Regeringens proposition

1995/96:145

Kvalificerad yrkesutbildning m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 22 februari 1996

Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ylva[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till en försöksverksamhet med viss

kvalificerad yrkesutbildning med stark arbetsplatsintegrering.

 Den nya kvalificerade yrkesutbildningen avses ge de fördjupade teoretiska och

praktiska kunskaper som krävs för att självständigt och i lag utföra

kvalificerade uppgifter i en modernt organiserad produktion av varor eller

tjänster. Försöksverksamheten föreslås omfatta 1 700 nybörjarplatser och inledas

under år 1996 i syfte att vinna erfarenheter när det gäller att pröva nya

utbildningar, nya pedagogiska former och nya anordnare. Försöket skall vidare

belysa arbetslivets och de studerandes intresse och ge underlag för

ställningstaganden till hur utbildning av detta slag kan inordnas i

utbildningssystemet.

 Den huvudsakliga inriktningen av utbildningen och dess organisation under

försöksverksamheten föreslås anges i lag.

 Vidare föreslås ändringar i skollagen (1985:1100) i syfte att vidga hem-

kommunernas skyldighet att i vissa fall betala interkommunal ersättning för

deltagare i påbyggnadsutbildning inom komvux.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............................3

2 Lagtext.................................................3

 2.1 Förslag till lag om en försöksverksamhet med

 viss kvalificerad yrkesutbildning................3

 2.2 Förslag till lag om ändring i skollagen..........5

3 Ärendet och dess beredning..............................7

4 Kvalificerad yrkesutbildning............................8

 4.1 En utgångspunkt..................................8

 4.2 En ny kvalificerad yrkesutbildning...............9

 4.3 Försöksverksamhet...............................12

 4.4 Ledning av försöksverksamheten..................14

 4.5 Vissa studieorganisatoriska frågor..............16

 4.6 Statsfinansiella effekter.......................17

5. Påbyggnadsutbildningar m.m.............................18

 5.1 Interkommunal ersättning........................18

 5.2 En konsekvensändring i skollagen................20

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Yrkeshögskolan

 Kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning

 (SOU 1995:38)...................................21

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser................27

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 22 februari 1996.........................................29

Rättsdatablad................................................30

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om en försöksverksamhet med viss kvalificerad yrkesutbildning,

2. lag om ändring i skollagen (1985:1100).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om en försöksverksamhet med viss kvalificerad

yrkesutbildning

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § I denna lag ges bestämmelser om en försöksverksamhet med viss kvalificerad

yrkesutbildning.

 Utbildningen kan anordnas av statliga universitet och högskolor, kommuner,

landsting och enskilda utbildningsanordnare. Utbildningsanordnarna får anordna

utbildningen själva eller i samverkan med andra.

 Utbildningen anordnas med särskilt statsbidrag, som fördelas efter ansökan.

2 § Utbildningen skall ge sådana fördjupade teoretiska och praktiska kunskaper

som krävs för att självständigt och i arbetslag utföra kvalificerade uppgifter i

en modernt organiserad produktion av varor eller tjänster. Utbildningen skall

präglas av såväl ämnesteoretiskt djup som en stark arbetsplatsintegrering.

3 § Utbildningen skall väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får på

nationella program i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper.

4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om organisationen av utbildningen hos kommuner och landsting samt

om deras befattning i övrigt med utbildningen.

5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om att enskilda utbildningsanordnare kan ges i uppgift att utfärda

utbildningsbevis och examensbevis efter genomförd utbildning.

6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

ytterligare föreskrifter om försöksverksamheten.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 juni 1996.

2.2 Förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100)

 Härigenom föreskrivs att 11 kap. 20, 21 och 24 §§ och 12 kap. 6 § skollagen

(1985:1100)1 skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 kap.

 20 §2

--------------------------------------------------------------------

 En kommun eller ett landsting Kommuner och landsting är skyl-

är skyldig att till sin diga att till sin gymnasiala

gymnasiala vuxenutbildning ta vuxenutbildning ta emot en behörig

emot en behörig sökande från en sökande från en annan kommun, om

annan kommun, om hemkommunen har 1. hemkommunen har åtagit sig

åtagit sig att svara för att svara för kostnaderna för ele-

kostnaderna för elevens vens utbildning, eller

utbildning eller om det är fråga 2. det är fråga om en sådan ut-

om sådan utbildning som avses i bildning eller utbildningsplats

24 §. för vilken kommunen eller

 landstinget har rätt till ersätt-

 ning enligt föreskrifter som utfär-

 dats med stöd av 24 §.

 21 §3

--------------------------------------------------------------------

 Den som vill delta i gymnasial Den som vill delta i gymnasial

vuxenutbildning skall ansöka om vuxenutbildning skall ansöka om

detta hos styrelsen för detta hos styrelsen för

utbildningen i sin hemkommun. Om utbildningen i sin hemkommun. Om

ansökan avser en utbildning som ansökan avser en utbildning som en

en annan kommun eller ett annan kommun eller ett landsting

landsting anordnar eller låter anordnar eller låter anordna,

anordna, skall styrelsen skall styrelsen skyndsamt sända

skyndsamt sända ansökan vidare ansökan vidare till styrelsen för

till styrelsen för utbildningen utbildningen där. Till ansökan

där. Till ansökan skall styrelsen skall styrelsen foga ett yttrande

foga ett yttrande av vilket det av vilket det framgår om

framgår om hemkommunen åtar sig hemkommunen åtar sig att svara för

att svara för kostnaderna för ele- kostnaderna för elevens

vens utbildning, såvida det inte utbildning, såvida det inte på

på grund av tidigare grund av tidigare överenskommelse

överenskommelse är onödigt eller är onödigt eller regeringen har för-

det är fråga om sådan utbildning eskrivit något annat.

som avses i 24 §.

 Åtagande att svara för kostnaderna skall alltid lämnas om den sökande med

hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i en annan

kommuns gymnasiala vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. I sådant fall äger

5 kap. 33 § motsvarande tillämpning beträffande ungdomar fram till och med det

första kalenderhalvåret det år då ungdomarna fyller tjugo år.

 24 §4

--------------------------------------------------------------------

 Beträffande sådan gymnasial vux- Regeringen eller den myndighet

enutbildning som anordnas endast som regeringen bestämmer får med-

på ett begränsat antal platser i dela föreskrifter om skyldighet för

landet och för vilken det finns hemkommunen att betala ersättning

ett allmänt intresse av att den för gymnasial vuxenutbildning till

står öppen för sökande från hela den kommun eller det landsting

landet får regeringen meddela som anordnar utbildningen. I såda-

föreskrifter om skyldighet för na fall skall 5 kap. 33 § tillämpas

hemkommunerna att betala i fråga om ungdomar fram till och

ersättning till den anordnande med det första kalenderhalvåret det

kommunen. I sådana fall skall år då ungdomarna fyller tjugo år.

5 kap. 33 § tillämpas beträffande

ungdomar fram till och med det

första kalenderhalvåret det år då

ungdomarna fyller tjugo år.

 12 kap.

 6 §5

 Varje kommuninnevånare är behörig att delta i särvux om han är bosatt i landet

och i övrigt uppfyller föreskrivna villkor,

 1. från och med andra kalenderhalvåret det år han fyller 20 år, eller

--------------------------------------------------------------------

 2. när han har slutfört 2. när han har slutfört

utbildning i den frivilliga utbildning i gymnasiesärskolan.

särskolan.

 Regeringen får föreskriva att också den som inte är bosatt i landet skall vara

behörig att delta.

 Föreskrifter om ytterligare behörighetsvillkor och om urval mellan behöriga

sökande meddelas av regeringen.

 Bestämmelserna i denna paragraf gäller inte den som är intagen i krimi-

nalvårdsanstalt.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 juni 1996.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1991:1111.

2 Senaste lydelse 1993:326.

3 Senaste lydelse 1993:326.

4 Senaste lydelse 1993:326.

5 Senaste lydelse 1992:598.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen bemyndigade den 21 april 1994 det statsråd som har till uppgift att

föredra ärenden om skolväsendet att tillkalla en särskild utredare med uppgift

att utreda frågor om den kvalificerade eftergymnasiala yrkesutbildningen

(Utredningen om kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning, dir. 1994:36).

Utredaren skulle bl.a. beskriva och definiera behovet av kvalificerad

yrkesutbildning på eftergymnasial nivå och pröva vilka insatser som behövs för

att stimulera tillväxten av sådan utbildning. Utredaren, utbildningschefen Rolf

Nordanskog, överlämnade i april 1995 betänkandet Yrkeshögskolan - Kvalificerad

eftergymnasial yrkesutbildning (SOU 1995:38) med förslag om uppbyggnad av en

kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning m.m. till statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]. En

sammanfattning av betänkandet redovisas i bilaga 1. Betänkandet har remiss-

behandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En

sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Utbildningsdepartementet

(dnr U95/1362/V).

 I propositionen En politik för arbete, trygghet och utveckling (prop.

1995/96:25) redovisade regeringen huvuddragen i en kraftfull satsning på en

kvalitativ och kvantitativ förstärkning av utbildningsväsendet. Regeringen

betonade betydelsen av att bygga ut den kvalificerade yrkesutbildningen och

anmälde sin avsikt att återkomma med förslag om en försöksverksamhet under

mandatperioden. I propositionen Förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 1995/96 (prop. 1995/96:105) begär regeringen medel för en

försöksverksamhet med kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning under

innevarande budgetår.

