi att socialnämnden skall ha rätt att väcka en sådan talan.

 I fråga om innehållet i barnets talerätt i de sociala målen föreslår vi inga

förändringar. Liksom i dag skall alltså bara socialnämnden kunna ta initiativ

t.ex. till att ett barn bereds vård enligt LVU.

 Genom förslaget att införa talerätt för barnet i vårdnads- och umgängesmålen

kommer barnet att inta i det stora hela samma ställning i dessa mål som i de

sociala målen.

 Talerätten för barnet innebär inte på något sätt att barnet tvingas eller

pressas till att parti för endera föräldern.

Utövandet av barnets talerätt

I sociala mål, där ju barnet redan i dag är part, har de större barnen (de som

fyllt 15 år) rätt att själva föra sin talan. Det tekniska uttrycket för detta är

att barnet fr.o.m. 15 års ålder är processbehörigt i sådana mål. När det gäller

mindre, icke processbehöriga barn måste enligt gällande ordning barnets talan

utföras av en ställföreträdare. Hittills har man i allmänhet ansett att den

uppgiften kan fullgöras av vårdnadshavaren (föräldrarna).

 I och med att man ger barnet en generell talerätt i personliga angelägenheter

får frågan om hur talerätten skall utövas en helt annan betydelse än hittills.

Det är otänkbart att de mindre barnen själva skall kunna agera som part i en

rättegång. Också för de större barnen kan det vara svårt att stå ensam som part

i en process.

 Vi föreslår att större barn skall ha rätt att själva föra sin talan - vara

processbehöriga - i alla mål som rör deras personliga angelägenheter, dvs. inte

bara i sociala mål utan även i mål om vårdnad, umgänge och verkställighet.

 Vi föreslår vidare att åldersgränsen för barns processbehörighet sänks från 15

till 12 år.

 När man ger barn partsställning i mål om deras personliga angelägenheter blir

det en viktig fråga vem som skall företräda de icke processbehöriga barnen i

vanliga vårdnadsmål. Med vanliga vårdnadsmål menar vi sådana mål som gäller att

avgöra vårdnads- och umgängesfrågan när föräldrarna skiljer sig eller det i

annat fall blir aktuellt att ändra på vårdnadsansvaret föräldrarna emellan. Vi

anser att i normalfallet föräldrarna skall kunna företräda barnet i dessa mål så

lnge de är ense. Enligt vår mening är det nämligen ett överordnat intresse att

föräldrarna efter en skilsmässa eller i en liknande situation kan samarbeta om

sitt barn. Att i detta läge förse barnet med en särskild ställföreträdare med

uppgift att bevaka barnets speciella intressen kan äventyra samförståndet och

samarbetsförutsättningarna mellan ett par "skilsmässoföräldrar".

 Vi föreslår alltså att i vanliga vårdnadsmål det mindre barnet skall företrädas

av en särskild ställföreträdare bara när föräldrarna inte kan komma överens i

vårdnadsfrågan eller det finns särskild anledning att anta att föräldrarnas

överenskommelse inte överensstämmer med barnets intressen.

 I andra vårdnadsmål liksom i mål om umgänge eller verkställighet samt i de

sociala målen måste man utgå från att föräldrarna och barnet kan ha skilda

intressen. Vi föreslår därför den förändringen i förhållande till gällande ord-

ning att det alltid skall finnas en särskild ställföreträdare för det icke

processbehöriga barnet i sådana mål. Uppgiften att vara barnets särskilda

ställföreträdare skall ankomma på ett offentligt biträde enligt rätt-

shjälpslagen. Ett sådant biträde skall alltid förordnas för barnet i dessa fall.

 Enligt våra förslag får alltså det offentliga biträdet, när det gäller icke

processbehöriga barn, en annan ställning i målet än den som i dag tillkommer

barnets offentliga biträde i en LVU-process. Det offentliga biträdet får

behörighet att till alla delar företräda barnet i målet och skall t.ex. kunna

överklaga en dom eller ett beslut som har gått barnet emot. Att så inte har

kunnat ske i LVU-mål har påtalats som en brist i gällande lagstiftning.

 Även de större, processbehöriga barnen skall kunna få ett offentligt biträde.

