Regeringens skrivelse

1995/96:193

Redogörelse för verksamheten inom Europarådets ministerkommitté under år 1995

Skr.

1995/96:193

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 15 maj 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Thage G[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse för verksamheten inom Europarådets

ministerkommitté under år 1995.

Innehållsförteckning

1 Förord..................................................... 4

2 Ministerkommittémöten m.m.................................. 4

 2.1 96:e ministerkommittémötet.......................... 4

 2.2 97:e ministerkommittémötet.......................... 6

 2.3 Den fortsatta utvidgningen.......................... 7

 2.4 Ministerkommitténs övervakning av efterlevnaden av

 medlemsstaternas åtaganden.......................... 8

 2.5 Samarbete med andra internationella organisationer.. 9

 2.6 Uppföljning av toppmötet i Wien hösten 1993......... 9

 2.6.1 Reformering av övervakningssystemet enligt

 Europakonventionen............................ 10

 2.6.2 Skydd för nationella minoriteter ............. 10

 2.6.3 Åtgärder för att bekämpa rasism, främlings-fientlighet,

 antisemitism och intolerans .................. 11

3 Verksamhetens huvudområden ................................ 12

 3.1 Demokratifrågor..................................... 12

 3.1.1 Mänskliga rättigheter......................... 12

 3.1.2 Jämställdhet.................................. 15

 3.1.3 Massmedier.................................... 16

 3.1.4 Asyl-, flykting- och medborgarskapsfrågor..... 16

 3.1.5 Lokal demokrati och gränsöverskridande sam-arbete 17

 3.1.6 Bioetik....................................... 18

 3.1.7 Rättsfrågor................................... 18

 3.2 Sociala frågor och livskvalitet .................... 19

 3.2.1 Social trygghet............................... 19

 3.2.2 Socialpolitik ................................ 20

 3.2.3 Sociala stadgan............................... 20

 3.2.4 Arbetsmarknadsfrågor.......................... 22

 3.2.5 Invandrares integration m.m................... 22

 3.2.6 Befolkningsstudier............................ 23

 3.2.7 Hälso- och sjukvård........................... 24

 3.2.8 Miljö och regional planering.................. 25

 3.3 Kulturfrågor och kulturell pluralism................ 26

 3.3.1 Utbildning, kultur och kulturarv.............. 26

 3.3.2 Idrott........................................ 30

 3.3.3 Ungdomsfrågor................................. 30

4 Verksamheten inom de s.k. partsöverenskommelserna ......... 31

 4.1 Partsöverenskommelsen på social- och hälso-området.. 31

 4.2 Europafarmakopén.................................... 32

 4.3 Europarådets sociala utvecklingsfond................ 33

 4.4 Pompidougruppen..................................... 35

 4.5 Eurimages ......................................... 36

 4.6 Kommissionen för demokrati genom lag................ 36

 4.7 Europarådets Nord/Sydcentrum........................ 37

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 maj 1996..... 38

1 Förord

I en resolution om förbindelserna med de nationella parlamenten, som antogs år

1966 (nr 319), uppmanar Europarådets parlamentariska församling regeringarna att

årligen lägga fram en rapport om verksamheten i Europarådets ministerkommitté

för sina parlament. Regeringen har lämnat riksdagen sådana redogörelser för åren

1967-94, senast genom skr. 1994/95:215. Föreliggande redogörelse för

verksamheten inom Europarådets ministerkommitté under år 1995 har utarbetats

inom Utrikesdepartementet efter samråd med de departement inom vilka de

ifrågavarande sakfrågorna bereds.

2 Ministerkommittémöten m.m.

Följande fem nya medlemmar upptogs under året i Europarådet: Lettland

(februari), Albanien och Moldova (juli) samt Makedonien (den tidigare

jugoslaviska republiken Makedonien) och Ukraina i november. Utvidgningen berörs

närmare i avsnitt 2.3 nedan.

 Ministerkommittén höll sina 96:e och 97:e ordinarie möten den 11 maj

respektive den 9 november (se avsnitt 2.1 och 2.2).

 Till ministrarnas ställföreträdare, dvs. medlemsstaternas ambassadörer i

Strasbourg, har av praktiska skäl delegerats rätten att behandla och fatta

beslut i ärenden inom ministerkommitténs kompetensområde, när ministrarna inte

är samlade. Ställföreträdarna sammanträdde flera gånger varje månad, utom i

augusti, dels för att behandla allmänna frågor, dels för att vid särskilda möten

behandla ärenden rörande mänskliga rättigheter. Vid ett möte i december

beslutades om 1996 års budget.

 Tre ordinarie fackministerkonferenser arrangerades inom Europarådet: en

konferens för ministrar med ansvar för idrottsfrågor i Lissabon den 17-18 maj,

en konferens för ministrar ansvariga för social trygghet i Lissabon den 29-31

maj och en konferens för ministrar med ansvar för familjerelaterade frågor i

Helsingfors den 26-28 juni. Två informella ministermöten ägde rum, varav det ena

i Luxemburg den 3-4 maj behandlade ungdomsfrågor. Till det andra samlades

justitieministrarna i Bukarest den 5-7 juni.

 Europarådets ordinarie budget uppgick under år 1995 till ca 800 miljoner

franska franc. Därtill kom vissa överskottsmedel från föregående år. Sveriges

totala bidrag till organisationen (inklusive bidrag till sidoordnade

verksamheter) belöpte sig under kalenderåret på ca 39,5 miljoner kronor.

2.1 96:e ministerkommittémötet

Europarådet höll sitt 96:e ministerkommittémöte den 11 maj under ordförandeskap

av den cypriotiske utrikesministern Alecos Michaelides. Den svenska delegationen

leddes av biträdande chefen för UD:s politiska avdelning ambassadören Anders

Oljelund.

 För de nordiska och baltiska delegationscheferna föregicks mötet av ett kort

informellt samråd, som hade initierats av de baltiska utrikesministrarna. Det

leddes av Finlands utrikesminister Tarja Halonen och utmynnade i en allmänt

hållen rekommendation om ett regelbundet samrådsförfarande mellan de berörda

ländernas permanenta delegationer i Strasbourg.

 Ministerkommittémötet behandlade under en inledande informell del Europarådets

roll, bl.a. i ljuset av organisationens pågående utvidgning. Ministrarna

konstaterade att tio central- och östeuropeiska länder hade beviljats inträde

sedan år 1990. Ytterligare åtta hade ansökt om medlemskap: Albanien, Bosnien och

Hercegovina, Kroatien, Makedonien, Moldova, Ryssland, Ukraina och Vitryssland

(fyra av dessa blev medlemmar senare under året och ytterligare ett i februari

1996; jämför avsnitt 2 och 2.3). Ministrarna uttalade beredskap att uppta

kandidatländerna i Europarådskretsen så snart grundläggande krav kunde anses

vara uppfyllda. Man beslutade att intensifiera såväl den politiska dialogen som

samarbetsprogrammen med berörda stater, i avsikt att uppmuntra viktiga reformer

beträffande Europarådets hörnstenar: respekt för demokrati, mänskliga

rättigheter och rättsstatens principer.

 Ministrarna konstaterade vidare att den kontinuerliga utvidgningen av

Europarådet krävde resurser. Finansieringsbehoven måste emellertid vägas in i

den pågående översynen av prioriteringar inom organisationen som helhet

Ministrarna gav sina ställföreträdare i uppdrag att analysera

generalsekreterarens förslag till ytterligare samarbetsprogram med Central- och

Östeuropa.

 I anslutning till utvidgningsdiskussionen betonades betydelsen av att

fortsätta och fördjupa samarbetet med Europeiska unionen (EU) och Organisationen

för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE). Detta sågs som ett led i strävandena

att uppnå stabilitet och demokratisk säkerhet i hela Europa. Man välkomnade att

förhandlingarna om en europeisk stabilitetspakt hade avslutats framgångsrikt i

Paris den 21 mars.

 Ånyo underströks det viktiga sambandet mellan minoritetsskydd och stabilitet i

Europa. Ministrarna uttalade fortsatt stöd för arbetet med ett tilläggsprotokoll

till Europakonventionen om kulturella rättigheter av särskild betydelse för

skyddet av nationella minoriteter.

 Flertalet länder, däribland Sverige, uttalade sig positivt om Europarådets

kommission mot rasism och intolerans (ECRI). Samtidigt poängterades att

dubbelarbete i förhållande till EU:s motsvarande kommission (den s.k. Kahn-

kommissionen) måste undvikas.

 Ministrarna uttryckte tillfredsställelse över att den deklaration om

efterlevnad av medlemsstaternas åtaganden, som hade antagits vid föregående

ministerkommittémöte (november 1994), nu hade kompletterats med en

tillämpningsprocedur.

 I anslutning till ovanstående tog i princip samtliga västeuropeiska stater

tillfället i akt att kommentera parlamentarikerförsamlingens rekommendation nr

1266 om Turkiet. I denna rekommendation från den 26 april uppmanades

ministerkommittén kräva att Turkiet skulle dels dra tillbaka sina trupper från

norra Irak, dels söka en fredlig lösning på kurdfrågan, dels slutligen sätta upp

en tidtabell för att anpassa sin konstitution och lagstiftning till Europarådets

normer. De länder som uttalade sig, däribland Sverige, var relativt samstämmiga

i sin kritik av Turkiet. Man noterade uppgiften att landet avsåg dra sig ur

norra Irak men uttryckte samtidigt oro över den bristande respekten för

mänskliga rättigheter. Vikten av att snarast genomföra planerade

konstitutionella reformer betonades. Sverige med flera länder uppmanade den

turkiska regeringen att finna en politisk lösning på den kurdiska frågan.

Turkiet genmälde att kritiken var ogrundad och menade att landet var i stånd att

lösa sina interna problem. Diskussionen utmynnade i en uppmaning från

ministrarna till sina ställföreträdare att för det första fortsätta en

konstruktiv dialog med Turkiet och för det andra utarbeta ett svar till

parlamentarikerförsamlingen på rekommendation nr 1266.

2.2 97:e ministerkommittémötet

Europarådet höll sitt 97:e ministerkommittémöte den 9 november under

ordförandeskap av den tjeckiske utrikesministern Josef Zieleniec. Den svenska

delegationen leddes av kabinettssekreterare Jan[REDACTED_EFTERNAMN].

 Mötet föregicks även denna gång av ett kort sammanträffande mellan de nordiska

och baltiska delegationscheferna, under ledning av Finlands utrikesminister

Tarja Halonen.

 Ministerkommittémötet inleddes med en ceremoni för att markera Makedoniens och

Ukrainas inträde i Europarådet som organisationens 37:e och 38:e medlemsländer.

 Mötets tema var demokratisk säkerhet i Europa. Europarådets grundläggande

värderingar utgjorde basen för en framgångsrik tillämpning av det demokratiska

säkerhetskonceptet. Man hoppades att de ideal som organisationen står för skulle

komma att omfatta hela Europa inom en snar framtid. Som steg i rätt riktning

välkomnade ministrarna de nya medlemmarnas inträde liksom den parlamentariska

församlingens beslut att återuppta behandlingen av Rysslands medlemskapsansökan.

Särskilt EU-länderna uttryckte i sina inlägg stöd för ett snabbt ryskt

upptagande i Europarådet, medan de baltiska länderna var mer återhållsamma och

hänvisade till att villkoren först måste uppfyllas.

 Den pågående utvidgningen ställde krav på effektiv övervakning av

efterlevnaden av medlemsstaternas åtaganden, i förening med fortsatt stöd till

reformsträvanden. Ställföreträdarna uppmanades att, i en anda av dialog och

icke-diskriminering, snarast börja verkställa den deklaration om övervakning som

ministrarna antagit i november 1994. Några talare pekade på behovet av

samordning mellan Europarådet och OSSE på detta område. En trovärdig övervakning

fordrade ekonomiska insatser. Detsamma gällde för samarbetsprogrammen, inte

minst general-sekreterarens kompletterande program för Ryssland och Ukraina.

 Återuppbyggnaden i före detta Jugoslavien hade nu blivit en internationellt

prioriterad uppgift. Från Europarådets sida var man beredd att bidra med den

specialistkompetens som organisationen besitter. Det möte som hållits mellan

Europarådets och OSSE:s respektive generalsekreterare och ordförandeländer i

Prag den 27 oktober hade varit värdefullt. En viktig slutsats därifrån var att

utnyttja respektive organisations komparativa fördelar i återuppbyggnadsarbetet.

 Ministrarna hälsade med tillfredsställelse att de s.k. fyrpartsmötena mellan

representanter för Europarådet och EU nu åter ägde rum regelbundet. Europarådets

bidrag till EU:s s.k. reflektionsgrupp inför 1996 års regeringskonferens

kommenterades i positiva ordalag av den gästande representanten för EU:s

ordförandeland, den spanske statssekreteraren Carlos Westendorp.

 I kampen mot främlingsfientlighet och rasism borde Europarådet och EU i

största möjliga utsträckning samordna sina ansträngningar. Ministrarna uttalade

fortsatt stöd för Europarådets kommission mot rasism och intolerans (ECRI).

