Regeringens proposition

1998/99:64

Säkrare kemikaliehantering

Prop.

1998/99:64

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 4 mars 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Björn von[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Försvarsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen dels godkänner konventionen om

gränsöverskridande effekter av industriolyckor av den 17 mars 1992, dels

antar en lag om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av

allvarliga kemikalieolyckor. Lagen genomför rådets direktiv 96/82/EG av

den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa

följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och

konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor. Inom

arbetsmiljöområdet genomförs dock direktivet genom bestämmelser i

form av myndighetsföreskrifter.

Lagens syfte är att förebygga allvarliga olyckshändelser inom den

kemikaliehanterande industrin och att begränsa skadorna om sådana

olyckor skulle inträffa.

Lagen innehåller bestämmelser om bl.a. verksamhetsutövarens

skyldigheter, ansvarsfördelningen mellan myndigheterna och

överklagandebestämmelser.

Lagförslaget innebär att det skall ske en fördjupad säkerhetsprövning i

samband med tillståndsprövningen enligt miljöbalken för de

verksamheter som omfattas av såväl kravet på sådan tillståndsprövning

som kravet på säkerhetsrapport enligt rådets direktiv om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där

farliga ämnen ingår och som dessutom omfattas av konventionen om

gränsöverskridande effekter av industriolyckor. Med anledning av den

fördjupade säkerhetsprövningen görs även nödvändiga ändringar i

miljöbalken.

Lagen om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av

allvarliga kemikalieolyckor och ändringarna i miljöbalken föreslås träda i

kraft den 1 juli 1999.

Slutligen görs vissa ändringar i lagen (1976:661) om immunitet och

privilegier i vissa fall, sekretesslagen (1980:100) och

räddningstjänstlagen (1986:1102). Dessa ändringar föreslås träda i kraft

samtidigt med de övriga ändringarna.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om åtgärder för att förebygga och

begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor 6

2.2 Förslag till lag om ändring i miljöbalken 12

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:661) om

immunitet och privilegier i vissa fall 17

2.4 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 18

2.5 Förslag till lag om ändring i räddningstjänstlagen

(1986:1102) 19

3 Ärendet och dess beredning 20

4 Bakgrund och utgångspunkter 20

4.1 Kemikalieolyckor inom industrin 20

4.2 Genomförandet av Seveso-I-direktivet 21

4.3 Seveso II-direktivet 21

4.4 Konventionen om gränsöverskridande effekter av

industriolyckor 23

4.5 Sambandet mellan Seveso II-direktivet och

Industriolyckskonventionen 24

5 Godkännande av konventionen om gränsöverskridande effekter

av industriolyckor 25

6 Genomförandet av Seveso II-direktivet och

Industriolyckskonventionen 25

6.1 Samordning med miljöprövningen 25

6.2 Lagteknisk lösning 28

6.3 Tillsynsansvaret 30

7 Den materiella regleringen 32

7.1 Tillämpningsområde 32

7.2 Definitioner 35

7.3 Verksamhetsutövarnas skyldigheter 38

7.4 Planering för räddningsinsatser 43

7.5 Den fysiska planeringen 44

7.6 Påverkan på omgivningen 46

7.7 Informationsskyldighet 47

7.8 Tillsyn 48

7.9 Driftförbud m.m. 50

7.10 Den gemensamma miljö- och säkerhetsprövningen 51

7.11 Överklagande 53

7.12 Behov av lagstiftningsåtgärder i övrigt 53

8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 57

9 Ekonomiska konsekvenser av förslaget 58

10 Författningskommentar 59

10.1 Förslaget till lag om åtgärder för att förebygga och

begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor 59

10.2 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken 65

10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:661) om

immunitet och privilegier i vissa fall 67

10.4 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100) 67

10.5 Förslaget till lag om ändring i räddningstjänstlagen

(1986:1102) 67

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet (SOU 1998:13)

Säkrare kemikaliehantering 68

Bilaga 2 Betänkandets förslag till lagtext 72

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna 88

Bilaga 4 Konventionen om gränsöverskridande effekter av

industriolyckor 89

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 151

Bilaga 6 Lagrådets yttrande 166

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 mars 1999 170

Rättsdatablad 171

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels godkänner

1. konventionen den 17 mars 1992 om gränsöverskridande effekter av

industriolyckor,

dels antar regeringens förslag till

2. lag om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av

allvarliga kemikalieolyckor,

3. lag om ändring i miljöbalken,

3. lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i

vissa fall,

4. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100), och

5. lag om ändring i räddningstjänstlagen (1986:1102).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om åtgärder för att förebygga och

begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor

Härigenom föreskrivs1 följande.

Syftet med lagen

1 § Syftet med denna lag är att förebygga allvarliga kemikalieolyckor och

att begränsa följderna av sådana olyckor för människors hälsa och

miljön.

Definitioner

2 § I denna lag används följande uttryck med nedan angiven betydelse.

Allvarlig kemikalieolycka: olycka med ett eller flera farliga ämnen

inblandade, t.ex. utsläpp, brand eller explosion, som orsakas av ett

okontrollerat händelseförlopp i samband med driften av en verksamhet

som omfattas av denna lag, och som medför allvarlig, omedelbar eller

fördröjd, fara för människors hälsa, inom eller utanför verksamheten,

eller för miljön.

Farliga ämnen: de ämnen, blandningar och beredningar som

regeringen föreskriver och som förekommer som råvara eller som

produkter, biprodukter, restprodukter och mellanprodukter, inbegripet

sådana ämnen som rimligen kan bildas vid en olycka.

Verksamhet: hela det område som står under en verksamhetsutövares

ledning eller kontroll eller flera verksamhetsutövares gemensamma

ledning eller kontroll och där det finns farliga ämnen vid en eller flera

anläggningar, inbegripet såväl det geografiska området som

gemensamma eller därtill hörande infrastrukturer eller aktiviteter.

Anläggning: en teknisk enhet inom en verksamhet där farliga ämnen

tillverkas, används, hanteras eller förvaras. Detta inbegriper all

utrustning, alla konstruktioner, ledningar, maskiner, verktyg, särskilda

industrijärnvägsspår, lastkajer, bryggor, pirar, magasin eller liknande

anordningar, flytande eller fasta, som är nödvändiga för anläggningens

drift.

Verksamhetsutövare: varje fysisk eller juridisk person som driver eller

innehar en verksamhet eller anläggning eller som på annat sätt har rätt att

fatta avgörande ekonomiska beslut om verksamhetens eller

anläggningens tekniska drift. Om flera verksamheter med en gemensam

ägare är samlokaliserade, skall dessa anses som en enda verksamhet och

den gemensamma ägaren som verksamhetsutövare.

Lager: förekomst av en viss mängd farliga ämnen för lagring,

förvaring eller magasinering.

Lagens tillämpningsområde

3 § Denna lag tillämpas på verksamheter där farliga ämnen förekommer i

mängder som motsvarar eller överstiger de mängder som regeringen

föreskriver.

Med förekomst av farliga ämnen avses den faktiska eller möjliga

förekomsten av sådana ämnen i en verksamhet eller den förekomst av

sådana ämnen som skulle kunna uppstå vid en okontrollerad industriell

kemisk process.

4 § Lagen tillämpas inte på

1. faror som har samband med joniserande strålning,

2. sådan hantering av farliga ämnen som omfattas av lagen (1982:821)

om transport av farligt gods,

3. transport av farliga ämnen i rörledningar utanför de verksamheter

som omfattas av denna lag, eller

4. militär verksamhet.

5 § I fråga om verksamhet som kan ge upphov till allvarliga kemikalie-

olyckor tillämpas utöver denna lag även bestämmelser i annan lag.

När det gäller skydd mot ohälsa och olycksfall i arbete samt i sådana

hänseenden i övrigt som huvudsakligen avser arbetsmiljön tillämpas

bestämmelserna i arbetsmiljölagen (1977:1160).

Verksamhetsutövarnas skyldigheter

6 § En verksamhetsutövare skall förebygga riskerna för allvarliga

kemikalieolyckor. I de fall en allvarlig kemikalieolycka har inträffat är en

verksamhetsutövare skyldig att begränsa följderna för människors hälsa

och miljön.

Allmänna hänsynsregler, som gäller för verksamhetsutövaren, finns i

2 kap. miljöbalken.

7 § Verksamhetsutövaren skall för sådan verksamhet som omfattas av

denna lag göra en skriftlig anmälan till tillsynsmyndigheten innan

byggnadsarbetena påbörjas eller verksamheten tas i drift.

En anmälan skall innehålla

1. uppgifter om de farliga ämnen som förekommer eller kan

förekomma inom en anläggning eller ett lager,

2. en redogörelse för driften vid anläggningen eller lagret, samt

3. en beskrivning av verksamhetens omgivning.

Om verksamheten omfattas av tillståndsplikt enligt miljöbalken får

regeringen föreskriva begränsningar av anmälningsskyldigheten. Även i

övrigt får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

meddela närmare föreskrifter om vad anmälan skall innehålla.

Om väsentliga förändringar sker i verksamheten, skall

verksamhetsutövaren anmäla detta till tillsynsmyndigheten.

8 § Verksamhetsutövaren skall utarbeta ett handlingsprogram för hur

allvarliga kemikalieolyckor skall förebyggas.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om vad handlingsprogrammet skall

innehålla.

9 § Regeringen får föreskriva att det skall vara förbjudet att utan tillstånd

anlägga eller ändra en verksamhet som omfattas av denna lag, även om

tillstånd inte krävs enligt miljöbalken.

Ansökan om tillstånd enligt första stycket prövas av miljödomstol. Ett

mål om sådant tillstånd är ansökningsmål enligt miljöbalken. Regeringen

får föreskriva att ansökan om tillstånd för vissa slag av verksamheter

skall prövas av länsstyrelsen.

10 § Regeringen får meddela föreskrifter om att för vissa verksamheter

skall en säkerhetsrapport upprättas.

En säkerhetsrapport skall innehålla

1. information om hur verksamhetens driftsystem och organisation har

utformats för att förebygga allvarliga kemikalieolyckor,

2. en beskrivning av verksamhetens omgivning,

3. en beskrivning av anläggningen och de farliga ämnen som

förekommer eller kan förekomma där,

4. en identifiering och analys av olycksrisker, samt

5. uppgifter om förebyggande åtgärder för att förhindra och åtgärder

för att begränsa följderna av en allvarlig kemikalieolycka.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om vad säkerhetsrapporten skall innehålla

samt föreskrifter om undantag från bestämmelserna i andra stycket.

11 § Säkerhetsrapporten skall förnyas vart femte år eller tidigare, om det

finns särskilda skäl. Säkerhetsrapporten skall lämnas till

tillsynsmyndigheten.

Planer för interna räddningsinsatser

12 § Verksamhetsutövare vars verksamhet omfattas av kravet på

säkerhetsrapport skall i samråd med kommunen och de anställda upprätta

en intern plan för räddningsinsatser. Denna plan skall fogas till

säkerhetsrapporten.

Den interna planen skall förnyas vart tredje år eller när det annars finns

anledning till det. Planen skall lämnas till tillsynsmyndigheten som skall

granska den.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om planens innehåll.

Påverkan på omgivningen

13 § I säkerhetsarbetet skall verksamhetsutövarna, utöver förhållandena

vid den egna verksamheten, även ta hänsyn till andra faktorer i

omgivningen som kan påverka säkerheten. Närheten till annan

verksamhet som omfattas av lagen skall särskilt beaktas.

Vid utredningen av om det finns sådana faktorer som sägs i första

stycket skall verksamhetsutövaren samråda med statliga och kommunala

myndigheter, organisationer och enskilda som kan ha intresse i saken.

Om det behövs för utredningen, får verksamhetsutövaren begära hjälp

från tillsynsmyndigheten enligt 21 §.

Förekomsten av nämnda faktorer samt åtgärder som av den

anledningen vidtagits eller planerats skall redovisas i anmälan enligt 7 §

och i säkerhetsrapporten.

Information

14 § Kommunen skall se till att personer som löper risk att påverkas av

en allvarlig kemikalieolycka vid en verksamhet som omfattas av kravet

på säkerhetsrapport informeras om vilka säkerhetsåtgärder som skall

vidtas och hur man skall förfara vid en olycka. Detta gäller även i

förhållande till personer i en annan kommun eller utomlands.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om vad informationen skall innehålla.

Verksamhetsutövaren skall svara för kostnaderna för den information

som skall lämnas enligt första stycket.

Tillsyn

Allmänt om tillsynen

15 § Statens räddningsverk, länsstyrelsen och kommunerna (tillsyns-

myndigheterna) skall, i enlighet med vad regeringen bestämmer, ha

tillsyn över att denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av

lagen följs.

Länsstyrelsen och kommunerna skall ha tillsyn över verksamhet som

omfattas av tillståndsplikt enligt miljöbalken i enlighet med den

ansvarsfördelning för tillsynen av miljöfarlig verksamhet som följer av

miljöbalken. Tillsynsmyndigheterna skall samordna tillsynen med den

tillsyn som sker enligt miljöbalken.

För verksamhet som inte omfattas av andra stycket skall länsstyrelsen

vara tillsynsmyndighet. Länsstyrelsen får överlåta åt en kommun att ha

tillsynen om kommunen gjort framställning om det.

16 § Om en kommun gjort framställning om att tillsynen skall överlåtas

enligt 15 § tredje stycket och länsstyrelsen finner att tillsynen inte bör

överlåtas, skall länsstyrelsen med eget yttrande överlämna ärendet till

regeringen för avgörande, om kommunen begär det.

Länsstyrelsen får återkalla överlåtelsen av tillsynen till en kommun.

Om regeringen har beslutat om överlåtelse, skall regeringen besluta om

återkallelse.

17 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om att tillsynsmyndigheterna skall lämna sådana

uppgifter som behövs för att en central tillsynsmyndighet skall kunna

fullgöra sitt samordnande, kontrollerande och uppföljande ansvar.

18 § Tillsynsmyndigheterna skall utarbeta ett tillsynsprogram för varje

verksamhet. För verksamheter som omfattas av kravet på

säkerhetsrapport skall tillsynsprogrammet grunda sig på en analys och en

planmässig bedömning av riskerna för allvarliga kemikalieolyckor i

samband med verksamheten.

Tillträde för tillsyn

19 § För tillsynen har tillsynsmyndigheten rätt att få tillträde till en

verksamhet. Tillsynsmyndigheten har också rätt att få de upplysningar

och tillgång till de handlingar som behövs för tillsynen.

Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs för att tillsyns-

myndigheten skall få tillträde till en verksamhet.

Föreläggande och förbud

20 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som

behövs i ett enskilt fall för att säkerställa att denna lag eller föreskrifter

som har meddelats med stöd av lagen följs. Detsamma gäller för domar

och beslut enligt miljöbalken.

Förelägganden och förbud får inte begränsa ett beslut eller en dom om

tillstånd i ett ansökningsmål enligt miljöbalken som har rättskraft enligt

24 kap. 1 § miljöbalken.

Mer ingripande åtgärder än vad som behövs i det enskilda fallet får

inte tillgripas.

21 § Tillsynsmyndigheten får vid sådan utredning av effekter som sägs i

13 § förelägga en verksamhetsutövare eller någon annan att lämna de

uppgifter som behövs för utredningen.

Vite

22 § Beslut om förelägganden eller förbud får förenas med vite. Frågor

om att döma ut vite prövas av miljödomstol.

Verkställighet på den felandes bekostnad

23 § Om en verksamhetsutövare inte gör det som han eller hon är skyldig

till enligt tillsynsmyndighetens föreläggande, får myndigheten vidta

åtgärden på hans eller hennes bekostnad.

Övriga bestämmelser

24 § Om det finns särskilda skäl, får en tillsynsmyndighet bestämma att

dess beslut skall gälla även om det överklagas.

Överklagande

25 § En kommuns beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen får överklagas hos länsstyrelsen. Läns-

styrelsens och Statens räddningsverks beslut får överklagas hos miljö-

domstol enligt 20 kap. 2 § andra stycket miljöbalken.

Beslut om tillsynsprogram får inte överklagas.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2. För befintlig verksamhet som omfattas av lagen skall anmälan enligt

7 § ges in till tillsynsmyndigheten senast den 1 januari 2000 samt

säkerhetsrapporten och den interna planen för räddningsinsatser senast

den 1 januari 2001. För befintlig verksamhet som inte omfattades av

rådets direktiv om risker för storolyckor i vissa industriella verksamheter,

82/501/EEG, skall dock säkerhetsrapporten och den interna planen för

räddningsinsatser ges in till tillsynsmyndigheten senast den 1 februari

2002.

2.2 Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs att 6 kap. 3 och 7 §§, 19 kap. 5 §, 22 kap. 1, 4, 6

och 25 §§ samt 26 kap. 3 § miljöbalken skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

3 §

Syftet med en miljökonsekvensbeskrivning är att identifiera och

beskriva de direkta och indirekta effekter som en planerad verksamhet

eller åtgärd kan medföra dels på människor, djur, växter, mark, vatten,

luft, klimat, landskap och kulturmiljö, dels på hushållningen med mark,

vatten och den fysiska miljön i övrigt, dels på annan hushållning med

material, råvaror och energi. Vidare är syftet att möjliggöra en samlad

bedömning av dessa effekter på människors hälsa och miljön.

Syftet med en miljökonsekvens-

beskrivning som berör en verk-

samhet som avses i lagen

(1999:000) om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna

av allvarliga kemikalieolyckor är

också att identifiera och bedöma

faktorer i verksamhetens

omgivning som kan påverka

säkerheten hos denna.

7 §

En miljökonsekvensbeskrivning för en verksamhet eller åtgärd som

kan antas medföra en betydande miljöpåverkan skall innehålla de

uppgifter som behövs för att uppfylla syftet enligt 3 §, däribland

1. en beskrivning av verksamheten eller åtgärden med uppgifter om

lokalisering, utformning och omfattning,

2. en beskrivning av de åtgärder som planeras för att skadliga

verkningar skall undvikas, minskas eller avhjälpas, t.ex. hur det skall

undvikas att verksamheten eller åtgärden medverkar till att en

miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. överträds,

3. de uppgifter som krävs för att påvisa och bedöma den huvudsakliga

inverkan på människors hälsa, miljön och hushållningen med mark och

vatten samt andra resurser som verksamheten eller åtgärden kan antas

medföra,

4. en redovisning av alternativa platser, om sådana är möjliga, samt

alternativa utformningar tillsammans med dels en motivering varför ett

visst alternativ har valts, dels en beskrivning av konsekvenserna av att

verksamheten eller åtgärden inte kommer till stånd, och

5. en icke-teknisk sammanfattning av de uppgifter som anges i 1 4.

I ett beslut enligt 4 § tredje stycket om att betydande miljöpåverkan

kan antas får länsstyrelsen ställa krav på att även andra jämförbara sätt att

nå samma syfte skall redovisas när alternativa utformningar som avses i

första stycket 4 redovisas.

För verksamheter eller åtgärder som inte kan antas medföra en

betydande miljöpåverkan skall en miljökonsekvensbeskrivning innehålla

vad som anges i första stycket, i den utsträckning det behövs med hänsyn

till verksamhetens eller åtgärdens art och omfattning.

Av 22 kap. 1 § första stycket 6

framgår att en ansökan i ett

ansökningsmål skall innehålla en

säkerhetsrapport i de fall verksam-

heten omfattas av lagen

(1999:000) om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna

av allvarliga kemikalieolyckor.

19 kap.

5 §

I ärenden som prövas av länsstyrelser eller kommunala nämnder skall

tillämpas bestämmelserna i

1. 22 kap. 1 § första stycket om ansökans form och innehåll,

2. 22 kap. 2 § om en ansökans ingivande och brister i den,

3. 22 kap. 3 § om kungörelses innehåll,

4. 22 kap. 6 § om talerätt,

5. 22 kap. 9 § om rätt att företräda fastighet,

6. 22 kap. 12 § om sakkunniga,

7. 22 kap. 13 § om undersökning på platsen,

8. 22 kap. 25 § första stycket

1 3 och 5 10 samt andra stycket

sista meningen och tredje stycket

om tillståndsdoms innehåll,

8. 22 kap. 25 § första stycket

1 3 och 5 11 samt andra stycket

sista meningen och tredje stycket

om tillståndsdoms innehåll,

9. 22 kap. 26 § om särskild dom,

10. 22 kap. 27 § första stycket, andra stycket andra meningen samt

tredje stycket första meningen om uppskjutna frågor och provisoriska

föreskrifter,

11. 22 kap. 28 § första stycket första meningen om

verkställighetsförordnande, och

12. 23 kap. 3 § när det gäller särskild överklagan i frågor om sakkunni-

ga som avses i 22 kap. 12§.

22 kap.

1 §

En ansökan i ett ansökningsmål skall vara skriftlig. Den skall innehålla

1. de uppgifter, ritningar och tekniska beskrivningar som behövs för att

bedöma verksamhetens eller åtgärdens art och omfattning,

2. en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. och uppgift om det

samråd som skett enligt 6 kap. 4 6 §§,

3. de uppgifter som behövs för att bedöma hur de allmänna

hänsynsreglerna i 2 kap. iakttas,

4. förslag till de skyddsåtgärder

eller andra försiktighetsmått som

behövs för att förebygga eller

avhjälpa olägenheter från

verksamheten, och

5. förslag till hur verksamheten

skall kontrolleras.

4. förslag till de skyddsåtgärder

eller andra försiktighetsmått som

behövs för att förebygga eller

avhjälpa olägenheter från

verksamheten,

5. förslag till hur verksamheten

skall kontrolleras, och

6. en säkerhetsrapport i de fall

verksamheten omfattas av lagen

(1999:000) om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna

av allvarliga kemikalieolyckor.

I mål om vattenverksamhet skall ansökan dessutom innehålla följande

1. uppgift om det finns fastigheter som berörs av vattenverksamheten

eller ej och i förekommande fall namn och adress på ägarna och berörda

innehavare av särskild rätt till fastigheterna, och

2. uppgifter om de ersättningsbelopp som sökanden erbjuder varje

sakägare, om det inte på grund av verksamhetens omfattning bör anstå

med sådana uppgifter.

Ytterligare bestämmelser om vad en ansökan i vissa fall skall innehålla

i mål om vattenverksamhet finns i 7 kap. 4 § lagen (1998:812) med

särskilda bestämmelser om vattenverksamhet.

4 §

Ett exemplar av

ansökningshandlingarna och av

kungörelsen skall sändas till

Naturvårdsverket,

Kammarkollegiet och

Fiskeriverket. Om det kan antas att

det allmänna fiskeintresset eller

något annat allmänt intresse inte

berörs av verksamheten, behöver

ansökningshandlingarna dock inte

sändas över.

Ett exemplar av

ansökningshandlingarna och av

kungörelsen skall sändas till

Naturvårdsverket,

Kammarkollegiet, Statens

räddningsverk och Fiskeriverket.

Om det kan antas att det allmänna

fiskeintresset eller något annat

allmänt intresse inte berörs av

verksamheten, behöver dock inte

handlingarna sändas över.

Kungörelsen skall även sändas till berörda kommuner och den eller de

kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och

hälsoskyddsområdet samt till länsstyrelsen och andra statliga

myndigheter vars verksamhet kan beröras av ansökan.

6 §

Naturvårdsverket,

Kammarkollegiet och

länsstyrelsen skall, när det behövs,

föra talan i målet för att tillvarata

miljöintressen och andra allmänna

intressen.

Naturvårdsverket,

Kammarkollegiet, Statens

räddningsverk och länsstyrelsen

skall, när det behövs, föra talan i

målet för att tillvarata

miljöintressen och andra allmänna

intressen.

En kommun får föra talan för att tillvarata miljöintressen och andra

allmänna intressen inom kommunen.

Fiskeriverket skall, om handlingar sänds till verket enligt 4 §, yttra sig

om vattenanläggningens eller verksamhetens inverkan på det allmänna

fiskeintressset samt föreslå de bestämmelser som behövs till skydd för

fisket. Om verket anser att ett yttrande kräver undersökning på platsen,

skall verket anmäla detta till miljödomstolen, som skall förordna om

sakkunnigutredning enligt 12 §.

25 §

En dom som innebär att tillstånd lämnas till en verksamhet skall i

förekommande fall innehålla bestämmelser om

1. den tid som tillståndet skall gälla,

2. verksamhetens ändamål, läge, omfattning, säkerhet och tekniska

utformning i övrigt,

3. tillsyn, besiktning och kontroll,

4. skyldighet att betala ersättning eller att utföra skadeförebyggande

åtgärder samt hur betalningen skall ske,

5. skyldighet att betala avgifter,

6. de villkor som behövs för att hindra eller begränsa skadlig påverkan

eller andra olägenheter,

7. de villkor som behövs avseende hanteringen i verksamheten av

kemiska produkter om hanteringen kan medföra olägenheter för den yttre

miljön,

8. de villkor som behövs om avfallshantering och återvinning och

återanvändning om hanteringen, återvinningen eller återanvändningen

kan medföra olägenheter för den yttre miljön,

9. de villkor som behövs med avseende på hushållningen med mark,

vatten och andra naturresurser,

10. de villkor som behövs med avseende på efterbehandling och

ställande av säkerhet,

11. den tid inom vilken anspråk

i anledning av oförutsedda skador

får framställas,

12. den förlust av vatten eller

annat som tillståndshavare enligt

31 kap. 22 och 23 §§ är skyldig att

underkasta sig utan ersättning, och

13. rättegångskostnader.

11. de villkor som behövs för att

förebygga allvarliga kemikalie-

olyckor och begränsa följderna av

dem för människors hälsa och

miljön,

12. den tid inom vilken anspråk

i anledning av oförutsedda skador

får framställas,

13. den förlust av vatten eller

annat som tillståndshavare enligt

31 kap. 22 och 23 §§ är skyldig att

underkasta sig utan ersättning, och

14. rättegångskostnader.

Avser tillståndet arbeten för vattenverksamhet, skall i domen anges

den tid inom vilken arbetena skall vara utförda. Tiden får sättas till högst

tio år. Den tid inom vilken igångsättandet av miljöfarlig verksamhet skall

ha skett skall anges.

Miljödomstolen får överlåta åt tillsynsmyndighet att fastställa villkor

av mindre betydelse.

Ytterligare bestämmelser om vad en dom i mål om vattenverksamhet

och vattenanläggningar skall innehålla finns i 7 kap. 6 § lagen (1998:812)

med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet.

26 kap.

3 §

Tillsynen utövas av Naturvårdsverket, generalläkaren, länsstyrelsen,

andra statliga myndigheter och kommunerna (tillsynsmyndigheter), i

enlighet med vad regeringen bestämmer.

Bestämmelser om tillsyn finns

också i lagen (1999:000) om

åtgärder för att förebygga och

begränsa följderna av allvarliga

kemikalieolyckor.

Varje kommun utövar genom den eller de nämnder som fullmäktige

bestämmer tillsyn inom kommunen över miljö- och hälsoskyddet enligt 9

kap., med undantag för sådan miljöfarlig verksamhet som kräver

tillstånd, över hanteringen av kemiska produkter enligt 14 kap. och över

avfallshanteringen enligt 15 kap.

Regeringen får föreskriva att den tillsynsmyndighet regeringen

bestämmer får överlåta åt en kommun att i ett visst avseende utöva sådan

tillsyn som annars skulle skötas av en statlig tillsynsmyndighet, om

kommunen har gjort framställning om det. Detta gäller inte verksamhet

som utövas av Försvarsmakten, Fortifikationsverket, Försvarets

materielverk eller Försvarets radioanstalt.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2. Denna lag är inte tillämplig på mål eller ärenden som är under hand-

läggning enligt miljöbalkens bestämmelser, eller motsvarande äldre

bestämmelser i lag som upphävts genom miljöbalken enligt 2 § lagen

(1998:811) om införande av miljöbalken, vid denna lags ikraftträdande.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:661) om

immunitet och privilegier i vissa fall

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1976:661) om immunitet och

privilegier i vissa fall skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

För personal som ställts till

förfogande av en biståndsgivande

part samt för utrustning och

egendom som införs i Sverige

enligt konventionen den 26

september 1986 om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen åtnjutes immunitet och

privilegier i den utsträckning som

anges i konventionen, dock med de

inskränkningar som följer av

förklaringar som Sverige har

avgett i anslutning till

konventionen.

För personal som ställs till

förfogande av biståndsgivande

part samt för utrustning och

egendom som införs i Sverige

enligt konventionen den 26

september 1986 om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen eller konventionen den 17

mars 1992 om gränsöverskridande

effekter av industriolyckor åtnjuts

immunitet och privilegier i den

utsträckning som anges i

konventionerna, dock med de

inskränkningar som följer av

förklaringar som Sverige har

avgett i anslutning till

konventionerna.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.4 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 18 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

18 §

Sekretess gäller för sådan

uppgift om enskilds affärs- eller

driftförhållanden som har lämnats

enligt 19 21 §§ lagen (1984:3) om

kärnteknisk verksamhet eller i

ärende om underrättelse och

information eller bistånd enligt

konventionerna den 26 september

1986 om tidig information vid en

kärnenergiolycka och om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen, om det kan antas att den

enskilde lider skada om uppgiften

röjs. Regeringen kan för särskilt

fall förordna om undantag från

sekretessen, om den finner det

vara av vikt att uppgiften lämnas.

Sekretess gäller för sådan

uppgift om enskilds affärs- eller

driftförhållanden som har lämnats

enligt 19 21 §§ lagen (1984:3) om

kärnteknisk verksamhet eller i

ärende om underrättelse och

information eller bistånd enligt

konventionerna den 26 september

1986 om tidig information vid en

kärnenergiolycka och om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen samt konventionen den 17

mars 1992 om gränsöverskridande

effekter av industriolyckor, om det

kan antas att den enskilde lider

skada om uppgiften röjs.

Regeringen kan för särskilt fall

förordna om undantag från

sekretessen, om den finner det

vara av vikt att uppgiften lämnas.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.5 Förslag till lag om ändring i räddningstjänstlagen

(1986:1102)

Härigenom föreskrivs att 30 § räddningstjänstlagen (1986:1102)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

30 §

Kommunerna och de statliga myndigheter som svarar för räddnings-

tjänst skall se till att det finns anordningar för alarmering av

räddningsorganen.

När ett räddningsorgan gör en räddningsinsats, skall polismyndigheten

underrättas om insatsen.

Om effekterna av en

olyckshändelse kan kräva

särskilda åtgärder till skydd för

befolkningen eller miljön i ett

annat land än Sverige, skall det

räddningsorgan som gör

räddningsinsatsen omedelbart

underrätta berörd myndighet i det

andra landet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade chefen för

Försvarsdepartementet den 5 februari 1997 en särskild utredare, numera

hovrättslagmannen Ulf Bjällås, för att klarlägga och lägga fram förslag

till den lagstiftning som krävs med anledning av EG-direktivet om

åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga

olyckshändelser där farliga ämnen ingår samt att utreda vilken

lagstiftning som krävs för en ratifikation av konventionen om

gränsöverskridande effekter av industriolyckor (dir. 1996:90).

I januari 1998 lade utredaren fram betänkandet Säkrare

kemikaliehantering (SOU 1998:13). En sammanfattning av betänkandet

och utredningens lagförslag finns i bilaga 1 respektive bilaga 2.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i

Försvarsdepartementet (dnr Fo98/54/CIV).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 4 februari 1999 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 5.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Regeringen har i propositionen i

huvudsak följt de förslag som Lagrådet lämnat. Vi återkommer till

Lagrådets synpunkter i avsnitt 6.2 och 7.10, i författningskommentaren

till 1, 2, 6, 9, 12 och 25 §§ lagen (1999:000) om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor samt i

författningskommentaren till 6 kap. 3 § miljöbalken. Vissa smärre

språkliga ändringar har gjorts i lagtexten med anledning av vad som

förekommit vid lagrådsföredragningen.

4 Bakgrund och utgångspunkter

4.1 Kemikalieolyckor inom industrin

Inom industrin hanteras stora mängder kemikalier. Detta i kombination

med att de industriella processystemen många gånger är komplicerade

ökar risken för att allvarliga olyckshändelser i form av explosioner eller

kemikalieutflöden skall inträffa. Sverige har hittills varit förskonade från

större olyckor. Utomlands har emellertid flera mycket allvarliga

industriolyckor inträffat under de senaste decennierna, vilket lett till att

säkerhetsfrågor ägnats stort intresse i det internationella arbetet inom

Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD),

Förenta nationerna (FN) och Europeiska unionen (EU). Internationella

arbetsorganisationen (ILO) antog år 1993 en konvention (nr 174) om

förebyggande av storolyckor inom industrin.

Efter en industriolycka i Seveso i Italien år 1976, med utsläpp av

dioxiner, varvid ett stort område fick utrymmas för flera år framöver,

påbörjades ett arbete inom Europeiska gemenskapen (EG) med att ta

fram gemensamma regler avseende stora industriolyckor. Detta arbete

utmynnade år 1982 i direktivet om risker för storolyckor i vissa

industriella verksamheter (82/501/EEG), det s.k. Seveso-direktivet

(nedan kallat Seveso I-direktivet). I direktivet regleras

säkerhetshanteringen vid viss industriell verksamhet där farliga ämnen

ingår. Syftet med direktivet är att förhindra och begränsa följderna av

stora olyckor vid sådan industriell verksamhet.

Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om säkerhetsåtgärder som

skall vidtas vid berörda verksamheter. Kraven på verksamhetsutövarna är

indelade i två nivåer beroende på vilka farliga ämnen som finns i

verksamheten och i vilka mängder de kan förekomma. Vid samtliga

verksamheter som omfattas av direktivet skall en riskanalys genomföras

och erforderliga åtgärder vidtas för att eliminera de identifierade riskerna.

För de verksamheter som omfattas av den högre kravnivån skall en

särskild säkerhetsredovisning lämnas till behörig myndighet innan

verksamheten påbörjas och därefter skall redovisningen uppdateras

regelbundet. Säkerhetsredovisningen skall bl.a. innehålla uppgifter om

själva anläggningen och tillverkningsprocessen, och de farliga ämnen

som hanteras i verksamheten. För övriga verksamheter som omfattas av

direktivet behöver någon särskild redovisning inte lämnas till behörig

myndighet.

4.2 Genomförandet av Seveso-I-direktivet

Frågor om olycksförebyggande och skadebegränsande åtgärder spänner

över flera lagstiftningsområden och därmed också över flera

myndigheters ansvarsområden. Vid genomförandet av Seveso I-

direktivet ansågs den befintliga lagstiftningen tillräcklig för att uppfylla

direktivets krav. Nödvändiga anpassningar av svenska bestämmelser med

anledning av direktivets innehåll skedde genom tillägg i

räddningstjänstförordningen (1986:1107) och genom

myndighetsföreskrifter av berörda myndigheter (Arbetarskyddsstyrelsen,

Naturvårdsverket, Statens räddningsverk och Sprängämnesinpektionen.)

4.3 Seveso II-direktivet

Rådets direktiv (96/82/EG) av den 9 december 1996 om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där

farliga ämnen ingår (nedan kallat Seveso II-direktivet) är en

vidareutveckling av Seveso I-direktivet. Generellt kan sägas att kraven på

såväl företag som myndigheter är högre och mer omfattande i Seveso II

jämfört med Seveso I.

Huvuddragen i Seveso II-direktivet är följande.

Syftet med direktivet är att förebygga allvarliga olyckshändelser inom

den kemikaliehanterande industrin och att begränsa följderna av dem för

människor och miljö, så att höga skyddsnivåer säkerställs konsekvent

och effektivt i hela gemenskapen. Direktivet är generellt tillämpligt på all

verksamhet där farliga ämnen förekommer i viss omfattning. De

verksamheter som omfattas av direktivet är indelade i två kravnivåer

beroende på vilka farliga ämnen som förekommer i verksamheten och i

vilka mängder detta kan antas ske. Vissa verksamheter är emellertid

undantagna från direktivets tillämpningsområde. Dessa är bl.a. militär

verksamhet, faror som har samband med joniserande strålning och

gruvindustri.

Verksamhetsutövarens skyldigheter i direktivet är uppdelade i

allmänna skyldigheter och särskilda skyldigheter.

De allmänna skyldigheterna gäller samtliga verksamhetsutövare som

omfattas av direktivet och innebär att medlemsstaterna skall se till att

verksamhetsutövarna vidtar alla åtgärder som krävs för att förebygga

allvarliga olyckshändelser och för att begränsa följderna av dessa för

människor och miljö. Verksamhetsutövarna skall även kunna styrka för

behörig myndighet att åtgärderna är vidtagna. Bestämmelsen motsvarar i

princip artiklarna 3 och 4 i Seveso I-direktivet.

De särskilda skyldigheterna omfattar, dels en anmälningsskyldighet,

dels en skyldighet för verksamhetsutövarna att utforma en

säkerhetspolicy och dels en skyldighet att upprätta en säkerhetsrapport

som skall inges till behörig myndighet. Skyldigheten att lämna en

säkerhetsrapport omfattar dock endast de verksamhetsutövare som

omfattas av den högre kravnivån i direktivet. Vidare har

verksamhetsutövarna som omfattas av kravet att inge en

säkerhetsrappport en skyldighet att utarbeta en intern plan för

räddningsinsatser samt lämna information så att en behörig myndighet

skall kunna upprätta en extern plan för räddningsinsatser.

Vidare finns i direktivet bestämmelser för sådana följdeffekter som

kan uppkomma av att flera verksamheter är samorganiserade.

Verksamheterna skall identifieras av behörig myndighet och berörda

verksamhetsutövare skall utbyta information med varandra och anpassa

säkerhetsarrangemangen till situationen. Nämnda verksamhetsutövare

har även en informationsskyldighet mot allmänheten och skall även förse

räddningstjänsten med information för att externa planer för

räddningsinsatser skall kunna upprättas.

Vad gäller direktivets bestämmelser om lokalisering och

markanvändning skall medlemsstaterna se till att riktlinjerna för

markanvändning innefattar förebyggande åtgärder mot allvarliga olyckor

och en begränsning av olyckornas konsekvenser

Informationsskyldigheten enligt direktivet omfattar information bl.a.

till allmänheten, till myndigheter, till andra stater och till EG-

kommissionen.

Direktivet innehåller även en bestämmelse om att driftstopp i vissa fall

skall kunna beslutas av behörig myndighet. Ett beslut om driftstopp skall

vara överklagbart.

Slutligen finns i direktivet bestämmelser om tillsyn och sekretess.

4.4 Konventionen om gränsöverskridande effekter av

industriolyckor

Konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor (nedan

kallad Industriolyckskonventionen) är en del av ett folkrättsligt

miljöskyddssystem med konventioner som utarbetats inom FN:s

ekonomiska kommission för Europa. Syftet med konventionen är att

förebygga allvarliga olyckshändelser inom den kemikaliehanterande

industrin och att begränsa skadorna om sådana olyckor skulle inträffa.

Industriolyckskonventionen är när det gäller förebyggande åtgärder

endast tillämplig på gränsöverskridande effekter. Konventionen gäller

fullt ut mellan parterna i fråga om insatser för att begränsa skadorna vid

olyckorna, informationsutbyte m.m.

Industrikonventionen finns i sin helhet i bilaga 4. Huvuddragen i

Industriolyckskonventionen är följande.

I konventionens allmänna bestämmelser åtar sig parterna, dvs.

konventionsstaterna, att vidta lämpliga åtgärder och samarbeta inom

ramen för konventionen för att skydda människor och miljö mot olyckor

i verksamheter med hantering av farliga ämnen. Parterna skall i

möjligaste mån förebygga sådana olyckor, minska deras frekvens och

svårighetsgrad, vidta beredskapsåtgärder och räddningsinsatser, inklusive

åtgärder för att återställa förhållandena. Parterna skall vidare genom

informationsutbyte, konsultationer och andra samarbetsåtgärder utan

onödigt dröjsmål utveckla och tillämpa riktlinjer och strategier för att

minska riskerna för och konsekvenserna av industriolyckor. Parterna åtar

sig också att säkerställa att företagsledningar tvingas vidta alla åtgärder

som krävs för att på ett säkert sätt kunna genomföra den farliga

verksamheten och förebygga industriolyckor.

Industriolyckskonventionen tillämpas, som nyss sagts, vid

förebyggande av olyckor och vid beredskap för och insatser vid

industriolyckor som kan orsaka gränsöverskridande effekter. Med effekt

avses i det här sammanhanget även verkningar av industriolyckor

orsakade av naturkatastrofer.

Bestämmelserna i Industriolyckskonventionen skall inte tillämpas på

bl.a. kärntekniska olyckor och olyckor vid militära anläggningar

Upphovsparten, dvs. den part under vilkens jurisdiktion en

industriolycka inträffat eller kan befaras inträffa, har en skyldighet att

vidta åtgärder för att identifiera farliga verksamheter och säkerställa att

berörda parter underrättas om varje sådan verksamhet

Parterna skall vidta lämpliga åtgärder för att förebygga industriolyckor,

inbegripet åtgärder för att minska riskerna för industriolyckor.

Vidare skall enligt konventionen upphovsparterna sträva efter att anta

riktlinjer för lokalisering av nya farliga verksamheter och för reglering av

betydelsefulla ändringar som avser redan existerande farliga

verksamheter.

Parterna skall vidta lämpliga åtgärder för att upprätthålla en

ändamålsenlig beredskap och säkerställa att beredskapsåtgärder vidtas

för att genomföra insatser omedelbart inom sitt verksamhetsområde.

Parterna skall också säkerställa att information ges till allmänheten i de

områden som kan påverkas av en industriolycka vid en farlig

verksamhet.

Parterna skall, i syfte att erhålla och avsända larm om industriolyckor

som innehåller sådan information som behövs för att bekämpa

gränsöverskridande effekter, se till att det finns samordnade och effektiva

alarmsystem för industriolyckor på lämpliga nivåer. Upphovsparten skall

säkerställa att de utsatta parterna omedelbart underrättas på lämpliga

nivåer genom alarmeringssystemen. Vidare skall parterna säkerställa att

räddningsinsatser snarast vidtas vid en industriolycka eller vid ett

omedelbart hot om en sådan.

Om parterna behöver bistånd vid händelse av industriolycka får de

enligt konventionen begära sådant bistånd av andra parter.

Vidare finns i konventionen allmänna bestämmelser om samarbete i

fråga om forskning och utveckling samt bestämmelser om

informationsutbyte och överföring av kunskap om teknologi.

En behörig myndighet skall utses för konventionens ändamål.

4.5 Sambandet mellan Seveso II-direktivet och

Industriolyckskonventionen

Både Seveso II-direktivet och Industriolyckskonventionen syftar till att

förebygga allvarliga olyckshändelser inom den kemikaliehanterande

industrin och att begränsa skadorna om sådana olyckor skulle inträffa.

Direktivets och konventionens tillämpningsområden sammanfaller därför

i hög grad med varandra. Att beakta är dock att

Industriolyckskonventionen endast är tillämplig på gränsöverskridande

effekter på det förebyggande området.

Seveso II-direktivet har ett vidare tillämpningsområde än

Industriolyckskonventionen eftersom direktivets tröskelvärden avseende

förekomsten av farliga ämnen är lägre än motsvarande tröskelvärden i

Industriolyckskonventionen. Tröskelvärdena i

Industriolyckskonventionen motsvarar i huvudsak de tröskelvärden som

gäller för den högre kravnivån enligt Seveso II-direktivet. Listorna över

farliga ämnen med tillhörande tröskelvärden i direktivet och

konventionen är dock inte helt jämförbara med varandra. Inom EU pågår

ett arbete med en harmonisering av tröskelvärden m.m. i direktivet och

konventionen. Det finns därför skäl att anta att de nuvarande skillnaderna

kommer att försvinna i framtiden. Definitionerna i direktivet och

konventionen skiljer sig också åt i vissa avseenden. Dessa skillnader är

dock av begränsad betydelse.

Kraven enligt direktivet och konventionen på verksamhetsutövare och

behöriga myndigheter avseende förebyggande åtgärder, lokalisering,

räddningstjänstberedskap och information sammanfaller i huvudsak med

varandra. Generellt kan dock sägas att kraven i direktivet som regel är

mer omfattande och mer preciserade än i konventionen.

5 Godkännande av konventionen om

gränsöverskridande effekter av

industriolyckor

Regeringens förslag: Konventionen om gränsöverskridande effekter av

industriolyckor godkänns.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att konventionen om

gränsöverskridande effekter av industriolyckor ingås av regeringen sedan

riksdagen godkänt överenskommelsen.

Remissinstanserna: Utredningens förslag har godtagits av

remissinstanserna.

Skälen för regeringens förslag: Konventionen om

gränsöverskridande effekter av industriolyckor är en del av ett

folkrättsligt miljöskyddssystem med konventioner som utarbetas inom

FN:s ekonomiska kommission för Europa. Utöver konventionen om

gränsöverskridande effekter av industriolyckor finns konventionen om

långväga gränsöverskridande luftföroreningar, konventionen om

miljökonsekvensbeskrivningar i ett gränsöverskridande sammanhang och

konventionen om skydd och användning av gränsöverskridande

vattendrag och internationella sjöar.

Industriolyckskonventionen har särskilt stor betydelse för de central-

och östeuropeiska länder där det nu pågår en modernisering och

uppbyggnad av industrin. Bestämmelserna i konventionen gör det bl.a.

möjligt att föra över kunskap och att åstadkomma ett utbyte av

teknologisk information. Kapacitet skapas också inom administrationen

för behandling av frågor om säkerhet och beredskap i samband med

farlig industriell verksamhet.

Mot bakgrund av det anförda är det angeläget att Sverige tillträder

konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor.

Konventionen är av sådan betydelse att den bör godkännas av riksdagen.

6 Genomförandet av Seveso II-direktivet och

Industriolyckskonventionen

6.1 Samordning med miljöprövningen

Regeringens förslag: För de verksamheter som omfattas av kraven på

säkerhetsrapport enligt Seveso II-direktivet och av

Industriolyckskonventionen, skall en fördjupad säkerhetsprövning ske i

samband med tillståndsprövningen enligt miljöbalken.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att för all

verksamhet som omfattas av den högre kravnivån enligt Seveso II-

direktivet och av Industriolyckskonventionen skall en säkerhetsprövning

ske. I övrigt överensstämmer utredningens förslag med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har i huvudsak tillstyrkt

utredningens förslag eller har inte haft några invändningar mot förslaget.

Arbetarskyddsstyrelsen och Sprängämnesinspektionen har avstyrkt

förslaget då de anser att det inte finns några starka skäl för kopplingen

mellan säkerhets- och miljöfrågor utan har poängterat det starka

sambandet mellan säkerhetsfrågorna och arbetsmiljölagstiftningen och

lagstiftningen om brandfarliga och explosiva varor. Riksrevisionsverket

har framfört att den tillståndsprövning som utredningen föreslår inte

kommer att leda till större samordningsvinster, utan tvärtom leder till

ökade kostnader. Kemikontoret har invänt att eftersom de delar som rör

arbetsmiljö och frågor om brandfarliga och explosiva varor lämnats

utanför den föreslagna samordnade prövningen misslyckas utredningen

med att åstadkomma den eftersökta samordningen.

Skälen för regeringens förslag: I samhället blir det allt vanligare att

se frågor om hälsa, miljö och säkerhet i ett sammanhang. Skälet härtill är

att frågorna i hög grad hänger samman och påverkar varandra och att det

därför är lämpligt och rationellt att de också hanteras i ett sammanhang.