Vi anser att den möjligheten skall finnas i alla mål som avser barnets

personliga angelägenheter, alltså inte bara som i dag i mål enligt LVU utan

också i vårdnads- umgänges- och verkställighetsmål samt i mål om

flyttningsförbud. När det gäller de vanliga vårdnadsmålen räknar vi med att det

normalt inte skall behöva utses ett offentligt biträde för ett processbehörigt

barn så länge föräldrarna är ense i fråga om vårdnaden.

 Det offentliga biträdets roll blir något annorlunda när det är fråga om ett

processbehörigt barn än när det gäller ett mindre barn. Uppgiften för biträdet

blir är att biträda, inte att företräda den unge i målet. För att biträdet skall

kunna företräda den unge krävs att denne lämnar ett formligt uppdrag (fullmakt)

till biträdet att vara hans ombud i målet.

 Vi föreslår vidare att den särskilda regel som medger att det förordnas ett

gemensamt offentligt biträde för barnet och vårdnadshavaren i mål enligt LVU

utmönstras ur lagstiftningen.

 Ordningen med offentligt biträde är helt kostnadsfri för barnet. Att barnet

görs till part i vårdnads-, umgänges- och verkställighetsmålen skall enligt våra

förslag inte heller i något annat hänseende få leda till att barnet belastas med

kostnader för rättegången.

 Vi räknar inte med att vårdnadsprocesserna blir mer omfattande eller mer

komplicerade genom våra förslag. Tvärtom är ett av syftena med att göra barnet

till part att föräldrarna skall bli mer benägna till samförståndslösningar i

vårdnadsfrågan och att det förhållandet att också barnet skall vara part i pro-

cessen skall kunna verka dämpande på motsättningarna mellan föräldrarna.

 Våra förslag kan beräknas innebära en viss ökning av antalet förordnanden av

offentligt biträde. Vi förordar å andra sidan att man i större utsträckning än i

dag skall anlita andra än jurister som offentligt biträde. Kostnadsökningen för

våra förslag bör bli måttlig. Vi håller inte för uteslutet att den ordning som

vi föreslår leder till kostnadsbesparingar i ett längre perspektiv genom att

benägenheten att driva vårdnadsprocesser dämpas.

Socialt bistånd till ungdomar

Vi har haft anledning att särskilt ta upp två frågor om möjligheterna att ge

socialt bistånd till barn mot vårdnadshavarens vilja. Den ena gäller om det

skall vara möjligt för en socialnämnd att lämna sådant bistånd till ungdomar för

att de skall kunna bo utom föräldrahemmet. Den andra frågan avser om socialnämn-

den skall kunna utse en kontaktperson för barnet mot vårdnadshavarens vilja.

 Hittills har det inte ansetts möjligt att ge ett barn socialt bistånd till ett

boende utanför föräldrahemmet mot vårdnadshavarens vilja, eftersom det skulle

strida mot de grundläggande bestämmelserna i FB om vårdnaden. Dessa har ansetts

ge vårdnadshavaren en rätt att bestämma om barnets vistelseort.

 I linje med vår allmänna inställning att barn så långt det är möjligt skall

behandlas som självständiga individer föreslår vi att socialt bistånd skall

kunna utgå till ett barn, som har fyllt tolv år, även mot vårdnadshavarens

(föräldrarnas) vilja. Härför skall dock krävas särskilda skäl med hänsyn till

barnets behov av ett mer självständigt liv. Avsikten är att härmed öppna

möjlighet för socialt bistånd till ungdomar i de övre tonåren för ett eget

boende, när det inte går att finna någon annan rimlig lösning på en konflikt

mellan den unge och hans föräldrar. Vidare klargörs att det skall vara möjligt

att förordna en särskild kontaktperson för ett äldre barn, även när föräldrarna

inte är med på det.

Sekretesskydd för barnet gentemot vårdnadshavaren

Barn åtnjuter i dag i princip samma sekretesskydd som vuxna. Skyddet gäller

emellertid normalt inte i förhållande till den enskilde själv. Den enskilde kan

därför samtycka till att en sekretesskyddad uppgift lämnas ut.

 När det är fråga om barn leder dessa regler till att barnets vårdnadshavare har

rätt att ta del av sekretesskyddade uppgifter angående barnet, eftersom

vårdnadshavaren i egenskap av barnets ställföreträdare i personliga angelägen-

heter normalt utövar dess befogenheter. Detta är i de flesta fall en naturlig

och rimlig ordning. För att vårdnadshavaren skall kunna fullgöra sin skyldighet

att ge barnet god områrdnad och fostran måste han eller hon kunna få ta del av

allehanda uppgifter rörande barnet vilka är skyddade av sekretess.