 Skyddet för nationella minoriteter var en viktig faktor i strävandena att

uppnå stabilitet och demokratisk säkerhet i Europa. Ministrarna uttryckte

förhoppningen att år 1996 skulle föra med sig konkreta resultat i det arbete på

minoritetsområdet som initierats vid toppmötet i Wien hösten 1993 (jämför

avsnitt 2.6.2).

 USA:s och Japans begäran om observatörsstatus vid Europarådet välkomnades av

många talare och var enligt ministrarna att betrakta som ett erkännande av

organisationens politiskt viktiga arbete för demokratisk säkerhet.

2.3 Den fortsatta utvidgningen

Vid en ceremoni den 10 februari upptogs Lettland i Europarådet.

Parlamentarikerförsamlingen hade dessförinnan, den 31 januari, enhälligt

rekommenderat ett medlemskap, varefter ministerkommittén, likaledes enhälligt,

beslutade inbjuda landet att ansluta sig till organisationen som dess 34:e

medlem. Den sakliga prövningen av Lettlands ansökan hade dragit ut på tiden,

bl.a. i avvaktan på att en för Europarådet godtagbar medborgarskapslag skulle

antas. Så skedde i juli 1994 och detta i kombination med utlovade förbättringar

i utlänningslagstiftningen öppnade slutgiltigt vägen för medlemskap.

 Invalen av Albanien och Moldova i juli respektive Makedonien och Ukraina i

november föregicks av diskussion om ländernas demokratiska och juridiska

utvecklingsnivå i förhållande till de kriterier som formellt gäller för inträde

i Europarådet. Slutresultatet blev dock i samtliga fall att såväl den

parlamentariska församlingen som ministerkommittén ställde sig enhälligt

positiva till medlemskap. I och med invalen av dessa fyra länder hade

Europarådet 38 medlemmar.

 Störst intresse under året tilldrog sig emellertid Rysslands ansökan. Med

hänvisning till frågans betydelse för Europarådet följer här en kort

rekapitulering av ärendets beredning fr.o.m. den 6 maj 1992, det datum då

Ryssland ansökte om medlemskap.

 I juni 1992 överlämnade ministerkommittén ansökan till

parlamentarikerförsamlingen för behandling. I oktober 1994 avgavs en mycket

kritisk rapport av de jurister som utsetts att granska förhållandena i Ryssland.

Icke desto mindre förespråkade under hösten 1994 de flesta västländer ett snabbt

upptagande av Ryssland i Europarådets medlemskrets. Den huvudsakliga

motiveringen var att det vore av överordnad betydelse att undvika bakslag för

demokratiseringsarbetet i Ryssland. Man kunde därför inte kräva att landet redan

före tillträdet till fullo skulle uppfylla de grundläggande kraven för

medlemskap, utan det skulle räcka med att vara på rätt väg . Sverige anslöt sig

till detta synsätt.

 Striderna i Tjetjenien, som inleddes i december 1994, kom av naturliga skäl

att påverka Rysslands kandidatur. Den 2 februari 1995 beslutade den

parlamentariska församlingen att tills vidare suspendera behandlingen av

ansökan. Den svenska regeringen fann detta steg välmotiverat samtidigt som man

betonade att stödet till den ryska demokratiseringsprocessen måste fortsätta och

intensifieras.

 Mot bakgrund av att utvecklingen i Tjetjenien under sommaren tog en vändning

till det bättre och med stöd av undersökningar gjorda av speciellt utsända

rapportörer beslutade parlamentarikerförsamlingen den 26 september att återuppta

prövningen av den ryska ansökan. Detta välkomnades av bl.a. EU-länderna, i ett

gemensamt uttalande den 2 oktober.

 Utskottsbehandlingen under hösten resulterade i ett rapportutkast. Efter

grundlig diskussion i parlamentariska församlingens politiska utskott den 20

december antogs texten, dock inte enhälligt. Huvudlinjen i inläggen var att

Europarådets grundläggande värderingar bättre främjades med Ryssland som medlem

än utanförstående. Vissa ledamöter menade att det även var en fråga om hela

Europas säkerhet. Mot Ryssland kritiska synpunkter framfördes också.

 Trots den förnyade upptrappningen av krigshandlingarna i Tjetjenien omkring

och efter årsskiftet röstade parlamentarikerförsamlingen den 25 januari 1996 med

stor majoritet för ett ryskt medlemskap. På basis av parlamentarikernas

rekommendation beslutade sedan ministerkommittén på ställföreträdarnivå den 8

februari enhälligt att inbjuda Ryssland att bli Europarådets 39:e medlemsland.

Den formella tillträdesceremonin ägde rum den 28 februari, i närvaro av ryske

utrikesministern Jevgenij Primakov.

2.4 Ministerkommitténs övervakning av efterlevnaden av medlemsstaternas

åtaganden

Som kan utläsas i det föregående har en förskjutning ägt rum när det gäller

kriterierna för upptagande av nya medlemsländer i Europarådet, från krav på en

väl fungerande demokrati till det mera modesta önskemålet att kandidatlandet

skall vara på rätt väg .

 Av det ovannämnda följer ökade krav på effektiv övervakning - efter tillträdet

- av medlemsstaternas efterlevnad av gjorda åtaganden. Detta bör kombineras med

stödåtgärder som skall påverka utvecklingen i positiv riktning.

 Som redan nämnts i avsnitt 2.1 antog ministerkommittén i maj en procedur för

att verkställa den i november 1994 antagna deklarationen om efterlevnad av

medlemsstaternas åtaganden. Enligt denna tillämp-ningsprocedur skall

övervakningen bl.a. grundas på konstruktiv dialog och icke-diskriminering.

Europarådets generalsekreterare har vidare att presentera en översikt om

medlemsstaternas efterlevnad av sina åtaganden. Översikten skall sedan behandlas

i ministerkommittén under en följd av möten.

 Under hösten diskuterades ingående i ministerkommittén vilka teman

generalsekreteraren skulle ta upp i sin första översikt. Denna fråga är känslig,

inte bara ur de nya medlemsländernas perspektiv. Ministerkommitténs diskussioner

ledde emellertid till slutsatsen att generalsekreterarens översikt skulle

grundas på slutdeklarationen från toppmötet i Wien hösten 1993.

Slutdeklarationen handlar bl.a. om medlemsländernas respekt för mänskliga

rättigheter och rättsstatens principer. En första översikt omfattande de 39

medlemsländerna färdigställdes sedan i mars 1996.

 Det är för tidigt att nu bedöma utfallet av dessa ansträngningar. Den formella

behandlingen av generalsekreterarens första rapport om efterlevnaden av gjorda

åtaganden inleds nämligen vid minister-kommitténs möte i juni 1996. Den är tänkt

att därefter fortsätta under hösten 1996 och våren 1997. Det är under alla

omständigheter värt att notera att Europarådets ministerkommitté med denna

granskning får ytterligare en verksamhetsinriktning som tangerar OSSE-arbetet

och därmed ger anledning till ökat samarbete mellan dessa båda organisationer.

2.5 Samarbete med andra internationella organisationer

Europarådet samverkar, som redan framgått, med flera internationella

organisationer, i synnerhet OSSE och EU men även Förenta nationerna (FN). Allt

talar för att detta samarbete kommer att utvidgas i framtiden.

 Europarådet och OSSE har i hög grad likartade mål. Detta gäller särskilt

strävanden efter demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och rättsstatens

principer. Genom Europarådets utvidgning krymper vidare skillnaden i

medlemskrets: OSSE har för närvarande 55 medlemsstater medan Europarådet har 39.

Samtliga 39 Europarådsstater ingår numera i OSSE.

2.6 Uppföljning av toppmötet i Wien hösten 1993

Europarådets toppmöte för medlemsländernas stats- eller regeringschefer i Wien i

oktober 1993 - det första och hittills enda i organisationens historia -

resulterade i en slutdeklaration med tre operativt inriktade bilagor som

behandlar reformering av övervakningssystemet enligt Europakonventionen, skydd

för nationella minoriteter respektive åtgärder för att bekämpa rasism,

främlingsfientlighet, antisemitism och intolerans.

 Mer än två år har gått sedan toppmötet ägde rum. Nedan följer en kort

summering av händelseutvecklingen på de av stats- och regeringscheferna

prioriterade områdena.

2.6.1 Reformering av övervakningssystemet enligt Europakonventionen

I bilaga 1 till Wiendeklarationen understryks betydelsen av att reformera de

organ som skall övervaka efterlevnaden av den europeiska konventionen angående

skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna

(Europakonventionen). Syftet med en sådan reform var att effektivisera systemet

för att komma till rätta med det ökande antalet icke färdigbehandlade ärenden

och de långa handläggningstiderna. Vid Europarådets ministerkommittémöte i maj

1994 öppnades det elfte protokollet till Europakonventionen för undertecknande.

Protokollet upptar de konventionsändringar som reformen nödvändiggör och innebär

i korthet att de nuvarande övervakningsorganen (kommission och domstol) skall

ersättas med en permanent domstol med en ledamot från varje konventionsstat.

 Vid utgången av år 1995 hade protokollet ratificerats av 17 medlemsstater,

däribland Sverige. Reformen träder i kraft ett år efter det att samtliga

konventionsstater har ratificerat protokollet.

2.6.2 Skydd för nationella minoriteter

I bilaga 2 till Wiendeklarationen uppmanas ministerkommittén att utarbeta dels

en ramkonvention om skydd för nationella minoriteter, dels ett tilläggsprotokoll

till Europakonventionen avsett att reglera minoritetsrättigheter på det

kulturella området.

 Den för ändamålet inrättade kommittén för nationella minoriteter (CAHMIN) har

utarbetat en ramkonvention som antogs av ministerkommittén den 10 november 1994

och öppnades för undertecknande den 1 februari 1995. Ramkonventionen träder i

kraft tre månader efter det att tolv av Europarådets medlemsstater förklarat sig

bundna av den. Konventionen hade vid årsskiftet 1995/96 ratificerats av endast

fyra stater, nämligen Rumänien, Slovakien, Spanien och Ungern.

 En eventuell proposition om svensk ratifikation kan inte föreläggas riksdagen

förrän tidigast hösten 1996. Förslag härom torde behöva föregås av sedvanlig

remissbehandling.

 Ramkonventionen syftar till att i ett juridiskt instrument specificera de

principer som staterna skall respektera för att tillförsäkra de nationella

minoriteterna ett tillfredsställande skydd i nationell lagstiftning och

rättstillämpning, men den innehåller ingen definition av vad som utgör en

nationell minoritet. Konventionen ger inte heller upphov till några nya

materiella rättigheter som staterna åtar sig att respektera. Det åligger

ministerkommittén att övervaka att konventionens principer efterlevs. De närmare

formerna för hur detta skall ske övervägs för närvarande i kommittén.

 Vad beträffar toppmötets beslut om ett tilläggsprotokoll till

Europakonventionen var avsikten att i protokollet, som ett tillägg till

rättighetskatalogen i Europakonventionen, uppta sådana kulturella rättigheter

som är av särskild betydelse för skyddet av nationella minoriteter. Arbetet på

tilläggsprotokollet inleddes i CAHMIN i november 1994. Redan från början uppstod

emellertid betydande problem med att utforma en konventionstext. Någon enighet

om utformningen av en sådan har därefter inte gått att nå och ministerkommittén

beslutade i början av år 1996 att avbryta arbetet. En ny text bedömdes

egentligen inte tillskapa några nya rättigheter utan riskerade i stället att

urholka redan existerande rättigheter såsom de definierats i domstolens

rättspraxis.

2.6.3 Åtgärder för att bekämpa rasism, främlingsfientlighet, antisemitism och

intolerans

Wiendeklarationens bilaga 3 är uppdelad i en deklaration och en aktionsplan.

 I aktionsplanen ingår en ungdomskampanj mot rasism, som lanserades i

Strasbourg den 10 december 1994 och som skall avslutas sommaren 1996.

Ungdomskampanjen syftar till att mobilisera den allmänna opinionen för att

motverka rasistiska och främlingsfientliga tendenser. En viktig komponent är

ungdomars aktiva medverkan i programmen. Arbetet hålls samman av en styrgrupp i

Strasbourg samt av nationella kommittéer i de deltagande länderna. Den svenska

kommittén, Ungdom mot rasism, har även arrangerat olika aktiviteter i Sverige.

Under år 1995 anordnades på internationell nivå bl.a. en stor manifestation med

sex ungdomståg från olika delar av Europa, varav ett från Norden. Dessa

sammanstrålade i Strasbourg, varvid en rad olika aktiviteter genomfördes under

en s.k. ungdomsvecka mot rasism.

 Ett annat konkret resultat av aktionsplanen är tillsättandet av en

ministerkommittén underställd expertkommitté, kommissionen mot rasism och

intolerans (ECRI). Vid ECRI:s första möte i april 1994 valdes den svenske

diskrimineringsombudsmannen Frank Orton till ordförande. ECRI lade under år 1995

fram förslag om sina arbetsformer, bl.a. om hur utvärderingen och bedömningen av

medlemsstaters olika åtgärder mot rasism, främlingsfientlighet, antisemitism och

intolerans skall ske. Flertalet stater, däribland Sverige, har uttryckt en

preferens för att kommissionen inte bör lämna sina rekommendationer och förslag

direkt till medlemsstaterna utan att detta bör ske genom ministerkommittén som

Europarådets högsta beslutande organ. ECRI har vidare föreslagit att ett

tilläggsprotokoll till Europakonventionen skall utarbetas, innehållande ett

utvidgat diskrimineringsförbud i förhållande till vad som gäller enligt artikel

14 i Europakonventionen.

