Regeringens proposition

 1993/94:80

 En allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring

 Regeringen överlämnar denna proposition till

 riksdagen.

 Stockholm den 25 oktober 1993

 På regeringens vägnar

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Arbetsmarknadsdepartementet)

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen föreslås att en allmän och

 obligatorisk arbetslöshetsförsäkring skall vara

 genomförd fr.o.m. den 1 juli 1994. Sålunda skall

 samtliga förvärvsarbetande med en stark anknytning

 till arbetsmarknaden garanteras en möjlighet att få

 del av en inkomstrelaterad ersättning vid

 arbetslöshet. Den nya försäkringen avses att

 finansieras genom en oförändrad

 arbetsmarknadsavgift och genom en egenavgift som

 skall vara avdragsgill vid taxeringen. Utöver

 förstärkningen på intäktssidan avses

 regelförändringar göras för att minska kostnaderna.

 I denna proposition föreslås följande lagändringar

 med ikraftträdande den 1 januari 1994. En ny lag om

 allmän avgift för finansiering av kontantförmåner

 vid arbetslöshet införs. Lagen innebär att en

 avgift tas ut på summan av inkomst av anställning

 och av annat förvärvsarbete upp till 7,5 gånger

 basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän

 försäkring. För beskattningsåret 1994 utgör

 avgiften en procent av avgiftsunderlaget och

 fr.o.m. beskattningsåret 1995 två procent av detta.

 Avgiften skall bidra till finansieringen av

 ersättningar som betalas till de arbetslösa enligt

 lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring

 (ALF-lagen) och lagen (1973:371) om kontant

 arbetsmarknadsstöd (KAS-lagen). Avgiften skall

 betalas av den enskilde och bestämmas i samband med

 taxeringen till statlig och kommunal inkomstskatt.

 Avgiften skall vara avdragsgill vid

 inkomsttaxeringen. Följdändringar föreslås i

 skattelagstiftningen.

 Vidare föreslås i propositionen vissa förändringar

 i ALF-lagen och KAS-lagen.

 Det föreslås att samma arbetsvillkor skall gälla i

 båda lagarna. Förändringen innebär att

 arbetsvillkoret i ALF-lagen utformas i överens-

 stämmelse med arbetsvillkoret i KAS-lagen.

 Enligt 8 § tredje stycket KAS-lagen får s.k.

 överhoppningsbar tid inte beaktas för längre tid än

 två år. Någon motsvarande begränsning finns inte i

 ALF-lagen. Förslaget på denna punkt innebär att den

 nämnda bestämmelsen i KAS-lagen slopas.

 Avgångsvederlag som en arbetsgivare lämnar till en

 arbetstagare på grund av anställningens upphörande

 föreslås beaktas fullt ut som tid jämställd med

 förvärvsarbete. Regeringen eller den myndighet

 regeringen bestämmer föreslås få bemyndigande att

 meddela föreskrifter om beräkning av den tid som

 ett avgångsvederlag skall antas avse. Innebörden av

 förslaget är att den anställde under den sålunda

 beräknade tiden inte är att anse som arbetslös

 enligt ALF-lagen och KAS-lagen och följaktligen

 inte heller är berättigad till ersättning. I

 gengäld får denne tillgodoräkna sig samma tid som

 kvalificerande för arbetsvillkorets uppfyllande.

 Lagförslaget ersätter en i praxis tillämpad regel

 som begränsat rättsverkningarna av ett lämnat

 avgångsvederlag till den tid som motsvarar den

 uppsägningstid som i varje enskilt fall följer av

 lagen (1982:80) om anställningsskydd.

 Det föreslås att den nya bestämmelsen om

 avgångsvederlag skall tillämpas endast om

 anställningsförhållandet upphör efter den 30 juni

 1994.

 I 20 § andra stycket ALF-lagen föreslås att

 normalarbetstiden, som avgör vilken dagsförtjänst

 som skall utgöra beräkningsunderlag för

 dagpenningens storlek, skall avse det arbete som

 ligger till grund för arbetsvillkorets uppfyllande.

 Ändringen får främst betydelse för de del-

 tidsarbetslösa.

 Som en följd av införandet av den allmänna

 avgiften föreslås att finansieringsavgiften i

 ALF-lagen slopas.

 Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut....................5

 2 Lagtext........................................5

 2.1 Förslag till lag om allmän avgift för

 finansiering av kon-

 tantförmåner vid arbetslöshet..............5

 2.2 Förslag till lag om ändring i

 kommunalskattelagen

 (1928:370).................................7

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1947:576) om statlig

 inkomstskatt...............................8

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1993:000) om änd-

 ring i lagen (1993:941) om ändring i

 uppbörds-

 lagen (1953:272)...........................9

 2.5 Förslag till lag om ändring i uppbördslagen

 (1953:272).......................................10

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1990:323) om själv-

 deklaration och kontrolluppgifter.........15

 2.7 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1993:944) om änd-

 ring i taxeringslagen (1990:324)..........16

 2.8 Förslag till lag om ändring i taxeringslagen

 (1990:324).......................................17

 2.9 Förslag till lag om ändring i

 skattebrottslagen (1971:69)......................18

 2.10Förslag till lag om ändring i lagen

 (1973:370) om

 arbetslöshetsförsäkring...................20

 2.11Förslag till lag om ändring i lagen

 (1973:371) om kon-

 tant arbetsmarknadsstöd...................24

 3 Ärendet och dess beredning....................26

 4 Utgångspunkten för den fortsatta reformeringen

 av de kon-

 tanta förmånerna vid arbetslöshet.............26

 5 Finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet

 28

 5.1 Bakgrund..................................28

 5.2 En förstärkt finansiering.................29

 5.2.1Allmän avgift för finansiering av

 kontantförmåner

 vid arbetslöshet, m.m.................30

 6 Regelförändringar i arbetslöshetsförsäkringen

 och KAS..........................................34

 6.1 Arbetsvillkor och överhoppningsbar tid....34

 6.2 Normalarbetstid...........................37

 6.3 Avgångsvederlag...........................39

 6.4 Vissa frågor i övrigt om

 arbetslöshetsersättning..........................43

 7 Kommentarer till lagförslagen.................47

 7.1 Lagen om allmän avgift för finansiering av

 kontant-

 förmåner vid arbetslöshet.................47

 7.2 Kommunalskattelagen (1928:370)............48

 7.3 Lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt..48

 7.4 Uppbördslagen (1953:272)..................48

 7.5 Lagen (1990:325) om självdeklaration och

 kontroll-

 uppgifter.................................49

 7.6 Lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring

 49

 7.7 Lagen (1973:371) om kontant

 arbetsmarknadsstöd...............................52

 Bilaga 1Förteckning över de remissinstanser som har

 yttrat sig

 över betänkandet..........................54

 Bilaga 2Lagrådsremissens lagförslag..............55

 Bilaga 3Lagrådets yttrande.......................75

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

 25 oktober 1993..................................76

 Rättsdatablad....................................77

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till

 - lag om allmän avgift för finansiering av

 kontantförmåner vid arbetslöshet,

 - lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370),

 - lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt,

 - lag om ändring i lagen (1993:000) om ändring i

 lagen (1993:941) om ändring i uppbördslagen

 (1953:272),

 - lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

 - lag om ändring i lagen (1990:323) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter,

 - lag om ändring i lagen (1993:944) om ändring i

 taxeringslagen (1990:324),

 - lag om ändring i taxeringslagen (1990:324),

 - lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69),

 - lag om ändring i lagen (1973:370) om

 arbetslöshetsförsäkring,

 - lag om ändring i lagen (1973:371) om kontant

 arbetsmarknadsstöd,

 2. godkänner förslaget om en allmän och

 obligatorisk arbetslöshetsförsäkring fr.o.m. den

 1 juli 1994 (avsnitt 4).

 2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till lagtext.

 2.1 Förslag till lag om allmän avgift för

 finansiering av

 kontantförmåner vid arbetslöshet

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 § Allmän avgift för finansiering av

 kontantförmåner vid arbetslöshet skall för varje år

 betalas av den som uppbär sådan inkomst som avses i

 2 §.

 Avgiften utgör för år 1994 en procent av inkomsten

 och för år 1995 och följande år två procent av

 inkomsten. Avgiften avrundas till närmaste hela

 hundratal kronor. Avgift som slutar på 50 kronor

 avrundas till närmaste lägre hundratal kronor.

 Avgiften skall användas för finansiering av

 arbetslöshetsersättning enligt lagen (1973:370) om

 arbetslöshetsförsäkring och kontant arbets-

 marknadsstöd enligt lagen (1973:371) om kontant

 arbetsmarknadsstöd.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 § Avgiften beräknas på sådan inkomst av

 anställning som avses i 11 kap. 2 § lagen

 (1962:381) om allmän försäkring och sådan inkomst

 av annat förvärvsarbete som avses i 11 kap. 3 §

 nämnda lag om den enskilde är skattskyldig för

 inkomsten enligt kommunalskattelagen (1928:370).

 Inkomst av anställning och inkomst av annat

 förvärvsarbete skall därvid var för sig avrundas

 till närmaste lägre hundratal kronor.

 Avgiften beräknas på summan av inkomsterna till

 den del summan inte överstiger sju och en halv

 gånger det vid årets ingång gällande basbeloppet

 enligt lagen om allmän försäkring.

 3 § Avgift betalas av den som vid årets ingång

 inte har fyllt 65 år.

 Avgift betalas dock inte av den som har sådana

 inkomster som avses i 2 §, om dessa understiger

 25 procent av det vid årets ingång gällande

 basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän

 försäkring.

 4 § Avgiftsunderlaget skall för varje år

 fastställas av skattemyndigheten i samband med

 taxeringen till statlig och kommunal inkomstskatt.

 5 § Bestämmelserna i taxeringslagen (1990:324) och

 uppbördslagen (1953:272) gäller för avgift enligt

 denna lag. Avgiften förs till staten.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas på avgiftspliktig inkomst som uppbärs

 från och med den dagen.

 2.2 Förslag till lag om ändring i

 kommunalskattelagen

 (1928:370)

 Härigenom föreskrivs att 50 § kommunalskattelagen

 (1928:370) skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 50 §[1]

 Den taxerade Den taxerade

 förvärvsinkomsten förvärvsinkomsten

 minskad med på beskatt- minskas med på

 ningsåret belöpande beskattningsåret

 avgift enligt lagen belöpande avgift enligt

 (1992:1745) om allmän lagen (1992:1745) om

 sjukförsäkringsavgift allmän

 och kommunalt sjukförsäkringsavgift

 grundavdrag utgör be- och enligt lagen

 skattningsbar (1993:000) om allmän

 förvärvsinkomst. avgift för finansiering

 av kontantförmåner vid

 arbetslöshet samt

 kommunalt grundavdrag i

 nu nämnd ordning. Det

 som därefter återstår

 utgör beskattningsbar

 förvärvsinkomst.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas första gången vid 1995 års taxering.

 **FOOTNOTES**

 [1] Senaste lydelse 1992:1747.

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576)

 om statlig

 inkomstskatt

 Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1947:576) om

 statlig inkomstskatt skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §[1]

 Den taxerade Den taxerade

 förvärvsinkomsten förvärvsinkomsten

 minskad med på beskatt- minskas med på

 ningsåret belöpande beskattningsåret

 avgift enligt lagen belöpande avgift enligt

 (1992:1745) om allmän lagen (1992:1745) om

 sjukförsäkringsavgift allmän

 och statligt sjukförsäkringsavgift

 grundavdrag utgör och enligt lagen

 beskattningsbar (1993:000) om allmän

 förvärvsinkomst. avgift för finansiering

 av kontantförmåner vid

 arbetslöshet samt

 statligt grundavdrag i

 nu nämnd ordning. Det

 som därefter återstår

 utgör beskattningsbar

 förvärvsinkomst.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas första gången vid 1995 års taxering.

 **FOOTNOTES**

 [1] Senaste lydelse 1992:1748.

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:000)

 om

 ändring i lagen (1993:941) om ändring i

 uppbördslagen

 (1953:272)

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1993:000) om

 ändring i lagen (1993:941) om ändring i

 uppbördslagen (1953:272)[1] skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §[2]

 Med skatt avses i denna lag, om inte annat anges:

 1. kommunal inkomstskatt,

 2. statlig inkomstskatt,

 3. statlig förmögenhetsskatt,

 4. statlig fastighetsskatt,

 5. skogsvårdsavgift,

 6. egenavgifter enligt lagen (1981:691) om

 socialavgifter,

 7. avkastningsskatt i fall som avses i 2 § första

 stycket 1-5 lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

 pensionsmedel,

 8. särskild löneskatt enligt lagen (1991:687) om

 särskild löneskatt på pensionskostnader,

 9. skattetillägg och förseningsavgift enligt

 taxeringslagen (1990:324) samt förseningsavgift

 enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

 10. mervärdeskatt i fall som avses i 21 § lagen

 (1968:430) om mervärdeskatt,

 11. annuitet på avdikningslån,

 12. avgift enligt 12. avgift enligt

 lagen (1992:1745) om lagen (1992:1745) om

 allmän sjukför- allmän sjukför-

 säkringsavgift. säkringsavgift,

 13. avgift enligt

 lagen (1993:000) om

 allmän avgift för

 finansiering av

 kontantförmåner vid

 arbetslöshet.

 Att vad som sägs i denna lag om egenavgifter

 enligt lagen om socialavgifter även tillämpas i

 fråga om skatt enligt 2 § lagen (1990:659) om

 särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster

 följer av 3 § sistnämnda lag.

 **FOOTNOTES**

 [1] Lagen omtryckt 1991:97.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

 [2] Lydelse enligt prop. 1993/94:1.

 2.5 Förslag till lag om ändring i uppbördslagen

 (1953:272)

 Härigenom föreskrivs att 4 § 1 mom., 12 §, 27 §

 2 mom. samt 43 § uppbördslagen (1953:272)[1] skall

 ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 §

 1 m o m.[2] För inkomst av arbete som hänför sig

 till bestämd tidsperiod och uppbärs vid regelbundet

 återkommande tillfällen och arbete som är avsett

 att pågå kortare tid än en vecka skall preliminär

 A-skatt utgå med belopp, som anges i

 skattetabeller, om inte annat framgår av 7 eller

 7 a § eller av skattemyndighets beslut. Regeringen

 eller myndighet som regeringen bestämmer

 fastställer för varje inkomstår sådana tabeller.

 Tabellerna skall, om inte annat sägs i 2 mom.,

 ange den preliminära skatten på olika

 inkomstbelopp, beräknade för en månad eller den

 kortare tid som anges i tabellerna och grundas på

 följande förutsättningar, nämligen

 att inkomsten är oförändrad under inkomståret,

 att den skattskyldige endast kommer att taxeras

 för den inkomst som anges i tabellen,

 att den skattskyldige att den skattskyldige

 inte skall betala annan inte skall betala annan

 skatt eller avgift som skatt eller avgift som

 avses i denna lag än avses i denna lag än

 statlig inkomstskatt, statlig inkomstskatt,

 kommunal inkomstskatt kommunal inkomstskatt

 och avgift enligt lagen samt avgift enligt

 (1992:1745) om allmän lagen (1992:1745) om

 sjukförsäkringsavgift, allmän

 sjukförsäkringsavgift

 och avgift enligt lagen

 (1993:000) om allmän

 avgift för finansiering

 av kontantförmåner vid

 arbetslöshet,

 att den skattskyldige att den skattskyldige

 vid taxering för vid taxering för

 inkomsten inte erhåller inkomsten inte erhåller

 annat avdrag än avdrag annat avdrag än avdrag

 för avgift enligt lagen för av-gift enligt

 (1992:1745) om allmän lagen (1992:1745) om

 sjukförsäkringsavgift allmän

 och grundavdrag. sjukförsäkringsavgift

 och avgift enligt lagen

 (1993:000) om allmän

 avgift för finansiering

 av kontantförmåner vid

 arbetslöshet samt

 grundavdrag.

 **FOOTNOTES**

 [1] Lagen omtryckt 1991:97.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

 [2] Senaste lydelse 1992:1749.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Av tabellerna skall

 framgå hur stor del av

 avdragsbeloppet som

 avser allmän

 sjukförsäkringsavgift

 och allmän avgift för

 finansiering av

 kontantförmåner vid

 arbetslöshet.

 12 §[3]

 För den som inte För den som inte

 skall betala avgift skall betala avgift

 enligt lagen enligt lagen

 (1992:1745) om allmän (1992:1745) om allmän

 sjukförsäkringsavgift sjukförsäkringsavgift

 skall preliminär och lagen (1993:000) om

 A-skatt i fall som allmän avgift för

 avses i 4 § 1 mom. och finansiering av kon-

 40 § utgå enligt de tantförmåner vid

 grunder som där anges arbetslöshet skall

 med beaktande av att preliminär A-skatt i

 skyldighet att betala fall som avses i 4 §

 sådan avgift och rätt 1 mom. och 40 § utgå

 till avdrag för enligt de grunder som

 avgiften inte där anges med beaktande

 föreligger. av att skyldighet att

 betala sådana avgifter

 och rätt till avdrag

 för avgifterna inte

 föreligger.

 I fråga om folkpension och annan ersättning som

 utbetalas tillsammans med sådan pension får den

 utbetalande myndigheten eller inrättningen vid

 beräkning av preliminär A-skatt med frångående av

 bestämmelserna i 4 och 40 §§ ta hänsyn till att den

 skattskyldige kan vara berättigad till särskilt

 grundavdrag, om därmed bättre överensstämmelse kan

 uppnås mellan preliminär och slutlig skatt.

 Skattemyndighets beslut med stöd av 3 § 2 mom. om

 preliminär skatt för den skattskyldige får dock

 inte frångås.

 27 §

 2 m o m.[4] Vid debitering av slutlig skatt skall

 skattskyldig gottskrivas:

 1. debiterad preliminär F-skatt och debiterad

 särskild A-skatt;

 2. sådan preliminär A-skatt, som den

 skattskyldiges arbetsgivare ålagts att betala

 enligt 75 §;

 3. annan än under 1 och 2 avsedd preliminär skatt,

 som har betalats av den skattskyldige i den mån

 skatten inte har använts för betalning av

 innehållen preliminär skatt enligt bestämmelserna i

 52 a § första stycket;

 4. överskjutande ingående mervärdeskatt i den mån

 skatten inte betalats ut enligt 45 § 2 mom. andra

 stycket; samt

 **FOOTNOTES**

 [3] Senaste lydelse 1992:1749.

 [4] Senaste lydelse 1992:680.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5. skatt som överförts från stat med vilken

 Sverige ingått överenskommelse om uppbörd och

 överföring av skatt.

 Vid debitering av slutlig skatt skall skattskyldig

 också gottskrivas särskild inkomstskatt som

 betalats enligt lagen (1991:586) om särskild

 inkomstskatt för utomlands bosatta samt enligt

 lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för

 utomlands bosatta artister m.fl. för tid under

 beskattningsåret då den skattskyldige varit bosatt

 i Sverige eller stadigvarande vistats här.

 Vid gottskrivning av

 preliminär A-skatt som

 innehållits av den

 skattskyldiges

 arbetsgivare skall

 sådan allmän

 sjukförsäkringsavgift

 och allmän avgift för

 finansiering av

 kontantförmåner vid

 arbetslöshet som

 arbetsgivaren redovisat

 i kontrolluppgift gott-

 skrivas som sådan

 avgift.

 43 §

 1 mom.5 Den som betalar 1 mom. Den som betalar

 ut ersättning för ut ersättning för

 arbete skall vid varje arbete skall vid varje

 utbetalningstillfälle utbetalningstillfälle

 genom särskilt kvitto genom särskilt kvitto

 eller på annat lämpligt eller på annat lämpligt

 sätt lämna mottagaren sätt lämna mottagaren

 uppgift om det belopp, uppgift om det belopp,

 som genom skatteavdrag som genom skatteavdrag

 har innehållits på har innehållits på

 ersättningen. Skyl- ersättningen samt hur

 dighet att lämna sådan stor del av det

 uppgift föreligger dock innehållna beloppet som

 inte, om ersättningen avser allmän sjukför-

 kvitteras på av- säkringsavgift och

 löningslista, där allmän avgift för

 skatteavdraget har finansiering av

 angivits. I fråga om kontantförmåner vid

 folkpension och arbetslöshet. Skyl-

 tilläggspension enligt dighet att lämna sådan

 lagen (1962:381) om uppgift föreligger dock

 allmän försäkring, inte, om ersättningen

 delpension enligt lagen kvitteras på av-

 (1979:84) om del- löningslista, där

 pensionsförsäkring, skatteavdraget samt den

 livränta enligt lagen allmänna sjukförsäk-

 (1954:243) om ringsavgiften och den

 yrkesskadeförsäkring, allmänna avgiften för

 lagen (1976:380) om finansiering av

 arbetsskadeförsäkring, kontantförmåner vid

 lagen (1977:265) om arbetslöshet har

 statligt angivits. I fråga om

 personskadeskydd eller folkpension och

 lagen (1977:267) om tilläggspension enligt

 krigs- lagen (1962:381) om

 5 Senaste lydelse 1992:1177.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 skadeersättning till allmän försäkring,

 sjömän eller annan delpension enligt lagen

 jämförbar ersättning (1979:84) om del-

 enligt äldre pensionsförsäkring,

 lagstiftning behöver livränta enligt lagen

 uppgift om (1954:243) om

 skatteavdragets belopp yrkesskadeförsäkring,

 dock inte lämnas om lagen (1976:380) om

 avdraget är lika stort arbetsskadeförsäkring,

 som vid det närmast lagen (1977:265) om

 föregående utbetal- statligt

 ningstillfället. personskadeskydd eller

 Detsamma gäller vid lagen (1977:267) om

 utbetalning av annan krigsskadeersättning

 sådan pension eller till sjömän eller annan

 livränta som avses i jämförbar ersättning

 3 § 2 mom. andra enligt äldre

 stycket om lagstiftning behöver

 utbetalningen görs av uppgift om

 den som har rätt att skatteavdragets belopp

 betala ut sådan er- samt den allmänna sjuk-

 sättning som anges i försäkringsavgiften och

 föregående mening eller den allmänna avgiften

 av försäkringsföretag för finansiering av

 eller kontantförmåner vid

 understödsförening. arbetslöshet dock inte

 lämnas om avdraget är

 lika stort som vid det

 närmast föregående

 utbetalningstillfället.

