Regeringens proposition

1998/99:137

Införande av schablonberäkning på elmarknaden,

m.m.

Prop.

1998/99:137

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 27 maj 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Björn[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i ellagen (1997:857) som syftar

till att möjliggöra undantag från grundprincipen om timvis mätning för

vissa elanvändare. För dessa elanvändare kommer istället schablon-

beräkning att tillämpas. Förbrukningsgränsen för schablonberäkning

föreslås bli 200 A för kunder med säkringsabonnemang och 135 kW för

lågspänningskunder med effektabonnemang. Vidare föreslås att rege-

ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att

utfärda de nya föreskrifter som kommer att gälla vid schablonberäkning.

Förändringarna skall träda i kraft den 1 november 1999.

När schablonberäkning införs ökar konkurrensen i praktiken på el-

marknaden, varigenom villkoren för de företag som idag är leverans-

koncessionärer förändras. Av detta skäl föreslår regeringen att systemet

med leveranskoncession avskaffas i samband med att det nya regelverket

träder i kraft.

Ändrade regler för byte av elleverantör införs. Förslaget innebär att

byte av elleverantör får ske den förste i varje månad och att den nya

elleverantören skall underrätta innehavaren av nätkoncession om bytet

senast en månad innan leveransen skall påbörjas.

Nu gällande regler beträffande nätkoncessionshavarens rätt att debitera

enskilda elanvändare kostnaden för utrustning för timvis mätning

avskaffas. Istället föreslås att kostnader för mätning inkl. kostnader för

mätare hos elanvändare som mäts enligt de kommande föreskrifterna

skall ingå i den gemensamma nättariffen. Kostnaden för timmätning över

schablongränsen kommer således inte att debiteras enskilda elanvändare.

Elanvändare som önskar en mer avancerad mätning än vad som krävs i

regeringens kommande föreskrifter skall dock debiteras merkostnaden

för detta. Takpriset på 2500 kr för mätare med tillhörande insamlings-

utrustning och dess installationer avskaffas.

Förslaget till ändrad lagstiftning omfattar också ändrade regler beträf-

fande balansansvaret. Med balansansvar avses det ekonomiska ansvaret

för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el som tas ut i den

uttagspunkt som balansansvaret avser. Regeringen föreslår att ansvaret

för att det finns en balansansvarig i en elanvändares uttagspunkt flyttas

över från elanvändaren till elleverantörerna.

Vidare införs regler om leveransskyldighet för samtliga elleverantörer.

Leveransskyldigheten upphör endast om abonnemanget upphör, om en

annan leverantör tar över leveransen eller om elanvändaren har försum-

mat sina skyldigheter gentemot leverantören. Till elanvändare som trots

detta kan komma att sakna elleverantör föreslås att nätinnehavaren skall

vara skyldig att anvisa en elleverantör. Nätinnehavaren skall vara skyldig

att teckna avtal med en leverantör för detta ändamål. Genom dessa be-

stämmelser kommer det alltid att finnas en elleverantör gentemot vilken

elanvändaren är betalningsansvarig.

Slutligen redovisas regeringens ställningstaganden till vissa övriga

frågor kopplade till leveranskoncessionssystemet. De frågor som behand-

las i detta sammanhang är konsekvenser för leveranskoncessionärerna,

elleveranser inom fjärrvärme och naturgasområden och behovet av

skydd för små elproducenter.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i ellagen (1997:857) 5

3 Ärendet och dess beredning 13

4 En elmarknad öppen för alla 15

4.1 Inledning 15

4.2 Schablonbaserad beräkning av elförbrukning införs 16

4.3 Modell och gräns för schablonberäkning 18

4.4 Tidpunkt för leverantörsbyten 21

4.5 Ansvarsförhållanden mellan marknadens parter 23

4.6 Hantering av kostnader vid leverantörsbyte 25

4.7 Vissa frågor kring timmätning 26

5 Leveranskoncessionssystemet upphör 29

5.1 Behovet av leveransskyldighet 29

5.2 Elanvändare som saknar elleverantör 31

5.3 Behovet av prisreglering 32

5.4 Vissa övriga frågor kopplade till leveranskoncessionssystemet 33

5.4.1 Elleveranser inom fjärrvärme- och naturgasområden 33

5.4.2 Konsekvenser för leveranskoncessionärerna 35

5.4.3 Skydd för små elproducenter 36

6 Författningskommentar 41

Bilaga 1 Sammanfattning av Leveranskoncessionsutredningens

skrivelse Övergripande bedömningar beträffande

schablonavräkning och det fortsatta utredningsarbetet

avseende leveranskoncessionssystemet 59

Bilaga 2 Sammanfattning av Affärsverkets svenska kraftnät och

Statens energimyndighets rapport Förslag till modell för

schablonavräkning 63

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden över Leveranskon-

cessionsutredningens skrivelse och Affärsverkets svenska

kraftnät och Statens energimyndighets rapport Förslag till

modell för schablonavräkning 65

Bilaga 4 Sammanfattning av Leveranskoncessionsutredningens

delbetänkande Öppen elmarknad (SOU 1999:44) 69

Bilaga 5 Sammanställning av remissyttranden vid remissbehandling av

betänkandet Öppen Elmarknad (SOU 1999:44) 75

Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag 81

Bilaga 7 Lagrådets yttrande 89

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 maj 1999 92

Rättsdatablad 93

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels antar regeringens förslag till lag om ändring i ellagen (1997:857)

dels godkänner vad regeringen förordat om elleveranser inom

fjärrvärme och naturgasområden (avsnitt 5.4.1)

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i ellagen (1997:857)

Härigenom föreskrivs i fråga om ellagen (1997:857)

dels att 3 kap. 12 13 §§, 5 kap. samt 8 kap. 4 6 §§ skall upphöra att

gälla,

dels att nuvarande 1 kap. 6 § skall betecknas 1 kap. 7 §,

dels att 1 kap. 4 §, 3 kap. 10, 11 och 14 §§, 4 kap. 10 §, 12 kap. 1 §, 13

kap. 5 § samt rubrikerna närmast före 3 kap. 10 § och 3 kap. 11 § skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas nya bestämmelser, 1 kap. 6 § samt 8

kap. 4 11 §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Med nätverksamhet avses att ställa

elektriska starkströmsledningar till

förfogande för överföring av el.

Till nätverksamhet hör också pro-

jektering, byggande och underhåll

av ledningar, ställverk och trans-

formatorstationer, anslutning av

elektriska anläggningar, mätning

av överförd effekt och energi samt

annan verksamhet som behövs för

att överföra el på det elektriska

nätet.

Med nätverksamhet avses att ställa

elektriska starkströmsledningar till

förfogande för överföring av el.

Till nätverksamhet hör också pro-

jektering, byggande och underhåll

av ledningar, ställverk och trans-

formatorstationer, anslutning av

elektriska anläggningar, mätning

och beräkning av överförd effekt

och energi samt annan verksamhet

som behövs för att överföra el på

det elektriska nätet.

Med anslutning av elektriska anläggningar avses också återinkoppling

av en befintlig anläggning och höjning av avtalad effekt i inmatnings-

eller uttagspunkt.

6 §

Med elleverantör avses den som

yrkesmässigt levererar el som har

producerats av honom själv eller

någon annan.

En elanvändare som importerar

el skall fullgöra de skyldigheter

som åligger en elleverantör.

Regeringen får föreskriva un-

dantag från första stycket för verk-

samhet inom en byggnad eller ett

begränsat område.

3 kap.

Skyldighet att mäta överförd el

Skyldighet att mäta och beräkna

överförd el

10 §

Den som har nätkoncession är

skyldig att utföra mätning av

överförd el samt att rapportera

resultaten av dessa mätningar i

enlighet med de närmare före-

skrifter som regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, nät-

myndigheten meddelar.

Den som har nätkoncession är

skyldig att utföra mätning av

mängden överförd el och dess

fördelning över tiden.

Om en elanvändare har ett

säkringsabonnemang om högst

200 ampère eller tar ut en effekt

om högst 135 kilowatt vid låg-

spänning skall nätkoncessions-

havaren i stället dels preliminärt

beräkna mängden överförd el och

dess fördelning över tiden

(preliminär schablonberäkning),

dels slutligt mäta mängden över-

förd el och beräkna dess för-

delning över tiden (slutlig scha-

blonberäkning). Det åligger vidare

nätkoncessionshavaren att rappor-

tera resultaten av dessa mätningar

och beräkningar.

Närmare föreskrifter om angiv-

na skyldigheter meddelas av rege-

ringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer.

Kostnader för mätning

Kostnader för mätning och be-

räkning

11 §

Kostnaden för en mätare med till-

hörande insamlingsutrustning och

för dess installation i uttags-

punkten hos en elanvändare skall

av nätkoncessionshavaren debite-

ras elanvändaren. Elanvändare

vars elförbrukning mäts genom

direktmätning får dock inte debite-

ras mer än 2 500 kronor.

En elanvändare vars elförbruk-

ning mäts på annat sätt än enligt de

föreskrifter som meddelats med

stöd av 10 § skall debiteras mer-

kostnaden för denna mätning och

för rapporteringen av mätresul-

taten.

En elanvändare som begär att

hans elförbrukning skall mätas på

annat sätt än enligt de föreskrifter

som meddelats med stöd av 10 §

skall debiteras merkostnaden för

denna mätning och för rappor-

teringen av resultaten av dessa

mätningar. Om mätningen av elan-

vändarens förbrukning därvid

kräver en annan mätutrustning än

vid mätning enligt de nämnda

föreskrifterna skall elanvändaren

debiteras kostnaden för mätaren

med tillhörande insamlingsutrust-

ning och för dess installation i

uttagspunkten.

Andra kostnader för mätning än de som nu nämnts får inte debiteras

enskilda elanvändare.

Tvister om nätkoncessionshavarens skyldigheter enligt denna paragraf

prövas av nätmyndigheten.

14 §

Kostnaden för en mätare med till-

hörande insamlingsutrustning och

för dess installation i inmatnings-

punkten hos en elproducent skall

av nätkoncessionshavaren debite-

ras elproducenten.

Tvister om nätkoncessionsha-

varens skyldigheter enligt denna

paragraf prövas av nätmyndig-

heten.

Kostnaden för en mätare med till-

hörande insamlingsutrustning och

för dess installation i inmatnings-

punkten hos en elproducent skall

av nätkoncessionshavaren debite-

ras elproducenten. Detta gäller

inte de elproducenter som avses i

4 kap. 10 §.

Tvister om nätkoncessionsha-

varens skyldigheter enligt denna

paragraf prövas av nätmyndig-

heten.

4 kap.

10 §

En innehavare av en produktions-

anläggning som kan leverera en

effekt om högst 1 500 kilowatt

skall för överföring av el betala

endast den del av avgiften enligt

nättariffen som motsvarar den år-

liga kostnaden för mätning och

rapportering på nätkoncessions-

havarens nät. Innehavaren skall

dessutom betala engångsavgift för

anslutning samt avgift för mätare

med tillhörande insamlingsutrust-

ning och för dess installation i

inmatningspunkten enligt 3 kap.

14 §.

En innehavare av en produktions-

anläggning som kan leverera en

effekt om högst 1 500 kilowatt

skall för överföring av el betala

endast den del av avgiften enligt

nättariffen som motsvarar den

årliga kostnaden för mätning,

beräkning och rapportering på nät-

koncessionshavarens nät. Inneha-

varen skall dessutom betala eng-

ångsavgift för anslutning.

.

Om flera sådana anläggningar som är belägna i närheten av varandra

gemensamt matar in el på ledningsnätet, skall anläggningarna betraktas

som separata anläggningar vid tillämpningen av denna paragraf.

Tvister om de skyldigheter enligt första stycket som innehavaren av en

produktionsanläggning har prövas av nätmyndigheten.

8 kap.

4 §

En elleverantör får bara leverera

el i uttagspunkter där någon har

åtagit sig det ekonomiska ansvaret

för att det nationella elsystemet

tillförs lika mycket el som tas ut i

uttagspunkten (balansansvar). Ett

sådant åtagande skall göras

genom ett avtal med den system-

ansvariga myndigheten.

Med uttagspunkt avses därvid

den punkt där en elanvändare,

enligt avtal med innehavaren av

nätkoncession, tar ut el för för-

brukning.

5 §

En elleverantör som levererar el

till en elanvändare i en viss uttags-

punkt är skyldig att fortsätta

leverera el tills leveransskyldig-

heten upphör enligt andra stycket.

Leveransskyldigheten upphör

om elanvändaren slutar att ta ut el

i uttagspunkten, om någon annan

elleverantör börjar leverera el till

elanvändaren i uttagspunkten eller

om överföringen av el enligt 11

kap. 3 eller 4 § eller enligt avtal

får avbrytas på grund av att

elanvändaren har försummat sina

skyldigheter gentemot elleveran-

tören.

Bestämmelserna i denna para-

graf gäller inte de elleverantörer

som avses i 7 §.

6 §

En elleverantör, som skall börja

leverera el i en uttagspunkt skall

omedelbart anmäla detta till be-

rörd innehavare av nätkoncession.

Anmälan skall även innehålla en

uppgift om vem som har åtagit sig

balansansvaret i uttagspunkten.

En elleverantör som övertar

leveranserna till en elanvändare i

dennes uttagspunkt får bara göra

detta från och med den första

dagen i en kalendermånad. Anmä-

lan enligt första stycket skall där-

vid ske senast en månad innan

övertagandet skall ske.

Bestämmelserna i första och

andra styckena gäller inte de el-

leverantörer som avses i 7 §.

En innehavare av nätkoncession

som tar emot en anmälan enligt

första stycket skall sända under-

rättelser i anledning därav enligt

de närmare föreskrifter som med-

delas av regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, nät-

myndigheten.

Regeringen eller, efter rege-

ringens bemyndigande, nätmyn-

digheten får meddela närmare

föreskrifter om elleverantörers

skyldigheter enligt första stycket.

7 §

En elleverantör som avser att

under en angiven tid leverera en

fastställd mängd el till en elan-

vändare skall anmäla detta till den

elleverantör som enligt 5 § första

stycket är leveransskyldig i elan-

vändarens uttagspunkt och till den

som har åtagit sig balansansvaret

i uttagspunkten.

8 §

Elanvändare som saknar elleve-

rantör skall av berörd innehavare

av nätkoncession anvisas en el-

leverantör, som gentemot nätkon-

cessionshavaren har åtagit sig att

leverera el till sådana elan-

vändare.

Den anvisade elleverantören

skall omedelbart underrätta elan-

vändaren om de villkor för leve-

ransen som han avser att tillämpa

och om den dag då han avser att

påbörja leveransen.

9 §

Den som övertar balansansvaret i

en elanvändares uttagspunkt får

bara göra det från och med den

första dagen i en kalendermånad.

Den elleverantör som enligt 5 §

första stycket är leveransskyldig i

uttagspunkten skall enligt de när-

mare föreskrifter som regeringen

eller, efter regeringens bemyn-

digande, nätmyndigheten med-

delar underrätta berörd inne-

havare av nätkoncession om över-

tagandet senast en månad innan

det skall ske.

Den systemansvariga myndig-

heten får, om det finns särskilda

skäl, i det enskilda fallet medge att

balansansvaret i en uttagspunkt

skall börja gälla tidigare än vad

som följer av första stycket.

En innehavare av nätkoncession

som tar emot en anmälan enligt

första stycket skall sända under-

rättelser i anledning därav enligt

de närmare föreskrifter som med-

delas av regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, nät-

myndigheten.

10 §

En innehavare av nätkoncession

skall enligt de närmare föreskrifter

som meddelas av regeringen eller

den myndighet som regeringen be-

stämmer hålla den systemansva-

riga myndigheten underrättad om

de uppgifter som har lämnats en-

ligt 9 §. Han skall dessutom hålla

den systemansvariga myndigheten

underrättad om vem som har

åtagit sig balansansvaret för hans

egna inköp.

11 §

Den systemansvariga myndigheten

skall svara för avräkningen mellan

de balansansvariga enligt de före-

skrifter som regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, myn-

digheten meddelar.

12 kap.

1 §

Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter eller villkor

som har meddelats med stöd av lagen utövas, såvitt avser frågor om

elsäkerhet och driftsäkerheten hos det nationella elsystemet, av den eller

de myndigheter som regeringen bestämmer.

Tillsynen i övrigt över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter

och villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av nätmyndig-

heten.

Tillsynen omfattar inte elleve-

rantörernas skyldigheter enligt 8

kap.

13 kap.

5 §

Beslut av nätmyndigheten enligt 2

kap. 18 20 §§, 3 kap. 3 §, 6 8 §§,

11, 12, 14 och 15 §§, 4 kap. 6, 7

och 10 §§, 5 kap. 7, 10 och 11 §§

samt 12 kap. 8 och 11 §§, beslut

av en tillsynsmyndighet enligt 12

kap. 2 4 §§ samt beslut av den

systemansvariga myndigheten om

ersättning till den som enligt

8 kap. 2 § beordrats öka eller

minska produktionen av el får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Prövningstillstånd

krävs vid överklagande till kam-

marrätten.

Beslut av nätmyndigheten enligt 2

kap. 18 20 §§, 3 kap. 3 §, 6 8 §§,

11, 14 och 15 §§, 4 kap. 6, 7 och

10 §§ samt 12 kap. 8 och 11 §§,

beslut av en tillsynsmyndighet

enligt 12 kap. 2 4 §§ samt beslut

av den systemansvariga myndig-

heten om ersättning till den som

enligt 8 kap. 2 § beordrats öka

eller minska produktionen av el får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Prövningstillstånd

krävs vid överklagande till kam-

marrätten.

Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra beslut

enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av

lagen.

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1999.

2. Elleverantörer som är leveransskyldiga enligt 8 kap. 5 § första

stycket skall senast den 1 december 1999 underrätta berörda innehavare

av nätkoncession om i vilka uttagspunkter de levererar el. Detta gäller

dock inte de elleverantörer som före den 1 november 1999 omfattades av

bestämmelsen i 8 kap. 5 § i dess äldre lydelse.

3. Ett övertagande av leveranserna eller ett övertagande av balans-

ansvar får inte gälla från och med den 1 januari 2000 eller den 1 mars

2000. Detta gäller dock inte uttagspunkter där leverans av el sker enligt

leveransavtal som har ingåtts före den 1 november 1999 och enligt vilka

elleveranserna skall upphöra under december 1999 eller februari 2000.

4. Inmatningen från producenter samt förbrukningen hos elkunder

som inte omfattas av bestämmelserna i 3 kap. 10 § andra stycket får till

utgången av år 2001 mätas och beräknas enligt nämnda bestämmelser.

5. En elanvändare vars elförbrukning över tiden, enligt ett leverans-

avtal som gäller vid lagens ikraftträdande, skall mätas på annat sätt än

enligt föreskrifter om schablonberäkning, meddelade med stöd av 3 kap.

10 §, omfattas inte av bestämmelserna i 3 kap. 11 § första stycket under

leveransavtalets återstående giltighetstid.

6. Bestämmelsen i 3 kap. 12 § skall alltjämt gälla för de elanvändare

som omfattades av bestämmelsen före lagens ikraftträdande.

7. I tvister enligt 5 kap. 7 § eller 10 § som, vid lagens ikraftträdande, är

anhängiga vid nätmyndigheten eller allmän förvaltningsdomstol skall

äldre bestämmelser tillämpas.

8. En anmälan enligt 5 kap. 10 § andra stycket som har gjorts senast

den 30 april 1999 gäller som en underrättelse enligt den nya be-

stämmelsen i 8 kap. 6 § om övertagande av leveranser från och med den

1 november 1999. Detta gäller dock bara om elanvändaren senast den 31

augusti 1999 har anmält till innehavaren av nätkoncession vem som skall

överta leveranserna.

9. En anmälan enligt 5 kap. 10 § andra stycket som har gjorts efter den

30 april 1999 men senast den 31 augusti 1999 gäller som en underrättelse

om övertagande av leveranser från och med den 1 december 1999 enligt

den nya bestämmelsen i 8 kap. 6 §. Detta gäller dock bara om elanvända-

ren senast den 31 augusti 1999 har anmält till innehavaren av nätkon-

cession vem som skall överta leveranserna.

10. En underrättelse enligt 8 kap. 4 § andra stycket i dess äldre lydelse

skall gälla som en underrättelse enligt 8 kap. 9 § första stycket.

3 Ärendet och dess beredning

Riksdagen beslutade hösten 1995 att ett nytt regelverk för elmarknaden

skulle träda i kraft den 1 januari 1996 (prop. 1994/95:222, bet.

1995/96:NU1, rskr. 1995/96:2). Lagändringen genomfördes inom ramen

för lagen (1902:71 s.1) innefattande vissa bestämmelser om elektriska

anläggningar. Dessutom infördes en ny lag, lagen (1994:616) om handel

med el m.m. (elhandelslagen). Genom de nya reglerna i 1902 års ellag

öppnades elnäten för konkurrens i handeln med el. Syftet med elmark-

nadsreformen var att bl.a. införa valfrihet för elanvändarna och skapa

förutsättningar för en ökad pris och kostnadspress inom elförsörjningen.

I elhandelslagen infördes bl.a. bestämmelser om leveranskoncession. I

propositionen angavs att systemet med leveranskoncessioner skulle ut-

värderas före år 2000 och att villkoren för avsättning av el från små-

skaliga produktionsanläggningar skulle ses över i detta sammanhang.

Härigenom skulle underlag skapas för en prövning av systemet med

leveranskoncession, bl.a. om detta på ett ändamålsenligt sätt tillgodoser

de små elanvändarnas och de små producenternas behov av skydd på

elmarknaden.

I juni 1997 beslutade riksdagen i enlighet med regeringens förslag att

ett pristak på högst 2500 kr. skall gälla för de kostnader som nätföretagen

får debitera en enskild konsument med s.k. direktmätning för timregist-

rerande utrustning och dess installation (prop. 1996/97:85, bet.

1996/97:NU11, rskr. 1996/97:266). Riksdagen beslutade hösten 1997 om

en ny ellag som trädde i kraft den 1 januari 1998 (prop. 1996/97:136,

bet.1997/98:NU3, rskr. 1997/98:27). Det materiella innehållet i den nya

ellagen baseras i huvudsak på den från år 1996 gällande ellagstiftningen.

Leveranskoncessionsutredningens arbete

Regeringen har den 20 maj 1998 beslutat om direktiv för utvärdering av

systemet med leveranskoncessioner och bemyndigat chefen för Närings-

departementet att tillkalla en särskild utredare (dir. 1998:37). Utred-

ningen har antagit namnet LEKO utredningen. Regeringen har den 1

oktober 1998 genom tilläggsdirektiv (dir. 1998:82) uppdragit åt utredaren

att med förtur analysera behovet och konsekvenserna av att undanta kun-

der med låg elförbrukning från grundprincipen om timvis mätning av el-

användningen. Resultatet i denna fråga skulle redovisas till regeringen

senast den 1 februari 1999.

I samband med beredning av prop. 1997/98:159 Genomförandet av

Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för den

inre marknaden för el, m.m., redovisade Näringsutskottet i betänkandet

1998/99:NU4 Vissa elmarknadsfrågor som sin uppfattning att LEKO

utredningens uppdrag borde skärpas och preciseras på visst sätt i de små

elkonsumenternas intresse. Se närmare avsnitt 4.2. Regeringen borde

våren 1999 återkomma med förslag till nya bestämmelser som kunde

träda i kraft senast den 1 november 1999.

Riksdagen beslutade den 4 december 1998 i enlighet med Närings-

utskottets förslag (rskr. 1998/99:53).

Mot denna bakgrund överlämnade LEKO utredningen den 22 decem-

ber 1998 skrivelsen Övergripande bedömningar beträffande schablon-

avräkning och det fortsatta utredningsarbetet avseende leveranskon-

cessionssystemet (dnr. N1999/3176/ESB) till regeringen. En samman-

fattning av skrivelsens överväganden och förslag finns i bilaga 1. På

förslag av LEKO utredningen har regeringen den 28 januari i år

uppdragit åt Affärsverket svenska kraftnät (Svenska kraftnät) att i samråd

med Statens energimyndighet föreslå och utforma ett system för

schablonavräkning av elleveranser som skall träda i kraft den 1 november

1999. De delar av uppdraget som avser krav på ändrad lagstiftning eller i

övrigt kräver riksdagens ställningstagande redovisades den 1 mars 1999 i

rapporten Förslag till modell för schablonavräkning (dnr.

N1999/5270/ESB). En sammanfattning av de överväganden och förslag

som redovisas i rapporten finns i bilaga 2. LEKO utredningens skrivelse

och Svenska kraftnäts rapport har remissbehandlats gemensamt. En

sammanfattning av remissyttrandena finns i bilaga 3. Den 3 maj 1999

överlämnade Svenska kraftnät sin slutredovisning av det nämnda

uppdraget i rapporten Schablonavräkning förslag till modell.