 I sammanhanget kan nämnas att det även inom EU har etablerats en rådgivande

kommission mot rasism och främlingsfientlighet, ofta benämnd Kahn-kommissionen

efter sin ordförande. Detta skedde i samband med Europeiska rådets möte på Korfu

i juni 1994. Ett år senare, vid toppmötet i Cannes i juni 1995, fick Kahn-

kommissionen mandat att - i nära samarbete med Europarådet - studera

förutsättningarna för att upprätta vad som kommit att kallas ett observatorium

mot rasism och främlingsfientlighet. Observatoriet skulle ha två huvuduppgifter,

dels att samla in information om rasistiska handlingar och analysera grunderna

för dessa, dels att utarbeta förslag till preventiva åtgärder och sanktioner mot

rasistiska tendenser och yttringar. Det råder för närvarande osäkerhet både om

Europarådets samspel med EU på området och om observatoriets framtid.

3 Verksamhetens huvudområden

3.1 Demokratifrågor

3.1.1 Mänskliga rättigheter

Under året undertecknades den europeiska konventionen angående skydd för de

mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) av

Europarådets fem nya medlemsstater: Albanien, Lettland, Makedonien, Moldova och

Ukraina. Vidare ratificerade Litauen konventionen. Utöver de stater som under år

1995 erhållit medlemskap i Europarådet var det vid årsskiftet 1995/96 endast

Andorra och Estland som inte ratificerat konventionen.

 Ministerkommittén övervakade, enligt artiklarna 32 och 54 i konventionen,

liksom tidigare år, fortlöpande verkställandet av Europadomstolens domar och den

granskade och överprövade de rapporter som den europeiska kommissionen för de

mänskliga rättigheterna (Europakommissionen) avgett över klagomål.

Ministerkommittén antog 441 resolutioner i sådana ärenden under året, vilket

innebär en avsevärd ökning av ministerkommitténs arbete i detta avseende jämfört

med föregående år. Det stora flertalet resolutioner rör mål mot Italien.

 Två mål mot Sverige har behandlats av ministerkommittén under 1995, målen

Fredin II och[REDACTED_EFTERNAMN].

 I målet Fredin II fann Europadomstolen i dom den 23 februari 1994 att

Regeringsrättens underlåtenhet att hålla muntlig förhandling i ett mål om

rättsprövning enligt lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa

förvaltningsbeslut inneburit brott mot kravet på rättvis rättegång i

konventionens artikel 6. Svenska staten ålades att utge skadestånd till

klaganden med 15 000 kronor samt ersättning för rättegångskostnader. Sedan

kommittén förvissat sig om att utdömt skadestånd erlagts och att Regeringsrätten

anpassat sin praxis till domstolens tolkning av artikel 6 antogs en

slutresolution av ministerkommittén.

 I resolution den 19 oktober 1994 i målet[REDACTED_EFTERNAMN] fastställde ministerkommittén

Europakommissionens bedömning att de restriktioner som gällde för en mors besök

hos sin utvecklingsstörde son, medan denne var intagen på ett vårdhem, inneburit

brott mot skyddet för familjelivet i konventionens artikel 8 och mot artikel 6,

eftersom restriktionerna saknade stöd i lag och inte kunde överprövas i domstol.

Sonen avled under målets handläggning. Ministerkommittén tillerkände modern ett

skadestånd om 200 000 kronor för konventionsbrotten samt ersättning för

rättegångskostnader. Ministerkommittén avvaktar svenska lagstiftnings-åtgärder

innan en slutresolution kan antas.

 Lagstiftningsåtgärder avvaktas av ministerkommittén också i målet[REDACTED_EFTERNAMN], som

rör jurys medverkan och dess sammansättning i ett tryckfrihetsmål med politiska

implikationer. I dom den 25 november 1993 hade Europadomstolen funnit att den

svenska domstol som avgjorde tryckfrihetsmålet inte varit oberoende och opartisk

på grund av juryns - helt i enlighet med svensk praxis - partipolitiska

sammansättning. Konsekvenserna av domen har behandlats i domarutredningens

betänkande, Domaren i Sverige inför framtiden - utgångspunkter för fortsatt

utredningsarbete (SOU 1994:99). Frågan om lagstiftningsåtgärder med anledning

av domen övervägs för närvarande inom regeringskansliet.

 Under år 1995 registrerades 3 481 nya klagomål hos kommissionen, varav 165 mot

Sverige. Motsvarande siffror för år 1994 var 2 927 respektive 161. Antalet

klagomål till kommissionen fortsätter således att öka, varför den genomsnittliga

handläggningstiden för mål i kommissionen är fortsatt lång. Vissa brådskande

mål, t.ex. sådana som rör brott mot artikel 3 - skyddet mot tortyr m.m. -

behandlas dock med förtur.

 Under året hänsköts 113 mål till domstolens prövning. Av de sammanlagt ca 530

mål som domstolen avgjort sedan den tillkom rör 31 klagomål mot Sverige. En

redovisning av de domar som meddelats i mål mot Sverige finns bl.a. i bilaga

till regeringens proposition 1995/96:126, Förnyad förklaring enligt artikel 46 i

Europakonventionen. Referat av de domar som Europadomstolen avkunnat fram till

år 1992 finns numera också att tillgå i riksdagens offentliga databas,

informationssystemet RIXLEX.

 Det löpande arbetet på det mänskliga rättighetsområdet bedrevs i övrigt liksom

under tidigare år i styrkommittén för mänskliga rättigheter (CDDH) och i dess

expertkommittéer. CDDH har bl.a. behandlat det förslag till tilläggsprotokoll

till Europakonventionen som utarbetats av expertkommittén för utveckling av de

mänskliga rättigheterna (DH-DEV) angående vissa ytterligare rättigheter för

frihetsberövade. Det har dock inte gått att nå enighet om en text som kan

överlämnas till ministerkommittén för antagande på grund av de starka

meningsskiljaktigheter som råder mellan staterna om utformningen av ett sådant

protokoll. Däremot har CDDH antagit och till ministerkommittén överlämnat av

expertkommittén för processuella frågor (DH-PR) utarbetade överenskommelser om

immunitet och privilegier för ledamöterna av den nya domstolen, vilken kommer

att upprättas då protokoll nr 11 till Europakonventionen träder i kraft, samt om

immunitet för de personer som deltar i rättegångar inför den nya domstolen.

Yttranden har avgetts till ministerkommittén över resolutioner från Europarådets

parlamentariska församling angående dödsstraffets avskaffande i krigstid, om

begreppet lösdrivare i Europakonventionens artikel 5:1 (e) samt om framsteg

avseende kvinnans rättigheter. Arbetet på ett tilläggsprotokoll till

Europakonventionen om jämställdhet mellan kvinnor och män har bedrivits inom DH-

DEV. Det har hitintills inte gått att uppnå enighet bland medlemsstaterna om

ändamålsenligheten av ett sådant tilläggsprotokoll eller om dess utformning.

Arbetet skall vara avslutat före årsskiftet 1996/97.

 I detta sammanhang kan det finnas anledning att också nämna i vilken

utsträckning tilläggsprotokollen till Europakonventionen ratificerats av

medlemsstaterna. Uppgifterna gäller förhållandet den 31 december 1995. Som

nämnts ovan hade själva konventionen vid denna tidpunkt ratificerats av samtliga

medlemsstater utom Albanien, Andorra, Estland, Lettland, Makedonien, Moldova och

Ukraina. Samtliga stater som ratificerat konventionen har också accepterat den

enskilda klagorätten samt domstolens jurisdiktion.

 Det första tilläggsprotokollet, som rör bl.a. äganderättsskyddet, har

ratificerats av samtliga medlemsstater utom Albanien, Andorra, Estland,

Lettland, Litauen, Makedonien, Moldova, Schweiz och Ukraina.

 Det fjärde tilläggsprotokollet, som rör bl.a. rätten till rörelsefrihet och

rätten att lämna sitt land samt innehåller förbud mot kollektiv utvisning av

utlänningar, har ratificerats av samtliga medlemsstater utom Albanien, Andorra,

Bulgarien, Estland, Grekland, Lettland, Liechtenstein, Litauen, Malta,

Makedonien, Moldova, Schweiz, Spanien, Storbritannien, Turkiet och Ukraina.

 Det sjätte tilläggsprotokollet, som förbjuder användning av dödsstraff i

fredstid, har ratificerats av samtliga medlemsstater utom Albanien, Andorra,

Belgien, Bulgarien, Cypern, Estland, Grekland, Lettland, Litauen, Makedonien,

Moldova, Polen, Storbritannien, Turkiet och Ukraina.

 Det sjunde tilläggsprotokollet, som bl.a. anger vissa rätts-säkerhetsgarantier

vid utvisningsförfaranden samt rätt till överprövning av brottmålsdomar, har

ratificerats av samtliga medlemsstater utom Albanien, Andorra, Belgien,

Bulgarien, Cypern, Estland, Irland, Lettland, Liechtenstein, Malta, Makedonien,

Moldova, Nederländerna, Polen, Portugal, Spanien, Storbritannien, Tyskland,

Turkiet och Ukraina.

 Det nionde tilläggsprotokollet, som ger också den enskilde klaganden rätt att

själv hänskjuta ett mål till domstolens prövning, ratificerades av Sverige den

21 april 1995 (se prop. 1994/95:115, Reformering av övervakningssystemet enligt

Europakonventionen). Protokollet hade vid utgången av år 1995 ratificerats av 21

stater. Det trädde i kraft den 1 oktober 1994 gentemot de 12 stater som vid

denna tidpunkt hade ratificerat det. För Sveriges del trädde det i kraft den 1

augusti 1995.

 Det elfte tilläggsprotokollet, som rör reformeringen av övervakningsystemet

enligt konventionen, hade vid utgången av år 1995 ratificerats av 17 stater,

däribland Sverige (se ovannämnda prop. 1994/95:115). Protokollet träder i kraft

ett år efter det att samtliga konventionsstater ratificerat det.

 Övriga protokoll rör främst processuella ändringar i förfarandet inför

konventionsorganen.

 Den europeiska konventionen till förhindrande av tortyr m.m., som trädde i

kraft den 1 februari 1989, hade vid utgången av år 1995 ratificerats av samtliga

medlemsstater utom Albanien, Andorra, Estland, Lettland, Litauen, Makedonien,

Moldova och Ukraina. Litauen har dock undertecknat konventionen. Sverige

ratificerade konventionen den 21 juni 1988. För en närmare redovisning av

konventionens innehåll hänvisas till prop. 1987/88:133.

 Den kommitté som upprättats enligt konventionen för att undersöka behandlingen

av frihetsberövade i syfte att stärka skyddet mot tortyr m.m. inledde sin

verksamhet år 1990. Under 1995 besökte kommittén Bulgarien, Italien, Malta,

Portugal, Rumänien, Slovakien och Slovenien. De rapporter som kommittén avfattar

efter sina besök är inte offentliga men kan offentliggöras, om den berörda

staten begär det. Rapporten från det första besöket i Sverige, som tillställdes

Utrikesdepartementet i februari 1992, har offentliggjorts liksom det svar som

den svenska regeringen lämnade kommittén i augusti 1992 och den rapport från

kommitténs besök i Sverige år 1994 som tillställdes regeringen i mars 1995.

 I resolution den 22 juni 1995 utsåg ministerkommittén ordföranden i den ryske

presidentens kommission för mänskliga rättigheter Sergej Kovaljev och den

svenske diplomaten Raoul Wallenberg gemensamt till mottagare av Europarådets

särskilda pris för främjande av de mänskliga rättigheterna. Priset utdelas i

princip vart tredje år.

3.1.2 Jämställdhet

Styrkommittén för jämställdhet mellan kvinnor och män (CDEG) sammanträdde två

gånger under året. I början av februari ägde konferensen Jämställdhet och

demokrati: utopi eller utmaning rum i Strasbourg. Ordförande för konferensen

var Sveriges vice statsminister och jämställdhetsminister Mona[REDACTED_EFTERNAMN] och

Sloveniens premiärminister Janez Drnovsek.

 Två seminarier anordnades under 1995. Det ena behandlade kvinnor och migration

och ägde rum i juli i Strasbourg. Det andra handlade om nationell politik

rörande jämställdhet mellan kvinnor och män och ägde rum i november i Budapest.

Därutöver anordnades en hearing med zigenska kvinnor från Väst-, Central- och

Östeuropa i Strasbourg i september.

 Tre expertgrupper fortsatte sitt arbete: en - i samarbete med styrkommittén

för migrationsfrågor (CDMG) - om migration, kulturell mångfald och jämställdhet

mellan kvinnor och män, en om våld mot kvinnor och en om rätt till fri abort.

Sverige deltog i den förstnämnda gruppen. Vidare antogs direktiv till dels en

expertgrupp om intolerans, rasism och jämställdhet mellan kvinnor och män, dels

en expertgrupp som skall arbeta med metodutveckling för att införliva ett

jämställdhetsperspektiv i alla politikområden. Sverige kommer att ingå i den

sistnämnda gruppen.

