Regeringens proposition

 1993/94:85

 Vissa skattefrågor rörande livförsäkring

 Regeringen överlämnar denna proposition

 till riksdagen.

 Stockholm den 4 november 1993

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anne[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen föreslås ändringar i

 skattereglerna för pensionsförsäkringar

 och för beskattningen av kapital

 hänförligt till bl.a. grupplivförsäkring.

 Några följdändringar sker också i det in-

 dividuella pensionssparandet.

 Villkor för pensionsförsäkring

 Det nuvarande kravet att pension till

 efterlevande barn skall upphöra senast

 när barnet fyller 20 år slopas. Ett krav

 på minst fem års utbetalningstid skall

 gälla även för pension till barn. Det

 skall dock vara möjligt att i

 försäkringsavtalet begränsa ut-

 betalningstiden till den tidpunkt då

 barnet fyller 20 år.

 Reglerna om försörjningsränta slopas.

 Regeln om kvarstående skattskyldighet

 för överlåtaren för utfallande

 pensionsbelopp från en pensionsförsäkring

 som överlåtits vid bodelning med

 anledning av äktenskapsskillnad

 avskaffas. Detsamma föreslås gälla vid

 överlåtelse genom bodelning med anledning

 av den försäkrades makes död. Regeln om

 kvarstående skattskyldighet skall dock

 alltjämt gälla om en pensionsförsäkring

 överlåts vid bodelning under äktenskapet.

 För de sistnämnda fallen slopas regeln om

 dispens från kvarstående beskattning.

 Återköp av pensionsförsäkring föreslås

 kunna ske utan dispens om försäkringens

 tekniska återköpsvärde uppgår till högst

 ett basbelopp och premier för

 försäkringen inte har betalats under den

 senaste tioårsperioden.

 Försäkringsgivaren får också rätt att

 återköpa försäkringar med mindre värde. I

 övrigt föreslås att återköp endast medges

 efter dispens, om det finns synnerliga

 skäl. Skattemyndighetens återköpsprövning

 föreslås ske först sedan det hos

 försäkringsbolaget klarlagts att för-

 säkringsmässiga hinder mot återköp inte

 föreligger.

 Avdragsrätt

 Avdragsrätt för pensionsförsäkringspremie

 skall alltjämt kräva att försäkringen

 meddelats i en här i landet bedriven

 försäkringsrörelse. Denna reglering

 preciseras efter mönster från det

 individuella pensionssparandet så att det

 uttryckligen framgår att marknadsföring

 av försäkringar här i landet från ett

 fast driftställe i annat land (gränsöver-

 skridande verksamhet) inte är verksamhet

 som gör premierna avdragsgilla.

 På samma sätt som gäller för det

 individuella pensionssparandet medges

 inte avdrag för premier som betalas efter

 det att äganderätten till en

 pensionsförsäkring övergått genom

 bodelning under bestående äktenskap.

 Avkastningsskatt

 Kapital hänförligt till rena

 riskförsäkringar undantas från av-

 kastningsskatt. Överskottet på dessa

 försäkringar beskattas i stället med

 inkomstskatt hos försäkringsgivarna.

 Individuellt pensionssparande

 Vissa följdändringar sker beträffande det

 individuella pensionssparandet. Regeln om

 minimitid för utbetalningar av efter-

 levandepension till barn får samma

 utformning som nu föreslås för

 pensionsförsäkring. Regeln om

 hänsynstagande till kursutvecklingen på

 andelar i värdepappersfonder och andra

 fondandelar föreslås även omfatta

 inlåning i utländsk valuta. Slutligen

 föreslås en precisering som innebär att

 avskattning av pensionssparkonto vid

 kontoinnehavarens död skall ske i

 dödsboet även i fall då kontot varit

 föremål för bodelning.

 4

 Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut 4

 2 Lagtext 4

 3 Ärendet och dess beredning 28

 4 Bakgrund 29

 4.1 Individuellt pensionssparande 29

 4.2 Allmänt om

 beskattning av pensionskapital 29

 5 Överväganden 32

 5.1

 Konkurrensneutraliteten mellan

 individuellt pensionssparande och

 sparande i P-försäkring 32

 5.2 Avdrag för premier

 till utländska försäkringsgivare 33

 5.3 Begreppetinvalidpension 35

 5.4 Rätt att teckna

 försäkring för annan 36

 5.5 Efterlevandepension 38

 5.6 Utbetalningar till dödsbo 42

 5.7 Skattskyldighet för

 överlåten pensionsrätt 43

 5.8 Dispenser 45

 5.8.1 Allmänt om dispenser 45

 5.8.2 Utländska försäkringar 46

 5.8.3 Lägsta pensionsålder 47

 5.8.4 Dödsbo som försäkringstagare 48

 5.8.5 Återköp av P-försäkring 50

 5.8.6 Överlåtelse av P-försäkring 54

 5.9 Avgränsningen mellan

 liv- och skadeförsäkring 55

 5.10 Vissa lagtekniska

 justeringar i fråga om det

 individuella pensionssparandet 57

 5.11 Statsfinansiella

 effekter 58

 6

 Författningskommentarer 59

 6.1 Lagen om ändring i

 lagen (1993:938)

 om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370) 59

 6.2 Lagen om ändring i

 lagen (1993:939)

 om ändring i lagen (1947:576) om

 statlig inkomst-

 skatt 61

 6.3 Lagen om ändring i

 lagen (1993:945)

 om ändring i lagen (1990:325) om

 självdeklaration

 och kontrolluppgifter 62

 6.4 Lagen om ändring i

 lagen (1993:947)

 om ändring i lagen (1990:661) om

 avkastningsskatt

 på pensionsmedel 63

 Bilaga 1 Förteckning över

 remissinstanserna 64

 Bilaga 2 Lagrådets yttrande 65

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde 1993-11-04 66

 3

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 Regeringen föreslår att riksdagen antar

 regeringens förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1993:938) om

 ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

 2. lag om ändring i lagen (1993:939) om

 ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt,

 3. lag om ändring i lagen (1993:945) om

 ändring i lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter,

 4. lag om ändring i lagen (1993:947) om

 ändring i lagen (1990:661) om

 avkastningsskatt på pensionsmedel.

 2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till

 lagtext.

 4

 1 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1993:938) om

 ändring i

 kommunalskattelagen (1928:370)

 Härigenom föreskrivs att 53 § 4 mom.,

 punkterna 1 och 3 av anvisningarna till

 31 § och punkt 6 av anvisningarna till 46

 § kommunalskattelagen (1928:370) i

 paragrafens och anvisningspunkternas

 lydelse enligt lagen (1993:938) om

 ändring i nämnda lag samt ikraftträdande-

 och övergångsbestämmelserna till lagen

 (1993:938) om ändring i kommunal-

 skattelagen (1928:370) skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 53 §

 4 mom. Överlåts 4 mom. Överlåts

 genom bodelning genom bodelning

 pensionsförsäkring under äktenskapet

 eller rätt enligt utan att något mål

 pensionssparavtal, om äkten-

 skall överlåtaren skapsskillnad

 oavsett överlåtelsen pågår, pensions-

 under sin livstid i försäkring eller

 förvärvarens ställe rätt enligt pen-

 vara skattskyldig sionssparavtal,

 för utfallande skall överlåtaren

 belopp, såvida han oavsett

 inte skulle ha varit överlåtelsen under

 berättigad till av- sin livstid i

 drag vid utgivande förvärvarens ställe

 av periodiskt under- vara skattskyldig

 stöd till för utfallande

 förvärvaren. Om det pensionsbelopp,

 finns särskilda såvida han inte

 skäl, får skattemyn- skulle ha varit

 digheten efter berättigad till

 ansökan besluta att avdrag vid

 överlåtaren inte utgivande av

 skall vara skatt- periodiskt

 skyldig i för- understöd till för-

 värvarens ställe, värvaren.

 även om överlåtaren

 inte skulle ha varit

 berättigad till

 avdrag som här

 avses.

 Skattemyndighetens

 beslut i sådant

 ärende får

 överklagas hos

 Riksskatteverket.

 Riksskatteverkets

 beslut får inte

 överklagas.

 Överlåter skattskyldig, som enligt

 bindande förpliktelse äger rätt att

 uppbära periodiskt understöd eller därmed

 jämförlig periodisk intäkt, sin rätt,

 skall han alltjämt vara skattskyldig för

 utfallande belopp, i den mån han icke vid

 utbetalning till mottagaren skulle vara

 berättigad till avdrag för beloppet såsom

 för omkostnad eller periodiskt understöd.

 Anvisningar

 till 31 §

 1. Med pension förstås dels belopp, som

 annorledes än i följd av försäkring utgår

 på grund av föregående

 tjänsteförhållande, dels belopp, som på

 grund av lagen (1962:381) om allmän

 försäkring utgår i form av folkpension

 eller tilläggspension, dels belopp som

 utgår på grund av pensionsförsäkring,

 dels belopp som utbetalas från

 pensionssparkonto till pensionsspararen,

 till förmånstagare på grund av

 förmånstagarförordnande, till den som

 erhållit rätten till pension genom

 bodelning, till make eller bröstarvinge

 på grund av jämkning av

 förmånstagarförordnande samt vid

 återbetalning enligt 13 kap. 4 §

 äktenskapsbalken.

 Med Med

 pensionsförsäkring pensionsförsäkring

 förstås försäkring, förstås försäkring,

 som inte medför rätt som inte medför

 till andra försäk- rätt till andra

 ringsbelopp än försäkringsbelopp

 ålderspension, än ålderspension,

 invalidpension eller sjukpension eller

 efterlevandepension. efterlevande-

 För att en försäk- pension. För att en

 ring skall anses som försäkring skall

 pensionsförsäkring anses som pensions-

 fordras vidare, om försäkring fordras

 inte annat följer av vidare, om inte

 förklaring enligt annat följer av

 sjuttonde stycket, förklaring enligt

 att försäkringen sjuttonde stycket,

 meddelats i en här i att försäkringen

 landet bedriven meddelats i en här

 försäkringsrörelse. i landet bedriven

 Med försäkrad avses försäkringsrörelse

 den på vars liv för vilken

 försäkringen tagits skattskyldighet

 eller, i fråga om föreligger enligt

 invalidpension, den lagen (1990:661) om

 vars arbetsoförmåga avkastningsskatt på

 försäkringen avser. pensionsmedel

 Med tjänste- respektive lagen

 pensionsförsäkring (1947:576) om

 förstås statlig in-

 pensionsförsäkring, komstskatt. Med

 som har samband med försäkrad avses den

 tjänst och för på vars liv

 vilken den försäkringen tagits

 försäkrades arbets- eller, i fråga om

 givare åtagit sig sjukpension, den

 att ansvara för vars arbetsoförmåga

 betalning av hela försäkringen avser.

 avgiften. Med Med

 tjänstepensionsför- tjänstepensions-

 säkring förstås försäkring förstås

 också pensions- pensionsförsäkring,

 försäkring, som * om som har samband med

 en anställd avlidit tjänst och för

 * tagits av den vilken den

 anställdes försäkrades arbets-

 arbetsgivare till givare åtagit sig

 förmån för den att ansvara för

 anställdes betalning av hela

 efterlevande och för avgiften. Med

 vilken försäkring tjänstepensions-

 arbetsgivaren åtagit försäkring förstås

 sig att ansvara för också pensions-

 betalning av hela försäkring, som *

 avgiften. om en anställd

 avlidit * tagits av

 den anställdes

 arbetsgivare till

 förmån för den

 I fråga om annan anställdes efter-

 pensionsförsäkring levande och för

 än tjänstepensions- vilken försäkring

 försäkring skall arbetsgivaren

 försäkringstagaren åtagit sig att

 vara den försäkrade. ansvara för

 Har försäkrings- betalning av hela

 tagaren eller hans avgiften.I fråga om

 annan

 make eller person pensionsförsäkring

 med vilken han än

 sammanbor under äk-

 tjänstepensionsförs-

 tenskapsliknande äkring skall

 förhållanden barn försäkringstagaren

 under 16 år, får han vara den

 ta försäkring försäkrade. Har

 avseende efter- försäkringstagaren

 levandepension på eller hans make

 sin makes eller den eller person med

 sammanboendes liv, vilken han samman-

 om barnet insätts bor under äk-

 som förmånstagare. tenskapsliknande

 Om särskilda skäl förhållanden barn

 föreligger kan under 20 år, får

 skattemyndigheten han ta försäkring

 efter ansökan medge avseende

 att dödsboet efter

 efter-levandepension

 skattskyldig som här på sin makes eller

 i riket bedrivit den sammanboendes

 näringsverksamhet liv, om barnet

 får ta försäkring insätts som

 avseende förmånstagare. Om

 efterlevandepension. särskilda skäl

 Som förutsättning föreligger kan

 för att medgivande skattemyndigheten

 skall lämnas gäller medge att dödsboet

 att den efterlevande efter skattskyldig

 saknar betryggande som bedrivit

 pensionsskydd och näringsverksamhet i

 att försäkringen tas Sverige får ta

 i samband med att försäkring avseende

 boet upphör med efterlevandepen-

 driften i förvärvs- sion. Som

 källan. Motsvarande förutsättning för

 gäller om den att medgivande

 avlidne drivit skall lämnas gäller

 verksamheten genom att den

 förmedling av efterlevande saknar

 juridisk person. betryggande pen-

 Ålderspension får sionsskydd och att

 inte börja utgå vid försäkringen tas i

 lägre ålder än 55 samband med att

 år. Om särskilda boet upphör med

 skäl föreligger, får driften i

 dock förvärvskällan.

 skattemyndigheten Motsvarande gäller

 efter ansökan om den avlidne

 besluta att pension drivit verksamheten

 får börja utgå vid genom förmedling av

 lägre ålder. juridisk person.

 Ålderspension får

 inte börja utgå vid

 lägre ålder än 55

 år. Utbetalning får

 dock ske

 dessförinnan till

 den som fått rätt

 till förtidspension

 enligt lagen om

 allmän försäkring.

 Om det i annat fall

 finns särskilda

 skäl, får

 skattemyndigheten

 besluta att pension

 får börja utgå vid

 lägre ålder.

 Ålderspension får utgå högst så länge

 den försäkrade lever, men under den

 försäkrades livstid lägst fem år eller,

 om försäkringen skall upphöra när den

 försäkrade fyller 65 år, lägst tre år.

 Pensionen får under den första

 femårsperiod under vilken den utbetalas

 inte utgå med annat än samma belopp vid

 varje utbetalningstillfälle eller med

 stigande pensionsbelopp.

 För ålderspension som utgår enligt

 allmän pensionsplan gäller, om den skall

 upphöra innan den försäkrade avlider, vad

 därom utfästs enligt planen. Vad som

 enligt denna lag avses med allmän

 pensionsplan framgår av punkt 20 av

 anvisningarna till 23 §.

 Förmånstagare får inte insättas till

 annan ålderspensionsförsäkring än

 tjänstepensionsförsäkring. Till

 tjänstepensionsförsäkring avseende

 ålderspension skall anställd, som då

 försäkringsavtalet ingicks var den

 försäkrade, vara förmånstagare.

 Med invalidpension

 förstås pension som Med sjukpension

 utgår till den förstås pension som

 försäkrade högst så utgår till den

 länge denne är ar- försäkrade högst så

 betsoförmögen eller länge denne är

 har nedsatt arbetsoförmögen

 arbetsförmåga. eller har nedsatt

 Invalidpension får arbetsförmåga.

 upphöra tidigast fem Sjukpension får

 år efter det upphöra tidigast

 försäkringsavtalet fem år efter det

 träffades. I fråga försäkringsavtalet

 om förmånstagare träffades. I fråga

 gäller föreskrif- om förmånstagare

 terna i föregående gäller

 stycke. föreskrifterna i

 föregående stycke.

 Med efterlevandepension förstås pension

 1. som efter den försäkrades död utgår

 till den försäkrades make, varmed i detta

 sammanhang förstås person med vilken den

 försäkrade varit gift eller sammanbott

 under äktenskapsliknande förhållanden,

 2. som efter den försäkrades död utgår

 till barn till den försäkrade eller barn

 till person som angivits under 1,

 3. som utgår till efterlevande på grund

 av försäkring som tagits av dödsbo efter

 medgivande enligt tredje stycket, varvid

 pension får utgå som om den avlidne varit

 försäkrad, eller

 4. som utgår på grund av försäkring som

 tagits av arbetsgivare till förmån för

 anställds efterlevande med stöd av andra

 stycket sista meningen, varvid pension

 får utgå som om den avlidne varit

 försäkrad.

 Efterlevandepension gående stycke skall

 får utgå högst så efterlevandepension

 länge den anses såsom

 efterlevande lever livsvarig, även om

 och får under den pension skall

 första femårsperiod upphöra vid

 under vilken den omgifte.

 utbetalas inte utgå Som förmånstagare

 med annat än samma till försäkring

 belopp vid varje avseende

 utbetal- efterlevandepension

 ningstillfälle eller får endast insättas

 med stigande person till vilken

 pensionsbelopp. efterlevandepension

 Efterlevandepension kan utgå enligt

 till person som nionde och tionde

 avses i föregående styckena eller, vid

 stycke 1. får försörjningsränta,

 upphöra när denne person som anges i

 ingår nytt äktenskap nionde stycket.

 men i annat fall

 under dennes livstid

 inte förrän fem år

 förflutit efter den

 försäkrades död. Har

 den försäkrade

 avlidit mindre än

 fem år före den

 tidpunkt då

 försäkringen annars

 skulle ha upphört,

 får dock sådan

 efterlevandepension

 som nyss sagts

 upphöra vid

 sistnämnda tidpunkt.

 Efterlevandepension

 till barn, som avses

 i föregående stycke

 2., skall upphöra

 senast när barnet

 fyller 20 år. Är

 barnet varaktigt

 oförmöget till

 arbete, får pension

 utgå så länge barnet

 lever. Har

 försäkring avseende

 efterlevandepension

 till barn tagits på

 sådan persons liv

 som avses i

 föregående stycke

 1., skall pensionen

 upphöra senast när

 barnet fyller 16 år.

 Som

 efterlevandepension

 anses även pension

 som * om försäkrad

 eller efterlevande

 make avlider innan

 ålders- eller

 efterlevandepension

 har utgått under

 viss i försäk-

 ringsavtalet angiven

 minsta tid * skall

 utgå under

 återstoden av denna

 tid

 (försörjningsränta).

 En förutsättning för

 detta är dock att

 försörjningsräntan

 skall kunna utgå

 endast till person

 som avses i nionde

 stycket. Vidare

 förutsätts

 a) att

 försörjningsräntan

 är förenad med

 livsvarig ålders-

 pension eller med

 sådan livsvarig

 efterlevandepension

 till make, som skall

 börja utgå

 omedelbart efter den

 försäkrades död,

 samt att

 försörjningsräntans

 årsbelopp inte

 överstiger den

 livsvariga pen-

 sionens årsbelopp,

 b) att

 försörjningsräntan

 skall utgå under

 högst tjugo år, dock

 med den

 inskränkningen att,

 då räntan är förenad

 med livsvarig

 ålderspension,

 räntan inte får utgå

 längre än till den

 tidpunkt, då den

 försäkrade skulle ha

 fyllt 90 år, och

 inte heller, vid

 pensionsålder över

 70 år, under längre

 tid än som motsvarar

 skillnaden mellan 90

 år och

 pensionsåldern,

 c) att premier för

 försörjningsräntan

 och den med denna

 förenade livsvariga

 pensionen skall

 erläggas under tid,

 som inte med mera än

 fem år understiger

 den tid under vilken

 försörjningsräntan

 enligt avtalet

 längst skall utgå,

 samt att inte vid

 utgången av något

 kalenderår under

 förstnämnda tid det

 sammanlagda beloppet

 av erlagda premier

 överstiger det

 belopp, som vid

 samma tidpunkt

 skulle ha erlagts,

 om premiebetalningen

 jämnt fördelats på

 tid, som med fem år

 understiger den tid

 under vilken

 försörjningsräntan

 längst skall utgå.

 Vid tillämpningen

 av bestämmelserna

 under a) i nästföre-

 Efterlevandepension

 får utgå högst så

 länge den

 efterlevande lever

 och får under den

 första femårsperiod

 under vilken den

 utbetalas inte utgå

 med annat än samma

 belopp vid varje

 utbetal-

 ningstillfälle eller

 med stigande

 pensionsbelopp.

 Efterlevandepension

 får under den

 efterlevandes

 livstid inte upphöra

 förrän fem år

 förflutit efter den

 försäkrades död med

 följande undantag:

 1.

 Efterlevandepension

 till person som

 avses i föregående

 stycke 1, får

 upphöra när denne

 ingår nytt

 äktenskap.

 2. Har den

 försäkrade avlidit

 mindre än fem år

 före den tidpunkt då

 försäkringen annars

 skulle ha upphört,

 får

 efterlevandepension

 upphöra vid

 sistnämnda tidpunkt.

 3. Om utbetalning av

 efterlevandepension

 till barn under 20

 år påbörjats, får

 pensionen upphöra

 när barnet fyller 20

 år.

 4. Har försäkring

 avseende efter-

 levandepension till

 barn tagits på sådan

 persons liv som

 avses i föregående

 stycke 1, skall pen-

 sionen upphöra

 senast när barnet

 fyller 20 år.

 Som förmånstagare

 till försäkring

 avseende

 efterlevandepension

 får endast insättas

 person till vilken

 efterlevandepension

 kan utgå enligt

 nionde och tionde

 styckena.

 Försäkringsvillkor, som med hänsyn till

 bestämmelserna i denna lag är avgörande

 för frågan huruvida försäkringen är att

 anse som pensionsförsäkring, skall tas in

 i försäkringsavtalet. Detta skall

 dessutom innehålla villkor att

 försäkringen inte får pantsättas eller

 belånas och inte heller ändras på sådant

 sätt att den inte längre uppfyller de

 föreskrifter, som

 5

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 anges för pensionsförsäkring i denna lag,

 eller i andra fall än nedan föreskrivs

 överlåtas eller återköpas. Avtalet får

 inte innehålla villkor som är oförenligt

 med bestämmelserna om pensionsförsäkring

 i denna lag.