 Med anledning av riksdagens ställningstagande och i enlighet med

LEKO utredningens förslag gavs utredningen den 11 februari 1999

genom tilläggsdirektiv (dir. 1999:19) i uppdrag att med förtur behandla

vissa frågor som sammanhänger med införandet av ett system för scha-

blonavräkning av elleveranser. Genom detta tilläggsdirektiv ändrades

också tidpunkten för utredarens slutliga redovisning till regeringen till

den 1 september 1999. Utredningen har den 1 april 1999 i rapporten

Öppen elmarknad (SOU 1999:44) redovisat sina överväganden och för-

slag rörande de frågor som har en direkt koppling till införandet av

schablonavräkning, inbegripet förslag till regleringar. En sammanfattning

av rapporten finns i bilaga 4. Rapporten har remissbehandlats. En

sammanfattning av remissyttrandena finns i bilaga 5.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 6 maj 1999 att inhämta Lagrådets yttrande

över det lagförslag som finns i bilaga 6.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 7.

Regeringen har i propositionen i huvudsak följt Lagrådets förslag.

Lagrådets synpunkter berörs i avsnitt 4.3 och i författningskommen-

tarerna till respektive paragraf. Därutöver har en ändring av förslaget till

övergångsbestämmelser gjorts med anledning av förslag, som framförts i

Svenska kraftnäts slutredovisning av uppdraget att utforma ett system för

schablonavräkning av elleveranser. Slutligen har vissa redaktionella änd-

ringar gjorts i lagtexten.

4 En elmarknad öppen för alla

4.1 Inledning

Riksdagen beslutade hösten 1995 om en ny ellagstiftning. (prop.

1993/94:162, prop. 1994/95:222, bet. 1993/94:NU22, bet. 1995/96:NU1,

rskr.1993/94:358, rskr. 1995/96:2). Det nya regelverket trädde i kraft den

1 januari 1996 och innebar att elnäten öppnades för konkurrens i handeln

med el. Syftet med elmarknadsreformen var att bl.a. införa valfrihet för

elanvändarna och skapa förutsättningar för en ökad pris och kostnads-

press inom elförsörjningen.

För att skydda bl.a. små elanvändare infördes i elhandelslagen

bestämmelser om att det skall finnas en leverantör i varje område som

har s.k. leveranskoncession, dvs. koncession för att leverera el utan krav

på särskild mätning och avräkning för sådana kunder som innan

elmarknadsreformens genomförande debiterades enligt schabloniserad

tariff. Detta innebär således att leveranskoncessionsinnehavaren har

ensamrätt att inom koncessionsområdet sälja el till kunder vars

förbrukning ej mäts timvis. Koncessionsinnehavaren är skyldig att

leverera el för normala förbrukningsändamål till alla kunder inom

området som inte önskar byta elleverantör. Elanvändaren är därmed

garanterad leverans av el till priser som kan prövas av nätmyndigheten.

Vidare är leveranskoncessionären skyldig att köpa el från elproduktions-

anläggningar inom området som kan leverera en effekt om högst 1500

kW. Det innebär att små elproduktionsanläggningar är garanterade av-

sättning för den el som produceras. Systemet med leveranskoncession

skulle gälla under en 3 års period, vilken sedan förlängdes till 5 år dvs.

till utgången av år 2000 och att systemet före år 2000 skulle utvärderas

och prövas.

I juni 1997 beslöt riksdagen i enlighet med regeringens förslag att ett

takpris på högst 2500 kr. skall gälla för de kostnader som nätföretagen

får debitera en enskild konsument med s.k. direktmätning för tim-

registrerande utrustning och dess installation (prop. 1996/97:85, bet.

1996/97:NU11, rskr. 1996/97:266). Lagändringen trädde i kraft den 1 juli

1997. Syftet med takpriset var att underlätta för kunder med liten

elförbrukning att delta i handeln med el.

Riksdagen beslutade hösten 1997 om en ny ellag (prop. 1996/97:136,

bet. 1997/98:NU3, rskr. 1997/98:27). Samtidigt upphävdes 1902 års ellag

och elhandelslagen. Det materiella innehållet i den nya ellagen baseras i

huvudsak på den från år 1996 gällande ellagstiftningen. Vissa ändringar

och kompletteringar av lagstiftningen har dock gjorts bl.a. utifrån förslag

i betänkandet från Utredningen om konsumentskydd vid leverans av el,

Konsumentskydd på elmarknaden (SOU 1996:104). Ellagen (1997:857)

trädde i kraft den 1 januari 1998.

4.2 Schablonbaserad beräkning av elförbrukning införs

Regeringens förslag: Kravet på timvis mätning av elförbrukningen

avskaffas den 1 november 1999 för de flesta elkunder. För dessa

kunder införs istället schablonbaserad beräkning av elförbrukning.

LEKO utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens för-

slag.

Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas utan invändning av

remissinstanserna. Ett flertal remissinstanser, däribland Kammarrätten i

Stockholm, Kraftverksföreningen och Sveriges Elleverantörer, påpekar

dock att tidplanen för genomförandet är mycket knapp, vilket innebär en

betydande risk för praktiska problem vid genomförandet och behov av

framtida justeringar av regelverket. Industriförbundet uttrycker oro för de

problem som kan uppstå i samband med millenniumskiftet och förordar

ett införande efter årsskiftet. LO och Villaägarnas riksförbund betonar

vikten av att den föreslagna tidplanen kan hållas.

Skälen för regeringens förslag: I propositionen 1994/95:222 be-

tonade regeringen att ett viktigt mål för elreformen är att stärka elkunder-

nas ställning och att utvecklingen på elmarknaden noga kommer att följas

av regeringen. I propositionen sades vidare att utvecklingen för de små

kunderna, och deras möjligheter att utnyttja de förändringar som refor-

men innebär, särskilt bör beaktas. Ett viktigt inslag i utvärderingen bör

enligt propositionen vara att bedöma hur kostnaderna för mätning har

utvecklats liksom övriga frågor som kan ha betydelse för de små elan-

vändarnas möjligheter att dra nytta av de nya förhållandena.

En förutsättning för att kunna köpa el på den öppna elmarknaden har

hittills varit att elanvändaren bekostar en elmätare som registrerar för-

brukningen per timme och att nätägaren rapporterar förbrukningen till

olika aktörer. Kostnaden har inneburit att elanvändare med liten för-

brukning, t.ex. hushållskunder, funnit att det inte varit lönsamt att in-

stallera en timmätare. Takpriset på elmätare har medfört att konkurrensen

om hushållskunderna ökat med sänkta elpriser som följd. Detta gäller

dock i huvudsak kunder med relativt stor förbrukning såsom elvärme-

kunder. Kunder med lägre elanvändning har dock i allmänhet inte fått del

av prissänkningarna. Hittills har därför inte fler än ca 20 000 30 000 hus-

hållskunder bytt elleverantör.

I samband med beredning av prop. 1997/98:159 Genomförandet av

Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för den

inre marknaden för el, m.m., anförde Näringsutskottet i betänkandet

1998/99:NU4 Vissa elmarknadsfrågor bl.a. följande.

Vid beslutet om en ny ellagstiftning hösten 1995 anförde utskottet att

de effektivitetsvinster som en ökad konkurrens kan väntas medföra måste

komma de enskilda konsumenterna till del (bet. 1995/96:NU1). Efter att

ellagstiftningen nu varit i kraft i närmare tre år tycks bedömningarna vara

att elmarknaden fungerar relativt effektivt, men att främst större kunder

kunnat dra fördel av uppkomna effektivitetsvinster i form av lägre priser.

Utskottet anser att det är mycket viktigt att även de små elkonsumen-

terna kan dra nytta av elmarknadens omreglering genom sänkta priser.

En effektiv konkurrens är inget självändamål utan har sitt berättigande

genom de konkreta förbättringar som den kan innebära för enskilda kon-

sumenter.

Utredningen om översyn av leveranskoncessionssystemet har, som re-

dovisats, i uppdrag att med förtur analysera behovet och konsekvenserna

av att undanta kunder med låg elförbrukning från grundprincipen om

timvis mätning av elanvändningen. Enligt utskottets mening bör dock en

skärpning och precisering av uppdraget göras enligt följande riktlinjer.

Utredaren bör ges i uppdrag att lägga fram förslag om att undantag

från grundprincipen om timvis mätning skall göras för kunder med ett

säkringsabonnemang om högst 25 A. Utskottet vill samtidigt framhålla

att detta bör ses som ett första steg; på sikt bör timmätarkravet kunna

slopas även för övriga mindre förbrukare med ett säkringsabonnemang

om högst 63 A. Uppsägningstiden bör inte överstiga en månad. Vid byte

av elleverantör bör inte någon administrationsavgift eller liknande tas ut

av konsumenten. De nya bestämmelserna bör träda i kraft så snart som

möjligt och senast den 1 november 1999.

Utskottet är medveten om att det finns ett antal olika frågeställningar

som behöver övervägas innan nya bestämmelser kan träda ikraft. Det

gäller som framgått av tidigare redovisning bl.a. effekterna på

leveranskoncessionssystemet, balansansvaret och utformningen av scha-

blonkurvor. För att den tidplan som utskottet föreslår skall kunna hållas

måste därför planering inför ett slopat mätarkrav ske parallellt med att

utredningen slutför sitt arbete och att regeringen bereder och lägger fram

en proposition.

Regeringen bör återkomma till riksdagen under våren 1999 med ett

förslag om slopat timmätarkrav enligt vad som angivits. Riksdagen kan

då fatta beslut med anledning av propositionen i frågan i sådan tid att de

nya bestämmelserna kan träda i kraft senast den 1 november 1999.

Riksdagen beslutade den 4 december 1998 i enlighet med Näringsut-

skottets förslag (rskr. 1998/99:53).

Regeringens bedömning är att kravet på timvis mätning utgör ett inte

oväsentligt hinder för en ökad rörlighet bland elkunder med låg elan-

vändning och därmed för en ökad konkurrens och prispress inom denna

del av marknaden. Kostnaden för mätutrustning med tillhörande installa-

tioner har heller inte minskat i den takt som förväntades då takpriset på

2500 kr infördes. Av rättviseskäl, konkurrensskäl och kostnadsskäl bör

kunder med låg elförbrukning undantas från grundprincipen om timvis

mätning av elförbrukning. Istället föreslår regeringen att s.k. schablon-

beräkning av elförbrukning införs.

För att möjliggöra ett snabbt införande av det nya regelverket har

arbetet med att ta fram ett system för schablonberäkning anpassat till den

svenska marknaden bedrivits parallellt med LEKO utredningen. Enligt

regeringens bedömning visar det hittillsvarande resultatet av detta arbete

att det är möjligt att införa det nya regelverket fr.o.m. den 1 november

1999. För att tillämpningen av reglerna skall kunna bli effektiv krävs

dock att marknadens aktörer ges tydliga signaler om regelverkets fram-

tida utformning så att samtliga berörda redan nu kan påbörja det prak-

tiska förberedelsearbetet. Samtidigt bör regelverket utformas så att

framtida anpassningar och justeringar underlättas i takt med att praktiska

erfarenheter av systemets funktion inhämtas. De lagförslag som här redo-

visas har utformats utifrån dessa målsättningar.

4.3 Modell och gräns för schablonberäkning

Regeringens förslag: Schablonberäkning av elförbrukning skall ske

enligt den s.k. områdesmodellen. Förbrukningsgränsen för schablon-

beräkning skall för kunder med säkringsabonnemang vara 200 A och

för lågspänningskunder med effektabonnemang 135 kW.

LEKO utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens för-

slag.

Svenska kraftnäts förslag: Överensstämmer i stort med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att erinra vad gäller

valet av modell för schablonberäkning. Flera remissinstanser betonar att

användning av områdesmodellen i kombination med en hög gräns för

schablonberäkning kan innebära att småförbrukare får en ogynnsam

profil om det finns många elanvändare med höga effektnivåer inom

nätområdet och att denna fråga bör belysas ytterligare. Villaägarnas

riksförbund liksom Elmaterial Leverantörernas Förening och Svensk

Elbrukarförening (Elbruk) förordar bl.a. av detta skäl en lägre gräns.

Kraftverksföreningen å andra sidan påpekar att det inte finns belägg för

att profilen i genomsnitt skulle behöva bli sämre vid en hög gräns, varför

frågan inte bör tillmätas någon avgörande betydelse. Sveriges

Elleverantörer och Kraftverksföreningen betonar att områdesmodellen

ställer höga kvalitetskrav på mätserierna för den förbrukning som inte

schablonmäts och att en hög gräns ökar möjligheterna för en fungerande

balansavräkning, vilket är väsentligt för reformens trovärdighet.

Svenska Kommunförbundet, Sveriges Elleverantörer och Kraftverks-

föreningen påpekar att den föreslagna gränsen som anger säkringsstorlek

måste kompletteras med en gräns för kunder med effekttariff, vilket

enligt Kraftverksföreningens och Sveriges Elleverantörers bedömning

motsvarar en abonnerad effekt på 135 kW.

Skälen för regeringens förslag: Det finns två principmodeller för

utformning av den schablonmässiga beräkningen och fördelning mellan

elleverantörerna av elanvändarnas elförbrukning. Den ena är en områdes-

modell och tillämpas sedan 1995 i Norge och den andra används sedan

hösten 1998 i Finland och är en kategorimodell.

Områdesmodellen innebär att det endast finns en enda uttagsprofil per

nätområde. Nätägaren ansvarar för framtagning av det underlag som

krävs för att fastställa uttagsprofilen och fördelningen av den icke

timmätta förbrukningen mellan leverantörerna. Andelstalen för varje

leverantör bestäms utifrån den förväntade förbrukningen. Vid byte av

elleverantör måste andelstalen för nätområdet räknas om. Uttagsprofilen

blir densamma för alla uttagspunkter som schablonavräknas inom ett

nätområde. Den kan dock variera mellan olika nätområden, vilket innebär

att leverantörens kostnader för kunden kan komma att variera geogra-

fiskt.

Kategorimodellen använder istället typkurvor utifrån vilka timvisa

temperaturkorrigerade schablontal över kundens förbrukning tas fram. I

Finland används typkurvor för fyra olika kundkategorier, varav två avser

bostäder. Typkurvorna används endast för de kunder som bytt leverantör.

Kategorimodellen kräver en huvudleverantör, vars leverans i nätområdet

utgör en restpost vid avräkningen. Modellen kräver att rikstäckande

typbelastningskurvor och temperaturjusteringskoefficienter tas fram för

de berörda elanvändarna. I båda modellerna sker en korrigering mellan

leverantörerna efter det att mätaravläsning skett hos kunden.

I uppdraget till Svenska kraftnät att i samråd med Statens

energimyndighet föreslå och utforma ett system för schablonavräkning

av elleveranser betonade regeringen att systemet bör vara kostnads-

effektivt, konkurrensneutralt och anpassat för den svenska elmarknaden.

Ytterligare ett krav är att modellen skall kunna införas på relativt kort tid.

Enligt regeringens bedömning motsvarar områdesmodellen bäst dessa

krav då användningen av den bl.a. skapar konkurrensneutralitet mellan

marknadens olika aktörer och ger goda förutsättningar för att en normal

marknad skall etableras. Eftersom det grundläggande motivet för att

införa schablonberäkning är att konkurrensen skall öka och att alla

elanvändare skall ges tillträde till den fria elmarknaden, bör enligt rege-

ringens mening konkurrensaspekten väga tungt i valet mellan de två

modellerna. Områdesmodellen är också enklare att administrera och

kräver ett mindre omfattande IT stöd än kategorimodellen. Att ta fram

rikstäckande typbelastningskurvor, vilket krävs vid användning av

kategorimodellen, innebär ett omfattande arbete som inte heller ryms

inom den gällande tidplanen. Samtidigt är också områdesmodellen mest

kostnadseffektiv om en relativt hög gräns för schablonberäkning

tillämpas. Regeringen föreslår således att schablonberäkning av elför-

brukning skall ske enligt områdesmodellen. Modellen bör dock anpassas

till de förhållanden som råder på den svenska elmarknaden. Hur detta

avses att ske redovisas närmare i avsnitt 4.5.

I samband med att riksdagen den 4 december 1998 beslutade att

schablonberäkning skall införas den 1 november 1999 uttalades att

gränsen för schablonberäkning i ett första steg bör ligga vid en säkrings-

storlek på 25 A, för att senare eventuellt höjas till 63 A.

Områdesmodellen förutsätter att all förbrukning och elproduktion över

gränsen för schablonberäkning skall timmätas för att kostnads-

fördelningen mellan olika elleverantörer skall bli korrekt. Detta innebär

att nätägarna kommer att behöva installera timmätare hos elanvändare

vars elförbrukning inte schablonberäknas. Med en hög gräns för scha-

blonberäkning av elförbrukning begränsas behovet av mätarinstallationer

i samband med att den föreslagna lagändringen träder i kraft. Valet av

gräns för schablonberäkning av elförbrukning är således starkt kopplat

till vilken modell som väljs. Områdesmodellen kräver enligt regeringens

bedömning en relativt hög schablongräns för att bli kostnadseffektiv.

Svenska kraftnät och Statens energimyndighet påpekar, liksom flera

remissinstanser, att en alltför hög gräns för schablonberäkning i vissa fall

kan medföra att förbrukningsprofilen blir ogynnsam i nätområden där det

finns många elanvändare med höga effektnivåer. För att bedöma om-

fattningen av denna typ av effekter krävs en noggrann uppföljning av

utvecklingen på elmarknaden. Andra faktorer som i framtiden kan

komma att påverka valet av gräns för schablonberäkning är kostnads-

utvecklingen för mätarinstallationer och mätvärdeshantering. Samman-

taget innebär dessa förhållanden att gränsen för schablonberäkning vid

behov bör kunna justeras. Med den modell för schablonberäkning som

valts kan justeringen ske mot lägre säkringsnivåer. På detta sätt minskar

risken för att man framtvingar timmätarinstallationer som i efterhand kan

visa sig vara samhällsekonomiskt olönsamma. Detta förfaringssätt har

med goda erfarenheter tillämpats i Norge där en sänkning av schablon-

gränsen till 400 000 kWh/år trädde i kraft den 1 januari 1999.

Regeringen delar LEKO utredningens bedömning att en säkrings-

storlek under eller lika med 200 A, vilket motsvarar en förbrukning på ca

300 000 kWh/år, inledningsvis bör gälla som gräns för schablonberäk-

ning. Förslaget stöds också av flertalet remissinstanser. Med denna gräns

torde ca 99,5 % av landets elanvändare komma att omfattas av schablon-

beräkning, däribland alla hushåll, men även flertalet jordbrukare och

andra mindre näringsidkare.

Regeringen föreslog i lagrådsremissen att regeringen bemyndigas att

fatta beslut om vilken gräns för schablonberäkning av elförbrukningen

som bör gälla samtidigt som regeringen betonade att det är av största vikt

att såväl elmarknadens aktörer som allmänheten i övrigt ges ett tydligt

besked om vilken gräns som kommer att gälla när schablonberäkning

införs den 1 november 1999. Lagrådet har förordat att den övre för-

brukningsgränsen för schablonberäkning bör framgå direkt av lagtexten.

Regeringen som följer lagrådets förslag förordar att det i lagen anges att

förbrukningsgränsen för schablonberäkning skall vara högst 200 A för

kunder med säkringsabonnemang och högst 135 kW för lågspännings-

kunder med effektabonnemang.

4.4 Tidpunkt för leverantörsbyten

Regeringens förslag: Byte av elleverantör får ske den första dagen i

varje månad. Den nye leverantören skall underrätta innehavaren av

nätkoncession om bytet senast en månad innan leveransen skall på-

börjas.

Det första bytestillfället blir den 1 november 1999 för elanvändare

som sagt upp sina avtal med leveranskoncessionären senast sex måna-

der innan, dvs. senast den 30 april. Nästa bytestillfälle blir den

1 december 1999 för sådana elanvändare som sagt upp sina avtal med

leveranskoncessionären efter den 30 april men senast den 31 augusti

1999. Därefter kan byte ske varje månadsskifte med undantag för den

1 januari och den 1 mars år 2000 eftersom dessa datum är s.k. millen-

niekritiska datum.

LEKO utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med rege-

ringens förslag.

Svenska kraftnäts förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att erinra

mot förslaget med fasta bytesdagar. Kommunförbundet, Industri-

förbundet och Elbruk uttrycker också sitt stöd för förslaget att inte tillåta

leverantörsbyten vid millenniekritiska dagar. Konkurrensverket och

Villaägarnas riksförbund påpekar dock att den föreslagna modellen

innebär att uppsägningstiden för kunden i realiteten kommer att variera

mellan en och två månader. Villaägarnas riksförbund föreslår istället att

byte skall tillåtas vid en bestämd dag i veckan så att uppsägningstiden

kan begränsas till en månad. Konsumentverket framför att systemet med

en fast bytesdag per månad kan accepteras under ett inledningsskede.

Kraftverksföreningen uttrycker oro för den tidspress som kommer att

uppstå i synnerhet inför det leverantörsbyte som kommer att ske den

1 december.

Skälen för regeringens förslag: Riksdagen har i enlighet med

Näringsutskottets förslag i betänkandet 1998/99:NU4 Vissa elmarknads-

frågor förordat att uppsägningstiden vid byte av elleverantör inte bör

överstiga en månad. (rskr. 1998/99:53). I nuvarande ellagstiftning är upp-

sägningstiden vid byte av elleverantör från leveranskoncessionären sex

månader. Efter den 1 november 1999 föreslås uppsägningstiden bli en

månad, med byte varje månadsskifte. Detta innebär att uppsägningstiden

i vissa fall kan bli närmare två månader för den som säger upp ett avtal i

början av en månad. Enligt regeringens bedömning finns det dock starka

skäl som talar för den föreslagna lösningen.

När hushållen ges möjlighet att fritt byta elleverantör den 1 november

1999 kommer mycket stora mängder information, delvis av ny karaktär,

att behöva kommuniceras mellan bl.a. elleverantörer, nätägare och

Svenska kraftnät. En hög kvalitet på denna information är ett villkor för

att systemet med schablonberäkning skall fungera tillfredsställande. Till

dess att stabilitet i dessa rutiner hunnit utvecklas bör enligt regeringens

mening leverantörsbyten begränsas till varje månadsskifte. Uppsägnings-

tider och bytesintervall bör på sikt kunna förkortas i den takt som tek-

niken tillåter.

Utöver grundregeln med byte den första i varje månad finns också

behov av vissa övergångsbestämmelser. Syftet med dessa bestämmelser

är att skapa en smidig övergång till det nya regelverket, samtidigt som

rimlig hänsyn tas till de IT relaterade problem som eventuellt kan uppstå

i samband med millennieskiftet. Enligt regeringens bedömning bör byten

inte tillåtas den 1 januari och den 1 mars år 2000, eftersom dessa datum

är s.k. millenniekritiska datum.

Regeringen föreslår att det första bytestillfället blir den 1 november

1999 för elanvändare som sagt upp sina avtal senast sex månader innan,

dvs. senast den 30 april 1999. Nästa bytestillfälle föreslås bli den

1 december 1999. I lagrådsremissen föreslog regeringen att alla kunder

som anmält leverantörsbyte efter den 1 maj men före den 1 november

skull kunna byta elleverantör vid detta tillfälle, förutsatt att den nye

leverantören underrättat om leverantörsbytet enligt de nya reglerna, och

gjort detta före den 10 november 1999.

Svenska kraftnät överlämnade den 3 maj 1999 sin slutrapportering av

regeringens uppdrag att i samråd med Statens energimyndighet utforma

ett system för schablonavräkning på den svenska marknaden (dnr.

N1999/5270/ESB). I rapporten framför Svenska kraftnät att ett stort

antal nätägare och elbranschens organisationer framfört farhågor för att

tiden för utformning av system för kundhantering, rapportering osv.

kommer att bli för kort och att det därmed kommer att bli svårt att

administrera ett stort antal leverantörsbyten under inledningsperioden.

Regeringen delar Svenska kraftnäts uppfattning att övergångsbestäm-

melserna bör utformas så att det nya regelverket så långt möjligt kan in-

föras utan administrativa problem och att den största risken för sådana

problem för nätföretagen sannolikt kommer att uppträda inför bytet den

första december. Detta beror på att tiden för registrering av nya

elleverantörer enligt tidigare förslag endast blir 20 dagar, samtidigt som

man kan förvänta sig ett stort antal byten vid detta tillfälle. I enlighet med

Svenska kraftnäts modifierade förslag föreslår regeringen att under-

rättelse om leverantörsbyte skall ha ägt rum före den 1 september för

byten som skall ske den 1 december. För elanvändarna innebär denna

förändring av övergångsbestämmelserna inte någon större inverkan med

tanke på den prisutveckling på elmarknaden som redan kunnat kon-

stateras

4.5 Ansvarsförhållanden mellan marknadens parter

Regeringens förslag: Ansvaret för att det finns en balansansvarig i en

elanvändares uttagspunkt flyttas över från elanvändaren till elleveran-

tören. En elleverantör skall underrätta innehavaren av nätkoncession

om till vilka uttagspunkter leverans sker och vem som är balans-

ansvarig för dessa uttagspunkter.

Nätinnehavaren ansvarar för att rapportera relevanta data till be-

rörda parter vid leverantörsbyten och byten av balansansvarig. Nät-

innehavaren skall, utöver nu gällande mätskyldighet, också vara

skyldig att beräkna schablonberäknade kunders elförbrukning, ta fram

preliminära och slutliga andelstal för elleverantörer och balansan-

svariga inom nätkoncessionsområdet och rapportera dessa data till

berörda leverantörer, balansansvariga och systemansvarig myndighet.