 Expertgruppen om jämställdhet och demokrati överlämnade sin slutrapport som

behandlar det för bl.a. Sverige kontroversiella begreppet likhetsdemokrati .

För att stimulera en fortsatt debatt beslutades att rapporten skulle få en vid

spridning.

3.1.3 Massmedier

Styrkommittén för massmediefrågor (CDMM) sammanträdde under året vid tre

tillfällen. CDMM behandlade flera aktuella frågor, såsom våld i medier, medier

och intolerans, medier i ett paneuropeiskt perspektiv, skydd för journalister,

informationsfrihet och ny kommunikationsteknik.

 Sverige deltog i följande arbetsgrupper och kommittéer under CDMM.

- Arbetsgruppen om piratkopiering. Gruppen, som leddes av en svensk

 ordförande, slutförde sitt arbete med att genomföra ett seminarium och

 publicera en handbok om piratkopiering.

- Arbetsgruppen om medier och våldsskildringar. Gruppen har till uppgift att

 utarbeta lämpliga riktlinjer för våldsskildringar i medier.

- Arbetsgruppen om medier och intolerans. Gruppen skall utreda vilken

 betydelse medierna har för utbredningen av rasism, främlingshat m.m. samt på

 vilket sätt medierna kan bidra till att motverka sådana företeelser.

- Kommittén om massmediekoncentration. Kommittén skall sammanställa olika

 nationella rapporter samt vid behov föreslå åtgärder mot skadlig

 mediekoncentration.

 Ministerkommittén antog en rekommendation inom massmedieområdet, som behandlar

åtgärder mot piratverksamhet på ljud- och bildområdena.

3.1.4 Asyl-, flykting- och medborgarskapsfrågor

Europarådets expertkommitté för asylrättsliga frågor (CAHAR) är ett forum för

utbyte av erfarenheter och information om förändringar av den asylrättsliga

lagstiftningen i respektive land. Europarådets utvidgning mot öst har påverkat

inriktningen av CAHAR:s arbete och kommittén tog under 1995 sikte på de nya

medlemsländernas problem. Denna utveckling har inte varit självklar för alla

medlemsländer men från svensk sida anses det angeläget att utvecklingen går i

den riktningen. Det är viktigt att dessa nya demokratier också skapar ett system

för att kunna ta emot flyktingar och pröva deras asylansökningar. Det är

likaledes viktigt att deras lagstiftning på området överensstämmer med de

principer och värderingar som utvecklats bl.a. inom Europarådet.

 Som en följd av att den s.k. Wienprocessen avslutats har man, främst på grund

av starkt tryck från de central- och östeuropeiska länderna, beslutat att CAHAR

tillsammans med styrkommittén för migrationsfrågor (CDMG) skall arrangera ett

möte per år för att diskutera migrationsströmmar och migrationspolitik i Europa.

Ett första sådant möte hölls i november.

 Under året fortsatte diskussionen om s.k. säkra länder ur transitländernas

perspektiv, för vilken Ungern hade tagit fram ett underlag. Baserad på ett

dokument utarbetat av Europarådets rättsavdelning hölls en inledande diskussion

om Europakonventionen och rätten för asylsökande att överklaga ett

avvisningsbeslut.

 Expertkommittén för dubbla medborgarskap (CJ-PL) ändrade under 1995 namn till

expertkommittén för medborgarskapsfrågor (CJ-NA).

 CJ-NA höll under året två möten. Kommittén fortsatte då att granska det av

kommitténs arbetsgrupp omarbetade utkastet till konvention om frågor som uppstår

i samband med dubbla medborgarskap. Det fastslogs bl.a. att den nya konventionen

bör utformas så att en anslutning inte innebär att staterna måste acceptera

flerfaldigt medborgarskap. Konventionen skall därför innehålla vissa allmänna

principer rörande medborgarskap och vara vägledande när vissa konsekvenser av

dubbelt medborgarskap skall regleras.

 Vid sina två möten diskuterade kommittén vidare särskilt om det skall vara

tillåtet att göra skillnad på personer som förvärvat medborgarskap genom födsel

respektive genom naturalisation. I en del länder är det möjligt att i vissa fall

återkalla medborgarskap för den senare gruppen.

 Frågan om när beslut om förlust av medborgarskap skall kunna fattas

diskuterades ingående, i synnerhet hur missbruk skall förhindras av regeln om

förlust av medborgarskap på grund av brist på samhörighet.

 Kommittén enades om att ta in en generell bestämmelse om att varje stat skall

ge personer som är permanent boende i landet en möjlighet till naturalisation.

 Arbetsgruppen fick i uppdrag att omarbeta texten i enlighet med de förslag som

lämnades av kommittén. Kommitténs arbete med konventionen beräknas kunna

slutföras under 1996.

3.1.5 Lokal demokrati och gränsöverskridande samarbete

Den nya organisationen för kommunalt och regionalt samarbete inom Europarådet,

den s.k. kommunalkongressen (CLRAE), fortsatte sitt arbete under året.

 Kongressen behandlade bl.a. följande frågor: övervakning av tillämpningen av

den europeiska konventionen om kommunal självstyrelse, lokala och regionala

myndigheters personal, samverkan mellan den offentliga och den privata sektorn,

gränsöverskridande samarbete inom skolverksamheten och problem inom geografiska

nationsgränsområden. Enligt en ny konsultationsprocedur skall ministerkommittén

innan den slutligt antar konventioner och rekommendationer inhämta

kommunalkongressens yttrande.

 Styrkommittén för kommunala och regionala frågor (CDLR) höll två möten i

Strasbourg. Kommittén arbetade med att ta fram en rad rekommendationer.

De gäller en europeisk stadga om lokala offentliga tjänster inklusive

brukarinflytande och brukarmedverkan, folkomröstningar och folkinitiativ,

hanteringen av kommunala budgetunderskott och kommuners skuldsättning, ekonomisk

samverkan mellan kommunerna och näringslivet samt kommunernas roll i

miljöpolitiken.

 Kommittén diskuterade vidare bl.a. användningen av resultatmått i kommunal

verksamhet, storstädernas och storstadsregionernas ställning samt begränsningar

av kommunal beskattning och finansiell skatteutjämning. I fortsättningen kommer

kommittén även att arbeta vidare med frågor som rör regionaliseringen och dess

påverkan på kommunal självstyrelse, struktur och funktion av lokal och regional

demokrati i de enskilda medlemsländerna, status och anställningsvillkor för

kommunalt anställd personal, rättslig kontroll över och revision av kommunal

verksamhet, valsystem och valprocedurer på lokal nivå, beräknings-metoder för

statsbidrag till kommunerna och beskattning samt aktiviteter som kan ha särskilt

intresse för medlemsländerna i Central- och Östeuropa.

 Verksamheten inom den särskilda expertkommittén för gräns-överskridande

samarbete (LR-R-CT) under CDLR fortsatte. Arbetet omfattade ett

tilläggsprotokoll till den europeiska ramkonventionen om samarbete över

riksgränser mellan lokala och regionala samhällsorgan. Protokollet antogs av

ministerkommittén i oktober och det undertecknades och ratificerades av Sverige

den 9 november. Tilläggsprotokollet syftar till att underlätta och utveckla det

gränsöverskridande samarbetet. Bland annat skall kommunala myndigheter på ömse

sidor om en nationsgräns ha rätt att bilda gemensamma organ för sådant

samarbete. Vidare har en handbok med praktiska råd för lokalt och regionalt

gränssamarbete publicerats. En översikt med goda exempel på samarbete som rör

medlemmar av etniska folkgrupper bosatta inom geografiska områden som sträcker

sig över flera stater har också utarbetats.

 För utvecklingen av gränsöverskridande samarbete i Central- och Östeuropa

inrättade ministerkommittén under året en rådgivande kommitté.

3.1.6 Bioetik

Styrkommittén för bioetik (CDBI) höll under år 1995 tre möten. Arbetet med

förslaget till en ramkonvention om bioetik fortsatte. Konventionen kommer att

omfatta alla slags medicinska tillämpningar på människan. En rad svåra frågor

återstår att ta ställning till, exempelvis om mänskliga embryon skall få

tillskapas enbart för forskningsändamål och på vilka premisser genterapi skall

få göras.

 Till konventionen planeras ett antal protokoll. Tre arbetsgrupper behandlar

för närvarande förslag till protokoll om dels forskning på människa, dels

transplantationsfrågor, dels skydd av embryot. Beslut har fattats om ytterligare

ett protokoll, om genetiska test. Någon arbetsgrupp har dock ännu inte

tillsatts.

 Arbetsgruppen för skydd av embryot påbörjade sin verksamhet under året. För

1996 planerar den ett internationellt symposium om bl.a. frågor kring assisterad

befruktning och forskning på embryon.

3.1.7 Rättsfrågor

Ministerkommittén antog under året en konvention om utövandet av barns

rättigheter. I konventionen ges regler om rätt för barn att få information om

och att få komma till tals i rättegångar som rör dem. Sverige har undertecknat

konventionen.

 På familjerättsområdet antogs även rekommendationen R(95)6 om tillämpning av

konventionen om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden,

m.m.

 Vidare antog ministerkommittén rekommendationen R(95)5 om

överklagandeförfarandet i tvistemål. I rekommendationen ges en rad riktlinjer,

vilka syftar till att effektivisera förfarandet bl.a. genom begränsningar av

flödet av mål till andra instans och av prövningens omfattning där.

Rekommendationen med förklaringar är återgiven och behandlas i

Hovrättsprocessutredningens betänkande Ett reformerat hovrättsförfarande (SOU

1995:124).

 Ministerkommittén antog också en rekommendation, R(95)11, med principer för

sammanställningar av rättsliga avgöranden.

 Styrkommittén för juridiskt samarbete (CDCJ) höll sina 63:e och 64:e möten.

Det sedvanliga samarbetet i rättsfrågor under kommittén fortsatte bl.a. i olika

expertgrupper om familjerätt, förvaltningsrätt, integritetsskydd i datasamhället

och korruption.

 På det straffrättsliga området antog ministerkommittén under året

rekommendationerna R(95)12 om ledningen av rättsväsendet och R(95)13 om

straffprocessuella problem som har samband med informations-teknologin.

 Styrkommittén för brottsfrågor (CDPC) höll sitt 44:e möte. Vid detta

behandlades de ovannämnda båda rekommendationerna. Utredningsarbete pågår bl.a.

om korruption, straffrättsliga åtgärder till skydd för miljön samt

kriminalpolitik och strafflagstiftning mot bakgrund av att Europa befinner sig i

en tid av förändringar.

 Folkrättskommittén (CAHDI) höll sina 9:e och 10:e möten. CAHDI bildades år

1991 genom att en tidigare underkommitté till CDCJ ombildades till en kommitté

direkt underställd ministerkommittén. CAHDI skall enligt sina direktiv utbyta

synpunkter på samt utreda folkrättsliga frågor på begäran av ministerkommittén,

av CDCJ eller på eget initiativ. Staterna representeras i CAHDI företrädesvis av

utrikesministeriernas rättschefer.

 Arbetet i CAHDI är för närvarande inriktat främst på två områden: att se över

statspraxis bland medlemsstaterna i olika folkrättsliga frågor och att tjäna som

forum för en europeisk avstämning av de juridiska frågorna inom Förenta

nationernas verksamhetsområde. Under de senaste åren har bl.a. statspraxis

rörande statssuccessionerna till följd av de stora omvälvningarna i Central- och

Östeuropa diskuterats och slutsatser dragits som kunnat läggas till grund för

den folkrättsliga rådgivningen i frågor som uppkommit med anledning av de nya

statsbildningarna.

 En informell konferens med de europeiska justitieministrarna hölls i Bukarest

i juni. Vid konferensen behandlades justitiedepartementens roll i ländernas

lagstiftningsarbete.

3.2 Sociala frågor och livskvalitet

3.2.1 Social trygghet

Ministerkommittén antog under året 15 resolutioner om tillämpningen under tiden

1 juli 1992-30 juni 1993 samt 15 resolutioner om tillämpningen under tiden 1

juli 1993-30 juni 1994 av den europeiska balken om social trygghet och

protokollet till denna i de medlemsstater som ratificerat dessa instrument. I

resolutionerna CSS(95)12 och CSS(95)27 konstaterade ministerkommittén att

Sverige fortsatt att uppfylla sina förpliktelser enligt balken och protokollet.

 I maj månad hölls i Lissabon en konferens för ministrar ansvariga för social

trygghet. Temat för konferensen var Stadigvarande vårdbehov och social

trygghet . Från Sverige deltog socialförsäkringsminister Anna Hedborg.

 Styrkommittén för social trygghet (CDSS) sammanträdde två gånger. Kommittén

undersökte bl.a. möjligheterna att utge en publikation med en jämförande

redogörelse för socialförsäkringens finansiering i medlemsstaterna. Arbetet på

detta område fortsätter under år 1996.

 Kommittén beslöt att inrätta två tillfälliga expertkommittéer för att studera

två problemområden. Den ena, som blir av multidisciplinär karaktär, skall arbeta

vidare med ministerkonferensens tema om stadigvarande vårdbehov. Den andra skall

studera socialförsäkringens situation under svåra ekonomiska förhållanden och ta

särskild hänsyn till frågor av intresse för Central- och Östeuropa.