 I denna proposition behandlas de frågor som krävs för ställningstagande till

förslag att inleda en försöksverksamhet med kvalificerad yrkesutbildning.

4 Kvalificerad yrkesutbildning

4.1 En utgångspunkt

Den svenska utbildningspolitiken har sedan 1970-talet inneburit en strävan mot

en högskola som präglas både av forskningens och den högre utbildningens villkor

och av arbetsmarknadens och yrkeslivets omedelbara krav. En sammanhållen

högskola för den eftergymnasiala utbildningen är en bärande idé i

utbildningspolitiken. 1977 års högskolereform innebar att ett stort antal

utbildningar fördes samman med universitet och högskolor i den nya högskolan.

Som ett gemensamt tillträdeskrav ställdes avslutad gymnasieutbildning. Under de

senaste tjugo åren har högskolan breddats påtagligt, inte minst vid de mindre

och medelstora högskolorna. Kortare yrkesinriktade utbildningar har utvecklats

med utgångspunkt i arbetsmarknadens behov. Vidare har t.ex YTH-utbildningarna

och de kortare ingenjörsutbildningarna tillkommit.

 All eftergymnasial utbildning är dock inte högskoleutbildning. Eftergymnasial

utbildning anordnas också inom den kommunala vuxenutbildningen i form av

påbyggnadsutbildningar, inom folkhögskolan och vid de s.k. kompletterande

skolorna.

 Utbildningsutbudet på eftergymnasial nivå är mycket brett men såväl högskolans

utbildningar som påbyggnadsutbildningarna saknar oftast en stark

arbetslivsintegrering. Få utbildningar har nämnvärda inslag av lärande i arbete,

dvs. att en del av utbildningen sker i och genom arbete på en arbetsplats.

 I dag svarar varken högskolan eller den övriga eftergymnasiala utbildningen

fullt ut mot alla de nya behov som skapas bl.a. av ett alltmer kunskapsintensivt

arbetsliv. Enligt regeringens bedömning är det viktigt att tillgodose behoven

inom vissa branscher av en ny kvalificerad yrkesutbildning med stark

arbetslivsanknytning. Det är angeläget att öka utbudet av utbildning som är

yrkesinriktad, som bygger på de kunskaper som gymnasieskolan ger och som vänder

sig till både redan yrkesverksamma och elever, vilka kommer direkt från

gymnasiet. I det följande föreslås därför en försöksverksamhet som syftar till

att på ett nytt sätt utnyttja den samlade kompetens som finns inom högskolan och

kommunerna men även att engagera andra utbildningsanordnare främst inom

arbetslivet.

 Syftet med försöksverksamheten är också att utveckla och pröva nya

utbildningar samt att pröva nya pedagogiska former och modeller för att anordna

utbildning. Försöket skall vidare belysa arbetslivets och de studerandes

intresse för en ny kvalificerad yrkesutbildning med stark arbetslivsanknytning.

Slutligen syftar försöket till att finna former för hur utbildning av detta slag

kan inordnas i utbildningssystemet.

4.2 En ny kvalificerad yrkesutbildning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En ny kvalificerad yrkesutbildning på |

| eftergymnasial nivå skall utvecklas. Den skall bidra till att |

| tillgodose arbetslivets behov av kompetens för en modernt |

| organiserad produktion av varor och tjänster. Utbildningen |

| skall förena en praktisk inriktning med fördjupade teoretiska |

| kunskaper. Den skall därför ges formen av lärande i arbete på en|

| arbetsplats under cirka en tredjedel av utbildningstiden. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Det finns behov av att utveckla en kvalificerad

eftergymnasial yrkesutbildning för att möta arbetslivets behov av kompetent

arbetskraft. Utbildningen skall inte vara akademisk i traditionell mening och

den skall i väsentliga delar handla om att praktiskt tillämpa känd kunskap och

känd teknik. För detta krävs att utbildningen har en tydlig förankring både i

vetenskap och i arbetslivet. Eleven skall lära sig att behärska både den

teoretiska grunden och den praktiska tillämpningen. Detta förverkligas genom att

lärandet sker i arbete i en lärande organisation på en arbetsplats under en

tredjedel av utbildningstiden.

 Remissinstanserna delar med få undantag utredningens bedömning av behovet av

en ny kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning. När det gäller utbildningens

karaktär är remissinstanserna delade i synen på utredningsförslagen. Ett stort

antal yttranden, t.ex. från SAF, Skogsbrukets yrkesnämnd, AMU-Gruppen, T-

skolornas rektorskonvent, flera länsstyrelser samt många kommuner, bl.a.

Södertälje och Olofström, delar i stort utredningens uppfattning. Andra,

exemplevis Högskolan i Kristianstad, anser att utredningen i alltför hög grad

skiljer mellan praktik och teori.

 Integrationen mellan teori och tillämpning bör i stället stärkas anser t.ex.

Högskolan i Karlskrona/Ronneby och Mitthögskolan. Man delar inte uppfattningen

att det skulle finnas en grundläggande skillnad mellan högskolans

forskningsanknutna utbildning och en arbetslivsanknuten yrkesutbildning och

anser att utredningen ger uttryck för en förlegad kunskapssyn. Lärarförbundet

menar att utredningen "genom att måla upp ett sådant motsatsförhållande mellan

forskningsanknytning och arbetslivsanknytning/tillämpad kunskap hamnar i de

organisatoriska förslag som enligt förbundet inte gagnar utvecklingen av

angelägna utbildningsområden". Göteborgs universitet finner bristen på

forskningsanknytning oacceptabel och Nacka kommun anser att all utbildning borde

vara forsknings- och arbetslivsanknuten. Telefonaktiebolaget L M[REDACTED_EFTERNAMN]

däremot vill se yrkeshögskolan som ett komplement till högskolan och anser att

den bör utvecklas "med armbågslucka" till den nuvarande högskolan. Annars

riskerar den att "akademiseras" i dålig mening.

 Ett stort antal remissinstanser, däribland RRV, Sveriges verkstadsindustrier

och Skolverket, uttrycker tvivel på möjligheterna att förverkliga en utbildning

som till en tredjedel skall genomföras i form av lärande i arbete på

arbetsplatser. Enligt Verkstadsindustrierna ökar företagens möjligheter att

medverka "i den mån utbildningen på arbetsplatsen kan förläggas så att den inte

stör utan helst lämnar ett positivt bidrag till den ordinarie verksamheten".

Flera yttranden ifrågasätter att arbetslivet kommer att ställa upp i den

omfattning som krävs, men tvivel uttrycks också i fråga om möjligheterna att

förverkliga en kvalitativt god utbildning i dessa former. Därför föreslår bl.a.

CTH och Landstinget i Västmanland att lön skall utgå från företagen under

elevernas arbetsplatsförlagda utbildning. SAF å sin sida framhåller att

näringslivet är villigt, i första hand genom att ställa utbildningsplatser till

förfogande, att medverka till finansieringen av KEY-utbildningarna, men att det

är varje enskilt företag som avgör om det vill medverka. Företagarna framhåller

att förslaget inte är orealistiskt, att det är nödvändigt att företagsförlägga

mycket av utbildningen, och att det är nödvändigt att ta särskild hänsyn till de

små företagens villkor.

 Skälen för regeringens förslag: Några olika faktorer har under senare år

drivit på förändringen av produktionen av varor och tjänster. En har att göra

med utvecklingen av informationstekniken. En andra är utvecklingen mot allt

kunskapsintensivare produktion. En tredje faktor avser arbetets organisation. De

tre faktorerna är inte oberoende, utan de både förutsätter och driver på

varandra.

 De produkter, de produktionsmetoder och den arbetsorganisation som

kännetecknade industrisamhället genomgår sedan något decennium en genomgripande

förändring. Många av de yrken och funktioner som utbildats under ett drygt

sekels industrisamhälle har fått ett nytt innehåll eller finns inte ens kvar.

Det som kommer i stället är i hög grad präglat av informationstekniken och dess

möjligheter, men också av att den nya tekniken förändras oerhört snabbt. Att de

mönster som vi kan urskilja vid 1990-talets mitt skulle bestå någon längre tid

är osannolikt. Definierade yrken och yrkeskrav är i hög grad en funktion av en

jämförelsevis stabil och allmängiltig produktionsteknik och arbetsorganisation.

Det är ovisst om vi någonsin kommer tillbaka till ett sådant läge.

 Förändringarna i arbetslivet medför ökade krav på medarbetarnas för-

ändringsbenägenhet, kvalitetsmedvetande och förmåga att se helheter och

processer. Kunskaper i matematik och naturvetenskapliga ämnen, kunskaper om

datortekniken och användningen av dessa kunskaper på den egna arbetsplatsen,

kunskaper i ekonomi och vana vid ekonomiskt tänkande samt samhälls- och

kulturkunskap tycks krävas i ökande utsträckning.

 Kraven på medarbetarnas sociala och personliga kompetens ökar. Språk och

kommunikation, dvs. förmågan att tala, läsa, skriva och använda information --

på svenska, liksom på främmande språk -- anges ofta som en nyckelkompetens.