Den systemansvariga myndigheten ansvarar för balansavräkning

mellan de balansansvariga vad gäller såväl de timmätta som de scha-

blonberäknade kunderna och vad gäller såväl preliminär som slutlig

avräkning.

Närmare föreskrifter om nätinnehavarens resp. balansansvarigas

skyldigheter i detta sammanhang meddelas av regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer.

Svenska kraftnäts förslag: Överensstämmer i huvudsak med rege-

ringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att invända

mot förslaget och bl.a. Konsumentverket och Sveriges Fastighetsägare

välkomnar förslaget att ansvaret för att utse balansansvarig flyttas från

den enskilde förbrukaren till elleverantören. LRF betonar behovet av en

tydlig avtalsrelation mellan nätägare och balansansvarig som klart

reglerar parternas ekonomiska ansvar vid bristande rapportering. Kraft-

verksföreningen och Sveriges elleverantörer framför att den mest ratio-

nella lösningen vad gäller schablonberäkning och balansavräkning är att

Svenska kraftnät gör den schablonbaserade avräkningen per balans-

ansvarig och elleverantör. Vidare framhålls betydelsen av att tidstariffer

kan tillämpas i det system för schablonberäkning som kommer att

införas. Kraftverksföreningen betonar också att nätägaren bör ges incita-

ment att sträva efter en hög kvalitet i mätvärdesrapporteringen.

Sveriges fastighetsägare betonar betydelsen av att rättsläget för

fastighetsägare som för hyresgästers räkning köper och levererar el inom

fastigheten klarläggs.

Skälen för regeringens förslag: Med balansansvar avses det ekono-

miska ansvaret för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el

som tas ut i en uttagspunkt. Bestämmelser om balansansvar har en central

roll på elmarknaden. Det måste alltså vara klarlagt vem som har balans-

ansvaret i varje uttagspunkt på elsystemet så att Svenska kraftnät kan

debitera eller kreditera denne för den el som omfattas av balansansvaret.

Endast den som har ingått avtal med Svenska kraftnät som balansan-

svarig kan härvid komma ifråga.

Nu gällande lagstiftning innebär en skyldighet för elanvändaren att

underrätta nätkoncessionshavaren om vem som är balansansvarig för

elanvändaren förbrukning. Elanvändaren är också skyldig att underrätta

nätkoncessionshavaren om varje förändring beträffande balansansvaret.

Om det i en uttagspunkt inte finns någon balansansvarig innebär det att

elanvändaren kommer att förbruka el som han inte har rätt till. Resultatet

blir då att Svenska kraftnät inledningsvis får stå för kostnaderna för

elanvändarnas otillåtna förbrukning.

När leverantörsbyte kan göras med en enkel anmälan finns i praktiken

mycket små möjligheter att kontrollera om kunden lever upp till sin

skyldighet beträffande balansansvar. Enligt regeringens bedömning bör

därför ansvaret för att det finns en balansansvarig i en elanvändares ut-

tagspunkt flyttas över från elanvändaren till elleverantören. Detta innebär

att en elleverantör som vill leverera el i en viss uttagspunkt själv måste

åta sig balansansvaret i uttagspunkten eller genom avtal se till att någon

annan åtar sig detta ansvar. Denna huvudregel kommer således också att

gälla vid byte av elleverantör. Härigenom undviks en situation där

balansansvar saknas. Genom att informationsskyldighet läggs på

elleverantören skapas också förutsättningar för en rationell hantering av

det informationsflöde som måste ske i samband med leverantörsbyte.

I det förslag till modell för schablonberäkning som utarbetats av

Svenska kraftnät i samarbete med Statens energimyndighet behandlas

metoder för avräkning, ansvarsfördelning mellan marknadens aktörer,

arbetsrutiner och förslag till informationsstruktur. Därutöver lämnas

förslag till ändringar i ellagstiftningen som föreslås införas vid

schablonberäkning.

Av betydelse för myndigheternas förslag till ansvarsfördelning mellan

marknadens parter har varit den relativt korta tid som står till buds för

genomförandet. Vidare bör modellen vara konkurrensneutral, kostnads-

effektiv, bygga på existerande infrastruktur och ta hänsyn till rollför-

delningen på den svenska elmarknaden.

För att uppfylla dessa krav föreslår myndigheterna att den nationella

balansavräkningen hos Svenska kraftnät utnyttjas för den preliminära

schablonbaserade avräkningen mellan de balansansvariga. Härigenom

blir övriga aktörers åtaganden begränsade, vilket minskar tiden för

omställning. Enligt förslaget kommer balansavräkningen att bestå av två

avräkningsprocesser. Parallellt med den timvärdesbaserade avräkningen

tillkommer en schablonbaserad avräkning. Den schablonbaserade avräk-

ningen organiseras på samma sätt som den nuvarande balansavräkningen

för timvärden, vilket innebär att rollfördelningen mellan aktörerna inte

förändras nämnvärt.

 Sammanfattningsvis innebär förslaget att Svenska kraftnät ansvarar

för avräkning av de balansansvarigas schablonberäknade leveranser i

resp. nätområde. Balansansvariga ansvarar för avräkning av dessa leve-

ranser med andra elleverantörer för vars kunder de har balansansvar.

Elleverantören är också, som tidigare påpekats, skyldig att se till att det

finns en balansansvarig för elleveransen och att underrätta nätägaren om

balansansvaret. Nätägaren har ansvar för strukturhanteringen vilket bl.a.

innebär att föra uppgifter om elanvändare och elleverantörer. Dessutom

ansvarar nätägarna för att ta fram underlag för förbrukningsprofilen i

området samt ta fram andelstal som motsvarar de olika balansansvarigas

och elleverantörernas leveranser i området Rapporteringen skall ske per

nätområde enligt den struktur som f.n. utnyttjas för balansavräkning.

Separat avräkning kommer dock att göras för regionnät och lokalnät.

Dessa s.k. schablonområden baserar sig således på den tekniska nätstruk-

turen och överensstämmer således inte alltid med nätkoncession för

område.

Med ovan beskrivna organisation blir den schablonbaserade avräk-

ningen konkurrensneutral. Genom att balansansvariga avräknas med en

metod för prissättning som grundar sig på officiella marknadspriser och

där alla balansansvariga behandlas lika, uppstår inte någon särställning

för någon aktör. Eftersom avräkningen centraliseras till Svenska kraftnät

minskar behovet av detaljreglering av avräkningsrutiner mellan aktörer.

Regeringen delar myndigheternas bedömning att Svenska kraftnäts

ansvar för avräkning av schablonmätta leveranser endast bör omfatta de

aktörer som har ett avtalsförhållande med Svenska kraftnät dvs. de

balansansvariga. Balansansvariga avräknar i sin tur schablonmätta leve-

ranser till sina avtalspartner, dvs. de elleverantörer som den balans-

ansvarige iklätt sig balansansvaret för.

 Regeringen anser att myndigheternas förslag, tillsammans med de

lagförslag som LEKO utredningen redovisar, utgör ett ändamålsenligt

regelverk som ger en tydlig bild av ansvarsfördelningen mellan olika

aktörer och vilka krav på rapportering och informationsstrukturer som

bör gälla för att möjliggöra införandet av schablonberäkning. Regler

beträffande avräkning, uppföljning, informationsskyldighet etc. bör dock

i så liten utsträckning som möjligt inkluderas i lagstiftningen. Sådana

bestämmelser bör istället utfärdas av regeringen. De behov av justeringar

och förbättringar som kan förväntas uppstå i takt med att marknad och

teknik utvecklas kan härigenom tillgodoses på ett mera flexibelt sätt.

Samtidigt är det av största vikt att marknadens aktörer i ett så tidigt

skede som möjligt informeras om vilka rutiner som kommer att gälla då

schablonberäkning införs. Regeringen avser att inom kort utfärda

föreskrifter i nära överensstämmelse med myndigheternas förslag.

4.6 Hantering av kostnader vid leverantörsbyte

Regeringens förslag: Innehavare av nätkoncession skall inte ha rätt

att ta ut en särskild avgift vid byte av elleverantör.

LEKO utredningens förslag: Varje enskild kund skall ha rätt att göra

fyra avgiftsfria byten av elleverantör per kalenderår. Kostnaden för dessa

byten kommer att belasta nättariffen. För byten därutöver skall nätägaren

äga rätt att ta ut en avgift av kunden.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att erinra

mot förslaget. Svensk Handel ifrågasätter att den som byter elleverantör

inte också skall belastas av kostnaderna för bytet. LRF anser att antalet

avgiftsfria leverantörsbyten bör begränsas till tre och Kraftverks-

föreningen och Sveriges Elleverantörer vill begränsa dem till två. Kraft-

verksföreningen efterlyser en samlad bild av hur kostnaderna för de

åtgärder som krävs i samband med leverantörsbyte skall fördelas och

betonar att de kostnader som faller på nätägaren bör få räknas in i de

kostnader som får täckas av nätavgiften. Statens energimyndighet betonar

att begränsningen till fyra byten per år kommer att ge upphov till höga

administrationskostnader för uppföljning av antal byten och att antal

avgiftsfria byten därför bör vara obegränsade.

Skälen för regeringens förslag: När en kund byter elleverantör är han

också orsak till att vissa administrativa kostnader uppstår hos det lokala

nätföretaget. I första hand beror dessa på att mätarställningen måste läsas

av. Till detta skall även läggas kostnader för att registrera avlästa värden

i datasystemet m.m. I samband med att riksdagen beslutade att

schablonberäkning skall införas den 1 november 1999 uttalades att någon

avgift inte skall tas ut av den kund som byter leverantör.

Det grundläggande motivet för att införa schablonberäkning är att

konkurrensen skall öka och att alla elanvändare skall ges tillträde till den

fria elmarknaden. Att byta elleverantör bör därför vara så enkelt och

billigt som möjligt för kunden och inte förenat med en avgift.

Regeringen instämmer i Statens energimyndighets uppfattning att en

begränsning av antalet kostnadsfria byten kan medföra att nätinne-

havarens administrativa kostnader istället ökar, på grund av kravet på

uppföljning och registrering av antalet byten. Sannolikt kommer endast

ett fåtal kunder att göra ett stort antal byten per år. Mot denna bakgrund

föreslår regeringen att byte av elleverantör skall vara kostnadsfritt för

kunden. Kostnaden för leverantörsbyte får således bäras av nätföretaget.

4.7 Vissa frågor kring timmätning

Regeringens förslag: Kostnader för mätning hos elanvändare som

mäts enligt regeringens föreskrifter skall inräknas i den gemensamma

nättariffen. Elanvändare som vill ha en mer avancerad mätning skall

debiteras merkostnaderna för detta.

Den elanvändare som har ett avtal med en elleverantör som är baserat

på timregistrerad mätning skall inte belastas med merkostnaden för

denna mätning under det pågående avtalets löptid. Någon särskild

ersättning bör inte utgå till de kunder som installerat timmätare.

LEKO utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med rege-

ringens förslag.

Svenska kraftnäts förslag: Överensstämmer i huvudsak med rege-

ringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att erinra

mot förslaget. Kammarrätten i Stockholm ifrågasätter att kostnaderna för

timmätning hos kunder över schablongränsen skall ingå i nättariffen och

därigenom belasta hela kundkollektivet. Kraftverksföreningen och

Sveriges Elleverantörer betonar att avräkning utifrån timvärden för

kunder under schablongränsen endast bör få förekomma hos kunder som

har avtal som gör fortsatt timvis avräkning nödvändig. Föreningen saknar

också bestämmelser om tidsbegränsning av tillsvidareavtal. LRF å andra

sidan ställer sig negativ till en avgift för timvärdeshantering eftersom

rörligt pris till slutanvändare bidrar till lastutjämning och därigenom

mindre miljöpåverkan.

Vad gäller frågan om kompensation till de elanvändare som redan

investerat i utrustning för timmätning delar flertalet remissinstanser

utredningens uppfattning att någon kompensation inte bör utgå.

Villaägarnas riksförbund yrkar att staten schablonmässigt skall ersätta

konsumenter som investerat i en timmätare med 1500 kr i varje enskilt

fall. Även Konsumentverket och LRF anser att någon form av kompen-

sation är rimlig.

 Sveriges Fastighetsägare anser att maxpriset för timmätare bör be-

hållas trots att schablonberäkning införs. Konsumentverket och Svensk

Handel framhåller att timmätarinstallationer inte bör stimuleras fram

genom statliga åtgärder och att fakturor i framtiden bör avspegla faktisk

förbrukning. Elmaterial Leverantörernas förening framför att krav på ett

minsta antal avläsningar av faktisk förbrukning per år bör regleras i lag i

samband med övergången till schablonberäkning. Föreningen framför

också att LEKO utredningen har överskattat kostnaderna för timvis

mätning och mätvärdeshantering.

Skälen för regeringens förslag: Områdesmodellen innebär att alla el-

användare över gränsen för schablonberäkning måste timmätas och att

det är nätägaren som är skyldig att utföra denna mätning. I likhet med

utredningen anser regeringen att de elanvändare som genom den nya lag-

stiftningen nu har att installera en mer avancerad mätutrustning inte skall

belastas med kostnaderna för mätutrustningen och dess installationer.

Kostnaderna bör istället betraktas som en systemkostnad och därför ingå

i nättariffen.

Antalet kunder över den föreslagna gränsen för schablonberäkning är

idag 30 000. Det kan antas att ungefär hälften av dessa kunder idag

saknar timmätning. Så länge en kund över gränsen för schablonberäkning

saknar timmätare kommer han att ingå i den förbrukningsprofil mot

vilken kunder under schablongränsen avräknas. För att ge nätägaren

möjlighet att installera de timmätare som kommer att krävas då

schablonberäkning införs krävs en viss övergångstid. Denna

övergångstid bör enligt regeringens mening utsträckas t.o.m. år 2001.

När schablonberäkning införs kommer intervallet för mätaravläsning

för alla kunder som ligger under schablongränsen att vara detsamma.

Den som efter det att schablonberäkning införts önskar installera mätare

för timvis avläsning bör enligt regeringens mening själv stå för de

merkostnader som uppkommer. Även det nu gällande takpriset på

2500 kr för timregistrerande utrustning bör enligt regeringens mening av-

skaffas, eftersom denna utrustning inte längre utgör en förutsättning för

tillträde till den fria marknaden.

Med hänsyn till att timmätning redan förekommer under schablon-

gränsen kommer särskilda bestämmelser att behövas för att reglera hur

timmätning skall hanteras för dessa kunder efter den 1 november 1999. I

de fall då såväl kunden som leverantören saknar intresse av att fortsatt

utnyttja timmätaren bör nätinnehavaren fritt kunna besluta om hur

timmätaren fortsättningsvis skall utnyttjas. Om elanvändaren har ett avtal

med sin elleverantör som grundar sig på timregistrerad mätning så bör

enligt regeringens mening elanvändaren inte belastas med merkostnaden

för denna mätning under det pågående avtalets löptid.

Genom de här föreslagna reglerna kommer de elkunder som installerat

timvis mätutrustning även i fortsättningen att kunna ha viss nytta av

timmätaren, trots att den inte längre kommer att vara en nödvändig

investering för byte av elleverantör. Värdet av den nytta man haft, och i

viss mån fortsatt kommer att ha, kan för flertalet kunder antas uppväga

de utlägg man gjort. Mot denna bakgrund anser regeringen i likhet med

LEKO utredningen och flertalet remissinstanser att någon särskild

ersättning inte bör utgå till de kunder som installerat timmätare.

Reglerna om att kostnader för mätning hos elanvändare som mäts

enligt regeringens föreskrifter skall ingå i den gemensamma nättariffen

bör inte omfatta produktionsanläggningar. Nu gällande lagstiftning som

innebär att nätkoncessionshavaren skall debitera elproducenter kostna-

derna för mätare med tillhörande insamlingsutrustning och mätarinstalla-

tion ändras således inte. Ett särskilt undantag bör dock göras för pro-

ducenter som levererar en effekt om högst 1500 kW. Inmatningen för

dessa producenter sker normalt på lokalnätsnivå. Vid införande av scha-

blonberäkning kommer således elproduktionen från dessa anläggningar,

om den inte mäts timme för timme, att ingå i förbrukningsprofilen för

schablonmätta leveranser inom området. Detta är ur kvalitetssynpunkt

olämpligt eftersom det knappast finns någon överensstämmelse mellan

de små producenternas inmatningsprofil och de schablonmätta elan-

vändarnas uttagsprofil. För att systemet med schablonberäkning skall

kunna fungera tillfredsställande måste således i stort sätt all elproduktion

timmätas, vilket innebär att timmätare kommer att installeras vid mindre

produktionsanläggningar som idag saknar utrustning för timmätning.

Denna kostnad är en direkt följd av att systemet med schablonberäkning

införs och bör enligt regeringens mening inte tas ut av de små pro-

ducenterna. Kostnaden är istället att betrakta som en systemkostnad och

bör således ingå i nättariffen.

5 Leveranskoncessionssystemet upphör

Regeringens förslag: Leveranskoncessionssystemet upphör i sam-

band med att schablonberäkning av elförbrukning införs.

LEKO utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens för-

slag.

Remissinstanserna: Inga remissinstanserna har något att erinra mot

förslaget. Kammarrätten i Stockholm betonar att leveranskoncessions-

systemet i dess nuvarande form inte kan upprätthållas då schablonberäk-

ning införs och att en förutsättning för att schablonberäkning skall kunna

införas den 1 november 1999 således är att leveranskoncessionssystemet

upphör i förtid.

Skälen för regeringens förslag: För att skydda små elanvändare före-

skrivs i ellagen att det skall finnas en leverantör i varje område som har

s.k. leveranskoncession. Innehavaren av leveranskoncession är skyldig

att leverera el för normala förbrukningsändamål till alla kunder inom

området som inte önskar byta elleverantör. Leveranskoncessionären är

också skyldig att köpa el från produktionsanläggningar som är belägna

inom området och som kan leverera en effekt om högst 1500 kW.

Leveranskoncessionären är idag den enda leverantör som får leverera till

kunder vars uttag inte mäts timme för timme. Leveranskoncessionärens

priser övervakas av Statens energimyndighet. Samtliga idag beviljade

leveranskoncessioner gäller t.o.m. år 2000.

När schablonberäkning införs öppnas hela elmarknaden för konkur-

rens. Därmed förändras förutsättningarna för de företag som idag är

leveranskoncessionärer på ett genomgripande sätt. Regeringen delar

LEKO utredningens bedömning att leveranskoncessionssystemet inte

kan upprätthållas då schablonberäkning införs.

5.1 Behovet av leveransskyldighet

Regeringens förslag: Samtliga elleverantörer skall vara leverans-

skyldiga gentemot sina kunder. Leveransskyldigheten upphör om

abonnemanget upphör, om en annan elleverantör tar över leveransen

eller om överföringen av el får avbrytas på grund av att elanvändaren

har försummat sina skyldigheter gentemot elleverantören.

LEKO utredningens förslag: I syfte att begränsa antalet fall där kon-

sumenter saknar avtal med en elleverantör föreslår utredningen att den

som levererar el till konsument skall vara skyldig att förlänga leveransen

i de fall ett avtal har löpt ut.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att erinra

mot förslaget. Sveriges fastighetsägare föreslår att den föreslagna leve-

ransplikten skall gälla samtliga kunder med schablonberäkning och

således inte endast konsumenter.

Skälen för regeringens förslag: Dagens skydd för mindre elkunder

består i att leveranskoncessionären är skyldig att sälja el för normala

förbrukningsändamål till kunder vars förbrukning inte mäts timvis, och

att denna försäljning skall ske till ett skäligt pris.

De nu föreslagna reglerna för hantering av leverantörsbyten har till

syfte att säkerställa att det alltid finns en balansansvarig i varje

uttagspunkt och att det finns avtal om detta mellan elleverantören och

den balansansvarige. Om de villkor som uppställs i detta sammanhang

inte uppfylls sker inte något byte av balansansvarig och därigenom kan i

förekommande fall inte heller bytet av elleverantör fullföljas. Avsikten

med dessa bestämmelser är att undvika oklarheter beträffande vem som

bär det ekonomiska ansvaret gentemot Svenska kraftnät för elleveransen.

Bestämmelserna tar däremot inte sikte på förhållandet mellan

elleverantör och elanvändare och de har inte heller utformats specifikt för

konsumentförhållanden.

I ellagen har hittills saknats bestämmelser som reglerar förhållandet

mellan elleverantör och elanvändare på den fria elmarknaden, med un-

dantag av 11 kapitlets särskilda bestämmelser om överföring och

leverans av el till konsumenter, där villkor för avbrytande av överföring

och leverans av el till konsumenter regleras.

När schablonberäkning införs upphör emellertid leveranskonces-

sionssystemet och den därtill kopplade leveransplikten. Mot denna bak-

grund har LEKO utredningen föreslagit att 11 kap. ellagen bör kom-

pletteras med bestämmelser som uttryckligen anger att den som levererar

el till konsument skall vara skyldig att förlänga leveransen om ett avtal

har löpt ut. På detta sätt ersätts leveranskoncessionärens leveransplikt

med bestämmelser som riktar sig till samtliga leverantörer av el till

konsument och som innebär en skyldighet att fortsätta leveransen.

Skyldigheten bör gälla fram till dess att konsumenten byter leverantör,

eller fram till dess att överföringen av el har avbrutits enligt

bestämmelserna i ellagens nuvarande 11 kap. 3 och 4 §. När kon-

sumenten själv säger upp avtalet, t.ex. på grund av flyttning, upphör

leveransskyldigheten att gälla. Den av LEKO utredningen föreslagna

lösningen har valts såväl av konsumentskyddsskäl som för att skydda

elsystemets funktion så att otillbörligt utnyttjande förhindras.

Enligt regeringens bedömning är frågan om att skydda elsystemets

funktion och skapa garantier mot otillbörligt utnyttjande det främsta

skälet för det föreslagna systemet med leveransskyldighet. Frågan om

elsystemets funktion gör sig emellertid lika starkt gällande beträffande

elleverans till andra elanvändare än konsumenter. Regeringen anser

således att den av LEKO utredningen föreslagna leveransskyldigheten

bör utvidgas till att omfatta samtliga elanvändare. I likhet med LEKO

utredningen föreslår regeringen att leveransskyldigheten upphör om

abonnemanget upphör, om en annan elleverantör tar över leveransen eller

om överföringen av el får avbrytas på grund av att elanvändaren har

försummat sina skyldigheter gentemot elleverantören

Regeringen bedömer att förslaget inte kommer att påverka konkurrens-

situationen på elmarknaden, trots att det innebär ett visst mått av mark-

nadsingripande, eftersom det omfattar alla elleverantörer. Samtidigt kan

leveransplikten knappast heller sägas innebära någon belastning för el-

leverantören, eftersom den avser betalande kunder och dessutom endast

innefattar rätten till förlängning av elleveransen som sådan och inte det

pris och övriga villkor som skall tillämpas efter förlängning.

En sådan bestämmelse innebär entydiga spelregler på elmarknaden

som är lätta att förstå för både elleverantörer och kunder. Härigenom kan

antalet fall där en elanvändare kan komma att sakna en elleverantör

reduceras högst väsentligt.

5.2 Elanvändare som saknar elleverantör

Regeringens förslag: Till elanvändare som saknar elleverantör skall

nätkoncessionsinnehavaren vara skyldig att anvisa en elleverantör.

För att kunna fullgöra denna skyldighet skall nätkoncessionsinne-

havaren teckna avtal med en elleverantör som åtar sig att leverera el

till samtliga elanvändare inom nätkoncessionsområdet som saknar

elleverantör.

LEKO utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens förslag. LEKO utredningens förslag avser dock endast

konsumenter.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att erinra

mot förslaget. Behovet av ett konsumentskydd för kunder som hamnat i

ett avtalslöst tillstånd framhålls av Konsumentverket och LO. Sveriges

Elleverantörer betonar att det bör klarläggas vad som skall gälla

beträffande näringsidkare som saknar elleverantör.

Skälen för regeringens förslag: I vissa fall kan elanvändaren ha ett

avtal med nätägaren, utan att ha hunnit skaffa sig ett avtal med en

elleverantör. Detta kan t.ex. inträffa vid ny och återanslutning eller åter-

inkoppling av en anläggning, samt vid nyinflyttning. I denna situation

kan elanvändaren komma att sakna en elleverantör som kan utpekas som

leveranspliktig.

Dessa kunder, som således kan komma att sakna avtal om elleverans,

kan enligt regeringens mening garanteras en sådan leverans utan att nu

gällande krav på åtskillnad mellan nätverksamhet respektive produktion

och handel med el påverkas. Även om nätägaren är förhindrad att bedriva

handel med el kan han inom ramen för nätverksamheten inhandla och

producera el för att bl.a. täcka nätförluster. Inom ramen för dessa bestäm-

melser kan nätägaren åläggas en skyldighet att kontraktera en elleve-

rantör som åtar sig leverans i de aktuella fallen.

Regeringen föreslår mot denna bakgrund en bestämmelse som riktar

sig till nätägaren, och som innebär att denne skall vara skyldig att

kontraktera en elleverantör som i avtalet med nätägaren förbinder sig att

omedelbart svara för elleverans i det fall då elanvändaren saknar avtal

med en elleverantör. Bestämmelsen bör enligt regeringens mening

omfatta alla elanvändare. Med en sådan ordning finns alltid en

elleverantör gentemot vilken elanvändaren är betalningsansvarig. De

närmare detaljer som kan behöva regleras i detta sammanhang bör

hanteras i avtal mellan nätägaren, anvisad elleverantör och i avtal med

elanvändaren. I samband med anvisning bör nätägaren också upplysa om

att elanvändaren, om han så önskar, kan byta elleverantör i enlighet med

de regler för leverantörsbyte som gäller på marknaden.