 I speciella situationer bör det emellertid finnas möjlighet för en myndighet

att vägra att lämna ut sekretesskyddade uppgifter om ett barn även till

vårdnadshavaren. Vi föreslår därför att sekretess skall gälla gentemo

vårdnadshavaren, om det finns särskild anledning att anta att barnet skulle ta

skada (lida men) om uppgiften lämnas ut till denne. Sekretessen skall här gälla

oavsett barnets ålder. Sekretess bör gälla gentemot vårdnadshavaren också i de

fall då en ung människa har vänt sig i förtroende till en myndighet för att få

råd och hjälp. Vi föreslår därför att uppgifter om den som har fyllt tolv år

inte får lämnas ut till vårdnadshavaren utan den unges medgivande, om uppgiften

har lämnats i förtroende eller inhämtats i samband med att den unge hänvänt sig

till myndigheten i förtroende.

Informationsfrågor

I ett särskilt kapitel betonar vi vikten av att information om barns rättigheter

når ut till barnen själva och till deras föräldrar liksom till myndigheter och

andra som har med barn att göra. Vi tar upp olika informationskanaler och nämer

särskilt skolans och socialnämndens roll. Framför allt understryker vi hur

viktigt det är att varje kommun ordnar det så att barnen får veta vart de kan

vända sig för att få hjälp med sina problem och information om sina rättigheter.

Förteckning över remissinstanser till betänkandet SOU 1987:7

Följande har anmodats eller beretts tillfälle att yttra sig:

1. Hovrätten över Skåne och Blekinge

2. Hovrätten för Nedre Norrland

3. Stockholms tingsrätt

4. Göteborgs tingsrätt

5. Kammarrätten i Jönköping

6. Länsrätten i Stockholms län

7. Domstolsverket

8. Socialstyrelsen

9. Lunds universitet, juridiska fakultetsstyrelsens forskningsnämnd

10. Riksdagens ombudsmän

11. Socialnämnden i Malmö

12. Sveriges advokatsamfund

13. Sveriges domareförbund

14. Föreningen Jurister vid de allmänna advokatbyråerna

15. Sveriges psykologförbund

16. Sveriges skolkuratorers förening

17. Sveriges socionomers riksförbund

18. Svenska föreningen för barnpsykiatriska kuratorer

19. Kommunal- och landstingsanställda familjerådgivare (KLFR)

20. Delegationen för familjerådgivning

21. Fosterhemmens Riksförbund (FR) (ej yttrat sig)

22. Föreningen BRIS - Barnens Rätt I Samhället

23. Riksförbundet Hem och Skola (RHS)

24. Rädda Barnens riksförbund

25. Umgängesrätts Föräldrarnas Riksförening (UFR)

Övriga som yttrat sig:

26. Riksförbundet Kristen Fostran (RKF)

27. Svenska Föreningen för Barn- och Ungdomspsykiatri

28. Barn- och ungdomspsykiatriska verksamheten vid Östersundssjukhus

Sammanfattning av departementspromemorian Barns rätt att komma till tals (Ds

1994:85)

I promemorian görs en genomgång av sådana mål och ärenden i domstolarna som rör

barn. Utgångspunkten för genomgången är att reglerna skall tillförsäkra barnen

en rätt att komma till tals. Barnets vilja bör tillmätas betydelse i förhållande

till barnets ålder och mognad. Syftet med promemorian är att undersöka om dessa

principer är tillgodosedda i svensk rätt och att lämna förslag på

kompletteringar.

 Genomgången sker mot bakgrund av de krav som ställs i FN:s konvention 1989 om

barnets rättigheter. Enligt artikel 12 i konventionen skall barn ha rätt att

uttrycka sin åsikt och få den respekterad. Till grund för frågornas behandling i

promemorian ligger också förslag från utredningen om barnens rätt om bl.a.

talerätt för barn i vissa familjerättsliga mål och ärenden.

 I promemorian föreslås uttryckliga bestämmelser om barns rätt att komma till

tals i mål och ärenden om vårdnad och umgänge, adoptionsärenden och namnärenden.

Vid avgörande av vad som är till barnets bästa skall domstolen beakta barnets

vilja i den utsträckning det är motiverat med hänsyn till barnets ålder och

mognad.