Förmågan till problemlösning, kritiskt och kreativt tänkande samt förmågan att

sätta sig in i nya situationer och problem liksom förmågan att förhandla och att

arbeta i lag anges i många undersökningar som centrala kompetenser i framtidens

arbetsliv.

 Förändringarna är generella, de påverkar hela arbetslivet. De innebär att nya

krav ställs på hela utbildningssystemet och i synnerhet på yrkesutbildningen.

Krav ställs också både på fortbildning och vidareutbildning av redan anställda

och på en högre utbildningsnivå hos dem som går ut på arbetsmarknaden för första

gången. Den nya gymnasieskolan har utformats mot denna bakgrund.

Förändringsarbetet inom högskolan och annan eftergymnasial utbildning drivs på

många håll i detta perspektiv.

 Remissinstanserna delar med få undantag utredningens uppfattning att

utvecklingen skapat ett behov av eftergymnasial utbildning med stark

arbetslivsanknytning som f.n. inte tillgodoses på ett bra sätt. Åsikterna är

däremot delade när det gäller utredningens syn på den föreslagna utbildningen i

förhållande till högskoleutbildningen. Regeringen delar uppfattningen som förts

fram i flera yttranden att utredningen överdrivit skillanden mellan högskolans

forskningsanknutna utbildning och en arbetslivsanknuten utbildning. De flesta

som utbildar sig inom högskolan gör det inte primärt med syfte att bedriva eget

vetenskapligt arbete. Högskolans utbildning är i många fall direkt

yrkesförberedande med arbetslivspraktik som en del av utbildningen, exempelvis

lärar-, journalist-,socionom- och sjukgymnastutbildningarna.

 Däremot kan det också enligt regeringens uppfattning finnas behov av en ny

kvalificerad yrkesutbildning på eftergymnasial nivå som kan bidra till att

tillgodose arbetslivets behov av arbetskraft men den kompetens som krävs för att

genomföra produktionen av varor och tjänster. En produktion som hittills ofta

har kunnat genomföras av personer med yrkesutbildning på gymnasial nivå, men där

det idag ställs krav på högre kompetens. En sådan utbildning behöver förena en

praktisk inriktning med fördjupade teoretiska kunskaper och lyfta fram sådana

dimensioner av kunskap som färdighet och förtrogenhet. Den behöver innefatta

både sådan teori som ingår i högskoleutbildning och påbyggnadsutbildning och

sådan kunskap som vinns direkt i produktionen. Det krävs att utbildningen förmår

integrera de båda kunskapsbaserna. Samspelet mellan teori och arbetsliv är en

förutsättning för att utbildningen skall hålla en hög kvalitet och svara mot

arbetslivets och de studerandes behov och ställer stora krav på den pedagogiska

utformningen.

 En ny kvalificerad yrkesutbildnings huvudinriktning skall vara att eleverna

skall lära sig att använda kunskap för att bemästra problem i produktion av

varor och tjänster. Kritiskt och kreativt tänkande samt att lära sig se helheter

och processer är därför väsentliga inslag i denna utbildning liksom inom

högskolan. För att deltagarna skall få del av och kunna tillgodogöra sig den

kunskap som genereras i produktionen och få erfarenhet av villkoren i

arbetslivet i branschen, måste en betydande del av lärandet ske på

arbetsplatser. Utbildningen bör därför ges formen av lärande i arbete på en

arbetsplats under cirka en tredjedel av utbildningstiden.

 Många remissinstanser har ifrågasatt möjligheterna att förverkliga en

arbetsplatsförläggning av utbildningen i den omfattning som utredningen

föreslagit. Såväl SAF och Företagarna som Industriförbundet och flera

yrkesnämnder tillstyrker emellertid utredningens förslag. Den nya kvalificerade

yrkesutbildningen skall bara anordnas inom områden där den motsvarar ett behov

av arbetskraft med denna typ av kompetens. Arbetsgivarnas intresse och beredskap

att ställa utbildningsplatser till förfogande kommer att i hög grad avgöra

utbildningens inriktning och omfatting. Om arbetslivets företrädare bedömer att

det föreligger ett utbildningsbehov, som kan tillgodoses med denna typ av

utbildning, kommer det sannolikt också att finnas en beredskap att medverka i

utbildningen och svara för erforderlig undervisning och handledning på

arbetsplatser. Från den utgångspunkten är det nödvändigt att arbetslivets

företrädare är aktiva och medverkar till initiativ till ny utbildning och vid

utformningen av utbildningen tillsammans med företrädare för

utbildningsanordnarna.

 Det finns anledning att här markera den betydelsefulla skillnaden mellan

praktik och lärande i arbete. För att ett lärande i arbete skall kunna komma

till stånd krävs en modern arbetsorganisation och att arbetsplatsen åtminstone

håller på att utvecklas mot en lärande organisation. I en sådan organisation

ingår egen förkovran liksom - efter förmåga - handledning av medarbetare i allas

dagliga uppgifter. På sådana arbetsplatser strävar man medvetet mot att hos

medarbetarna utveckla den kompetens som fordras för att stödja andras lärande.

Förutsättningar skapas på så sätt för ett kvalificerat stöd också till de elever

som har en del av sin utbildning förlagd till arbetsplatsen. Just möjligheterna

att förverkliga en pedagogisk sammanhängande helhet av teoretiska kurser och

lärande i arbete är en av de centrala frågorna i försöksverksamheten.

 Medan praktiken syftar till att illustrera tillämpningen av utbildningens

teoretiska moment avser lärande i arbete att tillföra och bearbeta nytt

kunskapsstoff. Självfallet innebär dessa krav på den arbetsplatsintegrerade

utbildningen restriktioner för möjligheterna att snabbt få fram en stor

utbildningsvolym. Inom försöksverksamheten kan man ta tillvara den kompetens

rörande lärande organisationer och lärande i arbete som finns utanför

utbildningssystemet t.ex inom Arbetslivsinstitutet och som utvecklas inom EU-

programmet Växtkraft mål 4.

4.3 Försöksverksamhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En försöksverksamhet med kvalificerad yrke-|

| sutbildning omfattande 1 700 nybörjarplatser skall inledas |

| under år 1996 i syfte att vinna erfarenheter när det gäller att |

| pröva nya utbildningar, nya pedagogiska former och nya |

| anordnare. Försöket skall vidare belysa arbetslivets och de |

| studerandes intresse och ge underlag för ställningstaganden till|

| hur utbildning av detta slag kan inordnas i |

| utbildningssystemet. |

| Den huvudsakliga inriktningen av utbildningen och vissa |

| bestämmelser rörande dess organisation under försöksverksamheten|

| anges i lag. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningen föreslår att en försöksverksamhet inleds under läsåret 1995/96 i

syfte att vinna erfarenheter inför det utvecklingsarbete av kvalificerad

eftergymnasial yrkesutbildning som förestår.

 Remissinstanserna: Frågan berörs huvudsakligen av kommuner och andra

utbildningsanordnare, som anmäler sitt intresse att delta i en för-

söksverksamhet. Några, bl.a. LO, förordar att man börjar en uppbyggnad av

kvalificerad yrkesutbildning med en försöksverksamhet.

 Skälen för regeringens förslag: Det finns inom ett antal branscher behov av

arbetskraft med kompetens av det slag som en kvalificerad yrkesutbildning avses

ge. Det gäller t.ex. delar av verkstadsindustrin, handeln, skogsbruket och

skogsindustrin samt telekommunikationsindustrin. Från tillväxtsynpunkt är det

angeläget att flaskhalsar, som kan skapas av brist på erforderlig kompetens,

elimineras så snabbt som möjligt. Behov av en ny kvalificerad yrkesutbildning

finns också t.ex. inom turistnäringen och inom kontorsadministrationen. Starka

skäl talar därför för att en försöksverksamhet med denna nya typ av kvalificerad

yrkesutbildning inleds snarast.

 Försöksverksamheten bör utformas så att den bidrar till regeringens strävanden

att stimulera bl.a. kvinnors intresse för naturvetenskapligt och tekniskt

inriktade yrken. De ökade kraven på språkkunskaper, på kreativitet och på arbete

i platta organisationer som ställs i ett modernt arbetsliv talar för att

kvinnors erfarenheter och kunskaper är än viktigare än hittills.Möjligheterna

att få företag att ställa upp med de platser som behövs är en av de frågor där

det råder genuin osäkerhet. Såväl SAF som Företagarna har tillstyrkt den

föreslagna modellen, men påpekar att det slutliga ställningstagandet att gå in i

ett samarbete görs av det enskilda företaget. För dessa beslut kan

riksorganisationerna inte lämna några garantier. Osäkerhet gäller också om några

frågor där den praktiska pedagogiska erfarenheten är liten. Det handlar bl.a. om

möjligheterna att få till stånd ett lärande i arbete på arbetsplatser som en

integrerad del av en utbildningsgång. Det handlar vidare om samspelet mellan

skolförlagd utbildning och lärande på arbetsplatser.

 Många remissinstanser anser, att utredningens förslag om en fristående

yrkeshögskola skulle innebära en återgång till ett parallellskolesystem med

påtagliga risker för en utveckling av B-högskolor. Regeringen delar denna

uppfattning och anser att en sådan lösning är utesluten. Försöket syftar i

stället primärt till en ökning av utbildningsutbudet och till att ge underlag

för ställningstagande till hur denna typ av utbildning bäst kan inordnas i det

befintliga utbildningssystemet.