Vad gäller nätägarens möjligheter att teckna avtal med en leverantör

till vilken avtalslösa elanvändare kan anvisas, gör LEKO utredningen

följande bedömning.

Nätägaren köper redan i dag stora volymer för att täcka behovet av för-

lustkraft och tillhör härigenom en av de största kunderna på ett lokalnät. I

samband med att schablonberäkning införs kommer förlustkraften att

kunna upphandlas från flera konkurrerande elleverantörer. Samtidigt

medför införandet av schablonberäkning att konkurrenstrycket på

marknaden för hushållskunder kommer att öka.

Den eller de elleverantörer som åtar sig leveransplikten gentemot

avtalslösa konsumenter, kommer inte att underkastas prisreglering. El-

leverantören kan således täcka eventuella befarade kreditförluster genom

fri prissättning och får samtidigt, utan några särskilda marknadsfö-

ringsinsatser, förtur till ett kundkollektiv av hushållskunder. Det kommer

således att finnas ett ekonomiskt värde i att svara för denna typ av

leverans till konsument, varför det kan förutsättas att fler elleverantörer

med sådan kundinriktning kommer att konkurrera om marknadsandelar.

Regeringen bedömer det mot denna bakgrund som osannolikt att nät-

ägaren skulle stöta på svårigheter att kontraktera en eller flera elleve-

rantörer för det angivna ändamålet. I sammanhanget bör även framhållas

att antalet elanvändare som kommer att behöva anvisas en elleverantör

kan antas bli relativt begränsat Denna bedömning grundar sig bl.a. på

norska erfarenheter som redovisats av LEKO utredningen.

5.3 Behovet av prisreglering

Regeringens förslag: Dagens prisprövning av elleveranser upphör att

gälla i samband med att leveranskoncessionssystemet avskaffas.

Någon prisprövning av elleveranser kommer fortsättningsvis inte att

ske.

LEKO utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens för-

slag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att erinra

mot förslaget. Svensk Handel betonar att prisreglering inte är förenligt

med en fri marknad Konsumentverket betonar behovet av att Statens

energimyndighet även fortsättningsvis följer upp prisutvecklingen på

elmarknaden.

Skälen för regeringens förslag: En förutsättning för att kunna köpa el

på den öppna elmarknaden har hittills varit att elanvändaren bekostar en

elmätare som registrerar förbrukningen per timme och att nätägaren

rapporterar förbrukningen till olika aktörer. Kostnaden har inneburit att

elanvändare med liten förbrukning funnit det vara olönsamt att installera

en timmätare. Dessa kunder har istället varit hänvisade till leveranskon-

cessionären i sitt område. Under dessa förutsättningar har priskontroll av

inköps resp. leveransvillkor varit viktiga inslag för att ge ett tillfreds-

ställande skydd åt de små konsumenterna. När schablonberäkning införs

kommer samtliga elanvändare att kostnadsfritt kunna byta elleverantör.

Den ökade konkurrensen på marknaden kommer således att utgöra en

tillräcklig garanti för att ingen leverantör kan ta ut oskäliga priser av

konsumenterna. Således kommer något behov av prisprövning enligt

regeringens bedömning inte att finnas då de nya regelverket införs.

Vad gäller behovet av konsumentskydd i övrigt utgör enligt rege-

ringens mening ellagens särskilda bestämmelser om överföring av el till

konsumenter (11 kap.) ett tillräckligt skydd.

5.4 Vissa övriga frågor kopplade till leverans-

koncessionssystemet

5.4.1 Elleveranser inom fjärrvärme och naturgasområden

Regeringens förslag: Några regler om skydd mot konkurrens från el

inom områden där fjärrvärme eller naturgas distribueras eller avses att

distribueras skall inte förekomma i fortsättningen.

LEKO utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens för-

slag.

Remissinstanserna: Svenska Kommunförbundet, Svenska Fjärrvärme-

föreningen och Elbruk tillstyrker utredningens förslag att undantaget

från leveranskoncessionärernas leveransplikt som nu gäller inom om-

råden där fjärrvärme eller naturgas distribueras eller avses att distribue-

rad avskaffas. Övriga remissinstanser lämnar utredningens förslag inom

detta område utan kommentarer. Svenska Fjärrvärmeföreningen påpekar

att dagens skydd sedan länge urholkats och fjärrvärmen idag konkurrerar

på egna meriter.

Skälen för regeringens förslag: En leveranskoncessionär är idag

skyldig att leverera el för normala förbrukningsändamål till alla kunder

som så önskar inom det geografiska område koncessionen omfattar.

Denna leveransskyldighet gäller dock inte för uppvärmningsändamål i

områden där fjärrvärme eller naturgas distribueras eller avses att distri-

bueras. När leveranskoncessionssystemet upphör, så försvinner också

denna undantagsregel.

Undantaget från leveransskyldighet inom fjärrvärme och naturgas-

områden infördes i samband med tillkomsten av lagen (1977:439) om

kommunal energiplanering. I samband med riksdagens beslut våren 1994

om handel med el i konkurrens (prop. 1993/94:162, bet. 19993/94:NU22,

rskr. 1993/94:358) betonades att undantaget från leveransplikt borde

behållas under en övergångsperiod i syfte att ge aktörerna möjlighet till

en successiv anpassning till det nya förhållandena på elmarknaden.

Samtidigt framhölls att den kund som vägrades leverans för upp-

värmningsändamål av leveranskoncessionären skulle ha möjlighet att

byta elleverantör. En kund i ett fjärrvärmeområde skulle på så sätt kunna

få leverans av el för sin värmeförsörjning, under förutsättning att det

fanns kapacitet i nätet för anslutning vid högre effekt. Om sådan kapa-

citet saknades måste nätägaren inom skälig tid förstärka nätet för att göra

anslutningen möjlig.

I regeringens proposition om ny ellagstiftning (prop. 1994/95:222)

framhöll regeringen att det, utöver vad leveranskoncessionen skulle ge,

fanns behov av att tillfälligt stärka skyddet mot konkurrens från el för

vissa fjärrvärme och naturgasverksamheter. Regeringen föreslog mot

denna bakgrund att, under en övergångstid på tre år, den som innehar nät-

koncession efter anmälan från kommunen skall förbjudas att medge ett

nätabonnemang som möjliggör en övergång från fjärrvärme eller upp-

värmning med naturgas till elvärme. Kommunala företag som bedriver

fjärrvärmeverksamhet eller distribuerar naturgas och som erhåller detta

skydd skall under övergångstiden omfattas av likställighets och själv-

kostnadsprincipen. Förbudet skulle således gälla till utgången av år 1998.

Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens förslag

(bet. 995/96:NU1, rskr.1995/96:2).

Endast en mindre del av landets samtliga fjärrvärme och naturgas-

verksamheter förutsågs ha behov av det särskilda skyddet. Enligt Värme

och gasmarknadsutredningens delbetänkande Effektiva värme och miljö-

lösningar (SOU 1999:5) har möjligheterna att söka detta skydd också ut-

nyttjats i mycket begränsad omfattning.

Det övergångslösningar som tillämpats för att tillfälligt stärka skyddet

mot konkurrens från el för vissa fjärrvärme och naturgasverksamheter

har underlättat en successiv anpassning till det nya förhållandena på el-

marknaden. Enligt regeringens mening talar också det begränsade utnytt-

jandet av skyddet för att fjärrvärmen och naturgasen nu bör kunna kon-

kurrera utan särskilda undantag för eluppvärmning. Regeringens samlade

bedömning är således att det inte finns något behov av att i någon annan

form upprätthålla det undantag från leveranskoncessionärernas leverans-

plikt som idag gäller inom områden där fjärrvärme eller naturgas distri-

bueras eller avses att bli distribuerad.

5.4.2 Konsekvenser för leveranskoncessionärerna

Regeringens bedömning: För vissa leveranskoncessionärer kan sär-

skilda problem uppstå till följd av att man tecknat långsiktiga avtal för

anskaffning av den kraft man planerat att leverera till sina leverans-

koncessionskunder. Avtalen kan innehålla fasta såväl volym som

prisvillkor. En särskild förhandlare bör klarlägga omfattningen av

problemet med ofördelaktiga kraftanskaffningsavtal och om det finns

behov ta upp förhandlingar med berörda parter i syfte att få avtals-

villkoren justerade.

LEKO utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens be-

dömning.

Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna tillstyrker för-

slaget eller lämnar det utan synpunkter. Sveriges Elleverantörer anser att

förslaget om en särskild förhandlingsman inte är tillräckligt och betonar

behovet av kraftfulla åtgärder för att förhindra en forcerad strukturom-

vandling med utförsäljningar och konkurser som följd. Kammarrätten i

Stockholm påpekar att problem kan uppkomma i form av t.ex. skade-

ståndsanspråk från koncessionsinnehavarna och att denna fråga bör

utredas närmare. Kraftverksföreningen betonar att en eventuell omför-

handling av gällande kontrakt inte bör drabba råkraftleverantören och att

det kopplat till den föreslagna förhandlingsmannen bör finnas någon

form av fond finansierad av staten ur vilken nämnda förluster kan kom-

penseras. Även Sveriges Elleverantörer förordar en liknande lösning.

Skälen för regeringens bedömning: När schablonberäkning införs

förändras förutsättningarna för de företag som idag är leveranskon-

cessionärer på ett genomgripande sätt. Som framgått kan leveranskon-

cessionssystemet i nuvarande form överhuvudtaget inte längre upprätt-

hållas. Införandet av schablonberäkning kan förväntas medföra ökad

konkurrens, prispress och minskade marginaler i elbranschen. Som en

följd av denna utveckling kommer sannolikt såväl andra affärsstrategier

som en större försäljningsvolym än vad många leveranskoncessionärer

har idag att krävas för en långsiktig överlevnad.

Enligt det utredningsunderlag som redovisats av LEKO utredningen

kommer troligen en årlig energiomsättning på i storleksordningen 500 till

1 000 GWh eller mer att krävas för att det skall vara lönsamt att bedriva

en fullskalig elhandelsverksamhet. Att döma av den undersökning SIFO

utfört åt utredningen torde det vara knappt 20 % av de ca 170 företag

som bedriver elhandel med stöd av leveranskoncession som idag har en

försäljningsvolym som överstiger 500 GWh per år. Bland de företag som

inte når upp till denna nivå torde ett betydande antal vara ägda av

kommuner.

Mot denna bakgrund drar regeringen, i likhet med LEKO utredningen,

slutsatsen att införandet av schablonberäkning kommer att leda till en

genomgripande omstrukturering av försäljningsverksamheten på elmark-

naden. Detta kommer sannolikt att medföra att framför allt mindre före-

tag som inte förmår anpassa sig till den nya konkurrenssituationen

tvingas upphöra med sin verksamhet. Regeringen vill dock betona att

dessa konsekvenser skulle ha uppstå oavsett tidpunkt för införandet av

schablonberäkning och avveckling av leveranskoncessionssystemet.

Många leveranskoncessionärer har tecknat långsiktiga avtal för an-

skaffning av den kraft man planerat att leverera till sina leveranskon-

cessionskunder. Avtalen kan innehålla fasta såväl volym som prisvill-

kor. Resultatet av den undersökning som SIFO utfört på LEKO utred-

ningens uppdrag visar att ca två tredjedelar av de elhandelsföretag som

intervjuats uppger sig ha kraftanskaffningsavtal som sträcker sig längre

än till den 1 oktober år 2000 för att täcka leveranser till leveranskon-

cessionskunder.

LEKO utredningen betonar att tillgängligt utredningsunderlag för

närvarande inte är tillräckligt för att bedöma i vilken utsträckning lång-

siktiga kraftanskaffningsavtal verkligen är ett problem för leveranskon-

cessionärerna. Enligt LEKO utredningens mening kan man dock inte

bortse från risken att vissa leveranskoncessionärer till följd av sina

kraftanskaffningsavtal kan få problem genom att leveranskoncessions-

systemet upphör i förtid i samband med att schablonberäkning införs den

1 november 1999.

I likhet med utredningen och flertalet av remissinstanserna anser

regeringen att det är väsentligt att klarlägga omfattningen av de problem

som kan komma att uppstå för leveranskoncessionärerna på grund av

denna typ av långsiktiga kraftanskaffningsavtal Mot denna bakgrund

kommer en särskild förhandlare att ges i uppgift att klarlägga omfatt-

ningen av problemet med ofördelaktiga kraftanskaffningsavtal och om

det finns behov uppta förhandlingar med berörda parter i syfte att få

avtalsvillkoren justerade.

5.4.3 Skydd för små elproducenter

Regeringens bedömning: Mottagningsplikten för elproduktion från

små producenter bör etableras på marknadsmässiga grunder. Mark-

nadens aktörer bör därför ges möjlighet att på frivillig basis åta sig

mottagningsplikten för små producenter t.o.m. utgången av år 2000.

Detta åtagande bör initieras genom konkurrensupphandling där

anbudsgivarna förbinder sig att köpa hela eller vissa delar av elpro-

duktionen från de små producenterna till en i anbudet angiven pris-

nivå. Regeringen avser att ge Svenska kraftnät i uppdrag att initiera ett

förfarande med denna inriktning.

Genom anbudsprocessen erhålls en marknadsmässig värdering av den

småskaliga elproduktionen där såväl systemtekniska aspekter som

möjligheter till marknadsprofilering vägs in i priset. Härigenom er-

hålls ett tillförlitligt underlag som sedan kan ligga till grund för en

bedömning av behovet av ytterligare skyddsåtgärder för olika kate-

gorier av mindre produktionsanläggningar.

Med detta förfaringssätt kan stödbehovet för de små producenterna

begränsas i väsentlig omfattning. Med resultatet av upphandlingen

som underlag avser regeringen att i höstens budgetproposition

redovisa sin bedömning av stödbehovet för de små producenterna.

LEKO utredningens förslag: Utredningen föreslår att de små elpro-

ducenterna ges ett skydd som så långt möjligt motsvarar vad leverans-

koncessionen ger idag. Detta kan åstadkommas bl.a. genom att elprodu-

centerna ges en garanterad avsättning för den producerade elen genom att

någon aktör åläggs mottagningsplikt. Utredningen föreslår att mottag-

ningsplikten för perioden den 1 november 1999 t.o.m. år 2000 läggs på

ett av staten och övriga berörda intressenter särskilt etablerat inköpsbolag

eller på de företag som idag är leveranskoncessionärer.

Därutöver föreslår utredningen att de små elproducenterna för perioden

den 1 november 1999 t.o.m. år 2000 ges en ersättning för den produ-

cerade elen som motsvarar vad de kan antas ha erhållit om schablon-

beräkning inte införts. Ersättningen till de små producenterna bör enligt

utredningens bedömning vara 21 öre/kWh och mottagningsplikten bör

endast gälla till detta pris. Nivån bör vara enhetlig för all småskalig

produktion och gälla över hela landet.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser ansluter sig till

utredningens bedömning att små elproducenter, från det att

leveranskoncessionssystemet upphör fram till utgången av år 2000, bör

få ett skydd som motsvarar det de hade då leveranskoncessionssystemet

gällde. Kommunförbundet betonar att nuvarande system där stödet till de

små producenternas sker lokalt inte är tillfredsställande.

Ett flertal remissinstanser stöder förslaget om en särskild inköps-

funktion för mottagning av el från små elproducenter. Konsumentverket,

Sveriges Energiföreningars Riksorganisation (SERO) och Bohus Energi

AB anser att ansvaret för att ta emot den småskaliga produktionen i stället

bör läggas på Svenska kraftnät eller ett särskilt bolag inom Svenska

kraftnät. SERO och VEGAB Vattenenergi AB anser också att stödet i

första hand bör utgå oberoende av ägarkategori, men att en selektering av

ägarkategorier kan övervägas.

SERO betonar den korta tid som stått till buds för framtagning av

förslaget till övergångsbestämmelser och förutsätter att de små elprodu-

centernas situation kommer att belysas på ett mer ingående sätt i det fort-

satta utredningsarbetet. SERO och VEGAB framför också kritik mot det

ekonomiska underlag som legat till grund för utredningens bedömning av

värdet av den småskaliga kraftproduktionen och den faktiska subven-

tionsnivån till de små producenterna.

SERO liksom LRF anser att ersättningsnivån bör återställas till den

nivå som gällde då elmarknadsreformen genomfördes, vilket innebär en

ersättning på 25 26 öre/kWh. VEGAB betonar att stödet bör årstids-

differentieras.

Skälen för regeringens bedömning: Systemet med leveranskon-

cession ger produktionsanläggningar som kan leverera en effekt om

högst 1500 kW ett särskilt skydd. Således är leveranskoncessionären

skyldig att köpa el från de små elproducenter som är belägna inom det

geografiska område koncessionen omfattar. Detta skall också ske till ett

skäligt pris. För skälighetsbedömningen svarar Statens energimyndighet.

Utgångspunkten för skälighetsbedömningen är att priset skall baseras på

koncessionshavarens genomsnittliga försäljningsintäkter per kWh över

året med avdrag för skäliga kostnader för administration m.m. och skälig

vinstmarginal för koncessionshavaren. Med försäljningsintäkt avses den

tariff som koncessionshavaren tillämpar för hushållskunder och andra

mindre förbrukare.

Vid behandlingen av den nu gällande ellagstiftningen betonade rege-

ringen att övergången till en fri marknad på kort sikt kan innebära vissa

problem för småskalig elproduktion (prop. 1993/94:162). Närings-

utskottet delade denna bedömning (bet. 1993/94:NU22) liksom bedöm-

ningen att det föreslagna systemet med mottagningsplikt ger ett tillfreds-

ställande skydd för de små producenterna. Utskottet underströk betydel-

sen av att konsekvenserna för den småskaliga elproduktionen noga be-

lyses i samband med att systemet med leveranskoncession ses över.

De små elproduktionsanläggningarna, som kan leverera el med en

effekt av högst 1500 kW, består av mindre vattenkraftstationer,

vindkraftverk och mindre kraftvärmeanläggningar. Enligt Statens energi-

myndighets rapport Utvecklingen på elmarknaden 1998 utgörs de små

kraftverken totalt av ca 1 200 vattenkraftverk och ca 400 vindkraftverk.

Till detta kommer vissa kraftvärmeverk.

Den småskaliga produktionen utgör ca 1,5 % av landets totala elpro-

duktion, eller knappt 2 TWh per år. Av detta står vattenkraft för ca

1,5 TWh och vindkraft för ca 0,4 TWh.

De små kraftverken är anslutna på lokalnätsnivå. En relativt stor del av

produktionen är koncentrerad till ett fåtal nätområden. Vindkrafts-

produktionen är t.ex. starkt koncentrerad till områden med goda vindför-

hållanden, som Gotland och västkusten. Ca 10 % av landets lokalnäts-

ägare har småskalig elproduktion av mer betydande omfattning ansluten

till sina nät. I några fåtal fall är den småskaliga produktionen t.o.m. av

sådan omfattning att den vid vissa tidpunkter på året överstiger behovet

hos den leveranskoncessionär som i dag har mottagningsplikten.

När systemet med leveranskoncession avskaffas upphör också det

nuvarande skyddet för den småskaliga elproduktionen. Skyddet för de

små producenterna måste härmed ges någon annan form.

De små elproducenterna kan inte agera på elmarknaden på samma vill-

kor som de större producenterna. Det är viktigt att förutsättningarna är

goda för den småskaliga och ofta miljövänliga produktionen. Regeringen

bedömer att stabila villkor för de små producenterna kräver att någon

form av enhetliga inköpsvillkor och en rimlig prisnivå behålls åtminstone

t.o.m. år 2000. Under denna övergångsperiod bör samtidigt ett förslag till

en långsiktig lösning för de små elproducenterna tas fram. Härvid utgör

LEKO utredningens fortsatta arbete ett viktigt underlag liksom det

arbete som bedrivs inom EU för att, inom ramen för Europaparlamentets

och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma

regler för den inre marknaden för el, utveckla gemensamma regler för

stöd till förnybar elproduktion. I detta arbete bör enligt regeringens

mening marknadsnära lösningar eftersträvas där den småskaliga elpro-

duktionen ges en marknadsmässig värdering, samtidigt som inbördes

konkurrens mellan olika former av småskalig elproduktion skapar

incitament till effektivisering och produktivitetsutveckling.

Det är enligt regeringens mening viktigt att den övergångslösning som

föreslås gälla, från det att leveranskoncessionssystemet upphör fram till

utgången av år 2000, utformas så att största möjliga flexibilitet skapas

vid en övergång till en mer långsiktig lösning. Samtidigt bör såväl den

part som åtar sig mottagningsplikten som de små producenterna arbeta på

så marknadsmässiga villkor som möjligt.

Eftersom leveranskoncessionärernas priser till hushållskunder endast

förändrats i begränsad omfattning sedan avregleringen har detta också

inneburit en förhållandevis stabil ersättning till de små producenterna.

Nivån på denna ersättning är i dag i genomsnitt ca 25 öre/kWh. LEKO

utredningen har dragit slutsatsen att de små elproducenterna bör ges en

ersättning som motsvarar vad de kan antas ha erhållit om schablon-

beräkning inte införts och att denna ersättning bör gälla tom år 2000.

Utredningens bedömning är att denna ersättningsnivå ungefär motsvarar

21 öre/kWh, eftersom ett visst prisfall var att vänta även om schablon-

beräkning inte införts. Denna ersättningsnivå kan antas komma att ligga

över marknadspriset för el under den aktuella perioden.

 Att på marknadsmässiga grunder ge en korrekt värdering av den

småskaliga elproduktionen och därmed behovet av stöd för att

upprätthålla den föreslagna ersättningsnivån är dock förknippat med

betydande svårigheter. Detta förhållande påtalas av LEKO utredningen

liksom av flera remissinstanser. Svårigheterna beror såväl på osäkerhet

kring framtida marknadspriser, som svårigheter att värdera den små-

skaliga kraftproduktionen. Viktiga faktorer i detta sammanhang är bl.a.

den småskaliga produktionens väderberoende samt behovet av ersättning

för ökade administrationskostnader hos den som åläggs mottagnings-

plikten. En annan viktig faktor är också att ersättningsbehovet sannolikt

skiljer sig mellan olika typer av produktionsanläggningar. Det kan heller

inte uteslutas att ersättningsbehovet kan reduceras genom att elför-

säljning profileras som grön el med en högre prisnivå än det genom-

snittliga marknadspriset.

Att utifrån nuvarande underlag besluta om en specifik ersättningsnivå

per kWh el för all småskalig elproduktion innebär således en betydande

risk för såväl överkompensation som underkompensation av vissa pro-

ducenter. En enhetlig ersättningsnivå av detta slag skulle enligt

regeringens mening heller inte bidra till en successiv anpassning till mer

marknadsmässiga villkor, vilket enligt regeringens mening är väsentligt

för den småskaliga elproduktionens långsiktiga konkurrensmöjligheter.

Med hänvisning till vad som här anförts är regeringen inte nu beredd

att fastställa en enhetlig ersättningsnivå som skall gälla för all småskalig

elproduktion under perioden den 1 november 1999 den 31 december

2000 eller att ta initiativ till att bilda ett särskilt inköpsbolag som åläggs

mottagningsplikten för den småskaliga kraftproduktionen.

 Regeringen föreslår istället att marknadens aktörer ges möjlighet att

på frivillig bas åta sig mottagningsplikten för små producenter. Detta

åtagande bör initieras genom konkurrensupphandling där anbudsgivarna

förbinder sig att köpa hela eller vissa delar av elproduktionen från de små

producenterna till en i anbudet angiven garanterad prisnivå. Genom ett

sådant förfarande erhålls en marknadsmässig värdering av den små-

skaliga produktionen där faktorer som årstidsvariationer, effektvärdering,

effektiva inköpsrutiner, värdering av goodwill och möjligheter att mark-

nadsföra s.k. grön el tas med i kalkylen tillsammans med värderingar av

den framtida elprisutvecklingen. Självklart står det såväl de stora elhan-

delsföretagen som de små producenterna fritt att genom exempelvis ett

gemensamt bolag inkomma med anbud.

Genom ett sådant förfarande erhålls ett tillförlitligt underlag för att

bedöma omfattningen av ett eventuellt stödbehov och hur detta behov

skiljer sig mellan olika typer av anläggningar. Med denna värdering som

grund kan den garanterade prisnivå, som lagts fast genom anbuds-

förfarandet, kompletteras med lämpliga insatser som anpassats till de

specifika marknadsförhållanden som gäller för olika kategorier av mindre

produktionsanläggningar.

Regeringens bedömning är att med detta förfaringssätt kan stödbehovet

för de små producenterna begränsas i väsentlig omfattning. Regeringen

avser att ge Svenska kraftnät i uppdrag att ta initiativ till en upphandling

med denna inriktning. Med resultatet av upphandlingen som underlag

avser regeringen att i höstens budgetpropositionen redovisa sin bedöm-

ning av det framtida behovet av skyddsåtgärder för de små produ-

centerna.