 Kommittén anordnade under hösten i Wien en kurs i internationella

socialförsäkringsfrågor för tjänstemän vid nationella ministerier och

myndigheter.

3.2.2 Socialpolitik

Styrkommittén för socialpolitiska frågor (CDPS) sammanträdde en gång under år

1995.

 Styrkommitténs stora pågående projekt behandlar barnens situation i Europa.

Tre delprojekt tar upp barns och ungdomars delaktighet i familje- och

samhällsliv, barnomsorg respektive barn på institution. CDPS har lyckats

intressera även andra styrkommittéer att ta upp barnfrågor. I samordningsgruppen

för projektet finns tolv andra styrkommittéer med. Projektet kommer att avslutas

med en konferens i Leipzig, i samarbete med den tyska regeringen, under våren

1996. Denna multidisciplinära inriktning är ett led i Europarådets utveckling av

nya arbetsformer. Kommitténs arbetsformer diskuteras även mot bakgrund av det

starkt ökade medlemsantalet i organisationen.

 Styrkommittén planerar en europeisk fattigdomsrapport. Andra pågående eller

planerade arbeten berör sociala konsekvenser av ungdomars arbetslöshet,

föräldrautbildning och de stora städernas sociala problem.

 Den 26-28 juni genomfördes i Helsingfors en konferens för ministrar med ansvar

för familjerelaterade frågor.

3.2.3 Sociala stadgan

Ett nytt tilläggsprotokoll till den sociala stadgan antogs av ministerkommittén

vid ett möte i juni. Protokollet innehåller regler om ett kollektivt

klagomålsförfarande och grundar sig på det förslag som ad hoc-kommittén för

översyn av stadgans materiella innehåll m.m. (CHARTE-REL) lade fram år 1992.

Protokollet syftar till att utveckla och effektivisera stadgan genom ett mer

aktivt deltagande av organisationerna på arbetsmarknaden och genom att även ge

s.k. frivilligorganisationer en roll. Organisationerna ges enligt vissa villkor

rätt att anföra klagomål över bristfällig tillämpning av stadgan. När

protokollet öppnades för undertecknande den 9 november var Sverige en av de sju

stater som undertecknade det. Undertecknandet skedde med förbehåll för

ratifikation. Det krävs fem ratifikationer för att protokollet skall träda i

kraft.

 Förslaget till en reviderad social stadga, som överlämnades till

ministerkommittén i slutet av 1994, var under 1995 föremål för yttranden från

den oberoende expertkommittén och från den parlamentariska församlingen.

Förslaget behandlades sedan av en särskild rapportörgrupp för mänskliga

rättigheter vid ett flertal möten. Efter att ha antagits av ministerkommittén

öppnades den reviderade stadgan för undertecknande den 3 maj 1996. Sverige var

bland de länder som undertecknade vid öppningstillfället.

 Italien och Österrike ratificerade under året ändringsprotokollet till sociala

stadgan, det s.k. Turinprotokollet. Därmed har nio länder ratificerat detta

protokoll. För att det skall träda i kraft krävs ratifikationer av samtliga

stater som är bundna av stadgan. Protokollet tillämpas dock redan nu i de delar

som inte kommer i konflikt med stadgans lydelse.

 Ministerkommittén behandlade förslaget till nytt rapporteringssystem men full

enighet uppnåddes inte. Försöksperioden med årliga rapporter enligt ett visst

schema avslutades därmed utan att något nytt system kunde träda i stället. Nya

försök görs för att hitta en kompromisslösning som kan accepteras av alla

berörda.

 Ministerkommittén beslöt vid sitt möte i juni att anta vissa, men inte alla,

av de förslag till rekommendationer som fanns i regeringskommitténs slutrapport

för år 1994. Sverige fick härvid en första rekommendation riktad mot sig.

Kritiken rör efterlevnaden av artikel 19:8 och gäller bristen på möjlighet att

överklaga de beslut om utvisning som regeringen fattar med stöd av lagen

(1991:572) om särskild utlänningskontroll, den s.k. terroristlagen. I det skydd

för migrerande arbetstagare som den aktuella artikeln syftar till anses ingå en

rätt att få även ett sådant utvisningsbeslut prövat av ett oberoende organ.

Också Grekland och Irland fick rekommendationer på denna punkt. Det kan

tilläggas att flera stater, bl.a. Norge, Danmark, Island och Österrike, inte har

ratificerat denna artikel. När beslut om de individuella rekommendationerna

fattas av ministerkommittén får endast de tjugo länder som är bundna av stadgan

delta. För beslut krävs enkel majoritet av de röstberättigade staterna och två

tredjedels majoritet av de röstande.För att en rekommendation skall antas måste

således minst elva röstberättigade stater vara för den. Även regeringskommittén

började under året tillämpa en sådan omröstningsregel när kommittén tar

ställning till förslag om rekommendationer. Det har lett till färre beslut.

 Regeringskommittén sammanträdde tre gånger för den återkommande granskningen

av staternas rapporter om tillämpning av stadgan mot bakgrund av de slutsatser

som den oberoende expertkommittén presenterat. Årets granskning gällde sju av

stadgans artiklar, bl.a. regler om skydd för minderåriga och om migrerande

arbetstagare. Dessutom behandlades rapporter om vissa icke ratificerade

artiklar. Såväl regeringskommittén som oberoende expertkommittén noterade

positiv utveckling på många områden. Vad gäller Sverige uppmärksammades åtgärder

för att underlätta för invandrare att starta eget . Regeringskommittén beslöt

föreslå ytterligare rekommendationer beträffande Grekland och Italien samt

förnyade rekommendationer i några fall där förhållandena inte förändrats sedan

föregående år. Ett sådant gällde Sverige och kritiken angående

terroristlagstiftningen. Ministerkommittén antog förslagen vid sitt möte i

december.

3.2.4 Arbetsmarknadsfrågor

Styrkommittén för arbetsmarknadsfrågor (CDEM) sammanträdde inte under 1995 men

kommitténs byrå möttes den 13-14 september. Vid byråmötet presenterades

rapporten Barn och arbete i Europa , som utarbetats av den svenska forskaren

Ingrid Stymne. Expertkommittén för harmonisering av arbete och familjeliv

överlämnade också ett utkast till rekommendation.

 En arbetsgrupp förberedde en studie om initiativ för att skapa nya

arbetstillfällen vid sidan om den vanliga arbetsmarknaden. Ett antal forskare

skall var för sig besöka några medlemsländer för att studera vilka former sådana

initiativ kan anta.

 I stället för styrkommitténs uteblivna möten samlades fyra expertkommittéer

vid två tillfällen under året i Strasbourg. För att samtliga medlemsstater som

så önskade skulle kunna delta i de olika kommittéernas möten förlades dessa i

anslutning till varandra. Ledamöterna i styrkommittén är fördelade på de fyra

expertkommittéerna, där också två konsulter och representanter för andra

internationella organisationer deltar. Kommittéerna arbetar med de sociala och

ekonomiska konsekvenserna av omstruktureringen av Europas ekonomier och ett

flertal rapporter har tagits fram. Sverige är representerat i den kommitté som

behandlar de sociala och ekonomiska konsekvenserna av ändrade arbetsmönster i

samband med omstruktureringen (EM-CST). Kommittéernas arbete skall slutföras

under 1996.

 Vid ett möte i november sammanträdde högre tjänstemän för att förbereda

Europarådets 6:e arbetsmarknadsministerkonferens, som Rumänien skall vara värd

för i september 1997. Inför konferensen har samtliga medlemsländer ombetts att

framföra synpunkter på om CDEM skall finnas kvar och i så fall vilka slags

frågor kommittén skall behandla.

3.2.5 Invandrares integration m.m.

Styrkommittén för migrationsfrågor (CDMG) ägnar sig huvudsakligen åt att

utveckla det europeiska samarbetet om frågor som rör invandrares integration.

Erfarenheter från så gott som hela Europa visar att invandrare möter allt större

svårigheter i sin integration, samtidigt som uttryck för rasism,

främlingsfientlighet och antisemitism tenderar att öka. Erfarenhetsutbytet

mellan Europas länder på detta område blir därför allt viktigare.

 Arbetet inom CDMG kom under året att i mycket präglas av det ökande antalet

medlemsstater i Europarådet. I takt med att organisationens nya central- och

östeuropeiska medlemmar deltar också i CDMG har en förskjutning av verksamheten

varit ofrånkomlig. Många av de nya medlemmarna är mera intresserade av olika

aspekter på migrationsfrågor än av integrationsfrågor.

 Ett uttryck för ovannämnda tendens var det möte som arrangerades gemensamt av

CDMG och expertkommittén för asylrättsliga frågor (CAHAR) i november, som ett

led i fortsättningen av den s.k. Wienprocessen. Syftet var att utbyta

information och erfarenheter om migrationsströmmar och migrationspolitik i

Europa. Avsikten är att fortsättningsvis anordna ett sådant möte en gång per år.

 CDMG arrangerade i juni och oktober möten där experter från olika länder kunde

komma samman och diskutera gemensamma erfarenheter utifrån ett antal

landbaserade projekt. Vid det första tillfället behandlades invandrartäta

bostadsområden och vid det andra olika sätt att mäta integration.

 Vidare fortsatte ett flertal arbetsgrupper under CDMG sin verksamhet på skilda

områden av betydelse för invandrares integration. En sådan arbetsgrupp har

berört frågan om huruvida det för invandrarkvinnor kan föreligga en konflikt

mellan jämställdhetsperspektivet och rätten att leva i enlighet med sin egen

kultur. En annan arbetsgrupp har studerat och analyserat kulturella och

religiösa aspekter av integrationsprocessen. I båda fallen lades rapporter fram

i början av 1996.

 I övrigt lade CDMG ner ett omfattande arbete på förberedelserna inför det

europeiska migrationsministermötet i Warszawa i juni 1996.

3.2.6 Befolkningsstudier

Styrkommittén för befolkningsfrågor (CDPO) höll under året endast ett möte (den

17-19 oktober). Mycket av den löpande verksamheten har i stället tagits över av

byrån, som sammanträdde fyra gånger och i vilken Sverige var representerat.

 En varje år återkommande aktivitet är att framställa en översikt över

befolkningsutvecklingen i medlemsländerna samt att diskutera såväl övergripande

demografiska trender som utvecklingen i enskilda länder. Insamlingsförfarandet

sköts direkt av sekretariatet. Översikten och den analytiska texten skrivs av en

av kommitténs medlemmar, senast representanten från Italien. Datainsamlingen är

ej att likna vid en statistikbyrås utan syftar till att samla ihop så aktuell

statistik som möjligt, ofta preliminär, och utifrån den göra analyser och dra

slutsatser. Den årliga översikten ger den mest aktuella och kompletta bilden av

befolkningsstatistik täckande hela Europa. Arbetet sker i nära kontakt med såväl

EU:s statistikkontor (Eurostat) som FN:s ekonomiska kommission för Europa (ECE)

i Genève.

 Förutom den ovannämnda, årligen utkommande Aktuella demografiska

utvecklingstendenser i Europa färdigställdes under 1995 publikationen

 Åldrandet och dess konsekvenser för det socio-ekonomiska systemet . Initiativ

togs också till att ytterligare förbättra marknadsföringen av kommitténs olika

publikationer.

 Expertgruppen POS-MED, som behandlar den demografiska obalansen i

Medelhavsområdet, höll två möten för att planera och ta fram underlag till en

konferens som skall äga rum i Palma de Mallorca i oktober 1996, i nära samarbete

med nationella och lokala myndigheter. Syftet är att främja en öppen dialog

mellan Europa och länder söder och öster om Medelhavet. Konferensen, som är

tänkt att vara mellanstatlig men med en vetenskaplig bas, avses omfatta runt 200

personer och vänder sig till befolkningsstatistiker, ekonomer, parlamentariker,

representanter för regionala och lokala myndigheter samt framträdande

representanter för såväl europeiska som övriga stater runt Medelhavet. Följande

fyra rapporter har färdigställts inför konferensen:

- Syd-nordmigration; aktuella trender och framtidsperspektiv

- Demografisk utvecklingsdynamik i Medelhavsområdet; potentiell migration till

 Europa

- Invandring, demografiska trender och arbetsmarknad

- Utveckling, samarbete och internationell migration; EU och Maghreb.

 Expertgruppen POS-MIN, som ägnar sig åt den demografiska situationen för

nationella minoriteter i Europa, höll två möten. Den första fasen i arbetet, som

bestod av en faktainsamling via enkät, avslutades under året. Trots ämnets

känsliga karaktär gick insamlingen av data mycket smidigt, med litet bortfall.

Av totalt 43 länder i Europa besvarade 37 enkäten. En anledning till det ringa

bortfallet är betoningen på att det är en vetenskaplig studie, där man endast

frågar efter vilka variabler som finns åtkomliga i olika källor. Resultatet av

enkäten väntas bli utnyttjat i samband med ECE:s och Eurostats rekommendationer

inför folkräkningen år 2000.

 En ny expertgrupp för intern migration och regional befolkningsdynamik (POS-

REG) är under bildande. En förstudie har genomförts genom enkät till 28 länder.