 Vidare föreslås att den som verkställer utredning skall, om det inte är

olämpligt, söka klargöra barnets inställning i frågan och redovisa den för

rätten.

 I promemorian föreslås också en regel om särskild ställföreträdare för barnet i

mål och ärenden enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU).

För barn som inte har fyllt 15 år skall det offentliga biträde som kan förordnas

enligt rättshjälpslagen vara barnets särskilda ställföreträdare i det mål eller

ärende som förordnandet avser. Det offentliga biträdet kan därigenom föra

barnets talan och t.ex. överklaga ett beslut om vård.

 De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 juli 1995.

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken

 dels att 4 kap. 6 och 10 §§ samt 6 kap. 15 och 19 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i 6 kap. skall införas en ny paragraf, 10 d §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 kap.

6 §

 Rätten skall pröva om Rätten skall pröva om det

det är lämpligt att är lämpligt att adoptionen

adoptionen äger rum. äger rum. Tillstånd får ges

Tillstånd får ges endast endast om adoptionen är

om adoptionen är till till fördel för barnet

fördel för barnet samt samt sökanden har

sökanden har uppfostrat uppfostrat barnet eller

barnet eller vill vill uppfostra det eller

uppfostra det eller det det annars med hänsyn

annars med hänsyn till till det personliga

det personliga förhål- förhållandet mellan sökan-

landet mellan sökanden den och barnet finns sär-

och barnet finns sär- skild anledning till

skild anledning till adoptionen. Vid

adoptionen. bedömningen av om det är

 lämpligt att adoptionen

 äger rum skall rätten, även

 när barnets samtycke inte

 behövs, fästa särskilt av-

 seende vid barnets vilja

 med hänsyn tagen till den

 ålder och mognad barnet

 nått.

 Ansökningen får inte Ansökningen får inte

bifallas, om det från bifallas, om det från

någon sida har getts någon sida har getts

eller utlovats ersätt- eller utlovats ersättning

ning eller om det har eller om det har

avtalats om bidrag till avtalats om bidrag till

barnets underhåll. barnets underhåll.

Underhållsbidrag i form Underhållsbidrag i form

av engångsbelopp är dock av engångsbelopp är dock

inte hinder för tillstånd inte hinder för tillstånd

till adoptionen, om till adoptionen, om

beloppet har inbetalts beloppet har inbetalts

till socialnämnden i den till socialnämnden i den

församling där adoptanten kommun där adoptanten är

är folkbokförd eller om folkbokförd eller om det

det till nämnden har till nämnden har utfärdats

utfärdats en förbindelse en förbindelse på

på beloppet, vilken har beloppet, vilken har

godkänts av sökanden och godkänts av sökanden och

nämnden. För det belopp nämnden. För det belopp

som har inbetalts till som har inbetalts till

nämnden skall genom dess nämnden skall genom dess

försorg hos ett svenskt försorg hos ett svenskt

försäkringsbolag inköpas försäkringsbolag inköpas en

en efter underhållsskyl- efter underhållsskyldig-

digheten anpassad heten anpassad livränta åt

livränta åt barnet, om barnet, om inte avtalet

inte avtalet hindrar hindrar det eller nämnden

det eller nämnden finner finner att beloppet kan

att beloppet kan använ- användas på något annat

das på något annat lämpligt sätt för barnets

lämpligt sätt för barnets underhåll.

underhåll.

 Ett avtal om ersättning eller underhåll, som borde ha medfört att ansökningen

avslogs om rätten hade känt till avtalet, är utan verkan även om ansökningen

bifalls.

Lydelse enl prop. Föreslagen lydelse

1993/94:251

 10 §

I ärenden om adoption skall rätten inhämta upplysningar om barnet och

sökanden samt huruvida ersättning eller bidrag till barnets underhåll har läm-

nats eller utlovats. Har barnet inte fyllt arton år, skall yttrande inhämtas

från socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd och från social-

nämnden i den kommun där den som har vårdnaden om barnet är folkbokförd.

 Socialnämnden skall, om

 det inte är olämpligt, söka

 klargöra barnets

 inställning och redovisa

 inställningen för rätten.

 Fader eller moder, vars samtycke till adoptionen inte krävs, skall ändå höras,

om det kan ske. Vid adoption av adoptivbarn skall vad nu sagts i stället gälla

adoptanten eller, om en make adopterat den andra makens barn, var och en av

makarna. Finns en särskild förmyndare vars samtycke inte krävs, skall även han

eller hon höras.