 Under den försäkrades livstid får

 pensionsförsäkring endast överlåtas

 1. till följd av

 anställningsförhållande, därvid

 försäkringen före eller efter

 överlåtelsen skall ha karaktär av

 tjänstepensionsförsäkring,

 2. på grund av utmätning liksom vid

 ackord eller konkurs eller

 3. genom bodelning.

 Ny ägare till Ny ägare till

 pensionsförsäkring pensionsförsäkring

 skall omedelbart skall omedelbart

 underrätta försäk- underrätta försäk-

 ringsgivaren om ringsgivaren om

 förvärvet av för- förvärvet av

 säkringen. Återköp försäkringen.

 av pensionsförsäk- Återköp av

 ring får utan hinder pensionsförsäkring

 av bestämmelserna i får utan hinder av

 denna lag ske, om bestämmelserna i

 det tekniska denna lag ske,

 återköpsvärdet 1. om det tekniska

 uppgår till högst återköpsvärdet

 10 000 kronor eller uppgår till högst

 om särskilda skäl ett basbelopp

 föreligger och enligt lagen om

 skattemyndigheten på allmän försäkring

 särskild ansökan me- och försäkringen

 dger det. Bestämmel- inte är förenad med

 serna i lagen ett oåterkalleligt

 hindrar inte heller förmånstagar-

 återbetalning enligt förordnande samt

 13 kap. 4 § äkten- premier för

 skapsbalken av försäkringen inte

 försäkringstagarens har betalats senare

 tillgodohavande. än 10 år före

 återköpet, eller

 2. om det tekniska

 återköpsvärdet

 uppgår till högst

 30 procent av ett

 basbelopp enligt

 lagen om allmän

 försäkring.

 Om det i annat

 fall än som avses i

 föregående stycke

 finns synnerliga

 skäl för återköp

 och sådant får ske

 enligt försäkrings-

 tekniska grunder,

 får återköp medges

 av skattemyn-

 digheten. Be-

 stämmelserna i

 förevarande lag

 hindrar inte heller

 återbetalning

 enligt 13 kap. 4 §

 äktenskapsbalken av

 försäkringstagarens

 tillgodohavande.

 Om särskilda skäl föreligger, kan

 skattemyndigheten efter ansökan förklara

 att försäkring som har meddelats i

 utomlands bedriven försäkringsrörelse

 skall anses som pensionsförsäkring. Sådan

 förklaring får meddelas endast under

 förutsättning att villkoren för

 försäkringen i huvudsak står i

 överensstämmelse med bestämmelserna i

 denna anvisningspunkt om

 pensionsförsäkring. Har förklaring som

 här avses meddelats kan försäkringen inte

 övergå till kapitalförsäkring.

 Med kapitalförsäkring förstås annan

 livförsäkring än pensionsförsäkring. Till

 kapitalförsäkring hänförs mot statens

 grupplivförsäkring svarande förmån från

 kommun, även om förmånen inte utgår på

 grund av försäkring.

 Försäkring som enligt denna lag är att

 hänföra till pensionsförsäkring får anses

 såsom kapitalförsäkring, om förbehåll

 härom intagits i avtalet vid dess

 ingående.

 Premiebefrielseförsäkring skall anses

 tillhöra samma slag av försäkring som

 huvudförsäkringen.

 För att sjuk- eller

 olycksfallsförsäkring skall anses ha

 tagits i samband med tjänst fordras, att

 premier för försäkringen skall betalas av

 arbetsgivaren. Vidare fordras att anmälan

 görs till försäkringsanstalten om att

 försäkringen har tagits i samband med

 tjänst.

 Till livränta räknas även höjning av

 livräntan och sådant tillägg till denna

 som skall utgå under livräntans fortsatta

 bestånd.

 Såvitt gäller kr- Såvitt gäller kr-

 aven enligt denna aven enligt denna

 anvisningspunkt, att anvisningspunkt,

 en ålders- eller att en ålders- el-

 efterlevadepension ler

 under den första efterlevandepension

 femårsperioden inte under den första

 utgår med annat än femårsperioden inte

 samma belopp vid utgår med annat än

 varje samma belopp vid

 utbetalningstillfälle varje

 eller med stigande

 utbetalningstillfälle

 belopp samt att år- eller med stigande

 sbeloppet av en belopp, bortses i

 försörjningsränta i- fråga om försäkring

 nte överstiger den enligt lagen

 livsvariga pensio- (1989:1079) om

 nens årsbelopp, livförsäkringar med

 bortses i fråga om anknytning till

 försäkring enligt värdepappersfonder

 lagen (1989:1079) om från sådana

 livförsäkringar med förändringar av

 anknytning till beloppen som

 värdepappersfonder föranleds av

 från sådana kursutvecklingen på

 förändringar av fondandelarna.

 beloppen som

 föranleds av

 kursutvecklingen på

 fondandelarna.

 Beslut som skattemyndighet meddelat med

 stöd av tredje, fjärde, sextonde eller

 sjuttonde stycket av denna

 anvisningspunkt får överklagas hos

 Riksskatteverket. Riksskatteverkets

 beslut får inte överklagas.

 3. Pensionssparavtal,

 pensionssparkonto, pensionssparare och

 kontoinnehavare har den innebörd som

 anges i 1 kap. 2 § lagen (1993:931) om

 individuellt pensionssparande.

 För att ett konto skall anses utgöra ett

 pensionssparkonto fordras att kontot förs

 av ett svenskt pensionssparinstitut eller

 av ett utländskt instituts filial i

 Sverige.

 6

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Utbetalning från pensionssparkonto får,

 förutom betalning av skatt, avgifter och

 ersättning för förvärv av tillgångar,

 inte avse annat än

 pension till pensionsspararen

 (ålderspension),

 pension efter pensionsspararens död till

 dem som avses i sjunde stycket

 (efterlevandepension),

 behållning som skall avskattas enligt 32

 § 1 mom. första stycket j,

 belopp som utgår på grund av jämkning av

 förmånstagarförordnande samt

 återbetalning enligt 13 kap. 4 §

 äktenskapsbalken.

 Ålderspension får Ålderspension får

 inte börja betalas inte börja betalas

 ut vid lägre ålder ut innan

 än 55 år. pensionsspararen

 Utbetalning får dock fyller 55 år.

 ske dessförinnan Utbetalning får

 till den som fått dock ske

 rätt till för- dessförinnan till

 tidspension enligt den som fått rätt

 lagen (1962:381) om till förtidspension

 allmän försäkring. enligt lagen

 Om det i andra fall (1962:381) om

 finns särskilda allmän försäkring.

 skäl, får Om det i andra fall

 skattemyndigheten finns särskilda

 efter ansökan skäl, får

 besluta att pension skattemyndigheten

 får börja betalas ut efter ansökan

 vid lägre ålder. besluta att pension

 Pensionssparkonto får börja betalas

 får avslutas genom ut vid lägre ålder.

 en utbetalning i Pensionssparkonto

 förtid om får avslutas genom

 behållningen på en utbetalning i

 kontot uppgår till förtid om

 högst ett basbelopp behållningen på

 enligt lagen om kontot uppgår till

 allmän försäkring högst ett basbelopp

 och kontot inte är enligt lagen om

 förenat med ett allmän försäkring

 oåterkalleligt och kontot inte är

 förmånstagarförordnandeförenat med ett

 samt inbetalning på oåterkalleligt

 kontot inte har

 förmånstagarförordnande

 skett senare än 10 samt inbetalning på

 år före utbetal- kontot inte har

 ningstillfället. Om skett senare än 10

 det i andra fall år före utbetal-

 finns synnerliga ningstillfället. En

 skäl, får sådan avslutande

 skattemyndigheten utbetalning i

 efter ansökan förtid får även

 besluta att kontot göras vid den

 får avslutas genom tidpunkt pension

 utbetalning i får börja betalas

 förtid. ut om behållningen

 då uppgår till

 högst 30 procent av

 ett basbelopp

 enligt lagen om

 allmän försäkring.

 Om det i andra fall

 finns synnerliga

 skäl, får

 skattemyndigheten

 efter ansökan

 besluta att kontot

 får avslutas genom

 utbetalning i

 förtid.

 Ålderspension får betalas ut högst så

 länge pensionsspararen lever och skall

 utgå under minst fem år eller, om

 pensionssparavtalet skall upphöra när

 pensionsspararen fyller 65 år, under

 minst tre år. Pensionen skall under den

 första femårsperioden för utbetalningarna

 betalas ut med samma belopp vid varje

 utbetalningstillfälle eller med stigande

 belopp.

 Med efterlevandepension förstås pension

 som efter pensionsspararens död betalas

 till

 1. person med vilken den avlidne varit

 gift eller sammanbott under

 äktenskapsliknande förhållanden, eller

 2. barn till pensionsspararen eller till

 person som angivits under 1.

 7

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Efterlevandepension

 Efterlevandepension

 får betalas ut högst får betalas ut

 så länge den högst så länge den

 efterlevande lever efterlevande lever

 och skall under den och skall under den

 första första

 femårsperioden för femårsperioden för

 utbetalningarna utbetalningarna

 betalas ut med samma betalas ut med

 belopp vid varje samma belopp vid

 utbetalningstillfälle varje

 eller med stigande

 utbetalningstillfälle

 belopp. Har eller med stigande-

 pensionsspararen belopp. Har

 avlidit mindre än pensionsspararen

 fem år före den avlidit mindre än

 tidpunkt då fem år före den

 utbetalningarna tidpunkt då

 annars skulle ha utbetalningarna

 upphört, får dock annars skulle ha

 efterlevandepension upphört, får dock

 upphöra vid sist efterlevandepension

 nämnda tidpunkt. upphöra vid sist

 nämnda tidpunkt. Om

 utbetalning av

 efterlevandepension

 till barn under 20

 år påbörjats, får

 pensionen upphöra

 när barnet fyller

 20 år.

 Som förmånstagare till rätt enligt

 pensionssparavtal får endast insättas

 person till vilken efterlevandepension

 kan betalas enligt sjunde stycket.

 Pensionssparvillkor, som med hänsyn till

 bestämmelserna i denna lag är avgörande

 för frågan om sparavtalet skall anses

 utgöra ett pensionssparavtal, skall tas

 in i pensionssparavtalet. Detta skall

 dessutom innehålla villkor att rätt

 enligt pensionssparavtal samt tillgångar

 på ett pensionssparkonto inte får

 pantsättas eller belånas.

 Pensionssparavtalet får inte heller

 ändras på sådant sätt att det inte längre

 uppfyller de föreskrifter som anges för

 ett sådant avtal i lag eller innehålla

 villkor som är oförenliga med

 bestämmelserna om pensionssparavtal i

 denna lag.

 Rätt till behållning på

 pensionssparkonto får endast överlåtas

 1. på grund av utmätning,

 2. vid ackord och konkurs, eller

 3. i den ordning som anges i 4 kap. 12

 och 16 §§ lagen om individuellt

 pensionssparande.

 Den som övertagit rätt till behållning

 på respektive utbetalningar från

 pensionssparkonto skall omedelbart

 underrätta det pensionssparinstitut som

 för kontot om överlåtelsen.

 Vid tillämpningen Vid tillämpningen

 av kravet att en av kravet att en

 ålders- eller ålders- eller

 efterlevandepension efterlevandepension

 under den första under den första

 femårsperioden skall femårsperioden

 betalas ut med samma skall betalas ut

 eller med stigande med samma eller med

 belopp skall, för stigande belopp

 sparande i skall, för sparande

 värdepapper och i fondpapper och

 värdepappersfonder, inlåning i utländsk

 bortses från de valuta, bortses

 förändringar av från de

 beloppen som beror förändringar av

 på kursutvecklingen beloppen som beror

 på värdepapperen och på kursutvecklingen

 fondandelarna. på fondpapperen och

 den utländska valu-

 tan.

 Beslut av skattemyndighet enligt fjärde

 och femte styckena av denna

 anvisningspunkt får överklagas hos

 Riksskatteverket. Riksskatteverkets

 beslut får inte överklagas.

 8

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 till 46 §

 6.1 Avdrag för 6. Avdrag för

 avgift för pen- avgift för pen-

 sionsförsäkring sionsförsäkring

 medges endast om medges endast om

 försäkringen ägs av försäkringen ägs av

 den skattskyldige. den skattskyldige.

 Avdrag medges inte

 om försäkringen

 förvärvats genom

 bodelning under

 äktenskapet utan

 att mål om

 äktenskapsskillnad

 pågått.

 Avdraget får, tillsammans med avdrag för

 sådan inbetalning på pensionssparkonto

 som avses i punkt 7, inte överstiga

 summan av

 1. den skattskyldiges inkomst av

 näringsverksamhet som utgör aktiv

 näringsverksamhet enligt 11 kap. 3 §

 lagen (1962:381) om allmän försäkring

 före avdrag enligt punkt 21 av

 anvisningarna till 23 §, före avdrag för

 särskild löneskatt på pensionskostnader

 enligt punkt 23 av anvisningarna till 23

 § på sådan pensionsförsäkring som avses i

 denna anvisningspunkt och på sådan

 inbetalning på pensionssparkonto som

 avses i punkt 7 och före avdrag för

 avsättning för egenavgifter enligt lagen

 (1981:691) om socialavgifter,

 2. inkomst av tjänst, med bortseende

 från sådan intäkt som avses i 32 § 1 mom.

 första stycket h och i och

 3. inkomst ombord enligt lagen

 (1958:295) om sjömansskatt samt enligt 1

 § 2 mom. nämnda lag skattepliktig

 dagpenning för antingen beskattningsåret

 eller året närmast dessförinnan

 och beräknas med hänsyn till storleken

 av sådan inkomst. Avdraget får uppgå till

 högst ett belopp motsvarande det

 basbelopp som enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring bestämts för året

 närmast före taxeringsåret och dessutom i

 fråga om

 a. inkomst av aktiv näringsverksamhet

 till sammanlagt högst 25 procent av

 inkomsten före avdrag enligt punkt 21 av

 anvisningarna till 23 §, före avdrag för

 särskild löneskatt på pensionskostnader

 enligt punkt 23 av anvisningarna till 23

 § på sådan pensionsförsäkring som avses i

 denna anvisningspunkt och på sådan

 inbetalning på pensionssparkonto som

 avses i punkt 7 och före avdrag för

 avsättning för egenavgifter enligt lagen

 om socialavgifter till den del den inte

 överstiger tjugo gånger nämnda basbelopp-

 samt högst 20 procent av den del av nyss

 nämnda inkomst som överstiger tjugo men

 inte fyrtio gånger nämnda basbelopp,

 b. inkomst av anställning om den

 skattskyldige helt saknar pensionsrätt i

 anställning och inte är anställd i ett

 aktiebolag eller en ekonomisk förening

 vari han har sådant bestämmande

 inflytande som avses i punkt

 20 e femte stycket av anvisningarna till

 23 § till sammanlagt högst 35 procent av

 inkomsten till den del den inte

 överstiger tjugo gånger nämnda basbelopp

 samt högst 25 procent av den del av

 inkomsten som överstiger tjugo men inte

 trettio gånger nämnda basbelopp eller

 c. annan inkomst av tjänst, med

 bortseende från sådan intäkt som avses i

 32 § 1 mom. första stycket h och i, och

 inkomst ombord enligt lagen om

 sjömansskatt samt enligt 1 § 2 mom.

 nämnda lag skattepliktig dagpenning till

 högst 10 procent av den del av inkomsten

 som överstiger tio men inte tjugo gånger

 samma basbelopp. * Avdrag enligt detta

 stycke beräknas i sin helhet antingen på

 inkomst som skall tas upp till beskatt-

 ning under beskattningsåret eller på

 inkomst året närmast dessförinnan. Om den

 skattskyldige har inkomst av aktiv

 näringsverksamhet från mer än en

 förvärvskälla får avdrag beräknat enligt

 detta stycke inte överstiga det avdrag

 som kunnat göras om inkomsten varit

 hänförlig till en och samma

 förvärvskälla. Har den skattskyldige

 inkomster som kan grunda rätt till avdrag

 enligt detta stycke både i inkomstslaget

 näringsverksamhet och som allmänt avdrag

 skall den del av avdraget som beräknas på

 ett basbelopp fördelas efter respektive

 avdragsgrundande inkomsts andel av de

 sammanlagda avdragsgrundande inkomsterna.

 Om särskilda skäl föreligger får

 skattemyndigheten efter ansökan besluta

 att avdrag för avgift för

 pensionsförsäkring respektive inbetalning

 på pensionssparkonto får medges med högre

 belopp än som följer av bestämmelserna i

 föregående stycke. Därvid skall dock

 följande gälla. För skattskyldig, som

 redovisar inkomst som är att anse som

 inkomst endast av tjänst med bortseende

 från sådan intäkt som avses i 32 § 1 mom.

 första stycket h och i men som i huvudsak

 saknar pensionsrätt i anställning, får

 avdrag medges högst med belopp, beräknat

 som för skattskyldig som avses i andra

 stycket b. Har sådan skattskyldig

 erhållit särskild ersättning i samband

 med att anställning upphört och har han

 ej skaffat sig ett betryggande

 pensionsskydd, får dock avdrag medges med

 högre belopp. Avdrag som avses i de två

 närmast föregående meningarna får dock

 inte beräknas för inkomst som härrör från

 aktiebolag eller ekonomisk förening vari

 den skattskyldige har sådant bestämmande

 inflytande som avses i punkt 20 e femte

 stycket av anvisningarna till 23 §. Har

 skattskyldig, som * själv eller genom

 förmedling av juridisk person * bedrivit

 näringsverksamhet, upphört med driften i

 förvärvskällan och har han under

 verksamhetstiden ej skaffat sig ett

 betryggande pensionsskydd, får avdrag

 beräknas även på inkomst av kapital som

 är hänförlig till försäljning av

 förvärvskällan före avdraget, på inkomst

 av passiv näringsverksamhet enligt lagen

 (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

 förvärvsinkomster före avdraget samt på

 sådan intäkt av tjänst som avses i 32 § 1

 mom. första stycket h. Avdraget får i

 detta fall beräknas med beaktande av det

 antal år den skattskyldige drivit

 näringsverksamheten, dock högst för tio

 år. Hänsyn skall vid bedömningen av

 avdragets storlek tas till den

 skattskyldiges övriga pensionsskydd och

 andra möjligheter till avdrag för avgift

 och inbetalning som avses i 46 § 2 mom.

 första stycket 6 och 7. Avdraget får dock

 inte överstiga ett belopp som för varje

 år som driften pågått motsvarar tio

 gånger det basbelopp som enligt lagen om

 allmän försäkring bestämts för det år

 driften i förvärvskällan upphört och ej

 heller summan av de belopp som under

 beskattningsåret redovisats som inkomst

 av förvärvskällan i förekommande fall

 före avdraget, före avdrag för särskild

 löneskatt på pensionskostnader enligt

 punkt 23 av anvisningarna till 23 § på

 sådan pensionsförsäkring som avses i

 denna anvisningspunkt och på sådan

 inbetalning på pensionssparkonto som

 avses i punkt 7 och före avdrag för

 avsättning för egenavgifter enligt lagen

 om socialavgifter och sådan inkomst av

 kapital som är att hänföra till vinst med

 anledning av överlåtelse av

 förvärvskällan. Har skattemyndigheten

 enligt punkt 1 tredje stycket av

 anvisningarna till 31 § medgivit att

 dödsbo tar pensionsförsäkring, anger

 skattemyndigheten det högsta belopp

 varmed avdrag för avgift för försäkringen

 får medges. Härvid iakttas i tillämpliga

 delar bestämmelserna i detta stycke om

 avdrag för skattskyldig som upphört med

 driften i en förvärvskälla. Skattemyn-

 dighetens beslut i fråga som avses i

 detta stycke får överklagas hos

 Riksskatteverket. Riksskatteverkets

 beslut får inte överklagas.

 Har skattskyldig erlagt avgift eller

 gjort inbetalning som avses i 46 § 2 mom.

 första stycket 6 och 7 men har avdrag för

 avgiften eller inbetalningen helt eller

 delvis inte kunnat utnyttjas enligt

 bestämmelserna i andra stycket, medges

 avdrag för ej utnyttjat belopp vid

 taxering för det påföljande

 beskattningsåret. Sådant avdrag medges

 dock inte med belopp som tillsammans med

 erlagd avgift och gjord inbetalning

 sistnämnda år överstiger vad som anges i

 andra stycket.

 Oavsett föreskrifterna i de föregående

 styckena medges avdrag för avgift eller

 inbetalning som avses i 46 § 2 mom.

 första stycket 6 och 7 inte med högre

 belopp än skillnaden mellan sammanlagda

 beloppet av inkomster från olika

 förvärvskällor och övriga avdrag enligt

 46 §. Avdrag, som på grund av vad nu

 sagts inte kunnat utnyttjas vid taxe-

 ringen för det beskattningsår då avgiften

 betalades eller inbetalningen skedde, får

 utnyttjas senast vid taxeringen för

 sjätte beskattningsåret efter

 betalningsåret. Inte heller i sistnämnda

 fall får avdraget överstiga vad som

 återstår sedan övriga avdrag enligt 46 §

 gjorts.

 Om avdrag medges enligt tredje stycket

 sjätte meningen på grund av att aktier

 eller andelar i fåmansföretag avyttrats

 skall avdraget i första hand göras som

 allmänt avdrag. Avdraget begränsas till

 ett belopp motsvarande det lägsta av den

 del av vinsten vid avyttringen som tas

 upp som intäkt av tjänst och inkomsten av

 tjänst före avdraget. Till den del

 avdraget inte kan utnyttjas som allmänt

 avdrag får avdrag göras i inkomstslaget

 kapital enligt 3 § 2 mom. sjätte stycket

 lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt.

 I det fall avdrag medges på grund av att

 andelar i fåmansägt handelsbolag

 avyttrats skall avdrag göras i

 inkomstslaget kapital enligt 3 § 2 mom.

 sjätte stycket lagen om statlig

 inkomstskatt.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas första gången vid 1995

 års taxering.

 9

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Äldre bestämmelser

 i punkt 1 av

 anvisningarna till

 31 § om återköp av

 pensionsförsäkring

 skall dock alltjämt

 tillämpas i fråga

 om dispens för

 återköp på grund av

 ansökan som kommit

 in till skattemyn-

 digheten före

 ikraftträdandet.