 Detsamma gäller vid

 utbetalning av annan

 sådan pension eller

 livränta som avses i

 3 § 2 mom. andra

 stycket om

 utbetalningen görs av

 den som har rätt att

 betala ut sådan

 ersättning som anges i

 föregående mening eller

 av försäkringsföretag

 eller under-

 stödsförening.

 Har skatteavdrag för kvarstående skatt inte kunnat

 göras med så stort belopp, som motsvarar den

 kvarstående skatten, skall arbetsgivaren vid det

 utbetalningstillfälle, som närmast föregår

 uppbördsmånaden april, underrätta arbetstagaren om

 storleken av felande belopp.

 Efter den 18 i uppbördsmånaden april eller, om

 arbetstagare tidigare har avslutat sitt arbete, vid

 arbetets slut skall arbetsgivaren återlämna

 skattsedeln på slutlig skatt till arbetstagaren.

 Har arbetstagaren avslutat sitt arbete under tid då

 avdrag för kvarstående skatt skall göras, skall

 arbetsgivaren lämna arbetstagaren skriftlig uppgift

 om summan av gjorda skatteavdrag för sådan skatt

 och den tid som avdragen avser. Sådan uppgift, som

 skall vara undertecknad eller signerad av arbets-

 givaren eller någon hos honom anställd, skall också

 omfatta arbetsgivarens namn och adress.

 Regeringen eller myndighet som regeringen

 bestämmer fastställer formulär till blanketter för

 uppgifter enligt detta moment. Blanketterna skall

 kostnadsfritt tillhandahållas arbetsgivare.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas första gången i fråga om preliminär skatt

 för 1994 och slutlig skatt på grund av 1995 års

 taxering.

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325)

 om

 självdeklaration och kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 4 § lagen

 (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 4 §[1]

 Kontrolluppgifter om lön, arvode, andra

 ersättningar eller förmåner som utgör skattepliktig

 intäkt av tjänst skall lämnas av den som betalat ut

 beloppet eller gett ut förmånen.

 Kontrolluppgifter skall lämnas för den som av den

 uppgiftsskyldige har fått skattepliktigt belopp

 eller skattepliktig förmån.

 Uppgiftsskyldighet enligt första och andra

 styckena föreligger även i fråga om ersättning

 eller förmån som mottagaren får för arbete och som

 för honom utgör intäkt av näringsverksamhet om inte

 mottagaren antingen har enbart en F-skattesedel

 eller både en F-skattesedel och en A-skattesedel

 och skriftligen åberopat F-skattesedeln samt för

 sådan ersättning från arbetsgivare som enligt 3 §

 3 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

 beskattas som inkomst av kapital.

 Uppgiftsskyldighet föreligger inte i fråga om

 ersättning eller förmån som enligt 2 kap. 24 §

 skall redovisas i självdeklaration.

 Kontrolluppgift skall Kontrolluppgift skall

 ta upp utgiven ta upp utgiven

 ersättning eller förmån ersättning eller förmån

 samt avdragen samt avdragen

 preliminär skatt. I 6 - preliminär skatt. Av

 12 §§ lämnas närmare kontrolluppgiften skall

 föreskrifter om vad som framgå hur stor del av

 skall iakttas när skatteavdraget som

 kontrolluppgift lämnas. avser allmän sjuk-

 försäkringsavgift och

 allmän avgift för

 finansiering av kon-

 tantförmåner vid

 arbetslöshet som den

 uppgiftsskyldige redo-

 visat enligt

 bestämmelserna i 43 §

 1 mom. uppbördslagen

 (1953:272). I 6 - 12 §§

 lämnas närmare

 föreskrifter om vad som

 skall iakttas när

 kontrolluppgift lämnas.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas första gången vid 1995 års taxering.

 **FOOTNOTES**

 [1] Senaste lydelse 1992:1659.

 2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:944)

 om

 ändring i taxeringslagen (1990:324)

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § lagen

 (1993:944) om ändring i taxeringslagen (1990:324)

 skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 1 §

 Denna lag gäller vid fastställelse av underlaget

 för att ta ut skatt eller avgift (taxering) enligt

 1. kommunalskattelagen (1928:370),

 2. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

 3. lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt,

 4. lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt,

 5. lagen (1946:324) om skogsvårdsavgift,

 6. lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

 pensionsmedel i fall som avses i 2 § första stycket

 1-5 nämnda lag,

 7. lagen (1991:687) om särskild löneskatt på

 pensionskostnader,

 8. lagen (1992:1745) 8. lagen (1992:1745)

 om allmän om allmän

 sjukförsäkringsavgift. sjukförsäkringsavgift,

 9. lagen (1993:000)

 om allmän avgift för

 finansiering av kon-

 tantförmåner vid

 arbetslöshet.

 Lagen gäller även vid handläggning av ärenden om

 särskilda avgifter (skattetillägg och

 förseningsavgift) om inte annat följer av 5 kap.

 Lagen innehåller bestämmelser som skall gälla vid

 handläggning av mål om taxering och särskilda

 avgifter i allmän förvaltningsdomstol.

 Att bestämmelserna i denna lag gäller även i fråga

 om förfarandet för fastställelse av mervärdeskatt i

 vissa fall framgår av 21 § lagen (1968:430) om

 mervärdeskatt.

 2.8 Förslag till lag om ändring i taxeringslagen

 (1990:324)

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § taxeringslagen

 (1990:324) skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §[1]

 Vad som sägs i denna Vad som sägs i denna

 lag om skatt och lag om skatt och

 skattskyldig gäller skattskyldig gäller

 även avgift och även avgift och

 avgiftsskyldig enligt avgiftsskyl-dig enligt

 lagen (1946:324) om lagen (1946:324) om

 skogsvårdsavgift och skogsvårdsavgift, lagen

 lagen (1992:1745) om (1992:1745) om allmän

 allmän sjukför- sjukförsäkringsavgift

 säkringsavgift. och lagen (1993:000) om

 allmän avgift för

 finansiering av

 kontantförmåner vid

 arbetslöshet.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 **FOOTNOTES**

 [1] Senaste lydelse 1992:1750.

 2.9 Förslag till lag om ändring i skattebrottslagen

 (1971:69)

 Härigenom föreskrivs att 1 § skattebrottslagen

 (1971:69) skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §[1]

 Denna lag gäller i fråga om skatt eller avgift

 enligt

 1. lagen (1908:128) om bevillningsavgifter för

 särskilda förmåner och rättigheter, lagen

 (1927:321) om skatt vid utskiftning av aktiebolags

 tillgångar, kommunalskattelagen (1928:370), lagen

 (1933:395) om ersättningsskatt, lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt, lagen (1946:324) om

 skogsvårdsavgift, lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt, lagen (1947:577) om statlig

 förmögenhetsskatt, lagen (1958:295) om

 sjömansskatt, lagen (1983:219) om tillfällig

 vinstskatt, lagen (1983:1086) om

 vinstdelningsskatt, lagen (1984:1052) om statlig

 fastighetsskatt, lagen (1986:1225) om tillfällig

 förmögenhetsskatt för livförsäkringsbolag,

 understödsföreningar och pensionsstiftelser, lagen

 (1989:346) om särskild vinstskatt, lagen (1989:471)

 om investeringsskatt för vissa byggnadsarbeten,

 lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

 pensionsmedel, lagen (1991:586) om särskild

 inkomstskatt för utomlands bosatta, lagen

 (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands

 bosatta artister m.fl., lagen (1991:687) om

 särskild löneskatt på pensionskostnader,

 2. lagen (1928:376) om skatt på lotterivinster,

 lagen (1941:251) om särskild varuskatt, lagen

 (1957:262) om allmän energiskatt, lagen (1961:372)

 om bensinskatt, lagen (1961:394) om tobaksskatt,

 stämpelskattelagen (1964:308), lagen (1968:430) om

 mervärdeskatt, lagen (1972:266) om skatt på

 annonser och reklam, lagen (1972:820) om skatt på

 spel, lagen (1973:37) om avgift på vissa

 dryckesförpackningar, vägtrafikskattelagen

 (1973:601), lagen (1973:1216) om särskild skatt för

 oljeprodukter och kol, bilskrotningslagen

 (1975:343), lagen (1976:338) om vägtrafikskatt på

 vissa fordon, som icke är registrerade i riket,

 lagen (1977:306) om dryckesskatt, lagen (1978:69)

 om försäljningsskatt på motorfordon, lagen

 (1978:144) om skatt på vissa resor, lagen

 (1982:691) om skatt på vissa kassettband, lagen

 (1982:1200) om skatt på videobandspelare, lagen

 (1982:1201) om skatt på viss elektrisk kraft, lagen

 (1983:1053) om skatt på omsättning av vissa

 värdepapper, lagen (1983:1104) om särskild skatt

 för elektrisk kraft från kärnkraftverk, lagen

 (1984:351) om totalisatorskatt, lagen (1984:355) om

 skatt på vissa dryckesförpackningar, lagen

 (1984:404) om stämpelskatt vid inskriv-

 ningsmyndigheter, lagen (1984:405) om stämpelskatt

 på aktier, lagen (1984:409) om avgift på

 gödselmedel, lagen (1984:410) om avgift på

 bekämpningsmedel, lagen (1984:852) om

 lagerskatt på viss bensin,

 **FOOTNOTES**

 [1] Senaste lydelse 1993:846.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 fordonsskattelagen (1988:327), lagen (1988:328) om

 fordonsskatt på utländska fordon, lagen (1988:1567)

 om miljöskatt på inrikes flygtrafik, lagen

 (1990:582) om koldioxidskatt, lagen (1990:587) om

 svavelskatt, lagen (1990:613) om miljöavgift på

 utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion, lagen

 (1990:662) om skatt på vissa premiebetalningar,

 lagen (1990:1087) om lagerskatt på vissa

 oljeprodukter, lagen (1990:1427) om särskild

 premieskatt för grupplivförsäkring, m.m., lagen

 (1991:1482) om lotteriskatt, lagen (1991:1483) om

 skatt på vinstsparande m.m., (1992:1479) om

 lagerskatt på viss bensin, lagen (1992:1438) om

 dieseloljeskatt och användning av vissa

 oljeprodukter, lagen (1992:1439) om lagerskatt på

 dieselolja,

 3. lagen (1981:691) 3. lagen (1981:691)

 om socialavgifter och om socialavgifter,

 lagen (1992:1745) om lagen (1992:1745) om

 allmän allmän

 sjukförsäkringsavgift. sjukförsäkringsavgift

 och lagen (1993:000) om

 allmän avgift för

 finansiering av kon-

 tantförmåner vid

 arbetslöshet.

 Lagen gäller även preliminär skatt, kvarstående

 skatt och tillkommande skatt som avses i

 uppbördslagen (1953:272).

 Lagen tillämpas inte om skatten eller avgiften

 fastställs eller uppbärs i den ordning som gäller

 för tull och inte heller beträffande dröjsmåls-

 avgift, skattetillägg eller liknande avgift.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:370)

 om

 arbetslöshetsförsäkring

 Härigenom föreskrivs att 6, 7, 20 och 57 §§ lagen

 (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring[1] skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 §

 Rätt till ersättning vid arbetslöshet föreligger,

 för försäkrad som efter senaste inträdet i

 arbetslöshetskassan,

 1. varit medlem i kassan under minst tolv månader,

 om han haft sin huvudsakliga försörjning genom

 avlönat arbete för annans räkning, eller under

 minst 24 månader, om han haft sin huvudsakliga

 försörjning som självständig företagare

 (medlemsvillkor),

 2. under en ramtid av 2. under en ramtid av

 tolv månader omedelbart tolv månader omedelbart

 före arbetslöshetens före arbetslöshetens

 inträde utfört inträde utfört

 förvärvsarbete i minst förvärvsarbete i minst

 75 dagar fördelade på fem månader

 minst fyra månader (arbetsvillkor). Härvid

 (arbetsvillkor). Endast tas hänsyn endast till

 dag då förvärvsarbete månad då förvärvsarbete

 har utförts i minst tre har utförts i minst

 timmar får härvid 75 timmar.

 räknas in.

 Föreligger särskilda skäl får

 Arbetsmarknadsstyrelsen medge att medlemsvillkoret

 bestäms till tolv månader för försäkrad, som haft

 sin huvudsakliga försörjning som självständig

 företagare.

 Tid då förvärvsarbete har utförts får icke räknas

 mer än en gång för uppfyllande av arbetsvillkoret.

 7 §

 Med tid under vilken en försäkrad enligt 6 § skall

 ha utfört förvärvsarbete jämställs tid då den

 försäkrade

 1. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat

 det, fullföljt arbetsmarknadsutbildning eller

 yrkesinriktad rehabilitering för vilken statligt

 utbildningsbidrag utgått,

 2. fullgjort värnplikt eller åtnjutit

 föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring, i båda fallen dock tillsammans

 högst två månader,

 3. haft semester, 3. haft semester,

 eller

 **FOOTNOTES**

 [1] Lagen omtryckt 1991:1334.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4. eljest varit ledig 4. eljest varit ledig

 av annan anledning än av annan anledning än

 sjukdom, värn- sjukdom, värn-

 pliktstjänstgöring pliktstjänstgöring

 eller barns födelse med eller barns födelse med

 helt eller delvis helt eller delvis

 bibehållen lön. bibehållen lön, eller

 5. från en

 arbetsgivare får annan

 ersättning än pension

 på grund av

 anställningens upp-

 hörande

 (avgångsvederlag).

 Tid som avses i

 första stycket 5

 beräknas med

 utgångspunkt i

 avgångsvederlagets

 storlek i förhållande

 till den försäkrades

 genomsnittliga inkomst

 per månad i

 anställningen under en

 viss period. Regeringen

 eller den myndighet som

 regeringen bestämmer

 meddelar närmare

 föreskrifter om

 beräkningen.

 20 §[2]

 Dagpenning lämnas med 80 procent av den

 försäkrades dagsförtjänst, om inte annat följer av

 17 § första stycket och andra stycket första

 meningen. Dagpenning till en försäkrad som har

 tillerkänts ålderspension i form av folkpension,

 allmän tilläggspension eller annan pension som

 lämnas på grund av förvärvsarbete, lämnas med

 65 procent av den försäkrades dagsförtjänst, med

 den begränsning som följer av 17 § första stycket.

 Med dagsförtjänst Med dagsförtjänst

 avses en femtedel av avses en femtedel av

 den veckoinkomst eller, den veckoinkomst eller,

 i fråga om försäkrad i fråga om försäkrad

 med månadslön, en med månadslön, en

 tjugotvåendel av den tjugotvåendel av den

 månadsinkomst, som den månadsinkomst, som den

 försäkrade före försäkrade vanligen

 arbetslöshetens inträde åtnjöt under arbetstid

 vanligen åtnjöt under som var normal för

 arbetstid som var denne i arbete som

 normal för den ligger till grund för

 försäkrade. Föreligger arbetsvillkorets upp-

 särskilda fyllande. Finns det

 omständigheter, får särskilda

 Arbetsmarknadsstyrelsen omständigheter, får

 medge att större andel regeringen eller den

 av medlems inkomst än myndighet som rege-

 som nu sagts skall ringen bestämmer

 medge att

 **FOOTNOTES**

 [2] Senaste lydelse 1993:656.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 utgöra medlemmens större andel av medlems

 dagsförtjänst. inkomst än som nu sagts

 skall utgöra medlemmens

 dagsförtjänst.

 Saknas underlag för beräkning av dagsförtjänsten

 enligt andra stycket, skall som medlemmens

 dagsförtjänst räknas den i orten vanliga arbets-

 förtjänsten per arbetsdag för arbetstagare inom

 samma yrke och med samma arbetsförmåga som

 medlemmen.

 Utan hinder av bestämmelserna i första - tredje

 styckena får dagpenning till försäkrad som uppfyllt

 arbetsvillkoret huvudsakligen genom

 arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad

 rehabilitering för vilken statligt

 utbildningsbidrag har utgått bestämmas till belopp

 som motsvarar utbildningsbidraget.

 Åtnjuter medlem med anledning av arbetslöshet

 fortlöpande ersättning från annan än

 arbetslöshetskassa, får dagpenning utges högst med

 belopp som motsvarar skillnaden mellan det högsta

 belopp som får lämnas enligt första - fjärde

 styckena och ersättningen.

 57 §[3]

 En arbetslöshetskassa En arbetslöshetskassa

 skall för varje medlem skall för varje medlem

 som fanns i kassan vid som fanns i kassan vid

 utgången av det senast utgången av det senast

 förflutna förflutna

 verksamhetsåret till verksamhetsåret till

 staten betala staten betala ett

 1. för finansiering belopp som motsvarar

 av statens kostnad för tre procent av den

 utbetalade arbetslös- gällande högsta

 hetsersättningar ett dagpenningen för

 belopp som motsvarar finansieringen av ett

 70 procent av den under för kassorna gemensamt

 det löpande utjämningsbidrag

 verksamhetsåret (utjämningsavgift).

 genomsnittligt

 utbetalade dagpenningen

 i kassan (finansie-

 ringsavgift), och

 2. för finansieringen

 av ett för kassorna

 gemensamt utjämnings-

 bidrag ett belopp som

 motsvarar tre procent

 av den gällande högsta

 dagpenningen (utjäm-

 ningsavgift).

 Regeringen meddelar Regeringen meddelar

 närmare föreskrifter om närmare föreskrifter om

 tid och sätt för utjämningsbidrag.

 betalningarna samt om

 utjämningsbidrag

 **FOOTNOTES**

 [3] Senaste lydelse 1991:1943.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. De äldre bestämmelserna i 6 § samt 20 § andra

 stycket första meningen skall fortfarande gälla i

 fråga om en ersättningsperiod som har börjat före

 ikraftträdandet. Äldre bestämmelser skall dock inte

 tillämpas när den försäkrade efter ikraftträdandet

 på nytt skall uppfylla arbetsvillkoret enligt

 bestämmelsen i 16 §.

 3. Äldre bestämmelser i 7 § första stycket skall

 tillämpas när anställningen upphör senast den

 30 juni 1994.

 4. Den äldre bestämmelsen i 57 § om

 finansieringsavgift skall fortfarande gälla i fråga

 om verksamhetsåret 1993 och tidigare verksamhetsår.

 2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:371)

 om

 kontant arbetsmarknadsstöd

 Härigenom föreskrivs att 7 och 8 §§ lagen

 (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd[1] skall

 ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 §[2]

 Med tid under vilken sökanden enligt 6 § skall ha

 utfört förvärvsarbete jämställs tid då sökanden

 1. i enskilt hem vårdat åldring eller handikappad

 i sådan utsträckning att sökanden varit förhindrad

 att stå till arbetsmarknadens förfogande,

 2. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat

 det, fullföljt arbetsmarknadsutbildning eller

 yrkesinriktad rehabilitering för vilken statligt

 utbildningsbidrag utgått,

 3. fullgjort värnplikt eller åtnjutit

 föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring, i båda fallen dock tillsammans

 högst två månader,

 4. haft semester, 4. haft semester,

 eller 5. eljest varit ledig

 5. eljest varit ledig av annan anledning än

 av annan anledning än sjukdom, värn-

 sjukdom, värn- pliktstjänstgöring

 pliktstjänstgöring eller barns födelse med

 eller barns födelse med helt eller delvis

 helt eller delvis bibehållen lön, eller

 bibehållen lön. 6. från en

 arbetsgivare får annan

 ersättning än pension

 på grund av

 anställningens upp-

 hörande

 (avgångsvederlag).

 Tid som avses i

 första stycket 6

 beräknas med

 utgångspunkt i

 avgångsvederlagets

 storlek i förhållande

 till stödtagarens

 genomsnittliga inkomst

 per månad i

 anställningen under en

 viss period. Regeringen

 eller den myndighet som

 regeringen bestämmer

 meddelar närmare

 föreskrifter om

 beräkningen.

 **FOOTNOTES**

 [1] Lagen omtryckt 1982:433.