 Sammantaget talar detta enligt regeringens uppfattning för att en kvalificerad

yrkesutbildning av här beskrivet slag bedrivs på försök och att de erfarenheter

som vinns i en försöksverksamhet fortlöpande tas tillvara. Försöksverksamheten

skall ge underlag för ställningstaganden till hur de aktuella utbildningsbehoven

skall tillgodoses i framtiden.

 Regeringen föreslår att en försöksverksamhet omfattande 1 700 nybörjarplatser

inleds under år 1996. Målet är att en tredjedel av utbildningstiden skall vara

arbetsplatsförlagd.

 Försöksverksamheten skall omfatta intagning av elever under åren 1996, 1997

och 1998. Den skall stå organisatoriskt fri från andra, befintliga system. Det

är angeläget att ta tillvara möjligheterna att skapa en flexibel

utbildningsorganisation. Erfarenheterna från arbetsmarknadsutbildningen kan här

vara av värde. Olika utbildningsanordnare skall kunna anordna utbildning inom

försöksverksamheten och samarbete mellan olika anordnare skall eftersträvas. En

anordnare skall dock alltid vara huvudansvarig för utbildningen.

 Erforderlig kompetens för hela eller delar av utbildningar kan finnas inom

högskolan, inom den kommunala skolorganisationen, inom vissa utbildningsföretag

samt inom tillverknings- och tjänsteföretag i övrigt. Vidare är det angeläget

att ta tillvara kompetens som finns inom olika branschers

utbildningsverksamheter, industriella utvecklingscentra i vissa kommuner och

liknande inrättningar. Ett nära samarbete mellan kommuner, högskolor och andra

utbildningsanordnare - t.ex. sådana som anordnar arbetsmarknadsutbildning -

medverkar till att en hög kvalitet i utbildningen kan säkerställas. Företrädare

för högskolan och den kommunala vuxenutbildningen skall alltid medverka i den

lokala ledningen av verksamheten.

 Den försöksverksamhet som regeringen föreslår kräver vissa bestämmelser i lag.

Det gäller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer

att meddela föreskrifter om bl.a. befogenhet för kommun och landsting att

anordna utbildning inom försöksverksamheten och för enskilda

utbildningsanordnare att utfärda examensbevis. I lag bör vidare den huvudsakliga

inriktningen av utbildningen anges. Bestämmelserna samlas lämpligen i en

särskild lag om en försöksverksamhet med viss kvalificerad yrkesutbildning.

4.4 Ledning av försöksverksamheten

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Försöksverksamheten bör ledas av en |

| kommitté. Utbildningen bör anordnas efter beslut av kommittén av|

| den anordnare eller kombination av anordnare som är mest lämpad|

| i varje enskilt fall. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningen har inte lagt något förslag rörande organisationen av en

försöksverksamhet av detta slag. Några kommentarer från remissinstanserna

föreligger därför inte heller.

 Skälen för regeringens bedömning: Ett syfte med försöksverksamheten är som

nyss nämnts bl.a. att vinna erfarenheter när det gäller att pröva nya

utbildningar, nya pedagogiska former och nya anordnare. Försöket skall vidare

belysa arbetslivets och de studerandes intresse och ge underlag för

ställningstaganden till hur utbildning av detta slag kan inordnas i

utbildningssystemet. Det bör ankomma på regeringen att meddela närmare

föreskrifter om ramarna för utbildningens organisation och uppläggning.

Regeringen vill emellertid i detta och följande avsnitt redogöra för den

förutsedda utformningen av försöksverksamheten.

 Regeringen avser att tillsätta en kommitté med uppdrag att under förutsättning

av riksdagens bifall till föreliggande förslag förbereda försöksverksamheten.

Avsikten är att kommittén - när ett riksdagsbeslut föreligger - skall leda

försöket.

 Kommittén skall - inom de ramar som riksdagen och regeringen anger -besluta om

verksamhetens inriktning och huvudsakliga innehåll. Den beslutar också om

statsbidrag till utbildning och om dess lokalisering och dimensionering.

Kommitténs beslut avses innefatta godkännande av en utbildningsplan, av vilken

skall framgå bl.a. utbildningens mål, de huvudmoment som utbildningen omfattar,

utbildningens huvudsakliga uppläggning och organisation, kompetenskrav på den

undervisande personalen, inriktningen och organisationen av det lärande i arbete

som ingår, de krav på särskilda förkunskaper som ställs för att få påbörja

utbildningen, formerna för urval mellan sökande samt en examensbeskrivning. Av

utbildningsplanen skall också framgå om några av de kurser som ingår bör kunna

tillgodoräknas vid den samverkande högskolan.

 Kommittén avses även ha ansvar för att tillsyn och uppföljning samt att en

från kommittén fristående utvärdering av försöket kommer till stånd. Kommittén

kommer vidare att få i uppdrag att på grundval av erfarenheterna av försöket

utarbeta förslag till hur den nya kvalificerade yrkesutbildningen kan inordnas i

utbildningssystemet. Vidare kommer den ungdomspolitiska utredningen (Dir

1995:154) att följa försöket. De utbildningsanordnare som medverkar bör också

åläggas ett betydande eget ansvar för utvärdering.

 Kommittén avses ha till uppgift att prioritera mellan inkomna förslag. En

viktig prioriteringsgrund är självfallet att det är fråga om utbildning som

efterfrågas av arbetslivet och som har sådan förankring att kvaliteten inte

minst i den arbetsplatsförlagda delen säkerställs. Kommittén skall vidare

prioritera projekt där en högskola, en kommun och eventuellt någon tredje

utbildningsanordnare samarbetar. Att försöksverksamheten skall belysa den nya

kvalificerade yrkesutbildningens möjligheter inom hela arbetsmarknaden och ta

tillvara både kvinnors och mäns förutsättningar är ytterligare en viktig

utgångspunkt för kommitténs arbete. Sådan utbildning som kan bidra till att

bryta de traditionella könsbundna utbildnings- och yrkesvalen skall lyftas fram.

Därutöver skall kommittén ta fasta på att det är väsentligt att man genom

försöket utvecklar ny utbildning och tillför ny utbildningskapacitet och att man

inte tar över finansieringen av lätt modifierade, fungerande verksamheter.

 Hos varje huvudansvarig utbildningsanordnare inrättas en ledningsgrupp för

utbildningen med företrädare för de delar av arbetslivet som berörs av

utbildningen och minst en företrädare vardera för högskolan och den kommunala

vuxenutbildningen. Ledningsgruppen skall bl.a. ansvara för att utbildningen

genomförs inom givna ramar och anta studerande. De studerande bör ges möjlighet

till insyn och tillfälle att påverka utbildningens uppläggning och genomförande.

4.5 Vissa studieorganisatoriska frågor

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Utbildningens omfattning bör beskrivas |

| med ett veckopoängsystem av det slag som tillämpas i högskolan. |

| Den bör få avslutas med kvalificerad yrkesutbildningsexamen. |

| Deltagarna bör ges rätt till studiemedel under hela |

| utbildningstiden. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens bedömning: Utbildningen inom försöksverksamheten avses

bedrivas utan att man nu tar ställning till den framtida organisationen.

Utbildningen skall därför inte nu formellt inordnas i vare sig det offentliga

skolväsendet eller högskolan. Det kan dock vara praktiskt att i några avseenden

tillämpa befintliga modeller.

 Eftersom det är fråga om eftergymnasial utbildning är det ändamålsenligt att

beskriva utbildningens omfattning med ett poängsystem där en veckas

heltidsstudier motsvarar en poäng, dvs. samma system som används inom högskolan.

Den del av utbildningen som utgörs av lärande i arbete på en arbetsplats ingår i

den tid som omfattas av poängberäkningen.

 En utbildning som präglas av en stark arbetsplatsintegrering kommer i hög grad

att behöva anpassas till den årsrytm som präglar arbetslivet utanför

utbildningsväsendet. Verksamheten skall därför, när det är lämpligt, kunna

bedrivas kontinuerligt utan terminsindelning. Kalenderåret omfattar mer än det

vanliga läsårets 40 veckor/poäng och 80 poäng skall alltså kunna uppnås på

kortare tid än fyra traditionella terminer.

 För tillträde till utbildningen bör krävas en viss allmän behörighet. För att

det skall bli möjligt att rekrytera deltagare från arbetslivet är det

betydelsefullt att kommittén ges möjlighet att pröva om andra erfarenheter än

formell gymnasieutbildning kan ge likvärdiga förutsättningar för en studerande

att klara utbildningen.

 Frågorna om allmän behörighet och om grunden för urval mellan sökande avses

bli reglerade med utgångspunkt i den reglering som kommer att gälla för

högskolan. Regeringen avser att senare i vår förelägga riksdagen förslag i dessa

frågor såvitt gäller högskolan.

 Det kan också vara lämpligt att anknyta till examensbegreppet vid utformningen

av dokumentationen av fullgjord utbildning. Erfarenheterna från den

försöksverksamhet med aspirantutbildning (traineeutbildning) som pågått sedan

hösten 1994 (jfr prop. 1993/94:150) visar att deltagarna ofta tillmäter

examensbegreppet stor vikt. Den som fullgjort vad som fordras för att bli

godkänd på alla ingående moment i en kvalificerad yrkesutbildning och uppnått 80

poäng skall kunna tilldelas bevis över kvalificerad yrkesutbildningsexamen med

viss inriktning. Formerna för kunskapskontrollen kan variera, men avses - liksom

principer för betygssättning - att framgå av utbildningsplanen för varje

utbildning.