 Äldre bestämmelser

 i punkt 6 första

 stycket av

 anvisningarna till

 46 § skall

 fortfarande

 tillämpas om för-

 säkringen

 överlåtits genom

 bodelning före

 ikraftträdandet.

 Övergångsbestäm-

 melserna i lagen

 (1975:1348) om

 ikraftträdande av

 lagen (1975:1347)

 om ändring i

 kommunalskattelagen

 (1928:370) skall

 fortfarande gälla.

 1Lydelse enligt prop. 1993/94:50.

 10

 2 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1993:939) om

 ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt

 Härigenom föreskrivs att 2 § 6 mom., 3 §

 1 mom. och 6 § 4 mom. lagen (1947:576) om

 statlig inkomstskatt i paragrafernas

 lydelse enligt lagen (1993:939) om

 ändring i nämnda lag skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

 6 mom.1 Med 6 mom. Med

 livförsäk- livförsäk-

 ringsföretag förstås ringsföretag avses

 i denna lag företag 1.

 vars försäk- livförsäkringsbolag

 ringsrörelse enligt 1 kap. 4 §

 uteslutande eller så

 försäkringsrörelselagen

 gott som uteslutande (1982:713), samt

 avser person- 2. utländska

 försäkring försäkringsföretag

 (livförsäkring, som driver

 sjuk- och

 livförsäkringsrörelse

 olycksfallsförsäkring,här i landet med

 avgångs- stöd av lagen

 bidragsförsäkring (1950:272) om rätt

 samt ar- för utländska

 betslöshetsförsäkring).försäkringsföretag

 att driva

 för-säkringsrörelse

 i Sverige eller

 lagen (1993:000) om

 Med skadeförsäk-

 EES-försäk-ringsgivares

 ringsföretag förstås verksamhet i

 annat försäkrings- Sverige.Med

 företag än skadeförsäkrings-

 livförsäkringsföretag.företag förstås

 Utländskt annat försäkrings-

 försäkringsföretag, företag än

 som drivit

 livförsäkringsföretag.

 försäkringsrörelse Utländskt

 här i riket, bedöms försäkringsföretag,

 med hänsyn endast som drivit

 till den rörelse som försäkringsrörelse

 företaget drivit i Sverige, bedöms

 här. med hänsyn endast

 till den rörelse

 som företaget

 drivit här genom

 etablering.

 Livförsäkringsföretag

 Livförsäkringsföretag

 frikallas från frikallas från

 skattskyldighet skattskyldighet

 enligt denna lag för enligt denna lag

 dels den del av för dels den del av

 nettointäkten som nettointäkten som

 avser är hänförlig till

 personförsäkring och tillgångar och

 som är hänförlig skulder som

 till tillgångar och förvaltas för

 skulder som försäkringstagarnas

 förvaltas för räkning, dels

 försäkringstagarnas influtna premier.

 räkning, dels Undantaget från

 influtna premier skattskyldighet

 hänförliga till gäller dock inte

 personförsäkring. den del av

 Avdrag får inte nettointäkten eller

 göras för utgivet premierna som är

 belopp hänförligt hänförlig till

 till sådan försäkringar som i

 försäkring.

 redovisningshänseende

 tas upp som

 grupplivförsäkringar

 eller försäkringar

 som avses i 2 kap.

 3 a § första

 stycket 1 och 2

 samt 3 b § första

 stycket 1 b och 4

 försäk-

 ringsrörelselagen.

 Avdrag får inte

 göras för kostnader

 som är hänförliga

 till intäkter som

 är fria från skatt

 enligt detta

 moment.

 Att särskilda bestämmelser gäller vid

 beskattning av livförsäkringsföretag

 följer av lagen (1990:661) om

 avkastningsskatt på pensionsmedel.

 Såsom nettointäkt Såsom nettointäkt

 av försäkrings- av försäkrings-

 rörelse, som drivits rörelse, som

 av inländskt drivits av

 skadeförsäk- inländskt

 ringsföretag, anses

 skadeförsäkringsföretag,

 överskottet av anses överskottet

 försäkringsrörelsen. av försäkrings-

 rörelsen. Detsamma

 gäller för

 livförsäkringsföretag

 till den del

 nettointäkten är

 hänförlig till för-

 säkringar som i

 redovisningshän-

 Vid beräkning av seende tas upp som

 överskottet av grupplivförsäk-

 försäkringsrörelse, ringar eller

 som drivits av försäkringar som

 inländskt avses i 2 kap.

 skadeförsäkringsföretag,3 a § första

 får från stycket 1 och 2

 bruttointäkten samt 3 b § första

 avdrag göras förutom stycket 1 b och 4

 för driftkostnader,

 försäkringsrörelselagen.

 som avses i 23 § Vid beräkning av

 kommunalskattelagen, överskottet av

 för avgifter och försäkringsrörelse,

 bidrag, som utgivits som avses i

 till kommun, föregående stycke,

 förening eller får från brut-

 sammanslutning och tointäkten avdrag

 som avser att göras förutom för

 understödja driftkostnader, som

 verksamhet med syfte avses i 23 §

 att förebygga

 kommunalskattelagen,

 skador, vilka faller för avgifter och

 inom ramen för den bidrag, som

 av företaget utgivits till kom-

 bedrivna rörelsen, mun, förening eller

 för ökning av sammanslutning och

 försäkringstekniska som avser att

 skulder för egen understödja

 räkning, för ökning verksamhet med

 av säkerhetsreserv syfte att förebygga

 samt för utbetald skador, vilka

 återbäring och faller inom ramen

 verkställd för den av

 premieåterbetalning. företaget bedrivna

 rörelsen, för

 ökning av försäk-

 ringstekniska

 skulder för egen

 räkning, för ökning

 av säkerhetsreserv

 samt för utbetald

 återbäring och

 verkställd

 premieåterbetalning.

 Med försäkringstekniska skulder för egen

 räkning förstås sådana skulder enligt 7

 kap. 1 § första stycket

 försäkringsrörelselagen (1982:713)

 (premiereserv, ersättningsreserv,

 skadebehandlingsreserv, tilldelad

 återbäring och utjämningsreserv för

 kreditförsäkring) minskade med värdet av

 återförsäkringsgivares ansvarighet.

 Med säkerhetsreserv förstås den reserv

 skadeförsäkringsföretag får redovisa

 enligt en av regeringen eller efter

 regeringens bemyndigande av

 Finansinspektionen fastställd normalplan.

 Minskning av försäkringstekniska skulder

 för egen räkning, av säkerhetsreserv, av

 regleringsfond för trafikförsäkring och

 minskning av utjämningsfond skall anses

 som intäkt.

 Utöver vad ovan stadgas får avdrag inte

 ske för avsättning till omedelbar eller

 framtida vinstutdelning till

 försäkringstagare.

 Bestämmelserna i detta moment om

 inländskt livförsäkringsföretag har

 motsvarande tillämpning på

 försäkringsrörelse som utländskt

 livförsäkringsföretag drivit här i riket.

 Beträffande försäkringsrörelse, som här

 drivits av utländskt skadeför-

 säkringsföretag, anses som här i riket

 skattepliktig nettointäkt ett belopp

 motsvarande två procent av företagets

 premieinkomst av här bedriven

 försäkringsrörelse. Med premieinkomst

 förstås bruttobeloppet av årets

 försäkringspremier, dvs. utan avdrag för

 återförsäkringspremier.

 Blir det på grund av bestämmelserna i

 detta moment nödvändigt att dela upp

 intäkt eller avdrag mellan olika delar av

 ett försäkringsföretags verksamhet, skall

 fördelningen av intäkten eller avdraget

 göras på skäligt sätt.

 3 §

 1 mom.2 Till intäkt av kapital räknas

 löpande avkastning, vinster och annan

 intäkt som härrör från egendom, i den mån

 intäkten inte är att hänföra till

 näringsverksamhet. Till intäkt av kapital

 hör bland annat

 ränta på banktillgodohavanden,

 obligationer och andra fordringar,

 utdelning på aktier och andelar,

 vinst (realisationsvinst) vid icke

 yrkesmässig avyttring av tillgångar och

 åtaganden enligt avtal om optioner och

 terminer samt andra därmed jämförliga

 förpliktelser,

 ersättning vid upplåtelse av

 privatbostad,

 lotterivinst som inte är frikallad från

 beskattning enligt 19 § kom-

 munalskattelagen (1928:370),

 statligt räntebidrag för bostadsändamål.

 Till realisationsvinst hänförs även

 valutakursvinst på fordringar och skulder

 i utländsk valuta.

 Från skatteplikt undantas dels * i fall

 som avses i 1*3 nedan * utdelning och * i

 fall som avses i 4 nedan * ränta, dels

 hälften av realisationsvinsten på

 1. aktier i svenskt aktiebolag och

 företrädesrätter att delta i emission av

 sådana aktier,

 2. andelar i svensk ekonomisk förening,

 3. andelar i svensk värdepappersfond,

 4. fordringar på grund av vinstandelslån

 (vinstandelsbevis) som givits ut av ett

 svenskt företag i de fall företaget helt

 saknar avdragsrätt enligt 2 § 9 mom.,

 5. terminer och optioner som uteslutande

 avser endera tillgångar angivna i 1*4

 eller kursindex hänförligt till aktier i

 svenska aktiebolag.

 Undantaget från skatteplikt gäller dock

 inte för:

 a) Utdelning som det utdelande företaget

 har rätt till avdrag för enligt 2 § 11

 mom. andra stycket.

 b) Vinst vid avyttring av andra aktier

 eller tillgångar som avses i tredje

 stycket än sådana som givits ut av ett

 aktiebolag vars aktier är noterade vid

 svensk börs eller ett företag som ingår i

 en koncern med ett moderbolag vars aktier

 är föremål för en sådan notering, om

 tillgångarna givits ut av ett företag som

 innehar fastighet taxerad som hyreshus-

 enhet. Undantaget från skatteplikt gäller

 inte den del av vinsten som svarar mot

 värdet av fastighetsinnehavet i

 förhållande till värdet av samtliga till-

 gångar i företaget. Med innehav av

 fastighet jämställs att en fastighet

 innehas av ett företag i in-

 tressegemenskap som omfattas av

 avyttringen. Intressegemenskap anses råda

 mellan företag som står under i huvudsak

 gemensam ledning. Med värdet av fas-

 tighetsinnehavet avses det högsta av

 taxeringsvärdet och det bokförda värdet

 på av företaget innehavd fastighet.

 c) Vinst vid avyttring av andelar i

 sådan bostadsförening respektive aktier i

 sådant bostadsaktiebolag som avses i 2 §

 7 mom.

 Undantaget i tredje stycket innebär inte

 någon inskränkning i bestämmelserna i 12

 mom. att utdelning och vinst vid

 avyttring av aktier i vissa fall skall

 hänföras till inkomst av tjänst.

 Bestämmelsen i tredje stycket 3 att

 hälften av realisationsvinsten på andelar

 i svensk värdepappersfond skall undantas

 från skatteplikt gäller endast om

 fondförmögenheten inte annat än

 tillfälligtvis understigit 90 procent av

 summan av

 a. tillgångar för vilka skatteplikten är

 begränsad enligt bestämmelserna i detta

 moment och

 b. andelar i utländsk juridisk person

 eller andra utländska finansiella in-

 strument motsvarande dem som avses i

 tredje stycket 1, 2 och 5.

 Om innehavet av tillgångar som avses i

 sjätte stycket a och b inte annat än

 tillfälligtvis understigit 60 procent av

 fondförmögenheten, undantas 30 procent av

 realisationsvinsten på andelarna från

 skatteplikt.

 Bestämmelsen i tredje stycket 3 att

 utdelning från svensk värdepappersfond

 undantas från skatteplikt gäller för

 - den del av utdelningen som svarar mot

 skattefri utdelning som har mottagits av

 fonden under det beskattningsår för

 vilket utdelningen bestämts,

 * hälften av den del av utdelningen som

 svarar mot fondens realisationsvinster

 under det beskattningsår för vilket

 utdelningen bestämts på tillgångar för

 vilka hälften av vinsten är undantagen

 från skatteplikt enligt detta moment samt

 * 30 procent av den del av utdelningen

 som svarar mot fondens realisations-

 vinster under det beskattningsår för

 vilket utdelningen bestämts på tillgångar

 för vilka 30 procent av vinsten är un-

 dantagen från skatteplikt enligt detta

 moment.

 Vid bedömningen av skatteplikten enligt

 föregående stycke för utdelning från

 svenska värdepappersfonder skall utdel-

 ningen anses svara mot fondens inkomster

 i följande ordning:

 1. Skattefri utdelning.

 2. Intäkt enligt 2 § 10 mom. åttonde

 stycket.

 3. Skattepliktig utdelning och ränta

 samt realisationsvinst på andra

 tillgångar än som avses i sjätte stycket

 a och b.

 11

 4. Realisationsvinst på tillgångar för

 vilka skatteplikten undantas med 30

 procent enligt detta moment.

 5. Realisationsvinst på andra tillgångar

 än som avses i 3 och 4.

 Gäller i fråga om en tillgång att vinst

 vid en avyttring skall tas upp som intäkt

 av kapital och inträffar i samma ägares

 hand en händelse som medför att

 vederlaget eller vinst vid en avyttring i

 stället skall tas upp som intäkt av

 näringsverksamhet (karaktärsbyte) sker

 beskattning som om tillgången hade

 avyttrats för ett vederlag motsvarande

 marknadsvärde (avskattning). Tillgången

 anses härefter ha anskaffats vid

 karaktärsbytet för marknadsvärdet. På den

 skattskyldiges yrkande sker dock inte

 avskattning. I sådant fall behåller

 tillgången sitt anskaffningsvärde.

 Av lagen (1993:000) om uppskovsavdrag

 vid byte av bostad framgår att ett belopp

 helt eller delvis motsvarande ett

 medgivet uppskovsavdrag jämte särskilt

 tillägg i vissa fall skall tas upp som

 intäkt av kapital.

 Till intäkt av Till intäkt av

 kapital räknas inte kapital räknas inte

 utdelning, vinst utdelning, vinst

 eller annan av- eller annan av-

 kastning på kastning på

 tillgångar som är tillgångar som är

 hänförliga till hänförliga till

 pensionssparkonto pensionssparkonto

 som avses i 1 kap. som avses i 1 kap.

 2 § lagen (1993:931) 2 § lagen

 om individuellt pen- (1993:931) om

 sionssparande. individuellt pen-

 Bestämmelser om sionssparande.

 beskattning av Bestämmelser om

 tillgångar beskattning av

 hänförliga till ett tillgångar

 sådant konto finns i hänförliga till ett

 lagen (1990:661) om sådant konto finns

 avkastningsskatt på i lagen (1990:661)

 pensionsmedel. om avkastningsskatt

 på pensionsmedel.

 Till intäkt av

 kapital räknas inte

 heller ränta på

 förfallna men inte

 utbetalda belopp

 från pensionsför-

 säkring eller annan

 försäkring som

 avses i 9 § andra

 stycket lagen om

 avkastningsskatt på

 pensionsmedel.

 6 §

 4 mom. Överlåts 4 mom. Överlåts

 genom bodelning genom bodelning

 pensionsförsäkring under äktenskapet

 eller rätt enligt utan att något mål

 pensionssparavtal, om äktenskapsskill-

 skall överlåtaren nad pågår,

 oavsett överlåtelsen pensionsförsäkring

 under sin livstid i eller rätt enligt

 förvärvarens ställe pensionssparavtal,

 vara skattskyldig skall överlåtaren

 för utfallande oavsett över-

 belopp, såvida han låtelsen under sin

 icke skulle ha varit livstid i

 berättigad till av- förvärvarens ställe

 drag vid utgivande vara skattskyldig

 av periodiskt för utfallande

 understöd till pensionsbelopp,

 förvärvaren. Om det såvida han icke

 finns särskilda skulle ha varit

 skäl, får skattemyn- berättigad till

 digheten efter avdrag vid

 ansökan besluta att utgivande av

 överlåtaren inte periodiskt

 skall vara understöd till

 skattskyldig i förvärvaren.

 förvärvarens ställe,

 även om överlåtaren

 inte skulle ha varit

 berättigad till av-

 drag som här avses.

 Skattemyndighetens

 beslut i sådant

 ärende får

 överklagas hos

 Riksskatteverket.

 Riksskatteverkets

 beslut får inte

 överklagas.

 Överlåter skattskyldig, som enligt

 bindande förpliktelse äger rätt att

 uppbära periodiskt understöd eller därmed

 jämförlig periodisk intäkt, sin rätt,

 skall han alltjämt vara skattskyldig för

 utfallande belopp, i den mån han icke vid

 utbetalning till mottagaren skulle vara

 berättigad till avdrag för beloppet såsom

 för omkostnad eller periodiskt understöd.

 1Lydelse enligt prop. 1992/93:257.

 2Lydelse enligt prop. 1993/94:50.

 12

 3 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1993:945) om

 ändring i

 lagen (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 17 a §

 lagen (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter i paragrafens lydelse

 enligt lagen (1993:945) om ändring i

 nämnda lag skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 17 a §

 Kontrolluppgift om Kontrolluppgift om

 avgift för avgift för annan

 pensionsförsäkring pensionsförsäkring

 skall lämnas av än tjänstepen-

 försäkringsföretag sionsförsäkring

 och understöds- skall lämnas av

 förening. Kontroll- försäkringsföretag

 uppgift om inbetal- och understöds-

 ning på förening. Kontroll-

 pensionssparkonto uppgift om inbetal-

 skall lämnas av pen- ning på

 sionssparinstitut. pensionssparkonto

 skall lämnas av

 pensionsspar-

 institut.

 Kontrolluppgift Kontrolluppgift

 skall lämnas för skall lämnas för

 försäkringstagaren försäkringstagaren

 och pensions- om avdrag kan

 spararen. Kontroll- medges enligt punkt

 uppgiften skall ta 6 första stycket av

 upp betald avgift anvisningarna till

 för pensionsför- 46 § kom-

 säkringen och in- munalskattelagen

 betalningen på pen- (1928:370) samt för

 sionssparkonto. pensionsspararen.

 Kontrolluppgiften

 skall ta upp betald

 avgift för pen-

 sionsförsäkringen

 och inbetalningen

 på

 pensionssparkonto.

 24

 4 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1993:947) om

 ändring i

 lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

 pensionsmedel

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1990:661) om avkastningsskatt på

 pensionsmedel i dess lydelse enligt lagen

 (1993:947) om ändring i nämnda lag

 dels att 2, 3 och 10 §§ skall ha

 följande lydelse,

 dels att det i övergångsbestämmelserna

 till ändringslagen skall införas en ny

 punkt, 4, av nedan angivna lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §1

 Skattskyldiga till avkastningsskatt är

 1. svenska 1. svenska

 livförsäkringsföre- livförsäkringsföre-

 tag, tag,2. utländska

 2. utländska livförsäkrings-

 livförsäkrings- företag som

 företag som bedriver bedriver försäk-

 försäkringsrörelse ringsrörelse här i

 här i riket, landet genom

 etablering,

 3. understödsföreningar som bedriver

 till livförsäkring hänförlig verksamhet,

 4. pensionsstiftelse enligt lagen

 (1967:531) om tryggande av pen-

 sionsutfästelse m.m.,

 5. arbetsgivare som i sin balansräkning

 redovisar skuld under rubriken Avsatt

 till pensioner enligt 5 § lagen om

 tryggande av pensionsutfästelse m.m.,

 6. i Sverige bosatt innehavare av

 pensionssparkonto enligt 1 kap. 2 § lagen

 (1993:931) om individuellt

 pensionssparande.

 I fråga om handelsbolag är dock

 delägarna skattskyldiga.

 3 §

 Skatteunderlaget är kapitalunderlaget

 enligt andra - sjätte styckena,

 multiplicerat med den genomsnittliga

 statslåneräntan under kalenderåret

 närmast före ingången av

 beskattningsåret. Skatteunderlaget

 avrundas nedåt till helt hundratal

 kronor.

 För skattskyldig som avses i 2 § första

 stycket 1 - 4 utgörs kapitalunderlaget av

 värdet av den skattskyldiges tillgångar

 vid ingången av beskattningsåret efter

 avdrag för finansiella skulder vid samma

 tidpunkt. För skattskyldig som avses i

 2 § första stycket 2 medräknas dock

 endast sådana tillgångar och skulder som

 är hänförliga till den i Sverige bedrivna

 försäkringsrörelsen.

 Vid beräkning av kapitalunderlag enligt

 andra stycket skall bortses från

 tillgångar och skulder som är hänförliga

 till avgångsbidragsförsäkringar meddelade

 enligt grunder som fastställts i

 kollektivavtal mellan arbetsmarknadens

 huvudorganisationer.

 25

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Vid beräkning av Vid beräkning av

 kapitalunderlag kapitalunderlag

 skall även bortses skall även bortses

 från den del av från den del av

 tillgångar och tillgångar och

 skulder som inte skulder som inte

 förvaltas för förvaltas för

 försäkringstagarnas försäkringstagarnas

 räk-ning. räkningar eller som

 avser försäkringar

 som i redovis-

 ningshänseende tas

 upp som

 grupplivför-

 säkringar eller

 sjuk- och olycks-

 fallsförsäkringar

 hänförliga till

 försäkringsklass

 enligt 2 kap. 3 a §

 första stycket 1

 och 2 samt 3 b §

 första stycket 1 b

 och 4 försäkrings-

 rörelselagen

 (1982:713).

 Kapitalunderlaget för skattskyldiga som

 avses i 2 § första stycket 5 utgörs av

 pensionsskuldens belopp vid ingången av

 beskattningsåret. Vid bestämning av

 pensionsskuldens belopp skall beaktas

 sådana pensionsåtaganden för vilka

 tryggande avdragsrätt föreligger enligt

 punkt 20 d jämfört med punkt 20 e av

 anvisningarna till 23 § kommunal-

 skattelagen (1928:370) och sådana

 pensionsåtaganden för vilka avdragsrätt

 föreligger enligt 8 § lagen (1975:1348)

 om ikraftträdande av lagen (1975:1347) om

 ändring i kommunalskattelagen (1928:370).