En utveckling åt det hållet syns även i de båda Sevesodirektiven och i

Industriolyckskonventionen.

Inom miljöområdet har regeringen drivit utvecklingen mot en ökad

helhetssyn. I propositionen till ny miljöbalk, prop 1997/98:45 Miljöbalk,

framhålls bl.a. att det är viktigt att tillåtlighetsprövningen av större

verksamheter inte endast omfattar utsläppen från verksamheten utan

också effekterna av verksamheten.

Säkerhetsfrågorna har dock hittills endast i begränsad omfattning

integrerats i miljölagstiftningen. Sambandet mellan de två områdena är

dock påtagligt genom att det i båda fallen handlar om att förhindra skador

på människor och miljö. Gränsen mellan miljö- och säkerhetsfrågor är

därför inte skarp och beröringspunkterna är många. Säkerhetsfrågor

behandlas i viss mån vid tillståndsprövningen enligt miljöbalken (se 22

kap. 25 § första stycket 2 miljöbalken). Någon systematisk granskning av

säkerhetsarrangemangen sker dock inte vid miljöprövningen.

Bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar finns i miljöbalken.

Även utanför miljöbalken finns bestämmelser om

miljökonsekvensbeskrivningar, bl.a. i plan- och bygglagen (1987:10).

Syftet med miljökonsekvensbeskrivningar är primärt att ge ett bättre

beslutsunderlag och möjliggöra en samlad bedömning av en planerad

verksamhets inverkan på miljö, hälsa och hushållning med naturresurser.

Enligt miljöbalken sker prövningen av miljöfarlig verksamhet i första

instans antingen av regeringen, miljödomstolarna eller länsstyrelserna

beroende på verksamhetens miljöfarlighet. För de ärenden där

länsstyrelsen är första instans kommer förvaltningslagen att tillämpas och

vid överklagande till miljödomstol gäller förvaltningsprocesslagen.

Länsstyrelserna och miljödomstolarna har därmed ett utredningsansvar

för sina mål och ärenden. Det har således möjliggjorts för beslutande

instanser att begära in remisser från andra myndigheter som kan ha

kunskap och synpunkter som är av värde för målen och ärendenas

hantering.

Tillståndsplikten i miljöbalken är kopplad till bl.a. miljöfarlig

verksamhet. I 9 kap. 1 § miljöbalken anges vad som avses med

miljöfarlig verksamhet. Enligt 9 kap. 6 § miljöbalken skall ansökan om

tillstånd göras vid nyanläggning och vid vissa förändringar av befintliga

verksamheter om det inte är fråga om mindre förändringar. I 22 kap. 25 §

miljöbalken anges vad en dom om tillstånd till en verksamhet skall

innehålla.

Miljöprövningen enligt miljöbalken är ett offentligt förfarande. Sak-

ägare och allmänhet har rätt och möjlighet att yttra sig över en ansökan

om tillstånd och under arbetet med miljökonsekvensbeskrivningen.

Verksamhetsutövarens skyldigheter i Seveso II-direktivet och

Industriolyckskonventionen omfattar bl.a. vidtagande av åtgärder för att

förebygga allvarliga kemikalieolyckor och begränsa följderna av dessa

samt ingivande av redovisningar angående verksamheten och

säkerhetsarrangemangen till behöriga myndigheter.

Varken i Seveso II-direktivet eller i Industriolyckskonventionen anges

att säkerhetsarrangemangen skall prövas. I Seveso II-direktivet anges

emellertid att säkerhetsrapporten skall granskas. En prövning förutsätter

ett mer aktivt ställningstagande från den berörda myndigheten än en

granskning. Prövningen av miljöfarlig verksamhet enligt miljöbalken

resulterar t.ex. i ett tillstånd där särskilda krav ställs på verksamheten,

alternativt i ett avslag.

Den kemikaliehanterande industrin som omfattas av Seveso II-

direktivet och av Industriolyckskonventionen kan anses omfattas av

miljöbalkens tillämpningsområde.

Sambandet mellan miljö- och säkerhetsfrågor är som nyss sagts

påtagligt genom att det i båda fallen handlar om att förhindra skador på

människor och miljön. Miljö- och säkerhetsfrågorna går ofta i varandra

och kräver gemensamma överväganden och åtgärder. Det är därför en

fördel om de kan lösas i ett sammanhang för att undvika motstridigheter.

En samordning av säkerhetsfrågorna i Seveso II-direktivet och

Industriolyckskonventionen med tillståndsprövningen enligt miljöbalken

skulle således ha stora fördelar. En gemensam prövning blir mer rationell

och myndigheternas och industrins hantering av frågor om hälsa, miljö

och säkerhet kommer att bättre harmoniseras med varandra. Vidare kan i

en integrerad miljö- och säkerhetsprövning

miljökonsekvensbeskrivningar användas för att ge en allsidig beskrivning

av både de kontinuerliga miljöeffekterna och riskerna vid en verksamhet.

En samordnad miljö- och säkerhetsprövning enligt miljöbalken kommer

att omfatta de verksamheter som omfattas av den högre kravnivån enligt

Seveso II-direktivet och Industriolyckskonventionen. För verksamheter

som omfattas av den högre kravnivån i direktivet och konventionen men

som inte är tillståndspliktiga enligt miljöbalken återkommer vi till i

avsnitt 7.10. En samordnad miljö- och säkerhetsprövning enligt

miljöbalken kommer att omfatta i huvudsak de områden som enligt

nuvarande reglering enligt Seveso I-direktivet täcks in av

räddningstjänstlagstiftningen och miljöbalken. De arbetsmiljörelaterade

säkerhetsfrågorna kommer, eftersom de faller utanför miljöbalkens

tillämpningsområde, inte att omfattas av prövningen. Inom

arbetsmiljöområdet finns emellertid en omfattande reglering av

säkerhetsfrågorna.

Den närmare samordningen av miljö- och säkerhetsprövningen

behandlas i avsnitt 7.10.

6.2 Lagteknisk lösning

Regeringens förslag: Seveso II-direktivet och

Industriolyckskonventionen skall genomföras genom en gemensam

reglering. För ändamålet bör en särskild lag införas.

.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom

Arbetarskyddsstyrelsen, Sprängämnesinpektionen och Juridiska

fakulteten vid Uppsala universitet har i huvudsak tillstyrkt förslaget om

en särskild lag för att genomföra Seveso II-direktivet och

Industriolyckskonventionen. Arbetarskyddsstyrelsen har framfört att

någon särskild lag för att genomföra Seveso II-direktivet inte är

behövligt samt att ansvaret för en reglering skall fördelas tydligt på

berörda myndigheter i huvudsak inom ramen för redan befintliga

uppdrag. Sprängämnesinpektionen har förordat en förutsättningslös

omarbetning av lagförslaget och att ett nytt förslag skall ange de

väsentligaste riktlinjerna för hanteringen av de olika delarna i direktivet.

Juridiska fakulteten vid Uppsala universitet har tillstyrkt förslaget till

samordning i och för sig samt i ett kort tidsperspektiv många av de

lagtekniska lösningarna som bygger på en särskild lag som syftar till att

utgöra en brygga mellan säkerhets- och miljölagstiftningen. Juridiska

fakulteten har dock vidare anfört att förslaget som helhet skall avstyrkas

på grund av en fundamental brist som hör samman med förhållandet

mellan å ena sidan planlagstiftningen och å andra sidan miljö- och

säkerhetslagstiftningen, allt bedömt i ljuset av EG-rättsliga principer och

vissa delar av Seveso II-direktivet. Vissa remissinstanser har förespråkat

ett vidare tillämpningsområde för lagen medan andra förespråkat en mer

begränsad lagstiftning.

Skälen för regeringens förslag: Den samordning av miljö- och

säkerhetsprövningen som regeringen föreslår ställer krav på en större

enhetlighet i regleringen inom framför allt Statens räddningsverks och

Naturvårdsverkets ansvarsområden. En gemensam reglering kommer att

omfatta båda dessa myndigheters ansvarsområden.

Sambandet mellan hälsa, miljö och säkerhet är som tidigare nämnts

tydligt i Seveso II-direktivet. Även Industriolyckskonventionen uppvisar

en helhetssyn på säkerhetsfrågorna. Syftet med och tillämpningsområdet

för Seveso II-direktivet och Industriolyckskonventionen är, som tidigare

sagts, i huvudsak likvärdiga.

Med hänsyn till den överensstämmelse som således föreligger mellan

direktivet och konventionen bör bestämmelserna samordnas för att

möjliggöra en gemensam reglering. Detta innebär visserligen att de

svenska bestämmelserna i vissa avseenden kommer att bli något

strängare än om direktivets och konventions bestämmelser skulle följts

var för sig. I gengäld blir en samordnad reglering mer lättöverskådlig och

tillämpningen kommer vidare att kunna underlättas. Fördelarna med en

gemensam reglering överstiger de begränsade nackdelar detta kan

innebära för vissa verksamhetsutövare.

Seveso II-direktivet innehåller förpliktelser gentemot den enskilde

företagaren samt rätten för tillsynsmyndigheten att i vissa fall meddela

driftförbud. För att dessa förpliktelser skall kunna få giltighet i svensk

rätt måste de regleras i lag.

Genom att samla vissa av reglerna för olycksförebyggande och

skadebegränsande åtgärder inom kemikaliehanterande verksamhet i en

särskild lag skapas nödvändiga förutsättningar för en fördjupad

säkerhetsprövning i samband med tillståndsprövningen enligt

miljöbalken samt ges möjlighet att uppfylla de krav som ställs i Seveso

II-direktivet och Industriolyckskonventionen. Därmed ges också

förutsättningar för en klarare och enklare myndighetsstruktur.

Lagrådet har anfört att de bestämmelser som direkt införlivar Seveso

II-direktivet har sin plats i en särskild lag, men att regler om tillstånd och

tillsyn mycket väl hade kunnat sökas i miljöbalken. Statens

räddningsverk hade därvid, enligt Lagrådet, kunnat inordnas som en

central tillsynsmyndighet enligt miljöbalken. Lagrådet har ansett att det

har uppkommit en dubblyr med miljöbalkens bestämmelser.

Genom den föreslagna lagen genomförs en ny princip inom

miljöområdet som innebär att domstolarna och tillsynsmyndigheterna är

skyldiga att beakta olycksförebyggande åtgärder när de prövar

tillståndsfrågor och utövar tillsyn. Vid tillståndsprövningen och tillsynen

har således domstolarna och tillsynsmyndigheterna att tillämpa

miljöbalkens allmänna hänsynsregler i 2 kap. Någon dubblyr mellan den

föreslagna lagen och miljöbalken bör därför inte anses uppkomma.

I detta sammanhang bör också nämnas att det i följdlagstiftningen till

miljöbalken (prop. 1997/98:90, bet. 1997/98:JoU25, rskr. 1997/98:279)

ingår flera lagar som innehåller förfaranderegler för bl.a. tillstånd och

som samtidigt är parallellt tillämpliga med miljöbalken. Exempel på

sådana lagar är minerallagen (1991:45) och lagen (1995:1649) om

byggande av järnväg.

Enligt regeringen föreligger det skäl att reglera även frågor om

tillstånd och tillsyn i den föreslagna lagen med hänsyn till regleringen där

i fråga om olycksförebyggande åtgärder och skadebegränsande åtgärder.

Till detta kommer den nya principen för domstolarna och tillsyns-

myndigheterna att vid tillståndsprövning och tillsyn beakta olycksföre-

byggande åtgärder.

 Juridiska fakulteten vid Uppsala universitet har avstyrkt förslaget på

den grunden att det inte lever upp till vissa förpliktelser som anges i

direktivet. Juridiska fakulteten har inte gått in på vilka delar av direktivet

som avses och inte heller redovisat någon närmare genomgång av de

bestämmelser i direktivet som man sätter i fråga. Som yttrandet får

förstås är det genomförandet av artikel 12 i direktivet, kontroll över den

fysiska planeringen, som sätts i fråga. Regeringen återkommer i avsnitt

7.5 till frågan om den fysiska planeringen.

De arbetsmiljörelaterade säkerhetsfrågorna kommer, eftersom de faller

utanför miljöbalkens tillämpningsområde, inte att omfattas av den

fördjupade säkerhetsprövningen i samband med tillståndsprövningen

enligt miljöbalken som föreslås. Inom arbetsmiljöområdet finns

emellertid en omfattande reglering av säkerhetsfrågor och någon ny

lagstiftning är enligt regeringens bedömning inte nödvändig.

Kompletterande regler för att genomföra Seveso II-direktivet kan ges i

form av myndighetsföreskrifter.

Den föreslagna regleringen kommer inte heller att beröra lagen

(1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Detta kommer att

medföra en överlappning i lagstiftningen genom att vissa verksamheter

kommer att omfattas både av den nya lagen och lagen om brandfarliga

och explosiva varor. Lagen om brandfarliga och explosiva varor är dock

ett specialområde, som utan omfattande ändringar i nuvarande

regelstruktur, är svår att inordna i den nu föreslagna integrerade miljö-

och säkerhetsprövningen och den därtill knutna myndighetsstrukturen.

Genom remissförfarandet vid tillståndsprövningen enligt miljöbalken och

samarbetet mellan ansvariga myndigheter torde dock olägenheten med

överlappning av lagstiftningarna kunna begränsas.

I den nya lagen bör i huvudsak övergripande bestämmelser om syftet

och tillämpningsområdet, definitioner av centrala begrepp, övergripande

bestämmelser om verksamhetsutövarens skyldigheter,

delegationsbestämmelser, ansvarsfördelning mellan myndigheter och

överklagandebestämmelser införas. Övriga bestämmelser, framförallt

beträffande innehållet i bilagorna till direktivet och konventionen, avser

regeringen att reglera i förordning och genom myndighetsföreskrifter.

Behovet av reglering i anledning av direktivet och konventionen

behandlas mer utförligt i kapitel 7.

6.3 Tillsynsansvaret

Regeringens förslag: Tillsynsorganisationen enligt den nya lagen

föreslås harmonisera med tillsynen enligt miljöbalken. Länsstyrelsen och

kommunerna skall därför ha det regionala och lokala tillsynsansvaret.

Det centrala tillsynsansvaret enligt den nya lagen skall ligga på Statens

räddningsverk.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag

Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt

utredningens förslag eller inte haft några invändningar mot förslaget.

Riksrevisionsverket har föreslagit att Arbetarskyddsstyrelsen bör vara

central tillsynsmyndighet. Sprängämnesinspektionen har förordat att

Arbetsskyddsstyrelsen får det övergripande ansvaret för genomförandet

av Seveso II-direktivet. Vissa remissinstanser har påpekat att en

samordnande myndighet för hela Seveso II-direktivets område borde

utses. Arbetarskyddsstyrelsen och Sprängämnesinspektionen har

föreslagit att Arbetarskyddsstyrelsen blir samordnande myndighet.

Skälen för regeringens förslag: I Seveso II-direktivet görs, som

framgått ovan, en uppdelning i två kravnivåer beroende på vilka mängder

av farliga ämnen som kan förekomma i verksamheterna. Industriolycks-

konventionens tillämpningsområde sammanfaller i princip med området

för den högre kravnivån enligt Seveso II-direktivet. Som tidigare

framgått är det en stor skillnad på verksamhetsutövarnas skyldigheter

beroende på vilken kravnivå som skall tillämpas. För de verksamheter

som omfattas av den lägre kravnivån enligt Seveso II-direktivet gäller att

verksamhetsutövaren skall inge en anmälan till behöriga myndigheter. I

den skall anges sådant som vilka farliga ämnen som hanteras i

verksamheten, hur verksamheten bedrivs och hur den är lokaliserad. För

de verksamheter som omfattas av den högre kravnivån enligt Seveso II-

direktivet gäller att verksamhetsutövaren skall inge en säkerhetsrapport,

planera för räddningsinsatser samt informera om säkerhetsåtgärder.

Seveso II-direktivet uppställer som krav att medlemsstaterna tillskapar

ett system för tillsyn av både den lägre och den högre kravnivån i Seveso

II-direktivet. Industriolyckskonvention har inget direkt krav på en

tillsynsorganisation utan anger att varje part till konventionen skall utse

en myndighet för konventionens ändamål.

Även om de formella kraven är mindre omfattande enligt den lägre

kravnivån betyder inte det att tillsynen av en sådan verksamhet är

okomplicerad. Eftersom uppdelningen av de både kravnivåerna är

mycket förenklad mängden hanterade farliga ämnen ger den i många

fall en inte helt rättvisande bild av de krav på kompetens som fordras för

tillsynen av de verksamheter som omfattas av direktivet. Om tillsynen

skall bli effektiv och bidra till att höja säkerheten bör därför

tillsynsorganisationen vara densamma för de båda kravnivåerna. På detta

sätt kan den högre kompetens som krävs för att utöva tillsyn över de

verksamheter som omfattas av den högre kravnivån även utnyttjas vid

tillsyn av verksamheter enligt den lägre kravnivån.

En samordning med miljötillsynen är enligt regeringens uppfattning

nödvändig med hänsyn till, som tidigare nämnts, det nära sambandet

mellan miljö, hälsa och säkerhet. Enligt miljöbalken kommer tillsynen av

den miljöfarliga verksamheten att skötas av länsstyrelserna på regional

nivå och kommunerna på lokal nivå. Naturvårdsverket har det centrala

tillsynsansvaret och har rätt att meddela föreskrifter om hur lagen i vissa

avseenden skall tillämpas.

Det finns starka skäl som talar för att en motsvarande

tillsynsorganisation som den som finns på miljöområdet också bör

tillämpas för säkerhetsfrågorna med länsstyrelsen och kommunerna som

tillsynsorgan. Beträffande det centrala tillsynsansvaret kan det med en

särskild lag som nu föreslås antingen läggas på Statens räddningsverk

eller Naturvårdsverket.

Statens räddningsverk är central förvaltningsmyndighet för bl.a. frågor

om olycks- och skadeförebyggande åtgärder enligt räddningstjänstlagen

(1986:1102) samt samordnar samhällets verksamhet för olycks- och

skadeförebyggande åtgärder enligt samma lag. Statens räddningsverk

skall också bevaka riskutvecklingen inom sitt verksamhetsområde och

verka för att åtgärder vidtas för befolkningens skydd och för att

förebygga olyckor samt samordna beredskapsplanläggningen mot

kärnenergiolyckor och andra allvarliga olyckor. Med allvarliga olyckor

avses bl.a. kemikalieolyckor. Statens räddningsverks övergripande roll i

samhällets olycks- och skadeförebyggande arbete har på senare år

betonats av riksdagen. Försvarsutskottet framhöll i betänkandet FöU

1993/94:1 vikten av att ge Statens räddningsverks samordningsuppgift ett

sådant innehåll att verket kunde agera på ett likartat sätt inom samtliga

myndighetsområden avseende skyddet mot kemikalieolyckor och vid

transport av farligt gods.

Naturvårdsverket är central förvaltningsmyndighet för frågor om

miljövård, däri inbegripet naturvård och miljöskydd. Något särskilt

ansvar för säkerhetsfrågor har verket emellertid inte även om säkerheten

inom t.ex. industrin naturligtvis har betydelse för miljön.

Med hänsyn till att den föreslagna lagen främst kommer att avse

säkerhetsfrågor anser regeringen att det centrala tillsynsansvaret bör

ligga på Statens räddningsverk. Som central tillsynsmyndighet bör

Statens räddningsverk även få ansvaret för att utfärda föreskrifter och

allmänna råd för tillämpningen av den nya lagen.

Som angivits tidigare kommer arbetsmiljötillsynen att falla utanför det

nu föreslagna tillsynssystemet. Det är ingen förändring mot vad som

gäller idag enligt Seveso I-direktivet.

Även tillsynen enligt lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva

varor kommer att ligga utanför den nu föreslagna ordningen för tillsynen.

Regeringen föreslår således ingen ändring av det system som gäller idag

med Sprängämnesinspektionen som central myndighet. Tillsynen i fråga

om explosiva varor utövas av polismyndigheten och i fråga om

brandfarliga ämnen av den kommunala nämnd som har ansvaret för

räddningstjänsten. Dessutom har Sprängämnesinspektionen det lokala

tillsynsansvaret avseende brandfarliga varor där

Sprängämnesinspektionen utövar tillsyn av explosiva varor, dvs. främst

explosivämnestillverkare, och dessutom för de mest komplicerade

petrokemiska industrierna.

7 Den materiella regleringen

7.1 Tillämpningsområde

Regeringens förslag: Lagens tillämpningsområde skall omfatta sådana

verksamheter där farliga ämnen förekommer eller kan förekomma i

mängder (tröskelvärden) som motsvarar eller överstiger de mängder som

regeringen bestämmer. Tröskelvärdena får därmed inte överstiga de

värden som anges i Seveso II-direktivet och i

Industriolyckskonventionen.

 Såvitt gäller skydd mot ohälsa och olycksfall i arbete samt i övrigt vad

gäller arbetsmiljön tillämpas bestämmelserna i arbetsmiljölagen

(1977:1160).

 Från lagens tillämpningsområde undantas faror som har samband med

joniserande strålning, militär verksamhet, transport av farliga ämnen i

rörledningar utanför de verksamheter som omfattas av lagen och sådan

hantering av farliga ämnen som omfattas av lagen (1982:821) om

transport av farligt gods.

Utredningens förslag Utredningen har föreslagit att även militär

verksamhet och transport av farliga ämnen i rörledningar skall omfattas

av lagen. I övrigt överensstämmer utredningens förslag med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt

förslaget. Sveriges hamn- och stuveriförbund och Göteborgs kommun har

satt i fråga förslagets tillämpning i hamnar. Sjöfartsverket har anfört att

hamnar inte omfattas av direktivet. Järnvägsinspektionen har påpekat att

begreppet rangerbangårdar inte är entydigt och att exempelvis Statens

järnvägar och Banverket har olika synsätt på hur begreppet skall tolkas.

Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 2 i Seveso II-direktivet

är direktivet tillämpligt på verksamheter där farliga ämnen förekommer

eller kan förekomma i kvantiteter (tröskelvärden) som motsvarar eller

överstiger de mängder som anges i bilaga I till direktivet. De

verksamheter som omfattas av direktivet är, som sagts tidigare, indelade i

två kravnivåer beroende på vilka farliga ämnen som hanteras och i vilka

mängder detta sker. I Industriolyckskonventionen anges

tillämpningsområdet på ett liknande sätt genom att begreppet farlig

verksamhet är kopplat till en särskild bilaga med en lista över farliga

ämnen och kategorier av farliga ämnen samt därtill hörande

tröskelvärden. De tröskelvärden som anges i konventionen motsvarar i

princip de tröskelvärden som gäller för den högre kravnivån enligt

Seveso II-direktivet.

En övergripande bestämmelse om tillämpningsområdet bör införas i

den nu föreslagna lagen. Vilka verksamheter som omfattas av den nya

lagen bör dock anges av regeringen i förordning. Av lagtekniska skäl bör

regeringens bemyndigande delas upp så att vilka farliga ämnen som

avses i lagen bestäms genom bemyndigande i anslutning till definitionen

av begreppet farliga ämnen och tröskelvärdena genom bemyndigande i

nu aktuell bestämmelse angående lagens tillämpningsområde. De

tröskelvärden som anges i Seveso II-direktivet bör därvid i huvudsak

användas för att bestämma lagens tillämpningsområde. Med denna

bestämning av lagens tillämpningsområde kommer som regel även

Industriolyckskonventionens bestämmelser att täckas in. I de fåtal fall

där Industriolyckskonventionens tröskelvärden är strängare bör

emellertid dessa tillämpas.

Både i Seveso II-direktivet och i Industriolyckskonventionen ges en

rad undantag som inte omfattas av direktivets och konventionens

bestämmelser. Det står varje land fritt att bestämma om dessa undantag

skall utnyttjas eller inte.

Militär verksamhet är undantagen från både direktivets och

konventionens tillämpningsområde. Kärntekniska olyckor eller nödlägen

med radioaktiva ämnen är undantagna från konventionen medan faror

som har samband med joniserande strålning undantagits från direktivets

tillämpningsområde. Transporter av farliga ämnen utanför de aktuella

verksamheterna är undantagna från direktivets tillämpningsområde och

detta gäller i praktiken även för Industriolyckskonventionen. Transporter

av farliga ämnen i rörledningar utanför sådana verksamheter som

omfattas av direktivet, gruvindustri och avfallsdeponier är undantagna

från direktivets tillämpningsområde. Dessa verksamheter är inte

undantagna från konventionens tillämpningsområde. Däremot är

dammolyckor och marin verksamhet undantagna från konventionens

tillämpning.

Militär verksamhet är således undantagen från både direktivets och

konventionens tillämpningsområde. Endast två typer av militära

verksamheter är prövningspliktiga enligt miljöbalken, nämligen

flottiljflygplatser samt skjutbanor och skjutfält. Vid prövning av dessa

prövas all verksamhet inom respektive anläggning. För hantering av

brandfarliga och explosiva varor enligt lagen (1988:868) om brandfarliga

och explosiva varor krävs tillstånd för såväl Försvarsmakten som för

Försvarets materielverk och Fortifikationsverket. Prövningsmyndighet är

Sprängämnesinspektionen. Försvarsmaktens hantering av farliga ämnen

är ofta knuten till krigsorganisationen och är därför hemlig. Sådan

verksamhet bör inte säkerhetsprövas i ett offentligt förfarande.

Regeringen finner mot bakgrund av det anförda att militär verksamhet i

vid bemärkelse, dvs. sådan som bedrivs av Försvarsmakten, Försvarets

materielverk, Fortifikationsverket och Försvarets forskningsanstalt bör

undantas från lagens tillämpningsområde.

Kärntekniska olyckor eller nödlägen med radioaktiva ämnen är som

nyss sagts undantagna från konventionen medan faror som har samband

med joniserande strålning undantagits från direktivets

tillämpningsområde. Kärnteknisk verksamhet är en industriell

verksamhet som ställer synnerligen höga krav på säkerhet, varför

verksamheten omfattas av en särskild lagreglering. Bestämmelser om

kärnteknisk verksamheten finns bl.a. i lagen (1984:3) om kärnteknisk

verksamhet. Lagen om kärnteknisk verksamhet är speciellt inriktad på

samhällets insyn i verksamheten och på att säkerheten vid verksamheten

på kärnenergiområdet är så hög som möjligt. Lagen innehåller bl.a.

bestämmelser om uppförande och innehav av kärntekniska anläggningar

samt befattning med kärnämnen och kärnavfall. Genom särskild

lagreglering ställs således särskilt stränga krav på säkerheten för

kärnteknisk verksamhet. Kärnteknisk verksamhet bör därför inte

omfattas av nu föreslagen lags tillämpningsområde.

Transporter av farliga ämnen, inkluderande lastning, lossning och

förvaring och annan hantering av godset som utgör ett led i

förflyttningen, omfattas av lagen (1982:821) om transport av farligt gods.

Nämnda lag omfattar alla transportslag och alla de varuslag som anses

farliga i transportsammanhang. Lagen reglerar således godstransporter.

Den förflyttning som godstransporten innebär förutsätter att en rad andra

hanteringsmoment genomförs, exempelvis lastning och lossning. Ofta

kan en transport inte slutföras i ett sammanhang varför även viss lagring

av gods förekommer i avvaktan på vidare transport Lagen omfattar som

nyss sagts samtliga dessa moment och kan i huvudsak sägas reglera hela

transportkedjan från avsändare till mottagare. Vid avgörande av om lagen

är tillämplig torde syftet med omhändertagandet vara av större betydelse

än tiden för transporten. Förflyttning som endast sker inom ett område

där tillverkning, lagring eller förbrukning av farligt gods äger rum

omfattas dock inte av nämnda lag. I dessa fall är den nu föreslagna lagen

tillämplig samt även arbetsmiljölagstiftningen och eventuella

skyddsföreskrifter i produktkontrollagstiftningen. Till lagen om transport

av farligt gods är kopplad förordningen (1982:923) om transport av

farligt gods samt myndighetsföreskrifter.

Lagen om transport av farligt gods reglerar således i huvudsak hela det

område för transporter som undantas i direktivet. Transporter av farliga

ämnen som omfattas av lagen om transport av farligt gods bör därför

undantas från nu föreslagen lags tillämpningsområde.

Transport av farliga ämnen i rörledningar är undantagna från

direktivet. Frågor om rörledningar regleras i lagen (1978:160) om vissa

rörledningar. I rörledningar som omfattas av kravet på koncession enligt

lagen om vissa rörledningar transporteras dock inga kemikalier. Sådana

ledningar är avsedda för transport av fjärrvärme, dvs. varmvatten, eller

av råolja, naturgas eller produkter av råolja eller naturgas eller av annan

vätska eller gas som är ägnad att användas som bränsle (1 § lagen om

vissa rörledningar). Vad gäller andra rörledningar än för fjärrvärme

omfattas de av lagen om brandfarliga och explosiva varor. Med stöd av

bemyndiganden i den lagen har Sprängämnesinpektionen utfärdat en rad

säkerhetsbestämmelser beträffande krav på den tekniska utformningen,

tillsynen och driften av sådana rörledningar. Andra transporter av farliga

ämnen i rörledningar än de som omfattas av lagen om vissa rörledningar

och lagen om brandfarliga och explosiva varor regleras genom bl.a.

arbetsmiljölagstiftningen. På uppdrag av Europaparlamentet och rådet

utreder för närvarande kommissionen behovet av åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser med

rörledningar. Som ett av syftena med det arbetet anges behovet av att

fastställa huruvida det beträffande rörledningar behövs säkerhetsåtgärder

av samma omfattning som beträffande de anläggningar som omfattas av

Seveso II-direktivet. Ytterligare bestämmelser för transporter i

rörledningar kan inte anses erfordras för närvarande. Transporter i

rörledningar bör därför inte omfattas av nu föreslagen lags

tillämpningsområde.

Undantagen för dammar och marin verksamhet i konventionen torde i

praktiken sakna betydelse. När det gäller dammar är det inte troligt att

farliga ämnen förekommer i sådan omfattning att vare sig konventionen

eller direktivet kan bli tillämpligt. Olyckor till följd av verksamhet i

marin miljö och utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen till sjöss

regleras i andra konventioner. Den marina verksamheten i form av t.ex.

oljeutvinning och gasutvinning är i det närmaste obefintlig i Sverige.

Såväl avfallsdeponier och gruvindustri bör dock omfattas av den nya

lagen.

7.2 Definitioner

Regeringens förslag: Vissa för Seveso II-direktivet och

Industriolyckskonventionen centrala begrepp skall definieras i den

föreslagna lagen. Dessa begrepp är allvarlig kemikalieolycka,

verksamhet, verksamhetsutövare, anläggning, lager och farliga ämnen.

Definitionerna i direktivet och konventionen kommer därvid att vara

samordnade.

 Regeringen skall få föreskriva vilka ämnen som skall anses som

farliga.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Både Seveso II-direktivet (artikel 3)

och Industriolyckskonventionen (artikel 1) innehåller många definitioner

av begrepp. För att kunna reglera direktivet och konventionen i en

gemensam lag behöver definitionerna samordnas.

I Industriolyckskonventionen finns till en början flera begrepp som

endast har betydelse för konventionsstaternas inbördes relationer såsom

part och därtill knutna bestämmelser som upphovspart, utsatt part och

berörd part. De nämnda begreppen behöver därför inte definieras i den nu

föreslagna lagen. Inte heller begrepp som allmänhet, effekter och

gränsöverskridande effekter i konventionen samt fara och risk i direktivet

behöver definieras i lagen. Deras betydelser får anses vara klara och de

har inte någon avgörande betydelse för lagens tolkning och förståelse.

De begrepp som därmed återstår och således bör definieras i lagen är i

konventionen begreppen industriolycka, farlig verksamhet och

företagsledning samt i Seveso II-direktivet begreppen verksamhet,

anläggning, verksamhetsutövare, farliga ämnen, allvarlig olyckshändelse

och lager.

Begreppen industriolycka och allvarlig olyckshändelse, farlig

verksamhet och verksamhet samt företagsledning och

verksamhetsutövare motsvarar varandra i direktivet och konventionen.

Definitionerna är dock inte helt identiska varför en anpassning måste

göras i den nu föreslagna lagen för att både konventionen och direktivet

skall omfattas.

Allvarlig olyckshändelse och industriolycka

Allvarlig olyckshändelse är ett begrepp som bättre beskriver de händelser

som avses i direktivet och konventionen än industriolycka. Begreppet

industriolycka ger intryck av att olyckan måste ha ett direkt samband

med någon form av industriell verksamhet vilket inte är nödvändigt

enligt vare sig direktivet eller konventionen. En olycka i ett lager där

ingen verksamhet förekommer kan t.ex. om mängden farliga ämnen är

tillräckligt stor omfattas av både direktivet och konventionen. I stället för

olyckshändelse bör begreppet kemikalieolycka användas eftersom

direktivet och konventionen endast omfattar olyckor där farliga ämnen

förekommer. Andra typer av olyckshändelser faller utanför dess

tillämpningsområde.

Begreppet industriolycka i konventionen har en något vidare betydelse

än allvarlig olyckshändelse i direktivet. Industriolycka omfattar nämligen

vissa transportolyckor samt olyckor vid slutligt omhändertagande som

får undantas från direktivets tillämpningsområde enligt artikel 4.

När det gäller transporter är dock industriolyckskonventionens

tillämpningsområde starkt begränsat. Det är endast räddningsinsatser i

samband med olyckor vid landbaserade transporter och

verksamhetsinterna transporter som omfattas av begreppet

industriolycka. Verksamhetsinterna transporter ingår även i begreppet

allvarlig olyckshändelse enligt direktivet. Däremot omfattas inte

räddningsinsatser vid transportolyckor. Sådana insatser faller emellertid

även utanför den nu föreslagna lagens tillämpningsområde eftersom den

enligt ovan endast skall avse sådana åtgärder som kan vidtas innan en

olycka inträffat. Själva räddningsinsatsen regleras i räddningstjänstlagen

(1986:1102).

Eftersom transportolyckor utanför själva verksamheten inte kommer

att omfattas av den nu förelagda lagen bör definitionen av allvarliga

olyckshändelser i direktivet användas i den nu föreslagna lagen för att

ange betydelsen av allvarliga kemikalieolyckor. För att åstadkomma

harmonisering mellan direktivet och konventionen bör dock

avfallsdeponier inte undantas från lagens tillämpning. Regeringen har

behandlat frågan om avfallsdeponier i avsnitt 7.1.

Verksamhet och farlig verksamhet

Verksamhet i Seveso II-direktivet är mer precist angivet än farlig

verksamhet i Industriolyckskonventionen. Någon betydelseskillnad är det

dock inte fråga om. Begreppet farlig verksamhet är knutet till

konventionens lista över farliga ämnen och innefattar därmed även

konventionens definition av farliga ämnen. Farliga ämnen bör dock,

vilket vi återkommer till nedan, definieras särskilt i lagen.

Begreppet verksamhet i Seveso II-direktivet bör användas i lagen.

Definitionen av begreppet verksamhet har ändrats på sätt Lagrådet

föreslagit. Verksamhetsbegreppet omfattar samtliga verksamheter som

inte är undantagna från den nu föreslagna lagens tillämpningsområde.

Ett problem som sammanhänger med verksamhetsbegreppet är dock

hur samlokaliserade företag som ingår i samma koncern skall behandlas.

På denna punkt ger varken konventionen eller direktivet någon ledning.

Utgångspunkten bör dock vara att det är den faktiska risken som skall

vara vägledande för tillämpningen av reglerna. Risken med en

verksamhet förändras inte av att dess organisation förändras genom att

t.ex. avdelningar bolagiseras. Genom att dela upp en verksamhet i flera

dotterbolag skulle emellertid de särskilda säkerhetsbestämmelserna i

direktivet och konventionen kunna kringgås genom att mängderna farliga

ämnen i de olika verksamheterna inte räknas samman.

Denna olägenhet skulle dock kunna avhjälpas med ett tillägg i

definitionen av verksamhet genom att med verksamhet avses även det

område som sorterar under flera verksamhetsutövares gemensamma

ledning. Därmed skulle även koncerner omfattas av

verksamhetsbegreppet. Ett förtydligande blir därmed även nödvändigt att

göra avseende begreppet verksamhetsutövare. Med verksamhet avses

självfallet inte ett företags eller koncerns hela verksamhet, som kan vara

spridd på många olika platser och orter, utan endast verksamheten på en

plats.

Verksamhetsutövare och företagsledning

Verksamhetsutövare och företagsledning har samma betydelse i

direktivet och konventionen. Eftersom begreppet verksamhetsutövare

bäst anknyter till verksamhet ovan bör det användas i den nu föreslagna

lagen.

Som ovan angetts bör det i definitionen av begreppet

verksamhetsutövare göras ett tillägg så att koncernledningen vid

samlokaliserade dotterbolag räknas som verksamhetsutövare.

Med verksamhetsutövare bör således anses varje fysisk eller juridisk

person som driver eller innehar en verksamhet eller anläggning. Om flera

verksamheter med gemensam ägare är samlokaliserade skall dessa ses

som en verksamhet och den gemensamma ägaren som

verksamhetsutövare.

Anläggning, lager och farliga ämnen

Anläggning omfattas av begreppet verksamhet i Seveso II-direktivet och

kan ses som en precisering av de delar av verksamheten där farliga

ämnen förekommer. Den definition som finns i direktivet bör överföras

till den nu föreslagna lagen. Även definitionen av lager i direktivet bör

tas in i lagen.

Definitionen av farliga ämnen i direktivet innehåller dels en

precisering av vad som menas med ämnen, dels en hänvisning till de

särskilda listor över farliga ämnen och kategorier av farliga ämnen som

finns i bilaga I till direktivet. Skäl talar för att definitionen av farliga

ämnen i den nu föreslagna lagen bör göras på samma sätt. Hänvisning till

listorna över farliga ämnen kommer, som ovan nämnts, att ske genom ett

bemyndigande till regeringen att ange vilka farliga ämnen som avses.

 Därvid bör listorna till bilaga I till direktivet följas med undantag för

de fall där Industriolyckskonventionen är strängare. De närmare

bestämmelserna om hur mängden farliga ämnen skall beräknas och de

mer detaljerade tillämpningsbestämmelserna som anges i nämnda bilaga

I till direktivet bör meddelas av centralt ansvarig myndighet.

7.3 Verksamhetsutövarnas skyldigheter

Regeringens förslag: Verksamhetsutövarnas skyldigheter är uppdelade i

två kravnivåer beroende på i vilka mängder farliga ämnen förekommer

eller kan förekomma i verksamheten.

 Samtliga verksamhetsutövare är skyldiga att vidta förebyggande och

skadebegränsande åtgärder, inge anmälan till tillsynsmyndigheten om

verksamheten samt upprätta ett handlingsprogram för hur allvarliga

kemikalieolyckor skall förebyggas. Bestämmelser med dessa

skyldigheter införs i lagen.

 De verksamhetsutövare som omfattas av den högre kravnivån i lagen

skall utöver nämnda skyldigheter även lämna en säkerhetsrapport. Vid

nyanläggning och förändring av verksamhet som omfattas av den högre

kravnivån skall säkerhetsrapporten lämnas till miljöprövningsmyndig-

heten för en fördjupad säkerhetsprövning. I övriga fall skall

säkerhetsrapporten lämnas till tillsynsmyndigheten.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att vid nyanläggning

och förändring av vissa verksamheter som omfattas av den högre

kravnivån enligt Seveso II-direktivet och av Industriolyckskonventionen

skall en säkerhetsrapport inges till miljöprövningsmyndigheten för en

samordnad miljö- och säkerhetsprövning. I övrigt överensstämmer

utredningens förslag med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I Seveso II-direktivet anges

verksamhetsutövarnas skyldigheter i huvudsak i artiklarna 5 7, 9, 10 och

artikel 13. Industriolyckskonventionens bestämmelser om

verksamhetsutövarnas skyldigheter finns i artiklarna 3, 4 och 6. Även

artikel 9 i konventionen om information till och deltagande av

allmänheten har en koppling till verksamhetsutövarens skyldigheter.

Verksamhetsutövarens skyldigheter i Seveso II-direktivet och

Industriolyckskonventionen omfattar i huvudsak tre moment, nämligen

vidtagande av åtgärder för att förebygga allvarliga olyckshändelser och

begränsa följderna av dessa, ingivande av redovisningar angående

verksamheten och säkerhetsarrangemangen till behöriga myndigheter och

information till allmänheten om verksamheten.

I artikel 5 i Seveso II-direktivet anges att verksamhetsutövaren skall

vidta alla åtgärder som krävs för att förebygga allvarliga olyckshändelser

och för att begränsa följderna av dessa. Vidare skall verksamhetsutövaren

för behöriga myndigheter kunna styrka att alla nödvändiga åtgärder

vidtagits. I Industriolyckskonventionen motsvaras artikel 5 i direktivet

närmast av artikel 3 tredje punkten där det anges att företagsledningen

skall iaktta alla åtgärder som krävs för att på ett säkert sätt kunna

genomföra den farliga verksamheten och förebygga industriolyckor.

Utredningen har föreslagit att då bestämmelserna om

verksamhetsutövarens allmänna skyldigheter är av så grundläggande

betydelse och anger vad verksamhetsutövarna rent faktisk har att göra

bör en bestämmelse därom tas in i den föreslagna lagen. Länsrätten i

Stockholm län har påpekat att genom att meddela förelägganden och

förbud, som kan förenas med vite, kan Sverige uppfylla sin skyldighet

enligt direktivet att se till att verksamhetsutövaren vidtar alla åtgärder

som krävs för att förebygga allvarliga olyckshändelser och begränsa

följderna av dessa för människor och miljö. Regeringen anser att

bestämmelsen om verksamhetsutövarens allmänna skyldigheter enligt

artikel 5 i direktivet är av så grundläggande betydelse att en särskild

bestämmelse bör införas i lagen om detta.

Miljöbalken tillämpas parallellt med annan lag som reglerar sådan

verksamhet och sådana anläggningar som omfattas av balkens

tillämpningsområde. Detta innebär att den som bedriver verksamhet som

omfattas av nu föreslagen lag skall iaktta miljöbalkens allmänna

hänsynsregler i 2 kap. En bestämmelse bör införas i nu föreslagen lag för

att klarlägga detta förhållande.

I artiklarna 6, 7 och 9 anges verksamhetsutövarens särskilda

skyldigheter enligt Seveso II-direktivet.

Artikel 6 om anmälan gäller samtliga verksamhetsutövare som

omfattas av direktivet medan artikel 9, skyldighet att upprätta och inge

säkerhetsrapport, endast omfattar de verksamhetsutövare som omfattas

av den högre kravnivån. Artikel 7 om säkerhetspolicy gäller formellt

endast de verksamhetsutövare som omfattas av den lägre kravnivån, men

eftersom en säkerhetspolicy även skall ingå i säkerhetsrapporten enligt

artikel 9 är bestämmelsen även tillämplig på verksamhetsutövare i den

högre kravnivån.

De krav som ställs på verksamhetsutövarna i konventionen anges i

artikel 6. De krav som där ställs omfattas, som ovan nämnts, i huvudsak

av den högre kravnivån enligt Seveso II-direktivet.

Reglerna om anmälan i Seveso II-direktivet avser som nyss sagts

samtliga verksamhetsutövare som omfattas av direktivet. Anmälan skall

göras vid nyanläggning samt när det gäller befintliga verksamheter inom

tre år från det att direktivet trädde i kraft.

En anmälan skall bl.a. innehålla uppgifter om vilka farliga ämnen eller

grupper av ämnen som ingår i verksamheten och omfattas av direktivet,

uppgifter om den verksamhet som bedrivs eller skall bedrivas och

information om omgivningspåverkan.

Vid väsentliga förändringar i verksamheten som har betydelse för de

uppgifter som lämnats i anmälan skall verksamhetsutövaren omedelbart

informera berörda myndigheter. Vidare skall information lämnas vid

definitiv nedläggning av en anläggning. Om säkerhetsarrangemangen vid

en verksamhet bedöms som uppenbart otillräckliga skall den behöriga

myndigheten enligt artikel 17 förbjuda idrifttagandet eller driften vid

verksamheten. Även i de fall anmälan inte lämnas in i tid kan den

behöriga myndigheten förbjuda verksamheten enligt artikel 17. I det

senare fallet är detta emellertid inte någon skyldighet utan endast en

möjlighet.

En bestämmelse som anger att en anmälan skall inges och när detta

skall ske bör tas in i lagen. Vidare bör en övergripande bestämmelse om

en anmälans innehåll tas in i lagen. Närmare precisering av innehållet i

anmälan kan ske genom förordning och myndighetsföreskrifter.

För de verksamheter som omfattas av kravet på säkerhetsrapport och

där det således kommer att ske en fördjupad säkerhetsprövning i

samband med tillståndsprövningen enligt miljöbalken bör regeringen för

att underlätta för dessa verksamhetsutövare ha möjlighet att föreskriva

begränsningar i anmälningsskyldigheten.

 De särskilda övergångsbestämmelser som enligt Seveso II-direktivet

gäller för befintliga verksamheter återkommer regeringen till i avsnitt 8.

Enligt artikel 7 skall de verksamhetsutövare som endast omfattas av

den lägre kravnivån utarbeta ett dokument med företagets

säkerhetspolicy för att förebygga allvarliga olyckshändelser och se till att

den tillämpas i verksamheten. Det finns inget krav på att dessa

verksamhetsutövare skall inge säkerhetspolicyn till behöriga myndigheter

med mindre än att dessa särskilt begär det. För verksamheter som

omfattas av den högre kravnivån skall däremot säkerhetspolicyn ingå

som en del av den säkerhetsrapport som dessa företag enligt artikel 9 är

skyldiga att inge till behöriga myndigheter.

I bilaga III till direktivet anges vilka uppgifter som säkerhetspolicyn

skall innehålla.

Säkerhetspolicyn innefattar mål och allmänna handlingsprinciper som

verksamhetsutövaren ställt upp för hantering av riskerna.

I lagen bör det tas in en bestämmelse som anger att samtliga

verksamhetsutövare är skyldiga att utarbeta en säkerhetspolicy, dvs. ett

handlingsprogram för hur allvarliga kemikalieolyckor skall förebyggas.

Närmare bestämmelser om innehållet i handlingsprogrammet kommer att

ges i förordning.

Enligt artikel 9 i Seveso II-direktivet skall de verksamhetsutövare som

omfattas av den högre kravnivån i direktivet inge en säkerhetsrapport till

behöriga myndigheter. Detta kommer att gälla för flertalet av de

verksamheter som i dag är skyldiga att lämna säkerhetsredovisning enligt

artikel 5 i Seveso I-direktivet.

Syftet med säkerhetsrapporten är att

 visa att en säkerhetspolicy för att förebygga allvarliga

olyckshändelser och ett säkerhetssystem för att se till att denna

genomförs har införts i enlighet med bilaga III,

 visa att faror för allvarliga olyckshändelser har identifierats och att

nödvändiga åtgärder har vidtagits för att förebygga dem och

begränsa följderna för människor och miljö,

 visa att utformning, konstruktion, drift och underhåll av alla

anläggningar, lagerplatser och infrastrukturer som har samband

med driften och som har ett samband med olika slag av fara för

allvarliga olyckshändelser inom verksamheten, uppvisar tillräcklig

säkerhet och tillförlitlighet,

 visa att interna planer för räddningsinsatser har upprättats och

tillhandahålla underlag som gör det möjligt att utarbeta en extern

plan för räddningsinsatser om en allvarlig olyckshändelse skulle

inträffa,

 säkerställa att de behöriga myndigheterna får tillräcklig infor-

mation för att kunna besluta om lokalisering av nya aktiviteter och

markanvändning omkring befintliga verksamheter.