 [2] Senaste lydelse 1989:332.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 §[3]

 Vid bestämmande av ramtid enligt 6 § räknas inte

 tid då sökanden varit hindrad att arbeta på grund

 av

 1. styrkt sjukdom,

 2. heltidsutbildning som den sökande har avslutat

 efter fyllda 25 år eller som har föregåtts av

 sammanhängande förvärvsarbete på heltid i minst fem

 månader,

 3. nykterhetsvård på anstalt,

 4. frihetsberövande på kriminalvårdens område,

 5. vård av eget barn eller adoptivbarn som inte

 har fyllt två år,

 6. beslut enligt smittskyddslagen (1988:1472)

 eller livsmedelslagen (1971:511) eller föreskrifter

 som har meddelats med stöd av sistnämnda lag.

 Detsamma gäller tid då sökanden har åtnjutit

 föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring eller varit hindrad att arbeta på

 grund av

 1. värnpliktstjänstgöring,

 2. arbetsmarknadsutbildning,

 3. yrkesinriktad rehabilitering, i den mån sådan

 tid inte enligt 7 § jämställs med tid under vilken

 förvärvsarbete har utförts.

 Den tid som inte

 räknas in i ramtiden

 får dock inte överstiga

 två år.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. Den äldre bestämmelsen i 8 § skall fortfarande

 gälla i fråga om en ersättningsperiod som har

 börjat före ikraftträdandet. Äldre bestämmelse

 skall dock inte tillämpas när stödtagaren efter

 ikraftträdandet på nytt skall uppfylla

 arbetsvillkoret enligt bestämmelsen i 16 §.

 3. Äldre bestämmelser i 7 § första stycket skall

 tillämpas när anställningen upphör senast den 30

 juni 1994.

 **FOOTNOTES**

 [3] Senaste lydelse 1989:338.

 3 Ärendet och dess beredning

 Regeringen beslutade den 20 februari 1992 att

 bemyndiga chefen för Arbetsmarknadsdepartementet

 att tillkalla en särskild utredare (dir. 1992:24)

 med uppdrag att föreslå utformning och finansiering

 av en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. I

 tilläggsdirektiv den 28 januari 1993 (dir. 1993:5)

 gavs utredaren i uppdrag att även föreslå en

 lösning på de akuta finansiella problem som

 uppstått för arbetslöshetsförsäkringen och det

 kontanta arbetsmarknadsstödet (KAS). Utredaren

 överlämnade sitt betänkande Ersättning vid

 arbetslöshet (SOU 1993:52) i juni i år.

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning

 över dem som har avgett yttrande över betänkandet

 har upprättats och fogas till propositionen som

 bilaga 1. Yttrandena finns tillgängliga i

 Arbetsmarknadsdepartementet i lagstiftningsärendet

 (Dnr A93/1473/A).

 Lagrådet

 Regeringen beslutade den 12 oktober 1993 att

 inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som

 finns i bilaga 2. Lagrådets yttrande finns i

 bilaga 3.

 Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Vissa

 redaktionella ändringar har gjorts i lagtexten.

 4 Utgångspunkter för den fortsatta reformeringen

 av de kontanta förmånerna vid arbetslöshet

 Regeringens förslag: En allmän och obligatorisk

 arbetslöshetsförsäkring införs den 1 juli 1994.

 Regeringens förslag innebär att arbetet med

 omläggningen av arbetslöshetsförsäkringen från en

 frivillig till en allmän obligatorisk försäkring

 genomförs.

 Den nuvarande arbetslöshetsförsäkringen står

 formellt sett öppen för samtliga förvärvsarbetande.

 Oaktat denna omständighet har människor av skilda

 skäl kommit att hamna utanför försäkringen. För att

 kunna garantera en möjlighet för samtliga

 förvärvsarbetande att på samma villkor få del av de

 förmåner som försäkringen ger skall det nuvarande

 KAS-systemet förändras fr.o.m. den 1 juli 1994 så

 att det införs en inkomstrelaterad ersättning inom

 ramen för detta system. Denna inkomstrelaterade

 KAS-ersättning skall motsvara den ersättning som

 utgår i arbetslöshetsförsäkringen, dvs. 80 % av den

 tidigare inkomsten, dock för närvarande maximalt

 12 400 kronor per månad. Utöver den inkom-

 strelaterade KAS-ersättningen skall det även

 fortsättningsvis finnas ett grundbelopp inom

 KAS-systemet och i arbetslöshetsförsäkringen. För

 närvarande uppgår grundbeloppet till 198 kronor per

 dag. Detta grundbelopp skall fr.o.m. den 1 juli

 1994 höjas till 227 kronor per dag.

 Administrationen av den nya inkomstrelaterade

 KAS-ersättningen och grundbeloppet för KAS skall

 handhas av KAS-regionerna.

 För att vara berättigad till den inkomstrelaterade

 KAS-ersättningen skall krävas att den arbetslöse

 har en stark anknytning till arbetsmarknaden. Inom

 arbetslöshetsförsäkringen manifesteras detta genom

 att den arbetslöse före arbetslöshetens inträde

 skall dels ha varit medlem i en arbetslöshetskassa

 under tolv månader (medlemsvillkor), dels inom en

 ramtid av tolv månader ha uppfyllt ett

 arbetsvillkor. För att uppnå en motsvarighet till

 försäkringens medlemsvillkor skall den arbetslöse,

 för att vara berättigad till inkomstrelaterad

 KAS-ersättning, under var och en av de tre första

 månaderna inom en ramtid av femton månader före

 arbetslöshetens inträde ha varit skyldig att betala

 den allmänna avgift som vi föreslår skall införas

 för finansieringen av de kontanta förmånerna vid

 arbetslöshet (avgiftsvillkor). Utöver den

 föreslagna motsvarigheten till medlemsvillkoret i

 försäkringen skall den arbetslöse under en ramtid

 av tolv kalendermånader före arbetslöshetens

 inträde ha arbetat fem månader, varvid hänsyn

 endast tas till månad då arbete utförts under

 75 timmar.

 Grundbeloppet i KAS-systemet skall lämnas till en

 arbetslös som uppfyller arbetsvillkoret men inte

 medlemsvillkoret i försäkringen eller

 avgiftsvillkoret för den inkomstrelaterade

 KAS-ersättningen. Grundbeloppet skall också

 fortsättningsvis lämnas till den som uppfyller

 studerandevillkoret.

 Den nya försäkringen skall finansieras dels genom

 en oförändrad arbetsmarknadsavgift på 2,12 % enligt

 lagen (1981:691) om socialavgifter, dels genom en

 individuell och från den taxerade förvärvsinkomsten

 avdragsgill egenavgift på 1 % av förvärvsinkomster

 från den 1 januari 1994 och 2 % från den 1 januari

 1995. Samtidigt slopas finansieringsavgiften som

 betalas av arbetslöshetskassorna för att delvis

 täcka statens kostnader för

 arbetslöshetsförsäkringen. Avgiften tas

 inledningsvis ut på deklarationspliktiga

 förvärvsinkomster upp till 7,5 basbelopp medan

 förmåner utbetalas på grundval av inkomster upp

 till 186 120 kr per år.

 För den försäkrade skall systemet emellertid på

 sikt utformas så att förmånerna är relaterade till

 den inkomst för vilken avgift tas ut. Formerna för

 det bereds vidare.

 Inom regeringskansliet kommer en analys att göras

 av de fördelningspolitiska konsekvenser som

 beslutade och planerade egenavgifter inom olika

 försäkringssystem kan få för den totala

 samhällsekonomin respektive för hushållen.

 Utöver förstärkningar på intäktssidan kommer

 regelförändringar att ske i syfte att minska

 kostnaderna och stimulera till förvärvsarbete.

 Detta är ett led i regeringens sanering av de

 offentliga finanserna. Fr.o.m. den 1 juli 1994

 skall därvid följande gälla i arbetslöshetsförsäk-

 ringen och KAS. Ersättning skall betalas ut för

 högst 300 dagar eller för högst 150 dagar. För den

 som helt uppfyller arbetsvillkoret genom

 förvärvsarbete skall ersättningsperioden vara 300

 dagar. För den som uppfyller arbetsvillkoret genom

 tid som jämställs med arbetad tid, t.ex. tid då

 arbetsmarknadsutbildning genomgåtts, eller genom en

 kombination av arbetad tid och jämställd tid, skall

 ersättningsperioden vara 150 dagar. Jämställd tid

 skall inte vara kvalificerande för två ersättnings-

 perioder i följd. Förutsättningen för att

 ytterligare ersättning skall kunna utges vid

 utgången av en ersättningsperiod om 150 dagar är

 alltså att den enskilde helt uppfyller ett nytt

 arbetsvillkor genom förvärvsarbete och därigenom

 blir berättigad till en ersättningsperiod om 300

 dagar. Kravet på anknytning till arbetsmarknaden

 förstärks genom att endast förvärvsarbete skall

 kunna kvalificera till den allra första

 ersättningsperioden. Generösa övergångsbestämmelser

 skall gälla. Tid som enligt nuvarande regler

 jämställs med förvärvsarbete för kvalificering till

 en ny ersättningsperiod, skall fram till den 1 juli

 1994 vara likvärdig med arbetad tid från

 kvalifikationssynpunkt också i det nya systemet.

 Regeringen avser att noga följa resultatet av

 redovisade förslag med avseende på bland annat

 utvecklingen på arbetsmarknaden.

 5 Finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet

 5.1 Bakgrund

 Statsbidragen till arbetslöshetsförsäkringen enligt

 lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring

 (ALF-lagen) och permitteringslöneersättningen samt

 kostnaderna för det kontanta arbetsmarknadsstödet

 (KAS) betalas inte med anslagsmedel utan med en

 arbetsgivaravgift enligt lagen (1981:691) om

 socialavgifter, benämnd arbetsmarknadsavgift.

 Dessutom betalas kostnaderna för

 arbetslöshetsförsäkringen med en finansierings-

 avgift från arbetslöshetskassorna. Båda avgifterna

 samlas på ett konto hos Riksgäldskontoret,

 vanligtvis kallat arbetsmarknadsfonden, varifrån

 utbetalningarna av statsbidrag görs. Ur

 arbetsmarknadsfonden finansieras även statens

 kostnader för dels utbildningsbidrag till medlemmar

 i arbetslöshetskassorna som genomgår

 arbetsmarknadsutbildning m.m, dels statsbidrag till

 permitteringslönersättningar.

 På grund av den snabbt stigande arbetslösheten

 under de senaste åren har utbetalningarna från

 arbetsmarknadsfonden ökat kraftigt. Utbetalningarna

 har kommit att vida överstiga fondens intäkter och

 ett växande underskott har uppstått. Detta

 underskott har täckts genom att staten via en

 rörlig kredit som är kopplad till

 arbetsmarknadsfonden lånat pengar.

 Vid utgången av budgetåret 1992/93 hade ca

 16,5 miljarder kronor utnyttjats av den rörliga

 krediten. Till utgången av budgetåret 1993/94

 beräknas ca 55 miljarder kronor ha upplånats via

 den rörliga krediten.

 Kostnader och intäkter i arbetsmarknadsfonden

 fördelar sig på följande sätt för budgetåren

 1991/92 - 1992/93.

 Miljarder kronor

 1991/92 1992/93

 Arbetsmarknadsavgift 13,4 13,1

 Finansieringsavgift 0,9 1,2

 Arbetslöshetförsäkr. -17,1 -31,9

 KAS -1,1 -1,6

 Utbildningsbidrag -7,0 -4,0

 Permitteringslöneers. -0,2 -0,2

 ränta 0,9 -0,3

 Sparande -10,2 -23,7

 5.2 En förstärkt finansiering

 Den nu redovisade ekonomiska utvecklingen för

 arbetsmarknadsfonden visar att de avgifter som

 inflyter från arbetsgivare och försäkrade täcker en

 allt mindre del av kostnaderna samtidigt som

 upplåningen ökar. I längden är det inte möjligt att

 täcka en allt större del av kostnaderna genom

 upplåning. Om inte något görs kommer endast

 räntekostnaderna inom en snar framtid att överstiga

 den sammanlagda summan av de avgifter som inflyter

 till arbetsmarknadsfonden. För att även i framtiden

 kunna garantera ett väl fungerande system för de

 kontanta understöden är det således oundgängligt

 att åtgärder vidtas för att förstärka den

 finansiella basen för de kontanta understöden.

 Åtgärder i form av utgiftsminskningar har redan

 vidtagits för att stärka den finansiella basen.

 Fr.o.m. den 5 juli 1993 har kompensationsnivån i

 arbetslöshetsförsäkringen sänkts från 90 % till

 80 % av inkomsten. Dessutom har den högsta möjliga

 ersättningen i försäkringen sänkts från 598 kronor

 per dag till 564 kronor per dag. Ersättnings-

 beloppet för KAS och grundbeloppet i försäkringen

 har sänkts från 210 kronor till 198 kronor. Fr.o.m.

 den 6 september 1993 har vidare återinförts ett

 system med fem karensdagar i varje ny

 ersättningsperiod. I samband med att dessa

 förändringar föreslogs redovisade vi emellertid att

 ytterligare åtgärder var nödvändiga att vidta för

 att komma till rätta med de finansiella problemen.

 För reformeringen av de kontanta understöden vid

 arbetslöshet är det redan nu nödvändigt att vidta

 ytterligare åtgärder som leder till en snabb

 förstärkning av dessa understöds finansiering. Som

 ett första led i denna process föreslår vi att en

 allmän avgift för finansieringen av kontantförmåner

 vid arbetslöshet införs. Förslaget är avsett att

 utgöra en övergångslösning.

 Regeringen har i kompletteringspropositionen

 presenterat ett saneringsprogram för de offentliga

 finanserna som innebär en budgetförstärkning på

 sammanlagt 81 miljarder kronor fram till 1998.

 Riksdagen biföll saneringsprogrammet.

 De nu föreslagna förändringarna i

 arbetslöshetsförsäkringen innebär sammantaget och i

 full effekt en förstärkning av de offentliga

 finanserna på drygt 6 miljarder kronor per år.

 Infasningen är sådan att budgetförstärkningskravet

 för saneringsprogrammets första del vad avser

 arbetslöshetsförsäkringen m.m. väl uppfylls.

 5.2.1 Allmän avgift för finansiering av

 kontantförmåner vid

 arbetslöshet, m.m.

 Regeringens förslag: En allmän avgift för

 finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet

 införs. Underlaget för avgiften skall vara summan

 av sådan inkomst av anställning som avses i 11 kap.

 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring och sådan

 inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 11 kap.

 3 § nämnda lag. Avgiften skall utgöra 1 % av

 underlaget fr.o.m. den 1 januari 1994 och 2 %

 fr.o.m. den 1 januari 1995 och beräknas på

 förvärvsinkomster upp till 7,5 basbelopp. Avgiften

 skall betalas av den enskilde och bidra till

 finansieringen av ersättningar från

 arbetslöshetsförsäkringen och KAS.

 Avgiften skall tas ut av den som vid årets ingång

 inte har fyllt 65 år. Avgiften skall dock inte tas

 ut av den som uppbär förvärvsinkomst som

 understiger 25 % av det vid årets ingång gällande

 basbeloppet.

 Underlaget för avgiften skall bestämmas av

 skattemyndigheten i samband med taxeringen till

 statlig och kommunal inkomstskatt. Vid taxeringen

 skall skattemyndigheten dra av den på inkomståret

 belöpande allmänna avgiften från den taxerade

 förvärvsinkomsten innan grundavdraget görs.

 Den finansieringsavgift (egenavgift) som

 arbetslöshetskassorna betalar för finansiering av

 statens kostnader för utbetalade arbetslös-

 hetsersättningar slopas.

 Utredarens förslag: Överenstämmer i princip med

 vårt förslag. Utredaren föreslår dock att den

 allmänna avgiften bestäms till 0,6 % av

 inkomstunderlaget upp till den s.k. brytpunkten för

 den statliga inkomstskatten.

 Remissinstanserna: Cirka en tredjedel av

 remissinstanserna har kommenterat förslaget.

 Förslaget tillstyrks av Länsrätten i Stockholms län

 och av Arbetsgivaralliansen. Riksgäldskontoret

 tillstyrker i huvudsak förslaget. Enligt kontoret

 är dock förslaget om avskiljande av medel som

 inflyter från den allmänna avgiften och överförande

 av medlen till en särskild fond onödigt krångligt.

 Enligt kontoret bör i stället hela fondens

 uppsamlade underskott inkl. upplupna räntor

 finansieras genom utbetalningar från statsbudgeten

 till fonden. Svenska Arbetsgivareföreningen och

 Sveriges Industriförbund samt Företagarnas

 Riksorganisation anser att kostnaderna för

 kontantförmånerna vid arbetslöshet bör bäras med

 1/3 vardera av arbetsgivarna, arbetstagarna och

 staten. Arbetsgivareföreningen och

 Industriförbundet anser följaktligen att nivån på

 den allmänna avgiften bör vara högre men att den

 inte bör tas ut på inkomstdelar som överstiger det

 belopp för vilket vederbörande är försäkrad. Även

 Tjänstemännens Centralorganisation avvisar

 utredarens förslag och anför att

 arbetslöshetsförsäkringen bör finansieras genom

 arbetsgivar- och medlemsavgifter som förs till en

 arbetsmarknadsfond. Finansieringen ska enligt TCO

 renodlas genom att de delar av arbets-

 marknadspolitiken som för närvarande belastar

 arbetsmarknadsfonden finansieras över

 statsbudgeten. Statsmakten ska dock inte kunna

 frånhända sig ansvaret för arbetslöshetens

 kostnader och i en situation med extremt hög

 arbetslöshet måste regering och riksdag ta det

 yttersta ansvaret för finansiering både av

 arbetslöshetsförsäkringen och arbets-

 marknadspolitiken. Arbetsmarknadsstyrelsen

 framhåller att det finns ett uppenbart samband

 mellan kontantstödsvolymen och volymen aktiva

 insatser mot arbetslöshet. En ökning eller

 minskning av volymen aktiva insatser vid en given

 arbetslöshetsnivå leder till direkta effekter på

 kostnaderna för kontantstöd. Mot denna bakgrund

 finns det enligt styrelsens mening starka skäl för

 en samordnad finansiering. Enligt styrelsen bör den

 som kan komma i fråga för kontantförmåner betala

 försäkringsavgift i förhållande till sin inkomst.

 Företagare med aktiebolag bör omfattas av samma

 avgiftsregel som anställda medan övriga företagare

 bör betala avgift genom egenavgift. Också den som

 redovisar förlust skall betala en viss avgift.

 Sveriges Akademikers Centralorganisation anser att

 avgift bör tas ut endast på inkomstdelar som är

 förmånsgrundande. Enligt Riksrevisionsverket

 innebär utredningsmannens förslag på denna punkt

 och i fråga om det föreslagna

 arbetsgivaravgiftsuttaget för statsbudgetens del

 att 20-22 miljarder kronor måste finansieras genom

 ytterligare upplåning under treårsperioden

 1994-1996. Upplåningsbehovet ökar därmed, vilket

 enligt verkets tolkning inte är förenligt med

 utredningens tilläggsdirektiv. Statens

 Arbetsgivarverk framhåller att det är väsentligt

 att det finns en stark koppling mellan

 finansieringen av försäkringssystemet och rätten

 att utnyttja det. Enligt verkets uppfattning bör

 därför en statlig grundförsäkring finansieras över

 statsbudgeten medan en tilläggsförsäkring bör

 finansieras av arbetsmarknadens parter.

 Landsorganisation i Sverige, Sveriges

 Köpmannaförbund, Köpmännens Arbetslöshetskassa och

 Petroleumhandlarnas Arbetslöshetskassa avstyrker

 förslaget. Enligt LO bör en arbetslöshetsförsäkring

 som hittills finansieras av arbetsgivar- och

 medlemsavgifter. Enligt övriga nu nämnda

 organisationer är den fördubbling av såväl

 individavgifter som arbetsmarknadsavgiften inte

 möjlig i nuvarande lågkonjunktur.

 Skälen för regeringens förslag: Som vi tidigare

 framhållit är det nödvändigt att vidta åtgärder som

 leder till en snabb förstärkning av den finansiella

 basen för de kontanta understöden vid arbetslöshet.

 Det bör lämpligen ske genom införande av en

 särskild avgift som tas ut på i huvudsak samma sätt

 som den nyligen införda allmänna sjukförsäkrings-

 avgiften.

 Det är enligt vår mening, med hänsyn till att den

 föreslagna avgiften skall ses som en

 övergångslösning, lämpligt att debitering och uttag

 av avgiften nu hanteras av skattemyndigheten som

 redan i dag hanterar den allmänna

 sjukförsäkringsavgiften. Det kan senare bli

 aktuellt att pröva olika tekniska former för

 uttaget av denna och liknande avgifter. I detta

 sammanhang kan också nämnas att den som är

 skattskyldig enligt lagen (1958:295) om

 sjömansskatt inte blir avgiftsskyldig enligt denna

 lag. Avsikten är emellertid att också den som blir

 skattskyldig enligt den lagen skall betala avgift.

 Eftersom den tekniska utformningen av införandet av

 en sådan avgiftsskyldighet kräver ytterligare

 beredning läggs inte nu något förslag i denna del.

 Regeringen avser emellertid att senast våren 1994

 återkomma med ett sådant förslag.