 Kapitalunderlaget för skattskyldiga som

 avses i 2 § första stycket 6 utgörs av

 värdet av de tillgångar som vid ingången

 av kalenderåret är hänförliga till

 pensionssparkontot. Avdrag får ske för

 obetald skatt enligt denna lag som är

 hänförlig till kontot.

 10 §

 Om inte annat följer av andra stycket

 gäller bestämmelserna i taxeringslagen

 (1990:324) vid taxering till

 avkastningsskatt och bestämmelserna i

 uppbördslagen (1953:272) i fråga om

 debitering och

 uppbörd av sådan skatt.

 Avkastningsskatt som skall tas ut av

 sådan skattskyldig som avses i 2 § första

 stycket 6 skall för den skattskyldiges

 räkning betalas av det

 pensionssparinstitut med vilket den

 skattskyldige träffat avtal om

 individuellt pensionssparande.

 I fråga om I fråga om

 förfarandet vid be- förfarandet vid be-

 skattningen i fall skattningen i fall

 som avses i andra som avses i andra

 stycket gäller stycket gäller

 bestämmelserna i bestämmelserna i

 lagen (1984:151) om lagen (1984:151) om

 punktskatter och punktskatter och

 prisregleringsavgifter

 prisregleringsavgifter

 i tillämpliga delar. i tillämpliga

 Med skattskyldig delar. Med

 avses därvid det skattskyldig avses

 pensionssparinstitut därvid det

 med vilket den

 pensionssparinstitut

 skattskyldige med vilket den

 träffat skattskyldige

 pensionssparavtal. träffat

 Pen- pensionssparavtal.

 sionssparinstitutets Pensionssparins-

 beskattningsår är titutets

 redovisningsperiod. beskattningsår är

 redovisningsperiod.

 Pensionsspar-

 institutet skall

 vara registrerat

 hos beskatt-

 ningsmyndigheten.

 Förutom pensionssparinstitutet får även

 skattskyldig som avses i 2 § första

 stycket 6 överklaga

 beskattningsmyndighetens beslut om skatt

 enligt bestämmelserna i 8 kap. lagen om

 punktskatter och prisregleringsavgifter.

 Återbetalas skatt hänförlig till ett

 pensionssparkonto till ett pen-

 sionssparinstitut skall beloppet

 tillsammans med räntan enligt 5 kap. 13 §

 lagen om punktskatter och

 prisregleringsavgifter tillgodoföras

 kontot. Har kontot avslutats skall

 institutet ombesörja att beloppet i

 stället överförs till det

 pensionssparkonto till vilket de

 tillgångar som var hänförliga till det

 avslutade kontot har överförts. Finns

 inte sådant konto skall institutet betala

 ut beloppet på det sätt som gäller för

 utbetalningar enligt lagen (1993:931) om

 individuellt pensionssparande.

 4.

 Pensionssparinstitut

 som skall redovisa

 avkastningsskatt

 enligt 10 § andra

 och tredje styckena

 skall lämna

 deklaration första

 gången för den

 redovisningsperiod

 som innefattar

 tidpunkten den 1

 januari 1995.

 1 Lydelse enligt prop. 1993/94:50.

 26

 3 Ärendet och dess beredning

 Riksdagen antog under våren 1993

 regeringens förslag om en ny form för

 pensionssparande, individuellt

 pensionssparande (prop. 1992/93:187, bet.

 1992/93:SkU31, rskr. 1992/93:359). Den

 nya sparformen får börja tilllämpas

 fr.o.m. år 1994.

 En av utgångspunkterna för utformningen

 av det individuella pensionssparandet är

 att reglerna så långt som möjligt skall

 vara neutrala i jämförelse med sparande i

 pensionsförsäkring (P-försäkring). Vissa

 skillnader mellan sparformerna finns

 dock. I propositionen om det individuella

 pensionssparandet aviserades därför en

 översyn av vissa skatteregler för

 P-försäkring i syfte att utjämna

 omotiverade skillnader (s. 133 och

 177 f.).

 Inom Finansdepartementet har genomförts

 en översyn av skattereglerna för

 försäkringssparandet. Översynen har

 resulterat i ett antal ändringsförslag

 som bl.a. medför enklare regler för

 efterlevandepension. Förslagen

 redovisades i juni 1993 i en promemoria

 från departementet, Kvalitativa villkor

 för frivillig individuell

 pensionsförsäkring (dnr 3039/93). Den

 företagna översynen var dock inte

 fullständig. Det påpekades i promemorian

 att det fanns ett behov av en fortsatt

 översyn av vissa tekniska detaljfrågor,

 främst rörande pensionsbegreppet. Med

 anledning av de justeringar i

 avgränsningen mellan livförsäkringsbolag

 och skadeförsäkringsbolag som föranleds

 av EES-avtalet föreslogs också vissa

 följdändringar i beskattningen av sådana

 bolag. Frågor om tjänstepension togs

 endast upp beträffande återköp. Förslagen

 tog även sikte på P-försäkring i form av

 s.k. gruppensionsförsäkring som inte

 avser tjänstepension men som tecknats

 genom fackförening e.d. I promemorian

 föreslogs slutligen några följdändringar

 i det individuella pensionssparandet.

 Promemorian har remissbehandlats. En

 förteckning över remissinstanserna finns

 i bilaga 1. Remissyttrandena finns i en

 sammanställning tillgänglig i

 Finansdepartementet (dnr 3039/93).

 I det följande behandlas de i

 promemorian upptagna frågorna. Den

 statsfinansiella betydelsen av förslagen

 är försumbar.

 Lagrådet

 Regeringen beslutade den 21 oktober 1993

 att inhämta Lagrådets yttrande över de nu

 redovisade lagförslagen. Lagrådets

 yttrande finns i bilaga 2. Lagrådet har

 lämnat förslagen utan erinran. Vissa

 redaktionella ändringar har gjorts i de

 remitterade lagförslagen. Efter

 lagrådsgranskningen har en justering

 gjorts i fråga om ikraftträdande- och

 övergångsbestämmelserna till lagen

 (1993:938) om ändring i

 kommunalskattelagen (1928:370). Förslaget

 till ändring i 10 § lagen (1993:947) om

 ändring i lagen (1990:661) om

 avkastningsskatt på pensionsmedel och

 tillägget till övergångsbestämmelserna

 till denna ändringslag har inte granskats

 av Lagrådet. Dessa förslag är av en sådan

 beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle

 sakna betydelse.

 4 Bakgrund

 4.1 Individuellt pensionssparande

 Riksdagen har, som tidigare nämnts,

 nyligen beslutat om en ny sparform för

 pension utan försäkringsinslag,

 individuellt pensionssparande. Den nya

 sparformen kan kortfattat beskrivas på

 följande sätt.

 De särskilda skattelättnader som

 hittills varit förbehållna sparande i

 P-försäkring skall gälla även den nya

 sparformen.

 Nuvarande avdragsutrymme för

 P-försäkringspremier skall gälla

 gemensamt för P-försäkring och

 inbetalningar i det individuella pen-

 sionssparandet. Inkomstbeskattning sker

 först när pensionsbeloppen betalas ut.

 Vidare beskattas avkastningen av

 sparkapitalet på samma sätt som

 P-försäkringskapitalet, dvs. med en

 betydligt lägre skattesats än den som

 gäller generellt för kapitalinkomster.

 Reglerna för det individuella

 pensionssparandet har även i övrigt

 utformats efter förebild av de

 bestämmelser som gäller för P-försäkring.

 Det innebär bl.a. att utbetalningar av

 pension får ske tidigast då spararen

 uppnått en ålder av 55 år och att

 utbetalningarna normalt skall ske under

 minst fem år.

 De civilrättsliga regler som idag gäller

 för P-försäkring har i största möjliga

 utsträckning överförts till att gälla

 även för det individuella

 pensionssparandet. Det innebär möjlighet

 att förordna om förmånstagare samt förbud

 mot överlåtelse, belåning och

 pantsättning, m.m.

 I det individuella pensionssparandet kan

 sparandet ske i tre sparformer, nämligen

 i värdepappersfonder, enskilda

 värdepapper resp. inlåning på konto.

 Spararen får fritt välja sparform och får

 även omplacera medel under spartiden,

 såväl inom sparformerna som mellan dem.

 För att delta i det individuella

 pensionssparandet ingår spararen ett

 pensionssparavtal med ett

 pensionssparinstitut som har

 Finansinspektionens tillstånd att driva

 pensionssparrörelse. Tillstånd kan ges

 till värdepappersinstitut, dvs. till

 banker som har tillstånd att bedriva

 värdepappersrörelse och

 värdepappersbolag. Sparmedlen placeras

 efter spararens önskemål i de sparformer

 institutet erbjuder. För att tillförsäkra

 spararen så stor valfrihet som möjligt

 och stärka konkurrensen om sparandet har

 spararen rätt att flytta sitt sparande

 från ett pensionssparinstitut till ett

 annat.

 Någon omfördelning mellan sparare av

 sparkapital i form av s.k. arvsvinst sker

 självfallet inte i detta sparande helt

 utan försäkringsinslag. Det sparade

 kapitalet faller därför ut i spararens

 dödsbo vid hans död om förmånstagare

 saknas.

 4.2 Allmänt om beskattning av

 pensionskapital

 Inkomstbeskattning av livförsäkring sker

 enligt två principer. Enligt den ena

 medges inte avdrag för de till

 försäkringsföretaget inbetalade

 premierna. I sådana fall beskattas inte

 de på försäkringen utfallande beloppen.

 Denna metod gäller för kapitalförsäkring

 (K-försäkring). Den andra principen

 innebär att den skattskyldige medges

 avdrag för försäkringspremien. Mot detta

 svarar skatteplikt för den utfallande

 ersättningen från försäkringen. Den

 senare principen gäller för P-försäkring.

 De två beskattningsprinciperna har

 utformats inom skattesystemets ram och

 saknar motsvarighet i

 försäkringslagstiftningen.

 Kapitalförsäkring i försäkringsteknisk

 mening är dock alltid en skattemässig

 K-försäkring medan livränteförsäkring kan

 vara endera K- eller P-försäkring.

 Reglerna om inkomstskatt på

 P-försäkringar är uppdelade i fyra olika

 delar. I kommunalskattelagen (1928:370),

 KL, finns tre skilda regelsystem. De

 kompletteras av bestämmelser utanför KL

 om beskattningen av avkastningen på det

 sparkapital som hör till sådana

 försäkringar.

 Det regelsystem som karaktäriserar de

 olika försäkringsslagen brukar kallas

 kvalitativa villkor. De finns i punkt 1

 av anvisningarna till 31 § KL och fick i

 allt väsentligt sin nuvarande utformning

 vid 1975 års reform av

 försäkringsbeskattningen.

 Rätten till avdrag för inbetalda premier

 för P-försäkring framgår av de s.k.

 kvantitativa villkoren, som är intagna i

 punkt 6 av anvisningarna till 46 § KL.

 Här anges de begränsningar som finns i

 avdragsrätten för inbetalade

 försäkringspremier. Avdragsrätten var

 länge obegränsad men har efterhand

 inskränkts. Väsentliga förändringar

 skedde år 1975 i samband med den då

 genomförda reformen av beskattningen på

 livförsäkringsområdet. Vid 1990 års

 skattereform gjordes inga principiella

 förändringar i dessa villkor. I samband

 med reformen justerades dock det gällande

 regelsystemet med anledning av att

 enskilda näringsidkare numera i första

 hand skall göra sitt P-försäkringsavdrag

 i förvärvskällan och inte som ett allmänt

 avdrag.

 De kvalitativa och kvantitativa reglerna

 kompletteras av bestämmelsen i 32 § 1

 mom. första stycket b KL enligt vilken

 pensioner beskattas under inkomst av

 tjänst. De gäller även om premieavdraget

 gjorts i näringsverksamhet.

 Avdragsrätten för premiebetalningar

 innebär inte någon skattemässig fördel om

 samma skattesats tillämpas vid såväl

 avdrag för sparande som beskattning av

 utfallande pension. Någon skatteförmån är

 således inte förenad med avdragsrätten i

 sig. Avdragsrätten leder dock till en

 skatteförmån om pensionsbeloppen

 beskattas med en lägre skattesats än den

 skattesats mot vilken avdragen för

 premieinbetalningarna tidigare har

 gjorts.

 En sådan olikformig behandling av avdrag

 och utfallande belopp kan sägas motsvara

 en subvention med 20 % av utbetald

 pension om avdraget görs mot en

 skattesats på 51 % och beskattningen av

 pensionsutbetalningarna sker med 31 %. Ju

 kortare spartiden är desto större

 betydelse får denna olikformighet. Om

 spartiden är kort eller sparandet

 regelbundet kan avdragseffekten leda till

 att nettoavkastningen ökar flera

 procentenheter.

 28

 En omvänd situation med ett avdrag mot

 en låg skattesats och en beskattning med

 en hög skattesats kan å andra sidan ge en

 mycket låg nettoavkastning.

 Till regelsystemet hör även den genom

 1990 års skattereform införda lagen

 (1990:661) om avkastningsskatt på

 pensionsmedel. Avkastningen på

 P-försäkringskapitalet beskattades

 tidigare inte, vare sig hos försäk-

 ringstagaren eller hos

 försäkringsgivaren. Med stöd av den nya

 lagen tas emellertid skatt numera ut av

 livförsäkringsföretagen på den avkastning

 som pensionskapitalet genererat under

 beskattningsåret. Sedan den

 1 januari 1992 är skattesatsen för

 avkastningsskatt på privata P-försäk-

 ringar sänkt från 15 % till 10 %. Samma

 skattesats gäller för avkastningen på

 kapital hänförligt till tjänstepensioner.

 I samband med införandet av det nya

 individuella pensionssparandet sker en

 omläggning så att avkastningsskatten

 beräknas på schablonmässiga grunder.

 Skattesatsen för P-försäkringskapitalet

 sänks då till 9 %.

 För kapital anknutet till K-försäkring

 har hittills tillämpats en annan ordning.

 Avkastningen beskattas hos

 livförsäkringsföretagen inom ramen för

 den vanliga inkomstbeskattningen. Med

 verkan fr.o.m. år 1992 sänktes

 skattesatsen från den ordinarie

 bolagsskattesatsen på 30 % till 25 %.

 Sänkningen hänger samman med justeringen

 av skatten på P-försäkringskapitalets

 avkastning. Även kapital hänförligt till

 andra slag av personförsäkringar än P-

 och K-försäkringar beskattas för

 närvarande enligt denna modell. Den

 nyligen beslutade omläggningen av av-

 kastningsskatten innebär dock att all

 avkastning på kapital i både P- och

 K-försäkring skall beskattas med samma

 metod. Det gäller såväl för

 pensionskapital i livförsäkringsföretagen

 och pensionsstiftelserna som i det

 individuella pensionssparandet.

 För livförsäkringsföretagens och

 pensionsstiftelsernas del innebär

 förslaget att inkomstbeskattningen enligt

 dagens regler ersätts av en

 schabloniserad avkastningsskatt med en

 skattesats på 9 %. För kapital placerat i

 K-försäkring är skattesatsen fr.o.m år

 1994 20 %.

 P-försäkringar är befriade från

 förmögenhetsskatt. En förmånstagare som

 efter den försäkrades död erhåller

 pension från en sådan försäkring blir

 inte heller arvsbeskattad för de

 utfallande beloppen eller det

 kapitaliserade värdet av dessa belopp.

 Däremot beskattas förmånstagaren på

 vanligt sätt för erhållna pensionsbelopp

 under inkomst av tjänst. Någon

 gåvobeskattning blir inte aktuell till

 följd av förbudet mot överlåtelse av

 P-försäkring.

 Den relativa förmånen vid

 förmögenhetsbeskattningen försvinner när

 förmögenhetsskatten slopas i sin helhet

 år 1995. Befrielsen från arvsskatt har

 blivit mindre betydelsefull efter att den

 tidigare starkt progressiva

 arvsskatteskalan fr.o.m. år 1992 lindrats

 med en högsta skattesats på 30 %.

 29

 5 Överväganden

 5.1 Konkurrensneutraliteten mellan

 individuellt

 pensionssparande och sparande i

 P-försäkring

 Som tidigare nämndes var en av

 utgångspunkterna vid utformandet av

 systemet för individuellt

 pensionssparande att reglerna så långt

 möjligt skulle vara lika de regler som

 gäller för P-försäkring. En mycket viktig

 del av detta regelsystem är

 skattereglerna. Beträffande dessa var

 målsättningen att reglerna skulle

 utformas så att snedvridande effekter

 inte uppkom i konkurrensen mellan de båda

 sparformerna. I stort sett uppnåddes

 detta mål. I propositionen om

 individuellt pensionssparande

 konstaterades dock att det fanns vissa

 skillnader mellan sparformerna. Några av

 reglerna för P-försäkring har tillkommit

 och utformats med hänsyn till de

 särskilda förhållandena på

 försäkringsområdet. På vissa punkter är

 det därför omöjligt att upprätthålla

 neutralitet mellan systemen, medan det i

 andra fall inte ansågs önskvärt eller

 lämpligt att göra det.

 Sammanfattningsvis fann det föredragande

 statsrådet att det var nödvändigt att

 göra en övergripande bedömning av konkur-

 rensneutraliteten. Vid den bedömningen

 drogs slutsatsen att förslaget om

 individuellt pensionssparande inte ledde

 till några otillbörliga konkur-

 rensfördelar för denna sparform gentemot

 sparande i P-försäkring (prop.

 1992/93:187 s. 93).

 I propositionen framhölls emellertid

 också att det fanns sakliga skäl att

 ompröva en del av skattereglerna för

 P-försäkring som framstod som något

 föråldrade eller onödigt komplicerade.

 Översynen av dessa regler har skett i

 promemorian Kvalitativa villkor för

 frivillig individuell pensionförsäkring.

 Vad beträffar de ändringar som föreslås

 i promemorian torde de som gäller

 reglerna för efterlevandepension i form

 av försörjningsränta vara de viktigaste.

 Förslaget innebär att dessa synnerligen

 komplicerade, kostnadskrävande och

 administrativt svårhanterliga

 bestämmelser utmönstras. Vidare föreslås

 uppstramningar av vissa dispensregler, så

 att olika slag av dispenser gällande

 P-försäkring på det hela taget blir lika

 dem som finns i det individuella

 pensionssparandet. Den viktigaste

 dispensregeln som föreslås bli förändrad

 är den som avser återköp av P-försäkring.

 Ytterligare förbättringar för den

 försäkringsmässiga sparformen är dels att

 den allmänna åldersgränsen på 20 år för

 upphörande av efterlevandepension till

 barn slopas, dels att det sker en höjning

 av åldersgränsen från 16 till 20 år vid

 efterlevandepension till barn i fall där

 försäkringen tagits på makes liv.

 De förändringar som föreslås i

 promemorian är alla ägnade att förbättra

 konkurrenssituationen för

 försäkringssparandet. Från försäkrings-

 branschens sida har emellertid framförts

 krav på ytterligare förändringar i

 regelsystemen. En sådan förändring gäller

 möjligheten att betala ut medel från en

 P-försäkring till den försäkrades dödsbo.

 Detta är inte tillåtet enligt gällande

 rätt och något förslag om ändring på

 denna punkt lämnades inte i promemorian.

 Inte heller regeringen avser att nu

 föreslå någon förändring i denna

 riktning. Frågan rör nämligen inte bara

 skattereglernas utformning utan ingriper

 även i det rent försäkringsrättsliga

 regelsystemet. Den begärda förändringen

 kräver därför överväganden som ligger

 utanför ramen för detta

 lagstiftningsärende. Det kan emellertid

 finnas skäl att återkomma i frågan sedan

 konsekvenserna av den begärda

 förändringen klarlagts i olika

 hänseenden. Till saken hör också att

 Försäkringsförbundet i sitt remissvar

 uttalat att en regel av den nu

 diskuterade innebörden skulle bli

 premiehöjande för vissa försäkringsformer

 och kanske inte särskilt vanligt

 förekommande. Någon egentlig

 konkurrensnackdel för försäkringsbolagen

 torde således inte uppkomma på detta

 område.

 Den samlade bedömningen av

 remissutfallet ger vid handen att

 konkurrensneutraliteten mellan

 försäkringssparandet och det individuella

 pensionssparandet förbättras ytterligare

 i och med de förslag som lagts fram i

 promemorian och att någon egentlig

 konkurrensfördel inte föreligger för

 någon av sparformerna gentemot den andra

 om förslagen genomförs. Regeringen delar

 denna bedömning. Det är i detta samman-

 hang också viktigt att påminna om att

 någon absolut neutralitet mellan

 sparformerna inte går att genomföra på

 grund av de sakliga skillnader som

 föreligger mellan sparande med resp. utan

 försäkring. De förslag som regeringen nu

 lägger fram följer därför i stort

 promemorieförslagen.

 5.2 Avdrag för premier till utländska

 försäkringsgivare

 Promemorians förslag överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Förslaget möter inte

 någon erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Ett

 grundläggande villkor för att en

 försäkring skall anses som P-försäkring

 är att den har meddelats i en här i

 landet bedriven försäkringsrörelse. En

 utländsk livförsäkring klassas därför

 skattemässigt som en K-försäkring. En

 undantagsbestämmelse finns dock som ger

 skattemyndigheten rätt att efter ansökan

 besluta att en utländsk livförsäkring

 skattemässigt skall likställas med en

 svensk P-försäkring.

 För det nya individuella

 pensionssparandet ställs som krav att

 pensionssparkontot skall föras av ett

 svenskt pensionssparinstitut eller av ett

 utländskt instituts filial i Sverige. Vid

 reglernas utformning har hänsyn tagits

 till den ändrade lagstiftningen för

 banker och andra kreditinstitut med

 anledning av EES-avtalet (prop.

 1992/93:89, bet. 1992/93:NU9, rskr

 1992/93:109, SFS 1992:1613). Genom

 ändringarna i banklagstiftningen kan

 tjänster bl.a. tillhandahållas över

 gränserna utan krav på etablering

 (gränsöverskridande verksamhet). Kraven

 som ställs upp för det individuella

 pensionssparandet i fråga om

 verksamhetens lokalisering medför att de

 för sparsystemet nödvändiga reglerna om

 uppgiftslämnande samt innehållande och

 redovisning av skatt kan uppfyllas.