I bilaga II till direktivet anges vilka uppgifter som alltid skall ingå i en

säkerhetsrapport. Jämfört med dagens säkerhetsredovisningar är kraven

på säkerhetsrapportens innehåll mer utförliga och preciserade. Säkerhets-

rapporten är mer fokuserad på säkerhetstänkandet inom organisationen.

Ökad vikt har bl.a. lagts vid företagens kontrollsystem för uppföljning av

säkerhetsarbetet. Stor vikt har även lagts vid verksamhetens omgivning

både med avseende på den risk som omgivande aktiviteter utgör och den

risk som verksamheten utgör för omgivningen.

Säkerhetsrapporten skall i likhet med anmälan enligt artikel 6 inges till

behörig myndighet. Tiderna för ingivande av säkerhetsrapporten vid nya

verksamheter är de samma som för anmälan. När det gäller befintliga

verksamheter gäller dock något längre tider för att inge

säkerhetsrapporten än vad som gäller för anmälan. De särskilda

övergångsbestämmelser som enligt Seveso II-direktivet gäller för

befintliga verksamheter återkommer regeringen till i avsnitt 8.

Vid ändringar i verksamheten som kan få betydande återverkningar

avseende faran för olyckshändelser skall verksamhetsutövaren enligt

artikel 10 se över och vid behov revidera säkerhetsrapporten. Därutöver

skall säkerhetsrapporten regelbundet ses över och uppdateras minst vart

femte år eller vid vilken annan tidpunkt som helst på

verksamhetsutövarens eller den behöriga myndighetens initiativ, när nya

fakta gör detta berättigat eller för att kunna beakta den tekniska

utvecklingen och kunskapsutvecklingen på riskbedömningens område.

En väsentlig nyhet jämfört med Seveso I-direktivet är att de behöriga

myndigheterna skall granska de säkerhetsrapporter som inges. Om

myndigheterna inte anser att säkerhetsarrangemangen är tillräckliga eller

att säkerhetsrapporten är bristfällig kan de begära in kompletterande

uppgifter. Ytterst om säkerhetsarrangemangen bedöms som uppenbart

otillräckliga skall den behöriga myndigheten enligt artikel 17 förbjuda

idrifttagandet eller driften vid verksamheten. Även i de fall

säkerhetsrapporten inte lämnas in i tid kan den behöriga myndigheten

förbjuda verksamheten enligt artikel 17. I det senare fallet är det

emellertid, som tidigare nämnts beträffande anmälan, inte någon

skyldighet utan endast en möjlighet.

I lagen bör det tas in en bestämmelse som bemyndigar regeringen att

meddela föreskrifter om att för vissa verksamheter skall en

säkerhetsrapport upprättas. När det gäller innehållet i säkerhetsrapporten

bör en övergripande bestämmelse om vilka delmoment som den skall

omfatta tas in i lagen. Närmare precisering av innehållet i

säkerhetsrapporten med hänsyn till de krav som ställs i bilagan till

direktivet och konventionen kan ske genom förordning och

myndighetsföreskrifter. De särskilda övergångsbestämmelser som enligt

Seveso II-direktivet gäller för befintliga verksamheter återkommer

regeringen till i avsnitt 8.

Enligt den föreslagna integrerade miljö- och säkerhetsprövningen skall

en fördjupad prövning av säkerhetsarrangemangen göras vid de

verksamheter som omfattas av kravet på säkerhetsrapport och som

samtidigt omfattas av förprövningsreglerna i miljöbalken. Detta skall ske

vid nyanläggning och vid förändringar i verksamheten, vilket

sammanhänger med när tillståndsprövning skall utföras enligt

miljöbalken.

Med en fördjupad säkerhetsprövning tillgodoses kravet på en

granskning av säkerhetsrapporten enligt artikel 9 i Seveso II-direktivet

samt kraven i artikel 3 om identifikation av farliga verksamheter och

artikel 6 om förebyggande åtgärder i Industriolyckskonventionen. En

prövning av säkerhetsarrangemangen kommer att göras av den instans

som har att tillståndspröva verksamheten enligt miljöbalken. Vid

prövningen skall miljöbalkens regler om ansökan även omfatta

säkerhetsrapporten som skall anses utgöra en del av själva ansökan. Vad

som i miljöbalken stadgas om komplettering m.m. av ansökan är således

tillämpligt även på säkerhetsrapporten.

Genom den samordning med miljöprövningen som nu föreslås

kommer allmänheten med redan befintliga och väl inarbetade regler i

miljöbalken att tillförsäkras den möjlighet att yttra sig som fordras enligt

artikel 13 i Seveso II-direktivet och artikel 9 i

Industriolyckskonventionen.

Förutom vid nyanläggning och förändring i verksamheten skall som

nyss sagts, säkerhetsrapporten förnyas vart femte år eller vid annan

tidpunkt på initiativ av verksamhetsutövaren eller den behöriga

myndigheten om nya fakta gör detta berättigat eller för att kunna beakta

den tekniska utvecklingen som har samband med säkerheten. I den nu

föreslagna lagen bör detta anges. Säkerhetsrapporten i dessa fall bör

hanteras av tillsynsmyndigheten. Tillsynsmyndigheten skall därvid

granska den insända rapporten och avgöra om förändringarna ryms inom

det befintliga tillståndet eller inte.

7.4 Planering för räddningsinsatser

Regeringens förslag: Interna planer för räddningsinsatser skall ingå i

säkerhetsrapporten.

 Den interna planen för räddningsinsatser utarbetas av

verksamhetsutövaren i samråd med kommunen och de anställda.

Den fortlöpande kontrollen av de interna planerna för

räddningsinsatser skall ligga på tillsynsmyndigheten.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Seveso II-direktivets särskilda krav

på planering för räddningsinsatser anges i artikel 11 och gäller endast för

de verksamheter som omfattas av den högre kravnivån. Motsvarande

krav på sådan planering anges i artikel 8 i Industriolyckskonventionen

Kravet i Seveso II-direktivet riktar sig både till verksamhetsutövarna,

som skall upprätta interna planer för räddningsinsatsen, och den behöriga

myndighet som skall upprätta externa planer för räddningsinsatser.

Utarbetande av den interna planen för räddningsinsatser skall ske i

samråd med de anställda och vid utarbetande av den externa planen för

räddningsinsatser skall allmänheten ges tillfälle att lämna synpunkter.

Enligt artikel 9 i Seveso II-direktivet skall de interna planerna samt

underlag för de externa planerna för räddningsinsatser ingå i

säkerhetsrapporten.

Den interna planen ingår i den säkerhetsrapport som är en del av

underlaget för den av regeringen föreslagna fördjupade

säkerhetsprövningen i samband med tillståndsprövningen enligt

miljöbalken. Med hänsyn till det och med beaktade av direktivets och

konventionens lydelse är det lämpligt att ansvaret för utarbetandet av den

interna planen för räddningsinsatser läggs på verksamhetsutövaren.

Den fortlöpande kontrollen av de interna planerna för

räddningsinsatser bör hanteras som en tillsynsfråga. Enligt direktivet

skall kontrollen ske minst vart tredje år. Förfarandet är således inte

harmoniserat med redovisningen av säkerhetsrapporterna som skall ske

minst vart femte år. Med hänsyn till direktivets krav anser regeringen att

den fortlöpande kontrollen av de interna planerna för räddningsinsatser

bör läggas på tillsynsmyndigheterna. De särskilda

övergångsbestämmelser som enligt Seveso II-direktivet gäller för

befintliga verksamheter återkommer regeringen till i avsnitt 8.

Beredskapen för räddningsinsatser inom en verksamhet är underordnad

kommunens räddningstjänst och är vid en insats i ledningshänseende

underställd räddningsledaren inom den kommunala räddningstjänsten,

vilket följer av räddningstjänstlagen (1986:1102). Kommunen bör därför

lämpligen medverka i arbetet med utarbetandet av den interna planen för

räddningsinsatser. I lagen bör således framgå att den interna planen skall

utarbetas i samråd med kommunen och de anställda. Den fortlöpande

kontrollen av de interna planerna bör, i enlighet med direktivet, hanteras

som en tillsynsfråga. Frågan kommer att behandlas i avsnitt 7.8.

De externa planerna för räddningsinsatser skall enligt direktivet

upprättas av behörig myndighet, dvs. för svenska förhållanden, den

kommunala räddningstjänsten, på grundval av vad som redovisats i

säkerhetsrapporten. Den fortlöpande kontrollen av de externa planerna,

som direktivet uppställer, kommer att behandlas i avsnitt 7.8.

Såvitt avser frågan om underlaget för de externa planerna skall

bedömas vid den fördjupade säkerhetsprövningen i samband med

tillståndsprövningen enligt miljöbalken anser regeringen att det finns

fördelar med ett sådant förfarande. Därmed kan behovet av kommunala

räddningsinsatser vägas mot verksamhetsutövarens andra åtgärder för att

förebygga olyckor och effekter av olyckor samt krav på interna planer för

räddningsinsatser. Regeringen anser att underlaget för de externa

planerna för räddningsinsatser skall ingå som en del av den fördjupade

säkerhetsprövningen i samband med tillståndsprövningen enligt

miljöbalken.

 Enligt direktivet skall det vidare vara möjligt för behörig myndighet

att på grundval av vad som redovisats i säkerhetsrapporten bedöma att

någon extern plan för räddningsinsatsen inte behöver upprättas. Detta

torde endast komma i fråga i undantagsfall och den utredning som skulle

krävas för att fatta ett sådant beslut kan antas bli omfattande. Någon

motsvarande bestämmelse finns inte i Industriolyckskonventionen.

Planerna för räddningsinsatser rör i huvudsak räddningstjänstfrågor.

Detta gäller särskilt de externa planerna för räddningsinsatser som inte

direkt berörs av prövningen av säkerhetsarrangemangen. De

övergripande bestämmelserna om externa planer för räddningsinsatser

bör därför ingå bland de bestämmelser som reglerar räddningstjänsten.

Regeringen har för avsikt att vidta erforderliga förordningsändringar med

stöd av 61 § räddningstjänstlagen.

7.5 Den fysiska planeringen

Regeringens bedömning: Nuvarande lagstiftning är tillräcklig för att

uppfylla både Seveso II-direktivets och Industriolyckskonventionens

krav.

Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Boverket har framfört att för att underlätta

framtida prövning av ärenden rörande säkrare kemikaliehantering bör

sambandet mellan planprövningen och prövningen enligt nu föreslagen

lagstiftning klargöras. Juridiska fakulteten vid Uppsala universitet har,

som framgått i avsnitt 6.2, haft invändningar mot bedömningen i denna

del.

Skälen för regeringens bedömning: Frågor om lokalisering och

markanvändning finns i artikel 12 i Seveso II-direktivet och i artikel 7 i

Industriolyckskonventionen.

Frågor om lokalisering och markanvändning är en nyhet i Seveso II-

direktivet. Medlemsstaterna skall enligt artikel 12 i direktivet se till att

målen när det gäller att förebygga allvarliga olyckshändelser och

begränsningar av följderna av sådana olyckor beaktas vid regleringen av

markanvändningen och annan relevant reglering. Målen uppnås, enligt

artikeln, genom kontroll av dels lokaliseringen av nya verksamheter, dels

förändringar av befintliga verksamheter, dels nya anordningar kring

befintliga verksamheter som t.ex. transportleder, platser som besöks av

allmänheten och bostadsområden, när denna lokalisering eller dessa

anordningar kan befaras öka risken för allvarliga olyckshändelser eller

förvärra följderna av dem. Vid reglering av markanvändningen skall

medlemsstaterna se till att nödvändigheten av att på lång sikt upprätthålla

lämpliga skyddsavstånd beaktas. Vidare skall lämpliga

samrådsförfaranden finnas.

I svensk rätt finns en omfattande reglering av frågor som rör fysisk

planering och markanvändning. Plan- och bygglagen (1987:10) (nedan

kallad PBL) innehåller bestämmelser om planläggning av mark och

vatten samt om byggande.

I 2 kap. PBL finns bestämmelser om allmänna intressen som skall

beaktas vid planläggning och vid lokalisering av bebyggelse. Enligt 2

kap. 1 § PBL skall mark och vattenområden användas för det eller de

ändamål för vilka områdena är mest lämpade med hänsyn till

beskaffenhet och läge samt föreliggande behov. Bebyggelse skall enligt 2

kap. 3 § PBL lokaliseras till mark som är lämpad för ändamålet med

hänsyn till bl.a. de boendes och övrigas hälsa. Inom områden med

sammanhängande bebyggelse skall bebyggelsemiljön utformas med

hänsyn till behovet av skydd mot uppkomst och spridning av brand samt

trafikolyckor och andra olyckshändelser (2 kap. 4 § 1 PBL). Vid

planläggning och i ärenden om bygglov och förhandsbesked skall

miljöbalken tillämpas.

I 3 och 4 kap. miljöbalken finns bestämmelser för hushållning med

mark och vattenområden och i 9 kap. miljöbalken finns bestämmelser om

miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. De grundläggande

hushållningsbestämmelserna i 3 kap. miljöbalken skall främja väl

genomtänkta avvägningar mellan olika önskemål om att utnyttja marken,

vattnet och den fysiska miljön i övrigt. Syftet med bestämmelserna är att

redovisa vilka intressen som har särskild betydelse för

samhällsutvecklingen och som därför skall ges ett försteg framför andra

intressen när markanvändningsfrågor skall avgöras. I 4 kap. miljöbalken

anges geografiska områden som är av riksintresse med hänsyn till de

natur- och kulturvärden som finns i områdena. Syftet med

bestämmelserna är att skydda dessa värden mot exploateringsföretag och

andra ingrepp i miljön som påtagligt kan skada områdenas

bevarandevärden. Att en lokalisering skall väljas som är lämplig med

hänsyn till vad som anges i 3 och 4 kap. miljöbalken framgår av den

allmänna hänsynsregeln i 2 kap. 4 § miljöbalken.

Plan- och bygglagen och miljöbalken gör det således möjligt för

myndigheterna att ställa långtgående krav på lokalisering och

markanvändning. Kommunerna har genom sitt planmonopol stora

möjligheter att styra markanvändningen och därmed också ett stort

ansvar för samhällsplaneringen. Genom detaljplaner kan nödvändig

hänsyn till omgivningen tas vid placeringen av bl.a. miljöfarliga

verksamheter. Detta kan ske genom själva lokaliseringen av

verksamheten och genom begränsning av markanvändningen i närheten

av verksamheten, till exempel genom att inte tillåta bostadsbebyggelse

inom en viss radie räknat från verksamheten i fråga. För att bereda

allmänheten möjlighet till insyn i planförfarandet finns särskilda regler

om samråd innan översiktsplan, detaljplan eller områdesbestämmelser

antas.

Genom framför allt plan- och bygglagen och miljöbalken har svenska

myndigheter långtgående möjligheter att påverka frågor om fysisk

planering. Även allmänhetens möjlighet till insyn och deltagande är väl

tillgodosedda. Några särskilda lagstiftningsåtgärder såvitt avser den

fysiska planeringen behövs därför inte.

7.6 Påverkan på omgivningen

Regeringens förslag: Särskilda bestämmelser om det ömsesidiga förhål-

landet mellan en verksamhet och omgivningen skall införas i lagen. Ett

syfte med miljökonsekvensbeskrivningar skall vara att identifiera verk-

samhet vars säkerhet kan påverkas av faktorer i omgivningen.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt förlaget. Länsrätten i

Stockholms län har ifrågasatt uttrycket dominoeffekter.

Skälen för regeringens förslag: I artikel 8 i Seveso II-direktivet finns

bestämmelser om verksamheter vid vilka sannolikheten och möjligheten

för och konsekvenserna av en allvarlig olycka är större på grund av

verksamheternas lokalisering och närhet till varandra. Dessa

verksamheter skall enligt artikeln identifieras av behörig myndighet samt

skall berörda verksamhetsutövare utbyta information med varandra och

anpassa säkerhetsarrangemangen till situationen. Verksamhetsutövarna

har enligt artikeln en informationsskyldighet mot allmänheten samt skall

även förse behörig myndighet med information för att externa planer för

räddningsinsatser skall kunna upprättas.

Den angivna ordningen för identifikation av verksamhet vars säkerhet

kan påverkas av faktorer i omgivningen innebär att en

verksamhetsutövare kan bli tvungen att lämna in två anmälningar eller

säkerhetsrapporter, först en för att identifiera eventuella

lokaliseringsrisker och sedan en för att visa att dessa beaktats i

säkerhetsarbetet. För att förenkla hanteringen bör enligt regeringen

nämnda risker bedömas innan anmälan och säkerhetsrapporten skall

lämnas till behörig myndighet. Detta kan då ske genom att det i lagen

införs en bestämmelse riktad till verksamhetsutövarna om att risker till

följd av faktorer i omgivningen skall beaktas och att samråd skall ske för

att utröna sådana risker. Vilken omfattning samrådet skall ha får

bedömas från fall till fall. Resultatet av samrådet och redovisningen av de

eventuella åtgärder som vidtagits i anledning av förekomsten av nämnda

risker skall redovisas i anmälan eller säkerhetsrapporten.

För de verksamheter som skall förprövas enligt miljöbalken kan en

samordning ske med de miljökonsekvensbeskrivningar som bl.a. skall

ingå i ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet.

För att göra det möjligt att beakta nämnda risker i miljökonsekvens-

beskrivningar bör ett tillägg till miljökonsekvensbeskrivningens syfte i

6 kap. 3 § miljöbalken införas. Av tillägget skall framgå att även faktorer

i omgivningen som kan påverka riskbilden för en planerad verksamhet

som kan ge upphov till en allvarlig kemikalieolycka eller förvärra

följderna av en sådan olycka skall identifieras och bedömas.

När det gäller bevakningen av dessa frågor på myndighetssidan, blir

detta en viktig uppgift för räddningstjänsten inom ramen för

samhällsplaneringen. Detta kan ske vid den analys av risker som skall

göras av räddningstjänsten i det kommunala säkerhetsarbetet.

Länsrätten i Stockholms län har ifrågasatt ifråga direktivets och

utredningens användning av uttrycket dominoeffekter. Regeringen anser

att då någon sammanfattande term för de effekter som omnämns i artikel

8 i Seveso II-direktivet inte är nödvändig för genomförande av direktivet

i svensk rätt finns inget behov av att använda uttrycket dominoeffekt i

lagen.

7.7 Informationsskyldighet

Regeringens förslag: Information om säkerhetsåtgärder och lämpligt

uppträdande vid en olycka skall spridas till berörd allmänhet. Kommunen

skall ha ansvaret för att detta sker. Informationen skall dock bekostas av

verksamhetsutövaren. En bestämmelse om detta skall införas i lagen

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har tillstyrkt utredningens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om information finns i

artiklarna 13 15 i Seveso II-direktivet och i artikel 9 i

Industriolyckskonventionen. Informationsskyldigheten till allmänheten

och angränsade stater enligt artikel 13 i direktivet gäller endast sådan

verksamhet som omfattas av den högre kravnivån. Bestämmelserna i

artikel 14 och 15 om information till behöriga myndigheter och

kommissionen gäller däremot för samtliga verksamheter som omfattas av

direktivet. Sådan information samlas i en databank (Major Accidents

Reporting System MARS) hos EU:s Major Accident Hazards Bureau

(MAHB) och används i det förebyggande arbetet och som stöd i

olyckssituationer.

Enligt både Seveso II-direktivet och Industriolyckskonventionen skall

allmänheten ges viss information om säkerhetsåtgärder och lämpligt

uppträdande vi en olycka. Hur detta skall ske står det de berörda staterna

fritt att bestämma.

Regeringen anser att kommunen är bäst lämpad att ha ansvaret för att

information kommer berörda personer tillhanda. Kostnaden för

informationen till allmänheten har ett direkt samband med den farliga

verksamheten och bör därför belasta verksamhetsutövaren. Om en

verksamhetsutövare underlåter att ta fram information och/eller sprida

denna bör kommunen som är ansvarig för informationen till allmänheten

kunna göra detta på verksamhetsutövarens bekostad.

Den information som enligt Seveso II-direktivet skall lämnas till

angränsande medlemsstater för att dessa skall kunna tillämpa direktivets

bestämmelser om beredskapsplanering och fysisk planering får anses

omfattas av den information som lämnas vid miljö- och

säkerhetsprövningen enligt den nordiska miljöskyddskonventionen.

Genom detta förfarande får angränsande medlemsstater tillgång till

samma information som svenska myndigheter har tillgång till för att

tillämpa bestämmelserna i direktivet.

I artikel 14 anges dels den information som en verksamhetsutövare

skall lämna till behöriga myndigheter vid en allvarlig olyckshändelse,

dels myndigheternas ansvar för att sanerings- och återställningsåtgärder

genomförs. Vidare framgår i artikel 14 krav på att olyckan analyseras och

att förebyggande åtgärder vidtas. Några särskilda bestämmelser i

anledning av myndigheternas skyldigheter enligt artikeln behövs inte då

dessa uppgifter täcks in av den nuvarande lagstiftningen.

Bestämmelser om information som medlemsländerna skall lämna till

kommissionen finns i artikel 15 och 19 i Seveso II-direktivet.

Motsvarande bestämmelser finns i artikel 11 i Seveso I-direktivet.

Statens räddningsverk är idag den myndighet som skall förmedla

information till kommissionen. Några ändringar härvidlag är inte

aktuella.

7.8 Tillsyn

Regeringens förslag: Bestämmelser om tillsyn och

tillsynsmyndigheternas befogenheter tas in i den nya lagen.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att för verksamhet

som inte är tillståndspliktig enligt miljöbalken skall länsstyrelsen vara

tillsynsmyndighet såvida inte länsstyrelsen och kommunen kommer

överens om att kommunen skall vara tillsynsmyndighet.

Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser har påtalat behovet av

en samordnande myndighet för Seveso II-direktivet. Riksrevisionsverket

har förordat att Arbetarskyddsstyrelsen bör vara central

tillsynsmyndighet. Arbetarskyddsstyrelsen och Sprängämnesinspektionen

har föreslagit att Arbetarskyddsstyrelsen bör vara samordnande

myndighet.

Skälen för regeringens förslag: Artikel 18 i Seveso II-direktivet

behandlar tillsyn. Artikeln anger i huvudsak följande. Behöriga

myndigheter skall upprätta ett system för tillsyn och andra

kontrollåtgärder som lämpar sig för den aktuella typen av verksamhet.

Tillsynen skall ske oberoende av om de redovisningar som föreskrivs i

direktivet lämnats in. Tillsynen skall omfatta en systematisk granskning

av de tekniska system samt organisations- och driftssystem som

tillämpas i verksamheten. För tillsynen skall finnas ett tillsynsprogram

för alla verksamheter. Den behöriga myndigheten skall enligt artikeln

också för utövande av tillsynen ha möjlighet att begära in kompletterande

information från verksamhetsutövarna om det behövs för att kunna

bedöma risker för allvarliga olyckshändelser. Artikeln innehåller även

bestämmelser om inspektion hos verksamhetsutövarna.

I avsnitt 6.3 har regeringen förslagit att tillsynsorganisationen enligt

den nya lagen skall harmoniseras med tillsynen enligt miljöbalken. Den

lokala och regionala tillsynen kommer därmed att ligga på kommunerna

och länsstyrelserna. Det centrala tillsynsansvaret kommer som sagts i

avsnitt 6.3 att ligga på Statens räddningsverk. För verksamheter som inte

är förprövningspliktiga enligt miljöbalken bör tillsynsansvaret ligga på

länsstyrelsen. För dessa fall bör länsstyrelsen få, om det inte är olämpligt

med hänsyn till förutsättningarna för att tillsynen skall kunna utövas

tillfredsställande, överlåta tillsynen åt en kommun. Har en kommun gjort

framställning om en sådan överlåtelse av tillsynen och bedömer

länsstyrelsen att en överlåtelse inte är lämplig bör frågan kunna

överlämnas till regeringen för prövning.

Förutsättningarna för tillsynsmyndigheternas arbete kommer avsevärt

att förbättras med Seveso II-direktivet genom att samtliga verksamheter

som omfattas av direktivet är skyldiga att inge en anmälan om sin

verksamhet (se artikel 6 i direktivet).

För alla verksamheter skall det som nyss sagts upprättas

tillsynsprogram. Om inte tillsynsprogrammen bygger på en systematisk

bedömning av riskerna för allvarliga olyckshändelser skall enligt

direktivet årliga tillsynsbesök genomföras vid de verksamheter som

omfattas av den högre kravnivån.

Tillsynsbesöken är en viktig del av tillsynsarbetet. För att utnyttja de

befintliga resurserna på bästa sätt bör enligt regeringen

tillsynsprogrammen avseende de verksamheter som omfattas av den

högre kravnivån alltid bygga på en systematisk bedömning, dvs. en

analys och en planmässig bedömning, av riskerna för allvarliga

kemikalieolyckor i samband med den aktuella verksamheten. Detta krav

bör därför framgå av lagen. Med denna lösning kan vissa tillsynsbesök

undvikas och tillsynsverksamheten i stället inriktas på de verksamheter

där risken för allvarliga olyckshändelser är störst eller behovet av

tillsynsbesök av annan anledning är stort.

För den lägre kravnivån finns inget särskilt krav på hur ofta

tillsynsbesök skall göras eller hur tillsynsprogrammet skall utarbetas.

Riskerna varierar mellan verksamheterna i gruppen och behovet av

tillsynsbesök får därför avgöras från fall till fall av tillsynsmyndigheten.

För att tillsynen skall kunna bli effektiv bör det i lagen tas in

bestämmelser om tillsynsmyndigheternas befogenheter. För att kunna

fullgöra sin tillsynsfunktion bör således tillsynsmyndigheterna ha rätt att

få tillträde till en verksamhet samt rätt att få de upplysningar och tillgång

till de handlingar som behövs för tillsynen.

Flera remissinstanser har föreslagit att en samordnande myndighet för

Seveso II-direktivet utpekas. Regeringen överväger att i förordningsform

meddela bestämmelser om samarbetsformer för de myndigheter som har

att utöva tillsynen inom Seveso II-direktivets tillämpningsområde.

7.9 Driftförbud m.m.

Regeringens förslag: En bestämmelse om tillsynsmyndighetens

befogenhet att meddela föreläggande och förbud bör tas in i lagen.

Föreläggandet skall kunna förenas med vite.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Artikel 17 om driftförbud i Seveso II-

direktivet har ingen motsvarighet i Industriolyckskonventionen.

Driftförbud skall enligt artikeln meddelas om säkerhetsarrangemangen

vid en verksamhet är uppenbart otillräckliga. Vidare skall driftförbud

meddelas om en verksamhetsutövare inte inger de redovisningar i tid som

han eller hon enligt direktivet är skyldig att göra. Ett beslut om driftstopp

skall kunna överklagas. Fråga om överklagande behandlas i avsnitt 7.11.

Genom att samordna säkerhetsprövningen med miljöprövningen på sätt

regeringen föreslår finns det möjlighet att förhindra att en verksamhet

som omfattas av tillståndsprövningen enligt miljöbalken sätts i gång eller

fortsätter genom att avslå en ansökan om tillstånd. För att uppfylla

direktivets krav om driftsförbud behövs det emellertid särskilda regler

som gör det möjligt för tillsynsmyndigheten att för samtliga

verksamheter som omfattas av nu föreslagen lag meddela förelägganden

och förbud i enskilda fall för att lagen eller föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Ett föreläggande skall

kunna förenas med vite. Tillsynsmyndigheten bör också ha möjlighet att

om en verksamhetsutövare underlåter att vidta åtgärder han eller hon

förelagts att göra, låta utföra dessa på verksamhetsutövarens bekostnad.

Därmed kommer tillsynsmyndighetens befogenheter enligt den

föreslagna lagen att överensstämma med vad som gäller enligt 56 §

räddningstjänstlagen (1986:1102) avseende tillsyn.

Av bestämmelsen bör framgå att ett föreläggande även kan meddelas

för att förmå en verksamhetsutövare eller annan att medverka vid

utredning av risker till följd av faktorer i omgivningen. En

verksamhetsutövare bör således kunna begära hjälp från

tillsynsmyndigheten för att få fram relevanta uppgifter. Att låta

tillsynsmyndigheten få denna uppgift och inte miljöprövningsinstansen är

naturligt eftersom tillsynsmyndigheten deltar i utredningen av nämnda

risker genom det samråd som skall ske. Tillsynsmyndigheten har därmed

en god insyn i arbetet och bör därför ha goda förutsättningar att kunna

bedöma om de uppgifter som verksamhetsutövaren vill få del av är

relevanta eller inte. Innan några uppgifter som tillsynsmyndigheten

inhämtat genom föreläggande lämnas till den verksamhetsutövare som

begär uppgifterna skall en sedvanlig sekretessprövning göras om den

som lämnat uppgifter begärt att de skall vara hemliga.

7.10 Den gemensamma miljö- och säkerhetsprövningen

Regeringens förslag: Vid den fördjupade säkerhetsprövningen som

skall ske i samband med tillståndsprövningen enligt miljöbalken skall

en säkerhetsrapport ingå i tillståndsansökan.

En dom i ett tillståndsmål skall innehålla de villkor som behövs för

att förebygga allvarliga kemikalieolyckor och begränsa följderna av

dem för människors hälsa och miljön.

Statens räddningsverk skall ges rätt att föra talan i mål för att

tillvarata miljöintressen och andra allmänna intressen avseende

säkerhetsfrågor.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att en

säkerhetsprövning skall ske för all verksamhet som omfattas av den

högre kravnivån enligt Seveso II-direktivet och av

Industriolyckskonventionen. I övrigt stämmer utredningens förslag

överens med regeringens förslag.

Remissinstansernas inställning till förslaget i denna del har redovisats

i avsnitt 6.1.

Skälen för regeringens förslag: I 1 kap. 1 § miljöbalken anges att

balken skall tillämpas så att människors hälsa och miljön skyddas mot

skador och olägenheter oavsett om dessa orsakas av föroreningar eller

annan påverkan. Miljöbalken får således anses tillämplig på risker och

skador till följd av olyckor vid verksamheter som omfattas av balkens

tillämpningsområde.

Tillståndsplikten enligt miljöbalken är kopplad till bl.a. miljöfarlig

verksamhet. Med miljöfarlig verksamhet avses sammanfattningsvis all

användning av mark, byggnader eller anläggningar som innebär utsläpp

till mark, luft eller vatten eller annan olägenhet för människors hälsa eller

miljön. Härmed avses även risken för olyckor och de konsekvenser i

form av utsläpp och buller, skakningar och annat sådant som de kan föra

med sig för omgivningen. Explosioner som främst leder till en kraftig

tryckvåg eller brand i omgivningen får anses omfattas av begreppet

miljöfarlig verksamhet i 9 kap. 1 § miljöbalken.

I 9 kap. 6 § miljöbalken bemyndigas regeringen bl.a. att föreskriva att

det skall vara förbjudet att anlägga eller ändra vissa slag av fabriker,

andra inrättningar eller annan miljöfarlig verksamhet. Bemyndigandet

utgör grunden för reglerna om prövning när det gäller tillståndsplikt för

miljöfarlig verksamhet.

Verksamheter som omfattas av den högre kravnivån enligt Seveso II-

direktivet är sådan miljöfarlig verksamhet som till huvudsaklig del

omfattas av tillståndsplikten enligt miljöbalken. En prövning av säkerhet

ingår redan idag vid tillåtlighetsprövningen av miljöfarlig verksamhet.

Någon mer systematisk genomgång av säkerhetsfrågorna vid

tillståndsprövningen är det dock inte fråga om.

Den särskilda kopplingen till den nu föreslagna lagen avseende de

verksamheter som enligt nämnda lag omfattas av kravet på

säkerhetsrapport och samtidigt omfattas av kravet på tillståndsprövning

enligt miljöbalken, bör göras i bestämmelserna om tillståndsansökans

innehåll enligt 22 kap. 1 § miljöbalken. Underlaget för denna prövning

utgörs av säkerhetsrapporten. I nämnda bestämmelse bör anges att en

säkerhetsrapport skall ingå i ansökan. Den nu föreslagna lagens krav är

att se som en precisering av underlaget för miljödomstolens prövning, en

fördjupad säkerhetsprövning, av vissa verksamheter där hanteringen av

farliga ämnen är särskilt omfattande. Någon formell utvidgning av

miljöbalkens materiella kravregler är det däremot inte fråga om utan

kravet när det gäller olycks- och skadeförebyggande åtgärder ryms inom

miljöbalkens ram.

För att betona säkerhetsfrågornas betydelse bör det i 22 kap. 25 §

miljöbalken om vad en dom i ett tillståndsmål skall innehålla anges som

en särskild punkt att villkor som behövs för att förebygga allvarliga

kemikalieolyckor och begränsa följderna av dem för människors hälsa

och miljön i förekommande fall skall meddelas. Genom att föra in

säkerhetsfrågorna i miljöprövningen bör det, utöver möjligheten att avslå

en tillståndsansökan om den av miljö- eller säkerhetsskäl inte kan tillåtas,

också vara möjligt för prövningsinstansen att föreskriva särskilda villkor

även i fråga om säkerhetsarrangemangen.

I 22 kap. 6 § miljöbalken anges att Naturvårdsverket, Kammarkollegiet

och länsstyrelsen skall, när det behövs, föra talan i mål för att tillvarata

miljöintressen och andra allmänna intressen. En kommun får föra talan

för att tillvarata miljöintressen och andra allmänna intressen inom

kommunen. Även Fiskeriverket skall delta i processen om det allmänna

fiskeintresset berörs. Denna regel skall tillämpas både i mål hos

miljödomstolen och i ärenden hos länsstyrelsen. På samma sätt bör

Statens räddningsverk ges en sådan möjlighet avseende säkerhetsfrågor. I

anledning härav bör även en följdändring göras i 22 kap. 4 § miljöbalken.

Ett fåtal verksamheter, i huvudsak gaslager, som omfattas av den högre

kravnivån i Seveso II-direktivet och av Industriolyckskonventionen, och

som därför omfattas av kravet på att upprätta och inlämna en

säkerhetsrapport till behörig myndighet, omfattas inte av kraven på

tillståndsprövning enligt miljöbalken. Regeringen bör med hänsyn till

sådan verksamhet kunna få meddela föreskrifter om att verksamheter

som inte omfattas av tillståndsplikten enligt miljöbalken ändå skall kunna

tillståndsprövas enligt det förfarande som anges i 22 kap. miljöbalken

innan verksamheten anläggs eller ändras. En sådan bestämmelse bör

föras in i förslaget till lag om åtgärder för att förebygga och begränsa

följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Dessutom bör regeringen få

möjlighet att föreskriva att vissa slag av verksamheter skall prövas av

länsstyrelsen.

Lagrådet har ifrågasatt om inte 20 kap. 2 § miljöbalken bör ändras så

att hänvisningar görs i paragrafen till 9, 22 och 25 §§ i nu föreslagen lag.

Bemyndigandet i 9 § i nu föreslagen lag innebör att dessa verksam-

heter i huvudsak vissa gaslagar kommer att utgöra sådana

anläggningar som enligt miljöbalkens bestämmelser skall prövas av läns-

styrelsen enligt 19 kap. miljöbalken. Inte heller i övrigt finner regeringen

skäl att införa ytterligare hänvisningar i 20 kap. 2 § miljöbalken.

7.11 Överklagande

Regeringens förslag: En kommuns beslut enligt lagen får överklagas

hos länsstyrelsen. Länsstyrelsens och Statens räddningsverks beslut får

överklagas hos miljödomstolen.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I artikel 17 om driftförbud i Seveso

II-direktivet anges att ett beslut om driftsstopp skall vara överklagbart.

Någon motsvarande bestämmelse finns inte i

Industriolyckskonventionen.

Enligt förslaget till lag kan beslut meddelas om bl.a. föreläggande,

förbud och vite. Som överklagandeinstans för beslut enligt lagen eller

därtill följande föreskrifter kan då väljas antingen miljödomstol eller

allmän förvaltningsdomstol. En fördel med att välja miljödomstol är att

överklagandebestämmelserna därmed kommer att överensstämma med

vad som gäller för den övergripande tillståndsprövningen av

säkerhetsarrangemangen. Miljödomstolarna kan därmed antas få en

betydande erfarenhet av säkerhetsfrågor som gör dem väl lämpade att

pröva denna typ av mål. Det som talar emot en sådan lösning är att beslut

enligt räddningstjänstlagen (1986:1102) hänförs till förvaltningsrätten

och överklagas därmed till länsstyrelsen och de allmänna

förvaltningsdomstolarna. Mål enligt räddningstjänstlagen är emellertid

relativt ovanliga hos de allmänna förvaltningsdomstolarna. Olägenheten

av att överklagandereglerna splittras inom räddningstjänsten är därmed

inte så stor att det bör hindra att miljödomstolarna blir

överklagandeinstans för mål enligt den föreslagna lagen. För det fall ett

beslut har meddelats av en kommun bör i enlighet med vad som gäller

enligt miljöbalken beslutet överklagas hos länsstyrelsen. För att hålla

reglerna om integrerad miljö- och säkerhetsprövning och överklagande

enligt den föreslagna lagen samlade bör även anges att frågor om

utdömande av vite prövas av miljödomstolen.

7.12 Behov av lagstiftningsåtgärder i övrigt

Regeringens förslag: I 30 § räddningstjänstlagen (1986:1102)

föreslås att ett tillägg görs för att klarlägga att det föreligger en

skyldighet för räddningsorgan som utför en räddningsinsats att

omedelbart underrätta berörd myndighet i annat land än Sverige.

Ändringar bör även göras i lagen (1976:661) om immunitet och

privilegier i vissa fall och sekretesslagen (1980:100) för att uppfylla

kraven i Industriolyckskonventionen.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag:

Alarmering

Enligt artikel 10 i Industriolyckskonventionen skall parterna se till att det

finns samordnade och effektiva alarmeringssystem för industriolyckor på

lämpliga nivåer. I bilaga IX till konventionen anges närmare

bestämmelser om alarmeringssystemens utformning. I artikel 11 punkt 5

i Seveso II-direktivet anges att medlemsstaterna skall införa ett system

som säkerställer att planerna för räddningsinsatserna verkställs när en

allvarlig olycka inträffat eller när en okontrollerad händelse inträffar som

kan antas leda till en allvarlig olyckshändelse.

Reglerna om alarmering finns i räddningstjänstlagen (1986:1102).

Kommunerna och de statliga myndigheterna som svarar för

räddningstjänst skall enligt 30 § nämnda lag se till att det finns

anordningar för alarmering av räddningsorgan. Vid utsläpp av giftiga

ämnen från en anläggning som omfattas av 43 § räddningstjänstlagen

skall enligt 38 § samma lag anläggningens innehavare underrätta

länsstyrelsen, polismyndigheten och räddningskåren om utsläppen

påkallar särskilda åtgärder till skydd för allmänheten. Underrättelse skall

också lämnas om det föreligger överhängande fara för ett sådant utsläpp.

Enligt 39 § räddningstjänstlagen skall den som upptäcker eller på annat

sätt får kännedom om en brand eller en olyckshändelse som innebär fara

för någons liv eller allvarlig risk för någons hälsa eller miljön, om det är

möjligt, varna dem som är i fara och vid behov tillkalla hjälp. Det gäller

den som får kännedom om att det föreligger en överhängande fara för en

sådan brand eller olyckshändelse.

De krav som direktivet och konventionen ställer på alarmeringssystem

får anses tillgodosedda genom de nuvarande bestämmelserna i

räddningstjänstlagstiftningen.

Regeringen anser emellertid att det i 30 § räddningstjänstlagen bör

göras ett tillägg för att klarlägga att det föreligger en skyldighet för de

räddningsorgan som utför en räddningsinsats att omedelbart underrätta

berörd myndighet i ett annat land än Sverige. Skyldigheten skall gälla om

effekterna av en olyckshändelse påkallar särskilda åtgärder till skydd för

allmänheten och miljön i det andra landet.

Bistånd

Om en part behöver bistånd i händelse av en industriolycka, får den

enligt artikel 12 i Industriolyckskonventionen begära sådant bistånd av

andra parter. Den part till vilken en begäran om bistånd riktar sig till skall

omedelbart fatta ett beslut och informera den begärande parten om den

har möjlighet att ge det begärda biståndet samt ange omfattningen av och

villkoren för biståndet. Om parterna inte kommer överens om annat, skall

bistånd ges i enlighet med bestämmelserna som finns i Bilaga X till

konventionen.

Av dessa bestämmelser följer att den begärande parten är ansvarig för

den övergripande ledningen, kontrollen, samordningen och

övervakningen av biståndet. Biståndet skall tillhandahållas på den

begärande partens bekostnad. Den begärande parten skall på allt sätt

anstränga sig för att ge den bistående parten samt personer som handlar

på dennes vägnar de privilegier, den immunitet eller de resurser som

behövs för ett snabbt genomförande av biståndsuppgifterna. Den

begärande parten skall inte behöva ge sina egna medborgare eller hos sig

fast bosatta utländska personer de privilegier och den immunitet som

avses. Den begärande parten skall underlätta för anmäld biståndspersonal

samt utrustning och egendom, som skall användas i biståndssyfte, att

komma in till, vistas i och lämna dess territorium.

Av bilagan följder vidare att den begärande parten när det gäller

handlingar som utgör en direkt följd av det givna biståndet skall hålla den

biståndsgivande parten eller de personer som handlar på dess vägnar

skadeslösa samt kompensera dem för dödsfall eller skada på utrustning

eller annan egendom som används för biståndet. Den begärande parten

skall ansvara för handläggningen av yrkanden från tredje part mot den

biträdande parten eller de personer som handlar på dennes vägnar. Varje

part får enligt bilagans bestämmelser begära bistånd för läkarvård eller

tillfällig flyttning inom en annans parts territorium av personer som råkat

ut för en olycka.

Bestämmelserna i Industriolyckskonventionen om biståndsgivning

motsvarar i hög grad vad som gäller enligt andra internationella

överenskommelser, främst konventionen den 26 september 1986 om

bistånd i händelse av en kärnteknisk olycka eller ett nödläge med

radioaktiva ämnen (nedan kallad biståndskonventionen). Vad som

krävdes för en ratifikation av nämnda konvention samt två andra

internationella överenskommelser om räddningstjänst har behandlats i

prop. 1990/91:180 med anledning av Sveriges tillträde till tre

internationella överenskommelser rörande räddningstjänst.

För att tillgodose kraven enligt biståndskonventionen infördes

immunitet och privilegier för personal som en biståndsgivande part

ställer till förfogande samt utrustning och egendom som förs in i Sverige.

För att tillgodose Industriolyckskonventionen regler om bistånd föreslår

regeringen att motsvarade regel som infördes med anledning av Sveriges

tillträde till biståndskonventionen införs för Industriolyckskonventionen.

Således föreslås att ett tillägg görs till 6 § lagen (1976:661) om

immunitet och privilegier i vissa fall som omfattar

Industriolyckskonventionen. Reglerna om immunitet och privilegier skall

inte tillämpas på deltagare i räddningsinsatser som är svenska

medborgare eller har hemvist i Sverige.

Räddningstjänstlagen föreskriver i 70 § om skadeståndskyldighet att

om en utländsk fysisk eller juridisk person som saknar hemvist här i

landet medverkar i en räddningsinsats i Sverige på begäran av

regeringen, en kommun eller en statlig myndighet, skall staten i stället

för den utländska personen ersätta skada som uppkommer i samband med

räddningsinsatsen och för vilken den utländska personen annars skulle ha

varit skadeståndsskyldig enligt svensk lag. Staten skall även ersätta en

fysisk eller juridisk person, som saknar hemvist i Sverige och som

handlar för biståndsgivarens räkning, för personskada och skada på

utrustning eller materiel som används vid biståndsgivningen, om skada

har uppkommit i Sverige i samband med räddningsinsatser. Enligt 71 §

räddningstjänstlagen får staten med viss begränsning återkräva ersättning

som har betalats enligt 70 § nämnda lag, av den som vållat skada

uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet.

Industriolyckskonventionens krav får anses tillgodosedda genom dessa

bestämmelser i räddningstjänstlagen. Även om konventionen inte

innehåller bestämmelser om återkrav vid uppsåt och grov vårdslöshet

anser regeringen att det inte kan anses strida mot konventionen att staten

ställer sådana krav.

Enligt artikel 12 jämte bilaga X punkten 9 i

Industriolyckskonventionen får varje part begära bistånd vad gäller

läkarvård eller tillfällig flyttning inom en annans parts territorium av

personer som råkat ut för en olycka. Hälso- och sjukvårdens roll i detta

sammanhang regleras i lagen (1994:693) om rätt för kommuner,

landsting och kyrkliga kommuner att lämna internationell katastrofhjälp

och annat humanitärt bistånd. Dessa får lämna sådant bistånd direkt till

ett annat land eller genom internationella hjälporganisationer. Biståndet

får lämnas om det inträffat en katastrof eller på något annat sätt

uppkommit en nödsituation. Detta får ges i form av utrustning som kan

avvaras. Medel får avsättas för iordningställande och transport av

utrustningen. Kommuner, landsting och kyrkliga samfälligheter får också

tillhandahålla och svara för ersättning till personal som behövs för att

utrustning skall kunna tas i bruk. I norden finns det ett samarbete på

sjukvårdsområdet inom ramen för det nordiska ramavtalet, som bl.a. gör

det möjligt att sända hjälpbehövande över gränserna. Vidare föreligger

det enligt 4 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) en skyldighet för

varje landstingshuvudman att erbjuda personer, som tillfälligt vistas inom

huvudmannens område utan att vara bosatt där, akut vård i mån av

behov. Några ytterligare regler på hälso- och sjukvårdens område för att

uppfylla Industriolyckskonventionens krav behövs enligt regeringens

bedömning inte.

Sekretess

Enligt artikel 22 i Industriolyckskonventionen skall konventionens

bestämmelser inte inverka på parternas rättigheter och skyldigheter att

skydda information om personuppgifter, industriell och kommersiell

sekretess enligt nationella rättsregler. Om en part ändå bestämmer sig för

att tillhandahålla en annan part sådan information skall den part som

erhåller sådan skyddad information dock iaktta den erhållna

informationens konfidentiella natur samt de villkor på vilka den lämnats

och endast använda den för de syften för vilka den tillhandahållits.

Bestämmelsen om sekretess i Industriolyckskonventionen motsvarar

vad som gäller enligt konventionen den 26 september 1986 om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen (nedan kallad Biståndskonventionen). Enligt artikel 6 i

Biståndskonventionen förbinder sig den hjälpsökande staten att skydda

den förtroliga karaktären hos den konfidentiella information som den får

tillgång till i samband med bistånd vid en kärnenergiolycka eller ett

radioaktivt nödläge och att endast använda sådan information för det

överenskomna biståndet.

Genom prop. 1990/91:180 infördes i anledning av

Biståndskonventionen i 8 kap. 18 § sekretesslagen (1980:100) en

möjlighet att sekretessbelägga uppgifter avseende enskilds affärs- eller

driftförhållanden i ärenden om bistånd.

Eftersom bestämmelserna om sekretess i Industriolyckskonventionen

och Biståndskonventionen motsvarar varandra bör de bedömas på likartat

sätt.

8 kap. 18 § sekretesslagen bör därför ändras i anledning av Industri-

olyckskonventionen liksom skedde i anledning av Biståndskonventionen,

för att tillgodose de krav som konventionen ställer.