6 Författningskommentar

1 kap.

4 § Med nätverksamhet avses att ställa elektriska starkströmsled-

ningar till förfogande för överföring av el. Till nätverksamhet hör

också projektering, byggande och underhåll av ledningar, ställverk

och transformatorstationer, anslutning av elektriska anläggningar,

mätning och beräkning av överförd effekt och energi samt annan

verksamhet som behövs för att överföra el på det elektriska nätet.

Med anslutning av elektriska anläggningar avses också återin-

koppling av en befintlig anläggning och höjning av avtalad effekt i

inmatnings eller uttagspunkt.

I paragrafen definieras begreppet nätverksamhet. En av de verksamheter

som ingår i begreppet är mätning av överförd effekt och energi. I och

med att schablonberäkning införs för ett stort antal elanvändare kommer

deras elförbrukning inte bara att mätas utan också att beräknas. Därför

har definitionen förtydligats på denna punkt.

6 § Med elleverantör avses den som yrkesmässigt levererar el som har

producerats av honom själv eller någon annan.

En elanvändare som importerar el skall fullgöra de skyldigheter som

åligger en elleverantör.

Regeringen får föreskriva undantag från första stycket för verksam-

het inom en byggnad eller ett begränsat område.

Paragrafen motsvarar 8 kap. 5 § i lagrådsremissen. På förslag av Lag-

rådet har bestämmelsen i stället tagits in i 1 kap. under rubriken

 Definitioner .

Elleverantörers skyldigheter regleras i 8 kap. Som framgår av det

kapitlets 5 § måste alla elanvändare ha en elleverantör. Syftet med den

bestämmelsen är att alla elanvändare skall göra rätt för sig ekonomiskt

genom att till en elleverantör betala för den el man förbrukar. För att

detta syfte skall uppnås måste elanvändaren ha en seriös elleverantör som

har både vilja och förmåga att fullgöra de uppgifter som åligger en

elleverantör. Den främsta skyldigheten är att ekonomiskt svara för att det

nationella elsystemet tillförs lika mycket el som elleverantören levererar

till sina kunder. Därför anges i första stycket att endast den som

yrkesmässigt levererar el anses som elleverantör. Av definitionen

framgår också att som elleverantör anses såväl den som levererar el som

han själv har producerat, dvs. en producent, som den som levererar el

som andra har producerat, dvs. en elgrossist.

Om en elanvändare importerar el kan den utländske elleverantören inte

åläggas de skyldigheter som gäller för elleverantörer enligt ellagen.

Därför föreskrivs i andra stycket att elanvändaren i denna situation måste

svara för dessa skyldigheter.

I tredje stycket bemyndigas regeringen att föreskriva att elleverantörer

som levererar el inom en byggnad eller ett begränsat område inte skall

omfattas av definitionen. Dessa undantag kommer främst att avse ägare

till flerfamiljshus där el enligt hyresavtalet ingår i hyran. I dessa fall är

det fastighetsägaren som köper in elen och därefter levererar den till sina

hyresgäster mot betalning. Fastighetsägaren kan därmed anses yrkes-

mässigt leverera el. Liknande situationer kan föreligga exempelvis i

affärsgallerior, industribyar etc. De elleverantörer som undantas från

definitionen undantas därmed också från de rättigheter och skyldigheter

som enligt ellagen gäller för elleverantörer.

3 kap.

Skyldighet att mäta och beräkna överförd el

10 § Den som har nätkoncession är skyldig att utföra mätning av

mängden överförd el och dess fördelning över tiden.

Om en elanvändare har ett säkringsabonnemang om högst 200

ampère eller tar ut en effekt om högst 135 kilowatt vid lågspänning

skall nätkoncessionshavaren i stället dels preliminärt beräkna mäng-

den överförd el och dess fördelning över tiden (preliminär schablon-

beräkning), dels slutligt mäta mängden överförd el och beräkna dess

fördelning över tiden (slutlig schablonberäkning). Det åligger vidare

nätkoncessionshavaren att rapportera resultaten av dessa mätningar

och beräkningar.

Närmare föreskrifter om angivna skyldigheter meddelas av rege-

ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Enligt nuvarande lydelse av paragrafen är nätinnehavarna skyldiga att ut-

föra mätning av överförd el samt att rapportera resultaten av dessa

mätningar i enlighet med de närmare föreskrifter som regeringen eller

nätmyndigheten meddelar.

I första stycket görs nu en precisering av denna huvudregel. Där anges

sålunda numera de två värden som mätningen skall avse, nämligen dels

mängden överförd el, dels dess fördelning över tiden. Båda dessa värden

krävs för att en riktig debitering av elkundens inmatning eller uttag skall

kunna ske. Huvudregeln om mätning gäller både i inmatnings och

uttagspunkter.

I andra stycket görs ett undantag från denna huvudregel. Det innebär

kort uttryckt att vissa värden får beräknas i stället för mätas. Dessa beräk-

ningar kommer att vara schablonbaserade och kallas därför schablon-

beräkning. Undantaget gäller bara i uttagspunkter. I andra stycket anges

också vilka elanvändare som kan komma i fråga för denna schablon-

beräkning.

Definitionen sker utifrån det elabonnemang som elanvändaren har. Det

vanliga bland hushållskunder är att man har ett säkringsabonnemang. Det

innebär att man har en säkring med visst angivet ampèretal, varför man

inte kan ta ut högre effekt än den avtalade utan att säkringen löses ut.

Denna form av abonnemang förekommer bara på lågspänningsnivå. För

kunder med större elförbrukning är det vanligt med effektabonnemang.

Även då avtalar man om en viss högsta effekt i uttagspunkten. I detta fall

kan man dock ta ut högre effekt än den avtalade men man får då betala

extra om så sker. Denna typ av abonnemang förekommer både på låg

och högspänningsnivå.

Med stöd av paragrafens nuvarande bemyndigande har regeringen

meddelat föreskrifter om mätning och rapportering i förordningen

(1995:1179) om mätning och rapportering av överförd el.

Enligt den förordningen skall förbrukningen hos alla elanvändare som

inte köper sin el av leveranskoncessionshavaren mätas per timme.

Därmed får man fram de två värden som krävs för en rättvisande

debitering av elanvändarens förbrukning, nämligen dels mängden uttagen

el i uttagspunkten, dels den uttagna elens fördelning över tiden.

Med stöd av bemyndigandet i denna paragraf, som nu har placerats i

ett nytt, tredje stycke, kommer regeringen att utfärda ytterligare före-

skrifter om mätning och beräkning av elanvändares förbrukning. Därvid

kommer de bestämmelser som gäller den timvisa mätningen att behållas i

stort sett oförändrade. Vad gäller det stora flertalet elanvändare kommer,

som framgår av andra stycket, deras förbrukning dock inte att behöva

mätas per timme. Deras förbrukning kommer i stället att dels beräknas

enligt vissa schablonmetoder, dels mätas. Detta kommer i korthet att gå

till på följande sätt.

Under året kommer det för varje elanvändare att ske dels en preliminär

beräkning av hans förbrukning, vilken görs på grundval av föregående

års förbrukning, dels en slutlig mätning och beräkning av hans förbruk-

ning, vilken görs ett år senare.

Den preliminära beräkningen grundar sig på schablonmässiga beräk-

ningar av dels mängden överförd el, dels dess fördelning över tiden. Vad

gäller mängden överförd el utgår man från att mängden blir densamma

som elanvändarens förbrukning under det föregående året. Vad gäller den

överförda elens fördelning över tiden beräknas den på grundval av den

s.k. förbrukningsprofilen. Denna profil beräknas på följande sätt. Den

totala inmatningen på ett lokalnät mäts kontinuerligt per timme. Den

inmatade mängden el reduceras med förbrukningen hos de elanvändare

vars elförbrukning mäts per timme. Den mängd el som därefter återstår

är den mängd el som tagits ut av de elanvändare vars förbrukning inte

mäts per timme samt nätförluster. Den samlade förbrukningen hos dessa

elanvändare mäts alltså per timme. Ökningen och minskningen över tiden

av den samlade förbrukningen utgör den s.k. förbrukningsprofilen.

Därefter utgår man från att alla dessa elanvändare har samma

uttagsprofil, dvs. att förbrukningen hos var och en ökar och minskar i

enlighet med förbrukningsprofilen.

Den slutliga mätningen och beräkningen grundar sig dels på mätning

av mängden överförd el, dels på en schabloniserad beräkning av dess

fördelning över tiden. Varje elanvändares mätare kommer alltså att läsas

av minst en gång om året, varvid man får fram den exakta mängden

överförd el till elanvändaren. Fördelningen av denna mängd över tiden

sker därefter på grundval av förbrukningsprofilen.

Utöver det nu sagda kommer föreskrifter att meddelas bl.a. om den

sammanlagda förbrukningens fördelning mellan de balansansvariga och

elleverantörerna och om de områden inom vilka mätningen skall ske. All

mätning sker områdesvis. Av tekniska skäl sammanfaller dessa områden

dock inte alltid med nätkoncessionsområdena. Därför kommer före-

skrifter att meddelas om dessa områden.

Enligt nuvarande lydelse av paragrafen kan regeringen bara bemyndiga

nätmyndigheten att meddela närmare föreskrifter om mätning och rap-

portering. Detta bemyndigande ändras nu till att avse den myndighet som

regeringen bestämmer. Därmed får regeringen möjlighet att bemyndiga

såväl nätmyndigheten som den systemansvariga myndigheten, dvs.

Affärsverket svenska kraftnät, att meddela föreskrifter.

Paragrafen har i huvudsak utformats enligt Lagrådets förslag. Vid före-

dragningen i Lagrådet förbisågs dock den preliminära beräkning av elan-

vändarnas förbrukning som sker, varför regeringens förslag även tar upp

denna fråga. Som framgår av avsnitt 4.3 har också en viss ändring skett

vad gäller de elanvändare som har effektabonnemang.

Kostnader för mätning och beräkning

11 § En elanvändare som begär att hans elförbrukning skall mätas på

annat sätt än enligt de föreskrifter som meddelats med stöd av 10 §

skall debiteras merkostnaden för denna mätning och för

rapporteringen av resultaten av dessa mätningar. Om mätningen av

elanvändarens förbrukning därvid kräver en annan mätutrustning än

vid mätning enligt de nämnda föreskrifterna skall elanvändaren

debiteras kostnaden för mätaren med tillhörande insamlingsutrustning

och för dess installation i uttagspunkten.

Andra kostnader för mätning än de som nu nämnts får inte

debiteras enskilda elanvändare.

Tvister om nätkoncessionshavarens skyldigheter enligt denna

paragraf prövas av nätmyndigheten.

Systemet med schablonberäkning medför att förbrukningen hos samtliga

kunder som inte omfattas av detta system, däribland samtliga produ-

center, skall mätas per timme. Detta kräver en avancerad och därmed

dyrbar mätare.

Hittills har gällt att en enskild elanvändare, vars förbrukning mäts per

timme och som därför behöver en avancerad mätare, skall debiteras

kostnaden för en sådan mätare och dess installation. För de flesta

elanvändare har det dock funnits en övre gräns för denna debitering om 2

500 kronor. Föreskriften om debitering av den enskilde elanvändaren,

vilken hittills har funnits i paragrafens första stycke tas nu bort, vilket

medför att kostnaden för samtliga mätare och deras installation hos

elanvändare, med visst undantag i det följande, skall ingå i kostnads-

underlaget för den gemensamma nättariffen.

Enligt de nya föreskrifter som regeringen kommer att meddela med

anledning av schablonberäkningens införande kommer det att bli möjligt

för en elanvändare att begära timvis mätning trots att han omfattas av

systemet med schablonberäkning. Enligt det gamla andra stycket i

paragrafen som nu blir dess första stycke skall elanvändaren i det fallet

debiteras merkostnaden för denna mätning. I kostnaderna ingår även

kundspecifika kostnader så som telefonledningar för dataöverföring etc.

Detsamma gäller en elanvändare vars elförbrukning i och för sig skall

mätas per timme men som vill ha en ännu mer avancerad mätning,

exempelvis med kortare tidsintervall än en timme.

En ny bestämmelse införs nu också i det nya första stycket som

innebär att en elanvändare som begär timmätning trots att hans

förbrukning enligt regeringens föreskrifter kan schablonberäknas skall

debiteras kostnaden för mätutrustningen och dess installation. Något

takpris för denna debitering införs inte. Den kostnad som här nämns

kommer alltså inte att ingå i den gemensamma nättariffen.

Vid paragrafens utformning har Lagrådets synpunkter beaktats.

14 § Kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning

och för dess installation i inmatningspunkten hos en elproducent

skall av nätkoncessionshavaren debiteras elproducenten. Detta gäller

inte de elproducenter som avses i 4 kap. 10 §.

Tvister om nätkoncessionshavarens skyldigheter enligt denna

paragraf prövas av nätmyndigheten.

Enligt huvudregeln i första stycket skall en elproducent debiteras kost-

naden för mätaren med tillhörande insamlingsutrustning och för dess in-

stallation i inmatningspunkten. Nu införs ett undantag från den regeln för

de elproducenter som avses i 4 kap. 10 §, dvs. små elproducenter. Denna

ändring medför att kostnaden för dessa elproducenters mätare och deras

installation kommer att ingå i kostnadsunderlaget för den gemensamma

nättariffen. En följdändring har gjorts i 4 kap. 10 §.

4 kap.

10 § En innehavare av en produktionsanläggning som kan leverera

en effekt om högst 1 500 kilowatt skall för överföring av el betala

endast den del av avgiften enligt nättariffen som motsvarar den

årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering på

nätkoncessionshavarens nät. Innehavaren skall dessutom betala eng-

ångsavgift för anslutning.

Om flera sådana anläggningar som är belägna i närheten av var-

andra gemensamt matar in el på ledningsnätet, skall anläggningarna

betraktas som separata anläggningar vid tillämpningen av denna

paragraf.

Tvister om de skyldigheter enligt första stycket som innehavaren

av en produktionsanläggning har prövas av nätmyndigheten.

I och med att schablonberäkning införs för ett stort antal elanvändare

kommer nätkoncessionshavarna att ha kostnader inte bara för mätning

och rapportering utan också för beräkning. Därför har den precisering

gjorts som framgår av första styckets ordalydelse.

Tidigare föreskrevs i första stycket att en elproducent skulle betala

kostnaden för mätaren med tillhörande insamlingsutrustning och för dess

installation i inmatningspunkten. Den bestämmelsen har nu tagits bort

som en följd av ändringen i 3 kap. 14 §.

8 kap.

4 § En elleverantör får bara leverera el i uttagspunkter där någon har

åtagit sig det ekonomiska ansvaret för att det nationella elsystemet

tillförs lika mycket el som tas ut i uttagspunkten (balansansvar). Ett

sådant åtagande skall göras genom ett avtal med den systemansvariga

myndigheten.

Med uttagspunkt avses därvid den punkt där en elanvändare, enligt

avtal med innehavaren av nätkoncession, tar ut el för förbrukning.

Paragrafen motsvarar 6 § i lagrådsremissens förslag.

För varje uttagspunkt på det nationella elsystemet måste det, enligt nu

gällande reglering, finnas någon som har åtagit sig det s.k. balansan-

svaret. Med detta avses det ekonomiska ansvaret för att det nationella

elsystemet tillförs lika mycket el som tas ut i uttagspunkten.

Av drifttekniska skäl måste dessutom det nationella elsystemet i varje

givet ögonblick tillföras lika mycket el som tas ut från systemet. An-

svaret för att så sker, som alltså är ett tekniskt ansvar, benämns system-

ansvar och åvilar Affärsverket svenska kraftnät (Svenska kraftnät). I

praktiken fullgörs Svenska kraftnäts systemansvar genom att de stora

kraftproducenterna ökar eller minskar sin inmatning av el på det natio-

nella elsystemet. Denna reglering av inmatningen övervakas och samord-

nas av Svenska kraftnät som också ersätter kraftproducenterna ekono-

miskt för denna reglering. Svenska kraftnät har dock inte det slutgiltiga

ekonomiska ansvaret för denna reglering utan detta åvilar, som nyss

sagts, de balansansvariga. Den balansansvariges ekonomiska ansvar

gäller alltså gentemot Svenska kraftnät. Detta ansvar regleras i efterhand

på grundval av de beräkningar och mätresultat som av nätinnehavarna

rapporteras in till Svenska kraftnät.

Vem som helst kan inte vara balansansvarig. Den som vill åta sig

balansansvar måste nämligen ingå ett avtal med Svenska kraftnät, där de

grundläggande förhållandena mellan parterna regleras. Innebörden i ett

sådant avtal är alltså att den balansansvarige, gentemot Svenska kraftnät,

åtar sig det ekonomiska ansvaret för att det nationella elsystemet tillförs

lika mycket el som tas ut i de uttagspunkter, där han åtar sig balansan-

svaret.

Den ändring beträffande balansansvaret som nu görs består i att ansva-

ret för att det finns en balansansvarig i en elanvändares uttagspunkt

flyttas över från elanvändaren till elleverantörerna.

Den nya huvudregeln anges i första stycket. En elleverantör som vill

leverera el i en viss uttagspunkt måste alltså själv åta sig balansansvaret i

uttagspunkten eller genom avtal se till att någon annan åtar sig detta

ansvar. I annat fall får han inte leverera el i den uttagspunkten.

Om elleverantören själv åtar sig balansansvaret innebär det att han blir

ekonomiskt ansvarig för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket

el som tas ut i uttagspunkterna hos de elanvändare med vilka han har

ingått leveransavtal. Det ligger då i hans intresse att hela tiden köpa in

lika mycket el som hans kunder kan förväntas förbruka. Det uppstår dock

alltid en differens och denna differens regleras i efterhand mellan den

balansansvarige elleverantören och Svenska kraftnät inom ramen för den

nationella balansavräkningen. Denna avräkning baseras på resultaten av

beräkningar och mätningar i relevanta mätpunkter som av nätinnehavarna

rapporteras in till Svenska kraftnät. Regleringen av denna differens är

inte särskilt förmånlig för den balansansvarige, varför det ligger i hans

intresse att försöka minimera denna differens.

Elleverantören kan också träffa avtal med någon annan om balans-

ansvaret i de uttagspunkter där han levererar el. Innebörden av ett sådant

avtal är att den balansansvarige gentemot Svenska kraftnät ekonomiskt

svarar för differensen mellan elleverantörens inköp och leveranser. För

denna tjänst betalar elleverantören ett fastställt pris.

Denna huvudregel aktualiseras främst då en elanvändare byter elleve-

rantör. Den nye elleverantören måste då klara ut frågan om balansan-

svaret i elanvändarens uttagspunkt genom att låta den dittillsvarande

balansansvarige fortsätta, träffa avtal med en ny balansansvarig eller

själv åta sig balansansvaret.

Huvudregeln aktualiseras också då en elleverantör skall börja leverera

el till en elanvändare som börjar ta ut el i en ny uttagspunkt, dvs. en elan-

vändare som har flyttat. Regeln blir också aktuell då en elleverantör skall

börja leverera el i en ny uttagspunkt där el tidigare inte har levererats

eller där elöverföringen har varit avbruten under en tid.

Vid import av el gäller huvudregeln för elanvändaren i enlighet med

bestämmelsen i 1 kap. 6 § andra stycket. Elanvändaren måste alltså själv

åta sig balansansvaret eller genom avtal se till att någon annan åtar sig

detta ansvar.

En speciell situation måste i detta sammanhang uppmärksammas. De

flesta mindre elanvändare har bara leveransavtal med en elleverantör.

Men det är inte ovanligt att en elanvändare köper el från flera elleveran-

törer, varvid en av dessa antingen själv har åtagit sig balansansvaret eller

genom avtal har sett till att någon annan har åtagit sig detta ansvar. De

övriga elleverantörerna säljer då el på s.k. fast kontrakt vilket innebär att

elanvändaren köper och också betalar för en viss i kontraktet angiven

mängd el under en viss angiven tidrymd oavsett hur mycket han faktiskt

förbrukar under den angivna tidrymden. En elleverantör som säljer på

fast kontrakt har också ett ansvar men det är inte kopplat till kundens

förbrukning. Hans ansvar innefattar i stället den mängd el som stipuleras

i kontraktet. Eftersom denna mängd, i motsats till kundens förväntade

förbrukning, alltid kan beräknas exakt uppstår aldrig några differenser

som behöver korrigeras i efterhand. Den balansansvarige elleverantören

däremot säljer på s.k. rörligt kontrakt, vilket innebär att elanvändaren be-

talar för den mängd el han faktiskt förbrukat, med undantag för den

mängd han köpt på fast kontrakt. En elleverantör som vill börja leverera

el i en uttagspunkt på fast kontrakt behöver alltså dessförinnan bara

förvissa sig om att det redan finns någon som har åtagit sig balansan-

svaret i uttagspunkten.

Om en elleverantör börjar leverera el i en uttagspunkt trots att det inte

finns någon balansansvarig kommer differensen mellan den mängd el

som av elleverantören tillförs det nationella elsystemet och elanvän-

darens förbrukning i praktiken att belasta Svenska kraftnät såsom

systemansvarig myndighet. Den ekonomiska tvist som därvid kan uppstå

får lösas på sedvanlig civilrättslig väg. Någon offentligrättslig sanktion

gentemot elleverantören finns inte.

En uttagspunkt är, tekniskt sett, den anslutningspunkt där en anlägg-

ning för användning av el är ansluten till ett ledningsnät. Det är som

huvudregel i uttagspunkten elanvändaren, enligt avtal med nätinne-

havaren, tar ut el för förbrukning och det är därför också i uttagspunkten

som mätning av den överförda elen äger rum. Det nu sagda är dock inte

helt korrekt vad gäller hushållskunder i flerbostadshus. Husets anlägg-

ning för användning av el, dvs. husets interna ledningsnät, är visserligen

ansluten till ledningsnätet i uttagspunkten men det är inte där som de

boende i huset tar ut sin el för förbrukning. Det sker i stället, i enlighet

med avtalen mellan nätinnehavaren och de boende i huset, i den punkt på

husets interna ledningsnät där elen förs in till elanvändarens lägenhet.

Det är också i den punkten mätning av elanvändarens förbrukning äger

rum. Därför har definitionen av uttagspunkt i detta kapitel fått den

utformning som framgår av andra stycket. Denna definition upptogs i

lagrådsremissen i en särskild paragraf, 8 kap. 4 §. På förslag av Lagrådet

har den nu tagits in som ett andra stycke i förevarande paragraf.

5 § En elleverantör som levererar el till en elanvändare i en viss

uttagspunkt är skyldig att fortsätta leverera el tills leveransskyldigheten

upphör enligt andra stycket.

Leveransskyldigheten upphör om elanvändaren slutar att ta ut el i

uttagspunkten, om någon annan elleverantör börjar leverera el till

elanvändaren i uttagspunkten eller om överföringen av el enligt 11

kap. 3 eller 4 § eller enligt avtal får avbrytas på grund av att

elanvändaren har försummat sina skyldigheter gentemot elleveran-

tören.

Bestämmelserna i denna paragraf gäller inte de elleverantörer som

avses i 7 §.

Paragrafen motsvarar 7 § i lagrådsremissens förslag.

I denna paragraf regleras elleverantörernas leveransskyldighet gente-

mot sina kunder. Huvudregeln om denna leveransskyldighet finns i första

stycket. Om denna princip om leveransskyldighet inte införs kommer det

snart att finnas elanvändare som saknar elleverantör. Om den situationen

inträffar bortfaller också kontrollen av att det finns en balansansvarig i

uttagspunkten.

Om en elanvändare saknar såväl elleverantör som balansansvarig med-

för det att det ekonomiska ansvaret för hans förbrukning belastar

Svenska kraftnät som systemansvarig myndighet. Om elanvändaren däre-

mot bara saknar elleverantör men det finns en balansansvarig kommer

denne att bli ekonomiskt ansvarig för elanvändarens hela förbrukning.

Den balansansvarige blir alltså i praktiken elleverantör till elanvändaren.

Om en elanvändare importerar el blir han skyldig att fortsätta importen

tills någon av förutsättningarna för leveransskyldighetens upphörande

föreligger.

Leveransskyldigheten enligt första stycket upphör inte förrän någon av

de förutsättningar som nämns i andra stycket är uppfyllda.

Först nämns den situationen att elanvändaren inte längre tar ut el i

uttagspunkten. I praktiken innebär det att elanvändaren har flyttat och att

han nu tar ut el i en annan uttagspunkt. Elleverantörens leveransskyldig-

het upphör då.

Det andra fallet som nämns är att någon annan elleverantör börjar

leverera el till elanvändaren i uttagspunkten. I praktiken har elanvändaren

då bytt elleverantör. Byte av elleverantör kan ske på initiativ av såväl

elleverantören som elanvändaren. Innebörden av denna regel är bl.a. att

en elanvändares uppsägning av ett leveransavtal inte får någon verkan

förrän han har träffat ett leveransavtal med en ny elleverantör. Mot-

svarande gäller naturligtvis vid uppsägning från elleverantörens sida.