 Ett utländskt försäkringsföretag kan

 driva försäkringsrörelse här i landet

 genom ett svenskt dotterbolag eller genom

 en generalagent. Om verksamheten drivs i

 ett svenskt dotterbolag gäller för detta

 bolag samma regler som för svenska bolag

 i allmänhet. Dessa regler finns i

 huvudsak intagna i

 försäkringsrörelselagen (1982:713). Drivs

 verksamheten genom en generalagent gäller

 i stället lagen (1950:272) om rätt för

 utländska försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige.

 För att det utländska

 försäkringsföretaget skall få koncession

 krävs, förutom en generalagentur i

 Sverige, en deposition av värdehandlingar

 till ett värde som motsvarar 300

 basbelopp. Hittills har det inte

 beviljats någon sådan koncession för

 livförsäkringsverksamhet. Sedan något år

 tillbaka har utländska försäkringsgivare

 också möjlighet att marknadsföra

 försäkringar här i landet genom

 samverkande försäkringsföretag som har

 koncession för verksamhet i Sverige.

 Regeringen har i juni i år lämnat

 förslag om ändrad lagstiftning för

 försäkringsverksamhet med anledning av

 EES-avtalet (prop. 1992/93:257).

 Utländska försäkringsgivare som hör hemma

 i EES-området ges i förslaget större

 möjlighet att verka här i landet. Även på

 försäkringsområdet föreslås regler för

 gränsöverskridande verksamhet m.m. som

 liknar dem som införts på bankområdet.

 Tillstånd krävs dock enligt förslaget om

 den gränsöverskridande marknadsföringen

 av livförsäkringar riktas direkt mot

 enskilda och verksamheten inte sker genom

 förmedling av ett försäkringsbolag som

 har koncession i Sverige. Det föreslås

 vidare att en utländsk försäkringsgivare

 får beviljas tillstånd att bedriva

 försäkringsverksamhet här genom agentur

 eller filial (etablering). Kravet att

 deponera värdepapper slopas för ett

 sådant företag.

 Enligt regeringens mening bör de

 utvidgade möjligheterna för utländska

 försäkringsgivare att bedriva verksamhet

 i Sverige inte föranleda någon förändring

 i principerna för avdragsrätt för

 premier. Det bör således alltjämt krävas

 för avdragsrätt att P-försäkring

 meddelats i en här i landet bedriven

 försäkringsrörelse. Denna reglering bör

 emellertid efter mönster från det

 individuella pensionssparandet preciseras

 så att det uttryckligen framgår att

 marknadsföring av försäkringar här i

 landet från ett fast driftställe i annat

 land (gränsöverskridande verksamhet) inte

 är verksamhet som gör premierna

 avdragsgilla. En sådan verksamhet medför

 nämligen inte något skydd för de svenska

 skatteanspråken.

 För avdragsrätt bör det krävas att

 skattskyldighet här i landet till

 avkastningsskatt resp. statlig

 inkomstskatt föreligger för verksamheten.

 Det krävs därför att verksamheten drivs

 genom ett avdelningskontor i Sverige med

 självständig förvaltning (filial).

 Filialen har bl.a. en egen bokföring som

 är skild från det utländska företagets

 bokföring i övrigt [11 § lagen (1992:160)

 om utländska filialer m.m. och 2 kap. 1 §

 fjärde stycket den föreslagna lagen om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige]. När verksamheten drivs här i

 landet genom en generalagent på ett

 sådant sätt att skattskyldighet för denne

 föreligger i Sverige så bör även denna

 verksamhet medföra avdragsrätt för

 P-försäkringspremier.

 Vid koncessionsgivningen bör det bl.a.

 prövas om verksamheten är sådan att

 anspråken på avkastningsskatt m.m. kan

 säkerställas. Försäkringsgivarens

 uppgiftsskyldighet beträffande utbetalda

 belopp, mottagna premier m.m. måste också

 beaktas. För det fall filialen skulle

 läggas ned måste garantier finnas för en

 fortsatt hantering av befintliga

 försäkringar enligt svenska skatteregler.

 Det kapital som förvaltas för

 livförsäkringstagarnas räkning i filialen

 blir alltså föremål för samma skatt som

 motsvarande kapital i ett svenskt

 livförsäkringsföretag. Det är också värt

 att påpeka att ett skattemässigt betingat

 krav att P-försäkring skall tecknas hos

 svensk försäkringsgivare eller hos en

 utländsk försäkringsgivares filial i

 Sverige är förenligt med den nuvarande

 EG-rätten (jfr prop. 1992/93:187 s.148).

 Motsvarande regler är också gängse i

 Europa i övrigt. Frågan om dispens från

 regeln behandlas i avsnitt 5.8.2.

 5.3 Invalidpension

 Promemorians förslag överensstämmer med

 regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks

 av de remissinstanser som yttrat sig i

 frågan.

 Skälen för regeringens förslag: Med

 P-försäkring avses försäkring som inte

 kan betalas ut med andra

 försäkringsbelopp än ålderspension,

 invalidpension eller efterlevandepension.

 Invalidpension är således en särskild

 pensionsform som avser pension som

 betalas ut till den försäkrade så länge

 han är arbetsoförmögen eller har nedsatt

 arbetsförmåga. Denna ordning bör behållas

 men det kan sättas i fråga om

 beteckningen invalidpension bör kvarstå.

 Termen är delvis missvisande och kan

 ibland uppfattas som en mindre lämplig

 beteckning på försäkringsformen. Därför

 bör den bytas ut mot termen sjukpension.

 Samma byte av beteckning har tidigare

 föreslagits av utredningen om beskattning

 av tjänstepensioner i betänkandet

 Tjänstepension - tryggande och

 beskattning (SOU 1985:63 s. 175 f.).

 30

 5.4 Rätt att teckna försäkring för annan

 Promemorians förslag överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Höjningen av

 åldersgränsen till 20 år tillstyrks

 överlag. Försäkringsbranschens

 företrädare anser att avdragsrätt bör

 införas för makes P-försäkring och

 framhåller att ett fortsatt övervägande

 av saken bör ske skyndsamt. TCO anser att

 det vore fel att nu återinföra

 avdragsrätt för makes pensionspremier.

 Enligt TCO bör frågan avgöras först när

 det står klart hur det framtida allmänna

 pensionssystemet kommer att utformas.

 Skälen för regeringens förslag: En

 arbetsgivare kan såväl teckna

 tjänstepensionsförsäkring till förmån för

 anställd som äga försäkringen. Denna

 ordning är lämplig av flera skäl. När det

 gäller frivillig individuell P-försäkring

 godtas med ett undantag inte annan än

 försäkringstagaren som försäkrad.

 Undantaget innebär att P-försäkring kan

 tecknas på makes (eller med make

 jämförlig sambos) liv till förmån för

 barn under 16 år.

 Avdragsrätten för P-försäkringspremie

 bygger på synsättet att pension är en

 från den aktiva verksamhetstiden

 uppskjuten förvärvsinkomst. Detta

 betraktelsesätt är och bör alltjämt vara

 orubbat. Den som tecknar försäkringen

 skall i princip också vara den som

 pensioneras. En motsatt ordning skulle,

 såvitt gäller ålderspension, ge möjlighet

 för försäkringstagare att systematiskt

 utnyttja en skillnad i marginalskattenivå

 mellan makar för att nå skattefördelar.

 Regeln att P-försäkring endast får

 tecknas på försäkringstagarens eget liv

 bör således ligga fast.

 Försäkring som tecknas på makes liv

 Syftet med undantaget från nämnda princip

 för försäkring som tecknas på makes liv

 är att öppna en möjlighet till

 kompensation för den ökning av

 kostnaderna för barns skötsel som

 uppkommer om maken avlider. Den

 omständigheten att försäkringstagaren

 inte har avdragsrätt för periodiskt

 understöd till barnet har inte ansetts

 som ett hinder för denna form av

 P-försäkring. Motiven för rätten att i

 ett särfall teckna försäkring på makens

 liv har fortfarande bärkraft.

 Skälen för att åldersgränsen bestämts

 till 16 år har inte utvecklats närmare i

 förarbetena till reglerna. Troligen har

 gränsen satts mot bakgrund av att

 barnbidrag betalas ut till dess barnet

 fyller 16 år.

 Föräldrarnas underhållsskyldighet mot

 sina barn upphör först då barnen fyllt 18

 år eller i vissa fall 21 år (7 kap. 1 §

 föräldrabalken). Barn bor dock inte

 sällan kvar hos föräldrarna till dess de

 slutfört en gymnasial eller motsvarande

 utbildning och i åtskilliga fall även

 därefter. Mot denna bakgrund framstår det

 som rimligt att låta den aktuella

 gränsdragningen knyta an till det bidrag

 som ersätter barnbidraget (studiehjälp)

 och som utgår längst till och med första

 halvåret det år då barnet fyller 20 år.

 En frivillig P-försäkring bör således

 kunna tecknas på makes liv till förmån

 för barn under 20 år.

 Avdrag för premier för makes P-försäkring

 En närbesläktad fråga gäller rätten för

 make att göra avdrag för betald premie

 som avser den andre makens försäkring.

 Motsvarande frågeställning togs upp i

 propositionen om individuellt

 pensionssparande (prop. 1992/93:187 s.

 147 f.). Det föredragande statsrådet

 anförde att det för närvarande inte fanns

 skäl att införa avdragsrätt för

 inbetalningar på makes pensionssparkonto.

 Han tillade att frågan kräver ytterligare

 överväganden, bl.a. med hänsyn till att

 det efter förmögenhetsbeskattningens

 avskaffande år 1995 inte finns någon

 kvarstående rest av sambeskattning i

 skattesystemet.

 Från försäkringsbranschens sida har

 efterlysts en avdragsrätt för försäkring

 ägd av make. Branschen har pekat på vissa

 faktorer som försvagat ställningen för

 make med låga egna inkomster. Motsvarande

 krav har under senare år även framförts i

 riksdagsmotioner.

 Pensionsskyddet för hem- och

 deltidsarbetande makar har i viss

 utsträckning försvagats genom den år 1988

 beslutade avvecklingen av den allmänna

 änkepensionen. Den nya

 äktenskapslagstiftningen som började

 gälla samma år medförde förändringar för

 samma grupp. Den innebar ett frångående

 av den tidigare huvudregeln att privata

 P-försäkringar skulle bli föremål för

 bodelning vid äktenskapsskillnad.

 Huvudregeln är nu i stället att värdet av

 egen P-försäkring i huvudsak inte skall

 ingå i bodelning mellan makarna.

 Den fullständiga särbeskattningen av

 inkomst innebär i sin nuvarande

 utformning bl.a. att endast den make som

 är försäkringstagare är berättigad till

 avdrag för försäkringsutgiften. Som ett

 led i 1970 års särbeskattningsreform

 slopades nämligen år 1973 rätten till

 avdrag för premier för P-försäkring som

 ägs av den skattskyldiges make. Genom

 ändringen hindrades ett utnyttjande av

 makarnas skilda marginalskattesatser.

 Regeringen konstaterar att det finns ett

 behov av förbättrad ålderspension för

 makar med ingen eller låg

 förvärvsinkomst. Enligt regeringens

 mening utgör detta dock inte skäl att nu

 lägga fram förslag om en ändrad

 avdragsordning. Avdragsfrågan kan inte

 ses isolerad och de fortsatta

 överväganden som kan bli aktuella bör ske

 med utgångspunkt från principen om

 särbeskattning av makar.

 31

 5.5 Efterlevandepension

 Promemorians förslag överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna tillstyrker överlag

 förslaget.

 Gällande ordning: Efterlevandepension

 betalas ut efter den försäkrades död till

 make resp. sambo eller till barn till

 endera den försäkrade eller dennes make

 resp. sambo. Även tidigare make eller

 sambo och deras barn ingår i den krets

 som kan vara förmånstagare till

 efterlevandepension. Detsamma gäller för

 styvbarn och fosterbarn.

 Efterlevandepension betalas ut antingen

 som en ren efterlevandepension eller som

 en s.k. försörjningsränta.

 En ren efterlevandepension kan vara

 antingen livsvarig eller temporär. Om

 barn mottar en ren efterlevandepension

 skall pensionen dock vara temporär och

 upphöra senast när barnet fyller 20 år.

 Den rena efterlevandepensionen betalas ut

 till en särskilt angiven förmånstagare

 inom den tillåtna kretsen.

 Försörjningsränta utgår, under vissa

 villkor, så länge någon i den tillåtna

 kretsen av förmånstagare lever. Pension i

 form av försörjningsränta är således inte

 beroende av en viss pensionstagares liv -

 eller såvitt gäller barn, att de är under

 20 år - utan endast av att någon lever i

 den krets av personer som kan vara

 förmånstagare.

 Regleringen innebär att det oftast finns

 en större möjlighet till

 pensionsutbetalning när pensionen utgår

 som försörjningsränta än i de fall då en

 ren efterlevandepension betalas ut.

 Förutom själva konstruktionen med

 "kollektivt medförsäkrade" beror detta

 således på att försörjningsränta kan utgå

 till barn utan någon övre åldersgräns.

 För att en försäkring med

 försörjningsränta skall godtas som

 P-försäkring skall vissa ytterligare krav

 vara uppfyllda. Dessa krav är följande.

 Försörjningsräntan skall vara kombinerad

 med en livsvarig ålderspension eller en

 livsvarig efterlevandepension till make

 resp. sambo. Utbetalningarna av

 försörjningsräntan skall börja direkt

 efter den försäkrades död. De årliga

 utbetalningarna av försörjningsränta får

 inte överstiga den livsvariga pensionens

 årsbelopp. Försörjningsräntan får betalas

 ut under högst 20 år. Om den kombineras

 med en ålderspension får utbetalningar

 till förmånstagaren inte ske efter den

 tidpunkt då den försäkrade skulle ha

 fyllt 90 år.

 En försörjningsränta ställer dessutom

 särskilda krav på inbetalningarna av

 försäkringspremierna. Premierna för

 försörjningsräntan och den livsvariga

 pensionen får inte betalas in under en

 kortare tid än den avtalade

 utbetalningsperioden för

 försörjningsräntan minskad med fem år.

 Premierna skall vara jämnt fördelade över

 inbetalningsåren. Under en del av tiden

 för premiebetalning, som skall motsvara

 nyss nämnda kortaste tillåtna

 inbetalningstid, får det belopp som

 betalts i premier inte vid utgången av

 något kalenderår överstiga det belopp som

 sammanlagt skulle ha betalts in vid samma

 årsskifte om inbetalningarna hade

 fördelats jämnt på den kortast tillåtna

 tiden.

 I 1950 års lagstiftning rörande

 beskattning av livförsäkring infördes

 begreppet försörjningsränta för den

 garanterade delen av försäkringarna. Den

 garanterade utbetalningstiden föreskrevs

 få överstiga premiebetalningstiden med

 högst fem år och premierna skulle

 fördelas jämnt under inbetalningstiden.

 Redan dessförinnan, år 1932, hade det

 garanterade antalet utbetalningsår

 maximerats till 20. Bestämmelserna skall

 självfallet ses mot bakgrund bl.a. av att

 regleringen samtidigt tillät avdragsrätt

 för engångspremie utan några

 beloppsmässiga begränsningar och att

 P-försäkring fick tecknas på vems liv som

 helst.

 Livförsäkringsskattekommittén föreslog i

 ett betänkande år 1975 att

 försörjningsränta inte skulle godtas som

 efterlevandepension. Som skäl för detta

 angav kommittén att försörjningsräntan i

 regel inte fyller något

 pensioneringssyfte (se SOU 1975:21 s.

 109). Regeringen följde denna linje i

 sitt lagförslag (prop. 1975/76:31 s.

 122). Det föredragande statsrådet

 förklarade sig inte kunna tillstyrka

 P-försäkring i form av försörjningsränta

 ens till en begränsad förmånstagarkrets

 eftersom behovet av efterlevandeskydd i

 allt väsentligt kunde tillgodoses genom

 övrig efterlevandepension som föreslogs

 kunna vara såväl livsvarig som temporär.

 Vid riksdagsbehandlingen av förslaget

 bestämdes emellertid att

 försörjningsränta skulle godtas som

 P-försäkring. Reglerna inskränktes dock

 på så sätt att förmånstagarkretsen

 begränsades på samma sätt som för övriga

 P-försäkringar (bet. 1975/76:SkU20 s.

 46). Som skäl för avvikelsen från

 regeringsförslaget anförde

 skatteutskottet att beloppsgränserna för

 avdragsrätten m.m. medförde att frågan om

 försörjningsräntans fortbestånd inte var

 av avgörande betydelse för möjligheterna

 att motverka skatteflykt och andra inte

 avsedda skattelättnader.

 Den restriktiva inställningen till

 försörjningsränta beror således på de

 möjligheter till skatteanpassning en

 sådan utbetalning kunnat ge. I frånvaro

 av inskränkande regler skulle den

 försäkrades kapital kunna föras över till

 hans närstående utan arvsskatt och utan

 att syfte förelåg att tillgodose den

 försäkrades behov av ålderspension.

 Samtidigt skulle inkomstskattefördelar

 uppnås.

 Skälen för regeringens förslag: Under

 senare år har P-försäkringar ofta kommit

 att innehålla allt mer av sparande och

 mindre av försäkringsskydd.

 Försäkringsavtal kan numera utformas så

 att försäkringsinslaget, trots ett krav

 på visst minsta riskinnehåll, är av

 marginell betydelse sett ur den enskilde

 försäkringstagarens synvinkel. En

 ålderspension kan t.ex. utformas som en

 temporär pension utan dödsfallsskydd

 resp. premiebefrielse vid sjukdom. Det

 utbetalda årsbeloppets storlek beror i

 sådana fall på sparbelopp, avkastningen,

 avdraget för omkostnader och arvsvinster

 i försäkringstagarkollektivet. Den

 egentliga försäkringsdelen av utfallet av

 ett sådant avtal består av arvsvinster

 som tillgodoförs försäkringstagaren, dvs.

 en del i sparande som ackumulerats av

 "för tidigt" avlidna försäkringstagare. I

 vissa försäkringsavtal är sparandet det

 helt dominerande inslaget.

 P-försäkringens sociala anknytning och

 försörjningsskydd är således inte lika

 framträdande som tidigare.

 Förutsättningarna för att utnyttja en

 efterlevandepension i syfte att uppnå

 skattelättnader har numera förändrats.

 Genom 1990 års skattereform har högsta

 marginalskatt för inkomstskatten sänkts

 till 51 % (vid en kommunal skattesats om

 31 %). En avkastningsskatt har införts på

 P-försäkringskapitalet samtidigt som

 särskild löneskatt påförs näringsidkare

 som gör avdrag för försäkringspremie i

 förvärvskällan. Med verkan fr.o.m. 1992

 har vidare arvsskatten sänkts betydligt.

 För skatteklass I och II halverades den

 högsta arvsskattesatsen och uppgår nu

 till 30 %. Skiktgränserna i

 arvsskatteskalan fördubblades dessutom i

 de lägre skikten. År 1995 slopas

 förmögenhetsbeskattningen helt (jfr prop

 1992/93:50 bil. 5). Dessa förändringar i

 skattesystemet i kombination med den

 alltjämt gällande avdragsramen för

 frivillig P-försäkring har kraftigt

 minskat möjligheterna att utnyttja

 P-försäkringssystemet i

 skatteundandragande syfte.

 Från försäkringsföretagens sida har

 framhållits att den komplicerade

 försörjningsränteregleringen fordrar

 mycket kostnadskrävande kontroll-

 funktioner och andra betungande

 administrativa göromål. I åtskilliga fall

 framtvingar omläggningar i

 premiebetalningarna o.d. sidorutiner som

 inte kan åtgärdas i det normala

 ADB-systemet. Företagen har också pekat

 på att reglerna ger ett begränsat utrymme

 för valfrihet och flexibilitet och därför

 hämmar produktutvecklingen på

 pensionsområdet.

 Till de omständigheter som talar mot

 inskränkningar i möjligheterna att teckna

 en P-försäkring med försörjningsränta

 skall också läggas regeringens nyligen

 framlagda förslag om ett individuellt

 pensionssparande utan försäkringsinslag.

 Denna pensionsform medger, som tidigare

 nämnts, att barn oavsett ålder kan vara

 förmånstagare till efterlevandepension.

 Intresset av att de skilda

 pensionsinstituten verkar under samma

 förutsättningar talar således starkt för

 ett slopande av hindren för att sätta in

 vuxna barn som förmånstagare till pension

 från P-försäkring.

 Det nuvarande kravet att pension till

 efterlevande barn skall upphöra senast

 när barnet fyller 20 år bör därför

 slopas. Ett krav på minst fem års

 utbetalningstid bör gälla även för

 pension till barn. Det bör dock vara

 möjligt att i försäkringsavtalet begränsa

 utbetalningstiden till den tidpunkt då

 barnet fyller 20 år. Samma regel bör

 gälla för det nya individuella

 pensionssparandet.

 Frågan kvarstår dock om vissa

 begränsande regler bör behållas för

 efterlevandepension till barn för att

 hävda syftet med skattelättnaderna, dvs.

 att ett pensioneringsändamål skall

 föreligga. Starka skäl talar dock mot att

 behålla sådana begränsande regler som

 enbart skall gälla på försäkringsområdet.

 För att neutralitet skall råda mellan

 P-försäkring och det nya individuella

 pensionssparandet bör de begränsningar

 som gäller för sparformerna så långt

 möjligt vara lika. En ensidig begränsning

 för P-försäkring i form av

 efterlevandepension till barn som fyllt

 20 år skulle därför endast kunna

 motiveras om mer gynnsamma skatteregler

 gällde för P-försäkring än för den nya

 sparformen. Så är inte fallet. Det bör

 därför inte gälla någon inskränkning i

 möjligheten att teckna P-försäkringsavtal

 med efterlevandepension som inte

 motsvaras av likartade begränsningar i

 det individuella pensionssparandet.