8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Regeringens förslag: Lagen om åtgärder för att förebygga och

begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor träder i kraft den 1

juli 1999. För befintliga verksamheter som omfattas av lagen skall

anmälan inges till tillsynsmyndigheten senast den 1 januari 2000 och

säkerhetsrapporten respektive den interna planen för räddningsinsatser

senast den 1 januari 2001. För befintliga verksamheter som inte har

omfattats av bestämmelserna i direktiv 82/501/EEG (Seveso I-direkti-

vet) skall dock säkerhetsrapporten och interna planerna för räddnings-

insatser inges till tillsynsmyndigheterna senast den 1 februari 2002.

 Lagen om ändring i miljöbalken skall inte tillämpas på mål och

ärenden som vid lagens ikraftträdande är under handläggning enligt

miljöbalkens bestämmelser eller motsvarande äldre bestämmelser som

upphävts genom miljöbalken enligt 2 § lagen (1998:811) om

införande av miljöbalken.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens förslag. Utredningen har dock inget förslag till

övergångsbestämmelse såvitt avser pågående mål och ärenden enligt

miljöbalken eller de interna planerna för räddningsinsatser.

Beträffande övergångsbestämmelser har utredningen föreslagit endast

en tidsfrist.

Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I artiklarna 6, 9 och 11 i Seveso

II-direktivet finns övergångsbestämmelser för befintliga anläggningar

som inte lyder under Seveso I-direktivet samt övriga anläggningar.

För befintliga verksamheter som inte lyder under Seveso I-direktivet

är övergångstiden för inlämnande av säkerhetsrapport respektive den

interna planen för räddningsinsatser tre år och för övrig verksamhet

två år. För att underlätta genomförandet av den fördjupade säker-

hetsprövningen bör bägge tidsfristerna tillämpas. Tidsfristen för att

inge säkerhetsrapport respektive den interna planen för räddnings-

insatser gäller dock endast under förutsättning att verksamheten inte

ändras under den tid som anges i ikraftträdandebestämmelserna. För

befintlig verksamhet är övergångstiden för inlämnande av anmälan ett

år. För dessa verksamheter skall övergångstiden vara ett år.

 För mål och ärenden som är under handläggning enligt

miljöbalkens bestämmelser, eller motsvarande äldre bestämmelser i

lag som upphävts genom miljöbalken enligt 2 § lagen (1998:811) om

införande av miljöbalk, skall vid ikraftträdandet av lagen om ändring i

miljöbalken de nya bestämmelserna inte tillämpas. En

övergångsbestämmelse om detta bör tas in i lagen om ändring i

miljöbalken.

Av 9 kap. 6 § miljöbalken och 5 § förordningen (1998:899) om

miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd framgår att tillstånd krävs

enligt miljöbalken för att bedriva miljöfarlig verksamhet och denna

skyldighet gäller även vid förändring av verksamheten. För redan

befintliga verksamheter enligt den högre kravnivån som kommer att

lyda under den nu föreslagna lagen kommer dessa således att inordnas

under miljöbalkens bestämmelser och så snart en större förändring av

verksamheten skall ske kommer krav på tillstånd enligt miljöbalken

att gälla. Behov av särskilda övergångsbestämmelser för pågående

verksamheter är därför inte behövliga.

9 Ekonomiska konsekvenser av förslaget

Regeringens förslag i detta ärende innebär dels åtgärder för att

genomföra delar av EG:s direktiv om åtgärder för att förebygga och

begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår

och FN:s konvention om gränsöverskridande effekter av industriolyckor,

dels en samordnad miljö- och säkerhetsprövning. Genomförandet av

direktivet och konventionen innebär nya skyldigheter för

verksamhetsutövarna. De nu föreslagna bestämmelserna är i och för sig

endast en vidareutveckling av de regler som i dag finns införda genom

Seveso I-direktivet. Med det lagförslag med en fördjupad

säkerhetsprövning som föreligger har regeringen varit angelägen om att

ha så enkla och samordnade regler som möjligt, som skall underlätta för

verksamhetsutövarna att tillämpa bestämmelserna.

Länsstyrelsernas och kommunernas tillkommande kostnader för

genomförandet av den föreslagna lagen kommer att finansieras över

utgiftsområde 6 Totalförsvar.

På sikt kan övervägas en finansiering genom avgifter.

10 Författningskommentar

10.1 Förslaget till lag om åtgärder för att förebygga och

begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor

Syftet med lagen

1 §

Paragrafen innehåller en upplysning om syftet med lagen.

Uttrycket miljö skall enligt lagen ha samma betydelse som enligt

miljöbalken. Detta innebär att även egendom omfattas av begreppet. I

räddningstjänstlagstiftningen skiljer man mellan skyddet av miljön och

egendom. Lagrådet har påpekat att även om räddningstjänstlagen bygger

på andra begrepp är miljöbalken en senare och mer central lag. Lagrådet

har med anledning härav föreslagit att den föreslagna lagen bör utgå från

miljöbalkens systematik. Regeringen ansluter sig till vad Lagrådet anfört.

Definitioner

2 §

Paragrafen innehåller definitioner av viktiga begrepp som används i

lagen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Definitionerna har behandlats i avsnitt 7.2. En anpassning har skett av

motsvarande definitioner i Seveso II-direktivet och Industriolycks-

konventionen för att både konventionen och direktivet skall omfattas.

Lagens tillämpningsområde

3 §

Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Paragrafen har behandlats i

avsnitt 7.1. Avsikten är att paragrafen skall motsvara artikel 2 i Seveso

II-direktivet och artikel 2 i Industriolyckskonventionen. Vilka verksam-

heter som omfattas av lagen bestäms av regeringen i förordning. Av

lagtekniska skäl är regeringens bemyndigande uppdelat så att vilka

farliga ämnen som avses i lagen avgörs genom bemyndigande i

anslutning till definitionen av begreppet farliga ämnen i 2 § och

tröskelvärdena genom bemyndigande i denna paragraf.

4 §

Paragrafen anger undantagen från lagens tillämpning. Paragrafen har

behandlats i avsnitt 7.1.

5 §

Av paragrafens första stycke framgår att utöver denna lags regler kan

bestämmelser i annan lag reglera den verksamhet som omfattas av denna

lags tillämpningsområde. Annan lag gäller vid sidan om denna lag.

Lagarna skall tillämpas parallellt. Exempel på lagar som reglerar

förhållanden som också regleras av denna lag är lagen (1988:868) om

brandfarliga och explosiva varor.

Denna lag avser inte reglera arbetsmiljölagens (1977:1160)

tillämpningsområde. Innebörden av paragrafens andra stycke är att det på

det område där denna lag berör arbetsmiljön skall arbetsmiljölagens

bestämmelser gälla i stället för denna lag.

Verksamhetsutövarnas skyldigheter

6 §

Bestämmelsen anger verksamhetsutövarnas skyldigheter. Dessa

skyldigheter framgår av denna lag samt de allmänna hänsynsreglerna

som finns i 2 kap. miljöbalken. Paragrafen har utformats i enlighet med

Lagrådets förslag. Dessa hänsynsregler anger att den som utövar

verksamhet eller vidtar en åtgärd skall skaffa sig den kunskap som

behövs och vidta de försiktighetsmått som behövs så snart det finns en

risk för skada eller olägenhet för människors hälsa och miljön. Han eller

hon skall därvid tillämpa bästa möjliga teknik i fråga om yrkesmässig

verksamhet, välja en lämplig plats, hushålla med råvaror och energi,

utnyttja möjligheterna till återanvändning och återvinning, inte använda

eller sälja kemiska produkter och biotekniska organismer som kan

ersättas med mindre farliga sådana samt ansvara för att skada som har

uppkommit för miljön avhjälps. Med åtgärd avses en åtgärd som inte är

försumbar i det enskilda fallet.

Vid tillämpningen av hänsynsreglerna skall en skälighetsavvägning

göras med hänsyn särskilt till å ena sidan nyttan av försiktighetsmåtten

och å andra sidan kostnaderna för att vidta dessa.

Vid prövning och tillsyn är verksamhetsutövaren skyldig att visa att

hänsynsreglerna följs.

7 §

I paragrafen anges att samtliga verksamhetsutövare som omfattas av

lagen skall inge en anmälan till tillsynsmyndigheten innan

byggnadsarbetena påbörjas eller verksamheten tas i drift. För de

verksamheter som omfattas av tillståndsplikt enligt miljöbalken ges dock

regeringen rätt att föreskriva begränsningar i anmälningsskyldigheten.

Närmare bestämmelser om anmälans innehåll föreskrivs av regeringen.

Vidare anges att verksamhetsutövaren skall informera

tillsynsmyndigheten om väsentliga förändringar görs i verksamheten. I

sådana fall behöver dock inte informationen lämnas i förväg. Det räcker

med att den lämnas så snart det kan ske i anslutning till förändringen.

8 §

Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.3. Samtliga verksamhetsutövare är

skyldiga att upprätta ett handlingsprogram för hur allvarliga

kemikalieolyckor skall förebyggas och som på begäran skall kunna visas

upp för tillsynsmyndigheten. Avsikten är att paragrafen skall motsvara

artikel 7 i Seveso II-direktivet.

I andra stycket anges att regeringen meddelar föreskrifter om

handlingsprogrammets innehåll.

9 §

Paragrafen är behandlad i avsnitt 7.3 och 7.10. Paragrafen har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag. Ett fåtal verksamheter, i huvudsak

gaslager, som omfattas av den högre kravnivån i Seveso II-direktivet och

av Industriolyckskonventionen, och som därför också omfattas av kravet

på att upprätta och inlämna en säkerhetsrapport till behörig myndighet,

omfattas inte av förprövningsplikten enligt miljöbalken. Enligt

paragrafen bemyndigas regeringen bestämma att även sådana

verksamheter skall kunna tillståndsprövas enligt miljöbalken.

10 §

Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.3. Samtliga verksamhetsutövare

som omfattas av den högre kravnivån skall upprätta en säkerhetsrapport.

I paragrafens första stycke bemyndigas regeringen att i förordning ange

dessa verksamheter. Bestämmelser om säkerhetsrapport finns i artikel 9 i

Seveso II-direktivet.

Av andra stycket framgår vilka delmoment en säkerhetsrapport skall

innehålla. Närmare preciseringar av innehållet i säkerhetsrapporten med

hänsyn till de särskilda krav som ställs i bilaga II till Seveso II-direktivet

och Industriolyckskonventionen kan, enligt tredje stycket, ske genom

förordning eller myndighetsföreskrifter. Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer har även rätt att meddela undantag från

bestämmelserna i andra stycket. Avsikten är att det skall vara möjligt att

meddela föreskrifter om undantag för sådana verksamheter som omfattas

av artikel 9 punkt 6 i Seveso II-direktivet.

11 §

Bestämmelsen avser att motsvara artikel 9 punkt 5 i Seveso II-direktivet

och innebär att säkerhetsrapporten skall förnyas vart femte år eller vid

någon annan tidpunkt antingen på verksamhetsutövarens initiativ eller på

begäran av tillsynsmyndigheten, när nya fakta gör detta motiverat eller

för att kunna beakta den tekniska utvecklingen som har samband med

säkerheten.

Planer för interna räddningsinsatser

12 §

Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.4. Paragrafen avser att motsvara del

av artikel 11 i Seveso II-direktivet. Paragrafen har utformats i enlighet

med Lagrådets förslag. Bestämmelsen innebär att för en verksamhet som

omfattas av kravet på säkerhetsrapport och därmed av den högre

kravnivån enligt Seveso II-direktivet, skall en intern plan för räddnings-

insatser utarbetas av verksamhetsutövaren i samråd med kommunen och

de anställda. I andra meningen anges att den interna planen för rädd-

ningsinsatsen bifogas till säkerhetsrapporten.

Andra stycket avser motsvara del av artikel 11 punkt 4 i Seveso II-

direktivet. Bestämmelsen innebär att den fortlöpande kontrollen av de

interna planerna för räddningsinsatser skall hanteras som en tillsynsfråga.

I tredje stycket anges att regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om planens innehåll.

Påverkan på omgivningen

13 §

Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.6. Paragrafen avser motsvara del av

artikel 8 i Seveso II-direktivet.

I andra stycket anges en samrådsskyldighet med dem som kan ha

intresse i saken.

I tredje stycket stadgas att nämnda faktorer och planerade eller

vidtagna åtgärder skall redovisas i anmälan och säkerhetsrapporten.

Information

14 §

Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.7. Paragrafen avser att motsvara del

av artikel 13 i Seveso II-direktivet och artikel 9 punkt 1 och 2 i

Industriolyckskonventionen.

Tillsyn

Allmänt om tillsynen

15 §

Tillsynen över efterlevnaden av lagen och av föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen skall enligt paragrafens första stycke utövas

av Statens räddningsverk, av länsstyrelsen och av kommunerna.

Innehållet i andra stycket innebär att tillsynsorganisationen för den

operativa tillsynen av lagen skall harmoniseras med vad som gäller i

fråga om organisation av tillsynen enligt miljöbalken. På så sätt kan

miljö- och säkerhetstillsynen samordnas.

I tredje stycket anges att länsstyrelsen skall vara tillsynsmyndighet för

verksamheter som inte är tillståndspliktiga enligt miljöbalken.

Länsstyrelsen får överlåta tillsynen till en kommun som åtar sig det. En

förutsättning bör vara att det inte är olämpligt med hänsyn till

förutsättningarna för att tillsynen skall kunna utövas tillfredställande.

16 §

Om länsstyrelsen inte vill överlämna tillsynen enligt 15 § tredje stycket

skall frågan, om kommunen begär det, hänskjutas till regeringens

prövning.

Om omständigheterna föranleder det får överlåtelsen återkallas. Både

omständigheter som kan hänföras till kommmunen och omständigheter

som kan hänföras till tillsynsobjektet kan föranleda återtagandet. Har

regeringen beslutat om överlåtelse skall regeringen besluta om

återkallelse.

17 §

 En förutsättning för att ett effektivt säkerhetsarbete skall kunna

genomföras är att de tillsynsmyndigheter som utövar den operativa

tillsynen bistår den centrala tillsynsmyndigheten med den information

som behövs för detta arbete. Regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer bemyndigas i paragrafen att utfärda föreskrifter angående

rapportering av relevanta uppgifter för att säkerställa att detta sker på ett

tillförlitligt och effektivt sätt.

18 §

Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.8. paragrafen avser att motsvara

artikel 18 punkt 2 a) i Seveso II-direktivet.

Tillträde för tillsyn

19 §

Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.8.

Föreläggande och förbud

20 §

Frågan om tillsynsmyndighetens befogenheter har behandlats i avsnitt

7.8 och 7.9. En tillsynsmyndighet kan enligt första stycket meddela de

förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelserna i lagen

eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen efterlevs eller att

villkor eller andra beslut som meddelats med stöd av miljöbalken skall

efterlevas.

Av 24 kap. 1 § miljöbalken framgår att lagakraftvunna domar och

beslut som avser tillstånd enligt miljöbalken gäller mot alla såvitt avser

frågor som har prövats i domen eller beslutet. Detta innebär att vad gäller

tillståndsgiven verksamhet är det de i tillståndsbeslutet angivna villkoren

som närmare beskriver vad som åligger verksamhetsutövaren i olika

avseenden. Beträffande sådana frågor som har prövats vid

tillståndsgivningen kan i princip inga ytterligare krav ställas med

hänvisning till de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. miljöbalken.

Förelägganden kan komma i fråga endast om domen eller beslutet

åsidosätts.

Vad gäller sådana frågor som faller under lagens tillämpningsområde,

men som inte varit föremål för en fördjupad säkerhetsprövning i

samband med tillståndsprövningen enligt miljöbalken, kan

tillsynsmyndigheten grunda beslut om föreläggande direkt på lagens

regler. Detta gäller t.ex. vid åsidosittande av de allmänna

hänsynsreglerna i 2 kap. miljöbalken.

Med den fördjupade säkerhetsprövningen i samband med till-

ståndsprövningen enligt miljöbalken kommer verksamheter med allvarli-

ga säkerhetsrisker inte att få tillstånd att driva verksamhet. Med denna

prövning samt möjlighet för tillsynsmyndigheter att meddela viten (se

22 §) torde beslut om driftförbud bli tillämpligt endast då en

verksamhetsutövare underlåter att följa beslut som tillsynsmyndigheten

meddelat.

Tillsynsmyndigheten skall naturligtvis aldrig tillgripa mer ingripande

tvångsåtgärder än vad som krävs i det enskilda fallet för att åstadkomma

att lagens regler följs.

21 §

Paragrafen har berörts i avsnitt 7.6. För möjlighet för verksamhetsutövare

att bedöma faktorer i omgivningen som påverkar säkerheten har de

möjlighet att begära bistånd av tillsynsmyndigheter för att få tillgång till

nödvändig information från andra verksamhetsutövare eller andra.

Vite

22 §

Föreläggande och förbud skall kunna förenas med vite. Att miljödomstol

skall pröva frågan har behandlats i avsnitt 7.11.

Verkställighet på den felandes bekostnad

23 §

Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.9.

Övriga bestämmelser

24 §

Föreskriften i paragrafen gör det möjligt för tillsynsmyndigheten att

förordna om omedelbar verkställighet av ett beslut. Denna möjlighet bör

givetvis endast användas i undantagsfall. Ett fall kan vara att åtgärder för

att begränsa uppenbara risker är så brådskande av säkerhetsskäl att en

överklagandeprövning inte kan avvaktas.

Överklagande

25 §

Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.11. Paragrafen har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag.

Tillsynsprogrammet är ett myndighetsinternt dokument som inte

innebär några särskilda förpliktelser för verksamhetsutövarna. I

paragrafens andra stycke anges att dessa beslut därför inte får överklagas.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.

10.2 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken

6 kap. 3 §

Avsikten med tillägget till denna bestämmelse om syftet med

miljökonsekvensbeskrivningar är att identifiera och bedöma faktorer i en

planerad verksamhets omgivning som kan ge upphov till en allvarlig

kemikalieolycka eller förvärra följderna av en sådan olycka. Paragrafen

har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Tillägget möjliggör en

samordning av miljökonsekvensbeskrivningar enligt miljöbalken med

Seveso II-direktivets bestämmelser om verksamhet vars säkerhet kan

påverkas av faktorer i omgivningen.

6 kap. 7 §

I fjärde stycket införs en hänvisning till 22 kap. 1 § vari anges att en

säkerhetsrapport skall ingå i de fall verksamheten omfattas av lagen

(1999:000) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av

allvarliga kemikalieolyckor. Bestämmelsen skall även tillämpas analogt

med vad som sägs i 19 kap. 5 §. Bestämmelser om säkerhetsrapport ges i

10 § nämnda lag.

19 kap. 5 §

Ändringen är en följdändring med anledning av ändringen i 22 kap. 25 §

miljöbalken.

22 kap. 1 §

Ändringen i första stycket 6 innebär att en säkerhetsrapport skall inges i

de fall verksamheten omfattas av lagen (1999:000) om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Den

särskilda kopplingen mellan nämnda lag avseende de verksamheter som

omfattas av kravet på säkerhetsrapport och miljöbalkens tillståndsregler

framgår således av den nya sjätte punkten.

22 kap. 4 och 6 §§

I 22 kap 6 § ges Statens räddningsverk rätt att föra talan i mål för att

tillvarata miljöintressen och andra allmänna intressen avseende

säkerhetsfrågor. I anledning härav görs även en följdändring i 22 kap. 4

§.

22 kap. 25 §

I första stycket 11 införs en bestämmelse som anger att i förekommande

fall skall de villkor som behövs för att förebygga allvarliga kemikalie-

olyckor och begränsa följderna av dem för människor och miljön anges i

domen.

26 kap. 3 §

När det gäller tillsyn finns särbestämmelser i lagen om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser. Dessa

regler skall när det gäller säkerhetstillsynen enligt nämnda lag tillämpas

framför miljöbalkens tillsynsregler. En erinran om detta tas in i

miljöbalken.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.

10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:661) om

immunitet och privilegier i vissa fall

6 §

Frågan har behandlats i avsnitt 7.12. Bestämmelsen avser motsvara

artikel 12 i Industriolyckskonventionen samt bilaga X till konventionen.

10.4 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

8 kap. 18 §

I paragrafen klarläggs att sekretess skall gälla i ärenden enligt

Industriolyckskonventionen för enskildas affärs- och driftförhållanden.

10.5 Förslaget till lag om ändring i räddningstjänstlagen

(1986:1102)

30 §

Bestämmelsen i det nya tredje stycket har behandlats i avsnitt 7.12. När

en olyckshändelse kan få gränsöverskridande effekter skall behörig

myndighet i det andra landet omedelbart underrättas.

Sammanfattning av betänkandet (SOU 1998:13)

Säkrare kemikaliehantering

Vår huvuduppgift i utredningen har varit att föreslå lagstiftning för

genomförandet av EU-direktivet (96/82/EEG) om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där

farliga ämnen ingår (Seveso II) och konventionen om gränsöverskridande

effekter av industriolyckor (Industriolyckskonventionen). Seveso II är en

vidareutveckling av direktivet (82/501/EEG) om risker för storolyckor i

vissa industriella verksamheter (Seveso-direktivet), som utarbetades

inom EG efter den svåra kemikalieolyckan i Seveso år 1976. Både

Seveso II och Industriolyckskonventionen syftar till att förebygga

allvarliga olyckshän-delser inom den kemikaliehanterande industrin och

att begränsa skador om sådana olyckor skulle inträffa. Direktivets och

konventionens tillämpningsområden sammanfaller därför i hög grad med

varandra. Att Industriolyckskonventionen avseende kraven på

förebyggande åtgärder och beredskapen vid farliga verksamheter endast

är tillämplig på gräns-överskridande effekter har vi valt att bortse ifrån.

Det finns nämligen, som vi ser det, inte skäl att tillämpa lägre krav på

säkerhet inom det egna landet än i förhållande till angränsande stater.

Kraven på verksamhetsutövarna i Seveso II är uppdelade i två

kravnivåer beroende på vilka mängder farliga ämnen som kan komma att

hanteras i en verksamhet. Den högre kravnivåns tröskelvärden

överensstämmer i stort med de tröskelvärden som gäller för

tillämpningen av Industriolyckskonventionen. För de verksamhetsutövare

vars verksamheter omfattas av den högre kravnivån enligt Seveso II skall

en särskild säkerhetsrapport inges till behörig myndighet som har att

granska och godkänna rapporten. Vid detta förfarande skall allmänheten

ges möjlighet till insyn och deltagande. Liknande krav finns i

Industriolyckskonventionen.

Kraven enligt direktivet och konventionen på verksamhetsutövare och

behöriga myndigheter avseende förebyggande åtgärder, lokalisering,

räddningstjänstberedskap och information sammanfaller i huvudsak med

varandra. Generellt kan dock sägas att kraven i direktivet som regel är

mer omfattande och mer preciserade än i konventionen.

Vår målsättning har varit att skapa en så enkel och samlad reglering

som möjligt med hänsyn tagen till den befintliga regel- och myndighets-

strukturen. Tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagstiftningen inne-

håller de moment av offentlighet och insyn som både direktivet och

konventionen kräver. En samordnad miljö- och säkerhetsprövning skulle

således tillgodose nämnda krav på offentlighet. Det finns även en rad

andra skäl som talar för en samordnad prövning. Fördelarna kan

sammanfattas enligt följande.

 Syftet med både miljö- och säkerhetsregleringen är i huvudsak det

 samma, d.v.s. att undvika skador på människor och miljön.

 Miljö- och säkerhetsfrågorna går ofta i varandra och kräver

gemensamma överväganden och åtgärder. Det är därför en fördel

om de kan lösas i ett sammanhang för att undvika motstridigheter.

 Genom en samordnad prövning kan bl.a. förorenaren betalar-

principen, substitutionsprincipen och försiktighetsprincipen föras in

i säkerhetsbedömningen via miljöskyddslagstiftningen.

 En gemensam prövning blir mer rationell och myndigheternas och

industrins hantering av frågor om hälsa, miljö och säkerhet kommer

att bättre harmoniera med varandra.

 Miljökonsekvensbeskrivningarna kan användas för att ge en

allsidig beskrivning av både de kontinuerliga miljöeffekterna och

olycksriskerna vid en verksamhet.

 Beslutsunderlaget är till stora delar gemensamt.

 Förfarandet blir lättare att förstå för allmänheten än om man har

skilda förfaranden för de fortlöpande utsläppen och för tillfälliga

utsläpp och annan påverkan till följd av olyckor.

 En samordnad prövning kommer att bli samhällsekonomiskt

billigare och snabbare än att ha två separata prövningar.

Med hänsyn till ovan angivna argument har vi funnit att den

granskning av säkerhetsarrangemangen som krävs för de verksamheter

som omfattas av Industriolyckskonventionen och den högre kravnivån

enligt Seveso II bör kopplas till tillståndsprövningen enligt

miljöskyddslagstiftningen.

När det gäller genomförandet av de materiella reglerna i direktivet och

konventionen har vi övervägt olika alternativ och kommit fram till att

den lämpligaste lösningen är att införa en särskild lag med koppling till

både räddningstjänstlagen och miljöbalken. För att räddningstjänstlagens

regler om förebyggande åtgärder skall harmoniera med den nya lagens

tillämpningsområde föreslår vi att 43 § räddningstjänstlagen ändras så att

den även avser olycksförebyggande åtgärder och inte endast som nu

skadeförebyggande åtgärder.

De frågor i direktivet och konventionen som rör arbetsmiljön kommer

att ligga utanför den gemensamma regleringen. Inom arbetsmiljöområdet

har vi inte bedömt att det behövs någon ny lagstiftning utan nödvändiga

regler kan införas genom myndighetsföreskrifter. Den av oss föreslagna

lagen bör emellertid för att undvika att begrepp som används ges olika

innebörd vara normbildande även på arbetsmiljöområdet.

Även lagen om brandfarliga och explosiva varor kommer att ligga

utanför den gemensamma regleringen. Detta kommer att medföra en viss

dubbelreglering. Lagen om brandfarliga och explosiva varor är emellertid

ett specialområde som inte utan omfattande ändringar i den nuvarande

regel- och myndighetsstrukturen går att inordna i den av oss föreslagna

samordnade miljö- och säkerhetsprövningen. Några nya regler i

anledning av direktivet och konventionen behöver dock inte införas.

Med hänsyn till säkerhetsfrågornas starka anknytning till

räddningstjänstlagstiftningen har vi inte ansett det lämpligt att helt

inordna regleringen i miljöskyddslagstiftningen. Att reglera frågorna

inom ramen för räddningstjänstlagstiftningen, med 43 § räddnings-

tjänstlagen som utgångspunkt, hade varit möjligt, men då hade

kopplingen till tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagstiftningen

blivit komplicerad. Att splittra upp reglerna har vi inte heller ansett

lämpligt med hänsyn till att en sådan lösning skulle göra reglerna

svåröverskådliga och mindre användarvänliga.

Säkerhetsfrågornas koppling till miljöskyddslagstiftningen kommer

inte endast att gälla de verksamheter som omfattas av den högre

kravnivån enligt den nya lagen. Redan i dag ingår säkerhetsfrågor vid

tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagen. Någon mera systematisk

genomgång av säkerhetsarrangemangen görs dock inte. Genom

förtydliganden i miljöskyddslagstiftningen vill vi lyfta fram

säkerhetsfrågorna så att de intar en jämbördig plats vid sidan av övriga

miljöfrågor där så är befogat. Den föreslagna nya lagen och därtill knutna

föreskrifter kan därvid tjäna som stöd även vid säkerhetsbedömningen av

verksamheter som inte omfattas av dess tillämpningsområde för att

kontrollera att säkerhetsfrågorna beaktats på ett fullgott sätt.

Den nya lagen kommer att ha karaktären av en ramlag. Merparten av

de materiella bestämmelserna, som både i direktivet och konventionen är

mycket detaljerade och tekniska, kommer att meddelas i förordning och

myndighetsföreskrifter som är kopplade till lagen. Som centralt ansvarig

tillsynsmyndighet och ansvarig för att meddela föreskrifter enligt lagen

föreslår vi Räddningsverket med hänsyn till verkets breda ansvar för

säkerhetsfrågor i samhället. Den operativa tillsynen skall utföras av

länsstyrelserna och kommunerna och samordnas med miljötillsynen.

Genom den utvidgning av 43 § räddningstjänstlagen som vi ovan

nämnt samt kopplingen av säkerhetsfrågorna till miljöprövningen

kommer förorenaren betalarprincipen att gälla fullt ut på

räddningstjänstens område med undantag för själva räddningsinsatsen

som vi alltjämt anser bör vara ett allmänt åtagande finansierat med

offentliga medel.

Försiktighetsprincipen, som sedan länge tillämpas inom miljörätten,

föreslår vi även skall införas inom räddningstjänsten genom en ny

bestämmelse (43 a §) i räddningstjänstlagen. Därmed kommer myndighe-

ternas möjligheter att med stöd av räddningstjänstlagen ställa krav på

förebyggande åtgärder att underlättas och harmoniera med miljörätten.

När det gäller transport av farligt gods föreslår vi att EU-direktivet om

säkerhetsrådgivare (96/35/EEG) genomförs genom en rambestämmelse i

lagen om transport av farligt gods. De närmare bestämmelserna om

säkerhetsrådgivare kan ges i förordningen eller myndighetsföreskrifter.

Kravet på säkerhetsrådgivare kommer att omfatta samtliga

transportslag, vilket är en utvidgning i förhållande till direktivet som

endast omfattar transport av farligt gods på väg, järnväg och inre

vattenvägar. Vi har dock inte funnit några avgörande skäl till varför inte

samtliga transportslag skall omfattas av regleringen. Vi anser däremot

inte att bestämmelserna om säkerhetsrådgivare skall omfattas av

ansvarsbestämmelserna i lagen om transport av farligt gods.

Säkerhetsrådgivare skall endast fungera som ett hjälpmedel för

företagsledningarna att se till att hanteringen av farligt gods i samband

med transport sker på ett säkert sätt och att reglerna om transport av

farligt gods följs. Företagsledningen skall fortfarande ha ansvaret för

verksamheten och att utse en säkerhetsrådgivare skall inte vara ett sätt för

företagsledningen att friskriva sig från ansvar.

I övrigt när det gäller transport av farligt gods är det mest fråga om

detaljändringar för att harmoniera den svenska regleringen med vad som

gäller enligt internationella regelverk.

Slutligen i fråga om miljöräddningsoperationer till sjöss föreslår vi att

Kustbevakningen skall få möjlighet att inleda en miljöräddningsoperation

redan när fara för utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen föreligger

och inte som nu först när det föreligger överhängande fara. Det främsta

skälet till förändringen är tidsfaktorn som är av helt avgörande betydelse

vid miljöräddningsoperationer till sjöss. Bekämpning av olja och kemika-

lier som kommit ut i havet fordrar stora och kostsamma insatser framför

allt om oljan når stränderna. Har oljan eller kemikalien blandats ner i

vattenmassan saknas det i dag effektiva bekämpningsmetoder. Det är

därför av största vikt att Kustbevakningen kan inleda en miljöräddnings-

operation i ett tidigt skede. Någon ändring i förhållandet mellan rädd-

ningstjänstlagen och lagen om åtgärder mot förorening från fartyg

innebär inte vårt förslag.

För att förhindra att kompetenskonflikter uppstår mellan kommunal

och statlig räddningstjänst vid miljöräddningsoperationer till sjöss förslår

vi att det görs ett förtydligande i 33 § räddningstjänstlagen angående

regeringens möjligheter att föreskriva eller i särskilt fall bestämma att

länsstyrelsen eller annan statlig myndighet skall ta över ansvaret för

räddningstjänsten.

Betänkandets förslag till lagtext

Förslag till lag (1998:00) om åtgärder för att förebygga och

begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor

Syfte och tillämpningsområde

1 § Denna lag har till syfte att förebygga kemikalieolyckor och att

begränsa följderna av sådana olyckshändelser för människors hälsa och

miljön.

Med miljön avses i denna lag även egendom.

2 § Denna lag är tillämplig på verksamheter där farliga ämnen

förekommer i kvantiteter som motsvarar eller överstiger de mängder som

regeringen föreskriver.

Med förekomst av farliga ämnen avses den faktiska eller möjliga

förekomsten av sådana ämnen i en verksamhet eller den förekomst av

sådana ämnen som skulle kunna uppstå vid en okontrollerad industriell

kemisk process.

3 § Lagen tillämpas inte på

1. joniserande strålning,

2. sådan hantering av farliga ämnen som omfattas av lagen (1982:821)

om transport av farligt gods utanför de verksamheter som omfattas av

denna lag och

3. militär verksamhet avseende förekomsten av explosiva ämnen.

Definitioner

4 § I denna lag avses med:

allvarliga kemikalieolyckor: en händelse, t.ex. ett utsläpp, en brand

eller en explosion av stor betydelse, som orsakas av okontrollerade

händelseförlopp vid en verksamhet som omfattas av denna lag, och som

medför allvarlig, omedelbar eller fördröjd fara för människors hälsa,

inom eller utanför verksamheten och/eller för miljön, och där ett eller

flera farliga ämnen ingår.

farliga ämnen: de ämnen, blandningar och beredningar som regeringen

föreskriver och som förekommer som råvara, som produkt, biprodukter,

restprodukter och mellanprodukter, inbegripet sådana ämnen som det är

rimligt att anta att det kan bildas vid en olyckshändelse.

verksamhet: hela det område som lyder under en verksamhetsutövares

ledning eller flera verksamhetsutövares gemensamma ledning, där farliga

ämnen finns vid en eller flera anläggningar, inklusive gemensamma eller

därtill hörande infrastrukturer eller aktiviteter.

anläggning: en teknisk enhet inom en verksamhet där farliga ämnen

tillverkas, används, hanteras eller förvaras. Detta inbegriper all

utrustning, alla konstruktioner, ledningar, maskiner, verktyg, särskilda

industrijärnvägsspår, lastkajer, bryggor, pirar, magasin eller liknande

anordningar, flytande eller fasta, som är nödvändiga för anläggningens

drift.

verksamhetsutövare: varje fysisk eller juridisk person som driver eller

innehar en verksamhet eller som på annat sätt givits rätten att fatta

avgörande ekonomiska beslut med avseende på dennas tekniska drift.

Om flera verksamheter med gemensam ägare är samlokaliserade skall

dessa anses som en verksamhet och den gemensamma ägaren som

verksamhetsutövare.

lager: förekomst av en viss kvantitet farliga ämnen för lagring, säker

förvaring eller magasinering.

Verksamhetsutövarnas skyldigheter

5 § En verksamhetsutövare skall vidta de åtgärder som krävs för att före-

bygga olyckshändelser med farliga ämnen och för att begränsa följderna

av sådana olyckshändelser för människors hälsa och miljön.

En verksamhetsutövare skall när som helst kunna visa att åtgärder i

enlighet med första stycket vidtagits.

Utöver vad som föreskrivs i denna lag om verksamheter som kan ge

upphov till allvarliga kemikalieolyckor tillämpas också bestämmelserna i

annan lag, såsom arbetsmiljölagen (1977:1160) såvitt gäller

arbetstagarnas säkerhet och lagen (1988:868) om brandfarliga och

explosiva varor.

6 § En verksamhetsutövare skall för en verksamhet som omfattas av

denna lag i god tid innan byggnadsarbetena påbörjas eller verksamheten

tas i drift göra en skriftlig anmälan till tillsynsmyndigheten i enlighet

med vad som följer av 16 § tredje och fjärde stycket.

En anmälan skall innehålla följande uppgifter.

1. Verksamhetsutövarens namn eller firma samt fullständig adress till

den aktuella verksamheten.

2. Företagets säte och fullständiga adress.

3. Namn eller befattning på den som ansvarar för verksamheten om det

rör sig om en annan person än verksamhetsutövaren.

4. Tillräckliga uppgifter för att klargöra vilka farliga ämnen eller

vilken grupp av ämnen det är fråga om.

5. Mängd och fysisk form för det eller de farliga ämne(n) som avses.

6. Den aktivitet som bedrivs eller skall bedrivas vid anläggningen eller

lagret.

7. Faktorer i verksamhetens omedelbara omgivning som kan ge

upphov till en allvarlig olyckshändelse eller förvärra följderna av den.

Om väsentliga förändringar i verksamheten sker skall verksamhets-

utövaren omedelbart informera tillsynsmyndigheten.

7 § En verksamhetsutövare skall utarbeta ett dokument med företagets

säkerhetspolicy för att förebygga allvarliga olyckshändelser och se till att

den tillämpas.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om vad en säkerhetspolicy skall innehålla.

8 § Regeringen får meddela föreskrifter om att vissa verksamheter inte

får anläggas eller ändras utan att en säkerhetsprövning görs i enlighet

med reglerna för tillståndsprövning enligt miljöskyddslagen

(1969:387)/miljöbalken (i fortsättningen miljöbalken).

9 § Säkerhetsprövningen skall grundas på en säkerhetsrapport som skall

innehålla

 information om hur verksamhetens driftsystem och organisation har

utformats för att förebygga allvarliga olyckshändelser,

 beskrivning av verksamhetens omgivning,

 beskrivning av anläggningen och de farliga ämnen som

förekommer eller kan förekomma där,

 identifiering och analys av olycksrisker samt

 förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder för att förhindra och

begränsa följderna av en olycka.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om vad en säkerhetsrapport skall innehålla.

10 § Regeringen får föreskriva att säkerhetsprövningen beträffande vissa

slag av ärenden skall ske i länsstyrelsen.

11 § Säkerhetsrapporten skall, utöver vad som ovan angetts i 8 §, förnyas

minst vart femte år eller vid annan tidpunkt på initiativ av verksamhets-

utövaren eller på begäran av tillsynsmyndigheten, när nya fakta gör detta

motiverat eller för att kunna beakta den tekniska utvecklingen som har

samband med säkerheten.

Säkerhetsrapporten skall inges till tillsynsmyndigheten. Om

förhållandena eller säkerhetsarrangemangen som redovisas i

säkerhetsrapporten förändrats så att de inte är förenliga med

verksamhetens gällande tillstånd skall tillsynsmyndigheten meddela

verksamhetsutövaren detta samt förelägga denna att inom viss tid ansöka

om nytt tillstånd enligt 8 §. Föreläggandet får förenas med vite eller

förbud mot fortsatt verksamhet.

Planer för interna räddningsinsatser

12 § Verksamhetsutövare som omfattas av kravet på säkerhetsrapport i

8 § skall i samråd med kommunen och de anställda utarbeta en intern

plan för räddningsinsatser.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om planens innehåll.

13 § Den interna planen för räddningsinsatser skall ingå i säkerhets-

rapporten och vid nyanläggning och väsentliga förändringar av befintliga

verksamheter prövas av miljödomstol.

Planen skall därutöver förnyas vart tredje år eller när det annars finns

anledning till det och inges till kommunen som har att granska och fatta

beslut om planen.

För att säkerställa planens funktion och ändamålsenlighet skall den

övas minst en gång om året.

Dominoeffekter

14 § I säkerhetsarbetet skall verksamhetsutövarna utöver förhållandena

vid den egna verksamheten även ta hänsyn till andra faktorer i omgiv-

ningen som kan påverka säkerheten. Härvid skall närheten till annan

verksamhet som omfattas av lagen särskilt beaktas.

För att utröna om sådana effekter (dominoeffekter) som sägs i första

stycket föreligger skall verksamhetsutövaren samråda med statliga och

kommunala myndigheter, organisationer och enskilda som kan ha

intresse i saken. Om det behövs för utredningen får verksamhetsutövaren

begära hjälp från tillsynsmyndigheten enligt 19 § andra stycket.

Förekomsten av dominoeffekter samt åtgärder som vidtagits eller

planeras i anledning därav skall redovisas i anmälan och

säkerhetsrapporten.

Information

15 § Kommunen skall se till att personer som löper risk att påverkas av

en allvarlig kemikalieolycka vid en verksamhet som omfattas av kravet

på säkerhetsrapport enligt 8 § informeras om vilka säkerhetsåtgärder som

skall vidtas och hur man skall förfara vid en olycka. Detta gäller även i

förhållande till personer i annan kommun och i annat land än Sverige.

Verksamhetsutövarna skall svara för kostnaderna för den information

som skall lämnas enligt första stycket.

Tillsyn

16 § Statens räddningsverk, Generalläkaren, länsstyrelserna samt

kommunerna utövar tillsyn enligt lagen.

Statens räddningsverk har den centrala tillsynen, samordnar

tillsynsverksamheten och lämnar vid behov bistånd i denna verksamhet. I

det centrala tillsynsansvaret ingår även att samverka med andra berörda

myndigheter i säkerhetsfrågor.

Generalläkaren utövar tillsyn över Försvarsmakten och Försvarets

materielverk. Länsstyrelserna och kommunerna genom de kommunala

nämnder som ansvarar för räddningstjänsten utövar tillsyn i enlighet med

den ansvarsfördelning för tillsynen av miljöfarlig verksamhet som följer

av miljöbalken. Tillsynsmyndigheterna skall därvid samordna tillsynen

med den tillsyn som sker enligt miljöbalken.

För verksamheter som inte är tillståndspliktiga enligt miljöbalken eller

annars omfattas av generalläkarens tillsyn skall länsstyrelsen vara

tillsynsmyndighet såvida inte länsstyrelsen och kommunen kommer

överens om att kommunen skall vara tillsynsmyndighet.

17 § För tillsynens bedrivande skall tillsynsmyndigheterna utarbeta ett

tillsynsprogram för varje verksamhet. För verksamhet som omfattas av

8 § skall tillsynsprogrammet grunda sig på en systematisk analys av

riskerna för allvarliga kemikalieolyckor vid verksamheten.

Beslut om tillsynsprogram får inte överklagas.

18 § För tillsynen har en tillsynsmyndighet rätt att få tillträde till en

verksamhet. Tillsynsmyndigheten har också rätt att få de upplysningar

och handlingar som behövs för tillsynen.

Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för tillsynen.

19 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden om försiktig-

hetsmått och förbud som behövs i enskilda fall för att denna lag eller

föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, inklusive domar och

beslut enligt miljöbalken avseende säkerhetsprövning enligt 8 § denna

lag, skall efterlevas.

Tillsynsmyndigheten får vid utredning av dominoeffekter enligt 14 §

förelägga verksamhetsutövare eller annan att utge de uppgifter som

behövs för utredningen.

Beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Frågor om

utdömande av vite prövas av miljödomstol. Underlåter en verksamhets-

utövare att vidta en åtgärd som åligger honom enligt

tillsynsmyndighetens föreläggande, får myndigheten vidta åtgärden på

hans bekostnad.

Om det föreligger särskilda skäl, får en tillsynsmyndighet bestämma

att dess beslut skall gälla även om det överklagas.

Överklagande

20 § Beslut av tillsynsmyndighet eller kommunal nämnd enligt denna lag

eller föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag får överklagas till

miljödomstol.

Denna lag träder i kraft den 1 februari 1999

För befintliga verksamheter som omfattas av lagen skall anmälan inges

till tillsynsmyndigheten senast den 1 januari 2000 och säkerhetsrapport

senast den 1 januari 2001.

Förslag till ändring av förslaget till miljöbalk

Härigenom föreslås att 6 kap. 3 §, 9 kap. 1 §, 19 kap. 5 §, 22 kap. 1, 4,

6 och 25§§ samt 26 kap 3 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap Miljökonsekvensbeskrivningar och annat beslutsunderlag

3 § Syftet med en miljökonsekvensbeskrivning är att identifiera och

beskriva de direkta och indirekta effekter som en planerad verksamhet

eller åtgärd kan medföra dels på människor, djur, växter, mark, vatten,

luft, klimat, landskap, kulturmiljö, dels på hushållningen med mark,

vatten och den fysiska miljön i övrigt, dels på annan hushållning med

material, råvaror och energi. Vidare är syftet att möjliggöra en samlad

bedömning av dessa effekter på människors hälsa och miljön.

Utöver vad som sägs i första

stycket är syftet med

miljökonsekvensbeskrivningen att

identifiera och bedöma faktorer i

en planerad verksamhets

omgivning som kan ge upphov till

en allvarlig olyckshändelse eller

förvärra följderna av en sådan

9 kap. Miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd

1 § Med miljöfarlig verksamhet

avses

1. utsläpp av avloppsvatten, fasta

ämnen eller gas från mark,

byggnader eller anläggningar i

mark, vattenområden eller

grundvatten,

2. användning av mark, byggnader

eller anläggningar på ett sätt som

kan medföra olägenhet för män-

niskors hälsa eller miljön genom

annat utsläpp än som avses i 1

eller genom förorening av mark,

luft, vattenområden eller

grundvatten, eller

3. användning av mark, byggnader

eller anläggningar på ett sätt som

kan medföra olägenhet för omgiv-

ningen genom buller, skakningar,

ljus, joniserande eller icke-jonise-

rande strålning eller annat

liknande.

1 § Med miljöfarlig verksamhet

avses

1. utsläpp av avloppsvatten, fasta

ämnen eller gas från mark, bygg-

nader eller anläggningar i mark,

vattenområden eller grundvatten,

2. användning av mark, byggnader

eller anläggningar på ett sätt som

kan medföra olägenhet för män-

niskors hälsa eller miljön genom

annat utsläpp än som avses i 1

eller genom förorening av mark,

luft, vattenområden eller

grundvatten, eller

3. användning av mark, byggnader

eller anläggningar på ett sätt som

kan medföra olägenhet för omgiv-

ningen genom buller, skakningar,

okontrollerade explosioner, ljus,

joniserande eller icke-joniserande

strålning eller annat liknande.

19 kap Förvaltningsmyndigheternas och kommunernas prövning

5 § I ärenden som prövas av läns-

styrelser eller kommunala

nämnder skall tillämpas

bestämmelserna i

1. 22 kap. 1 § första stycket om

ansökans form och innehåll,

2. 22 kap. 2 § om ansökans ingi-

vande och brister i densamma,

3. 22 kap. 6 § om talerätt,

4. 22 kap. 9 § om rätt att företräda

fastighet,

5. 22 kap. 12 § om sakkunniga,

6. 22 kap. 13 § om undersökning

på platsen,

7. 22 kap. 25 § första stycket 1-3

och 5-10 samt andra stycket sista

meningen och tredje stycket om

tillståndsdoms innehåll,

8. 22 kap. 26 § om särskild dom,

9. 22 kap. 27 § första stycket,

andra stycket andra meningen

samt tredje stycket första

meningen om uppskjutna frågor

och provisoriska föreskrifter,

10. 22 kap. 28 § första stycket

första meningen om verkställig-

hetsförordnande, samt

11. 23 kap. 3 § i vad angår särskild

överklagan i frågor om sakkunnig

som avses i 22 kap. 12 §.

5 § I ärenden som prövas av

länsstyrelser och kommunala

nämnder skall tillämpas

bestämmelserna i1. 22 kap.

1 § första stycket och fjärde

stycket om ansökans form och

innehåll,

2. 22 kap. 2 § om ansökans ingi-

vande och brister i densamma,

3. 22 kap. 6 § om talerätt,

4. 22 kap. 9 § om rätt att företräda

fastighet,

5. 22 kap. 12 § om sakkunniga,

6. 22 kap. 13 § om undersökning

på platsen,

7. 22 kap. 25 § första stycket 1-3

och 5-11 samt andra stycket sista

meningen och tredje stycket om

tillståndsdomens innehåll,

8. 22 kap. 26 § om särskild dom,

9. 22 kap. 27 § första stycket,

andra stycket andra meningen

samt tredje stycket första

meningen om uppskjutna frågor

och provisoriska föreskrifter,

10. 22 kap. 28 § första stycket

första meningen om

verkställighetsförordnande samt

11. 23 kap. 3 § i vad angår särskild

överklagan i frågor om sakkunnig

som avses i 22 kap. 12 §.