 Avgiften bör sålunda i likhet med den allmänna

 sjukförsäkringsavgiften fastställas i samband med

 taxeringen till statlig och kommunal inkomstskatt

 och uppbäras enligt bestämmelserna i uppbördslagen

 (1953:272), UBL. Avgifterna skall, för att den

 betalningsskyldige klart skall kunna skilja dem

 från inkomstskatten, redovisas vid sidan av denna.

 Enligt vår bedömning är det lämpligt att knyta

 underlaget för den nu föreslagna avgiften till vad

 som utgör pensionsgrundande inkomst enligt 11 kap.

 2 och 3 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring.

 Härigenom uppnås också en överensstämmelse med den

 allmänna sjukförsäkringsavgiften. För att undvika

 administrativa svårigheter bör beräkningsgrunden

 för dessa båda avgifter överensstämma. Den allmänna

 avgiften för finansieringen av kontantförmåner vid

 arbetslöshet bör därför beräknas på inkomster upp

 till 7,5 basbelopp.

 Både KAS och ersättning enligt ALF-lagen upphör

 senast vid utgången av månaden före den under

 vilken den arbetslöse fyller 65 år. Vi anser det

 därför lämpligt att den allmänna avgiften tas ut av

 den som vid beskattningsårets ingång inte har fyllt

 65 år. Härigenom uppnås också i denna del

 överensstämmelse med den allmänna sjukförsäkrings-

 avgiften och därigenom enkelhet från administrativ

 synpunkt.

 Någon nedre gräns för ersättningsgrundande

 förvärvsinkomster finns inte beträffande KAS eller

 ersättning från arbetslöshetsförsäkringen och är

 därför inte motiverad för den här aktuella

 avgiften. Av praktiska skäl är det emellertid

 påkallat att bestämma en nedre gräns för avgifts-

 skyldighet för den allmänna avgiften som

 överensstämmer med gränsen för

 deklarationsskyldighet för förvärvsinkomster.

 Fysiska personer som uppbär förvärvsinkomster som

 understiger 25 % av basbeloppet är fr.o.m. den

 1 januari 1994 (1995 års taxering) inte skyldiga

 att lämna någon deklaration för dessa enligt 2 kap.

 4 § lagen (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter. Samma gräns bör gälla för uttag

 av den allmänna avgiften.

 Den nuvarande frivilliga avgiften som den

 försäkrade betalar till arbetslöshetskassan är

 avdragsgill. Det finns således enligt vår mening

 principiella skäl för att den allmänna avgiften

 också skall vara avdragsgill.

 För att underlätta för den som betalar avgiften

 och för att avgiften skall kunna hanteras av

 skattemyndigheten inom ramen för den förenklade

 självdeklarationen bör debiterad avgift dras av

 från den taxerade förvärvsinkomsten innan

 skattemyndigheten drar av grundavdraget. Den

 avgiftsskyldige behöver på detta sätt inte själv

 räkna ut och yrka avdrag för avgiften utan detta

 hanteras av skattemyndigheten på samma sätt som

 grundavdraget.

 Enligt 57 § ALF-lagen skall en arbetslöshetskassa

 för varje medlem som fanns i kassan vid utgången av

 det senast förflutna verksamhetsåret till staten

 betala en finansieringsavgift (egenavgift).

 Avgiften är ett bidrag till statens kostnader för

 utbetalade arbetslöshetsersättningar. Enligt vår

 mening medför införandet av en allmän avgift för

 finansiering av kontanta förmåner vid arbetslöshet

 att det inte längre finns några skäl för att

 behålla finansieringsavgiften, som ju ytterst får

 betalas av arbetslöshetskassans medlemmar via

 medlemsavgiften. Vi anser således att denna avgift

 bör slopas.

 Medlemsavgifterna behöver fortsättningsvis

 sålunda täcka endast arbetslöshetskassans

 administrationskostnader och kostnaderna för den

 utjämningsavgift som en arbetslöshetskassa enligt

 57 § ALF-lagen skall betala till staten. Slopandet

 av finansieringsavgiften bör dessutom leda till att

 arbetslöshetskassornas medlemsavgifter sänks i

 motsvarande mån som kassornas kostnader för

 finansieringsavgiften försvinner.

 Grunderna för uttag av den allmänna avgiften bör

 enligt vår mening fastslås i en ny särskild lag om

 allmän avgift för finansiering av kontantförmåner

 vid arbetslöshet. Lagen skall träda i kraft den

 1 januari 1994 och avgiften skall tas ut på

 avgiftspliktig inkomst som uppbärs fr.o.m. samma

 dag. Några särskilda övergångsbestämmelser för den

 som har brutet räkenskapsår har bedömts inte vara

 erforderliga.

 Lagförslaget medför följdändringar i

 skattelagstiftningen.

 Slopandet av finansieringsavgiften föranleder en

 ändring i 57 § ALF-lagen.

 6 Regelförändringar i arbetslöshetsförsäkringen och

 KAS

 6.1 Arbetsvillkor och överhoppningsbar tid

 Regeringens förslag: Arbetsvillkoret i ALF-lagen

 anpassas till arbetsvillkoret i KAS-lagen. Den

 försäkrade skall sålunda under ramtiden på tolv

 månader ha utfört förvärvsarbete i minst fem

 månader för att få rätt till ersättning. För att en

 månad ska få tillgodoräknas i arbetsvillkoret ska

 den försäkrade ha förvärvsarbetat minst 75 timmar

 under månaden.

 Begränsningen i KAS-lagen att s.k.

 överhoppningsbar tid inte får beaktas för längre

 tid än två år slopas.

 Utredarens förslag: Utredningsmannen föreslår en

 uppdelning i ett allmänt och ett särskilt

 arbetsvillkor. För ett inträde till en första

 ersättningsperiod krävs ett allmänt arbetsvillkor

 innebärande förvärvsarbete i minst 600 timmar

 fördelade på åtta månader inom en ramtid på tolv

 månader. Endast månad då förvärvsarbete utförts i

 minst 60 timmar beaktas. Med förvärvsarbete

 jämställs betald semester och vissa andra betalda

 ledigheter samt uppsägningslön under arbetsfri tid

 och avgångsvederlag. Därefter kan ytterligare

 ersättningsperioder erhållas med ett nytt särskilt

 arbetsvillkor innefattande förvärvsarbete i minst

 240 timmar fördelade på minst fyra månader. I detta

 villkor jämställs med förvärvsarbete även bl.a.

 arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad

 rehabilitering. Den som under minst ett läsår

 deltagit i heltidsutbildning som berättigar till

 studiesocialt stöd uppfyller ett

 utbildningsvillkor, vilket i

 kvalifikationshänseende ersätter såväl det allmänna

 som det särskilda arbetsvillkoret; i fråga om det

 allmänna arbetsvillkoret dock högst för en

 ersättningsperiod. Utredningsmannen föreslår vidare

 bl.a. att den s.k. överhoppningsbara tiden enligt

 huvudregeln skall begränsas till fyra år.

 Remissinstanserna: Cirka en tredjedel av

 remissinstanserna har kommenterat förslaget.

 Svenska Arbetsgivareföreningen och Sveriges

 Industriförbund anser att endast den som utfört

 förvärvsarbete motsvarande 18 månaders

 heltidsarbete bör vara kvalificerad för en första

 ersättningsperiod. Förvärvsarbete av mindre

 omfattning bör dock kunna kvalificera till en

 kortare ersättningsperiod. Företagarnas

 Riksorganisation tillstyrker uppdelningen i ett

 förstagångsvillkor resp. ett fortsättningsvillkor

 men anser att den föreslagna utformningen av

 villkoren inte ställer tillräckliga krav på

 anknytningen till arbetslivet. Riksorganisationen

 föreslår att arbete, gärna beräknat i timmar, skall

 ha utförts under minst 12 månader under en ramtid

 av 18 månader samt att krav på att det minsta

 antalet arbetade timmar i månaden skall ställas så

 att det motsvarar minst ett halvtidsarbete, cirka

 70-80 timmar per månad. Socialstyrelsen och

 juridiska fakulteten vid Lunds universitet bedömer

 att det finns en uppenbar risk för att andelen

 arbetslösa som kan komma att få ersättning minskar

 genom det skärpta arbetsvillkoret, vilket kan antas

 medföra en ökad belastning på socialtjänsten.

 Arbetsmarknadsstyrelsen, Landsorganisationen i

 Sverige, Tjänstemännens Centralorganisation,

 Sveriges Akademikers Centralorganisation, Svenska

 Musikerförbundet och Kulturarbetarförbundet samt

 Arbetslöshetskassornas Samorganisation (SO) och

 Folksam avstyrker förslaget. AMS, SO, TCO och LO

 hänvisar till att en preliminär granskning som

 Arbetsmarknadsstyrelsen och Arbetslöshetskassornas

 samorganisation gjort pekar på att en icke

 obetydlig del av dem som i dag uppbär kontantför-

 måner vid arbetslöshet kommer att utestängas från

 ersättning. SACO, Svenska Musikerförbundet och

 Kulturarbetarförbundet anför liknande farhågor. LO

 framhåller i detta sammanhang deltidsarbetande och

 säsonganställda inom den privata tjänstesektorn och

 offentlig förvaltning, varav merparten är kvinnor.

 Det föreslagna arbetsvillkoret bör därför inte

 införas utan att man först undersökt vilka effekter

 det har. SACO pekar på sambandet med förslagen i

 Arbetsrättskommitténs betänkande "Ny

 anställningsskyddslag" (SOU 1993:32) i fråga om

 utökade möjligheter till provanställning och

 visstidsanställning. Om förslagen i det betänkandet

 genomförs kommer det att bli betydligt vanligare

 med korta anställningar för personer som är

 nytillträdande på arbetsmarknaden. Det kommer

 därför att bli betydligt vanligare att perioder av

 arbetslöshet och perioder av arbete avlöser

 varandra i början av den yrkesverksamma tiden.

 Detta får betydelse inte minst för många av de

 nyutbildade akademikergrupperna under många år

 framöver. TCO anser att den framtida

 arbetslöshetsförsäkringen bör bygga vidare på och

 ta tillvara de positiva delarna av dagens

 arbetslöshetsförsäkring. De nuvarande

 kvalifikationskraven och ersättningsperioderna kan

 bilda utgångspunkt. Andelen arbetslösa som får

 ersättning skulle utvidgas genom ökade möjligheter

 att uppfylla kvalifikationsvillkoren genom

 deltagande i arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

 Musikerförbundet och Kulturarbetarförbundet finner

 det nu gällande arbetsvillkoret vara väl avvägt och

 påpekar att kontraktsanställningar som ges

 medlemmarna vanligtvis löper i högst en månad,

 vilket är för kort tid för att uppfylla det

 föreslagna allmänna villkoret. Vid en kontroll en

 vecka i maj 1993 skulle 18 % av de då

 nytillkommande arbetslöshetsfallen som uppfyllde

 det gällande arbetsvillkoret inte ha klarat det

 föreslagna nya arbetsvillkoret. Folksam anser att

 det gällande arbetsvillkoret innebär en lämplig

 avgränsning mellan vilka grupper som bör anses vara

 etablerade på arbetsmarknaden och de som bör anses

 inte vara det. SO anser att ersättningsrätten skall

 bygga på ett och samma arbetsvillkor oavsett

 antalet tidigare ersättningsperioder. SO finner

 vidare att reglerna om arbetsvillkor och

 arbetsutbud inte är synkroniserade i förslaget. AMS

 anser för sin del vidare att två arbetsvillkor

 skulle komplicera regelsystemet i onödan. AMS anser

 dock att utredaren i princip har rätt i att

 arbetsvillkoret måste vara utformat så att det

 säkrar att den försäkrade har en aktiv och

 tillräcklig anknytning till arbetsmarknaden och

 föreslår i stället ett arbetsvillkor, lika för

 såväl nytillträdande som för utförsäkringshotade,

 exempelvis 350 timmar på fem månader med minst

 70 timmar per månad under en ramtid på tolv

 månader.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 6 § första

 stycket 2 ALF-lagen föreskrivs ett arbetsvillkor

 som innebär att den arbetslöse inom en ramtid av

 tolv månader omedelbart före arbetslösheten skall

 ha utfört förvärvsarbete under minst 75 dagar

 fördelade på minst fyra månader för att vara

 berättigad till ersättning. Hänsyn tas endast till

 dag då arbete utförts i minst tre timmar. Enligt

 6 § KAS-lagen föreskrivs ett arbetsvillkor som

 innebär att stödtagaren skall ha utfört

 förvärvsarbete i minst fem månader inom en ramtid

 av tolv månader. Härvid tas endast hänsyn till

 månad då förvärvsarbete utförts minst 75 timmar.

 Med förvärvsarbete jämställs enligt 7 § första

 stycket 1-4 ALF-lagen och 7 § 2-4 KAS-lagen tid då

 den arbetslöse deltagit i och fullföljt

 arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad

 rehabilitering för vilken statligt

 utbildningsbidrag utgått, fullgjort värnplikt eller

 åtnjutit föräldrapenningförmån enligt lagen

 (1962:381) om allmän försäkring, haft semester

 eller eljest varit ledig av annan anledning än

 sjukdom, värnpliktstjänstgöring eller barns födelse

 med helt eller delvis bibehållen lön. I fråga om

 tid då värnpliktstjänstgöring fullgjorts eller

 föräldrapenningförmån åtnjutits kan högst två

 månader jämställas med förvärvsarbete enligt de

 båda lagarna. Enligt 7 § 1 KAS-lagen räknas som

 jämställd tid också tid då stödtagaren i enskilt

 hem vårdat åldring eller handikappad i sådan

 utsträckning att stödtagaren varit förhindrad att

 stå till arbetsmarknadens förfogande. Vid

 bestämmande av den ramtid på tolv månader inom

 vilket arbetsvillkoret skall fullgöras bortses

 enligt 8 § i AFL-lagen och 8 § i KAS-lagen från

 viss tid (överhoppningsbar tid). Hit hör tid då den

 arbetslöse varit hindrad att arbeta på grund av

 bl.a. styrkt sjukdom och vård av eget barn eller

 adoptivbarn som inte har fyllt två år. Tiden

 tillgodoräknas som överhoppningsbar tid under

 förutsättning att den inte skall tillgodoräknas som

 jämställd tid enligt 7 § i de båda lagarna enligt

 vad som nyss sagts. Enligt 8 § andra stycket

 KAS-lagen får den överhoppningsbara tiden inte

 beaktas för längre tid än två år. Någon motsvarande

 begränsning finns inte i ALF-lagen.

 Av den redovisning som nu lämnats framgår att

 arbetsvillkoret i KAS skiljer sig från det i

 arbetslöshetsförsäkringen. Genomförandet av en

 allmän arbetslöshetsförsäkring förutsätter att

 ersättning ges på lika villkor och därför bör ett

 och samma arbetsvillkor gälla för såväl KAS som

 försäkringen.

 I likhet med utredaren anser vi att den

 arbetslöse bör ha en relativt stark anknytning till

 arbetsmarknaden för att vara berättigad till under-

 stöd. Detta bör också avspegla sig i

 arbetsvillkoret. Enligt vår bedömning bör därför

 den försäkrade för att vara berättigad till

 ersättning ha utfört förvärvsarbete i minst

 5 månader inom en ramtid av 12 månader omedelbart

 före arbetslösheten. För att en månad skall få

 tillgodoräknas bör förvärvsarbete ha utförts i

 minst 75 timmar under månaden. Genom vårt förslag

 kommer samma arbetsvillkor att gälla för såväl KAS

 som för försäkringen.

 Utredarens förslag i övrigt rörande

 arbetsvillkorets utformning bereds vidare i

 regeringskansliet. Vi är alltså för närvarande inte

 beredda att lägga något ytterligare förslag i denna

 del. En förändring av arbetsvillkoren har även

 effekter inom andra områden som t.ex. utformning

 och användning av de arbetsmarknadspolitiska

 åtgärderna. Vi kommer därför att följa upp

 effekterna av den föreslagna förändringen och vara

 beredda att återkomma med förslag om detta kan

 anses erforderligt.

 Däremot finner vi i fråga om den

 överhoppningsbara tiden att det inte finns några

 godtagbara skäl för att i KAS ha en annan reglering

 än den i försäkringen. Begränsningen i KAS-lagen

 att den överhoppningsbara tiden inte får beaktas

 för längre tid än två år bör därför slopas.

 Våra förslag förutsätter ändring i 6 § AFL-lagen

 och 8 § KAS-lagen.

 6.2 Normalarbetstid

 Regeringens förslag: Dagpenningen skall beräknas på

 den dagsförtjänst som den försäkrade vanligen fick

 under den arbetstid som var normal för denne i det

 arbete som lagts till grund för arbetsvillkorets

 uppfyllande.

 Utredarens förslag: Överensstämmer i aktuella

 delar i huvudsak med vårt.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i denna

 del inte kommenterat utredarens förslag.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt

 huvudregeln i 20 § första stycket ALF-lagen lämnas

 ersättning med 80 % av den arbetslöses

 dagsförtjänst. Av 20 § andra stycket framgår att

 med dagsförtjänst menas en femtedel av den

 veckoinkomst eller, i fråga om en försäkrad med

 månadslön, en tjugotvåendel av den månadsinkomst,

 som den försäkrade före arbetslöshetens inträde

 vanligen åtnjöt under arbetstid som var normal för

 den försäkrade. Avgörande för dagpenningens storlek

 är således dagsförtjänsten under den

 normalarbetstid som den försäkrade skall ha anses

 haft före arbetslöshetens inträde.

 Enligt 15 § andra stycket AFL-lagen kan en

 försäkrad under en pågående ersättningsperiod

 kvalificera sig för en ny ersättningsperiod,

 nämligen om han under perioden på nytt uppfyllt

 arbets- och karensvillkoret.

 Det aktuella lagrummet innebär således att en

 arbetslös under en pågående ersättningsperiod genom

 arbete - om han är deltidsarbetslös - eller genom

 vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som t.ex.

 arbetslivsutveckling och arbetsmarknadsutbildning,

 kan kvalificera sig för en ny ersättningsperiod,

 som kan påbörjas omedelbart efter att den första

 ersättningsperioden avslutats.

 Som nyss sagts framgår av huvudregeln i 20 §

 andra stycket, att till grund för beräkningen av

 dagpenningen läggs den dagsförtjänst som den

 försäkrade erhöll under den arbetstid som var

 normal för honom före arbetslöshetens inträde. I

 praxis har denna formulering i fråga om de

 deltidsarbetslösa tolkats så att den för

 beräkningen relevanta tidpunkten är det

 heltidsarbete som närmast föregått

 ersättningsperiodens början, oavsett hur långt

 tillbaka i tiden detta heltidsarbete ligger.

 Den nu beskrivna tillämpningen av 20 § andra

 stycket i kombination med reglerna om

 återkvalificering i 15 § andra stycket och

 slopandet av den s.k. 150-dagarsregeln för

 deltidsarbetslösa (bet. 1992/93:AU17, rskr.

 1992/93:202) har medfört att det skapats "eviga"

 ersättningsperioder, innebärande att också den som

 måste anses vara etablerad i ett deltidsarbete får

 inkomstutfyllnad från försäkringen motsvarande

 skillnaden mellan lönen i deltidsarbetet och lönen

 i det heltidsarbete han en gång hade. Ett system

 som ger sådana effekter strider naturligtvis mot

 avsikten med arbetslöshetsförsäkringen, som är att

 ge ett ekonomiskt skydd under en övergångsperiod då

 den arbetslöse anpassar sig till de nya

 förhållanden som råder. Arbetslöshetsförsäkringen

 måste också harmoniera med arbetsmarknadspolitiken.

 En av arbetsmarknadspolitikens målsättningar är att

 skapa förutsättningar för en arbetsmarknad där

 människor kan få ett arbete som motsvarar deras

 önskemål om arbetstid (arbetsutbud).

 Hittillsvarande praxis för tillämpningen av

 reglerna för deltidsarbetslösa innebär snarast en

 konservering av en struktur på arbetsmarknaden som

 innebär att människor inte kan få ett arbete som

 motsvarar deras arbetsutbud och knappast heller har

 tillräckliga ekonomiska incitament för att önska

 sig ett sådant. Enligt vår uppfattning bör

 normalarbetstiden i stället relateras till det

 arbete som ligger till grund för arbetsvillkorets

 uppfyllande. För en deltidsarbetslös innebär detta

 att det är det arbete som utförts under

 ersättningsperioden och som kvalificerat till en ny

 ersättningsperiod som utgör utgångspunkten för

 normalarbetstidens beräkning i den nya

 ersättningsperioden. För de som utöver sin

 förvärvsinkomst uppbär arbetslöshetsersättning som

 inkomstutfyllnad ("fyllnadsmarkerar") innebär denna

 förändring att det oftast inte kommer att utges

 någon ersättning i den nya ersättningsperioden.