6 kap. 10 d §

 Vid bedömningen av frågor

 om vårdnad enligt 4-6 och

 7-10 c §§ skall rätten fästa

 särskilt avseende vid

 barnets vilja med hänsyn

 tagen till den ålder och

 mognad barnet nått.

 15 §

 Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en

förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet

särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Vårdnadshavaren skall, om inte

särskilda skäl talar mot det, lämna sådana upplysningar rörande barnet som kan

främja umgänget.

 Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som

inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna förälder i frågan om

umgänge efter vad som är bäst för barnet.

 Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av någon annan än

en förälder, beslutar rätten på talan av socialnämnden i frågan om umgänge efter

vad som är bäst för barnet.

 Vid beslut enligt Vid beslut enligt andra

andra och tredje och tredje styckena

styckena skall rätten skall rätten fästa särskilt

beakta risken för att avseende vid barnets

barnet i samband med vilja med hänsyn tagen

utövande av umgänge till den ålder och mognad

utsätts för övergrepp, barnet nått. Rätten skall

olovligen bortförs eller även beakta risken för att

kvarhålls eller annars barnet i samband med ut-

far illa. övande av umgänge utsätts

 för övergrepp, olovligen

 bortförs eller kvarhålls

 eller annars far illa.

 19 §

Rätten skall se till att frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt

utredda.

 Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall

socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till

upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig

att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får

rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verk-

ställa sådan. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma en

viss tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs får rätten

förlänga denna tid. Rätten skall se till att utredningen bedrivs skyndsamt.

 Den som verkställer ut-

 redning skall, om det

 inte är olämpligt, söka

 klargöra barnets inställ-

 ning och redovisa in-

 ställningen för rätten.

 Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är

uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras.

__________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

2 Förslag till lag om ändring i namnlagen (1982:670)

 Härigenom föreskrivs att 45 och 48 §§ namnlagen (1982:670) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 45 §

 En ansökan om förklaring att ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § är förenligt

med barnets bästa prövas av den domstol som tar upp frågor om vårdnaden om

barnet.

 I ärenden enligt första stycket skall domstolen, om det kan ske, höra den vars

efternamn barnet bär, om denne inte är vårdnadshavare. Domstolen skall även

inhämta yttrande från socialnämnden.

 Socialnämnden skall, om

 det inte är olämpligt, söka

 klargöra barnets

 inställning och redovisa

 inställningen för rätten.

 I ärenden enligt första stycket får domstolen förordna att vardera parten skall

bära sin rättegångskostnad.

 48 §

 För den som är under 18 år görs anmälan eller ansökan i mål eller ärenden

enligt denna lag av barnets vårdnadshavare. Har barnet fyllt 12 år får sådan an-

mälan eller ansökan göras utan barnets samtycke endast om barnet är varaktigt

förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av

något annat liknande förhållande.

 Vid avgörande om ett

 namnbyte är förenligt med

 barnets bästa skall

 rätten, även om barnets

 samtycke inte behövs,

 fästa särskilt avseende

 vid barnets vilja med

 hänsyn tagen till den

 ålder och mognad barnet

 nått.

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga

 Härigenom föreskrivs att 36 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 36 §

 Om den unge har fyllt 15 år, har han rätt att själv föra sin talan i mål och

ärenden enligt denna lag.

 Är den unge under 15 år,

 förs hans talan av den

 eller dem som är

 vårdnadshavare för honom.

 Den som är förordnad

 enligt rättshjälpslagen

 (1972:429) att vara of-

 fentligt biträde för den

 unge utan att samtidigt

 vara biträde för vårdnads-

 havaren är dock utan sär-

 skilt förordnande den

 unges ställföreträdare i

 det mål eller ärende som

 förordnandet avser.

 Barn som är yngre bör Barn som är yngre än 15 år

höras, om det kan vara bör höras, om det kan vara

till nytta för utred- till nytta för

ningen och det kan utredningen och det kan

antas att barnet inte antas att barnet inte

tar skada av att höras. tar skada av att höras.