 Något egentligt intresse hos

 försäkringstagarna av en livsvarig

 efterlevandepension till friska barn

 torde normalt inte finnas. Efterfrågan på

 efterlevandepension till barn med mycket

 långa utbetalningstider torde således

 främst gälla fall då barnet är

 handikappat eller i övrigt har behov av

 särskilt stöd. En generös tidsgräns för

 efterlevandepension till barn skulle

 därför i och för sig kunna ställas upp

 utan att flexibla pensionslösningar

 hindras. En sådan tidsgräns skulle dock i

 åtskilliga fall medföra extra

 administrationskostnader för omläggning

 o.d. av försäkringen utan att några

 egentliga vinster uppnås. Något förslag

 om längsta utbetalningstid för

 efterlevandepension lämnas därför inte.

 De nya bestämmelserna om

 efterlevandepension bör tillämpas även

 för äldre försäkringsavtal.

 Övergångsbestämmelserna kommenteras

 närmare i specialmotiveringen. För avtal

 som tecknats före reformen år 1976 bör

 äldre övergångsbestämmelser alltjämt

 gälla.

 Kortare utbetalningstid vid omgifte

 I fråga om efterlevandepension till make

 bör en justering göras i reglerna för

 minsta utbetalningstid på fem år.

 Undantaget som ger möjlighet till kortare

 utbetalningstid vid omgifte saknar numera

 tillräcklig saklig grund och bör slopas.

 Därigenom uppnås även på denna punkt en

 överensstämmelse med reglerna för det nya

 individuella pensionssparandet. Den i

 kollektivavtal reglerade ITP-försäkringen

 innehåller emellertid motsvarande

 möjlighet till avkortad utbetalningstid

 vid omgifte. Eftersom reglerna på området

 bör samordnas redovisas dock inte något

 förslag på denna punkt i avvaktan på att

 reglerna om tjänstepensionsförsäkring har

 setts över.

 32

 5.6 Utbetalningar till dödsbo

 Promemorians förslag:

 P-försäkringskapitalet skall alltjämt

 inte kunna betalas ut med ett

 engångsbelopp till den försäkrades dödsbo

 och beskattas där.

 Remissinstanserna: Försäkringsbranschens

 företrädare understryker vikten av att

 utbetalningar i dödsbo tillåts efter

 avskattning på samma sätt som gäller för

 det individuella pensionssparandet. Det

 framhålls att detta är förenligt med

 kravet på riskinnehåll i försäkring och

 att ändringen bör införas av

 konkurrensskäl även om sådana

 utbetalningar blir premiehöjande för

 vissa försäkringsformer och därför inte

 särskilt vanligt förekommande.

 Skälen för regeringens bedömning: I det

 föregående har nämnts att

 P-försäkringskapitalet inte kan betalas

 ut med ett engångsbelopp till den

 försäkrades dödsbo och beskattas där.

 I det nya individuella pensionssparandet

 faller sparkapitalet ut i

 pensionsspararens dödsbo om det saknas

 förmånstagare. Det utbetalda beloppet

 avskattas därvid i inkomstslaget tjänst.

 Halva det utbetalda beloppet ingår i

 underlaget för arvsskatt.

 Gällande försäkringslagstiftning hindrar

 försäkringsbolag att vara kontraktspart i

 ett avtal om rent sparande utan

 försäkringsinslag. Denna ram för

 verksamheten är under diskussion. I en

 nyligen redovisad proposition om ändrad

 lagstiftning för försäkringsverksamhet

 med anledning av EES-avtalet förklarade

 det föredragande statsrådet att bl.a. den

 rena sparformen capital redemption inte

 bör föras in i det svenska

 koncessionssystemet utan att dess

 rättsliga karaktär samt dess civilrätts-

 liga och skatterättsliga behandling

 blivit föremål för ytterligare utredning.

 Han tillade att han senare skulle

 återkomma i frågan (prop. 1992/93:257 s.

 106 f.).

 Frågan om utbetalning i dödsboet hänger

 delvis samman med de pågående

 övervägandena om svenska försäkringsbolag

 skall ges möjlighet att administrera rena

 sparprodukter. Utbetalningar i dödsbo

 kräver dessutom fortsatta överväganden om

 förmånstagarkretsen, om avgränsningen mot

 K-försäkring och om utformningen av en

 eventuell bestämmelse om avskattning m.m.

 Något förslag om utbetalning i dödsbo kan

 därför inte redovisas nu.

 5.7 Skattskyldighet för överlåten

 pensionsrätt

 Promemorians förslag överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks

 överlag. RSV pekar dock på

 kontrollproblem i fråga om premier som

 betalas efter bodelning under

 äktenskapet.

 Gällande ordning: P-försäkring får under

 den försäkrades livstid överlåtas endast

 till följd av anställningsförhållande,

 utmätning, ackord, konkurs eller genom

 bodelning.

 En P-försäkring kan således överlåtas

 från ena maken till den andra i samband

 med bodelning. Under makarnas livstid kan

 överlåtelsen ske vid såväl bodelning

 under äktenskapet som med anledning av

 äktenskapsskillnad. Enligt gällande

 huvudregel skall beskattningen av

 utfallande pension ske hos överlåtaren

 även för tiden efter överlåtelsen [53 § 4

 mom. KL och 6 § 4 mom. lagen (1947:576)

 om statlig inkomstskatt, SIL]. Om

 överlåtaren är berättigad till avdrag för

 periodiskt understöd till förvärvaren

 sker beskattningen av pensionen dock hos

 förvärvaren. Skattemyndigheten kan också

 genom dispens medge att beskattningen av

 utfallande belopp sker hos förvärvaren.

 I det utredningsbetänkande som föregick

 1975 års skattelagstiftning på

 försäkringsområdet föreslogs att

 P-försäkring under vissa förutsättningar

 skulle få överlåtas vid bodelning i

 anledning av äktenskapsskillnad men inte

 i övriga bodelningsfall. I propositionen

 godtogs emellertid överlåtelser genom

 bodelning oavsett om bodelningen skedde

 med anledning av äktenskapsskillnad eller

 av annan anledning. Den dåvarande

 finansministern ansåg dock att

 skattskyldigheten skulle åvila

 försäkringstagaren även om försäkringen

 överläts, såvida inte makarna levde

 åtskilda. Det framhölls att det fanns en

 möjlighet till dispens från regeln om

 kvarstående skattskyldighet att utnyttja

 vid bodelning med anledning av makes död.

 Det är numera inte tillräckligt för

 avdragsrätt för ett periodiskt understöd

 att mottagaren inte tillhör givarens

 hushåll. S.k. frivilliga periodiska

 understöd är nämligen inte längre

 avdragsgilla. För att avdrag skall medges

 för periodiska utbetalningar till make

 eller tidigare make krävs, förutom att

 makarna lever åtskilda, att

 underhållsskyldigheten reglerats (punkt 5

 av anvisningarna till 46 § KL).

 Numera svarar varje make för sin

 försörjning efter äktenskapsskillnad (6

 kap. 7 § äktenskapsbalken). Från denna

 regel finns undantag i vissa fall för en

 övergångsperiod efter skilsmässan och för

 fall som i huvudsak avser

 försörjningsproblem efter långvariga

 äktenskap.

 Reglerna om bodelning i 10 kap. 3 §

 äktenskapsbalken innebär som huvudregel

 att en P-försäkring ingår i en bodelning

 om försäkringen helt eller delvis avser

 efterlevandepension och bodelning sker i

 anledning av äktenskapsskillnad. Gäller

 försäkringen ålders- eller invalidpension

 skall den undantas från bodelningen,

 oavsett om denna sker i samband med

 äktenskapsskillnad eller efter ena makens

 död. Sker bodelningen med anledning av

 försäkringstagarens död kommer inte

 heller rätt till efterlevandepension

 efter denne att dras in i bodelningen

 eftersom rätt till utbetalning av

 pensionen då föreligger. En P-försäkring

 skall dock ingå i bodelningen om det

 skulle vara oskäligt att undanta

 pensionsrätten eller om makarna är ense

 om att den skall ingå.

 Regeln om kvarstående skattskyldighet

 har nyligen fått en större betydelse för

 försäkringsbolagen eftersom preliminär

 skatt numera alltid skall innehållas vid

 pensionsutbetalningarna.

 Skälen för regeringens förslag: Flera

 skäl talar mot att skattskyldigheten

 skall kvarstå hos försäkringstagaren

 efter en överlåtelse i anledning av

 äktenskapsskillnad. För det första kan

 det konstateras att 1975 års lagstiftare

 inte avsåg att låsa skattskyldigheten

 till överlåtaren i fall då makarna

 separerade. Mot en bibehållen

 skattskyldighet för överlåtaren talar

 också särbeskattningsprincipen och den i

 familjelagstiftningen allt starkare

 betoningen av att varje make svarar för

 sin egen försörjning efter en skilsmässa.

 En bibehållen skattskyldighet för

 överlåtaren vid äktenskapsskillnad kan

 dessutom leda till närmast stötande

 effekter. Den make som förvärvat

 P-försäkringen kan genom ökade

 premieinbetalningar (med avdragsrätt) öka

 skattebördan för sin tidigare make när

 pensionen betalas ut.

 Den nuvarande regeln syftar till att

 motverka skatteplanering genom överföring

 av P-försäkring till make med låg

 marginalskatt. Regeln är emellertid så

 konstruerad att den kan utnyttjas i

 motsatt syfte för att uppnå en

 skatteförmån genom en överlåtelse från en

 make med låg inkomst till make med högre

 inkomst. Den senare kan fullgöra

 premieinbetalningarna med avdragsrätt mot

 en hög skattesats. Utfallande

 pensionsbelopp beskattas dock hos den

 första innehavaren av försäkringen till

 en låg skattesats (jfr RÅ 1990 not 500).

 En bodelning med anledning av

 äktenskapsskillnad bör inte omfattas av

 regeln om kvarstående skattskyldighet för

 överlåtaren. Gällande regler torde också

 ofta ha tillämpats på så sätt. Detsamma

 bör gälla för överlåtelse genom bodelning

 med anledning av makes död (eller närmare

 bestämt den försäkrades makes död).

 Regeln bör dock alltjämt gälla för

 överlåtelser av P-försäkring vid

 bodelning under äktenskapet. I det senare

 fallet öppnas nämligen en tämligen enkel

 möjlighet till skatteundandragande om

 spärrar saknas. Begreppet "bodelning

 under äktenskapet utan att något mål om

 äktenskapsskillnad pågår" som nu föreslås

 bli infört i lagtexten har samma innebörd

 som i äktenskapsbalken.

 Avdragsrätt efter bodelning

 Den nyss nämnda möjligheten att genom ett

 "omvänt" förfarande utnyttja regeln om

 kvarstående skattskyldighet kommer

 emellertid att finnas kvar vid

 bodelningar under äktenskapet om inte

 reglerna kompletteras ytterligare.

 I det nyligen beslutade individuella

 pensionssparandet gäller den ordningen

 att ytterligare inbetalningar på

 pensionssparkonto inte får göras efter en

 överlåtelse av kontot genom bodelning. En

 liknande regel bör införas för

 P-försäkring. Bestämmelsen bör ha den

 innebörden att avdrag inte medges för

 premier som betalas efter det att

 äganderätten till försäkringen övergått

 genom bodelning under bestående

 äktenskap.

 Fr.o.m. taxeringsåret 1995 skall

 försäkringsgivarna lämna kontrolluppgift

 för premier för P-försäkring som underlag

 för bedömningen av avdragsrätten i den

 förenklade självdeklarationen. Om

 försäkringen överlåtits genom bodelning

 under bestående äktenskap föreligger

 ingen avdragsrätt enligt vårt förslag.

 Bestämmelserna om kontrolluppgift bör

 därför kompletteras med en föreskrift att

 kontrolluppgift inte skall lämnas i

 sådana fall.

 5.8 Dispenser

 5.8.1 Allmänt om dispenser

 På området för de kvalitativa villkoren

 finns ett antal dispensbestämmelser.

 Dessa bestämmelser har införts för fall

 då det funnits ett behov av undantag från

 de kvalitativa reglerna utan att

 undantagen kunnat anges i detalj.

 Möjligheten att i enskilda fall medge

 undantag finns på följande punkter:

 * utländska livförsäkringar kan i vissa

 fall anses som P-försäkring,

 * lägsta pensionsålder kan i vissa fall

 underskridas,

 * dödsbo får i vissa fall vara

 försäkringstagare,

 * återköp av P-försäkring medges i

 vissa fall,

 * vid överlåtelse av P-försäkring till

 make i samband med bodelning kan det

 medges att även skattskyldigheten för

 utfallande belopp övergår.

 Den sist nämnda dispensen ligger utanför

 de kvalitativa villkoren men bör tas upp

 i detta sammanhang.

 Beslutsbefogenheten i dipensärendena låg

 tidigare på Riksskatteverket och

 handlades inom verkets nämnd för

 rättsärenden (rättsnämnden). Nämnden har

 numera brutits ut från verket och rätten

 att medge dispens har flyttats till

 skattemyndigheterna. Dispensbesluten får

 överklagas hos Riksskatteverket (prop.

 1990/91:89).

 33

 5.8.2 Utländska

 försäkringar

 Ett av de kvalitativa villkoren för

 P-försäkring är att försäkringen skall

 vara tecknad i en i Sverige bedriven

 försäkringsrörelse (punkt 1 andra stycket

 av anvisningarna till 31 § KL). Detta

 innebär således att alla utländska

 livförsäkringar i beskattningshänseende

 är K-försäkringar. Innehavare av sådana

 försäkringar riskerar således att komma

 att dubbelbeskattas genom att avdrag inte

 medges vid den svenska taxeringen och att

 utfallande belopp kan bli skattepliktiga

 i det land där försäkringen tecknats.

 Frågor om förmånsbeskattning kan

 aktualiseras i vissa fall. Enligt punkt 1

 sjuttonde stycket av anvisningarna till

 31 § KL får skattemyndigheten emellertid

 om särskilda skäl föreligger efter

 ansökan förklara att en försäkring som

 meddelats i en utomlands bedriven

 försäkringsrörelse skall anses som

 P-försäkring. Efter en sådan förklaring

 kan försäkringen inte övergå till att

 vara K-försäkring på nytt.

 Enligt förarbetena till dispensregeln

 skall dispensprövningen inriktas på tre

 huvudfrågor, nämligen

 försäkringsvillkoren, sökandens

 personliga omständigheter och hindren mot

 obehöriga skatteförmåner (prop.

 1979/80:68 s. 21 f.).

 Försäkringsvillkoren skall vara sådana

 att de i huvudsak överensstämmer med KL:s

 kvalitativa krav. Det kan emellertid

 godtas att försäkringen innehåller vissa

 förmåner av K-försäkringsnatur om dessa

 förmåner inte motsvarar mer än 25 % av de

 totala förmånerna.

 Medan det torde vara relativt enkelt att

 bedöma om villkoren är sådana att de

 uppfyller KL:s kvalitativa regler kan det

 möta större svårigheter att avgöra om

 sökandens personliga förhållanden är

 sådana att dispens bör ges. Försäkringen

 skall täcka ett verkligt

 pensioneringsbehov och starka sakliga

 skäl skall tala för att den utländska

 försäkringen vidmakthålls under den

 skattskyldiges vistelse här i landet. Man

 kan kort uttrycka det så att det skall

 vara naturligt att sökanden har sitt pen-

 sionsskydd i utlandet och inte i Sverige.

 Skattemyndigheten skall vid denna

 prövning göra en helhetsbedömning av

 sökandens situation.

 De beviljade dispenserna har oftast

 gällt personer som avser att återvända

 till sitt hemland efter en tillfällig

 vistelse i Sverige. Dispens kan även bli

 aktuell i fler fall. Det kan gälla

 personer som flyttar till Sverige efter

 att ha arbetat utomlands och där

 förvärvat en försäkring som ger

 pensionsrätt på grund av anställningen.

 För att vidmakthålla pensionsrätten kan

 det krävas fortsatta premiebetalningar.

 Reglerna för s.k. gränsgångare i det

 nordiska dubbelbeskattningsavtalet

 innebär att beskattning sker i

 bosättningslandet samtidigt som

 pensionsrätt tillgodoräknas i

 arbetslandet. Pensionsrätten kan vara

 tryggad genom försäkring i arbetslandet.

 Enligt regeringens mening kan detta vara

 skäl för dispens. I vissa fall kan det

 även vara befogat att medge dispens för

 försäkringar som ger anställda i

 internationella koncerner pensionsrätt

 enligt reglerna i moderbolagets hemland.

 Möjligheten till dispens kan antas få en

 allt större betydelse när hindren mot

 personers fria rörlighet inom Europa tas

 bort. Regeln bör således kvarstå. Denna

 bedömning står inte i motsats till

 slutsatsen i propositionen om

 individuellt pensionssparande att det för

 närvarande inte bör införas en

 dispensregel i fråga om utländska

 instituts möjligheter att hantera den nya

 sparformen (prop. 1992/93:187 s. 148).

 Behovet av en sådan dispensregel för det

 individuella pensionssparandet kan

 nämligen antas vara mycket begränsat i

 nuvarande skede. En frånvaro av dis-

 pensregel för den nya sparformen rör de

 utländska företagens möjlighet att verka

 här i landet men kan inte antas utgöra

 något hinder för enskilda personer att

 fritt röra sig över gränserna.

 5.8.3 Lägsta pensionsålder

 Promemorians förslag överensstämmer med

 regeringens förslag med den skillnaden

 att beslut om förtidspension inte

 tillagts som grund för förtida

 pensionsutbetalning.

 Remissinstanserna: Remissutfallet är

 blandat. Föräkringsförbundet m.fl. anser

 att det för yrkeskategorier med tidig

 pensionsavgång bör skapas en möjlighet

 till generellt lägre gräns än 55 år för

 pensionsutbetalningar. Förbundet m.fl.

 förordar också regler om utbetalning av

 ålderspension från P-försäkring kopplat

 till beslut om förtidspension. RSV

 noterar med tillfredsställelse att

 utbetalningstidpunkten inte kopplas till

 reglering i kollektivavtal om

 pensionsavgång. Verket anser att dis-

 penskravet från åldersgränsen kan slopas

 vid beslut om halv förtidspension.

 Hovrätten över Skåne och Blekinge

 förordar generella undantag i lag för de

 aktuella yrkesgrupperna.

 Skälen för regeringens förslag:

 Ålderspension får inte börja utgå vid

 lägre ålder än 55 år. Om särskilda skäl

 föreligger får skattemyndigheten enligt

 punkt 1 fjärde stycket av anvisningarna

 till 31 § KL lämna dispens från

 ålderskravet så att

 pensionsutbetalningarna kan börja

 tidigare. Skattemyndigheten har

 dispensrätt i enskilda fall. Individuell

 dispens kan lämnas först sedan det

 uppstått behov av pensionsutbetalning.

 Detta innebär som regel att sådan dispens

 inte kan ges vid försäkringens tecknande.

 Dispens kan medges om särskilda

 omständigheter föreligger t.ex.

 försämrade försörjningsmöjligheter på

 grund av varaktig sjukdom eller nedsatt

 arbetsförmåga.

 Försäkringsföretagen har pekat på ett

 behov av dispensgivning som ger medlemmar

 i vissa yrkeskategorier, med en tidig

 pensionsavgång, en generell rätt till

 pensionsutbetalningar före 55 års ålder.

 En sådan möjlighet till generella

 undantag som efterlyses skulle vara

 fördelaktig av flera skäl. Framförallt

 skulle försäkringens konsekvenser vara

 förutsebara och klarlagda i en

 utsträckning som inte gäller för

 närvarande. Generella avvikelser av denna

 art möter dock principiella och legala

 hinder.

 Skattemyndighetens beslut om undantag

 från åldersgränsen är ett

 förvaltningsbeslut. Det innebär att

 beslutet bara får gälla ett konkret fall

 och inte ha generell giltighet. Om en

 föreskrift har generell giltighet skall

 den beslutas i den ordning som gäller för

 normbeslut. På beskattningsområdet

 innebär detta att föreskriften skall ha

 lagform.

 Föreskrifter om lägsta ålder för

 skattemässigt godtagna pensionsutbetal-

 ningar som riktar sig till alla i en viss

 yrkeskategori får anses ha en så generell

 karaktär att de är att hänföra till

 normbeslut. Sådana föreskrifter kan

 därför inte lämnas i förvaltningsbeslut.

 De kan inte heller meddelas av regeringen

 i förordning.

 Ett alternativ vore att i lag

 uttryckligen reglera vissa fall då

 pensionsutbetalningarna får påbörjas före

 55 års ålder, t.ex. genom en koppling

 till vad som anges om förtida

 pensionering i kollektivavtal mellan

 parter på arbetsmarknaden. En koppling av

 en skatteregel till kollektivavtal är

 dock inte invändningsfri. Dessutom skulle

 det även med en sådan reglering krävas en

 dispensregel för vissa särfall som inte

 kan lagregleras.

 Övervägande skäl talar därför för att

 dispensregeln bör behållas i sin

 nuvarande utformning. Möjligheten för

 anställda i vissa yrken med tidig

 pensionering att ta ut den frivilliga

 pensionen tidigare än normalt bör således

 även i framtiden ske via en

 dispensprövning i varje enskilt fall.

 Resultatet av denna prövning torde kunna

 bli tämligen förutsebart för den enskilde

 försäkringstagaren om hänsyn tas till

 särförhållandena i de aktuella

 yrkeskategorierna enligt en fast

 dispenspraxis. Dispensregeln bör dock

 kompletteras med en bestämmelse som ger

 en generell rätt till förtida utbetalning

 av ålderspension vid beslut om

 förtidspension.

 5.8.4 Dödsbo som

 försäkringstagare

 Promemorians förslag: Möjligheten för

 dödsbo att genom dispens få teckna

 P-försäkring slopas.

 Remissinstanserna: Flertalet

 remissinstanser avstyrker förslaget.

 Skälen för regeringens bedömning:

 Ändringarna i P-försäkringsreglerna år

 1975 innebar bl.a. att ett dödsbo inte

 längre kunde teckna P-försäkring på t.ex.

 den avlidnes makes eller barns liv.

 Enligt äldre regler var detta möjligt.

 Under år 1980 återinfördes möjligheten

 för dödsbo att efter dispens teckna

 P-försäkring till förmån för den avlidnes

 efterlevande. Dispensen innebär således

 att undantag kan medges från det

 kvalitativa villkoret att

 försäkringstagaren skall vara den

 försäkrade.