 Deltagarna i kvalificerad yrkesutbildning inom försöksverksamheten avses vara

berättigade till studiemedel under i princip hela studietiden, dvs. även under

den arbetsplatsförlagda delen.

4.6 Statsfinansiella effekter

Regeringen har i propositionen med förslag till tilläggsbudget till statsbud-

geten för budgetåret 1995/96 (prop 1995/96:105) under åttonde huvudtiteln,

anslaget A 9 Bidrag till viss verksamhet inom det kommunala skolväsendet m.m.

beräknat medel - 51 miljoner kr. - för försöksverksamhet med kvalificerad

eftergymnasial yrkesutbildning. För studiemedel till deltagare i utbildningen

har i nämnda proposition beräknats medel under anslaget E 4 Studiemedel m.m. Vi

ger här en närmare redovisning av hur kostnaderna för försöksverksamheten

beräknats.

 Utredningen beräknade statens del av kostnaderna för en kvalificerad

eftergymnasial yrkesutbildning till 2/3 av ett genomsnitt av två schablonbelopp

per utbildningsplats och år, nämligen 60 000 kr. och 45 000 kr. Kostnaden för

2 000 årselevplatser under det första verksamhetsåret beräknade utredningen till

70 miljoner kr. Härtill kommer studiestödskostnader.

 Regeringen beräknar kostnaderna för försöksverksamheten under innevarande

budgetår till 66 miljoner kr. varav ca 15 miljoner kr. avser studiestöd.

Helårskostnaden för genomsnittligt tvååriga utbildningar, vid 1 700

nybörjarplatser per år, kan beräknas till 264 miljoner kr. Beräkningen utgår

från att en tredjedel av utbildningstiden sker som lärande i arbete på

arbetsplatser utan andra kostnader för staten än studiestödskostnaden.

 Beräkningarna bygger på en jämförelsevis hög genomsnittskostnad. Skälet

härtill är dels att en försöksverksamhet med ny utbildning i begränsad skala

regelmässigt blir dyrare än en mer långsiktigt planerad, reguljär utbildning,

dels att en stor del av de initiativ som redan tagits avser avancerad teknisk

utbildning. I takt med att verksamheten utvecklas bör genomsnittskostnaden

sjunka.

 Medel för försöksverksamheten för hösten 1996, 66 miljoner kr., har -- som

nyss nämnts -- i prop. 1995/96:105 beräknats under anslagen bidrag till viss

verksamhet inom det kommunala skolväsendet m.m. samt studimedel m.m. Regeringen

avser att i budgetpropositionen hösten 1996 återkomma till frågan om medel för

verksamheten under budgetåret 1997.

5 Påbyggnadsutbildningar m.m.

5.1 Interkommunal ersättning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Den skyldighet att betala interkommunal |

| ersättning för elever i specialkurser i gymnasieskolan som nu |

| åvilar kommunerna skall den 1 juni 1996 ersättas av en på visst |

| sätt begränsad skyldighet för hemkommunerna att betala sådan |

| ersättning för elever som deltar i påbyggnadsutbildning inom |

| komvux. |

| Förändringen kräver vissa ändringar i skollagen (1985:1100). |

--------------------------------------------------------------------

 Gymnasiereformen år 1991 innebar bl.a. att specialkurser inklusive påbygg-

nadsutbildningar inte längre skulle finnas inom gymnasieskolan och att

motsvarande utbildning fortsättningsvis i stället skulle få anordnas som

påbyggnadsutbildningar inom komvux. Påbyggnadsutbildning fördes därför in som

ett begrepp i 11 kap. skollagen (1985:1100). Vad som i det kapitlet sägs om

gymnasial vuxenutbildning gäller också påbyggnadsutbildning. Skolverket har

sedermera meddelat föreskrifter om påbyggnadsutbildningar (SKOLFS 1995:31).

 För att underlätta övergången till den nya ordningen infördes vid ändringen av

skollagen en övergångsbestämmelse med innebörden att kommuner och landsting fram

till och med läsåret 1994/95 fick ta in elever på de

specialkurser/påbyggnadsutbildningar som ingick i länsskolnämndernas

organisationsbeslut för läsåret 1991/92 (p. 6 fjärde stycket till SFS 1991:1107,

ändr. 1991:1111).

 I budgetpropositionen 1994/95:100 (bil. 9, s. 35) konstaterade regeringen att

möjligheten att anordna motsvarande utbildningar i komvux inte var reell. En

betydande del av eleverna kommer från andra kommuner än anordnarkommunen och

dessa är som regel inte beredda att betala interkommunal ersättning för gym-

nasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Det är samtidigt inte

realistiskt att tro att anordnarkommunerna är beredda att ta på sig kostnader

för elever från andra kommuner. Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens

förslag att intagning till specialkurser fick ske även under läsåret 1995/96

(bet. 1994/95:UbU9, rskr. 1994/95:225).

 Enligt 11 kap 24 § skollagen får regeringen meddela föreskrifter om skyldighet

för hemkommunerna att betala interkommunal ersättning för gymnasial

vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning inom komvux, som anordnas på ett

begränsat antal platser i landet och för vilken det finns ett allmänt intresse

av att den står öppen för sökande från hela landet. Bestämmelsen infördes efter

förslag i 1993 års budgetproposition (prop 1992/93:100, bil. 9, s. 28).

Regeringen anmälde i budgetpropositionen 1993/94:100 (bil. 9, s. 27) att detta

bemyndigande utnyttjats i fråga om teknikerutbildning samt att regeringen då

inte hade några planer på att utvidga föreskriften till att gälla för

ytterligare utbildningar.

 Regeringen bedömer att situationen i fråga om påbyggnadsutbildningarna i

grunden inte har förändrats sedan läsåret 1994/95. De förslag om

försöksverksamhet med viss kvalificerad yrkesutbildning, som vi nyss redovisat,

löser inte de aktuella problemen. Däremot markerar de vikten av ett brett utbud

av utbildning på eftergymnasial nivå i kommunerna. Osäkerheten om de framtida

villkoren har emellertid i många kommuner bromsat både förnyelsen av utbudet av

påbyggnadsutbildningar och den pedagogiska utvecklingen på området. Utbudet av

kurser har minskat drastiskt. Utbildningsdepartementet har mot denna bakgrund

överlagt med Svenska kommunförbundet i frågan.

 Som framgått ovan upphör kommunernas möjlighet att ta in elever på

specialkurser i gymnasieskolan vid utgången av läsåret 1995/96. Därmed upphör

också kommunernas skyldighet att betala interkommunal ersättning för elever i

sådan utbildning anordnad inom gymnasieskolan. Regeringen förordar, som en

ersättning för detta, att hemkommunernas skyldighet att betala interkommunal

ersättning för elever som deltar i påbyggnadsutbildning inom komvux utökas.

Ersättningsskyldigheten bör liksom tidigare gälla för teknikerutbildningarna.

Därutöver bör ersättningsskyldigheten omfatta påbyggnadsutbildningar som

anordnas av kommuner och landsting enligt de krav som anges av Statens skolverk

i föreskrifter avseende påbyggnadsutbildning inom kommunal vuxenutbildning, näm-

ligen Elinstallation - allmän behörighet (SKOLFS 1995:1), Ambulanssjukvård

(SKOLFS 1995:29), Persontransporter med buss (SKOLFS 1995:30) och

Påbyggnadsutbildningar (SKOLFS 1995:31). Rätten att erhålla

interkommunal ersättning för sådan utbildning begränsas till den volym för

sådana påbyggnadsutbildningar som inte tillgodoses genom den tredje årskursen i

gymnasieskolan och som för respektive kommun angavs genom länsskolnämndernas

organisationsbeslut för läsåret 1991/92. Det innebär att för var och en av de

berörda kommunerna och landstingen fastställs ett antal platser, som får stå

öppna för sökande från hela landet.

 Genom förändringen öppnas möjligheter till förnyelse och utveckling av denna

mycket viktiga del av kommunernas utbildningsutbud. För gymnasial

vuxenutbildning och för påbyggnadsutbildning utöver den angivna volymen avses

kommunerna kunna pröva frågan om interkommunal ersättning på samma sätt som

hittills.

Reglering i skollagen

Den nu föreslagna ordningen innebär att bemyndigandet i 11 kap. 24 § skollagen

behöver ändras. Enligt regeringens mening bör det utformas så att regeringen

eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet

för hemkommunerna att betala ersättning för gymnasial vuxenutbildning till

anordnande kommun eller landsting. Bemyndigandet avser på samma sätt som enligt

den nuvarande lydelsen såväl gymnasial vuxenutbildning som påbyggnadsutbildning

(jfr. 11 kap. 2 § sista stycket skollagen).