Resultatet blev positivt. Tillgängligheten av och kvaliteten på data var så god

att man kan gå vidare. EU-kommissionen har uttryckt stort intresse för

samarbete. Via Europeiska regionala utvecklingsfonden satsar man redan i dag

mycket pengar på att minska regionala olikheter. Definitivt beslutsfattande om

samarbetets utformning, finansiella frågor m.m. återstår dock. Oavsett vad som

händer med samarbetet med EU är avsikten att under år 1996 påbörja en

översiktlig studie av den interna omflyttningen i Europa (avfolkningen av

landsbygden, urbaniseringen och förändringar i migrationsströmmarna). I steg två

avser man gå vidare med en analys av utvecklingen och söka finna

förklaringsvariabler till de observerade migrationsströmmarna och den regionala

befolkningsutvecklingen.

3.2.7 Hälso- och sjukvård

Styrkommittén för hälso- och sjukvårdsfrågor (CDSP) är verksam inom tre

programområden: utbildning och planering inom hälso- och sjukvården, etiska

aspekter i vården och hälsoupplysning.

 CDSP höll under år 1995 två möten. Kommittén arbetar i första hand genom

expertgrupper, som tar fram underlag för rekommendationer och rapporter m.m.,

men också genom seminarier och kurser. Stor vikt läggs vid samverkan med och en

rationell arbetsfördelning i förhållande till andra internationella organ

verksamma inom området, främst EU och Världshälsoorganisationen (WHO).

 CDSP svarar för planeringen av den 5:e europeiska hälsominister-konferensen,

som kommer att äga rum i Warszawa den 7-8 november 1996 på temat Vård på lika

villkor och patientens rättigheter i samband med reformer inom hälso- och

sjukvården .

 Samordningen av blodtransfusions- och transplantationsverksamheten i Europa är

viktiga inslag i CDSP:s arbete. I frågor av detta slag gör sig etiska krav och

aspekter liksom specifika säkerhetskrav särskilt gällande.

 CDSP följer nära verksamheten inom och redovisar synpunkter till de andra

grenar av Europarådet som berör hälso- och sjukvården, främst styrkommittén för

bioetik (CDBI) och sådant som gäller den juridiska regleringen av

patientrelaterade data inom sjukvård och forskning.

 Det allmänna informationsutbudet inom kommittén bedöms särskilt vara av

betydelse för de nytillkomna central- och östeuropeiska länderna i Europarådet.

 Under år 1995 slutförde CDSP bl.a. följande:

- Rekommendationer om skydd för blodgivare och mottagare vid blodtransfusioner

- Rekommendation om omvårdnadsforskning

- Riktlinjer för kvalitetssäkringar i sjukvården

- Rapport om utbildning av sjuksköterskor.

 Bland pågående aktiviteter kan nämnas:

- Expertgrupp om hälso- och sjukvård för befolkningsgrupper som vistas på

 institution

- Expertgrupp om lagreglerat skydd för psykiskt störda vid tvångsvård

- Studie av blodbankers roll för benmärgstransplantation

- Expertgrupp om hälsoproblem i familjer med ensamstående föräldrar.

3.2.8 Miljö och regional planering

Styrkommittén för miljöfrågor (CDPE) höll ett möte i juni, med redovisning av

pågående verksamheter. Bland annat fattades beslut om en alleuropeisk

naturvårdsstrategi, vilken sedan i oktober antogs av det alleuropeiska

ministermötet i Sofia. Därtill redovisades arbetsläget beträffande projekt om

kustplanering, turism och miljövård, ekologiskt nätverk, allemansrätten och s.k.

Diploma-områden i Europa.

 Ministerkommittén beslutade på CDPE:s initiativ att anta rekommendationen

R(95)10 om hållbar turism i skyddade områden.

 Europarådets Naturvårdsår genomfördes i 42 länder. I Sverige inriktades

insatserna på odlingslandskapet. Under Statens naturvårdsverks ledning har 18

olika myndigheter och organ genom utställningar, utgivande av böcker och

broschyrer och andra aktiviteter visat på odlingslandskapets värde och behovet

av fortsatta skyddsåtgärder.

 Frågor rörande regional utveckling och planering behandlas av den särskilda

fackministerkonferensen för ministrar med ansvar inom detta område samt av den

ämbetsmannakommitté som förbereder konferensens sessioner. Arbetet präglades

under året av förberedelserna för den 11:e sessionen (CEMAT 11), som skall äga

rum 1997 på temat Uthållig regional utveckling/fysisk planering och skydd av

vattenresurser .

 Årets förberedelseseminarier behandlade Utmaningar som möter det europeiska

samhället inför år 2000 respektive Allmänhetens deltagande i regional

utveckling/fysisk planering i olika europeiska länder .

 I oktober arrangerade Europarådet och EU-kommissionen tillsammans ett

seminarium om gemensamma utvecklings- och planeringsfrågor.

 Sekretariatet stod för insamling och vidare distribution av medlemsländernas

aktuella dokument rörande regional utveckling och planering. Inom

ämbetsmannakommittén fördes en diskussion om ministerkonferensens styrande

dokument, den s.k. Torremolinosstadgan.

3.3 Kulturfrågor och kulturell pluralism

3.3.1 Utbildning, kultur och kulturarv

1954 års europeiska kulturkonvention ger även länder som inte är medlemmar av

Europarådet möjlighet att delta i rådets utbildnings- och kultursamarbete. Sedan

år 1989 har ett stort antal länder i Central- och Östeuropa successivt tillträtt

kulturkonventionen. Vid utgången av 1995 var totalt 44 stater anslutna till

konventionen.

 Med den kommittéstruktur som gäller för kultursamarbetet sedan år 1991 bedrivs

arbetet med programfrågor främst inom styrkommitténs (CDCC) fyra

specialkommittéer. CDCC har huvudsakligen en sammanhållande funktion.

 CDCC:s plenarsession hölls den 24-26 januari. Generaldebatten gällde frågan om

huruvida 1954 års kulturkonvention skulle behöva revideras med hänsyn till dels

det stora antalet nytillkomna medlemmar, dels behovet av en bättre samordning

med FN:s organ för utbildning, vetenskap och kultur (Unesco) och EU. Något behov

av omarbetning ansågs inte föreligga. Övriga huvudfrågor för CDCC och dess byrå

var de framtida prioriteringarna och relationen till utrikesministrarnas

ställföreträdare. I prioriteringsdiskussionen har Sverige betonat ökad

uppmärksamhet på barns och ungdomars behov och förordat projekt med denna

inriktning. Sverige har också ifrågasatt den nuvarande strukturen, med CDCC som

ett stort övergripande beslutsorgan med oklara uppgifter vid sidan av de fyra

specialkommittéerna.

Utbildningskommittén (CC-EDUC)

Inom ramen för kommitténs arbetsprogram fortsatte under året två projekt där

Sverige medverkar. Det gällde dels Språkundervisning och språkinlärning för

europeiskt medborgarskap , som syftar till att stödja läroplansutveckling och

lärarutbildning i moderna språk, dels Den europeiska dimensionen i

sekundärutbildningen , som skall främja utvecklingen av undervisningen från

grundskolans sista årskurser till och med gymnasiet samt utveckla utbildningens

europeiska dimension.

 I språkprojektet sattes arbetet i gång med att utveckla en gemensam ram för

fastställande av mål och metoder för undervisningen samt förslag till ett s.k.

individuellt språkpass för dokumentation av förvärvade språkkunskaper. Vidare

initierades utarbetandet av tröskelnivåer för sju nya språk, inklusive ryska.

I projektet anordnades också fem arbetsmöten för lärare m.fl. samt sju

seminarier och konferenser, vilka syftade till att stödja utvecklingen på

språkundervisningsområdet i de nya medlemsländerna.

 I skolprojektet är dokumentation av sekundärutbildningen i medlemsstaterna

liksom intressanta utvecklingsprojekt m.m. inom utbildningens ram en viktig del.

Under 1995 publicerades fjorton länderguider och sex monografier, bl.a. en

beskrivning av det s.k. Östersjöprojektet. Vidare anordnades två symposier,

varav det ena behandlade utbildningsreformer i Central- och Östeuropa. Det

nätverk för skolkontakter som etablerats genom projektet utvidgades i både

geografiskt och verksamhetsmässigt hänseende genom det ökande antal länder som

anslutit sig till kulturkonventionen. Nätverkets årliga seminarium hölls i

Schweiz.

 Projektet Historieundervisning i det nya Europa , som startade 1994 och bl.a.

har resulterat i en handbok för historielärare, avslutades med ett symposium i

Prag.

 I lärarfortbildningsprogrammet, som tillhör utbildningskommitténs reguljära

verksamhet, deltog under år 1995 cirka 1 000 lärare.

 Kommittén sammanträdde den 19-21 mars och den 26-27 september. En huvudfråga

på dagordningen var Europarådets verksamhet på utbildningsområdet efter 1997.

Från svensk sida framfördes att utbildningsarbetet måste dels inriktas på sådant

som inte genomförs av andra organisationer, dels koncentreras på aktiviteter som

avser utveckling av utbildningens innehåll, respekt för mänskliga rättigheter

och demokrati samt den europeiska dimensionen. Sverige underströk också

betydelsen av regelbunden information om pågående och planerade aktiviteter, i

syfte att uppnå effektivitet och trovärdighet i verksamheten.

 En annan viktig fråga, vilken kommittén ägnade en av sina regelbundna

halvdagsdiskussioner, var samarbetet med EU inom utbildningsområdet. Sverige

framhöll vikten av att undvika dubbelarbete när allt fler av Europarådets

medlemsländer medverkar också i EU:s utbildnings-verksamhet. Ett nära samarbete

mellan de båda organen avseende exempelvis lärarutbildning, språkundervisning,

vuxenutbildning samt informations- och erfarenhetsutbyte förordades från svensk

sida samtidigt som man välkomnade de regelbundna kontakter som under året

etablerades mellan Europarådets utbildningssekretariat och EU-kommissionen.

 Kommittén arbetade också med en rekommendation till nytt projekt om utbildning

för demokratiskt medborgarskap samt med planeringen av den

utbildningsministerkonferens som skall äga rum 1997.

Kommitten för högre utbildning (CC-HER)

Arbetet med en för Europarådet och Unesco gemensam konvention om erkännande av

examina ledde under 1995 till att ett utkast kunde remissbehandlas i

medlemsländerna.

 Inom de två huvudprojekten Tillträde till högre utbildning och Legislativa

reformprogrammet genomfördes ytterligare ett antal seminarier. Det sistnämnda

projektet undergick viss utvärdering som kommer att bilda underlag för ett

senare ställningstagande om en eventuell förlängning. Vidare inleddes inom ramen

för projektet utarbetandet av en serie skrifter om lagstiftning inom den högre

utbildningen i Europa.

 Frågan om vissa forskningsaktiviteter inom kommittén bereddes vidare.

Kulturkommittén (CC-CULT)

Kommittén sammanträdde den 26-28 april och den 8-10 november.

 Det ökande antalet medlemmar från Central- och Östeuropa fortsatte att prägla

arbetet i kommittén. De nya frågeställningar som fortlöpande uppkommer ökar

kraven på anpassningsbarhet i programverksamheten. Den nya budgetproceduren, som

ger specialkommittéerna möjlighet att göra omprioriteringar inom givna ramar, är

ägnad att underlätta en sådan anpassning. För att de nya medlemsländerna skall

få tillfälle att diskutera sina speciella problem har en ordning införts med ett

särskilt möte för dessa länder dagen före kommitténs plenarmöte. Förmötet leds

av kommitténs ordförande.

 En annan faktor som påverkar kommittéarbetet är de kulturpolitiska

länderförhören. Numera avsätts regelmässigt en extra sammanträdesdag åt muntligt

förhör med något medlemsland.

 Under år 1995 granskade kommittén Italiens och Estlands kulturpolitik. Ett

stort antal länder, främst i Central- och Östeuropa, är aktuella för granskning

under de närmaste åren, vilket förväntas vålla vissa praktiska och resursmässiga

problem. De särskilda förhållandena i de nya medlemsländerna liksom anhopningen

av projekt kräver förändringar i såväl metodiken som de praktiska arrangemangen.

 En för närvarande viktigt uppgift för kommittén är att ta fram en europeisk

rapport om kulturens betydelse för samhällsutvecklingen. Rapporten är ett

svenskt initiativ och knyter an till det arbete som utförts av FN-kommissionen

för kultur och utveckling. Ett första rapportutkast utgjorde diskussionsunderlag

för ett seminarium på politisk nivå i Bratislava den 16-18 juni kring temat

 Kultur och utveckling i Europa; aktuella frågor, problem och policyalternativ

för det 20:e århundradet . Rapporten beräknas bli färdigställd under första

hälften av 1996.

 Under året diskuterades kommitténs program för tiden efter 1997. Från svensk

sida framhölls att kulturverksamheten måste ha en klar Europarådsprofil som är

logisk för omvärlden. Avslutade projekt skall inte automatiskt ersättas av nya

inom samma områden. Den kulturpolitiska ländergranskningen bör dock få fortsatt

prioritet, inte minst som ett medel för att delge de central- och östeuropeiska

medlemmarna erfarenheter av praktisk kulturpolitik. En samordning med EU:s

kulturverksamhet är angelägen, både vad gäller mötestider och programinnehåll.