__________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

Förteckning över remissinstanserna till departementspromemorian Ds 1994:85

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av Riksdagens ombudsmän

(Justitieombudsmannen), Hovrätten för Nedre Norrland, Luleå tingsrätt,

Sölvesborgs tingsrätt, Kammarrätten i Jönköping, Länsrätten i Göteborgs och

Bohus län, Länsrätten i Kalmar län, Domstolsverket, Socialstyrelsen,

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, Länsstyrelsen i Malmöhus län,

Länsstyrelsen i Örebro län, Juridiska Fakultetsstyrelsen vid Lunds Universitet,

Barnombudsmannen, Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor (NIA),

Borlänge kommun, Stockholms kommun, Sundsvalls kommun, Trelleborgs kommun,

Uppsala kommun, Sveriges advokatsamfund, Sveriges domareförbund, Föreningen

Jurister vid de allmänna advokatbyråerna, Sveriges Psykologförbund,

Akademikerförbundet (Sveriges Socionomers Riksförbund), Föreningen Barnpsykia-

triska kuratorer, Svenska Föreningen för Barn- och Ungdomspsykiatri, Föreningen

BRIS - Barnens Rätt I Samhället, Rädda Barnens riksförbund, Umgängesrätts

Föräldrarnas Riksförening (UFR) och Adoptionscentrum.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken[1]

 dels att 4 kap. 6 och 10 §§ samt 6 kap. 15 och 19 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i 6 kap. skall införas en ny paragraf, 10 d §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 kap.

6 §[2]

 Rätten skall pröva om Rätten skall pröva om

det är lämpligt att det är lämpligt att

adoptionen äger rum. adoptionen äger rum.

Tillstånd får ges endast Tillstånd får ges endast

om adoptionen är till om adoptionen är till

fördel för barnet samt fördel för barnet samt

sökanden har uppfostrat sökanden har uppfostrat

barnet eller vill barnet eller vill

uppfostra det eller uppfostra det eller det

det annars med hänsyn annars med hänsyn till

till det personliga det personliga

förhållandet mellan sö- förhållandet mellan sökan-

kanden och barnet den och barnet finns

finns särskild an- särskild anledning till

ledning till adoptio- adoptionen. Vid

nen. bedömningen av om det är

 lämpligt att adoptionen

 äger rum skall rätten,

 även när barnets samtycke

 inte behövs, beakta

 barnets vilja med hänsyn

 tagen till barnets ålder

 och mognad.

 Ansökningen får inte Ansökningen får inte

bifallas, om det från bifallas, om det från

någon sida har getts någon sida har getts

eller utlovats ersätt- eller utlovats ersätt-

ning eller om det har ning eller om det har

avtalats om bidrag avtalats om bidrag till

till barnets underhåll. barnets underhåll.

Underhållsbidrag i form Underhållsbidrag i form

av engångsbelopp är dock av engångsbelopp är dock

inte hinder för inte hinder för tillstånd

tillstånd till adoptio- till adoptionen, om

nen, om beloppet har beloppet har inbetalts

inbetalts till till socialnämnden i den

socialnämnden i den för- kommun där adoptanten är

samling där adoptanten folkbokförd eller om det

är folkbokförd eller om till nämnden har

det till nämnden har utfärdats en förbindelse

utfärdats en förbindelse på beloppet, vilken har

på beloppet, vilken har godkänts av sökanden och

godkänts av sökanden och nämnden. För det belopp

nämnden. För det belopp som har inbetalts till

som har inbetalts till nämnden skall genom dess

nämnden skall genom försorg hos en för-

dess försorg hos ett säkringsgivare inköpas en

svenskt försäkringsbolag efter underhållsskyldig-

inköpas en efter under- heten anpassad livränta

hållsskyldigheten an- åt barnet, om inte

passad livränta åt avtalet hindrar det

barnet, om inte eller nämnden finner att

avtalet hindrar det beloppet kan användas på

eller nämnden finner något annat lämpligt sätt

att beloppet kan använ- för barnets underhåll.

das på något annat

lämpligt sätt för barnets

underhåll.

 Ett avtal om ersättning eller underhåll, som borde ha medfört att ansökningen

avslogs om rätten hade känt till avtalet, är utan verkan även om ansökningen

bifalls.

 10 §[3]

 I ärenden om adoption skall rätten inhämta upplysningar om barnet och sökanden

samt huruvida ersättning eller bidrag till barnets underhåll har lämnats eller

utlovats. Har barnet inte fyllt arton år, skall yttrande inhämtas från social-

nämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd och från socialnämnden i den

kommun där den som har vårdnaden om barnet är folkbokförd.