 Enligt vad regeringen har erfarit har beträffande

 heltidsarbetslösa utvecklats en praxis som innebär

 att som normalarbetstid skall gälla den arbetstid

 som den arbetslöse haft under de tre

 kalendermånader som innehåller flest arbetade

 timmar under ramtiden. Det är således dagsför-

 tjänsten under dessa tre månader som läggs till

 grund för att beräkna dagpenningens storlek. Den av

 oss nu föreslagna regleringen innebär självfallet

 att dagpenningen även för heltidsarbetslösa skall

 beräknas på den dagsförtjänst som den försäkrade

 vanligen fick under den arbetstid som var normal

 för denna i det arbete som lagts till grund för

 arbetsvillkorets uppfyllande.

 Vårt förslag förutsätter ändring i 20 §

 ALF-lagen.

 6.3 Avgångsvederlag

 Regeringens förslag: Tid då den arbetslöse från en

 arbetsgivare får annan ersättning än pension på

 grund av anställningens upphörande

 (avgångsvederlag) skall jämställas med tid under

 vilken en arbetslös utfört förvärvsarbete i fråga

 om tillgodoräkningsbar tid för uppfyllande av

 arbetsvillkoret. Regeringen eller den myndighet

 regeringen bestämmer bemyndigas att meddela

 föreskrifter om beräkning av denna tid.

 Utredarens förslag: Utredaren har föreslagit att

 avgångsvederlaget skall minska dagpenningens

 storlek till den del avgångsvederlaget jämte

 förmåner från grund- och tilläggsförsäkring medför

 att kompensationen överstiger 80 % av

 inkomstförlusten. Hänsyn tas till avgångsvederlag

 som är tillgängligt för lyftning inom en tidsrymd

 av 18 månader före och 36 månader efter

 arbetslöshetens inträde. Från minskningen skall

 dock undantas

 - belopp som motsvarar normal genomsnittlig lön

 inkl. semesterersättning jämte uppsägningslön under

 tid som avses i 11 § anställningsskyddslagen eller

 den längre tid som gäller enligt kollektivavtal,

 - en månadslön utöver vad som anges ovan och,

 - belopp som lämnas som allmänt skadestånd.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har

 inte närmare kommenterat förslaget. Statens

 Arbetsgivarverk delar utredningens synsätt men

 finner det dock vara tveksamt om en reduktion av

 ersättningen från en statlig försäkring med alltför

 generösa ersättningar av annat slag skulle fungera

 praktiskt. Enligt verket medför förslaget risk för

 en för stor kontrollapparat. Juridiska fakulteten

 vid Lunds universitet anser att förslaget medför en

 mycket markant inskränkning av den avtalsfrihet som

 har rått på detta område. Arbetsmarknadsstyrelsen,

 Arbetslöshetskassornas Samorganisation och

 Tjänstemännens Centralorganisation avstyrker

 förslaget. AMS uppfattning överensstämmer med

 regeringens förslag. SO liksom TCO anser att

 förslaget skulle kunna försvåra en nödvändig

 omstrukturering av arbetsmarknaden. SO anser vidare

 att det också erbjuder kontrollsvårigheter. Den

 föreslagna regleringen skulle innebära att kassorna

 tvingas bygga upp en apparat för att kontrollera

 situationer som ligger utanför den arbetslösa

 tiden, i vissa fall t.o.m. efter det att medlemmen

 har blivit utförsäkrad. SO finner det också oklart

 hur den föreslagna regeln avses tillämpas på t.ex.

 avtal om avgångsbidrag eller trygghetsrådens stöd

 till arbetslösa eller det avtal om tillfälligt

 utförsäkringsskydd som LO och SAF nyligen avtalat

 om. TCO anför också att avgångsvederlag inte är ett

 entydigt begrepp utan innefattar ersättningar av

 olika slag.

 Skälen för regeringens förslag: I årets

 kompletteringsproposition (prop. 1992/93:150

 bil. 8) föreslog regeringen en förbättrad

 samordning mellan avgångsvederlagen och

 arbetslöshetsersättningarna. När förslaget

 behandlades i riksdagen uppkom ett antal

 frågeställningar, som bedömdes vara av en sådan

 beskaffenhet att de borde analyseras innan beslut

 kunde fattas i denna fråga. Riksdagen har därför

 avslagit förslaget och givit regeringen i uppdrag

 att återkomma med förslag rörande avgångsvederlagen

 efter att en analys gjorts av de resta

 frågeställningarna (prop. 1992/93:150 bil. 8, bet.

 1992/93:AU20, rskr. 1992/93:431).

 Riksdagen har konstaterat att det är en utbredd

 företeelse på arbetsmarknaden att olika slag av

 ersättningar utbetalas till en arbetstagare som

 blivit uppsagd på grund av arbetsbrist. Enligt

 riksdagen är möjligheten att ekonomiskt kompensera

 arbetstagare som blir övertaliga många gånger en

 förutsättning för att en nödvändig

 strukturomvandling skall komma till stånd. Den av

 regeringen föreslagna regleringen skulle enligt

 riksdagen kunna leda till att önskvärda

 strukturomvandlingar motverkas.

 Samtidigt med förslaget om samordning av

 avgångsvederlag med arbetslöshetsersättning,

 föreslog regeringen i kompletteringspropositionen

 att utbildningsbidragen vid

 arbetsmarknadsutbildning skulle minskas med

 uppsägningslön under tid då det inte finns

 arbetsplikt och med avgångsvederlag. Detta

 motiverades med att sådana ersättningar är en del

 av företagens kostnader för avveckling av

 arbetskraft och att det inte fanns skäl för staten

 att bära någon del av dessa kostnader. Riksdagen

 godkände regeringens förslag angående

 utbildningsbidragen (prop. 1992/93:150 bil. 8, bet.

 1992/93:FiU30, rskr. 1992/93:447). Enligt vår

 mening bör en förbättring ske av samordningen

 mellan arbetslöshetsersättningarna och

 avgångsvederlagen av samma skäl som regeringen

 redogjort för i fråga om utbildningsbidragen. Vi

 vill även framhålla att det är aktörerna inom en

 viss bransch som kan påverka innehållet i de

 överenskommelser om övergångsvederlag som träffas.

 Det kan då inte anses rimligt att staten, ytterst

 skattebetalarna, via arbetslöshetsersättningarna

 skall vara med och bära kostnaderna för dessa

 överenskommelser. I detta sammanhang vill vi även

 peka på att möjligheten att förtidspensionera äldre

 arbetskraft av arbetsmarknadsskäl, de s.k.

 58,3-pensioneringarna, tagits bort.

 Riksdagen uppmärksammade vidare att det finns

 kollektivavtal inom såväl offentlig som privat

 sektor om avgångsersättningar. Dessa ersättningar

 betalas ut av stiftelser och fonder och inte av en

 arbetsgivare. Enligt riksdagen borde regeringen

 analysera om även sådana ersättningar skall

 samordnas med arbetslöshetsförsäkringen och KAS.

 Endast den som saknar förvärvsinkomster betraktas

 som arbetslös i ALF-lagens och KAS-lagens mening.

 Till förvärvsinkomster räknas lön, uppsägningslön,

 avgångsvederlag och andra ersättningar som

 utbetalas av arbetsgivaren på grund av ett

 anställningsförhållande. Under den tid sådana

 förvärvsinkomster lämnas är vederbörande inte

 berättigad till arbetslöshetsersättning men skall å

 andra sidan tillgodoräknas tiden för uppfyllande av

 det arbetsvillkor som uppställs som

 kvalifikationsgrund för en ersättningsperiod. Genom

 en utveckling i praxis har avgångsvederlagen kommit

 att behandlas något annorlunda än andra förvärvsin-

 komster, nämligen på det sättet att den tid under

 vilken vederbörande anses som arbetslös har

 begränsats till den uppsägningstid som gäller för

 denne enligt anställningsskyddslagens regler, dvs.

 högst sex månader, även om vederlaget motsvarat

 betydligt fler månadslöner. I skatte- och

 socialförsäkringslagstiftningen finns numera inte

 någon motsvarande begränsning. Hela

 avgångsvederlaget beskattas som inkomst av tjänst.

 Arbetstagaren får - upp till sju och en halv gånger

 basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring per

 kalenderår - tillgodoräkna sig hela beloppet som

 pensionsgrundande inkomst för ATP och som

 sjukpenninggrundande inkomst för sjukpenning m.fl.

 dagersättningar. En arbetsgivare betalar

 arbetsgivaravgifter på hela beloppet enligt lagen

 (1981:691) om socialavgifter. Mot denna bakgrund

 finns det enligt regeringens uppfattning numera

 föga skäl att bibehålla skillnaden mellan

 avgångsvederlag och andra förvärvsinkomster när det

 gäller arbetslöshetsersättning. Det kan i det

 sammanhanget påpekas att uppsägningslön, under tid

 då arbetstagaren inte behöver stå till arbetsgivar-

 ens förfogande, och avgångsvederlag kan vara

 utbytbara i en förhandling mellan arbetsgivare och

 arbetstagare.

 Avgångsersättningar eller andra sådana

 ersättningar som utbetalas genom försäkringar eller

 av parterna gemensamt uppbyggda fonder utgör

 däremot inte förvärvsinkomster och har därför

 heller inte någon relevans för

 arbetslöshetsbegreppet i ALF-lagen och KAS-lagen.

 Av samma skäl gäller för den typen av ersättningar

 t.ex. att ersättningen inte grundar någon rätt till

 ATP eller till sjukpenning och inte heller läggs

 till grund för uttag av arbetsgivaravgifter. Av

 20 § ALF-lagen framgår emellertid att sådana

 ersättningar, liksom t.ex. tjänstepension, skall

 leda till att dagpenningen från

 arbetslöshetsförsäkringen minskas. Beräkningen av

 dagpenningen kommer i ett sådant fall att grundas

 på den aktuella dagsförtjänsten minskad med summan

 av den eller de andra ersättningarna. Är dessa

 ersättningar större än dagsförtjänsten, lämnas

 självfallet inte någon dagpenning. Den som mottar

 sådana ersättningar är dock likafullt att betrakta

 som arbetslös i KAS-lagens och ALF-lagens mening.

 Följaktligen får tid då ersättningar av detta slag

 lämnas inte heller tillgodoräknas för uppfyllande

 av arbetsvillkoret. Till saken hör också att

 regeringens förslag i kompletteringspropostionen

 motiverades med bl.a. att avgångsvederlagen borde

 behandlas på samma sätt såväl i ALF-lagens och

 KAS-lagens mening som i skatterättslig och

 socialförsäkringsrättslig mening och alltså beaktas

 fullt ut.

 Det framgår av det vi anfört att vi anser att det

 inte finns några skäl för att omdefiniera

 arbetslöshetsbegreppet för anställda i KAS och

 arbetslöshetsförsäkringen. Enligt vårt förmenande

 är det nuvarande arbetslöshetsbegreppet väl avvägt.

 Regeringens förslag berör arbetslöshetsbegreppet

 och riksdagen har därför rest frågor om hur detta

 begrepp i lagstiftningen för de kontanta

 understöden förhåller i sig förhållande till

 motsvarande begrepp i fråga om de

 arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Som vi

 redogjort för bygger arbetslöshetsbegreppet för

 anställda i arbetslöshetsförsäkringen och KAS på

 att den sökande saknar förvärvsinkomster. De

 arbetsmarknadspolitiska insatserna har ett annat

 och vidare syfte än att blott erbjuda kontantstöd

 och riktar sig följaktligen i huvudsak till den som

 saknar förvärvsarbete. Regeringens förslag innebär

 således inte någon förändring på denna punkt. Redan

 med nuvarande regelverk kan den som inte är att

 betrakta som arbetslös enligt ALF-lagen och

 KAS-lagen anvisas en arbetsmarknadspolitisk åtgärd

 om han eller hon saknar ett förvärvsarbete eller -

 i vissa fall - har ett förvärvsarbete men riskerar

 att mista detta. Enligt vår bedömning är därför

 vårt förslag i fråga om avgångsvederlagen förenligt

 med det arbetsmarknadspolitiska regelverket. Detta

 är också utgångspunkten för regeringens förslag i

 kompletteringspropositionen, vilka godtagits av

 riksdagen, i fråga om nya samordningsbestämmelser

 för utbildningsbidraget vid

 arbetsmarknadsutbildning. Det föreslogs att t.ex.

 uppsägningslön och avgångsvederlag skulle minska

 dagpenningen om sagda förvärvsinkomster lämnades

 samtidigt. Sådana förvärvsinkomster föreslogs

 däremot inte påverka möjligheten att anvisa någon

 arbetsmarknadsutbildning.

 Också själva konstruktionen av regeringens

 förslag till samordningsregel har föranlett

 riksdagen att resa ett par frågeställningar.

 Riksdagen har velat veta om samordningen skall ske

 på grundval av ett avtal om avgångsvederlag eller

 om en förutsättning skall vara att beloppet

 faktiskt betalats ut. Dessutom har frågan rests om

 samordning skall ske i det fall när ett

 avgångsvederlag som utbetalats förbrukats innan

 frågan om samordning aktualiserats.

 Av den av Lagrådet granskade och utan erinran

 godtagna lagtexten framgår att det är rätten till

 avgångsvederlaget som omfattas av regleringen i

 regeringens förslag. Utgångspunkten är alltså

 densamma som i fråga om rätt till uppsägningslön

 under tid då arbetsgivaren befriat arbetstagaren

 från arbetsplikt. Själva betalningsåtgärden är

 således utan betydelse för om samordningsregeln

 skall tillämpas. Det torde för övrigt vara förenat

 med betydande tillämpningssvårigheter att knyta

 tillämpningen av samordningsregeln till

 betalningsåtgärden. Vad gäller den andra

 frågeställningen kan vi konstatera att det finns

 personer med anställningar som upphör under hösten

 1993 och våren 1994 samtidigt som dessa personers

 avtal om avgångsvederlag ingåtts före denna tid-

 punkt. Dessa personer kanske skulle ha begärt ett

 högre avgångsvederlag i förhandlingen med

 arbetsgivaren om de känt till att regeringen avsåg

 att föreslå att hela summan av avgångsvederlaget

 skulle vara kvalificerade för uppfyllande av

 arbetsvillkoret och därmed också för uttolkningen

 av arbetslöshetsbegreppet i KAS och i försäkringen.

 För att ge parterna på arbetsmarknaden en rimlig

 frist att anpassa sig till de nya reglerna bör

 regeringens förslag till samordningsregel inte

 tillämpas på anställningar som upphör före den

 1 juli 1994.

 Resultatet av den genomgång som gjorts av de av

 riksdagen resta frågeställningarna är sådant att vi

 nu föreslår en reglering som bortsett från

 övergångsregleringen överensstämmer med den i

 kompletteringspropositionen.

 Samordningen mellan arbetslöshetsersättningarna

 och avgångsvederlagen bör således ske genom att

 avgångsvederlaget skall jämställas med

 förvärvsarbete i fråga om tillgodoräkningsbar tid

 för uppfyllandet av arbetsvillkoret. Detta bör

 åstadkommas genom att avgångsvederlaget beräknas

 avse en viss tid från anställningens upphörande.

 Utgångspunkten för beräkningen bör vara

 avgångsvederlagets storlek i förhållande till

 storleken av den försäkrades genomsnittliga

 månadsinkomst i anställningen under en viss period.

 Det bör emellertid ankomma på regeringen eller den

 myndighet som regeringen bestämmer att meddela

 föreskrifter om den närmare beräkningen av denna

 tid. Regeringen eller den myndighet som regeringen

 bestämmer bör därför bemyndigas att meddela sådana

 föreskrifter.

 En konsekvens av att avgångsvederlaget omräknas

 till viss tid som skall jämställas med

 förvärvsarbete i fråga om tillgodoräkningsbar tid

 för uppfyllande av arbetsvillkoret, är att den

 försäkrade för samma tid inte är att anse som

 arbetslös i ALF-lagens och KAS-lagens mening och

 följaktligen inte heller är berättigad till

 arbetslöshetsersättning. Den tid som

 avgångsvederlaget enligt vad nu sagts skall

 beräknas avse, skall i detta hänseende alltså

 behandlas på samma sätt som övriga i 7 § lagen

 (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring angivna

 situationer, t.ex. tid då den sökande har semester.

 Enligt vår åsikt bör den föreslagna samordningen

 gälla även i fråga om KAS.

 Vårt förslag förutsätter ändring i 7 § i lagen

 (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och i lagen

 (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd.

 6.4 Vissa frågor i övrigt om

 arbetslöshetsersättning

 Ersättningsperiodens längd för vissa

 deltidsarbetslösa

 Av 24 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring

 framgår att regeringen eller, efter regeringens

 bestämmande, Arbetsmarknadsstyrelsen, får

 föreskriva om begränsningar i ersättningsrätten för

 den som regelbundet utför deltidsarbete under

 veckor då han eller hon i övrigt är arbetslös, om

 det finns särskilda skäl för det. En likalydande

 bestämmelse finns i 15 § lagen (1973:371) om

 kontant arbetsmarknadsstöd. Fram till den 1 maj

 1993 gällde enligt förordningsbestämmelser att en

 sådan deltidsarbetslös endast fick 150

 ersättningsdagar om han eller hon inte

 kvalificerade sig för en ny ersättningsperiod.

 Efter beslut av riksdagen (bet. 1992/93:AU17, rskr.

 1992/93:202) slopades bestämmelserna. I ärendet

 uttalade riksdagen bl.a. följande: I det längre

 perspektivet finns det skäl att överväga en

 tidsmässig begränsning av ersättningsrätten vid

 deltidsarbetslöshet. Försäkringen har karaktär av

 en omställningsförsäkring; skyddet är även vid hel

 arbetslöshet begränsat i tiden. Som reglerna

 fungerar i dag kan en person med ett lågt antal

 ersättningsdagar under beräkningsveckan uppbära

 arbetslöshetsersättning under tidsperioder som är

 betydligt längre än den normalt maximala

 ersättningsperioden om 300 dagar. Det kan

 ifrågasättas om detta verkligen överensstämmer med

 försäkringens karaktär och syfte.

 De nuvarande ersättningsreglerna för

 deltidsarbetslösa medför att

 arbetslöshetsersättning ytterst kan komma att utges

 under 300 veckor i en och samma ersättningsperiod.

 Det kan, som också riksdagen funnit, ifrågasättas

 om detta verkligen överensstämmer med försäkringens

 karaktär och syfte. Regeringen avser därför att

 uppdra åt Arbetsmarknadsstyrelsen att redovisa hur

 en rimlig och rättvis kalendertidsbaserad

 begränsning kan åstadkommas av rätten till

 ersättning i samma ersättningsperiod för den som

 regelbundet utför deltidsarbete under veckor då han

 eller hon i övrigt är arbetslös.

 Karenstidsreglering för vissa deltidsarbetslösa

 I årets kompletteringsproposition (1992/93:150,

 bil. 8) föreslogs, i fråga om den som regelbundet

 utför deltidsarbete under veckor då han i övrigt är

 arbetslös, att regeringen eller den myndighet som

 regeringen bestämmer skulle få föreskriva om

 karenstid utöver vad som följer av lagen, om det

 finns särskilda skäl för det. I denna del anförde

 regeringen bl.a. följande: En arbetslös som

 regelbundet utför deltidsarbete under veckor då han

 eller hon i övrigt är arbetslös kan komma att

 uppbära ersättning under en tidsperiod som är

 längre än 14 månader. I förhållande till andra

 grupper av arbetslösa ter det sig inte rättvist om

 ersättning i dessa fall skall kunna lämnas under så

 långa tidsperioder utan att karensvillkoret på nytt

 uppfylls. Den som är helt arbetslös eller den som

 utför deltidsarbete som inte är regelbundet

 utförsäkras efter ca 14 kalendermånader. Därefter

 måste han eller hon genom arbete eller någon

 arbetsmarknadspolitisk åtgärd kvalificera sig för

 en ny ersättningsperiod. Innan den arbetslöse på

 nytt kan få ersättning måste han eller hon dessutom

 fullgöra en ny karenstid.

 Förslaget godtogs av riksdagen (bet.

 1992/93:AU20, rskr. 1992/93:431). Riksdagen

 förutsatte emellertid att eventuella föreskrifter

 om begränsningar i ersättningsrätten, och därmed

 troligen ett mer detaljreglerat och administrativt

 betungande system, vägdes noga mot eventuella

 besparingseffekter. Riksdagen förutsatte vidare att

 regeringen senast i samband med budgetpropositionen

 lämnar en redovisning beträffande de föreskrifter

 som kan ha utfärdats med stöd av bemyndigandet.

 De i 24 § lagen om arbetslöshetsförsäkring och

 15 § tredje stycket lagen om kontant

 arbetsmarknadsstöd gjorda ändringarna i berört av-

 seende trädde i kraft den 6 september 1993. Genom

 förordning med ikraftträdande samma tidpunkt fördes

 bemyndigandet att meddela föreskrifter vidare till

 Arbetsmarknadsstyrelsen.

 Regeringen avser att uppdra åt

 Arbetsmarknadsstyrelsen att redovisa hur

 bemyndigandet använts.

 Företagarbegreppet

 Under våren 1993 uttalade riksdagen (bet.

 1992/93:AU17, rskr. (1992/93:202) att

 företagarbegreppet i arbetslöshetsförsäkringen och

 KAS hade kommit att ges en alltför vidsträckt

 tolkning. Anhöriga till företagare hade i praxis,

 om de som anställda aktivt deltagit i rörelsen,

 jämställts med företagare även om de inte ägde

 någon andel i företaget. Enligt riksdagen borde

 enbart den som i praktiken hade ett väsentligt

 inflytande över verksamheten betraktas som

 företagare - och därmed omfattas av det strängare

 arbetslöshetsbegrepp som gäller för företagare.