 Den skyldighet för hemkommuner att betala ersättning som anges i 11 kap. 24 §

motsvaras av en bestämmelse i 11 kap. 20 § om skyldighet för anordnande kommun

eller landsting att ta emot behöriga sökande från andra kommuner. Skyldigheten

att ta emot behöriga sökande gäller dels då hemkommunen åtar sig att betala för

utbildningen, dels då det är fråga om vissa utbildningar, angivna i föreskrifter

av regeringen med stöd av 24 §. Då bemyndigandet i 24 § föreslås få en ändrad

utformning bör också bestämmelsen i 11 kap. 20 § ändras på så sätt att det

framgår att skyldigheten att ta emot behöriga sökande avser - förutom de fall

där hemkommunen åtagit sig att svara för kostnaderna - utbildningar eller

utbildningsplatser för vilka den anordnande kommuner eller landsting har rätt

till ersättning enligt föreskrifter som utfärdats med stöd av 24 §.

 Enligt 11 kap. 21 § skollagen gäller att styrelsen i en sökandes hemkommun

till en ansökan skall foga ett yttrande av vilket det framgår om kommunen åtar

sig att svara för kostnaderna för elevens utbildning, såvida inte detta på grund

av tidigare överenskommelse är onödigt eller det är fråga om en sådan utbildning

som avses i 24 §. Eftersom skyldigheten att betala interkommunal ersättning med

den föreslagna ändringen av 11 kap. 24 § inte enbart kommer att knytas till

vissa angivna typer av utbildningar är det inte möjligt för hemkommunen att i

förväg avgöra om ersättningsskyldighet kan komma att föreligga för en viss

sökande. Den anordnande kommunen kan t.ex. ordna fler platser på en utbildning

än kommunen kan få ersättning för. För att en sökande från en annan kommun skall

komma i fråga även för en icke ersättningsgrundande plats torde i praktiken

krävas att hemkommunen har åtagit sig att betala för utbildningen. Mot den bak-

grunden bör hemkommunen vid översändandet av en ansökan alltid ta ställning till

om den frivilligt åtar sig att betala för utbildningen. I vissa fall, såsom i

fråga om teknikerutbildningarna, står det dock redan från början klart att

ersättningsskyldighet föreligger. För sådana fall bör regeringen bemyndigas att

föreskriva om undantag från den nu angivna huvudregeln. Av lagen bör liksom nu

framgå att ett yttrande i ersättningsfrågan inte behövs om det på grund av

tidigare överenskommelse är onödigt.

5.2 En konsekvensändring i skollagen

I samband med beslutet år 1993 om den nya läroplanen för de frivilliga

skolformerna ändrades benämningen "den frivilliga särskolan" till "gym-

nasiesärskolan" (prop. 1992/93:250). Regeringen föreslår att 12 kap. 6 §

skollagen anpassas härtill.

Sammanfattning av betänkandet Yrkeshögskolan Kvalificerad eftergymnasial

yrkesutbildning (SOU 1995:38)

1. Uppdraget

Regeringen uppdrog åt en särskild utredare att ge underlag till fortsatta

ställningstaganden i fråga om strukturen för den kvalificerade eftergymnasiala

yrkesutbildningen (KEY). I direktiven betonades vikten av en tydlig identitet

hos den delvis nya utbildningsformen, att en struktur måste vara flexibel och

anpassningsbar till mångskiftande behov samt att denna bör gynna uppkomsten av

kvalificerad yrkesutbildning. Utredningen skulle bl. a. beskriva och definiera

behovet av kvalificerad yrkesutbildning på eftergymnasial nivå, pröva vilka

olika insatser som behövs för att stimulera tillväxten av KEY, pröva olika

finansieringsvägar samt överväga hur statliga stödinsatser kan utformas och

administreras.

2. Utredningens utgångspunkter

Arbetslivet har genomgått en genomgripande omvandling under 1990-talet, som

medfört ökade krav på de anställdas kunskaper och färdigheter. Livslångt lärande

blir nödvändigt. För ungdomar blir möjlighetern och viljan till utbildning efter

gymnasieskolan förutsättningen för framgångsrik yrkesverksamhet. Högskolans

utbildningar tillgodoser bara delvis behoven av KEY. Det är angeläget att

åstadkomma en eftergymnasial utbildning som är närmare anknuten till

arbetsmarkanden. En utbildning som utvecklar förmågan att på arbetsplatsen,

tillsammans med kollegor i ett arbetslag analysera och lösa uppkommande problem

i produktionen genom tillämpning av känd kunskap.

 En kvalificerad arbetslivsanknuten yrkesutbildning kräver nära samverkan mellan

de utbildningsansvariga och arbetlivet vid planering och genomförande.

Arbetslivet behöver bättre utbildad arbetskraft, det kan formulera kompetenskra-

ven, det måste medverka vid genomförandet och det drar nytta av resultaten.

Detta motiverar att arbetslivet medverkar vid finansieringen. Utredningens

förslag är ett erbjudande om samverkan för att bygga ut KEY. Finns inte intresse

för sådan samverkan i konkret handling saknas förutsättningar för en

förstärkning och utbyggnad av denna utbildningssektor.

3. Bakgrunden

Betänkandet ger inledningsvis en bakgrund till uppdraget och förslagen.

Utredningen beskriver i största korthet förändringar i arbetslivet och de

konsekvenser dessa har för kraven på arbetskraftens kompetens. Vidare redovisas

besluten om förändringar av statsbidragssystemen för gymnasiskolan och komvux

och de konsekvenser detta fått för möjligheterna att anordna

påbyggnadsutbildningar. Det nuvarande utbudet av KEY beskrivs på grundval av en

enkät, som genomfördes sommaren 1994. Slutligen ger utredningen bilder av

utvecklingen av yrkesutbildning på eftergymnasial nivå i några andra länder.

Några historiska bakgrundsuppgifter om yrkesutbildningen redovisas i en bilaga.

4. Definition och pedagogisk ram

KEY har till uppgift att tillgodose arbetslivets behov av kvalificerad

arbetskraft i första hand för att genomföra produktionen. Den behöver lyfta fram

kunskap som färdighet och förtrogenhet. Den behöver förmedla både den kunskap

som vunnits i produktionen och sådan kunskap som har vetenskaplig grund. För

detta krävs att utbildningen har en tydlig förankring både i beprövad vetenskap

och i arbetslivet.

 Utbildningen förutsätter att den studerande fullföljt utbildningen på ett

treårigt program i gymnasieskolan, eller har motsvarande kunskaper.

 KEY anknyter till det polytekniska bildningsbegreppet. Utbildningen skall inte

vara akademisk i traditionell mening och den skall i väsentliga delar handla om

att praktiskt tillämpa känd kunskap och känd teknik. Den skall ge en fördjupad

eller specialiserad yrkeskompetens, vilket innebär att eleven skall lära sig att

behärska både den teoretiska grunden och den praktiska tillämpningen. Detta kan

förverkligas genom en nära knytning av utbildningen till arbetslivet och i många

fall genom att lärandet sker i arbete i en lärande organisation.

 Yrkesutbildning handlar ofta om såväl att öka deltagarnas kunskaper inom vissa

områden och samtidigt träna deras yrkesfärdigheter, som att utveckla den egna

personligheten. Detta föreslås ske genom ett medvetet val av verksamhetsformer.

 Utredningen beskriver en pedagogisk ram, som kan ge utbildningen en särprägel.

Det gäller utbildningens arbetslivsanknytning, lärande i arbete och en

utvecklingsinriktad pedagogik.

 För KEY har arbetslivsanknytningen samma betydelse som forskningsanknytningen

skall ha för högskoleutbildningen. Den skall också på ett likartat sätt

genomsyra hela utbildningen. Utredningen ser därvid ett lärande i arbetet som en

viktig förutsättning. Det syftar bl a till att deltagarna skall fånga upp och

tillgodogöra sig den kunskap som genereras i produktionen samt utveckla sina

färdigheter och personliga egenskaper.

 En utvecklingsinriktad pedagogik innebär att deltagarna lär sig att ifrågasätta

och pröva de givna förutsättningarna eller att lär sig att formulera problem och

inte endast att lösa givna problem. I utbildningen eftersträvas därför

verksamhetsformer, som bidrar till att de studerande lär sig att påverka den om-

givning där problemet skall lösas.

5. Förslag om yrkeshögskola

Efter att ha prövat olika modeller förordar utredningen att en ny struktur -

kallad Yrkeshögskolan - skapas, med uppdrag att inom ramen för tilldelade

resurser ansvara för KEY. I enlighet med vad som anges i direktiven föreslår

utredningen, att man inte skapar en ny fast utbildningsorganisation. Yr-

keshögskolan kommer då att bestå av en fast organisation för utveckling,

planering, prioritering, kvalitetssäkring, utvärdering och finansiering av

utbildning, som anordnas av många olika existerande utbildningsanordnare och

företag.

 Yrkeshögskolan avses utgöra en parallell till univeristet och högskolor. Med

bestämningen parallell vill utredningen ge uttryck åt fyra förhållanden. Det

första är att det är fråga om eftergymnasial utbildning. För det andra att yr-

keshögskolan skall utgöra ett alternativ till högskolan för elever, som avslutat

sin utbildning på ett nationellt program i gymnasieskolan. För det tredje att

det inte är fråga om ett stadium mellan gymnasiet och högskolan. För det fjärde

att högskola och yrkeshögskola är i en djupare mening lika värda , men också på

viktiga punkter väsensskilda.