 Socialnämnden skall,

 om det inte är olämpligt,

 söka klargöra barnets

 inställning och redovisa

 den för rätten.

 Fader eller moder, vars samtycke till adoptionen inte krävs, skall ändå höras,

om det kan ske. Vid adoption av adoptivbarn skall vad nu sagts i stället gälla

adoptanten eller, om en make adopterat den andra makens barn, var och en av

makarna. Finns en särskild förmyndare vars samtycke inte krävs, skall även han

eller hon höras.

 6 kap.

 10 d §

 Vid bedömningen av

 frågor om vårdnad enligt

 detta kapitel skall

 rätten beakta barnets

 vilja med hänsyn tagen

 till barnets ålder och

 mognad.

 15 §[4]

 Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en

förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet

särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Vårdnadshavaren skall, om inte

särskilda skäl talar mot det, lämna sådana upplysningar rörande barnet som kan

främja umgänget.

 Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som

inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna förälder i frågan om

umgänge efter vad som är bäst för barnet.

 Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av någon annan än

en förälder, beslutar rätten på talan av socialnämnden i frågan om umgänge efter

vad som är bäst för barnet.

 Vid beslut enligt Vid bedömningen av

andra och tredje frågor om umgänge enligt

styckena skall rätten detta kapitel skall

beakta risken för att rätten beakta barnets

barnet i samband med vilja med hänsyn tagen

utövande av umgänge ut- till barnets ålder och

sätts för övergrepp, mognad. Rätten skall även

olovligen bortförs beakta risken för att

eller kvarhålls eller barnet i samband med

annars far illa. utövande av umgänge ut-

 sätts för övergrepp,

 olovligen bortförs eller

 kvarhålls eller annars

 far illa.

 19 §[5]

 Rätten skall se till att frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt

utredda.

 Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall

socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till

upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig

att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får

rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verk-

ställa sådan. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma en

viss tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten

förlänga denna tid. Rätten skall se till att utredningen bedrivs skyndsamt.

 Den som verkställer

 utredning skall, om det

 inte är olämpligt, söka

 klargöra barnets inställ-

 ning och redovisa den

 för rätten.

 Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är

uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras.

__________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 [5] Senaste lydelse 1990:1526

2 Förslag till lag om ändring i namnlagen (1982:670)

 Härigenom föreskrivs att 45 och 48 §§ namnlagen (1982:670)[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 45 §[2]

 En ansökan om förklaring att ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § är förenligt

med barnets bästa prövas av den domstol som tar upp frågor om vårdnaden om

barnet.

 I ärenden enligt första stycket skall domstolen, om det kan ske, höra den vars

efternamn barnet bär, om denne inte är vårdnadshavare. Domstolen skall även in-

hämta yttrande från socialnämnden.

 Socialnämnden skall,

 om det inte är olämpligt,

 söka klargöra barnets in-

 ställning och redovisa

 den för rätten.

 I ärenden enligt första stycket får domstolen förordna att vardera parten

skall bära sin rättegångskostnad.

 48 §[3]

 För den som är under 18 år görs anmälan eller ansökan i mål eller ärenden

enligt denna lag av barnets vårdnadshavare. Har barnet fyllt 12 år får sådan an-

mälan eller ansökan göras utan barnets samtycke endast om barnet är varaktigt

förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av

något annat liknande förhållande.

 Vid bedömningen av om

 ett namnbyte enligt 6,

 8 eller 11 § är förenligt

 med barnets bästa skall

 rätten, även om barnets

 samtycke inte behövs,

 beakta barnets vilja

 med hänsyn tagen till

 barnets ålder och mog-

 nad.

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 [1]Lagen omtryckt 1982:1134.

 [2]Senaste lydelse 1988:261.

 [3]Senaste lydelse 1991:1556.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga

 Härigenom föreskrivs att 36 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 36 §

 Om den unge har fyllt 15 år, har han rätt att själv föra sin talan i mål och

ärenden enligt denna lag.

 Är den unge under 15

 år, är den som är förordnad

 enligt rättshjälpslagen

 (1972:429) att vara of-

 fentligt biträde för den

 unge utan att samtidigt

 vara biträde för vårdnads-

 havaren utan särskilt

 förordnande den unges

 ställföreträdare i det mål

 eller ärende som

 förordnandet avser.