 Dispensen avser dödsbo efter den som här

 i landet bedrivit näringsverksamhet. För

 att regeln skall vara tillämplig krävs

 att den efterlevande förmånstagaren

 saknar betryggande pensionsskydd och att

 försäkringen tas i samband med att

 dödsboet avslutar driften i

 förvärvskällan. I förarbetena till

 lagstiftningen gjordes en jämförelse med

 den situation som föreligger då en

 företagsägare själv avvecklar

 verksamheten utan att dessförinnan ha

 skaffat sig ett betryggande

 pensionsskydd. I sådant fall kan denne

 efter dispens göra avdrag för

 engångspremie för P-försäkring med högre

 belopp än som annars godtas. Man fann det

 därför motiverat att öppna en möjlighet

 för dödsbo att i vissa fall teckna

 P-försäkring till förmån för

 efterlevande, som saknade ett

 tillfredsställande pensionsskydd.

 Något krav på att avvecklingen sker

 omedelbart i anslutning till dödsfallet

 finns inte. Även om avvecklingen sker

 efter en viss övergångstid kan dispens

 medges. Vid bedömningen om den

 efterlevande saknar betryggande

 pensionsskydd skall i princip

 efterlevandeskyddet enligt ITP-planen tas

 som utgångspunkt. De begränsningar som

 gäller för fysisk person som avvecklar

 sin verksamhet skall iakttas vid

 bestämmandet av avdragsutrymmet, med

 beaktande av att premiekostnaden blir

 mindre för dödsboet än den skulle ha

 blivit för den avlidne, eftersom ålders-

 pensionsmomentet faller bort.

 Flera remissinstanser har pekat på ett

 faktiskt behov av en dispensmöjlighet för

 dödsbon. Regeringen delar denna

 uppfattning. Dödsbodispensen bör därför

 behållas. Med denna lösning kommer

 säkerställandet av ett rimligt

 pensionsskydd vid avveckling av en

 näringsverksamhet efter näringsidkarens

 död att kunna ske på motsvarande sätt som

 om han själv hade avvecklat verksamheten.

 34

 5.8.5 Återköp av

 P-försäkring

 Promemorians förslag överenstämmer med

 regeringens men saknar regeln om

 tvångsåterköpsrätt för försäkringsgivare

 och pensionssparinstitut för försäkringar

 resp. pensionssparkonton med låga värden.

 Remissinstanserna: Försäkringsförbundet

 tillstyrker förslaget men anser att

 prövningen av återköpen bör överföras

 från skattemyndigheterna till

 Skatterättsnämnden. Förbundet förordar en

 uttrycklig lagreglering om att återköp av

 tjänstepensionsförsäkringar skall vägras.

 Ett flertal företrädare för

 försäkringsbranschen anser att reglerna

 bör kompletteras med en uttrycklig regel

 som ger försäkringsgivaren rätt att

 tvångsåterköpa försäkringar som avser

 mindre belopp. Bankföreningen efterfrågar

 en motsvarande regel för

 tvångsutbetalningar från

 pensionssparkonto. RSV ställer sig

 tveksam till en skärpning av

 återköpsrekvisiten. Verket är dock

 positiv till förslaget att

 försäkringstekniska hinder prövas hos

 försäkringsgivaren innan prövning sker

 hos skattemyndigheten. SAF och

 Industriförbundet motsätter sig en

 skärpning av återköpsrekvisiten.

 Gällande ordning: Ett återköp innebär

 att försäkringsbolaget frigörs från sina

 förpliktelser mot försäkringstagaren

 genom en utbetalning av det aktuella

 återköpsvärdet på den i förtid

 annullerade livförsäkringen. Vid

 utbetalningen tillkommer återbäring.

 P-försäkringar vars tekniska

 återköpsvärde uppgår till högst 10 000 kr

 får återköpas utan dispens eftersom de

 inte anses fylla något egentligt

 pensioneringssyfte. Skattemyndigheten får

 för övriga fall, om det finns särskilda

 skäl, genom dispens medge återköp av

 P-försäkring.

 Vid återköpet tillkommer i regel även

 ett återbäringsbelopp. Storleken av detta

 påverkar emellertid inte rätten att

 återköpa P-försäkringar med ett tekniskt

 återköpsvärde om högst 10 000 kr. I

 samband med lagstiftningens tillkomst

 erinrade den föredragande

 departementschefen om att återköp av

 P-försäkring utlöser beskattning och att

 det därför från fiskal

 35

 synpunkt inte kan riktas samma

 invändningar mot återköp som mot belåning

 eller pantsättning av en P-försäkring. I

 stället framhölls att sociala skäl talar

 mot återköp av en försäkring som fyller

 ett verkligt pensioneringsändamål.

 Dispens för återköp av P-försäkring

 medges endast om det finns särskilda

 skäl. Rättsnämnden vid Riksskatteverket

 (nuvarande Skatterättsnämnden) följde vid

 dispensgivningen i princip de riktlinjer

 som livförsäkringsskattekommittén drog

 upp i sitt betänkande (SOU 1975:21 s.

 151). Dispens medgavs i allmänhet om en

 skattskyldig råkat i allvarliga

 ekonomiska svårigheter på grund av

 sjukdom eller arbetslöshet eller annan

 orsak och användningen av

 återköpsbeloppet kunde bedömas som

 objektivt godtagbart. En förutsättning

 var att de ekonomiska svårigheterna kunde

 övervinnas genom utbetalning av

 försäkringspengarna.

 Dispens har t.ex. medgetts när beloppet

 utnyttjats för att säkerställa driften i

 en förvärvskälla. I några ärenden har det

 rört sig om återköp av

 tjänstepensionsförsäkringar i

 fåmansföretag.

 Dispensprövningen är numera överflyttad

 till skattemyndigheten i resp. län.

 Samtidigt har ärendetillströmningen ökat

 närmast explosionsartat. Ökningen beror

 bl.a. på nuvarande kraftiga

 konjunkturnedgång som följde på en period

 under slutet av 1980-talet med ett stort

 nytecknande av P-försäkringar. Den stora

 mängden ärenden har lett till svårigheter

 för skattemyndigheterna att hålla nere

 ärendebalansen. Det har också varit svårt

 att upprätthålla en enhetlig bedömning i

 ärendena. Trots en strävan hos

 skattemyndigheterna att följa tidigare

 praxis har arbetsanhopningen inte sällan

 tvingat fram en generös bedömning av

 ansökningarna. Försäkringstagarna å sin

 sida har tvingats acceptera allt längre

 handläggningstider.

 Skattemyndighetens dispens är i sig inte

 tillräcklig för att ett återköp skall

 komma till stånd. Det krävs också en

 prövning av återköpsfrågan hos

 försäkringsbolaget. Denna prövning görs

 även på försäkringstekniska grunder.

 Utformningen av grunderna hos det

 enskilda försäkringsföretaget avgör

 utgången av prövningen. För

 försäkringstagarna är denna ordning med

 en "dubbel" prövning många gånger

 svårbegriplig.

 När det gäller försäkringsavtal som

 träffats före år 1976 ligger

 dispensprövningen alltjämt på en nämnd

 inom branschföreningen Sveriges

 Försäkringsförbund. Nämnden benämns

 Svenska Livförsäkringsbolags Skattenämnd.

 Dess prövning innefattar dock inte

 myndighetsutövning [jfr 2 § lagen

 (1975:1348) om ikraftträdande av lagen

 (1975:1347) om ändring i

 kommunalskattelagen]. Nämnden är ett

 gemensamt organ för de bolag som bedriver

 försäkringsrörelse avseende

 personförsäkring och som är anslutna till

 nyss nämnda förbund. Även andra bolag som

 bedriver personförsäkringsverksamhet kan

 ansluta sig till nämndens verksamhet.

 Nämnden torde tillämpa en mer enhetlig

 och något restriktivare praxis än den

 skattemyndigheterna följer.

 När det gäller mindre försäkringsbelopp

 finns det anledning till en jämförelse

 med reglerna för det nya individuella

 pensionssparandet. Enligt dessa regler

 får ett pensionssparkonto avslutas genom

 en utbetalning i förtid om behållningen

 på kontot uppgår till högst ett basbelopp

 och kontot inte är förenat med ett

 oåterkalleligt förmånstagarförordnande.

 Som en ytterligare förutsättning gäller

 att inbetalning på kontot inte får ha

 skett senare än 10 år före

 utbetalningstillfället. Om det i andra

 fall finns synnerliga skäl får

 skattemyndigheten medge att kontot

 avslutas genom en förtida utbetalning.

 Skälen för regeringens förslag:

 Basbeloppsregeln inom det individuella

 pensionssparandet anknyter i praktiken

 till det penningvärde som rådde när

 återköpsregeln för P-försäkring infördes.

 Regeln bör även införas för P-försäkring.

 I försäkringsfallet blir dock det

 tekniska återköpsvärdet avgörande. Denna

 gräns är inte en avgörande nyhet eftersom

 den ofta har tillämpats i

 skattemyndigheternas dispensgivning. Om

 återköp av P-försäkringar med ett

 tekniskt återköpsvärde på högst ett

 basbelopp generellt skulle medges torde

 en förhållandevis stor del av

 dispensärendena falla bort. Det bör dock

 noteras att det tekniska återköpsvärdet

 normalt endast utgör en del av det

 verkliga värdet på en försäkring. Denna

 gräns bör dock kombineras med ytterligare

 krav för att inte avvikelsen från

 grundregeln om ett bundet sparande skall

 bli för stor. Jämte ett tekniskt

 återköpsvärde på högst ett basbelopp bör

 det för återköp krävas att premier för

 försäkringen inte har betalats under den

 senaste 10-årsperioden. Endast i ett

 relativt begränsat antal fall torde båda

 dessa krav uppfyllas.

 I övrigt bör återköp endast medges om

 det finns synnerliga skäl. Samma regler

 kommer därmed att gälla för P-försäkring

 och det individuella pensionssparandet.

 Uppstramningen av reglerna för återköp

 markerar att pensionssparandet är ett

 långsiktigt bundet sparande som genom

 inskränkningarna i rätten att förfoga

 över medlen motiverar skattesubventionen.

 Skärpningen av återköpsreglerna kan till

 en del sägas balansera liberaliseringen

 av reglerna om efterlevandepension m.m.

 Samtidigt innebär de nya regler som

 föreslås en förenkling.

 Enligt regeringens mening är dock det

 tyngst vägande skälet för en skärpning av

 återköpsvillkoren det allmänna intresset

 att återköpen inte får en sådan

 omfattning att förutsättningarna för

 livförsäkringsföretagens

 kapitalplaceringar rubbas.

 Rekvisitet synnerliga skäl innebär att

 dispensprövningen skall vara starkt

 restriktiv. Uttalandena i motiven till

 motsvarande dispensregel för det

 individuella pensionssparandet bör även

 gälla för P-försäkring. Det angavs där

 att dispensregeln kräver synnerliga skäl

 och är avsedd att tillämpas när en

 utebliven utbetalning närmast framstår

 som stötande. Det framhölls att det inte

 är tillräckligt för dispens att den

 skattskyldige hamnat i allvarliga

 ekonomiska svårigheter och förhållandena

 är ömmande (prop. 1992/93:187 s. 205).

 De omständigheter som kan ligga till

 grund för en dispens bör vara sådana att

 risken för att de skulle uppkomma

 rimligen inte kunnat förutses av

 försäkringstagaren. Ekonomiska trångmål

 är i sig inte skäl för dispens.

 För närvarande medges dispens för

 näringsidkare när återköpet bedöms

 säkerställa en fortsatt drift i

 näringsverksamheten. Sådana omständighe-

 ter, som ofta är svåra att klarlägga, bör

 inte anses utgöra synnerliga skäl för

 dispens. Den nya dispensgrunden är i

 stället avsedd som en "säkerhetsventil" i

 fall då mer säregna förhållanden medför

 ett uppenbart och trängande behov av

 pensionskapitalet. Dispensmöjligheten

 syftar således till att avhjälpa en

 inlåsning av kapitalet som annars

 framstår som direkt stötande.

 Förutsättningar för dispens kan föreligga

 om försäkringstagaren kan visa att han är

 på obestånd och att ett återköp är helt

 avgörande för möjligheten att undvika

 personlig konkurs.

 Enligt regeringens bedömning bör det

 inte nu lämnas något förslag om

 överflyttning av dispensprövningen från

 skattemyndigheterna. Förslaget inskränks

 således till en skärpning av kraven för

 återköp. Förslaget innehåller dessutom en

 justering så att det av lagtexten framgår

 att skattemyndighetens återköpsprövning

 skall ske först när det hos

 försäkringsbolaget klarlagts att

 försäkringsmässiga hinder mot återköp

 inte föreligger. Bolaget skall med andra

 ord av processekonomiska skäl pröva

 återköpsfrågan före skattemyndigheten.

 Regeringen anser i likhet med

 Försäkringsförbundet m.fl. att dessa

 regler bör kompletteras med en

 bestämmelse som ger försäkringsgivaren en

 generell rätt att återköpa P-försäkringar

 som avser små belopp. Detta återköp bör

 begränsas till 30 % av ett basbelopp. En

 motsvarande rätt till engångsutbetalning

 bör införas för pensionssparinstitut vid

 det första pensionsutbetalningstillfället

 såvitt avser små belopp på pensionsspar-

 konto.

 Återköp av tjänstepensionsförsäkring

 Med tjänstepensionsförsäkring avses en

 P-försäkring som har samband med tjänst

 och för vilken den försäkrade

 arbetstagarens arbetsgivare åtagit sig

 att betala hela premien. Endera

 arbetsgivaren eller arbetstagaren är

 försäkringstagare. Normalt äger

 arbetsgivaren försäkringen. En

 tjänstepensionsförsäkring tas på

 arbetstagarens liv men kan också avse en

 P-försäkring som tagits av arbetsgivaren

 till förmån för den anställdes

 efterlevande. I den mån tjänstepensionen

 avser ålderspension och arbetsgivaren är

 försäkringstagare, skall den anställde

 som var den försäkrade när

 försäkringsavtalet tecknades vara insatt

 som förmånstagare. Detta

 förmånstagarförordnande är

 oåterkalleligt. En tjänstepen-

 sionsförsäkring kan under den försäkrades

 livstid överlåtas på honom (punkt 1

 femtonde stycket av anvisningarna till 31

 § KL).

 Enighet torde råda om att

 tjänstepensionsförsäkring enligt allmän

 pensionsplan eller motsvarande

 pensionsskydd inte kan återköpas efter

 dispens. Ett sådant ingrepp i den

 anställdes normala pensionsskydd vore

 inte godtagbart. Återköp av

 tjänstepensionsförsäkring torde således

 bara förekomma i fåmansföretagsfall.

 Olika meningar finns om vem som skall

 beskattas när ett fåmansföretag är

 försäkringstagare och delägaren är

 försäkrad resp. förmånstagare.

 Enligt en åsikt kan inte den anställde

 genom att avstå från sin rätt enligt

 försäkringen föra över beskattningen för

 utfallande belopp på arbetsgivaren (jfr

 53 § 4 mom. andra stycket KL). Ett belopp

 som betalas ut på grund av P-försäkring

 skall tas upp till beskattning under

 inkomst av tjänst. Detta inkomstslag kan

 aldrig komma i fråga för ett aktiebolag

 vars enda inkomstslag är

 näringsverksamhet. Det framhålls att sys-

 tematiken i skattereglerna således talar

 för att skattskyldigheten vid återköpen

 inte kan ligga hos arbetsgivaren. Om

 återköp medges skall därför, enligt detta

 resonemang, det utfallande beloppet

 beskattas hos den anställde.

 En annan uppfattning är att

 återköpsbeloppet är av sådan karaktär att

 det skall beskattas hos arbetsgivaren.

 Denna beskattning kommer att ske i

 inkomstslaget näringsverksamhet. Med

 hänsyn till att belopp som betalas ut på

 grund av P-försäkring skall beskattas i

 inkomstslaget tjänst hävdar företrädarna

 för denna uppfattning att återköp endast

 kan medges om den anställde

 fåmansdelägaren först övertagit

 försäkringen.

 En ytterligare åtgärd för att uppnå en

 uppstramning av återköpsprövningen vore

 att, som Försäkringsförbundet begärt,

 uttryckligen ange att

 tjänstepensionsförsäkring inte får

 återköpas annat än i rena undantagsfall

 som skulle kunna falla in under

 synnerliga skäl. Detta borde i så fall

 även gälla tjänstepensionsförsäkringar

 som ägs av den försäkrade själv. Skälet

 till detta är att återköpet inte är

 förenligt med systemet för beskattning av

 P-försäkring och att tjänstepensionen

 ingår i den försäkrades grundskydd. Om

 återköpsbelopp skall beskattas hos

 arbetsgivaren och denne har utrymme att

 lämna kapitalinkomstbeskattad utdelning

 till delägarna uppkommer dessutom en

 situation då återköp kan utnyttjas för

 att uppnå en skatteförmån.

 Regeringen delar dock bedömningen i

 promemorian att det är tillräckligt med

 motivuttalanden i anslutning till

 ändringen av rekvisitet särskilda skäl

 till synnerliga skäl för att uppnå den av

 förbundet avsedda effekten. Någon ändring

 av bestämmelserna som uttryckligen tar

 sikte på återköp av tjänstepension

 föreslås därför inte.

 5.8.6 Överlåtelse av

 P-försäkring

 Promemorians förslag överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Förslaget möter inte

 någon erinran.

 Skälen för regeringens förslag:

 P-försäkring får under den försäkrades

 livstid överlåtas endast till följd av

 ändrat anställningsförhållande,

 utmätning, ackord, konkurs eller genom

 bodelning (punkt 1 femtonde stycket av

 anvisningarna till 31 § KL). Om

 överlåtelsen sker genom bodelning är

 försäkringstagaren (överlåtaren) även

 efter överlåtelsen skattskyldig för

 utfallande belopp såvida överlåtaren inte

 skulle ha varit berättigad till avdrag

 för periodiskt understöd till förvärvaren

 av P-försäkringen. Om särskilda skäl

 föreligger kan skattemyndigheten även i

 andra fall medge att överlåtaren inte

 skall beskattas för utfallande belopp på

 grund av försäkringen.

 I ett tidigare avsnitt (avsnitt 5.7)

 föreslås att regeln om bibehållen

 skattskyldighet för överlåtaren

 utmönstras utom såvitt gäller överlåtelse

 genom bodelning under bestående

 äktenskap. Grunden för dispensregeln

 faller således bort i fråga om

 överlåtelser genom bodelning med

 anledning av såväl äktenskapsskillnad som

 makes död. För enbart de fall då

 överlåtelsen sker genom bodelning under

 bestående äktenskap finns inte skäl att

 behålla en dispensregel. Bestämmelsen bör

 därför slopas.

 5.9 Avgränsningen mellan liv- och

 skadeförsäkring

 Promemorians förslag motsvarar

 regeringens utom såvitt gäller tillägget

 som undantar grupplivförsäkringar från

 avkastningsskatt.

 Remissinstanserna: En majoritet av

 remissinstanserna förordar en reglering

 som innebär att rena riskförsäkringar

 alltid undantas från beskattning med

 avkastningsskatt. Ett antal

 försäkringsföretag samt arbetsgivar- och

 arbetstagarorganisationerna motsätter sig

 att grupplivförsäkringar ingår i

 underlaget för avkastningsskatt.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt

 försäkringsrörelselagen (1982:713) är ett

 livförsäkringsbolag ett bolag vars

 försäkringsrörelse uteslutande eller så

 gott som uteslutande avser

 personförsäkring [livförsäkring, sjuk-

 och olycksfallsförsäkring,

 avgångsbidragsförsäkring (AGB) och

 arbetslöshetsförsäkring]. Samma

 definition gäller för

 livförsäkringsföretag enligt 2 § 6 mom.

 SIL. Andra försäkringsföretag är

 skadeförsäkringsföretag.

 Fr.o.m. den 1 januari 1994 utgår en

 schablonmässig avkastningsskatt på

 kapital som förvaltas för

 försäkringstagarnas räkning i

 livförsäkringsföretag. Detta gäller även

 kapital knutet till K-försäkringar.

 Inkomstbeskattning enligt SIL sker endast

 för den del av livförsäkringsföretagens

 verksamhet som avser den egna rörelsen.

 Den egna rörelsen avser förvaltning av

 det egna kapitalet, externa tjänster,

 förvaltningsuppdrag och liknande

 verksamhet. Genom de nya regler som

 börjar gälla vid kommande årsskifte har

 det klarlagts att den egna rörelsen

 beskattas enligt vanliga

 bolagsskatteregler. För närvarande

 tillåts endast fondförsäkringsföretag att

 driva verksamhet för egen räkning och det

 är således endast sådana

 livförsäkringsföretag som kan bli föremål

 för konventionell inkomstbeskattning.

 Avkastning och kapital som är hänförligt

 till AGB-försäkring beskattas inte i

 någon form.

 En ny definition av begreppen liv- resp.

 skadeförsäkringsrörelse föreslås i en

 under sommaren avlämnad proposition om

 ändrad lagstiftning för

 försäkringsverksamhet med anledning av

 EES-avtalet (prop. 1992/93:257).

 Ändringen innebär bl.a. att självständiga

 och uppsägningsbara sjuk- och

 olycksfallsförsäkringar med korta

 försäkringstider hänförs till

 skadeförsäkringsrörelse. I propositionen

 föreslås dessutom en ny definition av

 livförsäkrings- och

 skadeförsäkringsbolag. Med livförsäk-

 ringsbolag förstås bolag som uteslutande

 eller så gott som uteslutande driver

 direkt livförsäkringsrörelse eller

 återförsäkring av livförsäkring. Andra

 bolag är skadeförsäkringsbolag. Den nya

 indelningen blir tillämplig på bolag som

 söker koncession efter lagens

 ikraftträdande och efter en övergångstid

 även på redan etablerade bolag.

 Övergångstiden sträcker sig t.o.m. år

 1995 eller den senare tidpunkt då ansökan

 om ny koncession prövats slutligt.

 Reglerna för försäkringsrörelse som drivs

 av utländska försäkringsgivare kommer

 enligt förslaget att finnas dels i den

 gällande lagen (1950:272) om rätt för

 utländska försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige, dels i det

 nyligen framlagda förslaget till lag om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige.