Från svensk sida betonades också att Europarådets kulturbudget på ca 7 miljoner

franska franc förutsätter betydande nationella kompletteringsinsatser för att en

meningsfull verksamhet skall kunna bedrivas. Därför måste det framtida

arbetsprogrammet planeras utifrån medlemsländernas behov och önskningar och i

nära kontakt med berörda nationella fackdepartement.

 Förberedelserna inför kulturministermötet i Budapest hösten 1996 fortsatte.

Huvudtema för konferensen blir Den europeiska filmens framtid . I anslutning

till mötet förväntas en europeisk konvention om skydd för det audiovisuella

arvet öppnas för undertecknande.

Kulturarvskommittén (CC-PAT)

Kommittén sammanträdde den 8-10 mars. Av besparingsskäl håller kommittén numera

endast ett möte om året. Ett särskilt arbetsutskott samlas vid ytterligare två

tillfällen. Arbetet inom kommittén är organiserat i tre ansvarsområden: policy

och styrmedel, tekniskt erfarenhetsutbyte och specialistsamverkan samt

utbildning och levandegörande.

 Under året intensifierades förberedelserna inför den 4:e konferensen för

ministrar med ansvar för kulturarvsfrågor, som skall hållas i Helsingfors 1996.

Mötets tema blir Kulturarvet - en ekonomisk och social utmaning .

 Sverige har haft experter från Riksantikvarieämbetet och Statens historiska

muséer i fem av kommitténs tjugo arbets- och expertgrupper, nämligen de för

arkeologifrågor, luftföroreningar, kulturlandskap, teknisk assistans och Öppet

hus . Sverige har tagit på sig en ledande ställning i alla de grupper man

medverkat i. Under året antogs en rekommendation om kulturlandskap, R(95)9.

Bronsålderskampanjen fortsatte genom utställningar i fem länder. En konferens

genomfördes i bohusländska Tanum den 7-11 september på temat Kommunikation i

Europa under bronsåldern . På Öppet hus -dagen den 10 september hölls mer än

300 industribyggnader runtom i landet tillgängliga för besök av allmänheten.

 Ett förslag till revidering av rekommendationen R(88)5, som behandlar kontroll

av det yttre förfall av det arkitektoniska arvet som påskyndas av

miljöförstöring, har arbetats fram på CC-PAT:s uppdrag under svenskt

ordförandeskap. Sverige har också planerat och inbjudit till ett seminarium på

detta tema som skall hållas i Stockholm 1997.

 En europeisk stiftelse för utbildning inom restaureringsområdet har bildats.

Detta kunde ske genom en omvandling av bl.a Pro Venetia Viva . Ett litet

sekretariat för stiftelsens behov har upprättats.

 Kulturarvets politiska och sociala dimension har fått förnyad aktualitet bl.a.

genom förstörelsen av kulturarvet i före detta Jugoslavien. Tekniskt samarbete

och specialstöd till Central- och Östeuropa var fortsatt prioriterat i

kommitténs arbete. Under året utarbetades handlingsplaner för de flesta central-

och östeuropeiska länderna. Sverige medverkar i detta arbete, främst beträffande

de baltiska staterna.

3.3.2 Idrott

Under året antogs två rekommendationer av ministerkommittén. Det gällde dels

rekommendation R(95)16 angående unga människor och idrott, i vilken särskilt

uppmärksammas vikten av idrott ur hälsosynpunkt, förståelse för etiska värden

och tolerans samt idrottens betydelse i skolan. Den andra rekommendationen till

medlemsstaterna, R(95)17, behandlar idrottens betydelse för samhället och

fokuserar speciellt på hälsoaspekter, socialisation samt idrottens betydelse för

ekonomin.

 I maj deltog Sverige vid den 8:e europeiska konferensen för ministrar

ansvariga för idrottsfrågor i Lissabon. Följande dokument antogs vid

konferensen: en resolution om ett europeiskt manifest angående unga människor

och idrott, en deklaration om idrottens samhälleliga betydelse, en resolution om

tolerans och idrott samt en resolution om europeiskt idrottssamarbete.

 Styrkommittén för idrottsfrågor (CDDS) höll sitt 18:e möte i februari månad.

Vid detta möte diskuterades förberedelserna inför den europeiska

idrottsministerkonferensen, som ägde rum senare under våren (jämför ovan). Vid

behandlingen av CDDS verksamhetsprogram och budget för det kommande året

framförde den svenska delegationen att särskild vikt borde läggas vid samarbetet

med de nya medlemsländerna i Central- och Östeuropa. Det programmet inom CDDS är

av stor betydelse för både den idrottsliga och den demokratiska utvecklingen i

de aktuella staterna.

 CDDS genomförde verksamhet bl.a. inom program för ungdom och idrott,

idrottslagstiftning, idrottsanläggningar samt den frivilliga idrotten.

 Konventionen mot läktarvåld hade vid årets slut ratificerats av 27 länder och

undertecknats av ytterligare 7 länder. Sverige har deltagit i arbetet inom den

permanenta kommitté som övervakar konventionen.

 Vid årsskiftet 1995/96 hade 27 länder ratificerat konventionen mot dopning

medan ytterligare 11 länder hade undertecknat densamma. Sverige har varit aktivt

inom övervakningsgruppen för konventionen och ansvarade under 1995 för ledningen

av arbetsgruppen för rättsliga frågor och dopning.

3.3.3 Ungdomsfrågor

Styrkommittén för ungdomsfrågor (CDEJ) höll under året sina 15:e och 16:e möten.

En huvudfråga var genomförandet av den stora ungdomskampanjen mot rasism,

främlingsfientlighet, antisemitism och intolerans (jämför avsnitt 2.6.3). I

övrigt fortsatte verksamheten i arbetsgrupper kring ungdomsinformation,

ungdomars delaktighet och inflytande i samhällslivet samt möjligheter för

ungdomar att besöka andra länder.

 I maj arrangerades ett informellt ungdomsministermöte i Luxemburg och i

december invigdes ett andra europeiskt ungdomscenter i Budapest.

 Europeiska ungdomsfonden (EYF) delade ut 17,3 miljoner franska franc i bidrag.

Sammanlagt anordnades 122 ungdomsprojekt inom områden som miljö, rasism och

främlingsfientlighet, ungdomsutbyte etc. Dessutom delades bidrag ut till de

internationella ungdomsorganisationernas administration och tidningar. Totalt

fick 36 publikationer eller utbildningsmaterial stöd. I Central- och Östeuropa

genomfördes 13 aktiviteter, finansierade genom den särskilda fond som upprättats

som en del av Europarådets stöd till utvecklingen i denna del av Europa. Totalt

deltog 8 505 ungdomar, varav 245 från Sverige, i arrangemang som ungdomsfonden

finansierat. Sverige bidrog med 406 318 franska franc (2,54 %) till EYF:s

budget.

 Europeiska ungdomscentret (EYC) i Strasbourg anordnade 44 seminarier för

ungdomar, 3 ungdomsledarutbildningar, 10 språkkurser, 3 s.k. konsultativa möten

och 1 symposium. I dessa aktiviteter deltog 1 376 ungdomar, varav 72 från

Sverige.

4 Verksamheten inom de s.k. partsöverenskommelserna

4.1 Partsöverenskommelsen på social- och hälsoområdet

Sverige deltar sedan år 1986 i Europarådets kommitté för handikappfrågor (CD-P-

RR) under partsöverenskommelsen på social- och hälsoområdet. Arbetet bedrivs -

förutom vid kommitténs ordinarie möten - i expertgrupper, varav Sverige deltar

aktivt i två. Den ena är inriktad på WHO:s internationella klassifikation för

skada/sjukdom, funktions-nedsättning och handikapp. Den andra behandlar frågan

om övergång från skyddat till ordinarie arbete.

 Kommittén har tillsatt ytterligare expertgrupper. En arbetar med en handbok

för att öka tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning, en annan med

att upprätta ett europeiskt nätverk för handikapprojekt. Teman som äldre och

handikapp samt yrkesinriktad rehabilitering behandlas också inom olika

expertgrupper.

 CD-P-RR:s ordinarie möte hölls i Bryssel den 6-9 juni. Till mötet hade

svensken Bengt[REDACTED_EFTERNAMN], FN:s specielle rapportör för standardregler för att

tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet,

inbjudits för att berätta om sitt arbete. Frågan om en regional rådgivare för

sådana standardregler för länderna i Central- och Östeuropa diskuterades. Om

idén förverkligas skulle rådgivaren vara kopplad till Europarådet.

 Sverige var vidare representerat i flera expertgrupper som tillsatts av den

likaledes under partsöverenskommelsen på social- och hälsoområdet etablerade

hälsokommittén (CD-P-SP). I de aktuella expertgrupperna behandlades frågor

rörande bekämpningsmedel samt olika aspekter av livsmedelshantering.

4.2 Europafarmakopén

Sedan år 1975 har Sverige varit anslutet till Europarådets konvention om

utarbetandet av en europeisk farmakopé (Ph Eur). Denna innehåller

kvalitetsnormer för läkemedelssubstanser och vissa färdiga läkemedel. Den har

bindande giltighet i de länder som är anslutna till konventionen. Tjugofem

länder i Västeuropa samt EU har ratificerat konventionen. EU deltar därmed som

medlem vid mötena i Europafarmakopékommissionen. Dessutom deltar ytterligare tio

länder samt WHO som observatörer. Bland observatörsländerna finns Australien,

Canada och Kina.

 Den första upplagan av Europafarmakopén trädde i kraft i Sverige den 1 januari

1978. Den andra upplagan i alla dess delar trädde i kraft i medlemsländerna den

1 juli 1987 och sedan dess har det årligen kommit ut ett nytt häfte med

monografier (standarder) och föreskrifter. Under år 1995 utgavs ytterligare ett

häfte (fascicule 19), vilket avslutar den andra upplagan av Europafarmakopén,

som därmed innehåller 1 025 monografier fördelade enligt följande: kemiska och

biologiska produkter 759; generella metoder och monografier för beredningsformer

34; immunologiska produkter och blodprodukter 96; läkemedel och preparationer

framställda ur växter 56; förpackningar och kirurgiska suturer 44;

radiofarmaceutiska preparationer 36.

 Under år 1995 lades stora ansträngningar ned på utarbetandet av den tredje

upplagan av Europafarmakopén som kommer att ges ut sommaren 1996. Nyheterna i

denna upplaga är bl.a.:

- att Europafarmakopén kommer att ges ut i bokform med ett kumulativt tillägg

 varje år

- att de engelska titlarna på monografierna blir huvudtitlar och latin blir

 undertitel

- att utbytet av de analysmetoder som krävt användning av farliga substanser

 och lösningsmedel samt försök på djur fullföljs

- att harmonisering med det internationella enhetssystemet (SI) genomförs.

 Under år 1995 fastställdes 274 monografier (104 nya och 170 reviderade) för

införande i Europafarmakopén. Den stora ökningen av antal nya och reviderade

monografier från de senaste åren fortsätter således.

 Sverige var representerat vid samtliga tre kommissionsmöten under året. I de

ca 30 expertgrupper som förbereder och bearbetar material, som skall ingå i

farmakopén, medverkade 18 svenska experter hämtade från Läkemedelsverket,

farmaceutiska fakulteten, läkemedelsindustrin och Apoteksbolaget. De olika

experterna ansvarar för ett omfattande experimentellt förarbete på sina

respektive laboratorier. Arbetet samordnas i Sverige av Svenska

farmakopékommittén och resultatenheten Standardisering vid Läkemedelsverket.

 Europafarmakopén har stor normgivande betydelse för läkemedels kvalitet. Den

tillämpas av Läkemedelsverket och läkemedelsindustrin vid registrering och

kontroll av läkemedel samt vid Apoteksbolagets beredning och hantering av

läkemedel.

 Ett nytt sätt att utarbeta monografier för Europafarmakopén, som komplement

till de andra, startades på prov under år 1993. Det innebär att

originaltillverkaren av en läkemedelsråvara tillsammans med det nationella

farmakopélaboratoriet utarbetar ett förslag till en monografi redan innan

patenttiden för substansen gått ut. Sverige har deltagit vid utarbetandet av två

sådana substansmonografier. Den första av dessa har publicerats i fascicule 19

av Europafarmakopén. Den andra färdigställdes under året för publicering i den

tredje upplagan. Provverksamheten har fallit väl ut och kommer därför

fortsättningsvis att bli en av de metoder som används.

 År 1994 genomfördes en ny prioritetsomgång inom Europasamarbetet. Beslut togs

då om vilka läkemedelssubstanser, läkemedelsformer och bruksfärdiga läkemedel

man skall arbeta med under de närmaste åren. Bland dessa återfinns flera viktiga

substanser med svenskt ursprung. För svenskt vidkommande anses den medicinska

betydelsen utgöra det viktigaste kriteriet att ta hänsyn till vid

prioriteringen.

 Samarbetet mellan den europeiska farmakopén och representanter för den

amerikanska (USP) och den japanska (JP) farmakopén om harmonisering av de olika

farmakopéernas bestämmelser fortsatte under år 1995. För närvarande arbetar man

med ett antal hjälpsubstanser i läkemedel där behovet av harmonisering anses

störst. Den första harmoniserade monografin publicerades i fascicule 18 (Laktos

monohydrat) och man har nu färdigställt ca 30 harmoniserade monografier.