Slutligen nämns det fallet att överföringen av el får avbrytas på grund

av att elanvändaren försummar sina skyldigheter gentemot elleveran-

tören. Beträffande hushållskunder regleras rätten att avbryta överföringen

av el i 11 kap. 3 och 4 §§. Enligt de paragraferna får överföringen av el

avbrytas om elanvändaren försummar sina skyldigheter och försummel-

sen utgör ett väsentligt avtalsbrott. De vanligaste försummelserna torde

vara bristande betalning av den levererade elen. För övriga elanvändare

saknas författningsbestämmelser. I stället torde frågan regleras i leve-

ransavtalen.

Överföringen av el kan också avbrytas på grund av elanvändarens för-

summelser gentemot nätinnehavaren. Sådant avbrytande påverkar dock

inte leveransskyldigheten. När överföringen återupptas måste alltså den

leveransskyldige fortsätta att leverera till elanvändaren. Bara då över-

föringen avbryts på begäran av elleverantören upphör alltså leverans-

skyldigheten.

Då överföringen av el avbryts är det inte ovanligt att det uppstår tvist

mellan de berörda parterna huruvida förutsättningar för att avbryta

överföringen föreligger eller ej. Först då en sådan tvist har lösts blir det

klarlagt om leveransskyldigheten har upphört eller ej.

Av tredje stycket framgår att leveransskyldigheten gäller för den

elleverantör som säljer el på rörligt kontrakt. De elleverantörer som säljer

på fast kontrakt omfattas alltså inte av bestämmelsen.

6 § En elleverantör, som skall börja leverera el i en uttagspunkt skall

omedelbart anmäla detta till berörd innehavare av nätkoncession.

Anmälan skall även innehålla en uppgift om vem som har åtagit sig

balansansvaret i uttagspunkten.

En elleverantör som övertar leveranserna till en elanvändare i

dennes uttagspunkt får bara göra detta från och med den första dagen i

en kalendermånad. Anmälan enligt första stycket skall därvid ske

senast en månad innan övertagandet skall ske.

Bestämmelserna i första och andra styckena gäller inte de

elleverantörer som avses i 7 §.

En innehavare av nätkoncession som tar emot en anmälan enligt

första stycket skall sända underrättelser i anledning därav enligt de

närmare föreskrifter som meddelas av regeringen eller, efter rege-

ringens bemyndigande, nätmyndigheten.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten

får meddela närmare föreskrifter om elleverantörers skyldigheter enligt

första stycket.

Paragrafen motsvarar 8 § i lagrådsremissens förslag.

I första stycket regleras elleverantörernas skyldighet att hålla inne-

havaren av nätkoncession underrättad om i vilka uttagspunkter de

levererar el. Denna skyldighet gäller både då en leverans skall påbörjas i

en uttagspunkt och vid byte av elleverantör i en elanvändares uttags-

punkt, vilket kommer att vara den vanligaste situationen. Anmälan om

påbörjande av leverans måste enligt huvudregeln ske omedelbart. I denna

anmälan skall elleverantören också ange vem som har åtagit sig balans-

ansvaret i uttagspunkten. Denna skyldighet gäller oavsett om det sker

något övertagande eller inte av balansansvaret i uttagspunkten i samband

med att leveransen påbörjas.

Av tekniska skäl får byte av elleverantör bara ske vid ett månadsskifte,

vilket föreskrivs i andra stycket. Denna föreskrift gäller bara då en elan-

vändare byter elleverantör i sin uttagspunkt. Påbörjande av leverans till

en ny kund i uttagspunkten, dvs. i samband med flyttning, eller i en helt

ny uttagspunkt eller i en uttagspunkt efter återinkoppling är däremot inte

knutet till någon viss dag. I dessa fall är det inte fråga om övertagande av

leveranser.

Då övertagande av leveranser skall ske måste anmälan enligt första

stycket ske senast en månad innan övertagandet skall ske.

Om en elanvändare säger upp sitt leveransavtal för att i stället själv

börja importera el måste detta byte ske vid ett månadsskifte. I likhet med

elleverantörerna måste då elanvändaren till nätkoncessionshavaren göra

anmälan enligt första stycket.

Om en elleverantör inte följer föreskrifterna om övertagande av leve-

ranser vid ett månadsskifte och om anmälan senast en månad i förväg

medför det att innehavaren av nätkoncession inte kan sända resultaten av

beräkningar och mätningar till den nye elleverantören utan dessa sänds i

stället till den gamle elleverantören. Om det är fråga om leverans i en helt

ny uttagspunkt och elleverantören inte sänder en anmälan till innehavaren

av nätkoncession får denne inte kännedom om leveransen och kan därför

inte sända resultaten av beräkningar och mätningar till elleverantören.

Det kan då uppstå svårigheter för elleverantören att göra en riktig debite-

ring av elanvändaren.

Däremot påverkas inte leveransavtalet mellan elleverantören och elan-

vändaren av att elleverantören inte följer de nämnda föreskrifterna.

Av tredje stycket framgår att bestämmelserna i första och andra

styckena inte gäller de elleverantörer som säljer el på fast kontrakt.

I fjärde stycket bemyndigas regeringen och nätmyndigheten att med-

dela föreskrifter om nätkoncessionshavarens skyldigheter i samband med

anmälningar enligt första stycket. Föreskrifterna kommer främst att avse

viss rapporteringsskyldighet gentemot berörda elleverantörer.

I femte stycket bemyndigas regeringen och nätmyndigheten att meddela

närmare föreskrifter om elleverantörens skyldigheter enligt första

stycket. Dessa föreskrifter kommer främst att avse vilka uppgifter som

skall ingå i elleverantörens anmälan.

7 § En elleverantör som avser att under en angiven tid leverera en

fastställd mängd el till en elanvändare skall anmäla detta till den

elleverantör som enligt 5 § första stycket är leveransskyldig i

elanvändarens uttagspunkt och till den som har åtagit sig balans-

ansvaret i uttagspunkten.

Paragrafen motsvarar 9 § i lagrådsremissens förslag.

Som har nämnts under 4 § förekommer det att en elanvändare har flera

elleverantörer. En av dessa säljer då på rörligt kontrakt medan de övriga

säljer på fast kontrakt. Innebörden av fast kontrakt har utvecklats under

4 §. Den elleverantör som säljer på rörligt kontrakt är också den som är

leveransskyldig enligt 5 §.

I det fall en elanvändare har flera elleverantörer kommer den leverans-

skyldige elleverantören, som alltså säljer på rörligt kontrakt, att vid

balansavräkningen enligt 11 § påföras all förbrukning i uttagspunkten.

Han skall dock rätteligen bara påföras den mängd el som överstiger

leveranserna enligt de fasta kontrakten. För att denna korrigering skall

kunna ske måste därför de elleverantörer som säljer på fast kontrakt

anmäla detta till den elleverantör som säljer på rörligt kontrakt i

uttagspunkten. Sistnämnda elleverantör svarar sedan för avräkningen

mellan de berörda elleverantörerna.

Om den leveransskyldige elleverantören inte själv har åtagit sig balans-

ansvaret måste även den balansansvarige underrättas. Vid balansav-

räkningen skall denne nämligen svara för skillnaden mellan den mängd el

som har tillförts det nationella elsystemet av elanvändarens elleveran-

törer, inklusive den el som levereras på fasta kontrakt, och den el som har

tagits ut i uttagspunkten.

Någon tidsangivelse för anmälan enligt denna paragraf finns inte,

främst därför att varken nätkoncessionshavaren eller den systeman-

svariga myndigheten berörs av denna anmälan. En leverans på fast kon-

trakt måste inte heller börja vid ett månadsskifte.

8 § Elanvändare som saknar elleverantör skall av berörd innehavare

av nätkoncession anvisas en elleverantör, som gentemot nätkon-

cessionshavaren har åtagit sig att leverera el till sådana elanvändare.

Den anvisade elleverantören skall omedelbart underrätta elanvän-

daren om de villkor för leveransen som han avser att tillämpa och om

den dag då han avser att påbörja leveransen.

Paragrafen motsvarar 10 § i lagrådsremissens förslag.

Flera situationer kan tänkas då en elanvändare saknar elleverantör. Det

vanligaste fallet blir då elanvändaren flyttar och därmed börjar ta ut el i

en ny uttagspunkt. Enligt 5 § andra stycket upphör då den dittillsvarande

elleverantörens leveransskyldighet. Vidare kan den situationen uppstå då

en elanvändare flyttar in i ett nytt hus där det tidigare inte har levererats

el. Om elanvändaren i dessa situationer inte tecknar ett leveransavtal blir

nätkoncessionshavaren, enligt första stycket, skyldig att anvisa en

elleverantör. Slutligen uppstår den situationen då överföringen av el till

en elanvändare avbryts på grund av att elanvändaren försummar sina

skyldigheter gentemot elleverantören. Enligt 5 § andra stycket upphör

därmed den dittillsvarande elleverantörens leveransskyldighet. Då över-

föringen av el återupptas kan därför elanvändaren stå utan elleverantör.

Även då blir nätkoncessionshavaren skyldig att anvisa en elleverantör om

elanvändaren inte tecknar ett leveransavtal.

Syftet med denna bestämmelse är inte i första hand att tillförsäkra

elanvändaren el utan syftet är att tvinga elanvändaren att göra rätt för sig

ekonomiskt. Om han saknar elleverantör har han nämligen alltjämt möj-

lighet att ta ut el i sin uttagspunkt men hans förbrukning kommer då

teoretiskt att ekonomiskt belasta Svenska kraftnät såsom systemansvarig

myndighet. I praktiken kommer dock denna ekonomiska differens mellan

inmatning och uttag på det aktuella lokalnätet inte att märkas utan

differensen kommer att ingå i den differens som alltid finns på ett elnät i

form av nätförluster. Därmed kommer hans förbrukning i praktiken att

ingå i kostnadsunderlaget för nättariffen varför det blir övriga kunder på

nätet som bekostar hans förbrukning.

En följd av bestämmelsen blir att alla nätkoncessionshavare blir

skyldiga att teckna avtal med elleverantörer som är villiga att åta sig de

uppgifter som regleras i denna paragraf.

I andra stycket anges att den anvisade elleverantören omedelbart måste

meddela elanvändaren de villkor för leveransen han avser att tillämpa

och dagen för påbörjande av leveransen. Den omständigheten att nätkon-

cessionshavaren anvisar en elleverantör medför inte att det uppstår ett

avtalsförhållande mellan den anvisade elleverantören och elanvändaren.

Om denne inte vill godta de erbjudna villkoren har han möjlighet att,

innan han börjar ta ut el i uttagspunkten, antingen komma överens om

ändrade villkor med den anvisade elleverantören eller teckna leverans-

avtal med en annan elleverantör. Om han däremot inte agerar utan börjar

ta ut el i sin uttagspunkt från den dag som leveransen avses påbörjas får

han anses ha godtagit de erbjudna villkoren. Sedan han börjat ta ut el i

uttagspunkten kan elanvändaren på sedvanligt sätt säga upp leverans-

avtalet.

En leverans enligt denna paragraf måste inte börja vid ett månadsskifte

eftersom det inte rör sig om ett övertagande av leveranserna. Enligt

huvudregeln i 6 § första stycket måste den anvisade elleverantören

omedelbart göra en anmälan till nätkoncessionshavaren att han skall

börja leverera el i uttagspunkten och vem som har åtagit sig balans-

ansvaret.

9 § Den som övertar balansansvaret i en elanvändares uttagspunkt får

bara göra det från och med den första dagen i en kalendermånad. Den

elleverantör som enligt 5 § första stycket är leveransskyldig i

uttagspunkten skall enligt de närmare föreskrifter som regeringen

eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten meddelar

underrätta berörd innehavare av nätkoncession om övertagandet

senast en månad innan det skall ske.

Den systemansvariga myndigheten får, om det finns särskilda skäl, i

det enskilda fallet medge att balansansvaret i en uttagspunkt skall

börja gälla tidigare än vad som följer av första stycket.

En innehavare av nätkoncession som tar emot en anmälan enligt

första stycket skall sända underrättelser i anledning därav enligt de

närmare föreskrifter som meddelas av regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, nätmyndigheten.

Paragrafen motsvarar 11 § i lagrådsremissens förslag.

I första stycket regleras när ett övertagande av balansansvaret får ske.

Av tekniska skäl får ett sådant övertagande bara ske vid ett månadsskifte.

Denna föreskrift gäller bara då det verkligen är fråga om ett övertagande

av balansansvaret. Däremot gäller inte bestämmelsen då någon åtar sig

balansansvaret i samband med att elleverans till en ny kund påbörjas i

uttagspunkten, dvs. i samband med att kunden flyttar, eller då någon åtar

sig balansansvaret i en helt ny uttagspunkt eller i en uttagspunkt efter

återinkoppling. I dessa fall är det inte fråga om övertagande av balans-

ansvaret.

I 6 § första stycket föreskrivs att den elleverantör som skall börja

leverera el i en uttagspunkt skall underrätta nätinnehavaren om detta

senast en månad innan leveransen skall påbörjas. Han skall samtidigt

underrätta nätinnehavaren om vem som har balansansvaret i uttags-

punkten. Övertagande av balansansvaret i en uttagspunkt kan dock ske

utan att leverantörsbyte äger rum. I det fallet skall den leveransskyldige

elleverantören senast en månad innan övertagandet skall ske anmäla detta

till nätinnehavaren.

Om någon anmälan inte sker medför det att den gamle balans-

ansvariges ansvar gentemot Svenska kraftnät fortsätter att gälla. Dess-

utom fortsätter nätinnehavaren att sända resultaten av beräkningar och

mätningar till den gamle balansansvarige.

Om underrättelse sker för sent fortsätter den gamle balansansvariges

ansvar att gälla till det första månadsskifte som infaller sedan en månad

förflutit från underrättelsen. Under samma tid fortsätter nätinnehavaren

att sända resultaten av beräkningar och mätningar till den gamle balans-

ansvarige.

Det sagda gäller balansansvaret, dvs. ansvaret gentemot Svenska kraft-

nät. Däremot påverkas inte förhållandet mellan de balansansvariga och

andra parter än Svenska kraftnät.

De närmare föreskrifter som regeringen eller nätmyndigheten i detta

sammanhang får meddela kommer främst att avse vilka uppgifter som

skall ingå i elleverantörens underrättelse.

Föreskriften i andra stycket fanns tidigare i 4 § tredje stycket. En

kommentar till bestämmelsen finns i prop. 1997/98:159 s. 69 f.

I tredje stycket bemyndigas regeringen och nätmyndigheten att

meddela föreskrifter om nätkoncessionshavarens skyldigheter i samband

med anmälningar enligt första stycket. Föreskrifterna kommer främst att

avse viss rapporteringsskyldighet gentemot berörda balansansvariga.

10 § En innehavare av nätkoncession skall enligt de närmare

föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer hålla den systemansvariga myndigheten under-

rättad om de uppgifter som har lämnats enligt 9 §. Han skall dessutom

hålla den systemansvariga myndigheten underrättad om vem som har

åtagit sig balansansvaret för hans egna inköp.

Paragrafen motsvarar 12 § i lagrådsremissens förslag.

Den underrättelseskyldighet som här föreskrivs för nätinnehavaren

gentemot den systemansvariga myndigheten avser uppgifter om

balansansvaret på hans nät. När det sker någon ändring i de förhållanden

som omfattas av underrättelseskyldigheten måste nätinnehavaren sända

en underrättelse om detta till den systemansvariga myndigheten.

Underrättelseskyldigheten omfattar också balansansvaret för nätinne-

havarens egna inköp. Dessa inköp gör nätinnehavaren för att täcka

nätförlusterna på det egna nätet. Närmare föreskrifter om skyldigheterna

enligt denna paragraf kommer att meddelas av regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer.

11 § Den systemansvariga myndigheten skall svara för avräkningen

mellan de balansansvariga enligt de föreskrifter som regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, myndigheten meddelar.

Paragrafen motsvarar 13 § i lagrådsremissens förslag.

Den systemansvariga myndigheten, dvs Svenska kraftnät, svarar för

avräkningen mellan de balansansvariga. Denna avräkning baserar sig på

de mätresultat som av nätinnehavarna rapporteras till Svenska kraftnät.

Den reform som nu genomförs medför att fördelningen över tiden av

förbrukningen hos ett stort antal elanvändare inte kommer att mätas per

timme utan kommer att beräknas enligt en schablonmetod. Svenska

kraftnät kommer att svara för avräkningen mellan de balansansvariga

även beträffande dessa elanvändares förbrukning.

Förhållandena mellan Svenska kraftnät och de balansansvariga, däri-

bland hur avräkningen skall gå till, regleras idag uteslutande i avtal

mellan de berörda. Många av de frågor som regleras i dessa avtal lämpar

sig dock inte för avtalsreglering utan bör i stället regleras i föreskrifter.

Sådana föreskrifter kommer därför att meddelas av regeringen och

Svenska kraftnät.

12 kap.

1 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter

eller villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas, såvitt

avser frågor om elsäkerhet och driftsäkerheten hos det nationella

elsystemet, av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer.

Tillsynen i övrigt över efterlevnaden av denna lag och av före-

skrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av

nätmyndigheten.

Tillsynen omfattar inte elleverantörernas skyldigheter enligt 8 kap.

Ett antal skyldigheter för elleverantörer införs nu i 8 kap. Elleveran-

törerna verkar dock på en öppen, avreglerad marknad. Därför har det inte

införts några offentligrättsliga sanktioner mot den elleverantör som inte

fullgör sina skyldigheter. Eventuella tvister som uppstår på grund av att

en elleverantör inte fullgör sina skyldigheter får därför lösas på sedvanlig

civilrättslig väg, ytterst i allmän domstol. I ett nytt tredje stycke anges nu

som en följd av detta att tillsynen enligt ellagen inte omfattar elleveran-

törernas skyldigheter enligt 8 kap.

13 kap.

5 § Beslut av nätmyndigheten enligt 2 kap. 18 20 §§, 3 kap. 3 §, 6 8

§§, 11, 14 och 15 §§, 4 kap. 6, 7 och 10 §§ samt 12 kap. 8 och 11 §§,

beslut av en tillsynsmyndighet enligt 12 kap. 2 4 §§ samt beslut av

den systemansvariga myndigheten om ersättning till den som enligt

8 kap. 2 § beordrats öka eller minska produktionen av el får över-

klagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra

beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med

stöd av lagen.

Ändringen innebär att hänvisningen till beslut enligt 3 kap. 12 § och

enligt 5 kap. 7, 10 och 11 §§ tagits bort.

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1999.

2. Elleverantörer som är leveransskyldiga enligt 8 kap. 5 § första

stycket skall senast den 1 december 1999 underrätta berörda

innehavare av nätkoncession om i vilka uttagspunkter de levererar

el. Detta gäller dock inte de elleverantörer som före den 1 november

1999 omfattades av bestämmelsen i 8 kap. 5 § i dess äldre lydelse.

3. Ett övertagande av leveranserna eller ett övertagande av balans-

ansvar får inte gälla från och med den 1 januari 2000 eller den

1 mars 2000. Detta gäller dock inte uttagspunkter där leverans av el

sker enligt leveransavtal som har ingåtts före den 1 november 1999

och enligt vilka elleveranserna skall upphöra under december 1999

eller februari 2000.

4. Inmatningen från producenter samt förbrukningen hos elkun-

der som inte omfattas av bestämmelserna i 3 kap. 10 § andra stycket

får till utgången av år 2001 mätas och beräknas enligt nämnda

bestämmelser.

5. En elanvändare vars elförbrukning över tiden, enligt ett

leveransavtal som gäller vid lagens ikraftträdande, skall mätas på

annat sätt än enligt föreskrifter om schablonberäkning, meddelade

med stöd av 3 kap. 10 §, omfattas inte av bestämmelserna i 3 kap.

11 § första stycket under leveransavtalets återstående giltighetstid.

6. Bestämmelsen i 3 kap. 12 § skall alltjämt gälla för de el-

användare som omfattades av bestämmelsen före lagens ikraft-

trädande.

7. I tvister enligt 5 kap. 7 § eller 10 § som, vid lagens ikraft-

trädande, är anhängiga vid nätmyndigheten eller allmän förvalt-

ningsdomstol skall äldre bestämmelser tillämpas.

8. En anmälan enligt 5 kap. 10 § andra stycket som har gjorts

senast den 30 april 1999 gäller som en underrättelse enligt den nya

bestämmelsen i 8 kap. 6 § om övertagande av leveranser från och

med den 1 november 1999. Detta gäller dock bara om elanvändaren

senast den 31 augusti 1999 har anmält till innehavaren av nätkon-

cession vem som skall överta leveranserna.

9. En anmälan enligt 5 kap. 10 § andra stycket som har gjorts efter

den 30 april 1999 men senast den 31 augusti 1999 gäller som en

underrättelse om övertagande av leveranser från och med den

1 december 1999 enligt den nya bestämmelsen i 8 kap. 6 §. Detta

gäller dock bara om elanvändaren senast den 31 augusti 1999 har

anmält till innehavaren av nätkoncession vem som skall överta

leveranserna.

10. En underrättelse enligt 8 kap. 4 § andra stycket i dess äldre

lydelse skall gälla som en underrättelse enligt 8 kap. 9 § första

stycket.

Under punkt 1 anges dagen för lagens ikraftträdande.

Under punkt 2 behandlas vad som skall gälla för de elleverantörer som

den 1 november 1999 levererar el i uttagspunkter hos andra kunder än de

som tidigare har köpt sin el av leveranskoncessionshavaren. Sådana

elleverantörer blir leveransskyldiga enligt den nya bestämmelsen i 8 kap.

5 §. De elleverantörerna har idag ingen skyldighet att hålla nätkon-

cessionshavarna underrättade om i vilka uttagspunkter de levererar el. En

sådan skyldighet införs dock den 1 november 1999 genom föreskriften i

8 kap. 6 § första stycket. Skyldigheten gäller dock bara då en elleverantör

börjar leverera el i en uttagspunkt. En nätkoncessionshavare måste dock

från början ha kännedom om vilka som levererar el i alla uttagspunkter

på hans ledningsnät för att han skall kunna fullgöra de nya uppgifter om

beräkning, mätning och rapportering som införs den 1 november 1999.

Därför införs den underrättelseskyldighet som föreskrivs i denna punkt.

Den skyldighet som regleras i denna punkt gäller dock inte de uttags-

punkter där en elleverantör före den 1 november 1999 har levererat el

med stöd av en leveranskoncession. Beträffande sådana leveranser gällde

nämligen underrättelseskyldighet enligt 8 kap. 5 § i dess äldre lydelse.

Under punkt 3 anges att övertagande av leveranser eller av balans-

ansvar inte får ske per den 1 januari eller den 1 mars 2000. Dessa två

dagar är kritiska i datorhänseende, varför nätinnehavaren inte bör be-

lastas med mer datorrelaterad administration än vad som är absolut

nödvändigt. Denna bestämmelse gäller dock inte i uttagspunkter där

elleveranser sker enligt leveransavtal som ingåtts före den 1 november

1999 och som löper ut under december 1999 eller februari 2000, efter-

som detta skulle kunna leda till att en elanvändare står utan elleverantör

eller balansansvarig då avtalets giltighetstid löper ut.

De nya föreskrifterna om mätning och beräkning av överförd el medför

att ett antal producenter och elanvändare som idag inte har timvis

mätning kommer att ingå i den kategori elkunder som skall ha timvis

mätning. Det kommer dock att krävas viss övergångstid för att nät-

innehavarna skall hinna installera mätutrustning för timvis mätning hos

dessa kunder. Därför föreskrivs i punkt 4 att dessa kunder till utgången

av år 2001 får ingå bland de kunder som omfattas av systemet med

schablonberäkning.

I punkt 5, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, behandlas

de elanvändare som har leveransavtal enligt vilka deras förbrukning skall

mätas per timme. Flera av dessa elanvändare kommer enligt de före-

skrifter som meddelas av regeringen att ingå bland de elanvändare vars

förbrukning inte behöver mätas per timme. Enligt leveransavtalet skall

dock förbrukningen mätas per timme. Enligt 3 kap. 11 § skall de därmed

debiteras merkostnaden för denna mätning. Enligt bestämmelsen i denna

punkt undantas de dock från den bestämmelsen under avtalets åter-

stående giltighetstid. En elanvändare som omfattas av denna bestäm-

melse bör alltså underrätta nätkoncessionshavaren om sitt avtal i sam-

band med att han begär timvis mätning.

Enligt den upphävda bestämmelsen i 3 kap. 12 § hade vissa elan-

vändare rätt att vid flyttning återfå en del av den kostnad de betalat för

sin mätutrustning. I punkt 5 anges nu att denna rätt kvarstår för dessa

elanvändare.

I punkt 7 behandlas tvister enligt de upphävda bestämmelserna i 5 kap.

7 § eller 10 §. Om sådana tvister är anhängiga vid nätmyndigheten eller

allmän förvaltningsdomstol den 1 november då 5 kap. upphör att gälla

skall tvisten även i fortsättningen prövas enligt de upphävda bestäm-

melserna. Sådana tvister gäller leveranskoncessionshavarens skyldighet

att leverera el respektive vilken elleverantör som har rätt att leverera el

inom ett leveransområde.

Under punkt 8 behandlas anmälningar om byte av elleverantör från

leveranskoncessionshavaren till en annan elleverantör. Enligt nuvarande

bestämmelser måste en elanvändare göra en sådan anmälan senast sex

månader innan den nya leveransen skall påbörjas. Systemet med

leveranskoncession upphör att gälla den 1 november 1999. Anmälningar

som gjorts senast den 30 april 1999, dvs. sex månader eller mer innan

systemet avskaffas, gäller som en anmälan om byte av elleverantör

eftersom bytet då äger rum medan systemet fortfarande är i kraft.