 Enligt riksdagen borde en grundläggande

 förutsättning för att betraktas som företagare

 också vara att vederbörande själv ägde någon del av

 företaget. Regeringen ålades att skyndsamt

 återkomma med lagförslag i enlighet med vad

 riksdagen uttalat.

 Regeringen lade i kompletteringspropositionen

 (1992/93:150, bil. 8) fram ett förslag i enlighet

 med riksdagsbeställningen. Förslaget godtogs av

 riksdagen (bet. 1992/93:AU20, rskr. 1992/93:431).

 Ändringarna i lagen om arbetslöshetsförsäkring och

 lagen om kontant arbetsmarknadsstöd i berört

 avseende trädde i kraft den 6 september 1993.

 Det är från olika synpunkter - bl.a.

 konkurrenssynpunkt - viktigt att den förmånliga

 behandling som anhöriga till företagare ges genom

 nämnda lagändring inte leder till ett ökat missbruk

 av förmånerna vid arbetslöshet. Regeringen avser

 därför att uppdra åt Arbetsmarknadsstyrelsen att

 granska tillämpningen av det nya företagarbegreppet

 och återkomma till regeringen med en redovisning

 härom.

 Arbetslöshetsbegreppet för företagare

 Enligt nuvarande bestämmelser anses en företagare

 arbetslös, när hans eller hennes personliga

 verksamhet i rörelsen upphört annat än tillfälligt,

 om inte Arbetsmarknadsstyrelsen av särskilda skäl

 föreskriver annat. Denna bestämmelse innebär i

 princip att en företagare skall ha definitivt

 avvecklat sin rörelse för att vara berättigad till

 KAS eller ersättning från

 arbetslöshetsförsäkringen.

 Kravet att en företagare skall ha lämnat sin

 rörelse för att anses som arbetslös innebär i

 allmänhet att han eller hon skall ha sålt fast

 egendom och rörelsetillgångar. Fortsatt innehav av

 fast egendom eller annan rörelsetillgång av

 betydande värde utgör skäl för att ifrågasätta om

 företagarens personliga verksamhet i rörelsen

 verkligen upphört.

 I kompletteringspropositionen för budgetåret

 1993/94 (prop. 1992/93:150, bil. 8) föreslogs att

 regeringen skulle ges bemyndigandet att meddela

 föreskrifter om undantag från det annars gällande

 kravet på att rörelsen skall ha upphört annat än

 tillfälligt för att ersättning skulle kunna lämnas.

 Riksdagen beslutade (rskr. 1992/93:431) att i

 enlighet med arbetsmarknadsutskottets betänkande

 1992/93:AU20 Arbetslöshetsersättning m.m. dels

 avslå regeringens förslag, dels ge regeringen i

 uppdrag att skydsamt återkomma i denna fråga.

 I det nämnda betänkandet anfördes att utredningen

 om en ny arbetslöshetsförsäkring fått i uppdrag att

 överväga frågan för hur ett skydd för företagare

 borde konstrueras som å ena sidan är ekonomiskt och

 socialt acceptabelt men å andra sidan inte

 snedvrider konkurrensen. Därefter anförde utskottet

 följande: "Utskottet instämmer i och för sig i vad

 som sägs i propositionen om vikten av att

 åstadkomma förhållanden som skapar nya företag och

 ger tillväxt i små och medelstora företag. Från den

 synpunkten kan man ifrågasätta ett regelsystem som

 kan innebära att en arbetslös måste göra sig av med

 sitt företag för att ha rätt till ersättning ur

 försäkringen. Företaget är ju ofta den möjlighet

 som ges att åter få fotfäste på den reguljära

 arbetsmarknaden. Som anförs i propositionen kan

 detta knappast stå i överensstämmelse med arbets-

 marknadspolitikens målsättningar. Denna aspekt

 måste dock vägas bl.a. mot risken för

 konkurrenssnedvridning. Utskottet anser därför att

 frågan ifall arbetslöshetsersättning skall kunna

 utges även i samband med tillfälliga uppehåll är av

 sådan art att den bör beredas sedan den nyssnämnda

 utredningen lagt fram sitt förslag, bl.a. då det

 inte kan uteslutas att lagstiftning blir

 erforderlig." Mot angiven bakgrund förklarade sig

 utskottet inte vara berett att medge regeringen

 rätt att föreskriva undantag från regeln.

 Bemyndigandet för Arbetsmarknadsstyrelsen att före-

 skriva om undantag kvarstod dock.

 Betänkandet från utredningen om en ny

 arbetslöshetsförsäkring har avlämnats och

 remissbehandlats. Utredarens förslag innebär att en

 företagare i vissa fall skall ges rätt till

 ersättning även i samband med ett tillfälligt

 uppehåll i rörelsen. Innan ersättning kan utges i

 en sådan situation skall företagaren emellertid ha

 varit arbetslös under 60 dagar (karensvillkor).

 Därutöver föreslås att arbetslöshetskassan skall

 kunna kräva att företagaren styrker sin rätt till

 ersättning genom inyg utfärdat av kvalificerad

 revisor efter genomgång av företagets bokföring.

 Som riksdagen framhållit måste intresset av att

 åstadkomma förhållanden som skapar nya företag och

 ger tillväxt i små och medelstora företag vägas mot

 risken för konkurrenssnedvridning. Det är därför

 viktigt att konsekvenserna av föreslagna

 förändringar av företagarreglerna blir genomlysta.

 Mot denna bakgrund lägger vi inte fram något

 förslag nu om förändrade regler. Denna fråga kommer

 att bli föremål för en fortsatt beredning, vars

 syfte är att en proposition kan föreläggas

 riksdagen.

 Rätt till arbetslöshetsersättning vid utövande av

 bisyssla

 Enligt 23 § andra stycket ALF-lagen tas vid

 beräkning av arbetslöshet inte hänsyn till en

 bisyssla som den försäkrade före arbetslöshetens

 inträde varaktigt bedrivit vid sidan av

 heltidsarbete, om bisysslan inte utvidgas under

 arbetslösheten och inte hindrar denne från att anta

 erbjudet lämpligt arbete. Någon begränsning för hur

 stora inkomster som bisysslan får inbringa finns

 däremot inte.

 De nuvarande reglerna på denna punkt innebär

 alltså att bisysslan kan inbringa mycket stora

 inkomster utan att detta i sig påverkar rätten till

 kontant understöd vid arbetslöshet. Det har på

 olika sätt i den allmänna debatten framkommit att

 personer som genom sina bisysslor haft årsinkomster

 som motsvarat en eller flera normala årslöner också

 samtidigt varit berättigade till KAS eller

 ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Enligt

 regeringens uppfattning skall de kontanta

 understöden vid arbetslöshet syfta till att ge ett

 grundläggande inkomstskydd. Det framstår då som

 stötande att personer med stora förvärvsinkomster

 samtidigt kan få en oreducerad

 arbetslöshetsersättning. Regeringen avser därför

 att uppdra åt Arbetsmarknadsstyrelsen att lämna

 förslag till hur en rimlig och rättvis begränsning

 kan åstadkommas av rätten till arbetslöshetsersätt-

 ning i samband med bisysslor.

 7 Kommentarer till lagförslagen

 7.1 Lagen om allmän avgift för finansiering av

 kontantförmåner vid arbetslöshet

 1 §

 Av paragrafen framgår att en avgift för

 finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet

 skall betalas för varje år. Avgiften tas ut på

 inkomst som preciseras i 2 §. Med år avses

 beskattningsår.

 För beskattningsåret 1994 utgör avgiften 1 % av

 det inkomstunderlag som anges i 2 §. Fr.o.m.

 beskattningsåret 1995 utgör avgiften 2 % av detta.

 2 §

 I paragrafen anges hur underlaget för beräkning av

 avgiften skall bestämmas. Underlaget utgörs av

 summan av sådan inkomst av anställning som avses i

 11 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring

 och sådan inkomst av annat förvärvsarbete som avses

 i 11 kap. 3 § samma lag. Den del av summan som

 överstiger sju och en halv gånger det vid årets

 ingång gällande basbeloppet enligt lagen om allmän

 försäkring ingår dock inte i beräkningsunderlaget.

 Något basbeloppsavdrag som vid fastställande av

 pensionsgrundande inkomst skall inte göras.

 Inkomsten beaktas även om pensionsgrundande inkomst

 inte skall fastställas enligt 11 kap. 1 § andra

 stycket nämnda lag, t.ex. för den som före 65 års

 ålder uppbär hel ålderspension. I paragrafen

 fastslås vidare att endast inkomster för vilka den

 som uppbär inkomsten är skattskyldig enligt

 kommunalskattelagen skall ingå i beräk-

 ningsunderlaget för avgiften. Detta medför bl.a.

 att den som endast är skattskyldig enligt lagen

 (1958:295) om sjömansskatt eller lagen (1991:586)

 om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta inte

 blir avgiftsskyldig enligt denna lag.

 3 §

 Av paragrafen framgår att avgift inte skall betalas

 av den som har fyllt 65 år vid beskattningsårets

 ingång. Befriad från avgiftsskyldighet är vidare

 den som har en inkomst enligt 2 § som understiger

 25 % av det vid årets ingång gällande basbeloppet

 enligt lagen om allmän försäkring. Den vars inkomst

 överstiger nämnda gräns skall däremot debiteras

 avgift för hela summan av inkomsterna upp till sju

 och en halv gånger basbeloppet enligt lagen om

 allmän försäkring, alltså även den del därav som

 ligger under 25 % av basbeloppet.

 5 §

 I paragrafen anges att bestämmelserna i

 taxeringslagen och uppbördslagen gäller för avgift

 enligt denna lag. Detta innebär bl.a. att i fråga

 om rätt till omprövning, överklagande m.m. gäller

 samma regler som vid inkomsttaxeringen. I

 paragrafens andra mening slås fast att avgiften

 skall föras till staten.

 7.2 Kommunalskattelagen (1928:370)

 50 §

 I paragrafen har tagits in en bestämmelse om att

 den allmänna avgiften för finansiering av

 kontantförmåner vid arbetslöshet skall vara

 avdragsgill vid taxeringen till kommunal

 inkomstskatt. Avdraget skall göras från den

 taxerade förvärvsinkomsten innan grundavdraget görs

 och hanteras av skattemyndigheten på samma sätt som

 detta.

 7.3 Lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

 9 §

 Här slås fast att den allmänna avgiften skall vara

 avdragsgill även vid taxeringen till statlig

 inkomstskatt.

 7.4 Uppbördslagen (1953:272)

 4 § 1 mom.

 I andra stycket anges att också den allmänna

 avgiften för finansiering av kontantförmåner vid

 arbetslöshet och avdraget för denna skall medräknas

 i skattetabellerna.

 I tredje stycket, som är nytt, anges att det av

 skattetabellerna skall framgå hur stor del av

 avdragsbeloppet som avser summan av den allmänna

 sjukförsäkringsavgiften och den allmänna avgiften

 för finansiering av kontantförmåner vid

 arbetslöshet. Bestämmelsen motiveras av att den som

 har gjort avdraget för avgifterna åläggs en

 skyldighet att lämna ifrågavarande uppgift såväl

 till den skattskyldige som till skattemyndigheten

 (se 43 § 1 mom. uppbördslagen och 3 kap. 4 § lagen

 om självdeklaration och kontrolluppgifter). Det

 innebär att avgifterna i skattetabellerna inte

 behöver redovisas var för sig.

 12 §

 Första stycket har kompletterats med en regel om

 att man vid uttaget av sådan preliminär skatt som

 skall betalas genom skatteavdrag skall ta hänsyn

 till att den allmänna sjukförsäkringsavgiften och

 den allmänna avgiften för finansiering av

 kontantförmåner vid arbetslöshet inte alltid skall

 tas ut.

 27 § 2 mom.

 Bestämmelsen i det nya tredje stycket föranleds av

 att den allmänna sjukförsäkringsavgiften och den

 allmänna avgiften för finansiering av

 kontantförmåner vid arbetslöshet skall hållas

 skilda från inkomstskatten. Detta gäller såväl vid

 redovisningen av skatteavdraget på lönebeskedet

 eller liknande (se 43 § 1 mom.) som vid lämnandet

 av kontrolluppgifterna (se 3 kap. 4 § lagen om

 självdeklaration och kontrolluppgifter).

 Lagstiftningen avses även bli kompletterad med en

 bestämmelse i uppbördsförordningen (1967:1676) om

 en särredovisning av avgifterna på

 slutskattesedeln.

 43 § 1 mom.

 Ändringen i momentet föranleds av att den allmänna

 sjukförsäkringsavgiften och den allmänna avgiften

 för finansiering av kontantförmåner vid

 arbetslöshet skall hållas skilda från

 inkomstskatten. Se också kommentaren till 27 §

 2 mom.

 7.5 Lagen (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter

 2 kap. 4 §

 Ändringen i paragrafen föranleds av att den

 allmänna sjukförsäkringsavgiften och den allmänna

 avgiften för finansiering av kontantförmåner vid

 arbetslöshet skall hållas skilda från

 inkomstskatten. Se också kommentaren till 27 §

 2 mom. lagen om ändring i uppbördslagen.

 7.6 Lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring

 6 §

 Genom en ändring i denna paragraf bringas

 arbetsvillkoret i försäkringen och i KAS i

 överensstämmelse med varandra. Den försäkrade skall

 sålunda inom den föreskrivna ramtiden utföra

 förvärvsarbete i minst fem månader. Hänsyn tas

 endast till månad då förvärvsarbete har utförts i

 minst 75 timmar. I övrigt hänvisas till kommentaren

 till övergångsbestämmelsen nedan.

 7 §

 I paragrafen läggs till en ny punkt i första

 stycket, femte punkten, och ett nytt stycke.

 Ändringen i denna del innebär följande. Med

 undantag av den reglering som finns i fråga om

 företagare i 4 § regleras inte explicit i lagen de

 situationer när den försäkrade är att anse som

 arbetslös. Att den som förvärvsarbetar inte är att

 anse som arbetslös under samma tid framgår

 emellertid indirekt av kvalifikationsreglerna i 6

 och 7 §§. Enligt etablerad praxis anses inte heller

 den som uppbär förvärvsinkomster från en

 arbetsgivare under tid då arbete inte utförs som

 arbetslös, dvs. under tid då det lämnas t.ex.

 permitteringslön eller uppsägningslön för sådan tid

 då arbetsgivaren befriat arbetstagaren från

 arbetsplikt. Tid när sådan ersättning lämnas

 jämställs i praxis med arbetad tid och är

 följaktligen kvalificerande för uppfyllande av

 arbetsvillkoret. Ersättningar som utbetalas till

 den försäkrade från någon annan än arbetsgivaren,

 t.ex. från kollektivavtalsreglerade stiftelser

 eller fonder eller dylikt, har inte någon relevans

 för arbetslöshetsbegreppet i försäkringen och är

 således inte heller kvalificerande för uppfyllande

 av arbetsvillkoret. Ersättningar av sådant slag kan

 emellertid enligt 20 § komma att reducera

 dagpenningen.

 Ett avgångsvederlag som en arbetstagare får från

 en arbetsgivare på grund av anställningens

 upphörande betraktas som en förvärvsinkomst.

 Avgångsvederlaget får därmed betydelse för

 tillämpningen av arbetslöshetsbegreppet i

 försäkringen och tillgodoräknas som kvalificerande

 för uppfyllande av arbetsvillkoret. Till skillnad

 från förvärvsinkomster av annat slag har i praxis

 rättsverkningarna i nu nämnt hänseende begränsats

 till den tid som motsvarar den uppsägningstid som

 den försäkrade har enligt bestämmelserna i lagen

 (1982:80) om anställningsskydd, dvs. mellan en

 månad och sex månader.

 Innebörden av den föreslagna ändringen i

 paragrafen är att ett avgångsvederlag skall beaktas

 fullt ut vid tillämpningen av arbetslöshets-

 begreppet och vid tillgodoräknandet av

 kvalifikationstid för uppfyllande av

 arbetsvillkoret. Bortsett från denna skillnad

 bygger den valda lösningen på den gällande

 ordningen, dock att avgångsvederlaget av lag-

 tekniska skäl nu regleras som med förvärsarbete

 jämställd tid i stället för att betraktas som

 direkt arbetad tid.

 Med avgångsvederlag åsyftas i paragrafen annan

 ersättning än pension som den försäkrade får från

 en arbetsgivare på grund av anställningens

 upphörande. Pension som lämnas av en arbetsgivare

 eller av någon annan eller ersättningar av annat

 slag som lämnas av någon annan än en arbetsgivare,

 utgör alltså inte avgångsvederlag i paragrafens

 mening. Som tidigare nämnts kan den typen av

 ersättningar i stället enligt 20 § komma att minska

 dagpenningen.

 Bestämmelsen tar i främsta rummet sikte på

 frivilliga överenskommelser mellan arbetsgivare och

 arbetstagare om avgångsvederlag. Bestämmelsen skall

 emellertid tillämpas också om arbetsgivaren av

 domstol eller efter ett skiljedomsförfarande ålagts

 att till arbetstagare betala ersättning på grund av

 anställningens upphörande. Också ersättning som

 fastställts på det sättet är nämligen att anse som

 avgångsvederlag i paragrafens mening. Det saknar

 betydelse för tillämpningen av bestämmelsen om

 någon del av den ersättning som arbetsgivaren

 lämnar till arbetstagaren skulle kunna urskiljas

 såsom ersättning av ideell natur.

 Det är den försäkrades rätt till avgångsvederlag

 från arbetsgivaren som är föremål för den reglering

 som görs i paragrafen. Det förutsätts sålunda att

 fordringen på arbetsgivaren inte är tvistig.

 Betalningsåtgärden som sådan eller tidpunkten för

 denna kan självfallet ha betydelse från

 bevissynpunkt men saknar rättslig betydelse i sig.

 För att avgångsvederlaget skall kunna jämställas

 med förvärvsarbete i fråga om tillgodoräkningsbar

 tid för uppfyllande av arbetsvillkoret krävs att

 ersättningen översätts till att avse en viss tid

 från anställningens upphörande. Som framgår av

 allmänmotiveringen skall utgångspunkten för denna

 beräkning vara avgångsvederlagets storlek i

 förhållande till den försäkrades genomsnittliga

 inkomst per månad i anställningen under en viss

 period. Av paragrafens andra stycke framgår att

 regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer

 bemyndigas att meddela föreskrifter om beräkning av

 den tid som ett avgångsvederlag skall avse.

 Det kan självfallet inträffa att

 arbetslöshetskassan inte får kännedom om att

 arbetstagaren tillerkänts ett avgångsvederlag och

 därför betalar ut ersättning när anställningen

 upphört trots att rätt därtill inte finns. I ett

 sådant fall har arbetslöshetskassan resp.

 länsarbetsnämnden att pröva om förutsättningarna

 för att ålägga arbetstagaren återbetalningsskyldig-

 het enligt 36 § i AFL-lagen och i KAS-lagen är

 uppfyllda. Om återbetalningsskyldighet finns, kan

 avräkning av för mycket utbetald ersättning på

 framtida utbetalningar göras.

 20 §

 Enligt huvudregeln lämnas dagpenning med 80 % av

 den försäkrades dagsförtjänst. Enligt gällande

 bestämmelser i andra stycket avses med

 dagsförtjänst en femtedel av den veckoinkomst

 eller, i fråga om en försäkrad med månadslön, en

 tjugotvåendel av den månadsinkomst, som den

 försäkrade före arbetslöshetens inträde vanligen

 åtnjöt under arbetstid som var normal för den

 försäkrade.

 Som framgår av allmänmotiveringen har i fråga om

 deltidsarbetslösa bestämmelsen i praxis tolkats så

 att normalarbetstiden skall beräknas utifrån det

 heltidsarbete som den försäkrade senast hade, även

 om denne kvalificerat sig för en ny

 ersättningsperiod genom deltidsarbete. Ändringen i

 paragrafens andra stycke innebär att

 normalarbetstiden skall relateras till det arbete

 som ligger till grund för arbetsvillkorets upp-

 fyllande. Den nya bestämmelsen får betydelse när

 den försäkrade kvalificerat sig för en ny

 ersättningsperiod eller när denne i en pågående

 ersättningsperiod på nytt skall uppfylla

 arbetsvillkoret enligt bestämmelsen i 16 §.

 Enligt gällande lydelse av 20 § andra stycket

 andra meningen får Arbetsmarknadsstyrelsen, om det

 finns särskilda omständigheter, medge att en större

 andel av en medlems inkomst än som sägs i första

 meningen skall utgöra medlemmens dagsförtjänst.

 Bestämmelsen har tillkommit före ikraftträdandet av

 den nya regeringsformen. Av 8 kap. 11 § i den nya

 regeringsformen följer att riksdagens bemyndigande

 att meddela föreskrifter i ett visst ämne inte

 skall riktas direkt till en av regeringen

 underställd myndighet. Bemyndigandet skall i ett

 sådant fall i stället riktas till regeringen eller,

 i förekommande fall, till den myndighet som

 regeringen bestämmer. I paragrafens andra stycke,

 andra meningen, har en anpassning gjorts i enlighet

 härmed. Någon ändring i sak åsyftas inte. Avsikten

 är att föra bemyndigandet vidare till

 Arbetsmarknadsstyrelsen.