22 kap. Förfarandet vid miljödomstolar i ansökningsmål

1 § En ansökan i ett ansökningsmål skall vara skriftlig. Den skall

innehålla

1. de uppgifter, ritningar och tekniska beskrivningar som behövs för att

bedöma verksamhetens eller företagets beskaffenhet och omfattning,

2. en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. och uppgift om det

samråd som skett enligt 6 kap. 4-6 §§,

3. de uppgifter som behövs för att bedöma hur de allmänna hänsyns-

reglerna i 2 kap. iakttas samt hur risken för olyckor och skador till följd

av olyckor beaktats,

4. förslag till de skyddsåtgärder eller andra försiktighetsmått som

behövs för att förebygga eller avhjälpa olägenheter från verksamheten,

och

5. förslag till hur kontroll av verksamheten skall ske.

I mål om vattenverksamhet skall ansökan dessutom innehålla

1. uppgifter om det finns fastigheter som berörs av vattenverksamheten

samt namn och adress på ägarna och berörda innehavare av särskild rätt

till fastigheterna, och

2. uppgifter om de ersättningsbelopp som sökanden erbjuder varje

sakägare, om det inte på grund av verksamhetens omfattning bör anstå

med sådana uppgifter.

Ytterligare bestämmelser om vad en ansökan i vissa fall skall innehålla

i mål om vattenverksamhet finns i 7 kap. 4 § lagen (0000) med särskilda

bestämmelser om vattenverksamhet.

I mål där en säkerhetsprövning

skall ske enligt 8 § lagen

(1998:00) om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna

av allvarliga kemikalieolyckor

skall dessutom en

säkerhetsrapport enligt nämnda

lag ingå i ansökan. Ytterligare

bestämmelser om säker-

hetsrapporten och säkerhets-

prövningen finns i nämnda lag.

4 § Ett exemplar av ansöknings-

handlingarna och av kungörelsen

skall sändas till Naturvårdsverket,

Kammarkollegiet och

Fiskeriverket. Om det kan antas att

det allmänna fiskeintresset eller

något annat allmänt intresse inte

berörs av verksamheten, behöver

ansökningshandlingarna dock inte

sändas över.

4 § Ett exemplar av ansöknings-

handlingarna och av kungörelsen

skall sändas till Naturvårdsverket,

Kammarkollegiet,

Räddningsverket och

Fiskeriverket. Om det kan antas att

det allmänna fiskeintresset eller

något annat allmänt intresse inte

berörs av verksamheten, behöver

dock inte handlingarna sändas

över.

Kungörelsen skall även sändas till berörda kommuner och den eller de

kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskydds-

området samt till länsstyrelsen och andra statliga myndigheter vars verk-

samhet kan beröras av ansökan.

6 § Naturvårdsverket, Kammar-

kollegiet och länsstyrelsen skall,

när det behövs, föra talan i målet

för att tillvarata miljöintressen och

andra allmänna intressen.

6 § Naturvårdsverket, Kammar-

kollegiet, Räddningsverket och

länsstyrelsen skall, när det behövs,

föra talan i målet för att tillvarata

miljöintressen och andra allmänna

intressen.

Kommun får föra talan för att tillvarata miljöintressen och andra

allmänna intressen inom kommunen.

Fiskeriverket skall, om handlingar sänts över till verket enligt 4 §, yttra

sig om vattenanläggningens eller verksamhetens inverkan på det

allmänna fiskeintresset samt föreslå de bestämmelser som behövs till

skydd för fisket. Om verket anser att ett yttrande kräver undersökning på

platsen, skall verket anmäla detta till miljödomstolen, som skall förordna

om sakkunnigutredning enligt 12 § miljöbalken.

25 § En dom som innebär att

tillstånd lämnas till en verksamhet

skall i förekommande fall

innehålla bestämmelser om

1. den tid som tillståndet skall

gälla,

2. verksamhetens ändamål, läge,

omfattning, säkerhet och tekniska

utformning i övrigt,

3. tillsyn, besiktning och kontroll,

4. skyldighet att betala ersättning

eller att utföra skadeförebyggande

åtgärder samt hur betalningen skall

ske,

5. skyldighet att betala avgifter,

6. de villkor som behövs för att

hindra eller begränsa skadlig

påverkan eller andra olägenheter,

7. de villkor som behövs avseende

hanteringen i verksamheten av

kemiska produkter om hanteringen

kan medföra olägenheter för den

yttre miljön,

8. de villkor som behövs avseende

avfallshantering och återvinning

och återanvändning om

hanteringen, återvinningen eller

återanvändningen kan medföra

olägenheter för den yttre miljön,

9. de villkor som behövs med

avseende på hushållningen med

mark, vatten och andra

naturresurser,

10. de villkor som behövs med

avseende på efterbehandling och

ställande av säkerhet,

11. tid inom vilken anspråk i

anledning av oförutsedda skador

får framställas,

12. den förlust av vatten eller

annat som tillståndshavare enligt

31 kap. 22 och 23 §§ är skyldig att

underkasta sig utan ersättning, och

13. rättegångskostnader.

25 § En dom som innebär att till-

stånd lämnas till en verksamhet

skall i förekommande fall

innehålla bestämmelser om

1. den tid som tillståndet skall

gälla,

2. verksamhetens ändamål, läge,

omfattning, säkerhet och tekniska

utformning i övrigt,

3. tillsyn, besiktning och kontroll,

4. skyldighet att betala ersättning

eller att utföra skadeförebyggande

åtgärder samt hur betalningen skall

ske,

5. skyldighet att betala avgifter,

6. de villkor som behövs för att

hindra eller begränsa skadlig

påverkan eller andra olägenheter,

7. de villkor som behövs avseende

hanteringen i verksamheten av

kemiska produkter om hanteringen

kan medföra olägenheter för den

yttre miljön,

8. de villkor som behövs avseende

avfallshantering och återvinning

och återanvändning om

hanteringen, återvinningen eller

återanvänd-ningen kan medföra

olägenheter för den yttre miljön,

9. de villkor som behövs med

avseende på hushållningen med

mark, vatten och andra natur-

resurser,

10. de villkor som behövs med

avseende på efterbehandling och

ställande av säkerhet,

11. de villkor som behövs för att

förebygga olyckor och begränsa

följderna av dem för människors

hälsa och miljön,

12. tid inom vilken anspråk i

anledning av oförutsedda skador

får framställas,

13. den förlust av vatten eller

annat som tillståndshavare enligt

31 kap. 22 och 23 §§ är skyldig att

underkasta sig utan ersättning,

och14. rättegångskostnader.

Avser tillståndet arbeten för vattenverksamhet, skall i domen anges den

tid inom vilken arbetena skall vara utförda. Tiden får sättas till högst tio

år. Den tid inom vilken igångsättande av miljöfarlig verksamhet skall ha

skett skall anges.

Miljödomstolen får överlåta åt tillsynsmyndighet att fastställa villkor

av mindre betydelse.

Ytterligare bestämmelser om vad en dom i mål om vattenverksamhet

och vattenanläggningar skall innehålla finns i 7 kap. 7 § lagen (0000)

med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet.

26 kap. Tillsyn

3 § Tillsynen utövas av Naturvårdsverket, generalläkaren, länsstyrelsen,

andra statliga myndigheter som regeringen bestämmer och kommunerna

(tillsynsmyndigheter), i enlighet med vad regeringen bestämmer.

Bestämmelser om tillsyn finns

också i lagen (1998:00) om

åtgärder för att förebygga och

begränsa följderna av allvarliga

kemikalie-olyckor.

Varje kommun utövar genom den eller de nämnder som fullmäktige

bestämmer inom kommunen tillsynen över miljö- och hälsoskyddet

enligt 9 kap., med undantag för sådan miljöfarlig verksamhet som kräver

till-stånd, över hanteringen av kemiska produkter enligt 14 kap. och över

avfallshanteringen enligt 15 kap.

Regeringen får föreskriva att den tillsynsmyndighet regeringen

bestämmer får överlåta åt en kommun att i ett visst avseende utöva sådan

tillsyn som annars skulle skötas av en statlig tillsynsmyndighet, om

kommunen har gjort framställning om det. Detta gäller inte verksamhet

som utövas av Försvarsmakten, Fortifikationsverket, Försvarets

materielverk eller Försvarets radioanstalt.

Denna lag träder i kraft den 1 februari 1999.

Förslag till lag om ändring av lagen (1976:661) om immunitet

och privilegier i vissa fall

Härigenom föreskrivs att 6 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 § För personal som ställs till för-

fogande av en biståndsgivande

part samt för utrustning och

egendom som införs i Sverige

enligt konventionen den 26

september 1986 om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen åtnjutes immunitet och

privilegier i den utsträckning som

anges i konventionen, dock med de

inskränkningar som följer av

förklaringar som Sverige har

avgett i anslutning till

konventionen.

6 § För personal som ställs till för-

fogande av en biståndsgivande

part samt för utrustning och

egendom som införs i Sverige

enligt konventionerna den 26

september 1986 om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen och den 17 mars 1992 om

gränsöverskridande effekter av

industriolyckor åtnjutes immunitet

och privilegier i den utsträckning

som anges i konventionerna, dock

med de inskränkningar som följer

av förklaringar som Sverige har

avgett i anslutning till

konventionerna.

Denna lag träder i kraft den 1 februari 1999.

Förslag till lag om ändring av lagen (1978:160) om vissa

rörledningar

Härigenom föreskrivs att 4 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 § Koncession får meddelas endast om det från allmän synpunkt är

lämpligt att ledningen framdrages och begagnas och sökanden finnes

lämplig att utöva verksamhet som avses med koncessionen.

Koncession får inte strida mot en detaljplan eller

områdesbestämmelser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte

motverkas, får dock mindre avvikelser göras.

Vid koncessionsprövning skall

lagen (1987:12) om hushållning

med naturresurser m.m. tillämpas.

Vid koncessionsprövning skall

lagen (1987:12) om hushållning

med naturresurser m.m. samt 1-7

§§, 8 § avseende vilka

verksamheter som skall

säkerhetsprövas, 9, 11-15 och 17

§§ lagen (1998:00) om åtgärder

för att förebygga och begränsa

följderna av allvarliga

kemikalieolyckor tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 februari 1999.

Förslag till lag om ändring av sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 18 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap. Sekretess med hänsyn främst till skyddet för enskilds ekonomiska

förhållanden

18 § Sekretess gäller för sådan

uppgift om enskilds affärs- eller

driftförhållanden som har lämnats

enligt 19-21 §§ lagen (1984:3) om

kärnteknisk verksamhet eller i

ärende om underrättelse och

information eller bistånd enligt

konventionerna den 26 september

1986 om tidig information vid en

kärnenergiolycka och om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen, om det kan antas att den

enskilde lider skada om uppgiften

röjs. Regeringen kan för särskilt

fall förordna om undantag från

sekretessen, om den finner det

vara av vikt att uppgiften lämnas.

18 § Sekretess gäller för sådan

uppgift om enskilds affärs- eller

driftförhållanden som har lämnats

enligt 19-21 §§ lagen (1984:3) om

kärnteknisk verksamhet eller i

ärende om underrättelse och

information eller bistånd enligt

konventionerna den 26 september

1986 om tidig information vid en

kärnenergiolycka och om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen samt den 17 mars 1992 om

gränsöverskridande effekter av

industriolyckor, om det kan antas

att den enskilde lider skada om

uppgiften röjs. Regeringen kan för

särskilt fall förordna om undantag

från sekretessen, om den finner det

vara av vikt att uppgiften lämnas.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 februari 1999.

Förslag till lag om ändring av räddningstjänstlagen

(1986:1102)

Härigenom föreskrivs dels att 2, 27 b, 30, 33 och 43 §§ skall ha följande

lydelse, dels att det i lagen införs en ny paragraf, 43 a §, som skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 § Med räddningstjänst avses i lagen de räddningsinsatser som staten

eller kommunerna skall svara för vid olyckshändelser och överhängande

fara för olyckshändelser för att hindra och begränsa skador på människor

eller egendom eller i miljön.

Till räddningstjänst hänförs också

räddningsinsatser som görs enligt

25-27a §§ utan att det har inträffat

någon olyckshändelse eller

föreligger överhängande fara för

en olyckshändelse.

Till räddningstjänst hänförs också

räddningsinsatser som görs enligt

25-27b §§ utan att det har inträffat

någon olyckshändelse eller före-

ligger överhängande fara för en

olyckshändelse.

Skyldighet för staten eller kommun att göra en räddningsinsats föreligger

endast, om det med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det

hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständigheterna i

övrigt är påkallat att staten eller kommunen svarar för insatsen.

27b § Inom Sveriges

sjöterritorium, med undantag för

vattendrag, kanaler, hamnar och

andra insjöar än Vänern, Vättern

och Mälaren, samt inom Sveriges

ekonomiska zon skall

Kustbevakningen svara för

räddningstjänsten, när olja eller

andra skadliga ämnen har kommit

ut i vattnet.

27b § Inom Sveriges

sjöterritorium, med undantag för

vattendrag, kanaler, hamnar och

andra insjöar än Vänern, Vättern

och Mälaren, samt inom Sveriges

ekonomiska zon skall

Kustbevakningen svara för

räddningstjänsten, när olja eller

andra skadliga ämnen har kommit

ut i vattnet eller när fara

föreligger för att olja eller andra

skadliga ämnen skall komma ut i

vattnet.

30§ Kommunerna och de statliga myndigheter som svarar för rädd-

ningstjänst skall se till att det finns anordningar för alarmering av rädd-

ningstjänstorganen.

När ett räddningsorgan gör en räddningsinsats, skall polismyndigheten

underrättas om insatsen.

Om effekterna av en

olyckshändelse kan påkalla

särskilda åtgärder till skydd för

befolkningen eller miljön i ett

annat land än Sverige, skall det

räddningsorgan som avses i andra

stycket omedelbart underrätta

berörd myndighet i det andra

landet.

33 § I fråga om räddningsinsatser

som är omfattande får regeringen

föreskriva eller i särskilt fall

bestämma, att en länsstyrelse eller

någon annan statlig myndighet

skall ta över ansvaret för

räddningstjänsten inom en eller

flera kommuner. I sådana fall utses

räddningsledare av den myndighet

som har fått ansvaret.

33 § I fråga om räddningsinsatser

som är omfattande får regeringen

föreskriva eller i särskilt fall

bestämma, att en länsstyrelse eller

någon annan statlig myndighet

skall ta över ansvaret för

räddningstjänsten inom en eller

flera kommuner. Det samma

gäller när ansvaret för en

räddningsinsats både ligger på ett

kommunalt och statligt organ eller

när ansvaret förändras under

insatsens gång. I sådana fall utses

räddningsledaren av den

myndighet som har fått ansvaret.

I fråga om sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen från en

kärnteknisk anläggning får regeringen föreskriva eller i särskilda fall

besluta, att en länsstyrelse skall ta över ansvaret för saneringen inom

flera län eller att någon annan statlig myndighet skall ta över detta ansvar

inom ett eller flera län.

43 § Vid en anläggning, där verk-

samheten innebär fara för att en

olyckshändelse skall orsaka allvar-

liga skador på människor eller i

miljön, är anläggningens ägare

eller innehavare skyldig att i skälig

omfattning hålla eller bekosta

beredskap med personal och

egendom och i övrigt vidta

erforderliga åtgärder för att hindra

eller begränsa sådana skador.

43 § Vid en byggnad eller anlägg-

ning, där en olyckshändelse kan

orsaka allvarliga skador på män-

niskor eller i miljön, är

byggnadens eller anläggningens

ägare eller innehavare skyldig att i

skälig omfattning hålla eller

bekosta beredskap med personal

och egendom och i övrigt vidta

erforderliga åtgärder för att

förebygga sådana olyckshändelser

och för att hindra eller begränsa

skador till följd av sådana

olyckshändelser.

Detsamma skall gälla flygplatser som har godkänts enligt 6 kap. 9 §

första stycket luftfartslagen (1957:297).

43 a § Förebyggande åtgärder

enligt 41 och 43 §§ skall vidtas om

inte ägaren eller innehavaren kan

visa att åtgärderna inte behövs

med hänsyn till risken för brand

eller annan olyckshändelse eller

av annan anledning är oskäliga.

Denna lag träder i kraft den 1 februari 1999.

Förteckning över remissinstanserna

Svea hovrätt, Justitiekanslern, Rikspolisstyrelsen, Vänersborgs tingsrätt,

Umeå tingsrätt, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Stockholms län,

Försvarsmakten och generalläkaren vid Försvarsmakten, Kustbevak-

ningen, Statens räddningsverk, Statens järnvägar, Banverket, Vägverket,

Sjöfartsverket, Luftfartsverket, Statskontoret, Generaltullstyrelsen, Riks-

revisionsverket, Juridiska fakulteten vid Uppsala universitet, Arbetar-

skyddsstyrelsen, Närings- och teknikutvecklingsverket, Boverket,

Sprängämnesinspektionen, Länsstyrelsen i Skåne län, Länsstyrelsen i

västra Götalands län, Länsstyrelsen i Dalarnas län, Länsstyrelsen i

Västernorrlands län, Statens naturvårdsverk, Kemikalieinspektionen,

Helsingborgs kommun, Göteborgs kommun, Stenungsunds kommun,

Karlskoga kommun, Ånge kommun, Skellefteå kommun, Svenska Kom-

munförbundet, Landstingsförbundet, Sveriges industriförbund, Svenska

Petroleum Institutet, Svenska Brandförsvarsföreningen, Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers Centralorganisation

(SACO), Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska

Arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges redareförening, Sveriges

Kemiska Industrikontor (Kemikontoret), Svenska åkeriförbundet,

Sveriges hamn- och stuveriförbund, Sveriges Transportindustriförbunds

Service AB, Miljöbalksutredningen (M 1993:04), Hallandsås-

kommissionen (M 1997:04), Skogsindustrierna, Svenska Gasföreningen

samt Svenska Flygbranschens Riksförbund BTL Sweden AB.

Konventionen om gränsöverskridande effekter av

industriolyckor

CONVENTION ON THE TRANS-

BOUNDARY EFFECTS OF

INDUSTRIAL ACCIDENTS

KONVENTION OM GRÄNS-

ÖVERSKRIDANDE EFFEKTER

AV INDUSTRIOLYCKOR

PREAMBLE

The Parties to this Convention,

Mindful of the special

importance, in the interest of

present and future generations, of

protecting human beings and the

environment against the effects of

industrial accidents,

Recognizing the importance and

urgency of preventing serious

adverse effects of industrial

accidents on human beings and the

environment, and of promoting all

measures that stimulate the rational,

economic and efficient use of

preventive, preparedness and

response measures to enable

environmentally sound and

sustainable economic development,

Taking into account the fact that

the effects of industrial accidents

may make themselves felt across

borders, and require co-operation

among States,

Affirming the need to promote

active international cooperation

among the States concerned before,

during and after an accident, to

enhance appropriate policies and to

reinforce and co-ordinate action at

all appropriate levels for promoting

the prevention of, preparedness for

and response to the transboundary

effects of industrial accidents,

Noting the importance and

usefulness of bilateral and

multilateral arrangements for the

prevention of, preparedness for and

response to the effects of industrial

accidents,

Conscious of the role played in

this respect by the United Nations

Economic Commission for Europe

(ECE) and recalling, inter alia, the

ECE Code of Conduct on

Accidental Pollution of

Transboundary Inland Waters and

the Convention on Environmental

Impact Assessment in a

Transboundary Context,

Having regard to the relevant

provisions of the Final Act of the

Conference on Security and

Cooperation in Europe (CSCE), the

Concluding Document of the

Vienna Meeting of Representatives

of the Participating States of the

CSCE, and the outcome of the

Sofia Meeting on the Protection of

the Environment of the CSCE, as

well as to pertinent activities and

mechanisms in the United Nations

Environment Programme (UNEP),

in particular the APELL

programme, in the International

Labour Organisation (ILO), in

particular the Code of Practise on

the Prevention of Major Industrial

Accidents, and in other relevant

international organizations,

Considering the pertinent

provisions of the Declaration of the

United Nations Conference on the

Human Environment, and in

particular principle 21, according to

which States have, in accordance

with the Charter of the United

Nations and the principles of

international law, the sovereign

right to exploit their own resources

pursuant to their own

environmental policies, and the

responsibility to ensure that

activities within their jurisdiction or

control do not cause damage to the

environment of other States or of

areas beyond the limits of national

jurisdiction,

Taking account of the polluter-

pays principle as a general principle

of international environmental law,

Underlining the principles of

international law and custom, in

particular the principles of good-

neighbourliness, reciprocity, non-

discrimination and good faith,

Have agreed as follows:

Article 1

DEFINITIONS

For the purposes of this

Convention,

(a) Industrial accident means

an event resulting from an

uncontrolled development in the

course of any activity involving

hazardous substances either:

(i) In an installation, for example

during manufacture, use, storage,

handling, or disposal; or

(ii) During transportation in so

far as it is covered by paragraph

2(d) of Article 2;

(b) Hazardous activity means

any activity in which one or more

hazardous substances are present or

may be present in quantities at or in

excess of the threshold quantities

listed in Annex I hereto, and which

is capable of causing transboundary

effects;

(c) Effects means any direct or

indirect, immediate or delayed

adverse consequences caused by an

industrial accident on, inter alia:

(i) Human beings, flora and

fauna;

(ii) Soil, water, air and landscape;

(iii) The interaction between the

factors in (i) and (ii);

(iv) Material assets and cultural

heritage, including historical

monuments;

(d) Transboundary effects

means serious effects within the

jurisdiction of a Party as a result of

an industrial accident occurring

within the jurisdiction of another

Party;

(e) Operator means any natural

or legal person, including public

authorities, in charge of an activity,

e.g. supervising, planning to carry

out or carrying out an activity;

(f) Party means, unless the text

otherwise indicates, a Contracting

Party to this Convention;

(g) Party of origin means any

Party or Parties under whose

jurisdiction an industrial accident

occurs or is capable of occurring;

(h) Affected Party means any

Party or Parties affected or capable

of being affected by transboundary

effects of an industrial accident;

(i) Parties concerned means

any Party of origin and any affected

Party;

(j) The public means one or

more natural or legal persons.

Article 2

SCOPE

1. This Convention shall apply to

the prevention of, preparedness for

and response to industrial accidents

capable of causing transboundary

effects, including the effects of

such accidents caused by natural

disasters, and to international

cooperation concerning mutual

assistance, research and

development, exchange of

information and exchange of

technology in the area of prevention

of, preparedness for and response to

industrial accidents.

2. This Convention shall not

apply to:

(a) Nuclear accidents or

radiological emergencies;

(b) Accidents at military

installations;

(c) Dam failures, with the

exception of the effects of

industrial accidents caused by such

failures;

(d) Land-based transport

accidents with the exception of:

(i) Emergency response to such

accidents;

(ii) Transportation on the site of

the hazardous activity;

(e) Accidental release of

genetically modified organisms;

(f) Accidents caused by activities

in the marine environment,

including seabed exploration or

exploitation;

(g) Spills of oil or other harmful

substances at sea.

Article 3

GENERAL PROVISIONS

1. The Parties shall, taking into

account efforts already made at

national and international levels,

take appropriate measures and

cooperate within the framework of

this Convention, to protect human

beings and the environment against

industrial accidents by preventing

such accidents as far as possible, by

reducing their frequency and

severity and by mitigating their

effects. To this end, preventive,

preparedness and response

measures, including restoration

measures, shall be applied.

2. The Parties shall, by means of

exchange of information,

consultation and other cooperative

measures and without undue delay,

develop and implement policies and

strategies for reducing the risks of

industrial accidents and improving

preventive, preparedness and

response measures, including

restoration measures, taking into

account, in order to avoid

unnecessary duplication, efforts

already made at national and

international levels.

3. The Parties shall ensure that

the operator is obliged to take all

measures necessary for the safe

performance of the hazardous

activity and for the prevention of

industrial accidents.

4. To implement the provisions

of this Convention, the Parties shall

take appropriate legislative,

regulatory, administrative and

financial measures for the

prevention of, preparedness for and

response to industrial accidents.

5. The provisions of this

Convention shall not prejudice any

obligations of the Parties under

international law with regard to

industrial accidents and hazardous

activities.

Article 4

IDENTIFICATION, CONSULTA-

TION AND ADVICE

1. For the purpose of undertaking

preventive measures and setting up

preparedness measures, the Party of

origin shall take measures, as

appropriate, to identify hazardous

activities within its jurisdiction and

to ensure that affected Parties are

notified of any such proposed or

existing activity.

2. Parties concerned shall, at the

initiative of any such party, enter

into discussions on the

identification of those hazardous

activities that are, reasonably,

capable of causing transboundary

effects. In the Parties concerned do

not agree on whether an activity is

such a hazardous activity, any such

Party may, unless the Parties

concerned agree on another method

of resolving the question, submit

that question to an inquiry

commission in accordance with the

provision of Annex II hereto for

advice.

3. The Parties shall, with respect

to proposed or existing hazardous

activities, apply the procedures set

out in Annex III hereto.

4. When a hazardous activity is

subject to an environmental impact

assessment in accordance with the

Convention on Environmental

Impact Assessment in a

Transboundary Context and that

assessment includes an evaluation

of the transboundary effects of

industrial accidents from the

hazardous activity which is

performed in conformity with the

terms of this Convention, the final

decision taken for the purposes of

the Convention on Environmental

Impact Assessment in a

Transboundary Context shall fulfil

the relevant requirements of this

Convention.

Article 5

VOLUNTARY EXTENSION

Parties concerned should, at the

initiative of any of them, enter into

discussions on whether to treat an

activity not covered by Annex I as a

hazardous activity. Upon mutual

agreement, they may use an

advisory mechanism of their

choice, or an inquiry commission in

accordance with Annex II, to advise

them. Where the Parties concerned

so agree, this Convention, or any

part thereof, shall apply to the

activity in question as if it were a

hazardous activity.

Article 6

PREVENTION

1. The Parties shall take

appropriate measures for the

prevention of industrial accidents,

including measures to induce action

by operators to reduce the risk of

industrial accidents. Such measures

may include, but are not limited to

those referred to in Annex IV

hereto.

2. With regard to any hazardous

activity, the Party of origin shall

require the operator to demonstrate

the safe performance of the

hazardous activity by the provision

of information such as basic details

of the process, including but not

limited to, analysis and evaluation

as detailed in Annex V hereto.

Article 7

DECISION-MAKING ON

SITTING

Within the framework of its legal

system, the Party of origin shall,

with the objective of minimizing

the risk to the population and the

environment of all affected Parties,

seek the establishment of policies

on the siting of new hazardous

activities and on significant

modifications to existing hazardous

activities. Within the framework of

their legal systems, the affected

Parties shall seek the establishment

of policies on significant

developments in areas which could

be affected by transboundary

effects of an industrial accident

arising out of a hazardous activity

so as to minimize the risks

involved. In elaborating and

establishing these policies, the

Parties should consider the matters

set out in Annex V, paragraph 2,

subparagraph (1) to (8), and Annex

VI hereto.

Article 8

EMERGENCY PREPAREDNESS

l. The Parties shall take

appropriate measures to establish

and maintain adequate emergency

preparedness to respond to

industrial accidents. The Parties

shall ensure that preparedness

measures are taken to mitigate

transboundary effects of such

accidents, on-site duties being

undertaken by operators. These

measures may include, but are not

limited to those referred to in

Annex VII hereto. In particular, the

Parties concerned shall inform each

other of their contingency plans.

2. The Party of origin shall

ensure for hazardous activities the

preparation and implementation of

on-site contingency plans,

including suitable measures for

response and other measures to

prevent and minimize

transboundary effects. The Party of

origin shall provide to the other

Parties concerned the elements it

has for the elaboration of

contingency plans.

3. Each Party shall ensure for

hazardous activities the preparation

and implementation of off-site

contingency plans covering

measures to be taken within its

territory to prevent and minimize

transboundary effects. In preparing

these plans, account shall be taken

of the conclusions of analysis and

evaluation, in particular the matters

set out in Annex V, paragraph 2,

subparagraphs (1) to (5). Parties

concerned shall endeavour to make

such plans compatible. Where

appropriate, joint off site

contingency plans shall be drawn

up in order to facilitate the adoption

of adequate response measures.

4. Contingency plans should be

reviewed regularly, or when

circumstances so require, taking

into account the experience gained

in dealing with actual emergencies.

Article 9

INFORMATION TO, AND PAR-

TICIPATION OF THE PUBLIC

1. The Parties shall ensure that

adequate information is given to the

public in the areas capable of being

affected by an industrial accident

arising out of hazardous activity.

This information shall be

transmitted through such channels

as the Parties deem appropriate,

shall include the elements

contained in Annex VIII hereto and

should take into account matters set

out in Annex V, paragraph 2,

subparagraphs (1) to (4) and (9).

2. The Party of origin shall, in

accordance with the provisions of

this Convention and whenever

possible and appropriate, give the

public in the areas capable of being

affected an opportunity to

participate in relevant procedures

with the aim of making known its

views and concerns on prevention

and preparedness measures, and

shall ensure that the opportunity

given to the public of the affected

Party is equivalent to that given to

the public of the Party of origin.

3. The Parties shall, in

accordance with their legal systems

and, if desired, on a reciprocal basis

provide natural or legal persons

who are being or are capable of

being adversely affected by the

transboundary effects of an

industrial accident in the territory

of a Party, with access to, and

treatment in the relevant

administrative and judicial

proceedings, including the

possibilities of starting a legal

action and appealing a decision

affecting their rights, equivalent to

those available to persons within

their own jurisdiction.

Article 10

INDUSTRIAL ACCIDENT

NOTIFICATION SYSTEMS

1. The Parties shall, with the aim

of obtaining and transmitting

industrial accident notifications

containing information needed to

counteract transboundary effects,

provide for the establishment and

operation of compatible and

efficient industrial accident

notification systems at appropriate

levels.

2. In the event of an industrial

accident, or imminent threat

thereof, which causes or is capable

of causing transboundary effects,

the Party of origin shall ensure that

affected Parties are, without delay,

notified at appropriate levels

through the industrial accident

notification systems. Such

notification shall include the

elements contained in Annex IX

hereto.

3. The Parties concerned shall

ensure that, in the event of an

industrial accident or imminent

threat thereof, the contingency

plans prepared in accordance with

Article 8 are activated as soon as

possible and to the extent

appropriate to the circumstances.

Article 11

RESPONSE

1. The Parties shall ensure that,

in the event of an industrial

accident, or imminent threat

thereof, adequate response

measures are taken, as soon as

possible and using the most

efficient practices, to contain and

minimize effects.

2. In the event of an industrial

accident, or imminent threat

thereof, which causes or is capable

of causing transboundary effects,

the Parties concerned shall ensure

that the effects are assessed - where

appropriate, jointly for the purpose

of taking adequate response

measures. The Parties concerned

shall endeavour to coordinate their

response measures.

Article 12

MUTUAL ASSISTANCE

1. If a Party needs assistance in

the event of an industrial accident,

it may ask for assistance from other

Parties, indicating the scope and

type of assistance required. A Party

to whom a request for assistance is

directed shall promptly decide and

inform the requesting Party whether

it is in a position to render the

assistance required and indicate the

scope and terms of the assistance

that might be rendered.

2. The Parties concerned shall

cooperate to facilitate the prompt

provision of assistance agreed to

under paragraph 1 of this Article,

including, where appropriate, action

to minimize the consequences and

effects of the industrial accident,

and to provide general assistance.

Where Parties do not have bilateral

or multilateral agreements which

cover their arrangements for

providing mutual assistance, the

assistance shall be rendered in

accordance with Annex X hereto,

unless the Parties agree otherwise.

Article 13

RESPONSIBILITY AND

LIABILITY

The Parties shall support

appropriate international efforts to

elaborate rules, criteria and

procedures in the field of

responsibility and liability.

Article 14

RESEARCH AND

DEVELOPMENT

The Parties shall, as appropriate,

initiate and cooperate in the

conduct of research into, and in the

development of methods and

technologies for the prevention of,

preparedness for and response to

industrial accidents. For these

purposes, the Parties shall

encourage and activily promote

scientific and techological

cooperation, including research into

less hazardous processes aimed at

limiting accident hazards and

preventing and limiting the

consequences of industrial

accidents.

Article 15

EXCHANGE OF INFORMATION

The Parties shall, at the

multilateral or bilateral level,

exchange reasonably obtainable

information, including the elements

contained in Annex XI hereto.

Article 16

EXCHANGE OF TECHNOLOGY

1. The Parties shall, consistent

with their laws, regulations and

practices, facilitate the exchange of

technology for the prevention of,

preparedness for and response to

the effects of industrial accidents,

particularly through the promotion

of:

(a) Exchange of available

technology on various financial

basis;

(b) Direct industrial contacts and

cooperation;

(c) Exchange of information and

experience;

(d) Provision of technical

assistance.

2. In promoting the activities

specified in paragraph 1,

subparagraphs (a) to (d) of this

Article, the Parties shall create

favourable conditions by

facilitating contacts and

cooperation among appropriate

organizations and individuals in

both the private and the public

sectors that are capable of

providing technology, design and

engineering services, equipment or

finance.

Article 17

COMPETENT AUTHORITIES

AND POINTS OF CONTACT

1. Each party shall designate or

establish one or more competent

authorities for the purposes of this

Convention.

2. Without prejudice to other

arrangements at the bilateral or

multilateral level, each Party shall

designate or establish one point of

contact for the purpose of industrial

accident notifications pursuant to

Article 10, and one point of contact

for the purpose of mutual assistance

pursuant to Article 12. These points

of contact should preferably be the

same.

3. Each Party shall, within three

months of the date of entry into

force of this Convention for that

Party, inform the other Parties,

through the secretariat referred to in

Article 20, which body or bodies it

has designated as its point(s) of

contact and as its competent

authority or authorities.

4. Each Party shall, within one

month of the date of decision,

inform the other Parties, through

the secretariat, of any changes

regarding the designation(s) it has

made under paragraph 3 of this

Article.

5. Each Party shall keep its point

of contact and industrial accident

notification systems pursuant to

Article 10 operational at all times.

6. Each Party shall keep its point

of contact and the authorities

responsible for making and

receiving requests for, and

accepting offers of assistance

pursuant to Article 12 operational at

all times.

Article 18

CONFERENCE OF THE

PARTIES

1. The representatives of the

Parties shall constitute the

Conference of the Parties of this

Convention and hold their meetings

on a regular basis. The first meeting

of the Conference of the Parties

shall be convened not later than one

year after the date of the entry into

force of this Convention.

Thereafter, a meeting of the

Conference of the Parties shall be

held at least once a year or at the

written request being

communicated to them by the

secretariat, it is supported by at

least one third of the Parties.

2. The Conference of the Parties

shall:

(a) Review the implementation of

this Convention;

(b) Carry out advisory functions

aimed at strengthening the ability of

Parties to prevent, prepare for and

respond to the transboundary

effects of industrial accidents, and

at facilitating the provisions of

technical assistance and advice at

the request of Parties faced with

industrial accidents;

(c) Establish, as appropriate,

working groups and other

appropriate mechanisms to consider

matters related to the

implementation and development of

this Convention and, to this end, to

prepare appropriate studies and

other docu-mentation and submit

recommendations for consideration

by the Conference of the Parties;

(d) Fulfil such other functions as

may be appropriate under the

provisions of this Convention;

(e) At its first meeting, consider

and, by consensus, adopt rules of

procedure for its meetings.

3. The Conference of the Parties,

in discharging its functions, shall,

when it deems appropriate, also

cooperate with other relevant

international organizations.

4. The Conference of the Parties

shall, at its first meeting, establish a

programme of work, in particular

with regard to the items contained

in Annex XII hereto. The

Conference of the Parties shall also

decide on the method of work,

including the use of national centres

and cooperation with relevant

international organizations and the

establishment of a system with a

view to facilitating the

implementation of this Convention,

in particular for mutual assistance

in the event of an industrial

accident, and building upon

pertinent existing activities within

relevant international organizations.

As part of the programme of work,

the Conference of the Parties shall

review existing national, regional

and international centres, and other

bodies and programmes aimed at

coordinating information and

efforts in the prevention of,

preparedness for and response to

industrial accidents, with a view to

determining what additional

international institutions or centres

may be needed to carry out the

tasks listed in Annex XII.

5. The Conference of the Parties

shall, at its first meeting,

commence consideration of

procedures to create more

favourable conditions for the

exchange of technology for the

prevention of, preparedness for and

response to the effects of industrial

accidents.

6. The Conference of the Parties

shall adopt guidelines and criteria

to facilitate the identification of

hazardous activities for the

purposes of this Convention.

Article 19

RIGHT TO VOTE

1. Except as provided for in

paragraph 2 of this Article, each

Party to this Convention shall have

one vote.

2. Regional economic integration

organizations as defined in Article

27 shall, in matters within their

competence, exercise their right to

vote with a number of votes equal

to the number of their member

States which are Parties to this

Convention. Such organizations

shall not exercise their right to vote

if their member States exercise

theirs, and vice versa.

Article 20

SECRETARIAT

The Executive Secretary of the

Economic Commission for Europe

shall carry out the following

secretariat functions:

(a) Convene and prepare

meetings of the Parties;

(b) Transmit to the Parties reports

and other information received in

accordance with the provisions of

this Convention;

(c) Such other functions as may

be determined by the Parties.

Article 21

SETTLEMENT OF DISPUTES

1. If a dispute arises between two

or more Parties about the

interpretation or application of this

Convention, they shall seek a

solution by negotiation or by any

other method of dispute settlement

acceptable to the parties to the

dispute.

2. When signing, ratifying,

accepting, approving or acceding to

this Convention, or at any time

thereafter, a Party may declare in

writing to the Depositary that, for a

dispute not resolved in accordance

with paragraph 1 of this Article, it

accepts one or both of the following

means of dispute settlement as

compulsory in relation to any Party

accepting the same obligation:

(a) Submission of the dispute to

the International Court of Justice;

(b) Arbitration in accordance

with the procedure set out in Annex

XIII hereto.

3. If the Parties to the dispute

have accepted both means of

dispute settlement referred to in

paragraph 2 of this Article, the

dispute may be submitted only to

the International Court of Justice,

unless the parties to the dispute

agree otherwise.

Article 22

LIMITATIONS ON THE SUPPLY

OF INFORMATION

1. The provisions of this

Convention shall not affect the

rights or the obligations of Parties

in accordance with their national

laws, regulations, administrative

provisions or accepted legal

practices and applicable

international regulations to protect

information related to personal

data; inclustrial and commercial

secrecy, including intellectual

property, or national security.

2. If a Party nevertheless decides

to supply such protected

information to another Party, the

Party receiving such protected

information shall respect the

confidentiality of the information

received and the conditions under

which it is supplied, and shall only

use that information for the

purposes for which it was supplied.

Article 23

IMPLEMENTATION

The Parties shall report

periodically on the implementation

of this Convention.

Article 24

BILATERAL AND

MULTILATERAL

AGREEMENTS

1. The Parties may, in order to

implement their obligations under

this Convention, continue existing

or enter into new bilateral or

multilateral agreements or other

arrangements.

2. The provisions of this

Convention shall not affect the right

of Parties to take, by bilateral or

multilateral agreement where

appropriate, more stringent

measures than those required by

this Convention.

Article 25

STATUS OF ANNEXES

The Annexes to this Convention

form an integral part of the

Convention.

Article 26

AMENDMENTS TO THE

CONVENTION

1. Any Party may propose

amendments to this Convention.

2. The text of any proposed

amendment to this Convention shall

be submitted in writing to the

Executive Secretary of the

Economic Commission for Europe,

who shall circulate it to all Parties.

The Conference of the Parties shall

discuss proposed amendments at its

next annual meeting, provided that

such proposals have been circulated

to the Parties by the Executive

Secretary of the Economic

Commission for Europe at least

ninety days in advance.

3. For amendments to this

Convention - other than those to

Annex I, for which the procedure is

described in paragraph 4 of this

Article:

(a) Amendments shall be adopted

by consensus of the Parties present

at the meeting and shall be

submitted by the Depositary to all

Parties for ratification, acceptance

or approval;

(b) Instruments of ratification,

acceptance or approval of

amendments shall be deposited

with the Depositary. Amendments

adopted in accordance with this

Article shall enter into force for

Parties that have accepted them on

the ninetieth day following the day

of receipt by the Depositary of the

sixteenth instrument of ratification,

acceptance or approval;

(c) Thereafter, amendments shall

enter into force for any other Party

on the ninetieth day after that Party

deposits its instruments of

ratification, acceptance or approval

of the amendments.

4. For amendments to Annex I:

(a) The Parties shall make every

effort to reach agreement by

consensus. If all efforts at

consensus have been exhausted and

no agreement reached, the

amendments shall, as a last resort,

be adopted by a nine-tenths

majority vote of the Parties present

and voting at the meeting. If

adopted by the Conference of the

Parties, the amendments shall be

communicated to the Parties and

recommended for approval;

(b) On the expiry of twelve

months from the date of their

communication by the Executive

Secretary of the Economic

Commission for Europe, the

amendments to Annex I shall

become effective for those Parties

to this Convention which have not

submitted a notification in

accordance with the provisions of

paragraph 4 (c) of this Article,

provided that at least sixteen Parties

have not submitted such a

notification;

(c) Any Party that is unable to

approve an amendment to Annex I

of this Convention shall so notify

the Executive Secretary of the

Economic Commission for Europe

in writing within twelve months

from the date of the communication

of the adoption. The Executive

Secretary shall without delay notify

all Parties of any such notification

received. A Party may at any time

substitute an acceptance for its

previous notification and the

amendment to Annex I shall

thereupon enter into force for that

Party.

(d) For the purpose of this

paragraph Parties present and

voting means Parties present and

casting an affirmative or negative

vote.

Article 27

SIGNATURE

This Convention shall be open

for signature at Helsinki from 17 to

18 March 1992 inclusive, and

thereafter at United Nations

Headquarters in New York until 18

September 1992, by States

members of the Economic

Commission for Europe, as well as

States having consultative status

with the Economic Commission for

Europe, pursuant to paragraph 8 of

Economic and Social Council

resolution 36 (IV) of 28 March

1947, and by regional economic

integration organizations

constituted by sovereign States

members of the Economic

Commission for Europe to which

their member States have

transferred competence in respect

of matters governed by this

Convention, including the

competence to enter into treaties in

respect of these matters.

Article 28

DEPOSITARY

The Secretary-General of the

United Nations shall act as the

Depositary of this Convention.

Article 29

RATIFICATION, ACCEPTANCE,

APPROVAL AND ACCESSION

1. This Convention shall be

subject to ratification, acceptance or

approval by the signatory States

and regional economic integration

organizations referred to in Article

27.

2. This Convention shall be open

for accession by the States and

organizations referred to in Article

27.

3. Any organization referred to in

Article 27 which becomes Party to

this Convention without any of its

member States being a Party shall

be bound by all the obligations

under this Convention. In the case

of such organizations, one or more

of whose member States is a Party

to this Convention, the organization

and its member States shall decide

on their respective responsibilities

for the performance of their

obligations under this Convention.

In such cases, the organization and

the member States shall not be

entitled to exercise rights under this

Convention concurrently.

4. In their instruments of

ratification, acceptance, approval or

accession, the regional economic

integration organizations referred to

in Article 27 shall declare the

extent of their competence with

respect to the matters governed by

this Convention. These

organizations shall also inform the

Depositary of any substantial

modification to the extent of their

competence.

Article 30

ENTRY INTO FORCE

1. This convention shall enter

into force on the ninetieth day after

the date of deposit of the sixteenth

instrument of ratification,

acceptance, approval or accession.

2. For the purposes of paragraph

1 of this Article, any instrument

deposited by an organization

referred to in Article 27 shall not be

counted as additional to those

deposited by States members of

such an organization.

3. For each State or organization

referred to in Article 27 which

ratifies, accepts or approves this

Convention or accedes thereto after

the deposit of the sixteenth

instrument of ratification,

acceptance, approval or accession,

this Convention shall enter into

force on the ninetieth day after the

date of deposit by such State or

organization of its instrument of

ratification, acceptance, approval or

accession.

Article 31

WITHDRAWAL

1. At any time after three years

from the date on which this

Convention has come into force

with respect to a Party, that Party

may withdraw from this

Convention by giving written

notification to the Depositary. Any

such withdrawal shall take effect on

the ninetieth day after the date of

the receipt of the notification by the

Depositary.

2. Any such withdrawal shall not

affect the application of Article 4 to

an activity in respect of which a

notification has been made pursuant

to Article 4, paragraph 1, or a

request for discussions has been

made pursuant to Article 4,

paragraph 2.

Article 32

AUTHENTIC TEXTS

The original of this Convention,

of which the English, French and

Russian texts are equally authentic,

shall be deposited with the

Secretary-General of the United

Nations.

IN WITNESS WHEREOF the

undersigned, being duly authorized

thereto, have signed this

Convention.

DONE at Helsinki, this

seventeenth day of March one

thousand nine hundred and ninety-

two.

ANNEX I

HAZARDOUS SUBSTANCES

FOR THE PURPOSES OF

DEFINING HAZARDOUS

ACTIVITIES

The quantities set out below

relate to each activity or group of

activities. Where a range of

quantities is given in Part I, the

threshold quantities are the

maximum quantities given in each

range. Five years after the entry

into force of this Convention, the

lowest quantity given in each range

shall become the threshold quantity,

unless amended.

Where a substance or preparation

named in Part II also falls within a

category in Pact I, the threshold

quantity set out in Part II shall be

used.

For the identification of

hazardous activities, Parties shall

take into consideration the

foreseeable possibility of

aggravation of the hazards involved

and the quantities of the hazardous

substances and their proximity,

whether under the charge of one or

more operators.