6. Avgränsningar mot annan utbildning

I frågan om avgränsningen mot resp. universitet och högskolor, gymnasieskolan,

komvux och personalutbildningen, har utredningen tolkat uppdraget på så sätt,

att tyngdpunkten ligger på att skapa ny utbildningskapacitet. Att flytta

fungerande utbildningar från en sektor till en annan i syfte att renodla en

systematik tillför ingen ny kapacitet. Existerande utbildningar bör därför

flyttas endast i de fall den nuvarande ordningen medför problem eller brister,

som skulle avhjälpas genom en ändring.

 Utredningen föreslår att all yrkesinriktad utbildning inom gymnasieskolan och

komvux, som bygger på avslutad utbildning på nationellt program i gymnasieskolan

eller på motsvarande förkunskaper och som omfattar minst ett års heltidsstudier,

skall föras över till yrkeshögskolan. Motivet härför är förutom innehållsligt,

främst finansieringstekniskt. Även de utbildningar som nu har ställning som

fristående kompletterande gymnasieutbildning med statsbidrag bör, med undantag

för konstskolorna, föras över. Det kommer givetvis att krävas ett omfattande

utvecklingsarbete innan denna utbildning uppfyller de pedagogiska och

organisatoriska krav, som utredningen vill ställa på utbildning i

yrkeshögskolan. Genom överföringen markeras emellertid i vilken riktning

utvecklingsarbetet skall drivas.

7. Organisation och planering

Yrkeshögskolan avses bli definierad genom

* en pedagogisk ram,

* ett system för planering och resursfördelning och

* en ordning för examinination och kvalitetssäkring.

 I fråga om planering och resurstilldelning eftersträvas en ordning, där

ansvaret för utveckling, planering och resursfördelning förs så långt ut i

organisationen som det är praktiskt möjligt. Utredningen har valt en

pluralistisk modell för anordnande av utbildningen: många olika utbild-

ningsanordnare skall kunna komma i fråga. Varje utbildningsuppdrag skall vara

tidsbegränsat; låsningarna i lokaler och fast anställd personal minimeras.

Ansvaret för prioriteringar bör huvudsakligen ligga på regional nivå. Den

regionala indelningen bör ansluta till länen.

 Prioriterings- och fördelningsmodellen utgörs av en kombination av ansöknings-

och anbudsförfarande med betydande inslag av dialog och förhandling.

Möjligheterna att genomföra en kvalitativt god utbildning bör vara överordnad

prioriteringsgrund

 Länsstyrelserna föreslås få i uppdrag att utse en yrkeshögskolestyrelse, som

ges ett samlat ansvar för yrkeshögskolan i länet. Länsstyrelsen avses vara

värdmyndighet, men i sina ställningstaganden skall yrkeshögskole-styrelsen vara

suverän. Arbetslivet i regionen skall utgöra styrelsens flertal och den bör

tillförs kompetens inom de närings-, utbildnings- och arbetskraftspolitiska

områdena.

 För att planera och besluta om utbildning som det av olika anledningar inte är

rimligt att hantera regionalt krävs insatser på nationell nivå. Det gäller bl.a.

ansvaret för ett balanserat utbildningsutbud samt frågor om examensordning,

kvalitetssäkring, uppföljning och utvärdering. Dessa uppgifter skulle kunna

fullgöras av det blivande högskolverket, under förutsättning att man där kan

skapa respekt för yrkeshögskolans uppdrag och särart.

8. Tillträde, urval, kvalitetssäkring m.m.

Frågorna om tillträde till utbildningen behandlas med utgångspunkt i det

regelsystem som nu gäller för högskolan. Reglerna i 8 kap 1 - 6 §§ HF föreslås

bli tillämpade också för yrkeshögskolan. Även i fråga om urval till utbildning

inom yrkeshögskolan bör högskolan kunna utgöra förebild. Ansvaret för antagning

av studerande bör ligga på styrelsen för yrkeshögskolan i varje region.

 Utbildningen inom yrkeshögskolan avses berättiga till studiemedel. Den

arbetsplatsförlagda delen av utbildningen, lärandet i arbetet, förutsätts därvid

räknas som studietid.

 Särskilda åtgärder krävs för att säkerställa utbildningens kvalitet och

likvärdighet. Insatser diskuteras på tre olika områden, nämligen yrkeshögskoles-

tyrelsens beställarkompetens, utbildningsmiljön hos anordnarna samt uppföljning

och utvärdering. Utbildningens arbetslivsanknytning är det främsta instrumentet

för fortlöpande kvalitetssäkring. Genom samverkan

med arbetslivets företrädare under planering och utveckling av utbildningen

säkerställs dess aktualitet och relevans. På nationell nivå fastställs mallar

för den utbildningsplan som skall utgöra huvuddokumentet i planerings- och

prioriteringsprocessen. Krav ställs på den fysiska miljön och på den

undervisande personalens kompetens och erfarenheter samt på den pedagogiska

miljön. Genom en examensordning normeras kraven på de studerande. Återkommande

granskning av utbildningen bransch- eller sektorsvis föreslås ske genom peer-

reviews . Uppföljning och utvärdering genomförs både regionalt och på nationell

nivå.

 Kraven på lärarnas kompetens har karaktär av krav, som ställs på ut-

bildningsanordnarna. I fråga om teoretisk grund kan de i huvudsak ansluta till

föreskrifterna om behörighet till tjänst i högskoleförordningen. För all

utbildning inom yrkeshögskolan bör finnas ett skarpt formulerat krav på att all

undervisande personal skall ha aktuell erfarenhet av relevant yrkesverksamhet.

9. Examina m.m.

Utredningen för fram förslag om kreditering, examensordning och examens-

fordringar, som tar sin utgångspunkt i att yrkeshögskolan utgör en parallell

till högskolan. En sådan ordning motiveras bl.a. av EUs generella utbildnings-

direktiv om erkännande av examensbevis. Beslutet om examensrätt föreslås t.v.

knytas till beslutet om att medge statsbidrag för viss utbildning i en region.

 Utredningen färeslår att följande examina skall kunna utfärdas inom yr-

keshögskolan: Efter fullgjord utbildning om minst 120 poäng bör yrkesexamina

kunna utfärdas. För att särskilja en yrkesexamen från yrkeshögskola bör ex-

amensbenämningen följas av bokstäverna YH. Yrkeshögskoleexamen med viss

inriktning skall kunna utfärdas för den som fullgjort kursfordringar om

sammanlagt minst 80 poäng. Den som med godkänt resultat gått igenom utbildning

som är kortare än två år skall kunna tilldelas Yrkeshögskolediplom med viss

inriktning.

 Regeringen bör i förordning ange riktlinjer för utformningen av examensbe-

skrivningarna. I de generella examenskraven bör arbetslivsanknytning, lärande i

arbete och en utvecklingsinriktad pedagogik omformuleras till mål för

utbildningen, som gäller utöver de yrkesspecifika målen. Den yrkesspecifika

delen av examensbeskrivningen fastställs på nationell nivå.

10. Kostnader och finansiering

Utredningen redovisar en uppskattning av utbildningskapacitet och kostnader för

KEY i nuvarande system. För att skapa ny utbildningskapacitet behöver nya

resurser tillföras. Utredningen betonar, att om statsmakterna önskar att

ytterligare ca 20 procent av en årskull skall förlänga sin utbildning från 12

till 13, 14 eller 15 år kräver detta att ytterligare resurser tillförs

utbildningssektorn.

 Utredningen redovisar därutöver två vägar att tillföra resurser för utbyggnad

av yrkeshögskolan. Den första gäller det i direktiven angivna ökade

ansvarstagandet från avnämarnas sida. Den andra är en utbyggnad av yr-

keshögskolan genom omfördelning från annan utbildning.

 Den väg som ännu inte prövats för att uppnå ett ökat ekonomiskt ansvarstagande

från arbetslivets sida är att ge arbetslivet ansvar för att genomföra en del av

utbildningen. Arbetslivets andel av finansieringen uppnås genom att arbetsgivare

ställer upp som anordnare av den del av utbildningen i form av lärande i arbete.

 Utredningen diskuterar skillnaderna mellan att organisera en del av

yrkeshögskolan som lärande i arbete och arbetsplatsförlagd utbildning inom den

nya gymnasieskolan. Utredningen räknar med att det kommer att ta tid innan all

utbildning inom yrkeshögskolan är arbetsplatsförlagd till ca 30 procent och att

arbetsplatsförläggningen leder till ett lärande i arbetet. Det allmänna och

arbetslivet är ömsesidigt beroende av varandra för att en utbildningssatsning,

som båda bedömer som viktig, skall bli verklighet.

 Möjligheten till omfördelning inom utbildningsväsendet belyser utredningen med

två räkneexempel. Det första exemplet gäller omfördelning från universitet och

högskolor. En utbyggnad med ca 20 000 årsutbildningsplatser under en

femårsperiod (utredningens räkneexempel), motsvarar kostnadsmässigt ca 4

procent av anslagen till grundutbildning inom högskolan. Medel av denna

omfattning skulle inte kunna omfördelas utan att högskoleutbildningens volym

minskas eller kvalitet försämras. Det andra exemplet avser de sysselsättnings-

politiskt motiverade satsningarna på förstärkning av det reguljära utbildnings-

systemet. Med hänsyn till att yrkeshögskolan erbjuder en i förhållande till

arbetsmarknadens behov relevant yrkesutbildning bedömer utredningen det som

"riskfritt" att binda en mindre del av dessa resurser.