 57 §

 Ändringen innebär att den finansieringsavgift som

 arbetslöshetskassorna betalar för finansiering av

 statens kostnad för utbetalade arbetslöshetser-

 sättningar slopas.

 Övergångsregler

 2.

 Enligt huvudregeln skall det äldre arbetsvillkoret

 fortfarande tillämpas i fråga om en

 ersättningsperiod som har börjat före den 1 januari

 1994. Den som har påbörjat en ersättningsperiod

 före detta datum är alltså också fortsättningsvis

 berättigad till ersättning under återstoden av

 samma period även om han inte uppfyller det nya

 arbetsvillkoret. Av 15 § andra stycket, tredje

 meningen, framgår att en ny ersättningsperiod i

 vissa fall skall räknas från inträdet av den

 arbetslöshet då den försäkrade senast uppfyllde

 arbetsvillkoret. Nämnas kan vidare att det fr.o.m.

 den 6 september 1993 gällande karensvillkoret

 medför att ersättningsperioden börjar först efter

 det att detta fullgjorts.

 Från huvudregeln görs ett undantag. Även om

 ersättningsperioden har börjat före den 1 januari

 1994 skall den försäkrade uppfylla det nya

 arbetsvillkoret om han efter nämnda datum åter

 skall uppfylla ett arbetsvillkor enligt

 bestämmelsen i 16 § för att få fortsatt ersättning

 i samma period. Han skall självfallet också ha

 uppfyllt det nya arbetsvillkoret innan en ny

 ersättningsperiod börjar efter sagda datum.

 Ändringen i 20 § andra stycket skall behandlas på

 samma sätt.

 3.

 Den nya bestämmelsen om avgångsvederlag skall inte

 tillämpas när anställningen upphör senast den

 30 juni 1994. Anställningsförhållanden som upplösts

 före den 1 juli 1994 berörs alltså inte, oavsett

 när överenskommelsen mellan arbetsgivare och

 arbetstagare om avgångsvederlaget har träffats. Det

 saknar vidare betydelse för bestämmelsens

 tillämpning när den faktiska betalningsåtgärden

 sker.

 7.7 Lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd

 7 §

 I denna del hänvisas till författningskommentaren

 till motsvarande paragraf i förslaget till lag om

 ändring i lagen (1973:370) om arbetslöshets-

 försäkring.

 8 §

 Av 8 § tredje stycket i dess nuvarande lydelse

 framgår att den s.k. överhoppningsbara tiden inte

 får beaktas för längre tid än två år vid

 bestämmandet av ramtiden enligt 6 §. Ändringen

 innebär att denna begränsning slopas. Samma system

 kommer i detta avseende således att gälla i

 försäkringen och i KAS.

 Övergångsregler

 Beträffande ändringen i 7 § hänvisas till

 författningskommentaren till övergångsregler i

 fråga om ändringen i 7 § lagen om arbetslöshetsför-

 säkring.

 Slopandet i 8 § av begränsningen av den tid som

 får räknas in i ramtiden enligt 6 §

 (överhoppningsbar tid) skall tillämpas när en ny

 ersättningsperiod börjar efter ikraftträdandet

 eller när stödtagaren efter ikraftträdandet skall

 uppfylla ett nytt arbetsvillkor enligt bestämmelsen

 i 16 §.

 Bilaga 1

 Förteckning över de remissinstanser som har yttrat

 sig över betänkandet

 Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Stockholms

 län, Socialstyrelsen, Riksförsäkringsverket,

 Riksgäldskontoret, Statskontoret, Finansin-

 spektionen, Riksrevisionsverket, Riksskatteverket,

 Statens arbetsgivarverk, Juridiska fakultetsnämnden

 vid Lunds universitet, Arbetsmarknadsstyrelsen,

 Konkurrensverket, Arbetsgivaralliansen, Svenska

 Arbetsgivareföreningen, Sveriges Industriförbund,

 Sveriges Köpmannaförbund, Företagarnas Riksorgani-

 sation, Lantbrukarnas Riksförbund,

 Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet,

 Centralorganisationen SACO, Landsorganisationen i

 Sverige, Svenska Musikerförbundet och

 Kulturarbetarförbundet, Tjänstemännens

 centralorganisation, Arbetslöshetskassornas Sa-

 morganisation, Försäkringskasseförbundet, Sveriges

 Försäkringsförbund, Folksam, Skandia Försäkrings

 AB, Trygg-Hansa SPP Holding AB, ILO-kommittén.

 Bilaga 2

 Lagrådsremissens lagförslag

 2.1 Förslag till lag om allmän avgift för

 finansiering av

 kontantförmåner vid arbetslöshet

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 § Allmän avgift för finansiering av

 kontantförmåner vid arbetslöshet skall för varje år

 betalas av den som uppbär sådan inkomst som avses i

 2 §.

 Avgiften utgör för år 1994 en procent av

 inkomsten och för år 1995 och följande år två

 procent av inkomsten. Avgiften avrundas till när-

 maste hela hundratal kronor. Avgift som slutar på

 50 kronor avrundas till närmaste lägre hundratal

 kronor.

 Avgiften skall användas för finansiering av

 arbetslöshetsersättning enligt lagen (1973:370) om

 arbetslöshetsförsäkring och kontant arbets-

 marknadsstöd enligt lagen (1973:371) om kontant

 arbetsmarknadsstöd.

 2 § Avgiften beräknas på sådan inkomst av

 anställning som avses i 11 kap. 2 § lagen

 (1962:381) om allmän försäkring och sådan inkomst

 av annat förvärvsarbete som avses i 11 kap. 3 §

 nämnda lag om den enskilde är skattskyldig för

 inkomsten enligt kommunalskattelagen (1928:370).

 Inkomst av anställning och inkomst av annat

 förvärvsarbete skall därvid var för sig avrundas

 till närmaste lägre hundratal kronor.

 Avgiften beräknas på summan av inkomsterna till

 den del summan inte överstiger sju och en halv

 gånger det vid årets ingång gällande basbeloppet

 enligt lagen om allmän försäkring.

 3 § Avgift betalas av den som vid årets ingång

 inte har fyllt 65 år.

 Avgift betalas dock inte av den som har sådana

 inkomster som avses i 2 §, om dessa understiger

 25 procent av det vid årets ingång gällande

 basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän

 försäkring.

 4 § Avgiftsunderlaget skall för varje år

 fastställas av skattemyndigheten i samband med

 taxeringen till statlig och kommunal inkomstskatt.

 5 § Bestämmelserna i taxeringslagen (1990:324) och

 uppbördslagen (1953:272) gäller för avgift enligt

 denna lag. Avgiften förs till staten.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas på avgiftspliktig inkomst som uppbärs

 från och med den dagen.

 2.2 Förslag till lag om ändring i

 kommunalskattelagen

 (1928:370)

 Härigenom föreskrivs att 50 § kommunalskattelagen

 (1928:370) skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 50 §[4]

 Den taxerade Den taxerade för-

 förvärvsinkomsten min- värvsinkomsten minskas

 skad med på beskatt- med på beskattningsåret

 ningsåret belöpande belöpande avgift enligt

 avgift enligt lagen lagen (1992:1745) om

 (1992:1745) om allmän allmän sjukförsäkrings-

 sjukförsäkringsavgift avgift och lagen

 och kommunalt grundav- (1993:000) om allmän

 drag utgör beskatt- avgift för finansiering

 ningsbar förvärvs- av kontantförmåner vid

 inkomst. arbetslöshet samt kom-

 munalt grundavdrag i nu

 nämnd ordning. Det som

 därefter återstår utgör

 beskattningsbar för-

 värvsinkomst.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas första gången vid 1995 års taxering.

 **FOOTNOTES**

 [4] Senaste lydelse 1992:1747.

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576)

 om statlig

 inkomstskatt

 Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1947:576) om

 statlig inkomstskatt skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §[1]

 Den taxerade Den taxerade för-

 förvärvsinkomsten min- värvsinkomsten minskas

 skad med på beskatt- med på beskattningsåret

 ningsåret belöpande belöpande avgift enligt

 avgift enligt lagen lagen (1992:1745) om

 (1992:1745) om allmän allmän sjukförsäkrings-

 sjukförsäkringsavgift avgift och lagen

 och statligt grundav- (1993:000) om allmän

 drag utgör beskatt- avgift för finansiering

 ningsbar för- av kontantförmåner vid

 värvsinkomst. arbetslöshet samt stat-

 ligt grundavdrag i nu

 nämnd ordning. Det som

 därefter återstår utgör

 beskattningsbar för-

 värvsinkomst.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas första gången vid 1995 års taxering.

 **FOOTNOTES**

 [1] Senaste lydelse 1992:1748.

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:000)

 om

 ändring i lagen (1993:941) om ändring i

 uppbördslagen

 (1953:272)

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1993:000) om

 ändring i lagen (1993:941) om ändring i

 uppbördslagen (1953:272)[1] skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §[2]

 Med skatt avses i denna lag, om inte annat anges:

 1. kommunal inkomstskatt,

 2. statlig inkomstskatt,

 3. statlig förmögenhetsskatt,

 4. statlig fastighetsskatt,

 5. skogsvårdsavgift,

 6. egenavgifter enligt lagen (1981:691) om socia-

 lavgifter,

 7. avkastningsskatt i fall som avses i 2 § första

 stycket 1-5 lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

 pensionsmedel,

 8. särskild löneskatt enligt lagen (1991:687) om

 särskild löneskatt på pensionskostnader,

 9. skattetillägg och förseningsavgift enligt

 taxeringslagen (1990:324) samt förseningsavgift

 enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

 10. mervärdeskatt i fall som avses i 21 § lagen

 (1968:430) om mervärdeskatt,

 11. annuitet på avdikningslån,

 12. avgift enligt 12. avgift enligt

 lagen (1992:1745) om lagen (1992:1745) om

 allmän sjukförsäkrings- allmän sjukförsäkrings-

 avgift. avgift,

 13. avgift enligt

 lagen (1993:000) om

 allmän avgift för fi-

 nansiering av kontant-

 förmåner vid arbetslös-

 het.

 Att vad som sägs i denna lag om egenavgifter

 enligt lagen om socialavgifter även tillämpas i

 fråga om skatt enligt 2 § lagen (1990:659) om

 särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster

 följer av 3 § sistnämnda lag.

 **FOOTNOTES**

 [1] Lagen omtryckt 1991:97.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

 [2] Lydelse enligt prop. 1993/94:1.

 2.5 Förslag till lag om ändring i uppbördslagen

 (1953:272)

 Härigenom föreskrivs att 4 § 1 mom., 12 §, 27 §

 2 mom. samt 43 § uppbördslagen (1953:272)[1] skall

 ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 §

 1 m o m.[2] För inkomst av arbete som hänför sig

 till bestämd tidsperiod och uppbärs vid regelbundet

 återkommande tillfällen och arbete som är avsett

 att pågå kortare tid än en vecka skall preliminär

 A-skatt utgå med belopp, som anges i

 skattetabeller, om inte annat framgår av 7 eller

 7 a § eller av skattemyndighets beslut. Regeringen

 eller myndighet som regeringen bestämmer

 fastställer för varje inkomstår sådana tabeller.

 Tabellerna skall, om inte annat sägs i 2 mom.,

 ange den preliminära skatten på olika

 inkomstbelopp, beräknade för en månad eller den

 kortare tid som anges i tabellerna och grundas på

 följande förutsättningar, nämligen

 att inkomsten är oförändrad under inkomståret,

 att den skattskyldige endast kommer att taxeras

 för den inkomst som anges i tabellen,

 att den skattskyldige att den skattskyldige

 inte skall betala annan inte skall betala annan

 skatt eller avgift som skatt eller avgift som

 avses i denna lag än avses i denna lag än

 statlig inkomstskatt, statlig inkomstskatt,

 kommunal inkomstskatt kommunal inkomstskatt

 och avgift enligt lagen samt avgift enligt la-

 (1992:1745) om allmän gen (1992:1745) om all-

 sjukförsäkringsavgift, män sjukförsäkringsav-

 gift och avgift enligt

 lagen (1993:000) om

 allmän avgift för fi-

 nansiering av kontant-

 förmåner vid arbetslös-

 het,

 att den skattskyldige att den skattskyldige

 vid taxering för inkom- vid taxering för inkom-

 sten inte erhåller an- sten inte erhåller an-

 nat avdrag än avdrag nat avdrag än avdrag

 för avgift enligt lagen för av-gift enligt la-

 (1992:1745) om allmän gen (1992:1745) om all-

 sjukförsäkringsavgift män sjukförsäkringsav-

 och grundavdrag. gift och avgift enligt

 lagen (1993:000) om

 allmän avgift för fi-

 nansiering av kontant-

 förmåner vid arbetslös-

 het samt grundavdrag.

 **FOOTNOTES**

 [1] Lagen omtryckt 1991:97.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

 [2] Senaste lydelse 1992:1749.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Av tabellerna skall

 framgå hur stor del av

 avdragsbeloppet som

 avser allmän sjukför-

 säkringsavgift och all-

 män avgift för finan-

 siering av kontantför-

 måner vid arbetslöshet.

 12 §[3]

 För den som inte För den som inte

 skall betala avgift skall betala avgift

 enligt lagen (1992:17- enligt lagen

 45) om allmän sjukför- (1992:1745) om allmän

 säkringsavgift skall sjukförsäkringsavgift

 preliminär A-skatt i och lagen (1993:000) om

 fall som avses i 4 § allmän avgift för fi-

 1 mom. och 40 § utgå nansiering av kontant-

 enligt de grunder som förmåner vid arbetslös-

 där anges med beaktande het skall preliminär

 av att skyldighet att A-skatt i fall som

 betala sådan avgift och avses i 4 § 1 mom. och

 rätt till avdrag för 40 § utgå enligt de

 avgiften inte förelig- grunder som där anges

 ger. med beaktande av att

 skyldighet att betala

 sådana avgifter och

 rätt till avdrag för

 avgifterna inte

 föreligger.

 I fråga om folkpension och annan ersättning som

 utbetalas tillsammans med sådan pension får den

 utbetalande myndigheten eller inrättningen vid

 beräkning av preliminär A-skatt med frångående av

 bestämmelserna i 4 och 40 §§ ta hänsyn till att den

 skattskyldige kan vara berättigad till särskilt

 grundavdrag, om därmed bättre överensstämmelse kan

 uppnås mellan preliminär och slutlig skatt.

 Skattemyndighets beslut med stöd av 3 § 2 mom. om

 preliminär skatt för den skattskyldige får dock

 inte frångås.

 27 §

 2 m o m.[4] Vid debitering av slutlig skatt skall

 skattskyldig gottskrivas:

 1. debiterad preliminär F-skatt och debiterad

 särskild A-skatt;

 2. sådan preliminär A-skatt, som den

 skattskyldiges arbetsgivare ålagts att betala

 enligt 75 §;

 3. annan än under 1 och 2 avsedd preliminär

 skatt, som har betalats av den skattskyldige i den

 mån skatten inte har använts för betalning av

 innehållen preliminär skatt enligt bestämmelserna i

 52 a § första stycket;

 4. överskjutande ingående mervärdeskatt i den mån

 skatten inte betalats ut enligt 45 § 2 mom. andra

 stycket; samt

 **FOOTNOTES**

 [3] Senaste lydelse 1992:1749.

 [4] Senaste lydelse 1992:680.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5. skatt som överförts från stat med vilken

 Sverige ingått överenskommelse om uppbörd och

 överföring av skatt.

 Vid debitering av slutlig skatt skall

 skattskyldig också gottskrivas sär-skild

 inkomstskatt som betalats enligt lagen (1991:586)

 om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta samt

 enligt lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt

 för utomlands bosatta artister m.fl. för tid under

 beskattningsåret då den skattskyldige varit bosatt

 i Sverige eller stadigvarande vistats här.

 Vid gottskrivning av

 preliminär A-skatt som

 innehållits av den

 skattskyldiges arbets-

 givare skall sådan all-

 män sjukförsäkringsav-

 gift och allmän avgift

 för finansiering av

 kontantförmåner vid

 arbetslöshet som

 arbetsgivaren redovisat

 i kontrolluppgift gott-

 skrivas som sådan av-

 gift.

 43 §

 1 mom.5 Den som betalar 1 mom. Den som betalar

 ut ersättning för ut ersättning för

 arbete skall vid varje arbete skall vid varje

 utbetalningstillfälle utbetalningstillfälle

 genom särskilt kvitto genom särskilt kvitto

 eller på annat lämpligt eller på annat lämpligt

 sätt lämna mottagaren sätt lämna mottagaren

 uppgift om det belopp, uppgift om det belopp,

 som genom skatteavdrag som genom skatteavdrag

 har innehållits på er- har innehållits på er-

 sättningen. Skyldighet sättningen samt hur

 att lämna sådan uppgift stor del av det inne-

 föreligger dock inte, hållna beloppet som

 om ersättningen kvitte- avser allmän sjukför-

 ras på avlöningslista, säkringsavgift och all-

 där skatteavdraget har män avgift för finans-

 angivits. I fråga om iering av kontantför-

 folkpension och till- måner vid arbetslöshet.

 äggspension enligt Skyldighet att lämna

 lagen (1962:381) om sådan uppgift förelig-

 allmän försäkring, del- ger dock inte, om er-

 pension enligt lagen sättningen kvitteras på

 (1979:84) om delpen- avlöningslista, där

 sionsförsäkring, liv- skatteavdraget samt den

 ränta enligt lagen allmänna sjukförsäk-

 (1954:243) om yrkesska- ringsavgiften och den

 deförsäkring, lagen allmänna avgiften för

 (1976:380) om arbets- finansiering av

 skadeförsäkring, lagen kontantförmåner vid

 (1977:265) om statligt arbetslöshet har angi-

 personskadeskydd eller vits. I fråga om folk-

 lagen (1977:267) om pension och tilläggs-

 krigs- pension enligt lagen

 (1962:381) om

 5 Senaste lydelse 1992:1177.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 skadeersättning till allmän försäkring,

 sjömän eller annan delpension enligt lagen

 jämförbar ersättning (1979:84) om del-

 enligt äldre pensionsförsäkring,

 lagstiftning behöver livränta enligt lagen

 uppgift om (1954:243) om

 skatteavdragets belopp yrkesskadeförsäkring,

 dock inte lämnas om lagen (1976:380) om

 avdraget är lika stort arbetsskadeförsäkring,

 som vid det närmast lagen (1977:265) om

 föregående utbetal- statligt

 ningstillfället. personskadeskydd eller

 Detsamma gäller vid lagen (1977:267) om

 utbetalning av annan krigsskadeersättning

 sådan pension eller till sjömän eller annan

 livränta som avses i jämförbar ersättning

 3 § 2 mom. andra enligt äldre

 stycket om lagstiftning behöver

 utbetalningen görs av uppgift om

 den som har rätt att skatteavdragets belopp

 betala ut sådan er- samt den allmänna sjuk-

 sättning som anges i försäkringsavgiften och

 föregående mening eller den allmänna avgiften

 av försäkringsföretag för finansiering av

 eller kontantförmåner vid

 understödsförening. arbetslöshet dock inte

 lämnas om avdraget är

 lika stort som vid det

 närmast föregående

 utbetalningstillfället.

 Detsamma gäller vid

 utbetalning av annan

 sådan pension eller

 livränta som avses i

 3 § 2 mom. andra

 stycket om

 utbetalningen görs av

 den som har rätt att

 betala ut sådan

 ersättning som anges i

 föregående mening eller

 av försäkringsföretag

 eller under-

 stödsförening.

 Har skatteavdrag för kvarstående skatt inte

 kunnat göras med så stort belopp, som motsvarar den

 kvarstående skatten, skall arbetsgivaren vid det

 utbetalningstillfälle, som närmast föregår

 uppbördsmånaden april, underrätta arbetstagaren om

 storleken av felande belopp.

 Efter den 18 i uppbördsmånaden april eller, om

 arbetstagare tidigare har avslutat sitt arbete, vid

 arbetets slut skall arbetsgivaren återlämna

 skattsedeln på slutlig skatt till arbetstagaren.

 Har arbetstagaren avslutat sitt arbete under tid då

 avdrag för kvarstående skatt skall göras, skall

 arbetsgivaren lämna arbetstagaren skriftlig uppgift

 om summan av gjorda skatteavdrag för sådan skatt

 och den tid som avdragen avser. Sådan uppgift, som

 skall vara undertecknad eller signerad av arbets-

 givaren eller någon hos honom anställd, skall också

 omfatta arbetsgivarens namn och adress.

 Regeringen eller myndighet som regeringen

 bestämmer fastställer formulär till blanketter för

 uppgifter enligt detta moment. Blanketterna skall

 kostnadsfritt tillhandahållas arbetsgivare.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas första gången i fråga om preliminär skatt

 för 1994 och slutlig skatt på grund av 1995 års

 taxering.