PREAMBEL

Parterna i denna konvention,

som inser den särskilda vikten, i

nuvarande och framtida

generationers intresse, av att

skydda människor och miljö mot

effekterna av industriolyckor,

som erkänner att det är viktigt att

snarast förebygga skadliga effekter

av industriolyckor för människor

och miljö och att främja alla

åtgärder som stimulerar ett

rationellt, ekonomiskt och effektivt

utnyttjande av förebyggande

åtgärder, beredskapsåtgärder och

räddningsinsatser för att möjliggöra

en miljöanpassad och hållbar

ekonomisk utveckling,

som tar hänsyn till att effekterna

av industriolyckor kan spåras över

gränserna och kräva samarbete

mellan staterna,

som bekräftar behovet att främja

aktivt internationellt samarbete

mellan berörda stater före, under

och efter en olycka i syfte att

förbättra lämpliga strategier och att

förstärka och samordna

verksamheten på alla lämpliga

nivåer för att främja förebyggande

av, beredskap för och insatser mot

de gränsöverskridande effekterna

av industriolyckor,

som beaktar vikten och nyttan av

bilaterala och multilaterala

arrangemang för förebyggande av,

beredskap för och insatser mot

effekterna av industriolyckor,

som är medvetna om den roll

som Förenta nationernas

ekonomiska kommission för

Europa (ECE) har i detta

sammanhang och som erinrar om

bland annat ECEs uppförandekod

angående föroreningar av

gränsöverskridande inre vattendrag

till följd av olyckshändelser och om

konventionen om

miljökonsekvensbeskrivningar i ett

gränsöverskridande sammanhang,

som tar hänsyn till de relevanta

bestämmelserna i slutdokumentet

från konferensen om säkerhet och

samarbete i Europa (ESK), till det

avslutande dokumentet från mötet i

Wien med representanter från de

deltagande ESK-staterna och

resultatet av ESK-mötet i Sofia om

skydd av miljön samt till relevanta

verksamheter och mekanismer i

Förenta nationernas miljöprogram

(UNEP), särskilt APELL program-

met, i Internationella arbetsorgani-

sationen (ILO), särskilt koden som

syftar till att förebygga större

industriolyckor, samt i andra

relevanta internationella

organisationer,

som beaktar de relevanta

bestämmelserna i förklaringen från

Förenta nationernas konferens om

den mänskliga miljön, särskilt

princip 21, enligt vilken staterna i

enlighet med Förenta nationernas

stadga och folkrättens principer har

den suveräna rätten att exploatera

sina egna resurser enligt sina egna

miljöstrategier samt ansvaret att

säkerställa att verksamheter inom

deras jurisdiktion eller under deras

kontroll inte förorsakar skada på

miljön i andra stater eller i områden

utom gränserna för nationell

jurisdiktion,

som betraktar principen

förorenaren betalar som en allmän

princip inom internationell

miljörätt,

som understryker principerna

inom folkrätten och internationell

sedvänja, särskilt principerna om

grannsämja, reciprocitet, icke-

diskriminering och goda avsikter,

har kommit överens om följande.

Artikel 1

DEFINITIONER

I denna konvention avses med

(a) industriolycka : en händelse

till följd av en okontrollerad

utveckling under varje form av

verksamhet som omfattar farliga

ämnen, antingen

(i) i en anläggning, till exempel

vid tillverkning, användning,

lagring, hantering eller slutligt

omhändertagande, eller

(ii) under transport, i den

utsträckning som denna täcks av

punkt 2 (d) i artikel 2,

(b) farlig verksamhet : varje

verksamhet där ett eller flera farliga

ämnen förekommer eller kan

förekomma i sådana mängder som

motsvarar eller överstiger de

mängder som anges i bilaga 1 till

denna konvention och som kan ge

upphov till gränsöverskridande

effekter,

(c) effekter : alla direkta eller

indirekta, omedelbara eller

fördröjda skadliga följder av en

industriolycka för bland annat

(i) människor, växter och djur,

(ii) marken, vattnet, luften och

naturen,

(iii) växelverkan mellan

faktorerna under (i) och (ii),

(iv) materiella tillgångar och

kulturarv, inklusive historiska

monument,

(d) gränsöverskridande effekt-

er : allvarliga effekter inom en

parts jurisdiktion till följd av en

industriolycka som inträffar inom

en annan parts jurisdiktion,

(e) företagsledningen : varje

fysisk eller juridisk person,

inklusive offentliga myndigheter,

som ansvarar för en viss

verksamhet, t.ex. ledning av,

planering av att genomföra eller

genomförande av en verksamhet,

(f) part : om texten inte anger

annat, en fördragsslutande part i

denna konvention,

(g) upphovspart : varje part

eller parter under vilkens eller

vilkas jurisdiktion en industriolycka

inträffar eller kan befaras inträffa,

(h) utsatt part : varje part eller

parter som utsätts eller kan befaras

utsättas för gränsöverskridande

effekter av en industriolycka,

(i) berörda parter : upphovs-

parter och utsatta parter;

(j) allmänheten : en eller flera

fysiska eller juridiska personer.

Artikel 2

TILLÄMPNINGSOMRÅDE

l. Denna konvention skall

tillämpas på förebyggandet av,

beredskap för och insatser vid

industriolyckor som kan förorsaka

gränsöverskridande effekter,

inbegripet effekterna av sådana

olyckor till följd av

naturkatastrofer, samt på

internationellt samarbete om

ömsesidigt bistånd samt forskning

och utveckling, informations- och

teknologiutbyte inom området för

förebyggande av, beredskap för och

insatser vid industriolyckor.

2. Denna konvention skall inte

tillämpas på

(a) kärntekniska olyckor eller

nödlägen med radioaktiva ämnen,

(b) olyckor vid militära

anläggningar,

(c) dammolyckor med undantag

av effekterna av industriolyckor till

följd av sådana olyckor,

(d) olyckor i samband med

landbaserad transport med undantag

av

(i) räddningstjänstinsatser vid

sådana olyckor,

(ii) transport på platsen för den

farliga verksamheten,

(e) utsläpp till följd av olycka av

genetiskt modifierade organismer,

(f) olyckor till följd av

verksamheter i marin miljö,

inbegripet utforskning av och

utvinning från havsbotten,

(g) utsläpp till sjöss av olja eller

andra skadliga ämnen.

Artikel 3

ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

1. Parterna skall, under beaktande

av de insatser som redan gjorts på

nationell och internationell nivå,

vidta lämpliga åtgärder och

samarbeta inom ramen för denna

konvention för att skydda

människor och miljö mot

industriolyckor genom att i

möjligaste mån förebygga sådana

olyckor, minska deras frekvens och

svårighetsgrad samt begränsa deras

effekter. I detta syfte skall

förebyggande åtgärder,

beredskapsåtgärder och

räddningsinsatser, inklusive

återställande åtgärder, vidtas.

2. Parterna skall genom

informationsutbyte, konsultationer

och andra samarbetsåtgärder och

utan onödigt dröjsmål utveckla och

tillämpa beredskapsåtgärder,

insatser, riktlinjer och strategier för

att minska riskerna för

industriolyckor och förbättra

förebyggande åtgärder,

beredskapsåtgärder och räddnings-

insatser, inklusive återställande

åtgärder, och därvid, för att undvika

onödigt dubbelarbete, beakta de

insatser som redan gjorts på

nationell och internationell nivå.

3. Parterna skall säkerställa att

företagsledningen tvingas iaktta alla

åtgärder som krävs för att på ett

säkert sätt kunna genomföra den

farliga verksamheten och förebygga

industriolyckor.

4. För att tillämpa

bestämmelserna i denna konvention

skall parterna vidta lämpliga

lagstiftnings- och

föreskriftsåtgärder samt

administrativa och finansiella

åtgärder för förebyggande av,

beredskap för och insatser vid

industriolyckor.

5. Bestämmelserna i denna

konvention skall inte hindra

parternas folkrättsliga skyldigheter

vad gäller industriolyckor och

farliga verksamheter.

Artikel 4

IDENTIFIERING, KONSULTA-

TIONER OCH RÅDGIVNING

1. I syfte att vidta förebyggande

åtgärder och beredskapsåtgärder

skall upphovsparten vidta sådana

åtgärder som är lämpliga för att

identifiera farliga verksamheter

inom sin jurisdiktion och

säkerställa att berörda parter

underrättas om varje sådan

föreslagen eller befintlig

verksamhet.

2. Berörda parter skall på initiativ

av någon av dem inleda

diskussioner om identifiering av de

farliga verksamheter som rimligen

kan orsaka gränsöverskridande

effekter. Om de berörda parterna

inte enas om huruvida en

verksamhet utgör en sådan farlig

verksamhet, får varje sådan part,

om de berörda parterna inte

kommer överens om att lösa frågan

på ett annat sätt, hänskjuta frågan

till en undersökningskommission

för att få ett råd, i enlighet med

bestämmelserna i bilaga II.

3. Parterna skall, vad gäller

föreslagna eller befintliga farliga

verksamheter, tillämpa de

förfaranden som fastställs i bilaga

III.

4. När en farlig verksamhet är

föremål för en

miljökonsekvensbeskrivning i

enlighet med konventionen om

miljökonsekvensbeskrivningar i ett

gränsöverskridande sammanhang

och denna beskrivning innefattar en

utvärdering av de

gränsöverskridande effekterna av

industriolyckor vid en sådan farlig

verksamhet som bedrivs i enlighet

med regleringen i denna

konvention, skall det slutliga beslut

som fattas med avseende på

konventionen om

miljökonsekvensbeskrivningar i ett

gränsöverskridande sammanhang

uppfylla relevanta krav i denna

konvention.

Artikel 5

FRIVILLIG UTVIDGNING

Berörda parter skall, på initiativ

av någon av dem, inleda

diskussioner om huruvida en

verksamhet som inte täcks av bilaga

I skall behandlas som en farlig

verksamhet. Efter ömsesidig

överenskommelse får de använda

en rådgivningsmekanism efter eget

val eller vända sig till en

undersökningskommission i

enlighet med bilaga II för att få ett

råd. När de berörda parterna

kommer överens om det, skall

denna konvention eller någon del

av den tillämpas på ifrågavarande

verksamhet, som om den var en

farlig verksamhet.

Artikel 6

FÖREBYGGANDE

1. Parterna skall vidta lämpliga

åtgärder för att förebygga

industriolyckor, inbegripet åtgärder

för att förmå företagsledningar att

vidta åtgärder för att minska risken

för industriolyckor. Sådana åtgärder

kan innefatta, men är inte

begränsade till, dem som närmare

beskrivs i bilaga IV.

2. Vad gäller farlig verksamhet

skall upphovsparten ålägga

företagsledningen att visa hur den

farliga verksamheten genomförs på

ett säkert sätt genom att

tillhandahålla information om

exempelvis grundläggande detaljer

om processen, inbegripet men inte

begränsat till sådan analys och

utvärdering som närmare anges i

bilaga V.

Artikel 7

BESLUTSFATTANDE OM

LOKALISERING

Inom ramen för sin rättsordning

skall upphovsparten i syfte att

minimera risken för befolkningen

och samtliga berörda parters miljö,

eftersträva antagandet av riktlinjer

för lokalisering av nya farliga

verksamheter och om betydelsefulla

ändringar vad avser redan

existerande farliga verksamheter.

Inom ramen för sina rättssystem

skall de utsatta parterna eftersträva

antagandet av riktlinjer för

betydelsefull samhällsutveckling i

områden som skulle kunna utsättas

för gränsöverskridande effekter av

en industriolycka som orsakas av

farlig verksamhet, så att de aktuella

riskerna minimeras. Vid

utarbetandet och upprättandet av

dessa riktlinjer bör parterna beakta

det som anges i bilaga V, punkt 2 1)

- 8) samt bilaga VI.

Artikel 8

RÄDDNINGSTJÄNSTBERED-

SKAP

1. Parterna skall vidta lämpliga

åtgärder för att vidmakthålla

ändamålsenlig beredskap för att

genomföra räddningsinsatser vid

industriolyckor. Parterna skall

säkerställa att beredskapsåtgärder

vidtas för att begränsa

gränsöverskridande effekter av

sådana olyckor, varvid

företagsledningen genomför

insatser vid anläggningen. Dessa

åtgärder kan innefatta men är inte

begränsade till dem som avses i

bilaga VII. De berörda parterna

skall lägga vikt vid att underrätta

varandra om sina beredskapsplaner.

2. Upphovsparten skall

säkerställa att planen för

räddningstjänst inom anläggningar

med farlig verksamhet utarbetas

och tillämpas. Planerna skall

innefatta lämpliga

räddningstjänståtgärder och andra

åtgärder för att förebygga och

minimera gränsöverskridande

effekter. Upphovsparten skall för

utarbetande av

räddningstjänstplaner förse övriga

berörda parter med de uppgifter den

förfogar över.

3. Varje part skall säkerställa att

planen för räddningstjänst utanför

anläggningar med farlig verksamhet

utarbetas och tillämpas. Planerna

skall innefatta åtgärder som skall

vidtas inom dess territorium för att

förebygga och minimera

gränsöverskridande effekter. Vid

utarbetandet av dessa planer skall

hänsyn tas till de slutsatser som en

analys och utvärdering har lett till,

särskilt sådana omständigheter som

anges i bilaga V, punkt 2 1) - 5).

Berörda parter skall försöka se till

att dessa planer stämmer överens

med varandra. Där det är

ändamålsenligt skall gemensamma

planer för räddningsinsatser utanför

anläggningar utarbetas för att

underlätta vidtagandet av lämpliga

räddningstjänståtgärder.

4. Räddningstjänstplaner bör

revideras regelbundet, eller när

omständigheterna kräver det,

hänsyn bör därvid tas till

erfarenheter från genomförda

räddningsinsatser.

Artikel 9

INFORMATION TILL OCH

DELTAGANDE AV

ALLMÄNHETEN

1. Parterna skall säkerställa att

adekvat information ges

allmänheten i de områden som kan

påverkas av en industriolycka vid

en farlig verksamhet. Denna

information skall ges genom sådana

kanaler som parterna finner

lämpliga, skall innefatta de olika

momenten i bilaga VIII samt bör

beakta de frågor som anges i bilaga

V, punkt 2 1) - 4) och 9).

2. Upphovsparten skall, i enlighet

med bestämmelserna i denna

konvention och när så är möjligt

och lämpligt, ge allmänheten i

områden som kan komma att

påverkas tillfälla att delta i

relevanta förfaranden i syfte att den

skall få framföra sina synpunkter på

och krav på förebyggande åtgärder

och beredskapsåtgärder samt

säkerställa att den utsatta partens

allmänhet ges samma möjligheter

som upphovspartens allmänhet.

3. Parterna skall, i enlighet med

sin rättsordning och, om de så

önskar, på basis av reciprocitet, ge

fysiska eller juridiska personer som

påverkas eller kan komma att

påverkas skadligt av de

gränsöverskridande effekterna av

en industriolycka på en parts

territorium möjlighet att använda

sig av relevanta administrativa och

rättsliga förfaranden, inbegripet

möjligheten att inleda en rättslig

process och anföra talan mot beslut

som rör deras rättigheter,

motsvarande den som finns för

personer inom deras egen

jurisdiktion.

Artikel 10

ALARMERINGSSYSTEM FÖR

INDUSTRIOLYCKOR

1. Parterna skall, i syfte att

erhålla och avsända larm om in-

dustriolyckor som innehåller sådan

information som behövs för att

bekämpa gränsöverskridande

effekter, upprätta och säkerställa

funktionen av kompatibla och

effektiva alarmeringssystem för

industriolyckor på lämpliga nivåer.

2. I händelse av en industriolycka

eller omedelbart hot om en sådan,

vilken medför eller kan komma att

medföra gränsöverskridande

effekter, skall upphovsparten

säkerställa att de utsatta parterna

omedelbart underrättas på lämpliga

nivåer genom alarmeringssystemen

för industriolyckor. Sådana

underrättelser skall innefatta de

moment som finns i bilaga IX.

3. Berörda parter skall säkerställa

att vid en industriolycka eller ett

omedelbart hot om en sådan de

planer för räddningstjänst som

upprättats i enlighet med artikel 8

tillämpas så snart som möjligt och i

den utsträckning som med hänsyn

till omständigheterna är lämpligt.

Artikel 11

INSATSER

l. Parterna skall säkerställa att

adekvata räddningstjänstinsatser

snarast möjligt vidtas i händelse av

en industriolycka eller vid

omedelbart hot om en sådan, varvid

användning av de mest effektiva

metoderna att begränsa och

minimera effekterna skall

användas.

2. I händelse av en industriolycka

eller ett omedelbart hot om en

sådan, vilken medför eller kan

komma att medföra

gränsöverskridande effekter, skall

de berörda parterna säkerställa att

effekterna bedöms, när så är

lämpligt gemensamt, i syfte att

vidta ändamålsenliga insatser. De

berörda parterna skall sträva efter

att samordna sina insatser.

Artikel 12

ÖMSESIDIGT BISTÅND

1. Om en part behöver bistånd i

händelse av en industriolycka, får

den begära sådant bistånd av andra

parter och därvid ange

omfattningen och arten av det

bistånd den begär. Den part som

begäran om bistånd riktar sig till

skall omedelbart fatta ett beslut och

informera den begärande parten

huruvida den har möjlighet att ge

det begärda biståndet samt ange

omfattningen av och villkoren för

det bistånd som skulle kunna

komma i fråga.

2. De berörda parterna skall

samarbeta för att underlätta ett

omedelbart biståndsgivande i

enlighet med punkt 1 i denna

artikel, inbegripet, när så är

lämpligt, åtgärder för att minimera

följderna och effekterna av

industriolyckan och tillhandahålla

bistånd av allmän natur. När

parterna inte har bilaterala eller

multilaterala avtal som täcker

arrangemangen för

tillhandahållande av det ömsesidiga

biståndet, skall detta ges i enlighet

med bilaga X, om parterna inte

kommer överens om annat.

Artikel 13

SKADESTÅNDSANSVAR

Parterna skall stödja lämpliga

internationella ansträngningar i

syfte att utarbeta regler, kriterier

och förfaranden inom

skadeståndsansvarsområdet.

Artikel 14

FORSKNING OCH

UTVECKLING

Parterna skall på lämpligt sätt

inleda och samarbeta i fråga om

forskning om och utveckling av

metoder och teknik för ett

förebyggande av, beredskap för och

insatser vid industriolyckor. I dessa

syften skall parterna uppmuntra och

aktivt främja vetenskapligt och

tekniskt samarbete, inbegripet

forskning om mindre farliga

processer som syftar till att

begränsa allvarliga olycksrisker

samt förebygga och begränsa

följderna av industriolyckor.

Artikel 15

UTBYTE AV INFORMATION

Parterna skall på multilateral eller

bilateral nivå utbyta sådan

information som de kan införskaffa

genom rimliga åtgärder, inbegripet

de uppgifter som finns i bilaga XI.

Artikel 16

UTBYTE AV TEKNOLOGI

1. Parterna skall i

överensstämmelse med sina lagar

och andra författningar samt

rättspraxis underlätta

teknologiutbytet för förebyggande

av, beredskap för och insatser mot

effekterna av industriolyckor,

särskilt genom att främja

(a) utbyte av tillgänglig teknologi

på olika finansiella grunder,

(b) direkta kontakter och

samarbete på industrins område,

(c) utbyte av information och

erfarenhet,

(d) tillhandahållande av tekniskt

bistånd.

2. Vid främjandet av de

verksamheter som närmare anges i

punkt 1 a) - d) i denna artikel, skall

parterna skapa förmånliga villkor

genom att underlätta kontakter och

samarbete mellan lämpliga

organisationer och enskilda

personer inom såväl den privata

som den offentliga sektorn, vilka

har möjlighet att tillhandahålla

teknologi, konstruktions- och

ingenjörstjänster, utrustning eller

finansiering.

Artikel 17

BEHÖRIGA MYNDIGHETER

OCH KONTAKTSTÄLLEN

1. Varje part skall utse eller

upprätta en eller flera behöriga

myndigheter för denna konventions

ändamål.

2. Utan att inverka på andra

överenskommelser på bilateral eller

multilateral nivå skall varje part

utse eller upprätta ett kontaktställe

med uppgifter i fråga om

alarmering om industriolyckor i

enlighet med artikel 10 samt ett

kontaktställe med uppgifter i fråga

om ömsesidigt bistånd enligt artikel

12. Dessa kontaktställen bör helst

vara desamma.

3. Varje part skall inom tre

månader från dagen för denna

konventions ikraftträdande, genom

det sekretariat som avses i artikel

20 underrätta de andra parterna om

vilket organ eller vilka organ den

har utsett som sitt (sina)

kontaktställe(n) och som sin(a)

behöriga myndighet(er).

4. Varje part skall, inom en

månad efter dagen för beslutet,

genom sekretariatet underrätta de

andra parterna om eventuella

ändringar avseende de myndigheter

och kontaktställen som den utsett

enligt punkt 3 i denna artikel.

5. Varje part skall se till att dess

kontaktställe och dess

alarmeringssystem för

industriolyckor i enlighet med

artikel 10 alltid är tillgängliga.

6. Varje part skall se till att dess

kontaktställe och de myndigheter

som ansvarar för att avge och

mottaga framställningar om bistånd

enligt artikel 12 alltid är

tillgängliga.

Artikel 18

PARTSKONFERENSEN

l. Parternas representanter skall

utgöra denna konventions

partskonferens och hålla reguljära

möten. Partskonferensens första

möte skall sammankallas senast ett

år efter dagen för denna

konventions ikraftträdande.

Därefter skall ett möte med

partskonferensen hållas minst en

gång om året eller på skriftlig

begäran av någon part, förutsatt att

denna begäran inom sex månader,

efter det att begäran delgivits dem

av sekretariatet, får stöd av minst

en tredjedel av parterna.

2. Partskonferensen skall

(a) granska tillämpningen av

denna konvention,

(b) fullgöra rådgivande uppgifter

syftande till att stärka parternas

förmåga att förebygga, förbereda

sig för och genomföra insatser mot

de gränsöverskridande effekterna

av industriolyckor samt att

underlätta tillhandahållandet av

tekniskt bistånd och teknisk

rådgivning på begäran av parter

som utsätts för industriolyckor,

(c) på lämpligt sätt upprätta

arbetsgrupper och andra lämpliga

mekanismer för att behandla

ärenden som avser tillämpning och

utveckling av denna konvention

och i detta syfte göra lämpliga

utredningar och sammanställa

annan dokumentation samt lägga

fram rekommendationer för

behandling av partskonferensen,

(d) fullgöra andra uppdrag som

kan vara lämpliga enligt

bestämmelserna i denna

konvention,

(e) vid sitt första möte behandla

och genom consensus anta

arbetsordningen för sina möten.

3. Partskonferensen skall, när den

fullgör sina uppgifter och så anser

lämpligt, även samarbeta med andra

behöriga internationella

organisationer.

4. Partskonferensen skall, vid sitt

första möte, utarbeta ett arbets-

program, särskilt med avseende på

de frågor som behandlas i bilaga

XII. Partskonferensen skall även

besluta om arbetssätt, inbegripet

utnyttjande av nationella centra och

samarbete med behöriga

internationella organisationer samt

upprättande av ett system i syfte att

underlätta genomförandet av denna

konvention, i synnerhet vad avser

ömsesidigt bistånd i händelse av en

industriolycka och som bygger på

relevanta befintliga verksamheter

inom behöriga internationella

organisationer. Som en del av

arbetsprogrammet skall

partskonferensen granska befintliga

nationella, regionala och

internationella centra samt andra

organ och program som syftar till

att samordna information och

ansträngningar vid förebyggande

av, beredskap för och insatser vid

industriolyckor för att fastställa

vilka ytterligare internationella

institutioner eller centra som kan

behövas för att utföra de uppdrag

som är förtecknade i bilaga XII.

5. Partskonferensen skall, vid sitt

första möte, börja beakta

förfaranden för att skapa

fördelaktigare villkor för utbyte av

teknologi för förebyggande av,

beredskap för och insatser mot

effekterna av industriolyckor.

6. Partskonferensen skall anta

riktlinjer och kriterier för att

underlätta identifieringen av farliga

verksamheter för denna

konventions ändamål.

Artikel 19

RÖSTRÄTT

1. Med undantag av det som

föreskrivs i punkt 2 i denna artikel

skall varje part i denna konvention

ha en röst.

2. Regionala organisationer för

ekonomisk integration, enligt

definitionen i artikel 27, skall i

ärenden inom sina

kompetensområden utöva sin

rösträtt med det antal röster som

motsvarar antalet medlemsstater

som är parter i denna konvention.

Sådana organisationer skall inte

utöva sin rösträtt om deras

medlemsstater utövar sin rösträtt

och vice versa.

Artikel 20

SEKRETARIAT

Exekutivsekreteraren för

Ekonomiska kommissionen för

Europa skall fullgöra följande

sekretariatsuppgifter:

(a) sammankalla och förbereda

parternas möten,

(b) till parterna vidarebefordra

rapporter och annan information

som erhållits i enlighet med

bestämmelserna i denna

konvention,

(c) sådana andra uppgifter som

parterna kan komma att besluta om.

Artikel 21

BILÄGGANDE AV TVISTER

1. Om en tvist uppstår mellan en

eller flera parter om tolkningen

eller tillämpningen av denna

konvention, skall de eftersträva en

lösning genom förhandlingar eller

någon annan metod för att bilägga

tvister, som parterna i tvisten kan

godta.

2. Vid undertecknandet,

ratificeringen, godtagandet eller

godkännandet av eller vid

anslutningen till denna konvention

eller vid någon senare tidpunkt kan

en part skriftligen förklara för

depositarien att den, vad gäller en

tvist som inte har bilagts enligt

punkt 1 i denna artikel, godtar ett

av eller båda de följande sätten att

bilägga tvister som obligatoriska i

förhållande till en part som godtar

samma skyldighet:

a) hänskjutande av tvisten till

Internationella domstolen,

b) skiljedom i enlighet med det

förfarande som anges i bilaga XIII.

3. Om de tvistande parterna har

godtagit båda de sätt att lösa tvister

som anges i punkt 2 i denna artikel,

får tvisten hänskjutas endast till

Internationella domstolen, om inte

parterna kommer överens om något

annat.

Artikel 22

BEGRÄNSNINGAR I

TILLHANDAHÅLLANDET AV

INFORMATION

1. Bestämmelserna i denna

konvention skall inte inverka på

parternas rättigheter eller

skyldigheter i enlighet med deras

nationella lagar, förordningar,

administrativa föreskrifter eller

godkänd rättspraxis samt

tillämpliga internationella regler för

att skydda information om

personuppgifter, industriell och

kommersiell sekretess, inklusive

intellektuell äganderätt eller

nationell säkerhet.

2. Om en part ändå bestämmer

sig för att tillhandahålla en annan

part sådan skyddad information,

skall den part som erhåller sådan

skyddad information iaktta den

erhållna informationens konfiden-

tiella natur samt de villkor på vilka

den tillhandahålls och endast

använda den för de syften för vilka

den tillhandahållits.

Artikel 23

TILLÄMPNING

Parterna skall regelbundet

rapportera om tillämpningen av

denna konvention.

Artikel 24

BILATERALA OCH

MULTILATERALA AVTAL

1. Parterna får, i syfte att uppfylla

sina skyldigheter enligt denna

konvention, bibehålla befintliga

eller sluta nya bilaterala eller

multilaterala avtal eller andra

överenskommelser.

2. Bestämmelserna i denna

konvention skall inte inverka på

parternas rätt att vidta, när så är

lämpligt genom ett bilateralt eller

multilateralt avtal, strängare

åtgärder än de som krävs enligt

konventionen.

Artikel 25

BILAGORNAS STATUS

Bilagorna till denna konvention

utgör en integrerad del av

konventionen.

Artikel 26

ÄNDRINGAR I

KONVENTIONEN

l. Varje part får föreslå ändringar

i denna konvention.

2. Texten till en föreslagen

ändring i denna konvention skall

överlämnas i skriftlig form till

exekutivsekreteraren i Ekonomiska

kommissionen för Europa, som

skall skicka ut den till alla parter.

Partskonferensen skall diskutera de

föreslagna ändringarna vid sitt

nästa årsmöte under förutsättning

att exekutivsekreteraren i

Ekonomiska kommissionen för

Europa har skickat ut förslagen till

parterna minst nittio dagar före

mötet.

3. För ändringar i denna

konvention - andra än dem som

avser bilaga I, för vilka förfarandet

anges i punkt 4 i denna artikel,

gäller följande:

(a) ändringar skall antas genom

konsensus av de parter som är

närvarande vid mötet och skall av

depositarien underställas alla parter

för ratifikation, godtagande eller

godkännande,

(b) instrumenten avseende

ratifikation, godtagande eller

godkännande av ändringarna skall

deponeras hos depositarien.

Ändringar som antagits i enlighet

med denna artikel träder i kraft för

parter som har godtagit dem den

nittionde dagen efter dagen för

depositariens mottagande av det

sextonde ratifikations-, godtagande-

eller godkän-nandeinstrumentet,

(c) därefter träder ändringarna i

kraft för varje annan part den

nittionde dagen efter det att parten i

fråga har deponerat sitt instrument

avseende ratifikation, godtagande

eller godkännande av ändringarna.

4. För ändringar i bilaga I gäller

följande:

(a) parterna skall på alla sätt

bemöda sig om att nå en

överenskommelse genom

konsensus. Om alla bemödanden att

nå konsensus har uttömts och ingen

överenskommelse nåtts, skall

ändringarna i sista hand antas med

nio tiondedels majoritet av de vid

mötet närvarande och röstande

parterna. Om ändringarna antagits

av partskonferensen, skall de

meddelas till parterna och

rekommenderas för godkännande,

(b) efter utgången av tolv

månader efter dagen då de

meddelats av exekutivsekreteraren i

Ekonomiska kommissionen för

Europa blir ändringarna i bilaga I

gällande för de parter i denna

konvention som har överlämnat en

underrättelse i enlighet med punkt 4

(c) i denna artikel under

förutsättning att minst sexton parter

inte har överlämnat en sådan

underrättelse,

(c) en part som inte kan

godkänna en ändring i bilaga I i

denna konvention skall skriftligen

underrätta exekutivsekreteraren i

Ekonomiska kommissionen för

Europa om detta inom tolv månader

efter dagen för meddelandet om

antagandet. Exekutivsekreteraren

skall omedelbart underrätta alla

parter om varje sådan mottagen

underrättelse. En part får när som

helst byta ut sin tidigare

underrättelse mot ett godtagande,

och ändringen i bilaga I träder

därefter i kraft för parten i fråga,

(d) i denna punkt avses med

 närvarande och röstande parter de

parter som är närvarande och avger

en jaröst eller en nejröst.

Artikel 27

UNDERTECKNANDE

Denna konvention skall vara

öppen för undertecknande i

Helsingfors från den 17 till den 18

mars 1992 och därefter i Förenta

nationernas högkvarter i New York

till den 18 september 1992 av stater

som är medlemmar i Ekonomiska

kommissionen för Europa liksom

av stater som har konsultativ status

vid Ekonomiska kommissionen för

Europa i enlighet med punkt 8 i

Ekonomiska och sociala rådets

resolution 36 (IV) den 28 mars

1947 och av regionala

organisationer för ekonomisk

integration sammansatta av

suveräna stater som är medlemmar

av Ekonomiska kommissionen för

Europa till vilka dess

medlemsstater har givit behörighet

avseende frågor som regleras i

denna konvention, inklusive

behörigheten att ingå avtal

avseende dessa frågor.

Artikel 28

DEPOSITARIE

Förenta nationernas

generalsekreterare skall vara

depositarie för denna konvention.

Artikel 29

RATIFIKATION,

GODTAGANDE,

GODKÄNNANDE OCH

ANSLUTNING

1. Denna konvention skall

ratificeras, godtagas eller

godkännas av de undertecknande

staterna och de regionala

organisationer för ekonomisk

integration som avses i artikel 27.

2. Denna konvention skall vara

öppen för anslutning av de stater

och organisationer som avses i

artikel 27.

3. Varje organisation som avses i

artikel 27, som blir part i denna

konvention utan att någon av dess

medlemsstater är part, skall vara

bunden av alla förpliktelser enligt

konventionen. I fråga om sådana

organisationer där en eller flera av

medlemsstaterna anslutit sig till

konventionen, skall organisationen

och dess medlemsstater besluta om

sitt respektive ansvar för att

fullgöra sina förpliktelser enligt

konventionen. I sådana fall skall

organisationen och

medlemsstaterna inte ha rätt att

samtidigt utöva sina rättigheter

enligt konventionen.

4. De organisationer för regional

ekonomisk integration som avses i

artikel 27 skall i sina instrument

avseende ratifikation, godtagande,

godkännande eller anslutning uppge

omfattningen av sin behörighet vad

gäller frågor som regleras i denna

konvention. Dessa organisationer

skall även underrätta depositarien

om varje väsentlig ändring

beträffande sin behörighet.

Artikel 30

IKRAFTTRÄDANDE

1. Denna konvention träder i

kraft den nittionde dagen efter

deponeringen av det sextonde

ratifikations-, godtagande-,

godkännande- eller

anslutningsinstrumentet.

2. Med avseende på punkt 1 i

denna artikel skall ett instrument

som deponerats av en organisation

som avses i artikel 27 inte räknas

som ett tillägg till dem som

deponerats av medlemsstater i en

sådan organisation.

3. För varje stat eller organisation

som avses i artikel 27, som

ratificerar, godtar eller godkänner

denna konvention eller ansluter sig

till den efter depositionen av det

sextonde ratifikations-, godtagande-

, godkännande- eller

anslutningsinstrumentet, träder

konventionen i kraft den nittionde

dagen efter den dag då en sådan stat

eller organisation deponerat sitt

ratifikations-, godtagande-,

godkännande- eller

anslutningsinstrument.

Artikel 31

FRÅNTRÄDANDE

1. En part får när som helst efter

utgången efter tre år räknat från

dagen för denna konventions

ikraftträdande för parten i fråga

frånträda konventionen genom

skriftlig underrättelse till

depositarien. Varje sådant

frånträdande träder i kraft den

nittionde dagen efter dagen då

depositarien mottagit underrättelse.

2. Ett sådant frånträdande skall

inte påverka tillämpningen av

artikel 4 vad avser en verksamhet

där en underrättelse har gjorts i

enlighet med artikel 4 punkt 1 eller

en begäran om diskussion har gjorts

i enlighet med artikel 4 punkt 2.

Artikel 32

AUTENTISKA TEXTER

Originalet av denna konvention,

där de engelska, franska och ryska

texterna äger lika giltighet, skall

deponeras hos Förenta nationernas

generalsekreterare.

Till bekräftelse härav har

undertecknande, därtill

vederbörligen befullmäktigade,

undertecknat denna konvention.

Som skedde i Helsingfors den 17

mars 1992.

BILAGA I

FARLIGA ÄMNEN FÖR DEFINI-

TION AV FARLIGA VERKSAM-

HETER

Nedan angivna mängder gäller

för varje verksamhet eller grupp av

verksamheter. Då ett

mängdintervall ges i del I är

tröskelmängderna lika med

maximimängderna i varje intervall.

Fem år efter ikraftträdandet av

denna konvention skall den minsta

mängden som anges i varje intervall

bli tröskelmängd om den inte

ändrats.

Då ett ämne eller en beredning

nämnd i del II också faller inom en

kategori i del I, skall den

tröskelmängd som anges i del II

användas.

Vid identifiering av farliga

verksamheter skall parterna ta

hänsyn till den förutsägbara

möjligheten till ökning av de

innefattande riskerna och till

mängderna av de farliga ämnena

och deras inbördes avstånd, vare sig

de är under tillsyn av en eller flera

företagsledningar.

PART I. Categories of substances and preparations not specifically

named in Part II.

DEL I. Kategorier av ämnen och beredningar som inte specifikt nämns

i del II.

Category

Kategori

Threshold Quantity

(Tonnes)

Tröskelmängd

(Ton)

1. Flammable gases 1a) including LPG

 Brandfarliga gaser 1a) inklusive LPG

 200

2. Highly flammable liquids lb)

 Mycket brandfarliga vätskor 1b)

 50,000

3. Very toxic 1c)

 Mycket giftiga 1c)

 20

4. Toxic 1d)

 Giftiga 1d)

 500-200

5. Oxidizing 1e)

 Oxiderande 1e)

 500-200

6. Explosive lf)

 Explosiva 1f)

 200-50

7. Flammable liquids lg) (handled under special

 conditions of pressure and temperature)

 Brandfarliga vätskor 1g) (hanterade under

 speciella tryck- och temperaturbetingelser)

 200

8. Dangerous for the environment 1h)

 Farliga för miljön 1h)

 200

Part II. Named substances

Del II. Namngivna ämnen

Substance

Ämne

Threshold Quantity

(Tonnes)

Tröskelmängd

(Ton)

1. Ammonia

 Amoniak

 500

2a Ammonium nitrate 2/

 Ammoniumnitrat 2/

 2,500

 b Ammonium nitrate in the form of fertilizers 3/

 Ammoniumnitrat i form av gödningsmedel 3/

 10,000

3. Acrylonitrile

 Akrylnitril

 200

4. Chlorine

 Klor

 25

5. Ethylene oxide

 Etylenoxid

 50

6. Hydrogen cyanide

 Cyanväte

 20

7. Hydrogen fluoride

 Fluorväte

 50

8. Hydrogen sulphide

 Svavelväte

 50

9. Sulphur diozide

 Svaveldioxid

 250

10. Sulphur trioxide

 Svaveltrioxid

 75

11. Lead alkyls

 Alkylbly

 50

12. Phosgene

 Fosgen

 0,75

13. Methyl isocyanate

 Metylisocyanat

 0,15

NOTES

1. Indicative criteria. in the

absence of other appropriate

criteria, Parties may use the

following criteria when classifying

substances or preparations for the

purposes of Part I of this Annex.

(a) FLAMMABLE GASES:

substances which in the gaseous

state at normal pressure and mixed

with air become flammable and

the boiling point lower than 21 C

point of which at normal pressure

is 20 C or below;

(b) HIGHLY FLAMMABLE

LIQUIDS: substances which have

a flash point lower than 21 C and

the boiling point of which at

normal pressure is above 20 C;

(c) VERY TOXIC: substances

with properties corresponding to

those in table 1 or table 2 below,

and which, owing to their physical

and chemical properties, are

capable of creating industrial

accident hazards.

ANMÄRKNINGAR

1. Riktvärdeskriterier. I

avsaknad av andra lämpliga

kriterier kan parterna använda

följande kriterier för klassificering

av ämnen och beredningar enligt

del I av detta annex.

(a) BRANDFARLIGA GASER:

ämnen som i gasformigt tillstånd

vid normalt tryck och blandade

med luft blir brandfarliga och

vilkas kokpunkt vid normalt tryck

är 20 C eller lägre;

(b) MYCKET

BRANDFARLIGA VÄTSKOR:

ämnen som har en lägre flampunkt

än 21 C och vars kokpunkt vid

normalt tryck är högre än 20 C;

(c) MYCKET GIFTIGA: ämnen

med egenskaper motsvarande dem

i tabell 1 eller tabell 2 nedan och

som, beroende på sina fysikaliska

och kemiska egenskaper, kan ge

upphov till risker för

industriolyckor.

TABLE 1

Tabell 1

LD50 (oral/oralt) (1)

LD50 (dermal/dermalt)

(2)

LC50 (3)

mg/kg body weight

mg/kg kroppsvikt

mg/kg body weight

mg/kg kroppsvikt

mg/l (inhalation)

mg/l (inhalation)

LD50 

LD50 

LC50 

(1) LD50 oral in rats

 LD50 oralt hos råtta

(2) LD50 dermal in rats or rabbits

 LD50 dermalt hos råtta eller kanin

(3) LC50 by inhalation (four hours) in rats

 LC50 genom inhalation (fyra timmar) hos råtta

TABLE 2

Tabell 2

 Discriminating dose

 mg/kg body weight 

 Diskriminerande dos

 mg/kg kroppsvikt

where the acute oral toxicity in animals of the substance has been

determined using the fixed-dose procedure. om ämnets akuta orala

toxicitet hos djur har bestämts med metoden med fastställd dos.

(d) TOXIC: substances with properties corresponding to those in table 3

or 4 and having physical and chemical properties capable of creating

industrial accident hazards.

 GIFTIGA: ämnen med egenskaper motsvarande dem i tabell 3

eller 4 och med fysikaliska och kemiska egenskaper som kan ge upphov

till risker för industriolyckor.

TABLE 3

Tabell 3

LD50 (oral/oralt) (1)

LD50 (dermal/dermalt)

(2)

LC50 (3)

mg/kg body weight mg/kg body weight mg/1 (inhalation)

mg/kg kroppsvikt

mg/kg body weight mg/kg body weight mg/1 (inhalation)

mg/kg kroppsvikt

mg/l (inhalation)

mg/l (inhalation

25 

50 

0,5 LC50 

(1) LD50 oral in rats

 LD50 oralt hos råtta

(2) LD50 dermal in rats or rabbits

 LD50 dermalt hos råtta eller kanin

(3) LC50 by inhalation (four hours) in rats

 LC50 genom inhalation (fyra timmar) hos råtta

TABLE 4

Tabell 4

 Discriminating dose

 mg/kg body weight = 5

 Diskriminerande dos

 mg/kg kroppsvikt

where the acute oral toxicity in animals of the substance has been

determined using the fixed-dose procedure. om ämnets akuta orala

toxicitet hos djur har bestämts med metoden med fastställd dos.

(e) OXIDIZING: substances

which give rise to highly

exothermic reaction when in

contact with other substances,

particularly flammable substances.

(f) EXPLOSIVE: substances

which may explode under the

effect of flame or which are more

sensitive to shocks or friction than

dinitrobenzene.

(g) FLAMMABLE LIQUIDS:

substances which have a flash

point lower than 55 C and which

remain liquid under pressure,

where particular processing

conditions, such as high pressure

and high temperature, may create

industrial accident hazards.

(h) DANGEROUS FOR THE

ENVIRONMENT: substances

showing the values for acute

toxicity to the aquatic environment

corresponding to table 5.

(e) OXIDERANDE: ämnen som

ger starkt exoterma reaktioner vid

kontakt med andra ämnen, särskilt

brandfarliga ämnen.

(f) EXPLOSIVA: ämnen som

kan explodera vid påverkan av eld

eller som är känsligare för stötar

eller friktion än dinitrobensen.

(g) BRANDFARLIGA

VÄTSKOR: ämnen som har en

lägre flampunkt än 55 C och som

förblir flytande under tryck, då

särskilda processbetingelser,

såsom högt tryck och hög

temperatur, kan ge upphov till

risker för industriolyckor.

(h) FARLIGA FÖR MILJÖN:

ämnen som har värden för akut

toxicitet för den akvatiska miljön

motsvarande tabell 5.

TABLE 5

Tabell 5

LC50 (1)

mg/l

EC50 (2)

mg/l

IC50 (3)

mg/l

LC50 

EC50 

IC50 

(1) LC50 fish (96 hours)

 LC50 fisk (96 timmar)

(2) EC50 daphnia (48 hours)

 EC50 daphnia (48 timmar)

(3) IC50 algae (72 hours)

 IC50 alg (72 timmar)

where the substance is not

readily degradable, or the log Pow

> 3,0 (unless the experimentally

determined BCF 

då ämnet inte är lätt nedbrytbart

eller log Pow > 3,0 (om inte den

experimentellt bestämda BCF 

100).

(i) LD - lethal dose (dödlig dos)

(j) LC - lethal concentration (dödlig koncentration)

(k) EC - effective concentration (effektkoncentration)

(1) IC - inhibiting concentration (inhiberande koncentration)

(m) Pow - partition coefficient octano/water (fördelningskoeffient

octanol/vatten)

(n) BCF - bioconcentration factor (biokoncentrationsfaktor)

2. This applies to ammonium

nitrate and mixtures of ammonium

nitrate where the nitrogen content

derived from the ammonium

nitrate is > 28 % by weight, and to

aqueous solutions of ammonium

nitrate where the concentration of

ammonium nitrate is > 90 % by

weight.

3. This applies to straight

ammonium nitrate fertilizers and

to compound fertilizers where the

nitrogen content derived from the

ammonium nitrate is > 28 % by

weight (a compound fertilizer

contains ammonium nitrate

together with phosphate and/or

potash).

4. Mixtures and preparations

containing such substances shall

be treated in the same way as the

pure substance unless they no

longer exhibit equivalent

properties and are not capable of

producing transboundary effects.

ANNEX II

INQUIRY COMMISSION

PROCEDURE PURSUANT TO

ARTICLES 4 AND 5

1. The requesting Party or

Parties shall notify the secretariat

that it or they is (are) submitting

question (s) to an inquiry

commission established in

accordance with the provisions of

this Annex. The notification shall

state the subject-matter of the

inquiry. The secretariat shall

immediately inform all Parties to

the Convention of this submission.

2. The inquiry commission shall

consist of three members. Both the

requesting party and the other

party to the inquiry procedure

shall appoint a scientific or

technical expert and the two

experts so appointed shall

designate by common agreement a

third expert, who shall be the

president of the inquiry

commission. The latter shall not be

a national of one of the parties to

the inquiry procedure, nor have his

or her usual place of residence in

the territory of one of these

parties, nor be employed by any of

them, nor have dealt with the case

in any other capacity.

3. If the president of the inquiry

commission has not been

designated within two months of

the appointment of the second

expert, the Executive Secretary of

the Economic Commission for

Europe shall, at the request of

either party, designate the

president within a further two-

month period.

4. If one of the parties to the

inquiry procedure dose not appoint

an expert within one month of its

receipt of the notification by the

secretariat, the other party may

inform the Executive Secretary of

the Economic Commission for

Europe, who shall designate the

president of inquiry commission

within a further two-month period.

Upon de-signation, the president

of the inquiry commission shall

request the party which has not

appointed an expert to do so

within a month. If it fails to do so

within that period, the president

shall inform the Executive

Secretary of the Economic

Commission for Europe who shall

make this appointment within a

further two-month period.

5. The inquiry commission shall

adopt its own rules of procedure.

6. The inquiry commission may

take all appropriate measures in

order to carry out its functions.

7. The parties to the inquiry

procedure shall facilitate the work

of the inquire commission and in

particular shall, using all means at

their disposal:

(a) Provide the inquiry

commission with all relevant

documents, facilities and

information;

(b) Enable the inquiry

commission, where necessary, to

call witnesses or experts and

receive their evidence.

8. The parties and the experts

shall protect the confidentiality of

any information they receive in

confidence during the work of the

inquiry commission.

9. If one of the parties to the

inquire procedure does not appear

before the inquiry commission or

fails to present its case, the other

party may request the inquiry

commission to continue the

proceedings and to complete its

work. Absence of a party or failure

of a party to present its case shall

not constitute a bar to the

continuation and completion of the

work of the inquiry commission.

10. Unless the inquiry

commission determines otherwise

because of the particular

circumstances of the matter, the

expenses of the inquiry

commission, including the

remuneration of its members, shall

be borne equally by the parties to

the inquiry procedure. The inquiry

commission shall keep a record of

all its expenses and shall furnish a

final statement thereof to the

parties.

11. Any Party which has an

interest of a factual nature in the

subject-matter of the inquiry

procedure and which may be

affected by an opinion in the

matter may intervene in the

proceedings with the consent of

the inquiry commission.

12. The decisions of the inquiry

commission on matters of the

procedure shall be taken by

majority vote of its members. The

final opinion of the inquiry

commission shall reflect the view

of the majority of its members and

shall include any dissenting view.

13. The inquiry commission

shall present its final opinion

within two months of the date on

which it was established, unless it

finds it necessary to extend this

time-limit for a period which

should not exceed two months.

14. The final opinion of the

inquiry commission shall be based

on accepted scientific principles.

The final opinion shall be

transmitted by the inquiry

commission to the parties to the

inquiry procedure and to the

secretariat.

ANNEX III

PROCEDURES PURSUANT TO

ARTICLE 4

1. A Party of origin may request

consultations with another Party,

in accordance with paragraph 2 to

5 of this Annex, in order to

determine whether that party is an

affected Party.

2. For a proposed or existing

hazardous activity, the Party of

origin shall, for the purposes of

ensuring adequate and effective

consultations, provide for the

notification at appropriate levels of

any Party that it considers may be

an affected Party as early as

possible and no later than when

informing its own public about

that proposed or existing activity.

For existing hazardous activities

such notification shall be provided

no later than two years after the

entry into force of this Convention

for a Party of origin.

3. The notification shall contain,

inter alia:

(a) Information on the

hazardous activity, including any

available information or report,

such as information produced in

accordance with Article 6, on its

possible transboundary effects in

the event of an industrial accident;

(b) An indication of a

reasonable time within which a

response under paragraph 4 of this

Annex is required, taking into

account the nature of the activity;

and may include the information

set out in paragraph 6 of this

Annex.