Enligt bestämmelsen i denna punkt kan dock en sådan anmälan i stället

betraktas som en anmälan enligt de nya bestämmelserna om övertagande

av leveranser från och med den 1 november 1999. En förutsättning för

detta är att elanvändaren senast den 31 augusti 1999 har anmält sin nye

elleverantör till nätkoncessionshavaren.

I punkt 9 behandlas samma situation som i punkt 7 men här behandlas

anmälningar om byte av elleverantör från leveranskoncessionshavaren

till en annan elleverantör som har gjorts efter den 30 april 1999 och

senast den 31 augusti 1999. De gäller som en anmälan enligt de nya

bestämmelserna om övertagande av leveranser från och med den

1 december 1999. En förutsättning för detta är att elanvändaren senast

den 31 augusti 1999 har anmält till nätkoncessionshavaren vem som

övertar leveranserna från och med den 1 december 1999.

I punkt 10 behandlas underrättelser om övertagande av balansansvar.

Enligt 8 kap. 4 § andra stycket i dess äldre lydelse skall elanvändaren

hålla nätkoncessionshavaren underrättad om vem som har åtagit sig

balansansvaret i hans uttagspunkt. Då de nya bestämmelserna träder i

kraft den 1 november 1999 vet alltså nätkoncessionshavaren vem som

har balansansvaret i de uttagspunkter för vilka underrättelse har gjorts av

elanvändaren enligt de gamla bestämmelserna. Någon ytterligare

underrättelse behövs därför inte när de nya bestämmelserna träder i kraft

den 1 november 1999. Den gamla underrättelsen gäller alltså tills en

underrättelse om övertagande av balansansvar görs enligt de nya

föreskrifterna i 8 kap. 9 § första stycket.

Sammanfattning av Leveranskoncessionsut-

redningens skrivelse Övergripande bedömningar

beträffande schablonavräkning och det fortsatta

utredningsarbetet avseende leveranskoncessions-

systemet

LEKO utredningens huvuduppgift är att utvärdera leveranskoncessions-

systemet. Den övergripande frågan är om systemet bör avskaffas eller i

någon form permanentas. Arbetet skall redovisas senast den 1 november

1999.

Utredningen skall med förtur analysera behovet och konsekvenserna

av att undanta kunder med låg elförbrukning från grundprincipen om tim-

vis mätning av elanvändningen vid byte av elleverantör. I denna del skall

arbetet redovisas senast den 1 februari 1999.

Den 4 december beslutade riksdagen emellertid att ett sådant undantag

från kravet på timvis mätning skall börja gälla senast fr.o.m. den 1 no-

vember 1999. Detta genom att s.k. schablonavräkning införs.

Riksdagens beslut har starkt förändrat förutsättningarna för LEKO

utredningen. Dels är flera av de frågor utredningen har att besvara till den

1 februari 1999 redan utklarade. Dels innebär riksdagens beslut i

praktiken att leveranskoncessionssystemet i sin nuvarande form inte kan

bestå efter den 1 november 1999. Härmed är inte heller utredningens

huvuduppgift längre relevant.

Mot denna bakgrund redovisas i skrivelsen utredningens syn på

införandet av schablonavräkning och på hur det fortsatta utrednings-

arbetet bör bedrivas. De rekommendationer som lämnas sammanfattas

nedan.

Utredningens syn på timmätning och schablonavräkning

Det är angeläget att elmarknaden kan fungera som en effektiv marknad

för alla elkonsumenter. Om den mekanism som effektivast sätter press på

priserna, dvs. en fri och öppen konkurrens, verkligen skall ges möjlighet

att verka, så krävs därför att kravet på timmätning vid leverantörsbyte tas

bort.

Att, som riksdagen beslutat, införa schablonavräkning är den snabbaste

och mest kostnadseffektiva metoden för att öppna elmarknaden för alla

kunder. Visserligen har riksdagen uttalat att gränsen för schablonavräk-

ning i ett första steg bör ligga på 25 A, för att senare läggas vid 63 A.

Men utredningsarbetet har visat att det finns goda skäl som talar för att

gränsen bör läggas högre än vid 63 A. En tänkbar gräns som diskuterats

och vunnit allmänt gehör i gruppen av sakkunniga och experter är en säk-

ringsstorlek på 200 A, vilket motsvarar en ungefärlig årsförbrukning på

300 000 kWh.

Att jag förordar en högre gräns hänger samman med att kostnaderna

för att installera och driva system för timvis mätning är många gånger

större än behovet och värdet av den timvisa informationen om elför-

brukningen för den helt övervägande delen av kundkollektivet. Detta

framgår entydigt av utredningsarbetet. Varken i dagsläget eller på längre

sikt finns därför behov av statliga stimulansåtgärder för att åstadkomma

en allmän installation av timmätare. I den mån en sådan utveckling är

önskvärd bör den ske när marknaden finner att installation av timmätare

är lönsamt.

Vid val av huvudmodell för schablonavräkning ligger det närmast till

hands att studera de lösningar som valts i Norge och Finland. Den norska

modellen har praktiserats sedan 1995. I Finland infördes schablonav-

räkning den 1 september 1998. Den norska modellen kan beskrivas som

en områdesmodell i den meningen att endast en schablonkurva används

för varje nätområde. Den finska modellen kan på motsvarande sätt

karakteriseras som en kategorimodell, eftersom den bygger på olika

schablonkurvor för olika förbrukarkategorier.

Det grundläggande motivet för att införa schablonavräkning är att kon-

kurrensen skall öka och att alla elkonsumenter skall ges tillträde till den

fria elmarknaden. I valet mellan de två modellerna måste därför konkur-

rensaspekten väga tyngst enligt min mening. Mot denna bakgrund be-

dömer jag att områdesmodellen är att föredra, eftersom den skapar kon-

kurrensneutralitet mellan marknadens olika aktörer och ger bäst förut-

sättningar för att en normal marknad skall etableras. Samtidigt är också

områdesmodellen mest kostnadseffektiv om man, som jag förordar, väl-

jer en hög gräns för undantag från kravet på timmätare. Enligt min me-

ning bör därför områdesmodellen i första hand bilda utgångspunkt för det

schablonavräkningssystem som skall införas i Sverige.

Samtidigt har dock inte i det hittillsvarande arbetet funnits möjlighet

att mer i detalj analysera vilka praktiska konsekvenser de olika möjliga

schablonavräkningsmodellerna skulle få för bl.a. balansavräkningen. I

samband med de praktiska förberedelser som nu måste ta vid bör därför

dessa aspekter ingående analyseras. Skulle det därvid visa sig att områ-

desmodellen inte är lämpligast bör det finnas utrymme för anpassning.

För att marknaden skall fungera effektivt är det väsentligt att uppsäg-

ningstiden vid byte av leverantör hålls kort. Högst en månad, som riks-

dagen förordat, är rimligt enligt min mening. Vid leverantörsbyte uppstår

en administrativ kostnad. Denna skall enligt riksdagens beslut inte be-

lasta den kund som byter leverantör. Det bör därför utredas vem som

skall stå för kostnaden.

Det bör vara möjligt att införa schablonavräkning till den 1 november

1999. En helt avgörande förutsättning är dock att de praktiska förbere-

delserna inleds omedelbart och redan från början bedrivs med full kraft.

En reservation bör också ges för att arbetet eventuellt kan påverkas ne-

gativt av de IT relaterade problem som antas kunna uppkomma inom

elförsörjningen i samband med millennieskiftet.

Införandet av schablonavräkning kräver ändringar såväl i ellagen som i

vissa förordningar och föreskrifter.

Konsekvenser av att schablonavräkning införs

Leveranskoncessionssystemet ger mindre kunder och små elproducenter

ett särskilt skydd. Eftersom systemet i nuvarande form enligt min be-

dömning kommer att upphöra samma dag man inför schablonavräkning,

så måste dessa skydd hanteras på något annat sätt, om man alltjämt anser

att de behövs.

Beträffande skyddet för mindre kunder anser jag att dagens

prisprövning av försåld el bör tas bort. Inte heller dagens leveransplikt

behövs. Däremot krävs att någon aktör utpekas som temporärt ekono-

miskt ansvarig i en situation där en kund befinner sig i avtalslöst till-

stånd. Detta ansvar bör ligga på den lokala nätägaren. För detta måste

nätägaren ha rätt att på något sätt kompensera sig ekonomiskt. Enligt min

mening bör det handla om att nätägaren skall kräva betalning av kunden.

När schablonavräkning införs och leveranskoncessionssystemet i nuva-

rande form upphör blir elmarknaden fri för alla konsumenter och leve-

rantörer. För att marknaden skall fungera effektivt bör dock vissa för-

tydliganden göras i dagens regelverk. Bl.a. bör en elåterförsäljare vara

skyldig att se till att det finns en balansansvarig för en uttagspunkt i vil-

ken han säljer el. Detta bör åtminstone gälla för schablonavräknade/ icke

timmätta kunder.

Vidare finns behov av att se över vissa andra praktiska aspekter på an-

svarsfördelning och informationsflöden mellan olika aktörer på elmark-

naden. Således bör analyseras hur elåterförsäljarnas rapporteringsskyl-

digheter gentemot nätägarna praktiskt bör hanteras. Vidare bör analyse-

ras om det fordras en särskild kontrollfunktion för att tillse att elåterför-

säljarna lever upp till sina rapporteringsskyldigheter, samt om elåterför-

säljarna bör åläggas en särskild anmälningsplikt, auktorisation e.d. Det

kan även finnas skäl att analysera om det kommer att finnas behov av ett

särskilt ärendehanteringssystem för att administrera leverantörsbyten.

Att marknaden öppnas kommer sannolikt att leda till en starkt

accelererande omstrukturering av försäljningsverksamheten på elmark-

naden.

Förslag till uppläggning av det fortsatta utredningsarbetet

Riksdagens beslut att schablonavräkning skall införas senast den 1 no-

vember 1999 innebär en pressad tidplan för förberedelserna. Regeringen

bör därför omgående uppdra åt Svenska kraftnät att i samarbete med

Energimyndigheten och branschen utarbeta ett system för schablonav-

räkning som skall kunna träda i kraft den 1 november 1999. I arbetet bör

Svenska kraftnät samråda med LEKO utredningen. De delar av uppdra-

get som regering och riksdag har att ta ställning till bör redovisas senast i

månadsskiftet februari/mars 1999. Därefter kan LEKO utredningen göra

en samlad bedömning och redovisa denna för regeringen.

Även om jag anser att områdesmodellen är att föredra framför katego-

rimodellen, så krävs ytterligare analyser av de praktiska konsekvenserna

av val av modell och ställningstaganden vad gäller olika konkreta lös-

ningar. Detta bör vara en huvuduppgift i uppdraget till Svenska kraftnät.

Vidare bör i uppdraget ingå att belysa vilka konsekvenser schablonav-

räkning får beträffande balansansvaret och balansavräkningen samt att

lämna förslag till hur balansavräkningen skall organiseras. I uppdraget

bör också ingå att analysera vissa praktiska aspekter på ansvarsfördelning

och informationsflöden mellan olika aktörer på elmarknaden. Svenska

kraftnät bör också belysa vilka lag och andra regeländringar som behövs

för införandet av schablonavräkning. I övrigt bör uppdraget baseras på de

ställningstaganden beträffande gräns för schablonavräkning, skydd för

mindre elkunder, m.m., som görs i skrivelsen.

LEKO utredningens arbete har hittills i mycket fokuserats på frågan

om schablonavräkning. Frågan om de små elproducenternas förutsätt-

ningar har därför ännu inte behandlats särskilt ingående. Att analysera

behovet av skydd till de små elproducenterna bör bli en av de centrala

frågorna i utredningens fortsatta arbete. Detta bör inriktas på följande

frågor:

 Vem bör stå för de administrationskostnader som uppstår i samband

med leverantörsbyten?

 Har leveranskoncessionärerna rätt till skadestånd p.g.a. att konces-

sionsvillkoren förändrats under löpande koncessionstid?

 Har kunder vars huvudsäkring ligger under gränsen för undantaget,

men som redan har installerat timmätare, rätt till kompensation?

 Vad skall hända med det undantag som idag finns för leveranskonces-

sionärens elleveranser inom fjärrvärmeområden m.m.?

 Bör gatubelysning kunna undantas från kravet på timmätning?

 Hur bör ett eventuellt skydd för små elproducenter hanteras när scha-

blonavräkning införs?

 Bör elräkningar endast få baseras på verklig elförbrukning? Hur bör

man i sådana fall gå tillväga för att uppnå detta?

 Genom de förändrade förutsättningarna är det inte längre meningsfullt

att LEKO utredningen avlämnar ett delbetänkande den 1 februari 1999.

Merparten av de ovannämnda frågorna bör istället redovisas senast i må-

nadsskiftet mars/april. I synnerhet frågorna om skyddet för de små el-

producenterna samt om elräkningar endast bör få baseras på verklig el-

förbrukning bör emellertid i huvudsak redovisas i LEKO utredningens

slutbetänkande. Detta bör avlämnas senast den 1 oktober 1999.

Utredningens nya inriktning bör preciseras genom tilläggsdirektiv.

 Sammanfattning av Affärsverkets svenska kraftnät

och Statens energimyndighets rapport Förslag till

modell för schablonavräkning

 Svenska Kraftnät och Energimyndigheten redovisar i denna rapport ett

förslag till modell för schablonavräkning i Sverige samt förslag till

nödvändiga förändringar i lagstiftningen.

 Den schablonavräkningsmodell vi förordar är en områdesmodell. Om-

rådesmodellen baseras på förbrukningsprofilen inom ett nätområde. En

sådan modell tillämpas i Norge. Den modell som vi redovisar har utfor-

mats för att passa de förhållanden som gäller på den svenska elmark-

naden.

 Modellen innebär att balansavräkningen med den nuvarande rapporte-

ringen av timmätvärden och ospecificerad förbrukning (förbrukning som

inte mäts timvis och nätförluster) används för att preliminärt avräkna de

balansansvarigas schablonleveranser i nätområdet.

 Modellen är konkurrensneutral och bedöms kunna genomföras till den

1 november 1999. Modellen ger möjlighet till framtida utveckling.

 Införande av schablonavräkning medför ett antal nya arbetsuppgifter

för nätägarna, elleverantörer, balansansvariga och Svenska Kraftnät.

 Nätägarna ska ansvara för att ta fram underlag för förbruknings-

profilen i området samt ta fram andelstal som motsvarar de olika

balansansvarigas och elleverantörernas leveranser i området.

 Elleverantören ska se till att det finns en balansansvarig för

elleveransen och underrätta nätägaren om balansansvaret.

 Balansansvariga ansvarar för avräkning av andra elleverantörer

som de har balansansvar för.

 Svenska Kraftnät ansvarar för avräkning av de balansansvarigas

schablonleveranser i resp. nätområde.

I enlighet med regeringens direktiv har LEKO utredningens över-

väganden och slutsatser tagits som utgångspunkt i denna utredning.

Detta innebär bl.a. att den modell som föreslås är väl förenlig med

LEKO utredningens förslag till övre gräns för schablonavräkning (200

A). Det är emellertid också möjligt att tillämpa modellen vid en lägre

gräns. Frågan om vilken gräns som ska gälla för när timmätning erfor-

dras kan således avgöras på andra grunder än med hänsyn till avräknings-

modellen som sådan.

Vi föreslår att det första bytestillfället med schabloner blir den 1

november 1999 för sådana elanvändare som sagt upp sina avtal senast 6

månader innan. Nästa bytestillfälle blir den 1 december 1999 för sådana

elanvändare där elleverantören underrättat om leverantörsbytet enligt de

nya reglerna, och gjort detta före den 10 november 1999. Därefter kan

byte ske varje månadsskifte. Vi föreslår dock att övergångsbestäm

melserna utformas så att byten inte sker den 1 januari och den 1 mars

2000. Skälet är att dessa datum är s.k. millenniekritiska datum. Av drift-

säkerhetsskäl bör regelförändringar och förändringar i handelsmönster

vid dessa tidpunkter minimeras.

Sammanställning av remissyttranden över Leverans-

koncessionsutredningens skrivelse och Affärsverkets

svenska kraftnät och Statens energimyndighets

rapport Förslag till modell för schablonavräkning

1. Remissinstanserna

Efter gemensam remiss av Leveranskoncessionsutredningens skrivelse

Övergripande bedömningar beträffande schablonavräkning och det fort-

satta utredningsarbetet avseende leveranskoncessionssystemet och

Affärsverkets svenska kraftnät och Statens energimyndighets rapport

Förslag till modell för schablonavräkning har yttrande avgetts av

Kammarrätten i Stockholm, Kommerskollegium, Konkurrensverket,

Statskontoret, Konsumentverket, Svenska Kommunförbundet, Svensk

Handel och Tjänsteföretagen, Lantbrukarnas Riksförbund (LRF),

Sveriges Industriförbund, Svenska Kraftverksföreningen, Lands-

organisationen i Sverige (LO), Sveriges Fastighetsägareförbund, Villa-

ägarnas Riksförbund (Villaägarna), Hyresgästernas Riksförbund,

Sveriges Elleverantörer (SVEL), Elmaterialleverantörernas förening och

Sveriges Elbrukarförening. Justitiekanslern, Bokföringsnämnden,

Riksrevisionsverket, Naturvårdsverket och Elsäkerhetsverket har avstått

från att yttra sig över rapporten.

2. Syn på införandet av schablonberäkning den 1 november

1999

Samtliga remissinstanser är positiva till förslaget att de mindre

elkunderna skall ges möjlighet att välja elleverantör utan krav på timvis

mätning och ett flertal remissinstanser betonar vikten av att även de små

elkonsumenterna kan dra nytta av elmarknadens avreglering genom

sänkta elpriser.

Ett flertal remissinstanser, däribland Kammarrätten i Stockholm,

Kraftverksföreningen och SVEL, påpekar dock att tidplanen för genom-

förandet är mycket knapp, vilket innebär en betydande risk för praktiska

problem vid genomförandet och behov av framtida justeringar av

regelverket. Detta kan enligt Kammarrätten i Stockholm medföra att

stora resurser i efterhand måste läggas ned på justeringar. Kraftverks-

föreningen och SVEL betonar millenniumproblematiken och svårigheten

för berörda företag inom elförsörjningen att hinna ta fram bl.a. de IT

baserade stödsystem som kommer att krävas och att dessa frågor inte

närmare belysts av utredningen och de båda myndigheterna. Även

Industriförbundet uttrycker oro för de problem som kan uppstå i samband

med millenniumskiftet och förordar ett införande efter årsskiftet. LO och

Villaägarnas riksförbund framhåller att det är mycket angeläget att

elmarknaden i praktiken öppnas för mindre kunder och betonar vikten av

att den föreslagna tidplanen kan hållas. LO framför också att det kan bli

nödvändigt med någon form av sanktionsåtgärder för de företag som inte

är beredda att i tid åstadkomma nödvändiga förberedelser.

LO betonar också att Nätmyndighetens ansvar för att noggrant följa

utvecklingen på elmarknaden kommer att öka när den nya reformen

träder i kraft och att tillräckliga resurser för detta ändamål måste avsättas.

3. Modell och gräns för schablonberäkning

Remissinstanserna har inget att erinra vad gäller valet av modell för

schablonberäkning. Konkurrensverket framhåller områdesmodellens

fördelar ur konkurrenssynpunkt genom att den inte förutsätter en

dominerande elsäljare. De flesta remissinstanser har heller inget att erinra

mot utredningens förslag att gränsen för schablonberäkning bör sättas till

200 A..

Kammarrätten i Stockholm, Statskontoret, Konsumentverket och Villa-

ägarna pekar på konstaterandet i myndigheternas rapport att områdes-

modellen i kombination med en hög gräns för schablonberäkning kan

innebära att småförbrukare får en ogynnsam profil om det finns många

elanvändare med höga effektnivåer inom nätområdet och ansluter sig till

myndigheternas slutsats att denna fråga bör belysas ytterligare. Villa-

ägarna liksom Elmaterial Leverantörernas förening förordar bl.a. av detta

skäl en lägre gräns, 63 A resp. 25 A.. Kraftverksföreningen å andra sidan

påpekar att det inte finns belägg för att profilen i genomsnitt skulle

behöva bli sämre vid en hög gräns. De stora kundernas uttag, vilka

påverkar de små kundernas uttagsprofil, kan ha synnerligen olika

karaktär och att det därför inte går att dra någon generell slutsats om små

kunder gynnas eller missgynnas. Enligt Kraftverksföreningen bör frågan

därför inte tillmätas någon avgörande betydelse.

SVEL och Kraftverksföreningen betonar att områdesmodellen ställer

höga kvalitetskrav på mätserierna för den förbrukning som inte schablon-

mäts och att en hög gräns ökar möjligheterna för en fungerande balans-

avräkning, vilket är väsentligt för reformens trovärdighet.

4. Uppsägningstid och kostnader vid leverantörsbyte

De flesta remissinstanserna har inget att erinra mot myndigheterna för-

slag med fasta bytesdagar. Konkurrensverket och Villaägarna påpekar

dock att den föreslagna modellen innebär att uppsägningstiden för

kunden i realiteten kommer att variera mellan en och två månader.

Konkurrensverket påpekar att de förutsättningar som skall gälla vid byte

bör tydliggöras i lagtexten. Villaägarna föreslår att byte skall tillåtas vid

en bestämd dag i veckan så att uppsägningstiden kan begränsas till en

månad. Konsumentverket framför att systemet med en fast bytesdag per

månad kan accepteras under ett inledningsskede.

Kommunförbundet och Industriförbundet framhåller särskilt behovet

av att myndigheternas förslag att inte tillåta leverantörsbyten vid

millenniekritiska dagar genomförs. Kraftverksföreningen uttrycker oro

för den tidspress som kommer att uppstå i synnerhet inför det leve-

rantörsbyte som kommer att ske den 1 december. Att dessa byten enligt

förslaget får aviseras ända fram till den 9 november kommer öka risken

ytterligare för svårigheter.

De flesta remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget att någon

avgift inte skall tas ut av den kund som byter leverantör. Svensk Handel

ifrågasätter att den som byter elleverantör inte också skall belastas av

kostnaderna för bytet och ansluter sig till utredningens ställningstagande

att frågan bör analyseras ytterligare.

Kraftverksföreningen efterlyser en samlad bild av hur kostnaderna för

de åtgärder som krävs i samband med leverantörsbyte skall fördelas och

betonar att de kostnader som faller på nätägaren bör få räknas in i de

kostnader som får täckas av nätavgiften.

5. Påverkan på elmarknadens parter

De flesta remissinstanserna har inget att invända mot myndigheternas

förslag till övergripande organisation vid tillämpning av schablonbe-

räkning och bl.a. Konsumentverket och Sveriges Fastighetsägare väl-

komnar förslaget att ansvaret för att utse balansansvarig flyttas från den

enskilde förbrukaren till elleverantören.

LRF betonar behovet av en tydlig avtalsrelation mellan nätägare och

balansansvarig som klart reglerar parternas ekonomiska ansvar vid

bristande rapportering.

Kraftverksföreningen och Sveriges elleverantörer framför att den mest

rationella lösningen vad gäller schablonavräkning och balansavräkning är

att Svenska kraftnät gör schablonavräkningen per balansansvarig och el-

leverantör. Vidare framhålls betydelsen av att tidstariffer kan tillämpas i

det system för schablonavräkning som kommer att införas. Kraftverks-

föreningen betonar också att nätägaren bör ges incitament att sträva efter

en hög kvalitet i mätvärdesrapporteringen.

Sveriges fastighetsägarförbund betonar betydelsen av att rättsläget för

fastighetsägare som för hyresgästers räkning köper och levererar el inom

fastigheten klarläggs.

6. Framtida timmätarinstallationer och hantering av kostnader

Utredningens ställningstagande att det inte finns skäl för staten att vidta

statliga stimulansåtgärder för att få till stånd en storskalig installation av

timmätare möts utan invändningar av de flesta remissinstanser. Kon-

sumentverket och Svensk Handel uttalar sitt stöd för utredningens

uppfattning i denna fråga och betonar samtidigt att fakturor i framtiden

bör avspegla faktisk förbrukning. Elmaterial Leverantörernas förening

framför att krav på ett minsta antal avläsningar av faktisk förbrukning per

år bör regleras i lag i samband med övergången till schablonavräkning.

Föreningen framför också att LEKO utredningen har överskattat kost-

naderna för timvis mätning och mätvärdeshantering.

De flesta remissinstanserna har inget att erinra mot myndigheterna

förslag att kostnader för timmätning över schablongränsen skall ingå i

nättariffen. Kammarrätten i Stockholm ifrågasätter dock en sådan kost-

nadsfördelning.

Kraftverksföreningen och SVEL betonar att avräkning utifrån tim-

värden för kunder under schablongränsen endast bör få förekomma hos

kunder som har avtal som gör fortsatt timvis avräkning nödvändig.

Föreningen saknar också bestämmelser om tidsbegränsning av tills-

vidareavtal. LRF å andra sidan ställer sig negativ till en avgift för tim-

värdeshantering eftersom rörligt pris till slutanvändare bidrar till last-

utjämning och därigenom mindre miljöpåverkan.