 En konsekvens av EU:s medverkan i Europafarmakopén är att ett ökat samarbete

initierats mellan läkemedelskontrollerna i Europa vad gäller det laborativa

kontrollarbetet, utöver det redan existerande samarbetet inom

inspektionsverksamheten. EU har utsett Europafarmakopésekretariatet i Strasbourg

som samordnare av denna verksamhet. Ett antal kollaborativa studier och

provningsjämförelser har genomförts inom detta samarbete, som har anknytning

både till det europeiska farmakopéarbetet och till kontrollarbetet. Detta

praktiska samarbete är mycket viktigt för att åstadkomma en gemensam, enhetlig

syn på läkemedels kvalitet. Verksamheten har starkt stöd från svenskt håll och

Sverige har deltagit i de aktuella studierna.

4.3 Europarådets sociala utvecklingsfond

Vid årsskiftet 1995/96 var samtliga Europarådets medlemsländer utom Albanien,

Andorra, Estland, Irland, Lettland, Litauen, Makedonien, Moldova, Polen,

Rumänien, Slovakien, Storbritannien, Tjeckien, Ukraina, Ungern och Österrike

anslutna till sociala utvecklingsfonden.

 Härutöver är Heliga Stolen medlem. Den socialistiska federativa republiken

Jugoslavien var associerad medlem under femårsperioden 1986-1991. Ytterligare

central- och östeuropeiska länder har visat intresse att bli medlemmar. I början

av 1996 inträdde således Litauen och Rumänien i fonden.

 Fonden använder den europeiska valutaenheten ecu i sin redovisning (1 ecu =

8,54 svenska kronor vid årsskiftet 1995/96).

 Fondens utlåningsverksamhet ökade åter under 1995, efter att under de två

föregående åren ha minskat i omfattning på grund av uppstramade utlåningsrutiner

m.m. Nyutlåningen uppgick således under 1995 till 412 miljoner ecu.

 Den totala balansomslutningen vid årsskiftet 1995/96 var 9 784 miljoner ecu

och 1995 års överskott var 68 miljoner ecu.

 Under perioden 1990-1993 riktades allvarlig kritik mot fonden. Kritiken gällde

dels att fonden fjärmat sig från sin sociala målsättning, dels att det

förekommit allvarliga brister i finansförvaltning, låneverksamhet,

projektuppföljning, internadministration och samarbetsklimat. Kritiken ledde

bl.a. till att fondens högste verkställande tjänsteman tvingades lämna sin

befattning i slutet av 1993.

 Under år 1995 bedrev den nya ledningen ett fortsatt omfattande översynsarbete

i syfte att komma till rätta med fondens problem. Bland annat fattades beslut om

ytterligare nya rutiner avseende utlåning och finansförvaltning. Betydande

förändringar har även genomförts i fondens inre organisation. Ett övergripande

mål är att återigen sätta den sociala målsättningen i centrum för verksamheten.

De nya stadgar som utarbetats har dock ännu inte ratificerats av två

medlemsländer, Nederländerna och Spanien.

 Sverige inträdde i fonden år 1977. Vår andel i fondens kapital uppgår till ca

36 miljoner ecu, vilket motsvarar 2,8 % av medlemsländernas insatser. Av detta

belopp har 3,9 miljoner ecu betalats in och 32,1 miljoner ecu är ett

garantiåtagande. Sverige har uppmanats att betala in ytterligare 994 000 ecu.

 Sverige har varit pådrivande i de senaste årens arbete med att omorientera och

sanera fondens verksamhet. Sverige har bl.a. eftersträvat att utlåningen skall

få en bättre geografisk fördelning och koncentreras till de socialt mest

angelägna projekten, att en större andel av vinsten skall användas för lån på

särskilt fördelaktiga villkor samt att flera länder skall ansluta sig till

fonden. Sverige har inte lånat några medel genom fonden.

 Fonden bildades ursprungligen, år 1956, som ett instrument i

flyktingpolitiken, men är numera även inriktad på att medverka till att lindra

verkningarna av naturkatastrofer samt att finansiera infrastruktur-,

sysselsättnings- och bostadsbyggnadsprojekt i regioner där sådana investeringar

är av stort socialt värde. På senare tid har även ett antal större utbildnings-

och sjukvårdsprojekt finansierats.

 I syfte att stärka fondens kapitalbas och att i framtiden kunna integrera

länderna i Central- och Östeuropa i verksamheten utökades år 1991 fondens

kapital mycket kraftigt. De central- och östeuropeiska ländernas behov kommer

att ställa fonden inför större och nya uppgifter såväl vad gäller risktagande

som projektplanering och administration. Ministerkommittén har också uttryckt

starka önskemål om att fonden skall delta i återuppbyggnaden av före detta

Jugoslavien, främst Bosnien och Hercegovina.

 Medlemsstaternas insatser i fonden uppgick den 31 december 1995 till

sammanlagt 1 297 miljoner ecu i form av inbetalda medel, garantiåtaganden och

vinstmedel som tillförts enskilda medlemsländer. Härtill kommer att fonden vid

utgången av året hade reserver och vinstmedel på 531 miljoner ecu.

 Med dessa medel som bas kan fonden på jämförelsevis fördelaktiga villkor ta

upp lån på den internationella kapitalmarknaden. Fonden bedöms av det

amerikanska värderingsinstitutet Standard & Poors ha högsta kreditvärdighet,

AAA, för sin långsiktiga upplåning. Lånen förmedlas sedan till projekt i

medlemsländerna med den inriktning som beskrivits ovan.

 En liten del av utlåningen har sedan länge skett på speciellt fördelaktiga

villkor. Denna subventionerade utlåning bekostas av en del av fondens

vinstmedel. Under året beslutades att denna utlåning fortsättningsvis skall ske

genom en särskild för ändamålet inrättad lånefond.

 Sedan sin tillkomst och till slutet av år 1995 har fonden finansierat projekt

i medlemsländerna om totalt 9 324 miljoner ecu. Vid årsskiftet utestående lån

uppgick till 6 153 miljoner ecu, varav 45 miljoner ecu som subventionerade lån.

De största låntagarna under senare år (1986-1995) har varit Turkiet (38 % av

lånemedlen), Italien (26 %), Grekland (13 %), Cypern (10 %), Spanien (5 %) och

Tyskland (5 %). De ändamål som fått mest lån är åtgärder för flyktingar och

migranter, bostadsbyggande, lån i samband med infrastrukturinvesteringar samt

landsbygdsutveckling.

4.4 Pompidougruppen

Pompidougruppen inrättades år 1971 i huvudsak som ett forum för

erfarenhetsutbyte om narkotikafrågor i Västeuropa. Initiativet togs av den

dåvarande franske presidenten Georges Pompidou och var ett svar på det växande

narkotikaproblemet i Europa. Gruppen hade fram till år 1980 ingen formell status

men blev då en samarbetsgrupp inom Europarådet.

 Ursprunglingen hade gruppen 16 medlemmar men medlemsantalet har ökat och

uppgick under år 1995 till 28 länder. Samarbetet omfattar de flesta

västeuropeiska staterna samt flera länder i Central- och Östeuropa. Ytterligare

central- och östeuropeiska länder inbjuds att på ad hoc-basis delta i olika

aktiviteter anordnade av gruppen. Den svenska regeringen har ställt medel till

förfogande för att underlätta dessa länders deltagande i konferenser, symposier

och andra möten.

 Arbetet i Pompidougruppen rör såväl förebyggande insatser i syfte att minska

efterfrågan på narkotika som insatser inom kontrollpolitikens område. Samarbetet

är således tvärsektoriellt. De ministrar som ansvarar för samordningen av

narkotikafrågor möts i princip vart tredje år och beslutar då om inriktningen på

samarbetet fram till nästa ministermöte. Mellan ministermötena sammanträder

representanter för medlemsländerna (s.k. permanenta korrespondenter) två gånger

om året för att besluta om konkreta åtgärder och för att rapportera om pågående

och planerade insatser i sina respektive länder.

 Vid ett ministermöte i februari 1994 antogs programmet för Pompidougruppens

arbete under de följande tre åren. Programmet betonar vikten av

efterfrågedämpande insatser och av att den tvärsektoriella inriktningen behålls.

Sverige deltar aktivt, bl.a. genom medverkan i det omfattande epidemiologiska

samarbete som pågår. I detta ingår en europeisk skolundersökning av elevers

drogvanor, som leds och samordnas av Centralförbundet för alkohol- och

narkotikaupplysning (CAN). Vidare pågår ett särskilt tränings- och

utbildningsprogram för personer verksamma inom narkotikaområdet i Central- och

Östeuropa. Sverige är tillsammans med Norge och EU:s PHARE-program

huvudbidragsgivare. Sverige hade också tagit initiativet till ett seminarium om

nya drogmönster bland ungdomar som hölls i november.

 Utöver detta genomfördes under 1995 möten i olika arbetsgrupper rörande bl.a.

polissamarbete, prekursorer (ämnen som kan användas vid illegal framställning av

narkotika), tullsamarbete samt insatser för kvinnliga missbrukare.

4.5 Eurimages

I slutet av år 1988 etablerade Europarådet genom en parts-överenskommelse en

europeisk fond för stöd till filmproduktion, kallad Eurimages . Under år 1995

förfogade fonden över cirka 220 miljoner kronor. De länder som deltar i

partsöverenskommelsen bidrar till finansieringen i relation till sin storlek.

Sveriges bidrag, som utbetalas via Svenska filminstitutet, uppgick 1995 till

cirka 4 miljoner kronor.

 En grundförutsättning för erhållande av stöd är att minst tre europeiska

länder är involverade. Fonden finansierar maximalt 20 % av projektets budget.

Stöd utgår inte bara till spelfilm utan också i vissa fall till

dokumentärfilmer. Även renodlade TV-filmer och -serier kan komma i fråga. Länder

som inte deltar i EU:s Media II-program kan också få stöd för distribution och

biografer.

 Under fondens sju första år (1989-1995) delades bidrag ut till 427 europeiska

samproduktioner, till ett sammanlagt belopp av 779 miljoner franska franc. Under

1995 erhöll 99 projekt bidrag från Eurimages . Fonden gav också

distributionsstöd till ett femtiotal projekt.

4.6 Kommissionen för demokrati genom lag

Den europeiska kommissionen för demokrati genom lag (Venedigkommissionen)

bildades i Venedig den 20 januari 1990. Den etablerades på italienskt initiativ

under Europarådets överinseende och är knuten till Europarådet genom en

partsöverenskommelse.

 Kommissionen, som är sammansatt av experter i statsrätt utsedda av respektive

lands regering, skall bl.a. verka för att sprida information om de olika

rättssystemen i Europarådets medlemsstater liksom även i de icke-medlemsstater

som samarbetar med kommissionen. För Sveriges del har förre justitieombudsmannen

Hans Ragnemalm utsetts att ingå i kommissionen.

 Till kommissionens viktigare uppgifter hör att, som expertorgan och på

begäran, bistå de före detta kommunistiska staterna i Central- och Östeuropa vid

utarbetandet av nya demokratiska konstitutioner, baserade på Europarådets

grundläggande principer. Samarbetet bedrivs så att mindre grupper av

kommissionsmedlemmar, med ansvar för ett visst land, granskar och successivt

reviderar upprättade lagförslag. Ofta följs arbetet upp med besök i landet i

fråga. Kommissionens verksamhet har satt åtskilliga spår i de nya konstitutioner

som antagits.

 Kommissionen var under år 1995 involverad i den författningsreform som

initierats i Grekland liksom i lagstiftningsarbete bl.a. i Albanien, Armenien,

Georgien, Kirgizistan, Lettland, Moldova, Ryssland, Ukraina, Ungern och

Vitryssland. Kommissionen samarbetade också med Sydafrika. Den kommer även att

ha en roll att spela i återuppbyggnaden av Bosnien och Hercegovina.

4.7 Europarådets Nord/Sydcentrum

Europarådets Nord/Sydcentrum, eller som det fullständiga namnet lyder Europeiskt

centrum för globalt ömsesidigt beroende och solidaritet, etablerades år 1989

genom en partsöverenskommelse. Sedan Grekland tillträtt överenskommelsen

sommaren 1995 har den för närvarande 15 medlemmar.

 Centret, som har sitt säte i Lissabon, skall fungera som ett ramverk för

europeiskt samarbete i syfte att öka medvetandegraden hos allmänheten om

nord-sydfrågor i ett globalt perspektiv och främja solidaritet i linje med

Europarådets mål och principer.

 Centrets styrelse består av representanter för fyra intressentgrupper:

medlemsstaternas regeringar, parlamentariker, enskilda organisationer samt

regionala och lokala myndigheter. Sverige är medlem av styrelsen under perioden

1995-1997.

 Nord/Sydcentret finansieras dels av medlemsstaterna, dels genom frivilliga

bidrag. De frivilliga bidragen kommer i huvudsak från EU-kommissionen och

tillfaller företrädesvis programverksamheten.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 maj 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1995/96:193 Redogörelse för verksamheten inom

Europarådets ministerkommitté under år 1995.