4. The notified Parties shall

respond to the Party of origin

within the time specified in the

notification, acknowledging

receipt of the notification and

indicating whether they intend to

enter into consultation.

5. If a notified Party indicates

that it does not intend to enter into

consultation, or if it does not

respond within the time specified

in the notification, the provisions

set down in the following

paragraphs of this Annex shall not

apply. In such circumstances, the

right of a Party of origin to

determine whether to carry out an

assessment and analysis on the

basis of its national law and

practice is not prejudiced.

6. Upon receipt of a response

from a notified Party indicating its

desire to enter into consultation,

the Party of origin shall, if it has

not already done so, provide to the

notified Party:

(a) Relevant information

regarding the time schedule for

analysis, including an indication of

the time schedule for the

transmittal of comments;

(b) Relevant information on the

hazardous activity and its

transboundary effects in the event

of an industrial accident;

(c) The opportunity to

participate in evaluations of the

information or any report

demonstrating possible

transboundary effects.

7. An affected Party shall, at the

request of the Party of origin,

provide the latter with reasonably

obtainable information relating to

the area under the jurisdiction of

the affected Party capable of being

affected, where such information

is necessary for the preparation of

the assessment and analysis and

measures. The information shall

be furnished promptly and, as

appropriate, through a joint body

where one exist.

8. The Party of origin shall

furnish the affected Party directly,

as appropriate, or, where one

exists, through a joint body with

the analysis and evaluation

documentation as described in

Annex V, paragraphs 1 and 2.

9. The Parties concerned shall

inform the public in areas

reasonably capable of being

affected by the hazardous activity

and shall arrange for the

distribution of the analysis and

evaluation documentation to it and

to authorities in the relevant areas.

The Parties shall ensure them an

opportunity for making comments

on, or objections to, the hazardous

activity and shall arrange for their

views to be submitted to the

competent authority of the Party of

origin, either directly to that

authority or, where appropriate,

through the Party of origin, within

a reasonable time.

10. The Party of origin shall,

after completion of the analysis

and evaluation documentation,

enter without undue delay into

consultations with the affected

Party concerning, inter alia, the

transboundary effects of the

hazardous activity in the event of

an industrial accident, and

measures to reduce or eliminate its

effects. The consultation may

relate to:

(a) Possible alternatives to the

hazardous activity, including the

no-action alternative, and possible

measures to mitigate

transboundary effects at the

expense of the Party of origin;

(b) Other form of possible

mutual assistance for reducing any

transboundary effects;

(c) Any other appropriate

matters.

The Parties concerned shall, on

the commencement of such

consultations, agree on a

responsible time-frame for the

duration of the consultation

period. Any such consultations

may be conducted through an

appropriate joint body, where one

exists.

11. The Parties concerned shall

ensure that due account is taken of

the analysis and evaluation, as

well as on the comments received

pursuant to paragraph 9 of this

Annex and of the outcome of the

consultations referred to in

paragraph 10 of this Annex.

12. The Party of origin shall

notify the affected Parties of any

decision on the activity, along with

the reasons and considerations on

which it was based.

13. If, after additional and

relevant information concerning

the transboundary effects of

hazardous activity and which was

not available at the time

consultations were held with

respect to that activity, becomes

available to a Party concerned, that

party shall immediately inform the

other Party or Parties concerned. If

one of the Parties concerned so

requests, renewed consultations

shall be held.

ANNEX IV

PREVENTIVE MEASURES

PURSUANT TO ARTICLE 6

The following measures may be

carried out, depending on national

laws and practices, by Parties,

competent authorities, operators,

or by joint efforts:

1. The setting of general or

specific safety objectives:

2. The adoption of legislative

provisions or guidelines

concerning safety measures and

safety standards;

3. The identification of those

hazardous activities which require

special preventive measures,

which may include a licensing or

authorization system;

4. The evaluation of risk

analyses or of safety studies for

hazardous activities and an action

plan for the implementation of

necessary measures;

5. The provision to the

competent authorities of the

information needed to assess risks;

6. The application of the most

appropriate technology in order to

prevent industrial accidents and

protect human beings and the

environment;

7. The undertaking, in order to

prevent industrial accidents, of the

appropriate education and training

of all persons engaged in

hazardous activities on-site under

both normal and abnormal

conditions;

8. The establishment of internal

managerial structures and

practices designed to implement

and maintain safety regulations

effectively;

9. The monitoring and auditing

of hazardous activities and the

carrying out of inspections.

ANNEX V

ANALYSIS AND

EVALUATION

l. The analysis and evaluation of

the hazardous activity should be

performed with a scope and to a

depth which vary depending on the

purpose for which they are carried

out.

2. The following table

illustrates, for the purposes of the

related Articles, matters which

should be considered in the

analysis and evaluation, for the

purposes listed:

-----------------------------------------

Purpose of analysis

Emergency planning under

article 8

Matters to be considered:

(1) The quantities and properties

of hazardous substances on the

site;

(2) Brief descriptive scenarios

of a representative sample of

industrial accidents possibly

arising from the hazardous

activity, including an indication of

the likelihood of each;

(3) For each scenario:

(a) The approximate quantity of

a release;

(b) The extent and severity of

the resulting consequences both

for people and for the non-human

environment in favourable and

unfavourable conditions, including

the extent of resulting hazard

zones;

(c) The time-scale within which

the industrial accident could

develop from the initiating event;

(d) Any action which could be

taken to minimize the likelihood of

escalation.

(4) The size and distribution of

the population in the vicinity,

including any large concentrations

of people potentially in the hazard

zone;

(5) The age, mobility and

susceptibility of that population.

-----------------------------------------

Decision-making on siting under

article 7.

In addition to items (1) to (5)

above:

(6) The severity of the harm

inflicted on people and the

environment, depending on the

nature and circumstances of the

release;

(7) The distance from the

location of the hazardous activity

at which harmful effects on people

and the environment may

reasonably occur in the event of an

industrial accident;

(8) The same information not

only for the present situation but

also for planned or reasonably

foreseeable future developments.

-----------------------------------------

Information to the public under

Article 9

-----------------------------------------

In addition to items (1) to (4)

above:

(9) The people who may be

affected by an industrial accident.

Preventive measures under

Article 6

1n addition to items (4) to (9)

above, more detailed versions of

the descriptions and assessments

set out in items (1) to (3) will be

needed for preventive measures. In

addition to those descriptions and

assessments, the following matters

should also be covered:

(10) The conditions and

quatities in which hazardous

materials are handled;

(11) A list of the scenarios for

the types of industrial accidents

with serious effects, to include

examples covering the full range

of incident size and the possibility

of effects from adjacent activities;

(12) For each scenario, a

description of the events which

could initiate an industrial accident

and the steps whereby it could

escalate;

(13) An assessment, at least in

general terms, of the likelihood of

each step occurring, taking into

account the arrangements in (14);

(14) A description of the

preventive measures in terms of

both equipment and procedures

designed to minimize the

likelihood of each step occurring;

(15) An assessment of the

effects that deviations from normal

operating conditions could have,

and the consequent arrangements

for safe shut-down of the

hazardous activity or any part

thereof in an emergency, and of

the need for staff training to ensure

that potentially serious deviations

are recognized at an early stage

and appropriate action taken;

 (16) An assessment of the

extent to which modifications,

repair work and maintenance work

on the hazardous activity could

place the control measures at risk,

and the consequent arrangements

to ensure that control is

maintained.

ANNEX VI

DECISION-MAKING ON

SITING PURSUANT TO

ARTICLE 7

The following illustrates the

matters which should be

considered pursuant to Article 7:

1. The results of risk analysis

and evaluation, including an

evaluation pursuant to Annex V of

the physical characteristics of the

area in which the hazardous

activity is being planned;

2. The results of consultations

and public participation processes;

3. An analysis of the increase or

decrease of the risk caused by any

development in the territory of the

affected Party in relation to an

existing hazardous activity in the

territory of the Party of origin;

4. The evaluation of the

environmental risks, including any

transboundary effects;

5. An evaluation of the new

hazardous activities which could

be a source of risk;

6. A consideration of the siting

of new, and significant

modifications to existing

hazardous activities at a safe

distance from existing centres of

population, as well as the

establishment of a safety area

around hazardous activities; within

such areas, developments which

would increase the populations at

risk, or otherwise increase the

severity of the risk, should be

closely examined.

ANNEX VII

EMERGENCY PREPAREDNESS

MEASURES PURSUANT TO

ARTICLE 8

1. All contingency plans, both

on- and off site, should be

coordinated to provide a

comprehensive and effective

response to industrial accidents.

2. The contingency plans should

include the actions necessary to

localize emergencies and to

prevent or minimize their

transboundary effects. They

should also include arrangements

for warning people and, where

appropriate, arrangements for their

evacuation, other protective or

rescue actions and health services.

3. Contingency plans should

give on-site personnel, people who

might be affected off site and

rescue forces, details of technical

and organizational procedures

which are appropriate for response

in the event of an industrial

accident capable of having

transboundary effects and to

prevent and minimize effects on

people and the environment, both

on and off site.

4. Examples of matters which

could be covered by on-site

contingency plans include:

(a) Organizational roles and

responsibilities on site for dealing

with an emergency;

(b) A description of the action

which should be taken in the event

of an industrial accident, or an

imminent threat thereof, in order

to control the condition or event,

or details of where such a

description can be found;

(c) A description of the

equipment and resources available;

(d) Arrangements for providing

early warning of industrial

accidents to the public authority

responsible for the off-site

emergency response, including the

type of information which should

be included in an initial warning

and the arrangements for

providing more detailed

information as it becomes

available;

(e) Arrangements for training

personnel in the duties they will be

expected to perform.

5. Examples of matters which

could be covered by off site

contingency plans include:

(a) Organizational roles and

responsibilities off site for dealing

with an emergency, including how

integration with one-site plans is

to be achieved;

(b) Methods and procedures to

be followed by emergency and

medical personnel;

(c) Methods for rapidly

determining the affected area;

(d) Arrangements for ensuring

that prompt industrial accident

notification is made to affected or

potentially affected Parties and

that that liaison is maintained

subsequently;

(e) Identification of resources

necessary to implement the plan

and the arrangements for

coordination;

(f) Arrangements for providing

information to the public

including, where appropriate, the

arrangements for reinforcing and

repeating the information provided

to the public pursuant to Article 9;

(g) Arrangements for training

and exercises.

6. Contingency plans could

include the measures for:

treatment; collection; clean-up;

storage; removal and safe disposal

of hazardous substances and

contaminated material; and

restoration.

ANNEX VIII

INFORMATION TO THE

PUBLIC PURSUANT TO

ARTICLE 9

1. The name of the company,

address of the hazardous activity

and identification by position held

of the person giving the

information;

2. An explanation in simple

terms of the hazardous activity,

including the risks;

3. The common names or the

generic names or the general

danger classification of the

substances and preparations which

are involved in the hazardous

activity, with an indication of their

principal dangerous

characteristics;

4. General information resulting

from an environmental impact

assessment, if available and

relevant;

5. The general information

relating to the nature of an

industrial accident that could

possibly occur in the hazardous

activity, including its potential

effects on the population and the

environment;

6. Adequate information on how

the affected population will be

warned and kept informed in the

event of an industrial accident;

7. Adequate information on the

actions the affected population

should take and on the behaviour

they should adopt in the event of

an industrial accident;

8. Adequate information on

arrangements made regarding the

hazardous activity, including

liaison with the emergency

services, to deal with industrial

accidents, to reduce the severity of

the industrial accidents and to

mitigate their effects;

9. General information on the

emergency services off site

contingency plan, drawn up to

cope with any off site effects,

including the transboundary

effects of an industrial accident;

10. General information on

special requirements and

conditions to which the hazardous

activity is subject according to the

relevant national regulations

and/or administrative provisions,

including licensing or

authorization systems;

11. Details of where further

relevant information can be

obtained.

ANNEX IX

INDUSTRIAL ACCIDENT

NOTIFICATION SYSTEMS

PURSUANT TO ARTICLE 10

1. The industrial accident

notification systems shall enable

the speediest possible transmission

of data and forecast according to

previously determined codes using

compatible data-transmission and

data-treatment systems for

emergency warning and response,

and for measures to minimize and

contain the consequences of

transboundary effects, taking

account of different needs at

different levels.

2. The industrial accident

notification shall include the

following:

(a) The type and magnitude of

the industrial accident, the

hazardous substances involved (if

known), and the severity of its

possible effects;

(b) The time of occurrence and

exact location of the accident;

(c) Such other available

information as necessary for an

efficient response to the industrial

accident.

3. The industrial accident

notification shall be supplemented

at appropriate intervals, or

whenever required, by further

relevant information on the

development of the situation

concerning transboundary effects.

4. Regular tests and reviews of

the effectiveness of the industrial

accident notification systems shall

be undertaken, including the

regular training of the personnel

involved. Where appropriate, such

tests, reviews and training shall be

performed jointly.

ANNEX X

MUTUAL ASSISTANCE

PURSUANT TO ARTICLE 12

1. The overall direction, control,

coordination and supervision of

the assistance is the responsibility

of the requesting Party. The

personnel involved in the assisting

operation schall act in accordance

with the relevant laws of the

requesting Party. The appropriate

authorities of the requesting Party

shall cooperate with the authority

designated by the assisting party,

pursuant to Article 17, as being in

charge of the immediate

operational supervision of the

personnel and the equipment

provided by the assisting Party.

2. The requesting Party shall, to

the extent of its capabilities,

provide local facilities and

services for the proper and

effective administration of the

assistance, and shall ensure the

protection of personnel, equipment

and materials brought into its

territory by, or on behalf of, the

assisting Party for such a purpose.

3. Unless otherwise agreed by

the Parties concerned, assistance

shall be provided at the expense of

the requesting Party. The assisting

party may at any time waive

wholly or partly the

reimbursement of costs.

4. The requesting Party shall use

its best efforts to afford to the

assisting Party and persons acting

on its behalf the privileges,

immunities or facilities necessary

for the expeditious performance of

their assistance functions. The

requesting Party shall not be

required to apply this provision to

its own nationals or permanent

residents or to afford them the

privileges and immunities referred

to above.

5. A Party shall, at the request of

the requesting or assisting Party,

endeavour to facilitate the transit

through its territory of duly

notified personnel, equipment and

property involved in the assistance

to and from the requesting Party.

6. The requesting Party shall

facilitate the entry into, stay in and

departure from its national

territory of duly notified personnel

and of equipment and property

involved in the assistance.

7. With regard to acts resulting

directly from the assistance

provided, the requesting Party

shall, in respect of the death of or

injury to persons, damage to or

loss of property, or damage to the

environment caused within its

territory in the course of the

provision of the assistance

requested, hold harmless and

indemnify the assisting Party or

persons acting on its behalf and

compensate them for death or

injury suffered by them and for

loss of or damage to equipment or

other property involved in the

assistance. The requesting Party

shall be responsible for dealing

with claims brought by third

parties against the assisting Party

or persons acting on its behalf.

8. The Parties concerned shall

cooperate closely in order to

facilitate the settlement of legal

proceedings and claims which

could result from assistance

operations.

9. Any party may request

assistance relating to the medical

treatment or the temporary

relocation in the territory of

another Party of persons involved

in an accident.

10. The affected or requesting

Party may at any time, after

appropriate consultations and by

notification, request the

termination of assistance received

or provided under this Convention.

Once such a request has been

made, the Parties concerned shall

consult one another with a view to

making arrangements for the

proper termination of the

assistance.

ANNEX XI

EXCHANGE OF

INFORMATION PURSUANT

TO ARTICLE 15

Information shall include the

following elements, which can

also be the subject of multilateral

and bilateral cooperation:

(a) Legislative and

administrative measures, policies,

objectives and priorities for

prevention, preparedness and

response, scientific activities and

technical measures to reduce the

risk of industrial accidents from

hazardous activities, including the

mitigation of transboundary

effects;

(b) Measures and contingency

plans at the appropriate level

affecting other Parties;

(c) Programmes for monitoring,

planning, research and

development, including their

implementation and surveillance;

(d) Measures taken regarding

prevention of, preparedness for

and response to industrial

accidents;

(e) Experience with industrial

accidents and cooperation in

response to industrial accidents

with transboundary effects;

(f) The development and

application of the best available

technologies for improved

environmental protection and

safety;

(g) Emergency preparedness and

response;

(h) Methods used for the

prediction of risks, including

criteria for the monitoring and

assessment of transboundary

effects.

ANNEX XII

TASKS FOR MUTUAL

ASSISTANCE PURSUANT TO

ARTICLE 18, PARAGRAPH 4

1. Information and data

collection and dissemination

(a) Establishment and operation

of an industrial accident

notification system that can

provide information on industrial

accidents and on experts, in order

to involve the experts as rapidly as

possible in providing assistance;

(b) Establishment and operation

of a data bank for the reception

processing and distribution of

necessary information on

industrial accidents, including

their effects, and also on measures

applied and their effectiveness;

(c) Elaboration and maintenance

of a list of hazardous substances,

including their relevant

characteristics, and of information

on how to deal with those in the

event of an industrial accident;

(d) Establishment and

maintenance of a register of

expects to provide consultative

and other kinds of assistance

regarding preventive, preparedness

and response measures, including

restoration measures;

(e) Maintenance of a list of

hazardous activities;

(f) Production and maintenance

of a list of hazardous substances

covered by the provisions of

Annex I, Part I.

2. Research, training and

methodologies

(a) Development and provision

of models based on experience

from industrial accidents, and

scenarios for preventive,

preparedness and response

measures;

(b) Promotion of education and

training, organization of

international symposia and

promotion of cooperation in

research and development.

3. Technical assistance

(a) Fulfillment of advisory

functions aimed at strengthening

the ability to apply preventive,

preparedness and response

measures;

(b) Undertaking, at the request

of a Party, of inspections of its

hazardous activities and the

provision of assistance in

organizing its national inspections

according to the requirements of

this Convention.

4. Assistance in the case of an

emergency

Provision, at the request of a

Party, of assistance by, inter alia,

sending experts to the site of an

industrial accident to provide

consultative and other kinds of

assistance in response to the

industrial accident.

ANNEX XIII

ARBITRATION

1. The claimant Party or Parties

shall notify the secretariat that the

Parties have agreed to submit the

dispute to arbitration pursuant to

Article 21, paragraph 2 of this

Convention. The notification shall

state the subject-matter of

arbitration and inchule, in

particular, the Articles of this

Convention, the interpretation or

application of which is at issue.

The secretariat shall forward the

information received to all Parties

to this Convention.

2. The arbitral tribunal shall

consist of three members. Both the

claimant Party or Parties and the

other Party or Parties to the

dispute shall appoint an arbitrator,

and the two arbitrators so

appointed shall designate by

common agreement the third

arbitrator, who shall be the

president of the arbitral tribunal.

The latter shall not be a national of

one of the parties to the dispute,

nor have his or her usual place of

residence in the territory of one of

these parties, nor be employed by

any of them, nor have dealt with

the case in any other capacity.

3. If the president of the arbitral

tribunal has not been designated

within two months of the

appointment of the second

arbitrator, the Executive Secretary

of the Economic Commission for

Europe shall, at the request of

either party to the dispute,

designate the president within a

further twomonth period.

4. If one of the parties to the

dispute does not appoint an

arbitrator within two months of the

receipt of the request, the other

party may so inform the Executive

Secretary of the Economic

Commission for Europe, who shall

designate the president of the

arbitral tribunal within a further

two-month period. Upon

designation, the president of the

arbitral tribunal shall request the

party which has not appointed an

arbitrator to do so within two

months. If it fails to do so within

that period, the president shall

inform the Executive Secretary of

the Economic Commission for

Europe, who shall make this

appointment within a further two-

month period.

5. The arbitral tribunal shall

render its decision in accordance

with international law and in

accordance with the provisions of

this Convention.

6. Any arbitral tribunal

constituted under the provisions

set out herein shall draw up its

rules of procedure.

7. The decisions of the arbitral

tribunal, both on procedure and on

substance, shall be taken by

majority vote of its members.

8. The tribunal may take all

appropriate measures to establish

the facts.

9. The parties to the dispute

shall facilitate the work of the

arbitral tribunal and, in particular

shall, using all means at their

disposal:

(a) Provide the tribunal with all

relevant documents, facilities and

information;

(b) Enable the tribunal, where

necessary, to call witnesses or

experts and receive their evidence.

10. The parties to the dispute

and the arbitrators shall protect the

confidentiality of any information

they receive in confidence during

the proceedings of the arbitral

tribunal.

11. The arbitral tribunal may, at

the request of one of the parties,

recommend interim measures of

protection.

12. If one of the parties to the

dispute does not appear before the

arbitral tribunal or fails to defend

its case, the other party may

request the tribunal to continue the

proceedings and to render its final

decision. Absence of a party or

failure of a party to defend its case

shall not constitute a bar to the

proceedings.

13. The arbitral tribunal may

hear and determine counter-claims

arising directly out of the subject-

matter of the dispute.

14. Unless the arbitral tribunal

determines otherwise because of

the particular circumstances of the

case, the expenses of the tribunal,

including the remuneration of its

members, shall be borne equally

by the parties to the dispute. The

tribunal shall keep a record of all

its expenses and shall furnish a

final statement thereof to the

parties to the dispute.

15. Any Party to this

Convention which has an interest

of a legal nature in the subject-

matter of the dispute and which

may be affected by a decision in

the case, may intervene in the

proceedings with the consent of

the tribunal.

16. The arbitral tribunal shall

render its award within five

months of the date on which it is

established unless it finds it

necessary to extend the time-limit

for a period which should not

exceed five months.

17. The award of the arbitral

tribunal shall be accompanied by a

statement of reasons. It shall be

final and binding upon all parties

to the dispute. The award will be

transmitted by the arbitral tribunal

to the parties to the dispute and to

the secretariat. The secretariat will

forward the information received

to all Parties to this Convention.

18. Any dispute which may arise

between the parties concerning the

interpretation or execution of the

award may be submitted by either

party to the arbitral tribunal which

made the award or, if the latter

cannot be seized thereof, to

another tribunal constituted for

this purpose in the same manner as

the first.

2. Här avses ammoniumnitrat

och blandningar innehållande

ammoniumnitrat där

kväveinnehållet härrörande från

ammoniumnitratet är > 28 vikt-%

samt vattenlösningar av

ammoniumnitrat där

koncentrationen av

ammoniumnitrat är > 90 vikt-%.

3. Här avses gödningsmedel av

ren ammoniumnitrat och

sammansatta gödningsmedel där

kväveinnehållet härrörande från

ammoaiumnitratet är > 28 vikt-%

(ett sammansatt gödningsmedel

innehåller ammoniumnitrat

tillsammans med fosfat och/eller

pottaska).

4. Blandningar och beredningar

innehållande sådana ämnen skall

behandlas på samma sätt som det

rena ämnet om de fortfarande

uppvisar likvärdiga egenskaper

och är i stånd att åstadkomma

gränsöverskridande effekter.

BILAGA II

FÖRFARANDE I

UNDERSÖKNINGSKOMMISSI

ON I ENLIGHET MED

ARTIKLARNA 4 OCH 5

1. Den begärande parten eller de

begärande parterna skall underrätta

sekretariatet om att den eller de

hänskjuter frågor till en

undersökningskommission som

upprättats i enlighet med

bestämmelserna i denna bilaga.

Underrättelsen skall ange

huvudärendet i förfrågan.

Sekretariatet skall omedelbart

underrätta alla konventionsparter

om denna framställan.

2. Undersökningskommissionen

skall bestå av tre ledamöter. Både

den begärande parten och den

andra parten i

undersökningsförfarandet skall

utse en vetenskaplig eller teknisk

expert, och de två experterna som

utsetts på detta sätt skall

gemensamt utse en tredje expert,

som skall vara ordförande i

undersökningskommissionen.

Denne skall inte vara medborgare

hos någon av parterna i

undersökningsförfarandet och inte

heller vara permanent bosatt inom

något av dessa parters territorier,

vara anställd av någon av dem

eller ha befattat sig med frågan i

någon annan egenskap.

3. Om ordföranden i

undersökningskommissionen inte

har utsetts inom två månader från

det att den andra experten har

utsetts, skall exekutivsekreteraren i

Ekonomiska kommissionen för

Europa, på endera partens begäran,

utse ordföranden inom ytterligare

en tvåmånadersperiod.

4. Om någon av parterna i

undersökningsförfarandet inte

utser en expert inom en månad

från mottagandet av underrättelsen

från sekretariatet, kan den andra

parten informera

exekutivsekreteraren för

Ekonomiska kommissionen för

Europa, som då skall utse

ordföranden i

undersökningskommissionen inom

två månader. Sedan ordföranden i

undersökningskommissionen blivit

utsedd, skall han anmoda den part

som inte har utsett en expert att

göra detta inom en månad. Om

parten inte gör detta inom denna

period skall ordföranden

underrätta exekutivsekreteraren för

Ekonomiska kommissionen för

Europa, som skall göra denna

utnämning inom ytterligare en

tvåmånadersperiod.

5. Undantagskommissionen

skall anta sina egna

procedurregler.

6. Undersökningskommissionen

får vidta alla lämpliga åtgärder för

att genomföra sitt uppdrag.

7. Parterna i

undersökningsförfarandet skall

underlätta

undersökningskommissionens

arbete och skall särskilt, genom att

använda alla tillgängliga medel,

a) förse

undersökningskommissionen med

all relevant dokumentation,

utrustning och information, och

b) göra det möjligt för

undersökningskommissionen att

vid behov kalla vittnen eller

experter för att få del av deras

utsagor.

8. Parterna och experterna skall

skydda alla konfidentiella

uppgifter som de erhåller i

förtroende under den tid som

undersökningskommissionen

arbetar.

9. Om någon av parterna i

undersökningsförfarandet inte

inställer sig hos

undersökningskommissionen eller

inte lägger fram sin sak, kan den

andra parten begära att

undersökningskommissionen

fortsätter förfarandet och avslutar

sitt arbete. En parts frånvaro eller

en parts underlåtenhet att lägga

fram sin sak skall inte utgöra ett

hinder för att fortsätta och fullfölja

undersökningskommissionens

arbete.

10. Om inte

undersökningskommissionen

beslutar annat på grund av

särskilda omständigheter, skall

undersökningskommissionens

utgifter, inklusive ersättning till

ledamöterna, bäras till lika delar

av parterna i

undersökningsförfarandet.

Undersökningskommissionen skall

bokföra alla sina utgifter och

tillställa parterna slutredovisning

över dessa.

11. Varje part som har ett sakligt

intresse av den fråga som

behandlas i

undersökningsförfarandet och som

kan påverkas av ett utlåtande i

frågan kan intervenera i

förfarandet med tillstånd av

undersökningskommissionen.

12.

Undersökningskommissionens

beslut rörande procedurfrågor

skall fattas med majoritetsbeslut.

Undersökningskommissionens

slutliga utlåtande skall redovisa

majoritetens åsikt och innefatta

varje avvikande åsikt.

13.

Undersökningskommissionen skall

presentera sitt slutliga utlåtande

inom två månader från den dag då

den bildades, om den inte finner

det nödvändigt att förlänga

tidsperioden som inte bör

överskrida två månader.

14.

Undersökningskommissionens

slutliga utlåtande skall baseras på

erkända vetenskapliga principer.

Undersökningskommissionen skall

vidarebefordra sitt slutliga

utlåtande till parterna i

undersökningsförfarandet och till

sekretariatet.

BILAGA III

FÖRFARANDEN I ENLIGHET

MED ARTIKEL 4

1. En upphovspart kan begära

konsultationer med en annan part,

i enlighet med punkterna 2 - 5 i

denna bilaga, i syfte att fastställa

huruvida denna part är en berörd

part.

2. För en föreslagen eller

befintlig farlig verksamhet skall

upphovsparten för att säkerställa

lämpliga och effektiva

konsultationer se till att varje part

som den anser vara en berörd part

underrättas på lämpliga nivåer så

tidigt som möjligt och senast när

den informerar sin egen allmänhet

om den föreslagna eller befintliga

verksamheten. Vad avser befintlig

farlig verksamhet skall en sådan

underrättelse ske senast två år efter

det att denna konvention har trätt i

kraft för en upphovspart.

3. Underrättelsen skall bland

annat innehålla

a) information om den farliga

verksamheten, inklusive varje

tillgänglig information eller

rapport, såsom information

framtagen i enlighet med artikel 6,

om dess möjliga

gränsöverskridande effekter i

händelse av en industriolycka,

b) en uppgift om en rimlig

tidsperiod, inom vilken ett svar

enligt punkt 4 i denna bilaga krävs,

med hänsyn till verksamhetens art,

och kan även omfatta den

information som anges i punkt 4

av denna bilaga,

4. De parter som underrättats

skall inom den tid som anges i

underrättelsen svara

upphovsparten och därvid erkänna

mottagandet av underrättelsen

samt ange om de avser inleda

konsultationer.

5. Om en part som underrättats

uppger att den inte avser att inleda

konsultationer, eller om den inte

svarar inom den tid som anges i

underrättelsen, skall

bestämmelserna i de följande

punkterna i denna bilaga inte

tillämpas. Under sådana

omständigheter utgör detta inget

hinder för upphovsparten att

bestämma huruvida den skall

genomföra en bedömning och en

analys på grundval av sin

nationella lagstiftning och

rättspraxis.

6. Sedan upphovsparten mottagit

ett svar från en part som

underrättats, med uppgift om dess

önskan att inleda konsultationer,

skall upphovsparten, om så inte

redan skett, lämna den

underrättade parten

a) relevant information om

tidsplanen för analys, inbegripet

en uppgift om tidsplanen för

överlämnande av kommentarer,

b) relevant information om den

farliga verksamheten och dess

gränsöverskridande effekter i

händelse av en industriolycka,

c) tillfälle att delta i

utvärderingar av information eller

varje rapport om möjliga

gränsöverskridande effekter.

7. En berörd part skall, på

begäran av upphovsparten, förse

denna med den information som

rimligen kan erhållas rörande det

område under den berörda partens

jurisdiktion som kan beröras, när

sådan information är nödvändig

för förberedandet av bedömning,

analys och åtgärder. Informationen

skall lämnas omedelbart och, om

så är lämpligt, genom ett

gemensamt organ, där ett sådant

finns.

8. Upphovsparten skall direkt

tillställa den berörda parten, om så

är lämpligt, eller genom ett

gemensamt organ, där ett sådant

finns, dokumentation om analys

och bedömning enligt bilaga V,

punkterna 1 och 2.

9. De berörda parterna skall

underrätta allmänheten i områden

som rimligen kan tänkas bli

påverkade av den farliga

verksamheten samt ordna med

distribution av dokumentationen

om analys och bedömning till

denna och till myndigheter inom

de berörda områdena. Parterna

skall se till att de får tillfälle att

kommentera eller invända emot

den farliga verksamheten samt att

deras synpunkter inom rimlig tid

underställs upphovspartens

behöriga myndighet, antingen

direkt till myndigheten eller, när så

är lämpligt, genom upphovsparten.

10. Upphovsparten skall efter att

ha färdigställt dokumentationen

om analys och bedömning utan

oskälig tidsåtgång inleda

konsultationer med den berörda

parten rörande bland annat den

farliga verksamhetens

gränsöverskridande effekter i

händelse av en industriolycka och

åtgärder för att minska eller

eliminera dess effekter.

Konsultationerna kan avse

a) möjliga alternativ till den

farliga verksamheten, inklusive

alternativet inga åtgärder, samt

eventuella åtgärder för att

begränsa gränsöverskridande

effekter på upphovspartens

bekostnad,

b) andra former av möjligt

ömsesidigt bistånd för att minska

gränsöverskridande effekter,

c) andra lämpliga frågor.

De berörda parterna skall, när

sådana konsultationer inleds,

komma överens om en rimlig

tidsram för konsultationsperiodens

längd. Sådana konsultationer skall

ledas av ett lämpligt gemensamt

organ, där det finns ett sådant.

11. De berörda parterna skall

säkerställa att vederbörlig hänsyn

tas till analysen och bedömningen

samt till de kommentarer som

erhållits i enlighet med punkt 9 i

denna bilaga och till resultatet av

de konsultationer som det hän-

visas till i punkt 10 av denna

bilaga.

12. Upphovsparten skall

underrätta de berörda parterna om

varje beslut om verksamheten

samt om de skäl och beaktanden

som låg till grund för detta.

13. Om ytterligare relevant

information om de

gränsöverskridande effekterna av

en farlig verksamhet, som inte var

tillgänglig vid tidpunkten för

konsultationerna om verksamheten

i fråga, blir tillgänglig för en

berörd part, skall denna part

omedelbart underrätta den andra

berörda parten eller de andra

berörda parterna. Om en av de

berörda parterna begär detta, skall

förnyade konsultationer äga rum.

BILAGA IV

FÖREBYGGANDE ÅTGÄRDER

ENLIGT ARTIKEL 6

Följande åtgärder får, med

hänsyn till nationella lagar och

sedvänjor, vidtas av parterna,

behöriga myndigheter,

företagsledningar eller med

gemensamma ansträngningar:

1. Uppsättande av allmänna eller

särskilda mål rörande säkerheten.

2. Antagande av legislativa

bestämmelser eller riktlinjer

rörande säkerhetsåtgärder och

säkerhetsnormer.

3. Identifiering av sådana farliga

verksamheter som kräver speciella

förebyggande åtgärder, som kan

inkludera ett system för

licensgivning eller auktorisation.

4. Utvärdering av riskanalyser

eller säkerhetsstudier rörande

farliga verksamheter samt en

aktionsplan för genomförande av

nödvändiga åtgärder.

5. Tillförande av erforderlig

information för bedömning av

risker till behöriga myndigheter.

6. Användning av lämpligaste

teknologi i syfte att förhindra

industriolyckor och skydda

människor och miljö.

7. Genomförande, i syfte att

förhindra industriolyckor, av

lämplig utbildning och övning av

alla de personer som på platsen är

sysselsatta inom farliga

verksamheter under såväl normala

som onormala förhållanden.

8. Upprättande av interna

ledningsstrukturer och sedvänjor,

avsedda att effektivt tillämpa och

upprätthålla

säkerhetsbestämmelser.

9. Övervakning och granskning

av farliga verksamheter samt

genomförande av inspektioner.

BILAGA V

ANALYS OCH BEDÖMNING

1. Analysen och bedömningen

av den farliga verksamheten bör

utföras i en omfattning och med en

grundlighet som kan variera

beroende på syftet.

2. Följande uppställning belyser,

vad avser de berörda artiklarna, de

frågor som bör beaktas i analysen

och bedömningen i angivna syften:

-----------------------------------------

Analysens syfte

Räddningstjänstberedskap enligt

artikel 8

Frågor att beakta:

1) Mängder av och egenskaper

hos farliga ämnen inom

anläggningen.

2) Korta beskrivande scenarier

av representativa exempel på

industriolyckor som kan bli en

följd av den farliga verksamheten,

inklusive en uppgift om

sannolikhet för var och en av

dessa.

3) För varje scenario:

a) den ungefärliga mängden som

kan omfattas av ett utsläpp,

b) omfattningen av och graden

av allvar hos följderna av dessa för

såväl människor som miljö under

förmånliga och oförmånliga

omständigheter, inbegripet

utsträckningen av de riskzoner

som uppstår som en följd av

utsläppet,

c) den tid inom vilken

industriolyckan skulle kunna

utvecklas från den händelse som

initierat den,

d) varje åtgärd som skulle kunna

vidtas för att minimera en trolig

upptrappning.

4) Storleken och fördelningen av

befolkningen i omgivningen,

inklusive alla större

befolkningskon-centrationer,

eventuellt i riskzonen.

5) Denna befolknings ålder,

rörlighet och ömtålighet.

-----------------------------------------

Beslutsfattande om lokalisering

enligt artikel 7

Utöver punkterna 1) - 5) ovan:

6) Graden av allvar för den

skada som åsamkats människor

och miljö, beroende på utsläppets

art och omständigheterna kring

detta.

7) Avståndet från platsen för

den farliga verksamheten, där

skadliga effekter för människor

och miljö rimligen skulle kunna

inträffa i händelse av en

industriolycka.

8) Samma information inte

endast om den aktuella situationen

utan också för planerad eller

rimligen förutsägbar framtida

utveckling.

-----------------------------------------

Information till allmänheten

enligt artikel 9

-----------------------------------------

Utöver punkterna 1) - 4) ovan:

9) Människor som skulle kunna

påverkas av en industriolycka.

-----------------------------------------

Förebyggande åtgärder enligt

artikel 6

Utöver punkterna 4 9 ovan

kommer mera detaljerade

versioner av beskrivningar och

bedömningar enligt punkterna 1) -

3) att behövas för förebyggande

åtgärder. Utöver dessa

beskrivningar och bedömningar

bör även följande frågor täckas:

10) På vilka villkor och i vilka

mängder farligt material hanteras.

11) En förteckning över

scenarierna för de typer av

industriolyckor som har allvarliga

effekter, inklusive exempel som

täcker hela raden av storlekar på

olyckor samt möjligheten av

effekter från närliggande

verksamheter.

12) För varje scenario en

beskrivning av de händelser som

skulle kunna ge upphov till en

industriolycka och de steg genom

vilka den skulle kunna trappas

upp.

13) En bedömning, åtminstone i

allmänna ordalag, av

sannolikheten av varje steg som

inträffar, med hänsyn till

arrangemangen under 14).

14) En beskrivning av de

förebyggande åtgärderna, såväl

vad gäller utrustning som

förfaranden som utformats för att

minimera sannolikheten av att

varje steg inträffar.

15) En bedömning av de

effekter som avvikelser från

normala driftsvillkor skulle kunna

ha, samt de systematiska

arrangemang för ett säkert

driftsavbrott vid den farliga

verksamheten eller en del av denna

vid en olyckshändelse, samt

behovet av att öva personalen för

att säkerställa att avvikelser som

skulle kunna vara allvarliga

konstateras på ett tidigt stadium

och att lämpliga åtgärder vidtas.

(16) En bedömning av den

utsträckning i vilken förändringar,

reparationsarbeten och

underhållsarbeten inom den farliga

verksamheten skulle kunna

medföra att man riskerade att

åsidosätta säkerhetsåtgärderna

samt de systematiska

arrangemangen för att säkerställa

att kontrollen bibehålls.

BILAGA VI

BESLUTSFATTANDE OM

LOKALISERING ENLIGT

ARTIKEL 7

De frågor som bör beaktas enligt

artikel 7 belyses av följande:

1. Resultaten av riskanalys och

bedömning, inbegripet en

bedömning enligt bilaga V av de

fysiska särdragen i det område där

den farliga verksamheten planeras.

2. Resultaten av

samrådsförfaranden och av

förfaranden för allmänhetens

deltagande.

3. En analys av ökningen eller

minskningen av den risk som

förorsakas av en utveckling inom

den utsatta partens territorium i

förhållande till en befintlig farlig

verksamhet inom upphovspartens

territorium.

4. Bedömningen av

miljöriskerna, inbegripet

gränsöverskridande effekter.

5. En bedömning av de nya

farliga verksamheter som skulle

kunna skapa risker.

6. En uppskattning av

lokaliseringen av nya och

betydelsefulla ändringar av

befintliga farliga verksamheter på

säkert avstånd från befintliga

befolkningscentra, samt

upprättande av ett

säkerhetsområde omkring farliga

verksamheter; inom sådana

områden bör sådan utveckling som

skulle kunna öka den för risk

utsatta befolkningen eller på annat

sätt öka risken utredas noga.

BILAGA VII

ÅTGÄRDER FÖR

RÄDDNINGSTJÄNSTBEREDSK

AP ENLIGT ARTIKEL 8

1. Alla beredskapsplaner, såväl

inom anläggningen och utanför

denna, bör samordnas så att en

omfattande och effektiv insats vid

industriolyckor uppnås.

2. Beredskapsplanerna bör

innefatta nödvändiga åtgärder för

lokalisering av olyckshändelser

och förhindra eller minimera deras

gränsöverskridande effekter. De

bör även inbegripa arrangemang

för att varna människor och, när så

är lämpligt,

evakueringsarrangemang, andra

skydds- eller räddningsåtgärder

samt hälso- och sjukvård.

3. Beredskapsplaner bör förse

personal inom anläggningen,

människor som kan påverkas

utanför anläggningen och

räddningsstyrkor med detaljerad

information om de tekniska och

organisatoriska förfaranden som är

lämpliga vid insatser i händelse av

en industriolycka som kan få

gränsöverskri-dande effekter samt

för att förhindra och minimera

effekterna på människor och

miljön såväl inom anläggningen

som utanför denna.

4. Exempel på frågor som skulle

kunna täckas av beredskapsplaner

inom anläggningen innefattar

a) organisatoriska roller och

ansvar på platsen för hantering av

en olyckshändelse,

b) en beskrivning av de åtgärder

som bör vidtas i händelse av en

industriolycka eller ett

överhängande hot om en sådan, i

syfte att kontrollera

omständigheten eller händelsen,

eller detaljerad information om var

en sådan beskrivning kan finnas,

c) en beskrivning av den

utrustning och de resurser som står

till förfogande,

d) alarmeringssystem för snabbt

alarm till den offentliga

myndigheten, som är ansvarig för

räddningstjänstinsatser utanför

anläggningen, om industriolyckor,

vari inbegrips den typ av

information som bör inkluderas i

ett första larm samt arrangemang

för att tillhandahålla mer

detaljerad information, när sådan

blir tillgänglig,

e) arrangemang för att öva

personal för de uppgifter som den

förväntas fullgöra.

5. Exempel på frågor som skulle

kunna täckas av beredskapsplaner

för området utanför anläggningen

innefattar

a) organisatoriska roller och

ansvar utanför anläggningen för

hantering av en olyckshändelse,

inbegripet uppgifter om hur

integrering av planerna inom

anläggningen skall uppnås,

b) metoder och förfaranden som

skall tillämpas av räddningstjänst-

och sjukvårdspersonal,

c) metoder för att snabbt utpeka

det utsatta området,

d) arrangemang för att

säkerställa att omedelbar

underrättelse om industriolycka

sker till utsatta eller potentiellt

utsatta parter och att denna

förbindelse därefter uppehålls,

e) identifiering av resurser som

är nödvändiga för att tillämpa

planen och

samordningsarrangemangen,

f) arrangemang för att

tillhandahålla information till

allmänheten inbegripet, när så är

lämpligt, arrangemang för att

förstärka och repetera den

information som allmänheten

tillhandahålls i enlighet med

artikel 9,

g) arrangemang för utbildning

och övningar.

6. Beredskapsplaner kan

innefatta åtgärder för hantering,

uppsamling, sanering, lagring,

undanskaffande och säker

kvittblivning av farliga ämnen och

förorenat material samt

återställning.

BILAGA VIII

INFORMATION TILL

ALLMÄNHETEN ENLIGT

ARTIKEL 9

1. Namnet på företaget, adressen

till den farliga verksamheten och

identifiering genom angivande av

den befattning som den person

som lämnar informationen

innehar.

2. En lättfattlig förklaring av

den farliga verksamheten,

inbegripet riskerna.

3. Allmänna benämningar eller

artnamn eller den allmänna

klassificeringen efter

farlighetsgrad av de ämnen och

preparat som är involverade i den

farliga verksamheten, samt en

uppgift om deras huvudsakliga

farliga egenskaper.

4. Allmän information om

resultatet av en

miljökonsekvensbeskrivning, om

en sådan finns tillgänglig och är

relevant.

5. Allmän information avseende

arten av en industriolycka, som

möjligen skulle kunna inträffa i

samband med den farliga

verksamheten, inbegripet dess

potentiella effekter på

befolkningen och miljön.

6. Lämplig information om hur

den utsatta befolkningen kommer

att varnas och hållas informerad i

händelse av en industriolycka.

7. Lämplig information om de

åtgärder som bör vidtas av den

utsatta befolkningen och om det

sätt den skall uppträda på i

händelse av en industriolycka.

8. Lämplig information om de

arrangemang som gjorts med

avseende på den farliga

verksamheten, inbegripet

samordningen med

räddningstjänsten, för insatser vid

industriolyckor, i syfte att minska

industriolyckornas omfattning och

begränsa deras effekter.

9. Allmän information om den

kommande räddningstjänstens be-

redskapsplaner för insatser utanför

anläggningen, vilka utarbetats för

att avhjälpa effekter utanför

anläggningen, inbegripet de

gränsöverskridande effekterna av

en industriolycka.

10. Allmän information om

speciella krav och villkor som den

farliga verksamheten är

underkastad i enlighet med

relevanta nationella regler

och/eller administrativa

bestämmelser, inbegripet licens-

givnings- eller

auktorisationssystem.

11. Detaljerad information om

var ytterligare relevant

information kan erhållas.

BILAGA IX

ALARMERINGSSYSTEM FÖR

INDUSTRIOLYCKOR ENLIGT

ARTIKEL 10

1. Alarmeringssystem för

industriolyckor skall möjliggöra

snabbast möjliga överföring av

data och prognoser enligt tidigare

fastställda koder med användning

av kompatibla dataöverförings-

och databehandlingssystem för

varsel vid olyckor och räddnings-

tjänstinsatser samt för åtgärder

som syftar till att minimera och

hindra följderna av

gränsöverskridande effekter,

varvid hänsyn skall tas till olika

behov på olika nivåer.

2. Alarmeringen vid industri-

olyckor skall innefatta följande:

a) arten och omfattningen av

industriolyckan, de farliga ämnen

som är involverade (om dessa är

kända) och svårighetsgraden av

dess möjliga effekter,

b) tidpunkten och den exakta

platsen för olyckan,

c) sådan annan tillgänglig

information som behövs för en

effektiv insats efter

industriolyckan.

3. Alarmeringen vid

industriolyckan skall med

lämpliga intervaller eller, vid

behov, kompletteras med

ytterligare relevant information

om utvecklingen av läget vad

avser gränsöverskridande effekter.

4. Regelbundna prov och

kontroller av effektiviteten hos

alarmeringssystemen för industri-

olyckor skall företas, inbegripet

regelbunden övning av berörd

personal. När så är lämpligt skall

prov, kontroller och övning

genomföras samordnat.

BILAGA X

ÖMSESIDIGT BISTÅND

ENLIGT ARTIKEL 12

l. Den begärande parten är

ansvarig för den övergripande

ledningen, kontrollen,

samordningen och övervakningen

av biståndet. Den personal som

deltar i biståndsaktionen skall

handla i enlighet med den

begärande partens relevanta lagar.

Den begärande partens behöriga

myndigheter skall samarbeta med

den myndighet som i enlighet med

artikel 17 utsetts av den

biståndsgivande parten, vilken är

ansvarig för den omedelbara

operationella ledningen av den

personal och utrustning som

tillhandahålls av den

biståndsgivande parten.

2. Den begärande parten skall så

långt möjligt tillhandahålla lokala

resurser och tjänster för att

biståndet skall kunna

administreras på ett bra och

effektivt sätt samt säkerställa

skyddet av personal, utrustning

och material som i detta syfte

införts till dess territorium av den

biståndsgivande parten eller på

dennas vägnar.

3. Om inte annat överenskoms

mellan de berörda parterna, skall

bistånd tillhandahållas på den

begärande partens bekostnad. Den

biträdande parten får när som helst

avstå från att helt eller delvis få

ersättning för kostnaderna.