 Kostnaderna för att genomföra den utbildning som föreslås bli överförd till

yrkeshögskolan beräknas till ca 560 milj. kr. För att finansiera överföringen av

påbyggnadsutbildningarna i gymnasieskolan och komvux föreslås att det kommunala

skatteutjämningsbidraget minskas med 495 milj. kr. och motsvarande medel

tillföras yrkeshögskolan.

 Efterhand som utbildningen till en tredjedel anordnas i företag minskar statens

kostnader. Efter fem år skulle en oförändrad resursram ge utrymme för 50 procent

fler årselevplatser.

 Möjligheten att snabbt utveckla relevant och kvalificerad utbildning inom

yrkeshögskolan är begränsad. Kravet på arbetsplatsförläggning utgör en

ytterligare reservation. Utredningen resursberäkningar utgår från att medel för

2 000 platser i genomsnittligt tvååriga utbildningar skall tillföras

yrkeshögskolan årligen under fem år. Utredningen bedömar detta som detta en

ambitiös utbyggnadstakt. Det första året uppskattas kostnaden till 70 milj kr.,

det andra till 210 milj.kr. För 10 000 intagningsplatser beräknas statens

kostnader till 700 milj.kr.

 Utredningen föreslår att Yrkeshögskolan införs den 1 juli 1996. Uppbyggnaden

får ske successivt och särskilda åtgärder vidtas för den utbildning som förs in

i yrkeshögskolan bl.a. från gymnasieskolan och komvux.

1. Förteckning över remissinstanser

Remissyttranden har kommit in från Försvarsmakten, Militärhögskolan,

Socialstyrelsen, Handikappombudsmannen, Nämnden för vårdartjänst,

Jämställdhetsombudsmannen, Statskontoret, Statistiska centralbyrån (SCB),

Riksrevisionsverket (RRV), Statens skolverk, Folkbildningsrådet, Högskoleverket,

Centrala studiestödsnämnden (CSN), Stockholms universitet, Kungl. Tekniska

högskolan (KTH), Lärarhögskolan i Stockholm, Idrottshögskolan i Stockholm,

Kungl. Musikhögskolan i Stockholm, Uppsala universitet, Högskolan i

Falun/Borlänge med bifogade yttranden från sektionen för humaniora och

beteendevetenskap, Högskolan i Gävle-Sandviken, Högskolan i Örebro, Linköpings

universitet med bifogade yttranden från Tekniska högskolan, Hälsouniversitetet

och filosofiska fakulteten, Lunds universitet med bifogade yttranden från Lunds

tekniska högskola och samhällsvetenskapliga fakulteten, Högskolan i Kalmar,

Högskolan i Karlskrona/Ronneby, Högskolan i Kristianstad, Högskolan i Växjö,

Göteborgs universitet med bifogade yttranden från samhällsvetenskapliga

fakultetsnämnden och konstnärliga fakultetsnämnden, Chalmers tekniska högskola

(CTH), Högskolan i Karlstad, Högskolan i Luleå, Mitthögskolan, Handelshögskolan

i Stockholm, Umeå universitet, Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS),

Arbetslivsinstitutet, Statens invandrarverk, Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK), Ungdomsstyrelsen, Länsstyrelsen i Södermanlands

län, Länsstyrelsen i Kronobergs län, Länsstyrelsen i Blekinge län med bifogade

yttranden från Sölvesborgs och Karlshamns kommuner, Länsstyrelsen i Göteborgs

och Bohus län, Länsstyrelsen i Värmlands län, Länsstyrelsen i Jämtlands län,

Länsstyrelsen i Norrbottens län, Botkyrka kommun, Haninge kommun, Huddinge kom-

mun, Nacka kommun, Stockholms kommun, Södertälje kommun, Östhammars kommun,

Katrineholms kommun, Linköpings kommun, Norrköpings kommun, Markaryds kommun,

Gotlands kommun, Olofströms kommun, Helsingborgs kommun, Malmö kommun med

bifogat yttrande från Malmö skolstyrelse, Skurups kommun, Göteborgs kommun,

Tanums kommun, Skövde kommun, Arvika kommun, Örebro kommun, Västerås kommun,

Skellefteå kommun, Umeå kommun, Vilhelmina kommun, Arvidsjaurs kommun, Luleå

kommun, Stockholms läns landsting, Östergötlands läns landsting, Malmöhus läns

landsting, Hallands läns landsting, Västmanlands läns landsting, Gävleborgs läns

landsting, Västernorrlands läns landsting, Kungl. Vetenskapsakademien,

Ingenjörsvetenskapsakademien, Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet,

Sveriges Industriförbund, Företagarnas Riksorganisation, Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Landsorganisationen i Sverige (LO) med bifogade

yttranden från Svenska Kommunalarbetareförbundet och Svenska Metal-

lindustriarbetareförbundet, Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Almi

Företagspartner AB, AmuGruppen, Asea Brown Boveri AB (ABB), Elbranschens

Centrala Yrkesnämnd, Elbranschens Utvecklings- och Utbildningscenter, Elevkårer-

nas Centralorganisation, Fristående konst- och hantverksskolors samråd med

bifogade yttranden från de fristående hantverksskolorna, Carl Malmstens skola,

Stiftelsen Capellagården, Handarbetets Vänners Skola, Stiftelsen

Nyckelviksskolan, Stenebyskolan, Sätergläntan och de fristående konstskolorna,

GrafoMedia Utbildnings AB, Hälsohögskolan i Jönköping, Hälsohögskolan i

Stockholm, Hälsohögskolan i Umeå, ICA Utbildningar AB, Lärarförbundet, Lärarnas

Riksförbund, Naturbrukets Yrkesnämnd, Riksförbundet för kommunal och statlig

vuxenutbildning (Rvux), Skogsbrukets Yrkesnämnd, Skogsindustrins Utbildning i

Markaryd, Sveriges Förenade Studentkårer (SFS), Sveriges Skolledarförbund,

Telia AB, T-skolornas Rektorskonvent, Utbildningsföretagens Förening,

Vårdhögskolan i Borås samt Vårdhögskolan i Göteborg.

 Dessutom har yttranden kommit in från Danshögskolan, Mälardalens högskola,

Högskolan i Borås, Högskolan i Skövde, Högskolan i Trollhättan/Uddevalla,

Sveriges Lantbruksuniversitet, Sundbybergs kommun, Täby kommun, Nässjö kommun,

Älmhults kommun, Hässleholms kommun, Lysekils kommun, Mariestads kommun,

Landstinget i Värmland, Landstinget i Kopparbergs län, Sveriges Redareförening,

Ingenjörssamfundet,[REDACTED_EFTERNAMN] Peter (Vaggeryds kommun), Beckmans Skola AB,

Civilekonomernas Riksförbund, Claes Cornelius, Energibranschens Utbildningsråd

AB, Folkuniversitetet, Föreningen lärare i ekonomiska ämnen, Föreningen Rese-

och Turismutbildare, Hässleholms Teknologförbund, Hästhållningens Yrkesnämnd och

Nationella Stiftelsen för Hästhållningens Främjande, Ingenjörshögskolan i

Jönköping AB, Installatörerna, Jernkontoret och Svenska Gruvföreningen, Järfälla

Socialdemokratiska Arbetarekommun, Kalmarsunds gymnasieförbund, Komvux i

Olofström, Kubens keramikutbildning i Örebro, Livsmedelsbranschernas Yrkesnämnd,

Ljusinstitutet:[REDACTED_EFTERNAMN] Håkan, Muhr Bengt, Mångkulturellt Folkbildningscentrum,

RMI-Berghs Reklam och Marknadsföringsinstitut AB, Rudolf Steinerhögskolan,

Siljansutbildarna AB, Skandinaviens Flygtekniska Akademi (SFA), Skånestyrelsen

(samarbetsorgan mellan kommuner och landsting i Skåne), Socialdemokratiska

studentförbundet, Stiftelsen Bergsskolan, Stiftelsen Falkenbergs Konstskola,

Stiftelsen Påhlmans Handelsinstitut, Stiftelsen Österlens Konst- och

hantverksskola, Städ- och Rengöringsbranschens Yrkesnämnd, Svensk Teaterunion -

Svenska ITI, Svenska Balettskolan i Stockholm, Svenska Kommittén för Hushållsve-

tenskap, Svenska Rese- och Turistindustrins Samarbetsorganisation, Sveriges

Fotterapeuters Riksförbund, Sveriges Hantverks- och Småföretag, Sveriges

Reklamförbund, Sveriges Verkstadsindustrier, Teatrarnas Riksförbund,

Telefonaktiebolaget L M[REDACTED_EFTERNAMN], Thapperska skolan, Waldorfseminariet i

Kungälv, Yrkesnämnden för fabriksindustrin (YFIND), YTH-konferensen samt Zenkert

Roland (vice ordförande i Hässleholms Teknologförbund).

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 februari 1996

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:145 Kvalificerad yrkesutbildning m.m.

Rättsdatablad

--------------------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som inför, Celexnummer för bak-

 ändrar, upphäver eller omliggande EG-regler

 upprepar ett

 normgivningsbemyndi-

 gande

--------------------------------------------------------------------

Lag om en försöksverk- 4, 5, 6 §§

samhet med viss

kvalificerad

yrkesutbildning

--------------------------------------------------------------------

Lag om ändring i 11 kap. 21, 24 §,

skollagen (1985:1100) 12 kap. 6 §