 Från försäkringsbranschens sida riktas

 kritik mot att kapital hänförligt till

 gruppliv-, sjuk- och

 olycksfallsförsäkringar görs till föremål

 för en schablonmässig avkastningsskatt.

 Samma kritik framförs av arbetsmark-

 nadsorganisationerna. Det framhålls att

 sådana försäkringar saknar inslag av

 sparande och att avkastningsskatten

 därför är mindre lämplig för sådant

 försäkringskapital.

 Den skattemässiga avgränsningen mellan

 livförsäkringsföretag och

 skadeförsäkringsföretag i 2 § 6 mom. SIL

 bör anpassas till den nya

 försäkringsrörelselagstiftningen.

 Definitionen på livförsäkringsföretag kan

 lämpligen kopplas direkt till

 definitionen på livförsäkringsbolag i 1

 kap. 4 § försäkringsrörelselagen.

 Övergångsbestämmelserna till de nyligen

 föreslagna ändringarna i sist nämnda

 bestämmelse kommer därigenom att slå

 igenom även vid tillämpning av reglerna

 om vad som är liv- resp.

 skadeförsäkringsföretag i

 skattehänseende. Det innebär att den

 äldre avgränsningen mellan

 livförsäkrings- resp.

 skadeförsäkringsbolag även på

 skatteområdet kommer att gälla under en

 övergångstid till dess företaget fått ny

 koncession.

 Genom anpassningen av reglerna i SIL

 till förslaget om ändring av begreppen

 liv- resp. skadeförsäkringsbolag kommer

 kapital knutet till sjuk- och

 olycksfallsförsäkring av nyss nämnt slag

 efter en kortare övergångsperiod att i

 viss utsträckning inte längre bli föremål

 för avkastningsskatt.

 Kapital hänförligt till såväl

 tjänstegrupplivförsäkringar, TGL, som

 andra grupplivförsäkringar och i vissa

 fall sjuk- och olycksfallsförsäkringar

 skulle dock även efter den föreslagna be-

 greppsjusteringen alltjämt komma att

 beskattas med avkastningsskatt. Enligt

 regeringens uppfattning är det mer

 ändamålsenligt att de nu nämnda

 försäkringskategorierna beskattas på ett

 enhetligt sätt. Ett särskilt undantag bör

 därför införas för sådana försäkringar.

 Koncession för ett utländskt företags

 verksamhet i Sverige skall meddelas

 enligt den avgränsning mellan liv- resp.

 skadeförsäkring som gäller enligt

 förslaget till 2 kap. 3 a och 3 b §§

 försäkringsrörelselagen. Oavsett detta

 förhållande bör reglerna om det

 skattemässiga begreppet

 livförsäkringsföretag också innehålla en

 uttrycklig hänvisning till särlagarna för

 utländska försäkringsgivare.

 Frågan uppkommer därefter om

 understödsföreningar skall inordnas under

 det skattemässiga begreppet

 livförsäkringsföretag vid sidan av

 svenska livförsäkringsbolag och utländska

 försäkringsgivare. En understödsförening

 är en förening som, utan ett

 affärsmässigt drivande av

 försäkringsrörelse, meddelar annan

 personförsäkring än arbets-

 löshetsförsäkring. Dessa föreningar

 riktar sig till en viss grupp anställda

 e.d. och regleras inte i

 försäkringsrörelselagen utan i lagen

 (1972:262) om understödsföreningar.

 I propositionen om ändrad lagstiftning

 för försäkringsverksamhet med anledning

 av EES-avtalet läggs inte fram några

 förslag om nya regler för

 understödsföreningar. I propositionen

 anges att en lösning bör övervägas som

 innebär att föreningarna helt eller

 delvis inordnas i försäkringsrörel-

 selagens regelsystem. Arbetet med dessa

 överväganden kommer att ske i särskild

 ordning (prop. 1992/93:257 s. 98).

 Fr.o.m. nästa år faller

 understödsföreningar inte längre in under

 det skattemässiga begreppet

 livförsäkringsföretag.

 Understödsföreningar är befriade från

 inkomstskatt för all inkomst utom för

 inkomst av fastighet som inte förvaltas i

 livförsäkringsverksamhet (7 § 10 mom.

 SIL). Understödsföreningar som bedriver

 till livförsäkring hänförlig verksamhet

 är skattskyldiga till avkastningsskatt.

 Till föreningar som inte driver

 livförsäkringsverksamhet har tidigare

 hänförts sjukkassor (som meddelar sjuk-

 och olycksfallsförsäkringar) men däremot

 inte kombinerade sjuk-och

 begravningskassor.

 I avvaktan på en ny reglering av

 understödsföreningarnas verksamhet bör

 föreningarna stå utanför begreppet

 försäkringsföretag i skattereglerna.

 Någon ändring av understödsföreningarnas

 skattesituation föreslås således inte nu.

 5.10 Vissa lagtekniska justeringar i

 fråga om det individuella

 pensionssparandet

 Regeringen föreslår dessutom ett antal

 justeringar i punkt 3 av anvisningarna

 till 31 § KL samt i 53 § 4 mom. KL resp.

 6 § 4 mom. SIL. Ändringarna rör det nya

 individuella pensionssparandet och är av

 lagteknisk och delvis redaktionell

 karaktär. Regeln om minimitid för

 utbetalningar av efterlevandepension till

 barn föreslås få samma utformning som nu

 föreslagits för P-försäkring (jfr avsnitt

 5.5). Regeln om att kursutvecklingen på

 andelar i värdepappersfonder och andra

 fondpapper inte skall påverka minsta

 utbetalningsbelopp föreslås även omfatta

 inlåning i utländsk valuta. Vidare

 föreslås en precisering som innebär att

 avskattning av pensionssparkonto vid

 kontoinnehavarens död skall ske i

 dödsboet även i fall då kontot varit

 föremål för bodelning. Det föreslås också

 att ränta på förfallna men inte utbetalda

 försäkringsbelopp skall undantas från

 kapitalinkomstbeskattning eftersom

 kapitalet är föremål för

 avkastningsskatt. Slutligen föreslås

 vissa bestämmelser i fråga om

 registrering m.m. av

 pensionssparinstitut.

 5.11 Statsfinansiella effekter

 De föreslagna reglerna kan inte antas

 leda till något egentligt nysparande i

 P-försäkring. Skatten på kapitalinkomster

 kommer därför inte att minska av denna

 anledning.

 En höjning av försörjningsräntan sker på

 bekostnad av nivån för ålderspensionen.

 En sådan förskjutning påverkar i sig inte

 statens intäkter av arvsskatt eftersom

 pensionsutbetalningarna i bägge fallen

 endast beskattas med inkomstskatt. Om de

 ändrade reglerna inte endast leder till

 en omfördelning av sparandet mellan olika

 former av P-försäkring utan också till

 ett nysparande därutöver med inriktning

 på efterlevandepension skulle detta kunna

 påverka arvsskatteuttaget. Även uttaget

 av kapitalinkomstskatt skulle kunna

 påverkas. Som nyss nämndes torde

 emellertid någon sådan effekt inte uppstå

 på grund av de föreslagna reglerna.

 Den statsfinansiella effekten av de nya

 reglerna är således försumbar.

 36

 6 Författningskommentarer

 6.1 Lagen om ändring i lagen (1993:938)

 om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370)

 53 § 4 mom.

 I momentets första stycke har

 bestämmelserna om kvarstående skattskyl-

 dighet för överlåtare av P-försäkring

 eller pensionssparkonto justerats.

 Ändringen innebär att skattskyldigheten

 för utfallande pensionsbelopp kvarstår

 hos överlåtaren endast om överlåtelsen

 skett genom bodelning under bestående

 äktenskap. Bestämmelserna anknyter till

 bodelningsbegrepp i 9 kap.

 äktenskapsbalken. Orden utfallande belopp

 har ändrats till utfallande

 pensionsbelopp för att det skall framgå

 att regeln inte är tillämplig i de fall

 behållning på pensionssparkonto betalas

 ut i dödsbo.

 Bestämmelserna om dispens i första

 styckets sista mening har slopats.

 Anvisningarna till 31 §

 punkt 1

 I punktens andra stycke har termen

 invalidpension fått den nya beteckningen

 sjukpension (jfr åttonde stycket).

 Stycket har också förtydligats så att

 det klart framgår att s.k. gräns-

 överskridande verksamhet inte berättigar

 till avdrag för P-försäkringspremie eller

 inbetalning på pensionssparkonto.

 Bestämmelsen skall jämföras med den

 föreslagna nya lydelsen av 2 § lagen

 (1990:661) om avkastningsskatt på

 pensionsmedel.

 Tredje stycket har ändrats så att

 åldersgränsen för barn som kan vara

 förmånstagare till P-försäkring som

 tecknas på makes eller sambos liv höjs

 från 16 till 20 år.

 I fjärde stycket har införts

 bestämmelser som ger möjlighet till uttag

 av ålderspension redan före 55 års ålder

 om beslut meddelas om förtidspension

 enligt lagen (1962:381) om allmän

 försäkring. Det är därvid tillräckligt om

 beslutet grundas på att arbetsförmågan är

 nedsatt med en fjärdedel. Beslut om

 sjukbidrag medför inte rätt till förtida

 pensionsutbetalningar (jfr 7 kap. 1 §

 resp. 13 kap. 1 § lagen om allmän

 försäkring).

 Åttonde stycket justeras så att termen

 invalidpension ersätts med sjukpension.

 Tionde stycket har ändrats

 redaktionellt. Dessutom har det förts in

 en ny regel i punkten 3 om undantag från

 bestämmelserna om en minsta

 utbetalningstid på fem år. Om

 utbetalningarna påbörjats innan barnet

 fyllt 20 år får utbetalningstiden

 avkortas till denna tidpunkt. Ändringen i

 punkt 4 korresponderar med ändringen i

 tredje stycket.

 De tidigare styckena om

 försörjningsränta upphävs.

 I det nya elfte stycket görs en

 följdändring till slopandet av de

 särskilda reglerna för försörjningsränta.

 De nya styckena femton och sexton

 behandlar återköp. De nya bestämmelserna

 innebär att dispens inte krävs från

 skattemyndigheten om det tekniska

 återköpsvärdet inte överstiger ett

 basbelopp och det inte skett

 premieinbetalningar under den senaste

 tioårsperioden. Dessutom krävs för

 återköp att förmånstagarförordnandet inte

 är oåterkalleligt. Det innebär att en

 tjänstepensionsförsäkring med

 arbetsgivaren som försäkringstagare inte

 får återköpas eftersom den anställde är

 förmånstagare enligt oåterkalleligt

 förordnande. Rätten till återköp är dock

 inte ovillkorlig i de fall skattereglerna

 inte ställer upp några hinder. Det krävs

 också ett medgivande från livbolaget till

 återköp. Begreppsmässigt är det

 livbolaget som återköper försäkringen.

 Bolaget ges även möjlighet att återköpa

 försäkringen under dess löptid om det

 tekniska återköpsvärdet inte överstiger

 30 % av basbeloppet. Denna

 återköpsmöjlighet är främst avsedd att

 möjliggöra för livbolagen att avveckla

 mindre tjänstepensionsförsäkringar.

 I övriga fall krävs för återköp att

 skattemyndigheten meddelar dispens på

 grund av synnerliga skäl.

 Skattemyndigheten skall således vara

 mycket restriktiv i sin prövning. Det bör

 bl.a. vara uteslutet att medge dispens

 för återköp av försäkring som är eller

 tidigare varit tjänstepensionsförsäkring.

 Återköp av försäkring som är

 tjänstepensionsförsäkring och som ägs av

 arbetsgivaren får inte göras redan av

 skäl som nyss sagts. Innan myndigheten

 prövar möjligheten till dispens skall

 besked finnas från försäkringsgivaren

 huruvida återköp medges enligt

 försäkringens grunder och avtalsvillkor.

 Om försäkringsgivaren inte medger återköp

 skall skattemyndigheten avslå

 dispensansökningen utan någon vidare

 prövning i sak.

 I tjugotredje stycket har det gjorts en

 ändring som följd av slopandet av

 reglerna för försörjningsränta.

 Punkt 3

 I fjärde stycket har ett förtydligande

 skett för att klart ange att pen-

 sionsspararens ålder är avgörande för

 första tillåtna utbetalningstid. Om

 kontoinnehavaren är annan än

 pensionsspararen skall således inte den

 förstnämndes ålder avgöra första tillåtna

 utbetalningstid.

 En ändring har gjorts i femte stycket

 för att möjliggöra en engångsutbetalning

 av mindre belopp på pensionssparkonto vid

 tiden för första pensionsutbetalning.

 Någon ovillkorlig rätt för

 pensionssparinstitutet att under

 spartiden avsluta konto genom utbetalning

 av belopp understigande 30 % av

 basbeloppet införs inte. Denna skillnad i

 förhållande till sparande i P-försäkring

 motiveras av att ett mer oregelbundet

 sparande kan förväntas ske inom det nya

 individuella pensionssparandet. På

 föräkringsområdet finns dessutom en

 stabil praxis för återköp av mindre

 föräkringar som måste bedömas vara väl

 avvägd med hänsyn till de olika intressen

 som bör tillgodoses i sådana fall.

 I åttonde stycket tas in en bestämmelse

 som bryter kravet på fem års

 utbetalningstid i fråga om pension som

 utgått till barn under 20 år. En

 motsvarighet till denna bestämmelse har

 även införts för P-försäkring.

 I trettonde stycket görs en redaktionell

 ändring genom utnyttjande av begreppet

 fondpapper som även omfattar andelar i

 värdepappersfonder. Begreppet definieras

 i 1 § lagen (1991:980) om handel med

 finansiella instrument. Det införs

 dessutom regler om att det skall bortses

 från vissa värdeförändringar även för

 inlåning i utländsk valuta.

 Anvisningarna till 46 §

 punkt 6

 Genom en ändring i första stycket bryts

 rätten till avdrag för P-för-

 säkringspremie om försäkringen överlåts

 under bestående äktenskap.

 Övergångsbestämmelser

 Nuvarande övergångsbestämmelser har

 byggts ut för att svara mot de ändrade

 skattereglerna för P-försäkring.

 I andra stycket av

 övergångsbestämmelserna anges att äldre

 bestämmelser om återköp av försäkringar

 skall gälla i fråga om ansökningar som

 gäller äldre avtal och som kommit in till

 skattemyndigheten före ikraftträdandet.

 Av tredje stycket framgår att äldre

 bestämmelser i punkt 6 första stycket av

 anvisningarna till 46 § om avdragsrätt

 för premieinbetalningar alltjämt skall

 gälla i fråga om försäkringar som

 överlåtits genom bodelning före

 ikraftträdandet. Det kan i sammanhanget

 anmärkas att vid tillämpningen av

 nuvarande regler har överlåtelse genom

 bodelning med anledning av

 äktenskapsskillnad hittills inte medfört

 någon kvarstående skattskyldighet för

 överlåtaren.

 Det anmärks särskilt i fjärde stycket av

 övergångsbestämmelserna att äldre

 övergångsbestämmelser till 1975 års

 lagändringar alltjämt skall gälla för

 avtal som ingåtts före år 1976 (SFS

 1975:1348).

 Det bör slutligen påpekas att äldre

 avtalsvillkor om efterlevandepension

 genom försörjningsränta inte blir

 oförenliga med de nya lagbestämmelserna

 om efterlevandepension. Äldre villkor

 ryms inom den ram som ställs upp för

 P-försäkring. En K-försäkring som

 tecknats före ikraftträdandet kan genom

 de nu föreslagna lagändringarna komma att

 ha villkor som är förenliga med

 bestämmelserna för P-försäkring. Försäk-

 ringen kvarstår dock som K-försäkring på

 grund av bestämmelserna i punkt 1

 nittonde stycket av anvisningarna till 31

 §.

 6.2 Lagen om ändring i lagen (1993:939)

 om ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt

 2 § 6 mom.

 I momentets första stycke har begreppet

 livförsäkringsföretag getts en ny

 skattemässig definition som anknyter till

 en ny reglering av försäkringsverksamhet

 som föreslagits i prop. 1992/93:257. I

 den nya försäkringsrörelseregleringen

 utmönstras begreppet personförsäkring.

 Denna förändring föranleder en ny

 hänvisningsteknik i stycket. Begreppet

 livförsäkringsföretag omfattar svenska

 och utländska företag som driver

 livförsäkringsrörelse i Sverige.

 Understödsföreningar faller numera

 utanför begreppet.

 Det andra stycket i momentet har

 kompletterats så att det klart framgår

 att s.k. gränsöverskridande verksamhet

 från utländskt företag inte skall beaktas

 vid bedömning av verksamheten i Sverige.

 Genom ändringarna i tredje och femte

 styckena anges att sjuk-, olycksfalls-

 och grupplivförsäkring ingår i

 inkomstskatteunderlaget. Överskottet av

 försäkringsrörelsen i denna del beskattas

 således och kapitalet undantas från

 avkastningsskatt [jfr. 3 § förslaget till

 ändring i lagen (1993:947) om ändring i

 lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

 pensionsmedel]. Avkastningsskatt utgår

 inte heller på sådan sjuk- och

 olycksfallsförsäkring som tecknas som

 tillägg till livförsäkring enligt 2 kap.

 3 b § första stycket 1 b försäk-

 ringsrörelselagen (1982:713) i dess

 lydelse enligt prop. 1992/93:257.

 Detsamma gäller sjuk- och olycks-

 fallsförsäkring som avses i samma

 bestämmelse första stycket 4.

 Ändringen i sjätte stycket är

 redaktionell.

 3 § 1 mom.

 För att undvika en dubbelbeskattning av

 kapital som är hänförligt till förfallen

 men inte utbetald försäkringsersättning

 på pensionsförsäkringar har en

 bestämmelse tagits in i sista stycket om

 undantag från inkomstbeskattning för

 ränta på sådant kapital. Kapitalet ingår

 i livbolagens s.k. ersättningsreserv och

 beskattas med avkastningsskatt.

 6 § 4 mom.

 Ändringarna i momentet har sin

 motsvarighet och kommenteras i 53 § 4

 mom. KL.

 6.3 Lagen om ändring i lagen (1993:945)

 om ändring i lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter

 3 kap. 17 a §

 I paragrafens första stycke undantas

 tjänstepensionsförsäkring från kravet på

 kontrolluppgift.

 Andra stycket har ändras som en följd av

 de nya bestämmelserna i

 53 § 4 mom. KL och 6 § 4 mom. SIL.

 59

 6.4 Lagen om ändring i lagen (1993:947)

 om ändring i lagen (1990:661) om

 avkastningsskatt på pensionsmedel

 2 §

 I första stycket 2 har ett tillägg gjorts

 för att klargöra att s.k. gränsöver-

 skridande verksamhet riktad mot den

 svenska marknaden från ett

 livförsäkringsföretag i utlandet inte

 räknas in i underlaget för skatten.

 Begreppet etablering har hämtats från

 förslaget till lag om EES-för-

 säkringsgivares verksamhet i Sverige ( 2

 kap. i lagförslaget).

 3 §

 I sista stycket görs en ändring med

 anledning av att de rena riskförsäk-

 ringarna sjuk-, olyckfalls- och

 grupplivförsäkring skall undantas från

 avkastningsskatt.

 10 §

 I tredje stycket har tagits in en

 föreskrift om registrering för pen-

 sionssparinstitut.

 Övergångsbestämmelser

 En ny fjärde punkt har tagits in i

 övergångsbestämmelserna till ändrings-

 lagen. Ändringen innebär att

 pensionssparinstitut inte behöver lämna

 deklaration såvitt gäller tillgångar den

 1 januari 1994.

 60

 Förteckning över remissinstanser som

 avgett

 yttrande över promemorian Kvalitativa

 villkor för

 frivillig individuell pensionsförsäkring

 Efter remiss har yttranden över

 promemorian avgetts av Riksskatteverket,

 Riksförsäkringsverket,

 Finansinspektionen, Statens löne- och

 pensionsverk, Konkurrensverket, Hovrätten

 över Skåne och Blekinge, Kammarrätten i

 Stockholm, Försäkringstjänste-

 mannaförbundet, Kooperationens

 Pensionsanstalt, Landsorganisationen i

 Sverige, S-E-Banken Försäkring, Svenska

 Arbetsgivareföreningen, Svenska

 Bankföreningen, Svenska Livförsäkrings-

 bolags Aktuarienämnd, Svenska

 Livförsäkringsföreningars Riksförbund,

 Sveriges Industriförbund, Sveriges

 Försäkringsförbund och Tjänstemännens

 Centralorganisation.

 Sparbanken Sverige har instämt i de

 synpunkter som anförts av Svenska

 Bankföreningen. Folksam har deltagit i

 utarbetandet av yttrandet från Sveriges

 Försäkringsförbund.

 Yttrande har också inkommit från

 Arbetsmarknadsförsäkringar

 pensionsförsäkringsaktiebolag (AMF

 Pension). Arbetsmarknadens

 Försäkringsaktiebolag, Förenade liv

 ömsesidigt gruppförsäkringsbolag,

 Kommunernas försäkringsaktiebolag,

 Kooperationens Pensionsanstalt och

 Försäkringsbolaget SPP ömsesidigt har

 avgett ett gemensamt yttrande angående

 tjänstegrupplivförsäkring.

 64

 Lagrådet

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde

 1993-10-29

 Närvarande: justitierådet Per Jermsten,

 justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

 regeringsrådet Sigvard Holstad.

 Enligt protokoll vid regeringssammanträde

 den 21 oktober 1993, varvid statsrådet

[REDACTED_EFTERNAMN] varit föredragande, har

 regeringen för Lagrådets yttrande

 överlämnat förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1993:938) om

 ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

 2. lag om ändring i lagen (1993:939) om

 ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt,

 3. lag om ändring i lagen (1993:945) om

 ändring i lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter,

 4. lag om ändring i lagen (1993:947) om

 ändring i lagen (1990:661) om

 avkastningsskatt på pensionsmedel.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits

 av kammarrättsassessorn Lars Bergendal.

 Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 65

 Finansdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 4 november 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], P.Westerberg,[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Regeringen beslutar proposition

 1993/94:85 Vissa skattefrågor rörande

 livförsäkring.

 66