4. Den begärande parten skall på

allt sätt anstränga sig för att ge den

bistående parten samt personer

som handlar på dennas vägnar de

privilegier, den immunitet eller de

resurser som behövs för ett snabbt

genomförande av

biståndsuppgifterna. Den

begärande parten skall inte behöva

tillämpa denna bestämmelse på

sina egna medborgare eller fast

bosatta personer eller ge dem de

privilegier och den immunitet som

avses ovan.

5. En part skall på begäran av

den begärande eller den biträdande

parten sträva efter att underlätta

befordran genom dess territorium

av vederbörligen anmäld

biståndspersonal samt utrustning

och egendom som skall användas i

biståndssyfte till och från den

begärande parten.

6. Den begärande parten skall

underlätta för vederbörligen

anmäld biståndspersonal samt

utrustning och egendom som skall

användas i biståndssyfte att

komma in till, vistas i samt lämna

dess nationella territorium.

7. Vad avser de handlingar som

utgör en direkt följd av det givna

biståndet, skall den begärande

parten i fråga om dödsfall eller

personskada, skada på eller förlust

av egendom eller miljöskada som

inträffat inom dess territorium

under den tid det begärda biståndet

givits, hålla den biståndsgivande

parten eller de personer som

handlar på dess vägnar skadeslösa

samt kompensera dem för dödsfall

eller skada som drabbat dem samt

för förlust av eller skada på

utrustning eller annan egendom

som används för biståndet. Den

begärande parten skall ansvara för

handläggningen av yrkanden från

tredje part mot den biträdande

parten eller de personer som

handlar på dennas vägnar.

8. De berörda parterna skall nära

samarbeta i syfte att underlätta

biläggande av rättsliga förfaranden

och yrkanden som skulle kunna bli

följden av biståndsverksamheten.

9. Varje part får begära bistånd

vad gäller läkarvård eller tillfällig

flyttning inom en annan parts

territorium av personer som råkat

ut för en olycka.

10. Den utsatta eller begärande

parten får när som helst, efter

lämpligt samråd och genom

underrättelse, begära att det enligt

denna konvention erhållna och

lämnade biståndet upphör. Så snart

en sådan begäran har gjorts, skall

de berörda parterna samråda med

varandra i syfte att vidta

arrangemang för att biståndet skall

upphöra på ett riktigt sätt.

BILAGA XI

INFORMATIONSUTBYTE

ENLIGT ARTIKEL 15

Information skall innefatta

följande punkter, vilka också kan

bli föremål för multilateralt och

bilateralt samarbete:

a) lagstiftnings- och

administrativa åtgärder, riktlinjer,

mål och prioriteringar för

förebyggande, beredskap och

insatser samt vetenskaplig

verksamhet och tekniska åtgärder

för att minska risken för

industriolyckor till följd av farliga

verksamheter, inbegripet

begränsning av

gränsöverskridande effekter,

b) åtgärder och räddningstjänst-

planer på lämplig nivå, vilka berör

andra parter,

c) program för kontroll,

planering, forskning och

utveckling, inbegripet

genomförande och uppföljning,

d) åtgärder som vidtagits i fråga

om förhindrande av, beredskap för

och räddningstjänstinsatser vid

industriolyckor,

e) erfarenhet av industriolyckor

samt samarbete om insatser vid

industriolyckor med

gränsöverskridande effekter,

f) Utvecklingen och

tillämpningen av bästa tillgängliga

teknologi för att förbättra

miljöskydd och säkerhet,

g) räddningstjänstens beredskap

och insatser,

h) metoder som används för att

förutse risker, inbegripet kriterier

för kontroll och bedömning av

gränsöverskridande effekter.

BILAGA XII

ÖMSESIDIGA BISTÅNDSUPP-

GIFTER ENLIGT ARTIKEL 18,

PUNKT 4

1. Information och

datainsamling samt spridning

a) upprättande och hantering av

ett alarmeringssystem för

industriolyckor, som kan ge

information om industriolyckor

och experter i syfte att snarast

möjligt få hjälp av experter i

samband med biståndsgivning,

b) upprättande och drift av en

databank för mottagande,

behandling och spridning av

nödvändig information om

industriolyckor, inbegripet

effekterna av dessa, samt om

vidtagna åtgärder och effekterna

av dessa,

c) upprättande och fortsatt

uppdatering av en lista över farliga

ämnen, inklusive deras relevanta

egenskaper, samt över information

om hur dessa skall hanteras i

händelse av en industriolycka,

d) upprättande och uppdatering

av ett expertregister för att

tillhandahålla rådgivning och

andra slag av bistånd avseende

förebyggande- beredskaps- och

räddningstjänståtgärder, inklusive

åtgärder för återställande,

e) uppdatering av en lista över

farliga verksamheter,

f) upprättande och uppdatering

av en lista över farliga ämnen

enligt bilaga 1, del 1.

2. Forskning, utbildning och

metodologi

a) utveckling och framtagning

av modeller baserade på erfarenhet

av industriolyckor, samt scenarier

för förebyggande-, beredskaps-

och räddningstjänståtgärder,

b) främjande av utbildning och

övning, organiserande av

internationella symposier samt

främjande av forsknings- och

utvecklingssamarbete.

3. Tekniskt bistånd

a) fullföljande av rådgivande

uppgifter syftande till att förstärka

möjligheten att tillämpa

förebyggande-, beredskaps- och

räddningstjänståtgärder,

b) genomförande, på begäran av

en part, av inspektion av dess

farliga verksamheter samt

tillhandahållande av bistånd vid

organiserande av dess nationella

inspektioner i enlighet med kraven

i denna konvention.

4. Bistånd i händelse av en

olyckshändelse.

Tillhandahållande, på en parts

begäran, av bistånd genom att

bland annat sända experter till

platsen för en industriolycka för

att lämna rådgivande och andra

former av bistånd för insatser vid

en industriolycka.

BILAGA XIII

SKILJEDOM

1. Kärandeparten eller

kärandeparterna skall underrätta

sekretariatet om att parterna har

kommit överens om att hänskjuta

tvisten till skiljedom i enlighet

med artikel 21 punkt 2 i denna

konvention. I underrättelsen skall

anges vilken fråga skiljedomen

skall avse och de artiklar i denna

konvention, vars tolkning eller

tillämpning är omstridd skall

särskilt inkluderas. Sekretariatet

skall vidarebefordra den sålunda

erhållna informationen till alla

parter i denna konvention.

2. Skiljedomstolen skall bestå av

tre ledamöter. Kärandeparten eller

kärandeparterna och den andra

parten eller parterna i tvisten skall

utnämna en skiljedomare och de

två sålunda utnämnda

skiljedomarna skall gemensamt

utse den tredje, som skall vara

skiljedomstolens ordförande. Den

senare skall inte vara medborgare i

något land som är part i tvisten

och inte heller vara stadigvarande

bosatt inom någon av dessa parters

territorier, vara anställd av någon

av dem eller ha befattat sig med

målet i någon annan egenskap.

3. Om skiljedomstolens

ordförande inte har utsetts inom

två månader efter utnämnandet av

den andre skiljedomaren, skall

exekutivsekreteraren för

Ekonomiska kommissionen för

Europa på begäran av endera

parten i tvisten utse ordföranden

inom en tvåmånadersperiod.

4. Om en av parterna i tvisten

inte utnämner en skiljedomare

inom två månader efter

mottagandet av anmodan kan den

andra parten underrätta

exekutivsekreteraren för

Ekonomiska kommissionen för

Europa, som skall utse

skiljedomstolens ordförande inom

ytterligare en tvåmånadersperiod.

Efter utnämningen skall

skiljedomstolens ordförande

anmoda den part som inte utnämnt

någon skiljedomare att göra detta

inom två månader. Om parten

underlåter att göra detta inom

denna period skall ordföranden

underrätta exekutivsekreteraren för

Ekonomiska kommissionen för

Europa, som skall göra denna

utnämning inom en

tvåmånadersperiod.

5. Skiljedomstolen skall

meddela sitt beslut i enlighet med

folkrätten och bestämmelserna i

denna konvention.

6. En skiljedomstol tillsatt enligt

dessa bestämmelser skall själv

utarbeta sina procedurregler.

7. Skiljedomstolens beslut både

vad gäller processordning och

innehåll skall fattas med enkel

majoritet bland ledamöterna.

8. Domstolen kan vidta alla

lämpliga åtgärder för att fastställa

fakta.

9. Parterna i tvisten skall

underlätta skiljedomstolense

arbete och skall i synnerhet genom

att använda alla tillgängliga medel

a) förse domstolen med all

relevant dokumentation,

hjälpmedel och information, och

b) möjliggöra för domstolen att

vid behov kalla vittnen eller

experter för att få ta del av deras

utsagor.

10. Parterna i tvisten och

skiljedomarna skall skydda alla

konfidentiella uppgifter som de får

i förtroende under processen i

skiljedomstolen.

11. Skiljedomstolen kan, på

begäran av någon av parterna,

rekommendera tillfälliga

skyddsåtgärder.

12. Om en av partema i tvisten

inte inställer sig hos

skiljedomstolen eller inte lyckas

med att försvara sin sak, kan den

andra parten begära att

skiljedomstolen fortsätter

förhandlingarna och avger sitt

slutliga beslut. En parts frånvaro

eller en parts misslyckande med

att försvara sin sak skall inte

utgöra något hinder för sitt

fortsätta förhandlingarna.

13. Skiljedomstolen kan pröva

och besluta om motyrkanden som

direkt härrör från den sak som är

föremål för tvist.

14. Såvida inte skiljedomstolen

beslutar annat på grund av målets

speciella omständigheter, skall

kostnaderna för domstolen,

inklusive ersättningen till dess

ledamöter, till lika delar bäras av

parterna i tvisten. Domstolen skall

bokföra alla sina utgifter och

tillställa parterna slutredovisning

över dessa.

15. Varje part i denna

konvention som har ett rättsligt

anspråk i den sak som är föremål

för tvist och som kan påverkas av

ett beslut i målet, kan med

domstolens samtycke intervenera i

förhandlingarna.

16. Skiljedomstolen skall

meddela sitt utslag inom fem

månader från det datum då den

upprättas, såvida den inte finner

det nödvändigt att utsträcka tiden

vilket får ske med högst fem

månader.

17. Skiljedomstolens utslag

skall åtföljas av en redogörelse för

skälen. Det skall vara slutligt och

bindande för alla parter i tvisten.

Utslaget skall av skiljedomstolen

vidarebefordras till parterna i

tvisten och till sekretariatet.

Sekretariatet skall vidarebefordra

den erhållna informationen till alla

parter i denna konvention.

18. Varje tvist som uppstår

mellan parterna beträffande

tolkningen eller verkställandet av

utslaget kan av någondera parten

hänskjutas till den skiljedomstol

som avkunnat utslaget eller, om

denna inte kan uppta saken till

behandling, till en annan domstol

som tillsatts för detta.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om åtgärder för att förebygga och begränsa

följderna av allvarliga kemikalieolyckor

Härigenom föreskrivs1 följande.

Syftet med lagen

1 § Syftet med denna lag är att förebygga allvarliga kemikalieolyckor och

att begränsa följderna av sådana olyckor för människors hälsa och

miljön.

Med miljö avses i denna lag även egendom.

Definitioner

2 § I denna lag används följande uttryck med nedan angiven betydelse.

Allvarlig kemikalieolycka: olycka med ett eller flera farliga ämnen

inblandade, t.ex. utsläpp, brand eller explosion, som orsakas av ett

okontrollerat händelseförlopp vid driften av en verksamhet som omfattas

av denna lag, och som medför allvarlig och omedelbar eller fördröjd fara

för människors hälsa, inom eller utanför verksamheten, eller för miljön.

Farliga ämnen: de ämnen, blandningar och beredningar som

regeringen föreskriver och som förekommer som råvara eller som

produkter, biprodukter, restprodukter och mellanprodukter, inbegripet

sådana ämnen som rimligen kan bildas vid en olycka.

Verksamhet: hela det område som står under en verksamhetsutövares

ledning eller flera verksamhetsutövares gemensamma ledning och där det

finns farliga ämnen vid en eller flera anläggningar, inklusive

infrastrukturer eller aktiviteter, som är gemensamma för eller hör till

området.

Anläggning: en teknisk enhet inom en verksamhet där farliga ämnen

tillverkas, används, hanteras eller förvaras. Detta inbegriper all

utrustning, alla konstruktioner, ledningar, maskiner, verktyg, särskilda

industrijärnvägsspår, lastkajer, bryggor, pirar, magasin eller liknande

anordningar, flytande eller fasta som är nödvändiga för anläggningens

drift.

Verksamhetsutövare: varje fysisk eller juridisk person som driver eller

innehar en verksamhet eller anläggning eller som på annat sätt har rätt att

fatta avgörande ekonomiska beslut om verksamhetens eller

anläggningens tekniska drift. Om flera verksamheter med en gemensam

ägare är samlokaliserade, skall dessa anses som en enda verksamhet och

den gemensamma ägaren som verksamhetsutövare.

Lager: förekomst av en viss mängd farliga ämnen för lagring,

förvaring eller magasinering.

Lagens tillämpningsområde

3 § Denna lag tillämpas på verksamheter där farliga ämnen förekommer i

mängder som motsvarar eller överstiger de mängder som regeringen

föreskriver.

Med förekomst av farliga ämnen avses den faktiska eller möjliga

förekomsten av sådana ämnen i en verksamhet eller den förekomst av

sådana ämnen som skulle kunna uppstå vid en okontrollerad industriell

kemisk process.

4 § Lagen tillämpas inte på

1. faror som har samband med joniserande strålning,

2. sådan hantering av farliga ämnen som omfattas av lagen (1982:821)

om transport av farligt gods,

3. transport av farliga ämnen i rörledningar utanför de verksamheter

som omfattas av denna lag, eller

4. militär verksamhet.

5 § I fråga om verksamhet som kan ge upphov till allvarliga kemikalie-

olyckor tillämpas utöver denna lag även bestämmelser i annan lag.

När det gäller skydd mot ohälsa och olycksfall i arbete samt i sådana

hänseenden i övrigt som huvudsakligen avser arbetsmiljön tillämpas

bestämmelserna i arbetsmiljölagen (1977:1160).

Verksamhetsutövarnas skyldigheter

6 § En verksamhetsutövare skall förebygga riskerna för allvarliga

kemikalieolyckor. I de fall en allvarlig kemikalieolycka har inträffat är en

verksamhetsutövare skyldig att begränsa följderna för människors hälsa

och miljön.

Verksamhetsutövaren skall iaktta de allmänna hänsynsregler som

anges i 2 kap. miljöbalken.

7 § Verksamhetsutövaren skall för sådan verksamhet som omfattas av

denna lag göra en skriftlig anmälan till tillsynsmyndigheten innan

byggnadsarbetena påbörjas eller verksamheten tas i drift.

En anmälan skall innehålla

1. uppgifter om de farliga ämnen som förekommer eller kan

förekomma inom en anläggning,

2. en redogörelse för driften vid anläggningen eller lagret, samt

3. en beskrivning av verksamhetens omgivning.

Om verksamheten omfattas av tillståndsplikt enligt miljöbalken får

regeringen föreskriva begränsningar av anmälningsskyldigheten. Även i

övrigt får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

meddela närmare föreskrifter om vad anmälan skall innehålla.

Om väsentliga förändringar sker i verksamheten, skall

verksamhetsutövaren anmäla detta till tillsynsmyndigheten.

8 § Verksamhetsutövaren skall utarbeta ett handlingsprogram för hur

allvarliga kemikalieolyckor skall förebyggas.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om vad handlingsprogrammet skall

innehålla.

9 § Regeringen får meddela föreskrifter om att verksamheter som inte

omfattas av tillståndsplikten enligt miljöbalken ändå skall

tillståndsprövas enligt det förfarande som anges i 22 kap. miljöbalken,

innan verksamheten anläggs eller ändras.

10 § Regeringen får meddela föreskrifter om att för vissa verksamheter

skall en säkerhetsrapport upprättas.

En säkerhetsrapport skall innehålla

1. information om hur verksamhetens driftsystem och organisation har

utformats för att förebygga allvarliga kemikalieolyckor,

2. en beskrivning av verksamhetens omgivning,

3. en beskrivning av anläggningen och de farliga ämnen som

förekommer eller kan förekomma där,

4. en identifiering och analys av olycksrisker, samt

5. uppgifter om förebyggande åtgärder för att förhindra och begränsa

följderna av en allvarlig kemikalieolycka.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om vad säkerhetsrapporten skall innehålla

samt föreskrifter om undantag från bestämmelserna i första stycket.

11 § Säkerhetsrapporten skall förnyas vart femte år eller tidigare, om det

finns särskilda skäl. Säkerhetsrapporten skall lämnas till

tillsynsmyndigheten.

Planer för interna räddningsinsatser

12 § Verksamhetsutövare vars verksamhet omfattas av kravet på

säkerhetsrapport skall i samråd med kommunen och de anställda upprätta

en intern plan för räddningsinsatser. Denna plan skall ingå i

säkerhetsrapporten.

Den interna planen skall förnyas vart tredje år eller när det annars finns

anledning till det. Planen skall lämnas till tillsynsmyndigheten som skall

granska den.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om planens innehåll.

Samlokaliserad verksamhet

13 § I säkerhetsarbetet skall verksamhetsutövarna, utöver förhållandena

vid den egna verksamheten, även ta hänsyn till andra faktorer i

omgivningen som kan påverka säkerheten. Närheten till annan

verksamhet som omfattas av lagen skall särskilt beaktas.

Vid utredningen av om det finns sådana faktorer som sägs i första

stycket skall verksamhetsutövaren samråda med statliga och kommunala

myndigheter, organisationer och enskilda som kan ha intresse i saken.

Om det behövs för utredningen, får verksamhetsutövaren begära hjälp

från tillsynsmyndigheten enligt 21 §.

Förekomsten av nämnda faktorer samt åtgärder som av den

anledningen vidtagits eller planerats skall redovisas i anmälan och i

säkerhetsrapporten.

Information

14 § Kommunen skall se till att personer som löper risk att påverkas av

en allvarlig kemikalieolycka vid en verksamhet som omfattas av kravet

på säkerhetsrapport informeras om vilka säkerhetsåtgärder som skall

vidtas och hur man skall förfara vid en olycka. Detta gäller även i

förhållande till personer i en annan kommun eller utomlands.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om vad informationen skall innehålla.

Verksamhetsutövarna skall svara för kostnaderna för den information

som skall lämnas enligt första stycket.

Tillsyn

Allmänt om tillsynen

15 § Statens räddningsverk, länsstyrelsen och kommunerna (tillsyns-

myndigheterna) skall, i enlighet med vad regeringen bestämmer, ha

tillsyn över att denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av

lagen följs.

Länsstyrelsen och kommunerna skall ha tillsyn över verksamhet som

omfattas av tillståndsplikt enligt miljöbalken i enlighet med den

ansvarsfördelning för tillsynen av miljöfarlig verksamhet som följer av

miljöbalken. Tillsynsmyndigheterna skall samordna tillsynen med den

tillsyn som sker enligt miljöbalken.

För verksamhet som inte omfattas av andra stycket skall länsstyrelsen

vara tillsynsmyndighet. Länsstyrelsen får överlåta åt en kommun ha

tillsynen om kommunen gjort framställning om det.

16 § Om en kommun gjort framställning om att tillsynen skall överlåtas

enligt 15 § tredje stycket och länsstyrelsen finner att tillsynen inte bör

överlåtas, skall länsstyrelsen med eget yttrande överlämna ärendet till

regeringen för avgörande, om kommunen begär det.

Länsstyrelsen får återkalla överlåtelsen av tillsynen till en kommun.

Om regeringen har beslutat om överlåtelse, skall regeringen besluta om

återkallelse.

17 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om att tillsynsmyndigheterna skall lämna sådana

uppgifter som behövs för att en central tillsynsmyndighet skall kunna

fullgöra sitt samordnande, kontrollerande och uppföljande ansvar.

18 § Tillsynsmyndigheterna skall utarbeta ett tillsynsprogram för varje

verksamhet. För verksamheter som omfattas av kravet på

säkerhetsrapport skall tillsynsprogrammet grunda sig på en analys och en

planmässig bedömning av riskerna för allvarliga kemikalieolyckor i

samband med verksamheten.

Tillträde för tillsyn

19 § För tillsynen har tillsynsmyndigheten rätt att få tillträde till en

verksamhet. Tillsynsmyndigheten har också rätt att få de upplysningar

och tillgång till de handlingar som behövs för tillsynen.

Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs för att tillsyns-

myndigheten skall få tillträde till en verksamhet.

Föreläggande och förbud

20 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som

behövs i ett enskilt fall för att säkerställa att denna lag eller föreskrifter

som meddelas med stöd av lagen följs. Detsamma gäller för domar och

beslut enligt miljöbalken.

Förelägganden och förbud får inte begränsa ett beslut eller en dom om

tillstånd i ett ansökningsmål enligt miljöbalken som har rättskraft enligt

24 kap. 1 § miljöbalken.

Mer ingripande åtgärder än vad som behövs i det enskilda fallet får

inte tillgripas.

21 § Tillsynsmyndigheten får vid sådan utredning av effekter som sägs i

13 § förelägga en verksamhetsutövare eller någon annan att lämna de

uppgifter som behövs för utredningen.

Vite

22 § Beslut om förelägganden eller förbud får förenas med vite. Frågor

om att döma ut vite prövas av miljödomstol.

Verkställighet på den felandes bekostnad

23 § Om en verksamhetsutövare inte gör det som han eller hon är skyldig

till enligt tillsynsmyndighetens föreläggande, får myndigheten vidta

åtgärden på hans eller hennes bekostnad.

Övriga bestämmelser

24 § Om det finns särskilda skäl, får en tillsynsmyndighet bestämma att

dess beslut skall gälla även om det överklagas.

Överklagande

25 § Beslut av tillsynsmyndighet enligt denna lag eller enligt föreskrifter

som meddelas med stöd av denna lag får överklagas till miljödomstol.

Beslut om tillsynsprogram får inte överklagas.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2. För befintlig verksamhet som omfattas av lagen skall anmälan ges in

till tillsynsmyndigheten senast den 1 januari 2000 samt

säkerhetsrapporten respektive den interna planen för räddningsinsatser

senast den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs att 6 kap. 3 och 7 §§, 19 kap. 5 §, 22 kap. 1, 4, 6

och 25 §§ samt 26 kap. 3 § miljöbalken skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

3 §

Syftet med en miljökonsekvensbeskrivning är att identifiera och

beskriva de direkta och indirekta effekter som en planerad verksamhet

eller åtgärd kan medföra dels på människor, djur, växter, mark, vatten,

luft, klimat, landskap och kulturmiljö, dels på hushållningen med mark,

vatten och den fysiska miljön i övrigt, dels på annan hushållning med

material, råvaror och energi. Vidare är syftet att möjliggöra en samlad

bedömning av dessa effekter på människors hälsa och miljön.

Utöver vad som sägs i första

stycket är syftet med

miljökonsekvensbeskrivningen att

identifiera och bedöma faktorer i

en planerad verksamhets

omgivning som kan ge upphov till

en allvarlig kemikalieolycka eller

förvärra följderna av en sådan

olycka.

7 §

En miljökonsekvensbeskrivning för en verksamhet eller åtgärd som

kan antas medföra en betydande miljöpåverkan skall innehålla de

uppgifter som behövs för att uppfylla syftet enligt 3 §, däribland

1. en beskrivning av verksamheten eller åtgärden med uppgifter om

lokalisering, utformning och omfattning,

2. en beskrivning av de åtgärder som planeras för att skadliga

verkningar skall undvikas, minskas eller avhjälpas, t.ex. hur det skall

undvikas att verksamheten eller åtgärden medverkar till att en

miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. överträds,

3. de uppgifter som krävs för att påvisa och bedöma den huvudsakliga

inverkan på människors hälsa, miljön och hushållningen med mark och

vatten samt andra resurser som verksamheten eller åtgärden kan antas

medföra,

4. en redovisning av alternativa platser, om sådana är möjliga, samt

alternativa utformningar tillsammans med dels en motivering varför ett

visst alternativ har valts, dels en beskrivning av konsekvenserna av att

verksamheten eller åtgärden inte kommer till stånd, och

5. en icke-teknisk sammanfattning av de uppgifter som anges i 1 4.

I ett beslut enligt 4 § tredje stycket om att betydande miljöpåverkan

kan antas får länsstyrelsen ställa krav på att även andra jämförbara sätt att

nå samma syfte skall redovisas när alternativa utformningar som avses i

första stycket 4 redovisas.

För verksamheter eller åtgärder som inte kan antas medföra en

betydande miljöpåverkan skall en miljökonsekvensbeskrivning innehålla

vad som anges i första stycket, i den utsträckning det behövs med hänsyn

till verksamhetens eller åtgärdens art och omfattning.

Av 22 kap. 1 § första stycket 6

framgår att i ett ansökningsmål

skall en säkerhetsrapport ingå i de

fall verksamheten omfattas av

lagen (1999:0000) om åtgärder

för att förebygga och begränsa

följderna av allvarliga kemikalie-

olyckor.

19 kap.

5 §

I ärenden som prövas av

länsstyrelser eller kommunala

nämnder skall tillämpas

bestämmelserna i

I ärenden som prövas av

länsstyrelser eller kommunala

nämnder skall tillämpas

bestämmelserna i

1. 22 kap. 1 § första stycket om

ansökans form och innehåll,

2. 22 kap. 2 § om en ansökans

ingivande och brister i den,

3. 22 kap. 3 § om kungörelses

innehåll,

4. 22 kap. 6 § om talerätt,

5. 22 kap. 9 § om rätt att

företräda fastighet,

6. 22 kap. 12 § om sakkunniga,

7. 22 kap. 13 § om undersökning

på platsen,

1. 22 kap. 1 § första stycket om

ansökans form och innehåll,

2. 22 kap. 2 § om en ansökans

ingivande och brister i den,

3. 22 kap. 3 § om kungörelses

innehåll,

4. 22 kap. 6 § om talerätt,

5. 22 kap. 9 § om rätt att

företräda fastighet,

6. 22 kap. 12 § om sakkunniga,

7. 22 kap. 13 § om undersökning

på platsen,

8. 22 kap. 25 § första stycket

1 3 och 5 10 samt andra stycket

sista meningen och tredje stycket

om tillståndsdoms innehåll,

9. 22 kap. 26 § om särskild dom,

10. 22 kap. 27 § första stycket,

andra stycket andra meningen

samt tredje stycket första

meningen om uppskjutna frågor

och provisoriska föreskrifter,

11. 22 kap. 28 § första stycket

första meningen om

verkställighetsförordnande, och

12. 23 kap. 3 § när det gäller

särskild överklagan i frågor om

sakkunniga som avses i 22 kap.

12§.

8. 22 kap. 25 § första stycket

1 3 och 5 11 samt andra stycket

sista meningen och tredje stycket

om tillståndsdoms innehåll,

9. 22 kap. 26 § om särskild dom,

10. 22 kap. 27 § första stycket,

andra stycket andra meningen

samt tredje stycket första

meningen om uppskjutna frågor

och provisoriska föreskrifter,

11. 22 kap. 28 § första stycket

första meningen om

verkställighetsförordnande, och

12. 23 kap. 3 § när det gäller

särskild överklagan i frågor om

sakkunniga som avses i 22 kap.

12 §.

22 kap.

1 §

En ansökan i ett ansökningsmål

skall vara skriftlig. Den skall

innehålla

1. de uppgifter, ritningar och

tekniska beskrivningar som

behövs för att bedöma

verksamhetens eller åtgärdens art

och omfattning,

2. en

miljökonsekvensbeskrivning enligt

6 kap. och uppgift om det samråd

som skett enligt 6 kap. 4 6 §§,

En ansökan i ett ansökningsmål

skall vara skriftlig. Den skall

innehålla

1. de uppgifter, ritningar och

tekniska beskrivningar som

behövs för att bedöma

verksamhetens eller åtgärdens art

och omfattning,

2. en

miljökonsekvensbeskrivning enligt

6 kap. och uppgift om det samråd

som skett enligt 6 kap. 4 6 §§,

3. de uppgifter som behövs för

att bedöma hur de allmänna

hänsynsreglerna i 2 kap. iakttas,

4. förslag till de skyddsåtgärder

eller andra försiktighetsmått som

behövs för att förebygga eller

avhjälpa olägenheter från

verksamheten, och

5. förslag till hur verksamheten

skall kontrolleras.

3. de uppgifter som behövs för

att bedöma hur de allmänna

hänsynsreglerna i 2 kap. iakttas,

4. förslag till de skyddsåtgärder

eller andra försiktighetsmått som

behövs för att förebygga eller

avhjälpa olägenheter från

verksamheten,

5. förslag till hur verksamheten

skall kontrolleras, och

6. en säkerhetsrapport i de fall

verksamheten omfattas av lagen

(1999:0000) om åtgärder för att

förebygga och begränsa följderna

av allvarliga kemikalieolyckor.

I mål om vattenverksamhet skall ansökan dessutom innehålla följande

1. uppgift om det finns fastigheter som berörs av vattenverksamheten

eller ej och i förekommande fall namn och adress på ägarna och berörda

innehavare av särskild rätt till fastigheterna, och

2. uppgifter om de ersättningsbelopp som sökanden erbjuder varje

sakägare, om det inte på grund av verksamhetens omfattning bör anstå

med sådana uppgifter.

Ytterligare bestämmelser om vad en ansökan i vissa fall skall innehålla

i mål om vattenverksamhet finns i 7 kap. 4 § lagen (1998:812) med

särskilda bestämmelser om vattenverksamhet.

4 §

Ett exemplar av

ansökningshandlingarna och av

kungörelsen skall sändas till

Naturvårdsverket,

Kammarkollegiet och

Fiskeriverket. Om det kan antas att

det allmänna fiskeintresset eller

något annat allmänt intresse inte

berörs av verksamheten, behöver

ansökningshandlingarna dock inte

sändas över.

Ett exemplar av

ansökningshandlingarna och av

kungörelsen skall sändas till

Naturvårdsverket,

Kammarkollegiet, Statens

räddningsverk och Fiskeriverket.

Om det kan antas att det allmänna

fiskeintresset eller något annat

allmänt intresse inte berörs av

verksamheten, behöver dock inte

handlingarna sändas över.

Kungörelsen skall även sändas till berörda kommuner och den eller de

kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och

hälsoskyddsområdet samt till länsstyrelsen och andra statliga

myndigheter vars verksamhet kan beröras av ansökan.

6 §

Naturvårdsverket,

Kammarkollegiet och

länsstyrelsen skall, när det behövs,

föra talan i målet för att tillvarata

miljöintressen och andra allmänna

intressen.

Naturvårdsverket,

Kammarkollegiet, Statens

räddningsverk och länsstyrelsen

skall, när det behövs, föra talan i

målet för att tillvarata

miljöintressen och andra allmänna

intressen.

En kommun får föra talan för att tillvarata miljöintressen och andra

allmänna intressen inom kommunen.

Fiskeriverket skall, om handlingar sänds till verket enligt 4 §, yttra sig

om vattenanläggningens eller verksamhetens inverkan på det allmänna

fiskeintressset samt föreslå de bestämmelser som behövs till skydd för

fisket. Om verket anser att ett yttrande kräver undersökning på platsen,

skall verket anmäla detta till miljödomstolen, som skall förordna om

sakkunnigutredning enligt 12 §.

25 §

En dom som innebär att tillstånd

lämnas till en verksamhet skall i

förekommande fall innehålla

bestämmelser om

1. den tid som tillståndet skall

gälla,

2. verksamhetens ändamål, läge,

omfattning, säkerhet och tekniska

utformning i övrigt,

3. tillsyn, besiktning och

kontroll,

4. skyldighet att betala

ersättning eller att utföra

skadeförebyggande åtgärder samt

hur betalningen skall ske,

5. skyldighet att betala avgifter,

6. de villkor som behövs för att

hindra eller begränsa skadlig

påverkan eller andra olägenheter,

7. de villkor som behövs

avseende hanteringen i

verksamheten av kemiska

produkter om hanteringen kan

medföra olägenheter för den yttre

miljön,

8. de villkor som behövs om

avfallshantering och återvinning

och återanvändning om

hanteringen, återvinningen eller

återanvändningen kan medföra

olägenheter för den yttre miljön,

9. de villkor som behövs med

avseende på hushållningen med

mark, vatten och andra

naturresurser,

10. de villkor som behövs med

avseende på efterbehandling och

ställande av säkerhet,

En dom som innebär att tillstånd

lämnas till en verksamhet skall i

förekommande fall innehålla

bestämmelser om

1. den tid som tillståndet skall

gälla,

2. verksamhetens ändamål, läge,

omfattning, säkerhet och tekniska

utformning i övrigt,

3. tillsyn, besiktning och

kontroll,

4. skyldighet att betala

ersättning eller att utföra

skadeförebyggande åtgärder samt

hur betalningen skall ske,

5. skyldighet att betala avgifter,

6. de villkor som behövs för att

hindra eller begränsa skadlig

påverkan eller andra olägenheter,

7. de villkor som behövs

avseende hanteringen i

verksamheten av kemiska

produkter om hanteringen kan

medföra olägenheter för den yttre

miljön,

8. de villkor som behövs om

avfallshantering och återvinning

och återanvändning om

hanteringen, återvinningen eller

återanvändningen kan medföra

olägenheter för den yttre miljön,

9. de villkor som behövs med

avseende på hushållningen med

mark, vatten och andra

naturresurser,

10. de villkor som behövs med

avseende på efterbehandling och

ställande av säkerhet,

11. den tid inom vilken anspråk

i anledning av oförutsedda skador

får framställas,

12. den förlust av vatten eller

annat som tillståndshavare enligt

31 kap. 22 och 23 §§ är skyldig att

underkasta sig utan ersättning, och

13. rättegångskostnader.

11. de villkor som behövs för att

förebygga allvarliga kemikalie-

olyckor och begränsa följderna av

dem för människors hälsa och

miljön,

12. den tid inom vilken anspråk

i anledning av oförutsedda skador

får framställas,

13. den förlust av vatten eller

annat som tillståndshavare enligt

31 kap. 22 och 23 §§ är skyldig att

underkasta sig utan ersättning, och

14. rättegångskostnader.

Avser tillståndet arbeten för vattenverksamhet, skall i domen anges

den tid inom vilken arbetena skall vara utförda. Tiden får sättas till högst

tio år. Den tid inom vilken igångsättandet av miljöfarlig verksamhet skall

ha skett skall anges.

Miljödomstolen får överlåta åt tillsynsmyndighet att fastställa villkor

av mindre betydelse.

Ytterligare bestämmelser om vad en dom i mål om vattenverksamhet

och vattenanläggningar skall innehålla finns i 7 kap. 6 § lagen (1998:812)

med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet.

26 kap.

3 §

Tillsynen utövas av Naturvårdsverket, generalläkaren, länsstyrelsen,

andra statliga myndigheter och kommunerna (tillsynsmyndigheter), i

enlighet med vad regeringen bestämmer.

Bestämmelser om tillsyn finns

också i lagen (1999:0000) om

åtgärder för att förebygga och

begränsa följderna av allvarliga

kemikalieolyckor.

Varje kommun utövar genom den eller de nämnder som fullmäktige

bestämmer tillsyn inom kommunen över miljö- och hälsoskyddet enligt 9

kap., med undantag för sådan miljöfarlig verksamhet som kräver

tillstånd, över hanteringen av kemiska produkter enligt 14 kap. och över

avfallshanteringen enligt 15 kap.

Regeringen får föreskriva att den tillsynsmyndighet regeringen

bestämmer får överlåta åt en kommun att i ett visst avseende utöva sådan

tillsyn som annars skulle skötas av en statlig tillsynsmyndighet, om

kommunen har gjort framställning om det. Detta gäller inte verksamhet

som utövas av Försvarsmakten, Fortifikationsverket, Försvarets

materielverk eller Försvarets radioanstalt.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2. Denna lag är inte tillämplig på mål eller ärenden som är under

handläggning enligt miljöbalkens bestämmelser, eller motsvarande äldre

bestämmelser i lag som upphävts genom miljöbalken enligt 2 § lagen

(1998:811) om införande av miljöbalken, vid denna lags ikraftträdande.

Förslag till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet

och privilegier i vissa fall

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1976:661) om immunitet och

privilegier i vissa fall skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

För personal som ställts till

förfogande av en biståndsgivande

part samt för utrustning och

egendom som införs i Sverige

enligt konventionen den 26

september 1986 om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen åtnjutes immunitet och

privilegier i den utsträckning som

anges i konventionen, dock med de

inskränkningar som följer av

förklaringar som Sverige har

avgett i anslutning till

konventionen.

För personal som ställs till

förfogande av biståndsgivande

part samt för utrustning och

egendom som införs i Sverige

enligt konventionen den 26

september 1986 om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen och konventionen den 17

mars 1992 om gränsöverskridande

effekter av industriolyckor åtnjuter

immunitet och privilegier i den

utsträckning som anges i

konventionerna, dock med de

inskränkningar som följer av

förklaringar som Sverige har

avgett i anslutning till

konventionerna.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 18 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

18 §

Sekretess gäller för sådan

uppgift om enskilds affärs- eller

driftförhållanden som har lämnats

enligt 19 21 §§ lagen (1984:3) om

kärnteknisk verksamhet eller i

ärende om underrättelse och

information eller bistånd enligt

konventionerna den 26 september

1986 om tidig information vid en

kärnenergiolycka och om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen, om det kan antas att den

enskilde lider skada om uppgiften

röjs. Regeringen kan för särskilt

fall förordna om undantag från

sekretessen, om den finner det

vara av vikt att uppgiften lämnas.

I fråga om uppgift i allmän

handling gäller sekretessen i högst

tjugo år.

Sekretess gäller för sådan

uppgift om enskilds affärs- eller

driftförhållanden som har lämnats

enligt 19 21 §§ lagen (1984:3) om

kärnteknisk verksamhet eller i

ärende om underrättelse och

information eller bistånd enligt

konventionerna den 26 september

1986 om tidig information vid en

kärnenergiolycka och om bistånd i

händelse av en kärnteknisk olycka

eller ett nödläge med radioaktiva

ämnen samt konventionen den 17

mars 1992 om gränsöverskridande

effekter av industriolyckor, om det

kan antas att den enskilde lider

skada om uppgiften röjs.

Regeringen kan för särskilt fall

förordna om undantag från

sekretessen, om den finner det

vara av vikt att uppgiften lämnas.

I fråga om uppgift i allmän

handling gäller sekretessen i högst

tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

Förslag till lag om ändring i räddningstjänstlagen (1986:1102)

Härigenom föreskrivs att 30 § räddningstjänstlagen (1986:1102)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

30 §

Kommunerna och de statliga myndigheter som svarar för räddnings-

tjänst skall se till att det finns anordningar för alarmering av

räddningsorganen.

När ett räddningsorgan gör en räddningsinsats, skall polismyndigheten

underrättas om insatsen.

Om effekterna av en

olyckshändelse kan kräva

särskilda åtgärder till skydd för

befolkningen eller miljön i ett

annat land än Sverige, skall det

räddningsorgan som gör

räddningsinsatsen omedelbart

underrätta berörd myndighet i det

andra landet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

Lagrådets yttrande

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Gertrud Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 4 februari 1999 (Försvarsdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av

 allvarliga kemikalieolyckor,

2. lag om ändring i miljöbalken,

3. lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privi-

 legier i vissa fall,

4. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

5. lag om ändring i räddningstjänstlagen (1986:1102).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Jan Nyrén.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av

allvarliga kemikalieolyckor

 Samtliga verksamheter som lagen omfattar synes utgöra miljöfarlig

verksamhet enligt miljöbalken. Denna balk har nyligen antagits i syfte

bl.a. att där sammansmälta bestämmelserna i centrala miljölagar. Det

synes inte ha funnits några svåra hinder för att inordna de verksamheter

som den föreslagna lagen omfattar under miljöbalkens bestämmelser.

Såvitt framgått synes det främsta problemet ha sammanhängt med

svårigheter att inordna vissa sådana verksamheter under indelningen i

förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd,

alltså inte ens en lagfråga. Även om vissa ingrepp skulle ha krävts i

själva balken hade det varit väl värt besväret eftersom man då hade fått

en mer enhetlig lagstiftning. De bestämmelser som direkt införlivar

Seveso II-direktivet har, som föreslås i lagrådsremissen, sin plats i en

särskild lag, men regler om tillstånd och tillsyn hade mycket väl kunna

sökas i miljöbalken. Statens räddningsverk hade därvid kunnat inordnas

som en central tillsynsmyndighet enligt miljöbalken. När nu

lagstiftningsärendet avancerat så långt och inför krav på ett snabbt

införlivande av direktivet med svensk rätt anser sig Lagrådet inte böra

avstyrka förslaget i dess nuvarande utformning men finner dubblyren

med miljöbalkens bestämmelser beklaglig.

1 §

Enligt andra stycket avses i denna lag med miljö även egendom. Att så är

fallet överensstämmer med miljöbalken. Även om räddningstjänstlagen

bygger på andra begrepp är miljöbalken en senare och mer central lag.

Den föreslagna lagen bör utgå från miljöbalkens systematik. Lagrådet

hemställer att andra stycket får utgå.

2 §

Den föreslagna definitionen av begreppet "verksamhet" ger ingen klarhet

i frågan, vilken innebörd begreppet skall tilläggas. Begreppet används

senare i lagen i olika betydelser. Exempelvis förekommer det i 5 § med

sin normalsvenska innebörd, dvs. en viss typ av arbete som fortlöpande

utförs ("verksamhet som kan ge upphov till allvarliga

kemikalieolyckor"), medan det i 19 § används i en rent geografisk

bemärkelse ("tillträde till en verksamhet"). Av direktivets franska text

(rådets direktiv 96/82/EG, artikel 2) framgår emellertid, att definitionen

just är tänkt att avse såväl det geografiska område där verksamheten

bedrivs som de aktiviteter vilka ingår i verksamheten. Lagens definition

bör därför förtydligas så att det nu sagda framgår, särskilt som den

innebörd begreppet ges, såsom antytts ovan, avviker från vanligt svenskt

språkbruk. Bland annat bör uttrycket "under en verksamhetsutövares

ledning" kompletteras med "eller kontroll", för att det även skall kunna

omfatta ett geografiskt område, och helst också "inklusive" bytas ut mot

konstruktionen "inbegripet såväl --- som". Definitionen skulle då kunna

lyda: "hela det område som står under en verksamhetsutövares ledning

eller kontroll eller flera verksamhetsutövares gemensamma ledning eller

kontroll och där det finns farliga ämnen vid en eller flera anläggningar,

inbegripet såväl det geografiska området som gemensamma eller därtill

hörande infrastrukturer eller aktiviteter".

Ändras definitionen på föreslaget sätt krävs inga följdändringar i lagen i

övrigt.

6 §

 Enligt andra stycket skall verksamhetsutövaren iaktta de allmänna

hänsynsregler som anges i 2 kap. miljöbalken. Denna balk är, som för

övrigt framgår också av 5 § första stycket, tillämplig och dess

bestämmelser behöver inte upprepas. Av pedagogiska skäl kan det inte

desto mindre vara lämpligt att erinra om just de centrala hänsynsreglerna,

men detta bör i så fall ske just i form av en erinran, inte som ett nytt

påbud. Lagrådet förordar därför att stycket ges följande lydelse:

"Allmänna hänsynsregler, som gäller för verksamhetsutövaren, finns i 2

kap. miljöbalken."

9 §

I paragrafen bör lämpligen kravet på tillstånd regleras för sig och

förfarandet för prövning av tillståndsfrågan för sig. Lagrådet förordar att

paragrafen delas i två stycken och ges förslagsvis följande lydelse:

"Regeringen får föreskriva att det skall vara förbjudet att utan tillstånd

anlägga eller ändra en verksamhet som omfattas av denna lag, även om

tillstånd inte krävs enligt miljöbalken.

Ansökan om tillstånd enligt första stycket prövas av miljödomstol. Ett

mål om sådant tillstånd är ansökningsmål enligt miljöbalken. Regeringen

får föreskriva att ansökan om tillstånd för vissa slag av verksamheter

skall prövas av länsstyrelsen."

12 §

Säkerhetsrapporten skall enligt 11 § förnyas senast vart femte år, medan

planen för interna räddningsinsatser - planen bör i överensstämmelse

med paragrafrubriken ges denna beteckning även i lagtexten - skall

förnyas senast vart tredje år. Ändå skall planen "ingå" i

säkerhetsrapporten, vilket synes få till följd att även rapporten måste ges

in till tillsynsmyndigheten vart tredje år. Om i stället anges att planen

skall "fogas till" säkerhetsrapporten kan den ges in separat.

Rubriken före 13 §

Paragrafen handlar inte om samlokalisering utan om det ömsesidiga

förhållandet mellan en verksamhet och omgivningen. Lagrådet förordar

att rubriken får lyda: "Omgivningspåverkan"

25 §

Beslut av kommunala tillsynsmyndigheter torde, som är fallet enligt både

miljöbalken och räddningstjänstlagen, böra överklagas hos länsstyrelsen.

Lagrådet föreslår att första stycket ges följande lydelse: "En kommunal

nämnds beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats

med stöd av lagen får överklagas hos länsstyrelsen. Länsstyrelsens och

Statens räddningsverks beslut får överklagas hos miljödomstol enligt 20

kap. 2 § andra stycket miljöbalken."

Förslaget till lag om ändring i miljöbalken

6 kap. 3 §

Lagrådet förordar att andra stycket i förtydligande syfte ges följande

lydelse: "Syftet med en miljökonsekvensbeskrivning som berör en

verksamhet som avses i lagen (1999:0000) om åtgärder för att förebygga

och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor är också att

identifiera och bedöma faktorer i verksamhetens omgivning som kan

påverka säkerheten hos denna."

20 kap. 2 §

Lagrådet ifrågasätter om inte också denna paragraf bör ändras så att i

första stycket tas in hänvisningar till 9 och 22 § i den föreslagna lagen

om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga

kemikalieolyckor och i andra stycket hänvisning till 25 § samma lag.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Försvarsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 mars 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet von[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:64 Säkrare kemikaliehantering.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lagen (1999:000) om

åtgärder för att förebygga

och begränsa följderna av

allvarliga kemikalie-

olyckor

2, 3, 7, 8, 9, 10, 12, 14,

15 och 17 §§

Celex 396L0082

1 Jfr rådets direktiv (96/82/EG) av den 9 december 1996 om åtgärder för att

förebygga och

begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår

(EGT nr L 010, 14.1.1997, s. 13, Celex 396L0082).

 Lagen omtryckt 1994:717.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

1 Lagen omtryckt 1992:948.

1 Jfr rådets direktiv (96/82/EG) av den 9 december 1996 om åtgärder för att

förebygga och

begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår

(EGT nr L 010, 14.1.1997, s. 13, Celex 396L0082).

 Lagen omtryckt 1994:717.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

1 Lagen omtryckt 1992:948.

Prop. 1998/99:64

67

1

Prop. 1998/99:64

Bilaga 1

171

Prop. 1998/99:64

Bilaga 1

171

Prop. 1998/99:64

Bilaga 2

171

Prop. 1998/99:64

Bilaga 2

171

171

Prop. 1998/99:64

Bilaga 3

171

Prop. 1998/99:64

Bilaga 4

Prop. 1998/99:64

Bilaga 4

Prop. 1998/99:64

Bilaga 5

Prop. 1998/99:64

Bilaga 5

Prop. 1998/99:64

Bilaga 6

Prop. 1998/99:64

Bilaga 6

Prop. 1998/99:64