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325)

 om

 självdeklaration och kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 4 § lagen

 (1990:325) om själv-deklaration och

 kontrolluppgifter skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 4 §[1]

 Kontrolluppgifter om lön, arvode, andra

 ersättningar eller förmåner som utgör skattepliktig

 intäkt av tjänst skall lämnas av den som betalat ut

 beloppet eller gett ut förmånen.

 Kontrolluppgifter skall lämnas för den som av den

 uppgiftsskyldige har fått skattepliktigt belopp

 eller skattepliktig förmån.

 Uppgiftsskyldighet enligt första och andra

 styckena föreligger även i fråga om ersättning

 eller förmån som mottagaren får för arbete och som

 för honom utgör intäkt av näringsverksamhet om inte

 mottagaren antingen har enbart en F-skattesedel

 eller både en F-skattesedel och en A-skattesedel

 och skriftligen åberopat F-skattesedeln samt för

 sådan ersättning från arbetsgivare som enligt 3 §

 3 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

 beskattas som inkomst av kapital.

 Uppgiftsskyldighet föreligger inte i fråga om

 ersättning eller förmån som enligt 2 kap. 24 §

 skall redovisas i självdeklaration.

 Kontrolluppgift skall Kontrolluppgift skall

 ta upp utgiven ta upp utgiven

 ersättning eller förmån ersättning eller förmån

 samt avdragen samt avdragen

 preliminär skatt. I 6 - preliminär skatt. Av

 12 §§ lämnas närmare kontrolluppgiften skall

 föreskrifter om vad som framgå hur stor del av

 skall iakttas när skatteavdraget som

 kontrolluppgift lämnas. avser sådan allmän

 sjukförsäkringsavgift

 och allmän avgift för

 finansiering av kon-

 tantförmåner vid

 arbetslöshet som den

 uppgiftsskyldige redo-

 visat enligt

 bestämmelserna i 43 §

 1 mom. uppbördslagen

 (1953:272). I 6 - 12 §§

 lämnas närmare

 föreskrifter om vad som

 skall iakttas när

 kontrolluppgift lämnas.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas första gången vid 1995 års taxering.

 **FOOTNOTES**

 [1] Senaste lydelse 1992:1659.

 2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:944)

 om

 ändring i taxeringslagen (1990:324)

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § lagen

 (1993:944) om ändring i taxeringslagen (1990:324)

 skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 1 §

 Denna lag gäller vid fastställelse av underlaget

 för att ta ut skatt eller avgift (taxering) enligt

 1. kommunalskattelagen (1928:370),

 2. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

 3. lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt,

 4. lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt,

 5. lagen (1946:324) om skogsvårdsavgift,

 6. lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

 pensionsmedel i fall som avses i 2 § första stycket

 1-5 nämnda lag,

 7. lagen (1991:687) om särskild löneskatt på

 pensionskostnader,

 8. lagen (1992:1745) 8. lagen (1992:1745)

 om allmän om allmän

 sjukförsäkringsavgift. sjukförsäkringsavgift,

 9. lagen (1993:000)

 om allmän avgift för

 finansiering av kon-

 tantförmåner vid

 arbetslöshet.

 Lagen gäller även vid handläggning av ärenden om

 särskilda avgifter (skattetillägg och

 förseningsavgift) om inte annat följer av 5 kap.

 Lagen innehåller bestämmelser som skall gälla vid

 handläggning av mål om taxering och särskilda

 avgifter i allmän förvaltningsdomstol.

 Att bestämmelserna i denna lag gäller även i

 fråga om förfarandet för fastställelse av

 mervärdeskatt i vissa fall framgår av 21 § lagen

 (1968:430) om mervärdeskatt.

 2.8 Förslag till lag om ändring i taxeringslagen

 (1990:324)

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 §

 taxeringslagen (1990:324) skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §[1]

 Vad som sägs i denna Vad som sägs i

 lag om skatt och denna lag om skatt och

 skattskyldig gäller skattskyldig gäller

 även avgift och även avgift och

 avgiftsskyldig enligt avgiftsskyldig enligt

 lagen (1946:324) om lagen (1946:324) om

 skogsvårdsavgift och skogsvårdsavgift, lagen

 lagen (1992:1745) om (1992:1745) om allmän

 allmän sjukför- sjukförsäkringsavgift

 säkringsavgift. och lagen (1993:000) om

 allmän avgift för

 finansiering av

 kontantförmåner vid

 arbetslöshet.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 **FOOTNOTES**

 [1] Senaste lydelse 1992:1750.

 2.9 Förslag till lag om ändring i skattebrottslagen

 (1971:69)

 Härigenom föreskrivs att 1 § skattebrottslagen

 (1971:69) skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §[1]

 Denna lag gäller i fråga om skatt eller avgift

 enligt

 1. lagen (1908:128) om bevillningsavgifter för

 särskilda förmåner och rättigheter, lagen

 (1927:321) om skatt vid utskiftning av aktiebolags

 tillgångar, kommunalskattelagen (1928:370), lagen

 (1933:395) om ersättningsskatt, lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt, lagen (1946:324) om

 skogsvårdsavgift, lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt, lagen (1947:577) om statlig förmögen-

 hetsskatt, lagen (1958:295) om sjömansskatt, lagen

 (1983:219) om tillfällig vinstskatt, lagen

 (1983:1086) om vinstdelningsskatt, lagen

 (1984:1052) om statlig fastighetsskatt, lagen

 (1986:1225) om tillfällig förmögenhetsskatt för

 livförsäkringsbolag, understödsföreningar och

 pensionsstiftelser, lagen (1989:346) om särskild

 vinstskatt, lagen (1989:471) om investeringsskatt

 för vissa byggnadsarbeten, lagen (1990:661) om

 avkastningsskatt på pensionsmedel, lagen (1991:586)

 om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta,

 lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för

 utomlands bosatta artister m.fl., lagen (1991:687)

 om särskild löneskatt på pensionskostnader,

 2. lagen (1928:376) om skatt på lotterivinster,

 lagen (1941:251) om särskild varuskatt, lagen

 (1957:262) om allmän energiskatt, lagen (1961:372)

 om bensinskatt, lagen (1961:394) om tobaksskatt,

 stämpelskattelagen (1964:308), lagen (1968:430) om

 mervärdeskatt, lagen (1972:266) om skatt på

 annonser och reklam, lagen (1972:820) om skatt på

 spel, lagen (1973:37) om avgift på vissa

 dryckesförpackningar, vägtrafikskattelagen

 (1973:601), lagen (1973:1216) om särskild skatt för

 oljeprodukter och kol, bilskrotningslagen

 (1975:343), lagen (1976:338) om vägtrafikskatt på

 vissa fordon, som icke är registrerade i riket,

 lagen (1977:306) om dryckesskatt, lagen (1978:69)

 om försäljningsskatt på motorfordon, lagen

 (1978:144) om skatt på vissa resor, lagen

 (1982:691) om skatt på vissa kassettband, lagen

 (1982:1200) om skatt på videobandspelare, lagen

 (1982:1201) om skatt på viss elektrisk kraft, lagen

 (1983:1053) om skatt på omsättning av vissa värde-

 papper, lagen (1983:1104) om särskild skatt för

 elektrisk kraft från kärnkraftverk, lagen

 (1984:351) om totalisatorskatt, lagen (1984:355) om

 skatt på vissa dryckesförpackningar, lagen

 (1984:404) om stämpelskatt vid inskriv-

 ningsmyndigheter, lagen (1984:405) om stämpelskatt

 på aktier, lagen (1984:409) om avgift på gödsel-

 medel, lagen (1984:410) om avgift på

 bekämpningsmedel, lagen (1984:852) om lagerskatt

 på viss bensin,

 **FOOTNOTES**

 [1] Senaste lydelse 1993:846.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 fordonsskattelagen (1988:327), lagen (1988:328) om

 fordonsskatt på utländska fordon, lagen (1988:1567)

 om miljöskatt på inrikes flygtrafik, lagen

 (1990:582) om koldioxidskatt, lagen (1990:587) om

 svavelskatt, lagen (1990:613) om miljöavgift på

 utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion, lagen

 (1990:662) om skatt på vissa premiebetalningar,

 lagen (1990:1087) om lagerskatt på vissa

 oljeprodukter, lagen (1990:1427) om särskild

 premieskatt för grupplivförsäkring, m.m., lagen

 (1991:1482) om lotteriskatt, lagen (1991:1483) om

 skatt på vinstsparande m.m., (1992:1479) om

 lagerskatt på viss bensin, lagen (1992:1438) om

 dieseloljeskatt och användning av vissa

 oljeprodukter, lagen (1992:1439) om lagerskatt på

 dieselolja,

 3. lagen (1981:691) 3. lagen (1981:691)

 om socialavgifter och om socialavgifter,

 lagen (1992:1745) om lagen (1992:1745) om

 allmän allmän

 sjukförsäkringsavgift. sjukförsäkringsavgift

 och lagen (1993:000) om

 allmän avgift för

 finansiering av kon-

 tantförmåner vid

 arbetslöshet.

 Lagen gäller även preliminär skatt, kvarstående

 skatt och tillkommande skatt som avses i

 uppbördslagen (1953:272).

 Lagen tillämpas inte om skatten eller avgiften

 fastställs eller uppbärs i den ordning som gäller

 för tull och inte heller beträffande dröjsmåls-

 avgift, skattetillägg eller liknande avgift.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:370)

 om

 arbetslöshetsförsäkring

 Härigenom föreskrivs att 6, 7, 20 och 57 §§ lagen

 (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring[1] skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 §

 Rätt till ersättning vid arbetslöshet föreligger,

 för försäkrad som efter senaste inträdet i

 arbetslöshetskassan,

 1. varit medlem i kassan under minst tolv

 månader, om han haft sin huvudsakliga försörjning

 genom avlönat arbete för annans räkning, eller

 under minst 24 månader, om han haft sin

 huvudsakliga försörjning som självständig

 företagare (medlemsvillkor),

 2. under en ramtid av 2. under en ramtid av

 tolv månader omedelbart tolv månader omedelbart

 före arbetslöshetens före arbetslöshetens

 inträde utfört inträde utfört

 förvärvsarbete i minst förvärvsarbete i minst

 75 dagar fördelade på fem månader

 minst fyra månader (arbetsvillkor). Härvid

 (arbetsvillkor). Endast tas hänsyn endast till

 dag då förvärvsarbete de månader då

 har utförts i minst tre förvärvsarbete har

 timmar får härvid utförts i minst

 räknas in. 75 timmar.

 Föreligger särskilda skäl får

 Arbetsmarknadsstyrelsen medge att medlemsvillkoret

 bestäms till tolv månader för försäkrad, som haft

 sin huvudsakliga försörjning som självständig

 företagare.

 Tid då förvärvsarbete har utförts får icke räknas

 mer än en gång för uppfyllande av arbetsvillkoret.

 7 §

 Med tid under vilken en försäkrad enligt 6 §

 skall ha utfört förvärvsarbete jämställs tid då den

 försäkrade

 1. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat

 det, fullföljt arbetsmarknadsutbildning eller

 yrkesinriktad rehabilitering för vilken statligt

 utbildningsbidrag utgått,

 2. fullgjort värnplikt eller åtnjutit

 föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring, i båda fallen dock tillsammans

 högst två månader,

 3. haft semester, 3. haft semester,

 eller

 **FOOTNOTES**

 [1] Lagen omtryckt 1991:1334.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4. eljest varit ledig 4. eljest varit ledig

 av annan anledning än av annan anledning än

 sjukdom, värn- sjukdom, värn-

 pliktstjänstgöring pliktstjänstgöring

 eller barns födelse med eller barns födelse med

 helt eller delvis helt eller delvis

 bibehållen lön. bibehållen lön, eller

 5. från en

 arbetsgivare får annan

 ersättning än pension

 på grund av

 anställningens upp-

 hörande

 (avgångsvederlag).

 Regeringen eller den

 myndighet som

 regeringen bestämmer

 meddelar föreskrifter

 om beräkning av tid som

 avses i första stycket

 5.

 20 §[2]

 Dagpenning lämnas med 80 procent av den

 försäkrades dagsförtjänst, om inte annat följer av

 17 § första stycket och andra stycket första

 meningen. Dagpenning till en försäkrad som har

 tillerkänts ålderspension i form av folkpension,

 allmän tilläggspension eller annan pension som

 lämnas på grund av förvärvsarbete, lämnas med

 65 procent av den försäkrades dagsförtjänst, med

 den begränsning som följer av 17 § första stycket.

 Med dagsförtjänst Med dagsförtjänst

 avses en femtedel av avses en femtedel av

 den veckoinkomst eller, den veckoinkomst eller,

 i fråga om försäkrad i fråga om försäkrad

 med månadslön, en med månadslön, en

 tjugotvåendel av den tjugotvåendel av den

 månadsinkomst, som den månadsinkomst, som den

 försäkrade före försäkrade vanligen

 arbetslöshetens inträde åtnjöt under arbetstid

 vanligen åtnjöt under som var normal för

 arbetstid som var denne i arbete som

 normal för den ligger till grund för

 försäkrade. Föreligger arbetsvillkorets upp-

 särskilda fyllande. Finns det

 omständigheter, får särskilda

 Arbetsmarknadsstyrelsen omständigheter, får

 medge att större andel regeringen eller den

 av medlems inkomst än myndighet som rege-

 som nu sagts skall ringen bestämmer medge

 utgöra medlemmens att större andel av

 dagsförtjänst. medlems inkomst än som

 nu sagts skall utgöra

 medlemmens dagsför-

 tjänst.

 **FOOTNOTES**

 [2] Senaste lydelse 1993:656.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Saknas underlag för beräkning av dagsförtjänsten

 enligt andra stycket, skall som medlemmens

 dagsförtjänst räknas den i orten vanliga arbets-

 förtjänsten per arbetsdag för arbetstagare inom

 samma yrke och med samma arbetsförmåga som

 medlemmen.

 Utan hinder av bestämmelserna i första - tredje

 styckena får dagpenning till försäkrad som uppfyllt

 arbetsvillkoret huvudsakligen genom arbetsmark-

 nadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering

 för vilken statligt utbildningsbidrag har utgått

 bestämmas till belopp som motsvarar

 utbildningsbidraget.

 Åtnjuter medlem med anledning av arbetslöshet

 fortlöpande ersättning från annan än

 arbetslöshetskassa, får dagpenning utges högst med

 belopp som motsvarar skillnaden mellan det högsta

 belopp som får lämnas enligt första - fjärde

 styckena och ersättningen.

 57 §[3]

 En arbetslöshetskassa En arbetslöshetskassa

 skall för varje medlem skall för varje medlem

 som fanns i kassan vid som fanns i kassan vid

 utgången av det senast utgången av det senast

 förflutna förflutna

 verksamhetsåret till verksamhetsåret till

 staten betala staten betala ett

 1. för finansiering belopp som motsvarar

 av statens kostnad för tre procent av den

 utbetalade arbetslös- gällande högsta

 hetsersättningar ett dagpenningen för

 belopp som motsvarar 70 finansieringen av ett

 procent av den under för kassorna gemensamt

 det löpande utjämningsbidrag

 verksamhetsåret (utjämningsavgift).

 genomsnittligt

 utbetalade dagpenningen

 i kassan (finansie-

 ringsavgift), och

 2. för finansieringen

 av ett för kassorna

 gemensamt utjämnings-

 bidrag ett belopp som

 motsvarar tre procent

 av den gällande högsta

 dagpenningen (utjäm-

 ningsavgift).

 Regeringen meddelar Regeringen meddelar

 närmare föreskrifter om närmare föreskrifter om

 tid och sätt för utjämningsbidrag.

 betalningarna samt om

 utjämningsbidrag

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 **FOOTNOTES**

 [3] Senaste lydelse 1991:1943.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2. De äldre bestämmelserna i 6 § samt 20 § andra

 stycket första meningen skall fortfarande gälla i

 fråga om en ersättningsperiod som har börjat före

 ikraftträdandet. Äldre bestämmelser skall dock inte

 tillämpas när den försäkrade efter ikraftträdandet

 på nytt skall uppfylla arbetsvillkoret enligt

 bestämmelsen i 16 §.

 3. Äldre bestämmelser i 7 § första stycket skall

 tillämpas när anställningen upphör senast den

 30 juni 1994.

 4. Den äldre bestämmelsen i 57 § om

 finansieringsavgift skall fortfarande gälla i fråga

 om verksamhetsåret 1993 och tidigare verksamhetsår.

 2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:371)

 om

 kontant arbetsmarknadsstöd

 Härigenom föreskrivs att 7 och 8 §§ lagen

 (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd[1] skall

 ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 §[2]

 Med tid under vilken sökanden enligt 6 § skall ha

 utfört förvärvsarbete jämställs tid då sökanden

 1. i enskilt hem vårdat åldring eller handikappad

 i sådan utsträckning att sökanden varit förhindrad

 att stå till arbetsmarknadens förfogande,

 2. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat

 det, fullföljt arbetsmarknadsutbildning eller

 yrkesinriktad rehabilitering för vilken statligt

 utbildningsbidrag utgått,

 3. fullgjort värnplikt eller åtnjutit

 föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring, i båda fallen dock tillsammans

 högst två månader,

 4. haft semester, 4. haft semester,

 eller 5. eljest varit ledig

 5. eljest varit ledig av annan anledning än

 av annan anledning än sjukdom, värn-

 sjukdom, värn- pliktstjänstgöring

 pliktstjänstgöring eller barns födelse med

 eller barns födelse med helt eller delvis

 helt eller delvis bibehållen lön, eller

 bibehållen lön. 6. från en

 arbetsgivare får annan

 ersättning än pension

 på grund av

 anställningens upp-

 hörande

 (avgångsvederlag).

 Regeringen eller den

 myndighet som

 regeringen bestämmer

 meddelar föreskrifter

 om beräkning av tid som

 avses i första

 stycket 6.

 8 §[3]

 Vid bestämmande av ramtid enligt 6 § räknas inte

 tid då sökanden varit hindrad att arbeta på grund

 av

 **FOOTNOTES**

 [1] Lagen omtryckt 1982:433.

 [2] Senaste lydelse 1989:332.

 [3] Senaste lydelse 1989:338.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1. styrkt sjukdom,

 2. heltidsutbildning som den sökande har avslutat

 efter fyllda 25 år eller som har föregåtts av

 sammanhängande förvärvsarbete på heltid i minst fem

 månader,

 3. nykterhetsvård på anstalt,

 4. frihetsberövande på kriminalvårdens område,

 5. vård av eget barn eller adoptivbarn som inte

 har fyllt två år,

 6. beslut enligt smittskyddslagen (1988:1472)

 eller livsmedelslagen (1971:511) eller föreskrifter

 som har meddelats med stöd av sistnämnda lag.

 Detsamma gäller tid då sökanden har åtnjutit

 föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring eller varit hindrad att arbeta på

 grund av

 1. värnpliktstjänstgöring,

 2. arbetsmarknadsutbildning,

 3. yrkesinriktad rehabilitering, i den mån sådan

 tid inte enligt 7 § jämställs med tid under vilken

 förvärvsarbete har utförts.

 Den tid som inte

 räknas in i ramtiden

 får dock inte överstiga

 två år.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. Den äldre bestämmelsen i 8 § skall fortfarande

 gälla i fråga om en ersättningsperiod som har

 börjat före ikraftträdandet. Äldre bestämmelse

 skall dock inte tillämpas när stödtagaren efter

 ikraftträdandet på nytt skall uppfylla arbets-

 villkoret enligt bestämmelsen i 16 §.

 3. Äldre bestämmelser i 7 § första stycket skall

 tillämpas när anställningen upphör senast den

 30 juni 1994.

 Bilaga 3

 Lagrådets yttrande

 Lagrådet

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1993-10-22

 Närvarande: justitierådet Per Jermsten, justi-

 tierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Sigvard

 Holstad.

 Enligt protokoll vid regeringssammanträde den

 12 oktober 1993, varvid statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] varit

 föredragande, har regeringen för Lagrådets yttrande

 överlämnat förslag till

 1. lag om allmän avgift för finansiering av

 kontantförmåner vid arbetslöshet,

 2. lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370),

 3. lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt,

 4. lag om ändring i lagen (1993:000) om ändring i

 lagen (1993:941) om ändring i uppbördslagen

 (1953:272),

 5. lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

 6. lag om ändring i lagen (1990:323) om själv-

 deklaration och kontrolluppgifter,

 7. lag om ändring i lagen (1993:944) om ändring i

 taxeringslagen (1990:324),

 8. lag om ändring i taxeringslagen (1990:324),

 9. lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69),

 10. lag om ändring i lagen (1973:370) om arbets-

 löshetsförsäkring,

 11. lag om ändring i lagen (1973:371) om kontant

 arbetsmarknadsstöd.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av

 hovrättsassessorn Manne Pavón.

 Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 Arbetsmarknadsdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

 25 oktober 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

 statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Regeringen beslutar proposition 1993/94:80 En

 allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring.

 Rättsdatablad

 FörfattningsrubrikBestämmelser

 som inför,

 ändrar,

 upphäver eller

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

 Lag om ändring i

 1. lagen (1973:370)7, 20, 57 §§

 om arbetslöshets-

 försäkring

 2. lagen (1973:371)7 §

 om kontant arbets-

 marknadsstöd