 Barn som är yngre bör Barn som är yngre än 15

höras, om det kan vara år bör höras, om det kan

till nytta för vara till nytta för

utredningen och det utredningen och det kan

kan antas att barnet antas att barnet inte

inte tar skada av att tar skada av att höras.

höras.

_____________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 2 § lagen (1994:1117) om registrerat

partnerskap skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 kap.

2 §

 Registrerade partner Registrerade partner

får varken gemensamt får varken gemensamt

eller var för sig anta eller var för sig anta

adoptivbarn enligt 4 adoptivbarn enligt 4

kap. föräldrabalken. kap. föräldrabalken. Inte

Inte heller får regi- heller får registrerade

strerade partner partner enligt 6 kap.

enligt 13 kap. 8 § 10 a § föräldrabalken

föräldrabalken utses att utses att gemensamt

i egenskap av särskilt utöva vårdnaden om en

förordnade förmyndare underårig.

gemensamt utöva

vårdnaden om en

underårig.

 Lagen (1984:1140) om insemination och lagen (1988:711) om befruktning utanför

kroppen gäller inte för registrerade partner.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-04-27

Närvarande: Justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 20 april 1995 (Justitiedepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i föräldrabalken,

2. lag om ändring i namnlagen (1982:670),

3. lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård

av unga,

4. lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken

4 kap.

6 §

Enligt paragrafens första stycke i dess gällande lydelse gäller bl.a. att rätten

skall pröva om det är lämpligt att adoptionen äger rum. I lagrådsremissen

föreslås att första stycket kompletteras med en föreskrift om att rätten vid

bedömningen av om det är lämpligt att adoptionen äger rum skall, även när

barnets samtycke inte behövs, "beakta barnets vilja med hänsyn tagen till

barnets ålder och mognad".

Avsikten torde vara att hänsyn verkligen skall tas till barnets vilja i den

utsträckning det är motiverat av barnets ålder och mognad. För att detta skall

komma till tydligare uttryck förordar Lagrådet att avfattningen jämkas något.

Lagrådet föreslår att bestämmelsen ges följande lydelse:

"Vid bedömningen av om det är lämpligt att adoptionen äger rum skall rätten,

även när barnets samtycke inte behövs, ta hänsyn till barnets vilja med

beaktande av barnets ålder och mognad."

I remissen föreslås föreskrifter om beaktande av barnets vilja även i 6 kap. 10

d och 15 §§ föräldrabalken samt 48 § namnlagen. Lagrådet förordar att

avfattningen av dessa föreskrifter jämkas i överensstämmelse med vad Lagrådet

föreslagit i fråga om förevarande paragraf.

10 §

Enligt första stycket skall rätten i ärenden om adoption bl.a. inhämta

upplysningar om barnet och sökanden. Har barnet inte fyllt arton år, skall

yttrande inhämtas från socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd

och från socialnämnden i den kommun där den som har vårdnaden om barnet är

folkbokförd.

I lagrådsremissen föreslås att paragrafen kompletteras med ett nytt andra stycke

vari föreskrivs att socialnämnden skall, om det inte är olämpligt, söka klargöra

barnets inställning och redovisa den för rätten.

Såsom bestämmelsen utformats får den anses innefatta en skyldighet för båda de i

första stycket angivna socialnämnderna att efterforska barnets inställning. Det

finns dock inget behov av att mer än en socialnämnd gör detta. Eftersom barnet i

det stora flertalet adoptionsärenden torde vistas hos sökanden, synes det

rimligt att utredningsskyldigheten läggs på socialnämnden i sökandens hemkommun.

Om i det enskilda fallet barnet vistas i någon annan kommun, kan socialnämnden

begära biträde av socialnämnden i den kommunen med inhämtande av erforderlig

utredning.

Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att andra stycket i paragrafen ges

- efter också en viss redaktionell jämkning - följande lydelse:

"Socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd skall, om det inte är

olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten."

6 kap.

10 d och 15 §§

I fråga om avfattningen av de föreslagna bestämmelserna hänvisar Lagrådet till

vad Lagrådet anfört i anslutning till 4 kap. 6 §.

Förslaget till lag om ändring i namnlagen

48 §

Även när det gäller avfattningen av detta förslag hänvisar Lagrådet till vad som

anförts i anslutning till 4 kap. 6 § föräldrabalken.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 maj 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tahlén, Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Uusman,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

_____________

Regeringen beslutar proposition Barns rätt att komma till tals.