 Sveriges Fastighetsägare anser att maxpriset för timmätare bör be-

hållas trots att schablonavräkning införs.

7. Balansansvar och behov av skyddsregler för konsumenter

Svensk Handel betonar att prisreglering inte är förenligt med en fri mark-

nad. Behovet av ett konsumentskydd för kunder som hamnat i ett avtals-

löst tillstånd framhålls av Konsumentverket och LO. Konsumentverket

betonar behovet av att Statens energimyndighet även fortsättningsvis

följer upp prisutvecklingen på elmarknaden.

Sammanfattning av Leveranskoncessions-

utredningens delbetänkande Öppen elmarknad (SOU

1999:44)

LEKO utredningen tillsattes sommaren 1998 med uppgift att utvärdera

systemet med leveranskoncessioner. En sådan koncession ger ensamrätt

att inom ett visst geografiskt område sälja el till kunder vars förbrukning

inte mäts timvis. Koncessionen innebär även skyldighet att inom området

leverera el för normala förbrukningsändamål till alla elanvändare som så

önskar och att köpa el från små produktionsanläggningar. I båda fallen

skall priset vara skäligt.

Riksdagen beslutade den 4 december 1998 att alla hushåll utan hinder

skall kunna byta elleverantör. Beslutet innebär att dagens krav på att

installera en särskild timmätare för att kunna byta leverantör avskaffas

för flertalet elanvändare. Istället införs s.k. schablonavräkning från den

1 november 1999.

När schablonavräkning införs öppnas hela elmarknaden för konkur-

rens. Härmed kan leveranskoncessionssystemet inte längre upprätthållas.

Mot denna bakgrund har regeringen i tilläggsdirektiv angivit att utred-

ningens uppgift att utvärdera systemet inte längre är aktuell. Arbetet har

därför givits en ny inriktning.

Sålunda skall utredningen till den 1 april 1999 bedöma förutsätt-

ningarna för att införa schablonavräkning. Därvid skall utredningen bl.a.

överväga behovet av skydd för vissa kunder, samt av övergångsbestäm-

melser för att tillförsäkra små elproducenter det skydd som bedöms

nödvändigt, när leveranskoncessionssystemet upphör. Utredningens slut-

betänkande skall lämnas den 1 september och bl.a. innehålla en slutlig

bedömning av behovet av skydd för små elproducenter.

Nedan sammanfattas de överväganden som görs i delbetänkandet.

Förutsättningar för att införa schablonavräkning

I delbetänkandet görs en samlad bedömning av förutsättningarna för att

införa schablonavräkning. Därvid konstateras bl.a. att gränsen för scha-

blonavräkning bör läggas högre än den gräns riksdagen diskuterat (dvs.

en säkringsstorlek på 25 A i ett första steg, och senare 63 A). Utred-

ningen föreslår en gräns på 200 A, vilket motsvarar en elförbrukning på

ca 300 000 kWh per år. Flera skäl talar för detta.

Ett skäl är att timvis mätning av elförbrukningen sannolikt inte är

samhällsekonomiskt lönsam vid de nivåer riksdagen diskuterat. Med en

relativt hög gräns minskas därför risken för att timmätarinstallationer

framtvingas som i efterhand kan visa sig vara samhällsekonomiskt olön-

samma. Ett andra skäl till att LEKO utredningen förordar en gräns på

200 A är att schablonavräkningen enligt utredningens mening bör bygga

på en modell, den s.k. områdesmodellen, som förutsätter en relativt hög

schablongräns för att bli kostnadseffektiv. Ett tredje skäl är att förslaget

om en gräns på 200 A vunnit allmänt gehör bland utredningens

sakkunniga och experter. Härmed har det förankrats i ett sammanhang

där såväl branschen och konsumentintressen som berörda myndigheter

m.fl. finns företrädda. Ett fjärde skäl är att utredningen redan före jul

(i en skrivelse till regeringen den 22 december 1998) föreslagit att

gränsen 200 A bör väljas, och att såväl elmarknadens aktörer som

allmänheten i övrigt bör ges konsekventa signaler om vilken gräns som

skall gälla när schablonavräkning införs.

Som framgått anser utredningen att schablonavräkningen bör bygga på

en områdesmodell. I motsats till den andra huvudmodell som kan över-

vägas (den s.k. kategorimodellen) skapar områdesmodellen konkurrens-

neutralitet mellan marknadens olika aktörer. Härmed ger den också bäst

förutsättningar för att en normal marknad skall etableras.

I rapporten Förslag till modell för schablonavräkning lämnar Svenska

kraftnät och Energimyndigheten förslag till lagändringar som krävs för

schablonavräkning. Tillsammans med de lagförslag LEKO utredningen

redovisar i delbetänkandet ger myndigheternas förslag ett heltäckande

regelverk som är väl ägnat att möjliggöra införande av schablonav-

räkning. Att döma av myndigheternas rapport bör också schablonav-

räkning kunna införas till den 1 november 1999.

Konsekvenser för kunden av att schablonavräkning införs

Till stor del behandlar delbetänkandet konsekvenser som schablonav-

räkningen torde få för kunderna. T.ex. kan sägas att den gräns för scha-

blonavräkningen som utredningen föreslår (en säkringsstorlek på 200 A)

innebär att ca 99,5 % av landets elanvändare kommer att omfattas av

schablonavräkning, däribland alla hushåll, men även flertalet jordbrukare

och andra mindre näringsidkare. Här bör också påpekas att den

föreslagna gränsen måste kompletteras med en gräns i kW för kunder

med effekttariff.

Det bör noteras att kundernas situation i många avseenden kommer att

vara densamma som idag även efter att schablonavräkning införts.

Kunden kommer att ha kvar sin gamla elmätare. Denna kommer att läsas

av med vissa intervall, och precis som idag kommer kunden att betala för

den el han faktiskt förbrukat när avläsning väl skett.

Den stora skillnaden jämfört med idag är att kunderna utan hinder

kommer att kunna byta elleverantör. I enlighet med vad riksdagen uttalat

kommer en kund att kunna byta elleverantör med en månads varsel.

Vidare föreslår utredningen att en kund skall få göra upp till fyra

avgiftsfria byten per år. Sammantaget torde dessa regler tillgodose

flertalet kunders behov av flexibilitet, och samtidigt leda till ett påtagligt

konkurrenstryck på elmarknaden.

Enligt utredningens mening saknas skäl att behålla den prisprövning av

försåld el som idag finns inom leveranskoncessionen. I en fungerande

marknad kan en kund som är missnöjd med priset alltid byta leverantör.

Med fri prissättning finns heller inget skäl att befara att vissa kunder

skulle vara oattraktiva på elmarknaden.

Valfriheten som skapas genom en fri marknad ger konsumenterna en

starkare ställning. Utredningen föreslår även vissa förändringar av det

konsumentskydd som idag finns i 11 kap. ellagen. Således föreslås att

nätägaren skall vara skyldig att kontraktera en elleverantör som förbinder

sig att omedelbart svara för elleveranser till sådana konsumenter som har

avtal med nätägaren, men saknar avtal med en elleverantör. I syfte att

begränsa antalet fall där en konsument saknar avtal med en elleverantör

föreslås också att den som levererar el till en konsument skall vara skyl-

dig att förlänga leveransen ifall ett avtal löpt ut. Sammantaget innebär

dessa förslag att konsumenterna får samma rätt till elleverans som i nu-

varande system.

Övergångslösning beträffande småskalig elproduktion

Småskalig elproduktion, dvs. produktionsanläggningar som kan leverera

en effekt om högst 1 500 kW, står för ca 1,5 % av Sveriges elproduktion,

eller knappt 2 TWh per år. Av detta står småskalig vattenkraft för ca 1,5

TWh och vindkraft för ca 0,4 TWh.

I utredningens direktiv har regeringen uttalat att småskalig elproduk-

tion bör tillförsäkras rimliga ekonomiska villkor. Vidare uttalade riks-

dagen inför avregleringen av elmarknaden den 1 januari 1996 att den

småskaliga elproduktionen i fem år borde ges ett skydd motsvarande vad

leveranskoncessionen erbjuder.

Mot denna bakgrund föreslår utredningen att de små elproducenterna

under perioden den 1 november 1999, då schablonavräkning införs och

leveranskoncessionssystemet upphör, till utgången av år 2000, då

systemet var tänkt att upphöra, bör ges ett skydd som så långt möjligt

motsvarar vad de har idag. Enligt utredningen bör de små elprodu-

centerna ges en ersättning som motsvarar vad de kan antas ha erhållit om

schablonavräkning inte införts, samt en garanterad avsättning för sin el

genom att någon aktör åläggs mottagningsplikt. Om det finns ett behov

av skydd även efter år 2000 återkommer utredningen till i sitt slut-

betänkande.

Utredningen föreslår att ersättningen till de små elproducenterna under

perioden den 1 november 1999 t.o.m. år 2000 bör vara 21 öre/kWh. Den

föreslagna nivån är tänkt som ett golvpris , dvs. mottagningsplikten bör

endast gälla till priset 21 öre/kWh. Tanken är att nivån skall vara enhetlig

för all småskalig kraftproduktion och gälla över hela landet.

Utredningen har analyserat ett antal tänkbara alternativ för mottag-

ningsplikten för perioden den 1 november 1999 t.o.m. år 2000 och funnit

att två alternativ är möjliga, nämligen att antingen lägga mottagnings-

plikten på ett av staten och övriga berörda intressenter särskilt etablerat

inköpsbolag, eller på de företag som idag är leveranskoncessionärer.

Med den ersättningsnivå utredningen föreslår torde kostnaden för att

köpa den småskaliga kraften bli totalt ca 180 mkr högre per år jämfört

med om motsvarande volym köpts på den fria elmarknaden, varför den

aktör som åläggs mottagningsplikten bör kompenseras för denna mer-

kostnad.

Vid en samlad bedömning av för och nackdelar med de två möjliga

alternativen för mottagningsplikten finner LEKO utredningen att ett

inköpsbolag är att föredra. För det talar bl.a. att denna lösning, i motsats

till om mottagningsplikten läggs på dagens leveranskoncessionärer, blir

helt konkurrensneutral. Vidare blir det sannolikt administrativt sett

enklare att hantera den av utredningen föreslagna kompensationen för

merkostnaden för den småskaliga kraften. Ett särskilt inköpsbolag torde

vidare skapa utrymme för ett aktivt agerande på marknaden så att det

mervärde som kan ligga i den småskaliga kraften utnyttjas, varigenom

merkostnaden kan reduceras. I motsats till alternativet med dagens

leveranskoncessionärer kräver inköpsbolaget heller ingen särskild lag-

reglering.

Det bör poängteras att merkostnaden jämfört med om motsvarande

volym köptes till marknadspris redan existerar. Med den ersättnings-

konstruktion som idag gäller finansieras emellertid motsvarande mer-

kostnad genom att hushållen betalar högre elpriser än vad de skulle göra

om de handlade sin el i konkurrens. Genom att den småskaliga elpro-

duktionen till stor del är koncentrerad till vissa geografiska områden,

vindkraften t.ex. till Gotland och västkusten, så är också konsumenterna i

dessa områden särskilt drabbade.

Mot denna bakgrund anser utredningen att den kostnad om ca 180 mkr

som uppstår med den föreslagna ersättningsnivån bör synliggöras i

statsbudgeten och finansieras på ett sådant sätt att den belastar hela

kollektivet på ett rättvist sätt. Härmed bör man i första hand pröva

möjligheten till att finansiera kostnaden genom omprioriteringar inom

nuvarande anslagsramar för energiområdet. Skulle det visa sig att om-

prioriteringar inte kan ske föreslår utredningen att finansieringen sker

genom en tillfällig avgift för samtliga nätabonnenter.

Konsekvenser för leveranskoncessionärerna av en fri elmarknad

När schablonavräkning införs öppnas hela elmarknaden för konkurrens.

Den konkurrensutsatta marknaden torde bli rikstäckande, istället för att

som hittills i praktiken ha bestått av en mängd lokala marknader där

leveranskoncessionären haft en dominerande ställning. När marknaden

öppnas för konkurrens torde priserna falla, varigenom elhandels-

företagens marginaler minskar.

Att döma av konsultstudier som LEKO utredningen låtit utföra kan det

komma att krävas en årlig energiomsättning på i storleksordningen 500

till 1 000 GWh eller mer för att det framgent skall vara lönsamt att

bedriva en fullskalig elhandelsverksamhet. Studierna visar också att

sannolikt endast ca 20 % av de ca 170 företag som bedriver elhandel med

stöd av leveranskoncession idag har en sådan försäljningsvolym. Bland

de företag som inte når upp till denna nivå torde ett betydande antal vara

ägda av kommuner.

Mot denna bakgrund kan antas att införandet av schablonavräkning

kommer att leda till en genomgripande strukturomvandling av försälj-

ningsverksamheten på elmarknaden. Detta medför sannolikt att framför

allt mindre företag som inte förmår anpassa sig till den nya konkurrens-

situationen tvingas upphöra med verksamheten. Dessa förändringar är en

följd av övergången till en fri marknad i sig, och inte kopplade till att

schablonavräkningen införs just den 1 november 1999.

Utredningen vill emellertid också peka på att den omständigheten att

schablonavräkning genom riksdagens beslut kommer att införas före nu

gällande leveranskoncessioners utgång, kan skapa särskilda problem för

vissa leveranskoncessionärer. Detta till följd av att man tecknat lång-

siktiga avtal för anskaffning av den kraft man planerat att leverera till

sina leveranskoncessionskunder. På grundval av den information som nu

finns tillgänglig är det emellertid inte möjligt att avgöra problemets om-

fattning. Utredningen föreslår därför att en särskild förhandlingsman

tillsätts. Förhandlingsmannen bör klarlägga omfattningen av problemet

med kraftanskaffningsavtalen och vid behov uppta förhandlingar med

berörda parter i syfte att förmå dessa att justera avtalsvillkoren.

Övriga frågor

Utöver de frågor som redovisats ovan behandlas i delbetänkandet mot

bakgrund av förslag som Svenska kraftnät och Energimyndigheten

lämnat i rapporten Förslag till modell för schablonavräkning vissa frågor

kring timmätning efter den 1 november 1999. Bl.a. anser utredningen att

om en elanvändare som ligger under gränsen för schablonavräkning

begär timregistrerad mätning och avräkning, så bör han svara för de mer-

kostnader som uppkommer. Vidare kommer hushållen m.fl. inte längre

att behöva installera timmätare för att få tillträde till den fria elmark-

naden när schablonavräkning införs, varför det saknas skäl att behålla det

takpris om 2 500 kr inkl moms för timmätare och dess installation, som

sedan den 1 juli 1997 gäller för bl.a. alla hushållskunder.

 Utredningen anser vidare att kunder som installerat timmätare inte bör

ges kompensation för de utlägg man haft. För flertalet kunder torde den

nytta timmätaren givit uppväga utläggen. Dessutom angavs i den

proposition där takpriset om 2 500 kr inkl moms föreslogs att schablon-

avräkning kunde komma att införas inom några år, varför de kunder som

valt att skaffa en timmätare till takpris får sägas ha tagit en medveten risk

att denna lösning kunde bli tidsbegränsad.

En annan fråga som behandlas i delbetänkandet är hur det undantag från

leveranskoncessionärernas leveransplikt som idag gäller inom områden

där fjärrvärme eller naturgas distribueras eller avses att bli distribuerad,

bör hanteras när leveranskoncessionssystemet upphör. Enligt utred-

ningens mening bör undantaget avskaffas. På en fri elmarknad bör

kunderna vara fria att själva bedöma om de vill köpa el och för vilka

ändamål de önskar använda den. Även om ellagens särregler om

fjärrvärme och naturgas tas bort, så finns för övrigt andra regler som

skapar särskilda förutsättningar på värmemarknaden. Genom lagen

(1981:1354) om allmänna värmesystem kan kundernas möjlighet att byta

uppvärmningssystem begränsas förutsatt att den som driver en fjärr-

värmeanläggning eller ett naturgasnät får anläggningen respektive nätet

allmänförklarat

Sammanställning av remissyttranden vid remiss-

behandling av betänkandet Öppen Elmarknad (SOU

1999:44)

1. Remissinstanserna

Leveranskoncessionsutredningens delbetänkande Öppen elmarknad

(SOU 1999:44) har tillställts 28 remissinstanser. Yttrande har avgetts av

Kammarrätten i Stockholm, Kommerskollegium, Konkurrensverket,

Statskontoret, Affärsverket svenska kraftnät, Statens energimyndighet,

Konsumentverket, Svenska Kommunförbundet, Lantbrukarnas Riks-

förbund (LRF), Sveriges Industriförbund, Svenska Kraftverksföreningen,

Svenska Fjärrvärmeföreningen, Landsorganisationen i Sverige (LO),

Sveriges Fastighetsägareförbund, Villaägarnas Riksförbund (Villa-

ägarna), Hyresgästernas Riksförbund, Sveriges Energiföreningars

Riksorganisation (SERO), Sveriges Elleverantörer (SVEL), Elmaterial-

leverantörernas förening och Sveriges Elbrukarförening (Elbruk).

Justitiekanslern, Bokföringsnämnden, Riksrevisionsverket, Naturvårds-

verket och Elsäkerhetsverket har avstått från att yttra sig över rapporten.

Yttranden har även inkommit från Bohus Energi AB, STOSEB, Telge

Energi Försäljning AB och VEGAB vattenenergi AB.

VEGAB har också i ett antal ytterligare skrivelser till regeringen tagit

upp de små elproducenternas situation och hur dessa kan förväntas

påverkas av de förändrade regelverket på elmarknaden. Fackföreningarna

vid Birka Energi AB har i en särskild skrivelse till regeringen framfört

sina synpunkter på införande av schablonavräkning och dess konsek-

venser för energibranschen.

2. Samlad bedömning av systemet med schablonavräkning

De flesta remissinstanserna har inget att erinra vad gäller valet av modell

för schablonberäkning eller utredningens förslag att gränsen för

schablonberäkning bör sättas till 200 A. Konsumentverket hävdar dock

att valet av gräns bör utredas vidare. Elbruk förordar en gräns på 25 A alt

63 A och Villaägarna en gräns på 63 A. Elbruk och STOSEB framför

också att kostnaderna för timmätsystem behandlats fel och att de istället

skall ses som en rationaliseringsinvestering för nätföretagen. Svenska

kraftnät framhåller att den föreslagna modellen är väl förenlig med en

gräns på 200 A, men att modellen också kan tillämpas vid lägre gräns.

Kammarrätten i Stockholm påpekar att delbetänkandet innehåller många

osäkra faktorer, vilket gör det svårt att dra bestämda slutsatser om den

föreslagna ordningen och om valet av modell och gräns för schablon-

avräkning. Även Statskontoret framhåller att underlag saknas för att

avgöra om gränsen 200 A är den mest lämpliga ur samhällsekonomisk

synvinkel, men att gränsen bör ligga relativt högt.

SVEL anser att Svenska Kraftnät bör ta på sig ansvaret för den

schablonbaserade avräkningen mellan samtliga elleverantörer och inte

enbart mellan balansansvariga.

Kraftverksföreningen, SVEL och STOSEB betonar tidspressen och

bristen på detaljerad information om hur schablonavräkningen skal gå

till, vilket skapar svårigheter för berörda företag inom elförsörjningen att

hinna ta fram bl.a. de IT baserade stödsystem som kommer att krävas.

Båda organisationerna saknar en konsekvensanalys av tidpunkten för

införandet och att en sådan snarast bör göras. Kraftverksföreningen

förordar att reformen senareläggs till den 1 maj år 2000. I andra hand

förordar Kraftverksföreningen i likhet med SVEL att bytestillfället den 1

december tas bort. Även Elbruk är starkt kritisk till tidplanen och anser

att den extra anmälningstiden i November bör slopas. Elbruk liksom

Industriförbundet framhåller också betydelsen av att millennium-

problematiken beaktas vid införandet av det nya systemet.

Flera remissinstanser, däribland Svenska Kommunförbundet, Svenska

kraftnät och SVEL påtalar behovet av en bred och tydlig information om

de nya reglerna.

3. Vissa frågor kring leverantörsbyten

Konkurrensverket och Svenska Kommunförbundet stöder förslaget som

rör byte av elleverantör. Även Elbruk stöder utredningens förslag men

betonar att med utbyggda system för fjärravläsning minskar kostnaderna

för avläsning. Konsumentverket anser att förslaget med fasta bytesdagar

är acceptabelt om det sätts en kort tidsfrist för detta inledningsskede.

Villaägarna däremot anser att de fasta bytesdagarna ger en omotiverat

lång uppsägningstid.

LRF anser att antalet avgiftsfria leverantörsbyten bör begränsas till tre

och Kraftverksföreningen och SVEL vill begränsa dem till två.

Energimyndigheten påpekar att begränsningen av antalet kostnadsfria

byten till fyra byten per år kommer att ge upphov till höga administ-

rationskostnader och att antalet avgiftsfria byten därför bör vara obegrän-

sade. Istället bör en noggrann uppföljning av kostnaderna för byten göras

när reformen varit i kraft en tid. Visar det sig att bytesfrekvensen är hög

och kostnaderna omfattande kan frågan om att avgiftsbelägga leveran-

törsbyten tas upp igen.

4. Vissa frågor kring timmätning

Under den övergångsperioden som kommer att gälla för installation av

timmätare hos elanvändare över schablongränsen, så kommer de kunder

som ännu inte fått en timmätare installerad att ingå i den förbruknings-

profil mot vilken kunder under schablongränsen avräknas. Vad gäller

lämplig tid för denna övergångsperiod anger Energimyndigheten att den

bör inskränkas till utgången av år 2000 och Elbruk anser att sex månader

är tillräckligt. Kammarrätten i Stockholm påpekar att småförbrukare kan

drabbas av ökade kostnader under denna övergångperiod och att detta

inte berörs av utredningen. Domstolen liksom Statskontoret är också

negativa till att kostnaden för att installera timmätare hos kunder över

schablongränsen skall ingå i nättariffen.

Vad gäller frågan om kompensation till de elanvändare som redan

investerat i utrustning för timmätning anser Villaägarna att utredningens

beräkningsexempel är missvisande och inte bör ligga till grund för

bedömning av en eventuell ersättningsnivå. Villaägarna yrkar att staten

schablonmässigt skall ersätta konsumenter som investerat i en timmätare

med 1500 kr i varje enskilt fall. Även Konsumentverket och LRF anser

att någon form av kompensation är rimlig. Övriga remissinstanser delar

utredningens slutsatser eller lämnar frågan utan kommentarer.

 I likhet med utredningen anser flera remissinstanser, däribland

Svenska Kommunförbundet att kunder som ligger under gränsen för

schablonavräkning men som begär timregistrerad mätning bör svara för

de merkostnader som uppkommer och att takpriset på 2500 kr för

timregistrerande utrustning bör avskaffas. Elbruk och STOSEB däremot

betonar att användning av timserier bör uppmuntras då det bidrar till

energieffektivisering och bättre effektutnyttjande och att regelverket bör

ge incitament till en ökad användning av automatisk avläsning. LRF,

Villaägarna och Telge Energi betonar att de kunder som redan

införskaffat timmätare inte bör belastas med några driftskostnader för

mätaren. Telge Energi föreslår istället att de nätägare som har höga

kostnader för den timvisa mätningen istället kan erbjuda någon form av

kompensation till de kunder som övergår till schablonberäkning och att

detta bör ske på frivillig basis. LRF anför vidare att driftkostnaden för

timmätning över schablongräns bör belasta elanvändaren eftersom

elmätaren innebär ett mervärde för kunden genom att möjligheten till

direkt handel på spotmarknaden öppnar sig.

Elmaterial Leverantörernas förening, Elbruk och STOSEB betonar att

utredningens bedömning av kostnaderna för timmätning är överdrivna

och att de verkliga kostnaderna för att bygga ut heltäckande system för

automatisk avläsning ytterligare bör utredas. Vidare förordar Elbruk och

Elmaterial Leverantörernas förening att fakturering efter faktisk för-

brukning införs. Elbruk föreslår minst fyra obligatoriska avläsningar per

år. Elbruk och Telge Energi framför också att någon typ av sanktioner

mot de nätföretag som inte sköter mätvärdesrapporteringen på föreskrivet

sätt bör införas.

Svenska Kommunförbundet påtalar behovet av en lösning som möjlig-

gör förenklad mätning av el till väg och gatubelysning.

5. Konsumentskydd när leveranskoncessionssystemet upphör

Konsumentverket liksom Hyresgästernas Riksförbund ser med till-

fredsställelse de förtydliganden som gjorts jämfört med tidigare förslag

vad gäller skydd för enskilda konsumenter vid avtalslöst tillstånd och

även de flesta övriga remissinstanser är positiva till utredningens förslag

som syftar till att garantera att samtliga konsumenter har en elleverantör.

Villaägarna påpekar dock att elpriset skälighet även fortsättningsvis bör

kunna prövas vad gäller anvisad elleverantör.

Sveriges fastighetsägare föreslår att den föreslagna leveransplikten

skall gälla samtliga kunder med schablonavräkning och således inte

endast konsumenter.

SVEL anser att det bör klarläggas vad som skall gälla beträffande

näringsidkare som saknar elleverantör och föreslår att en kompletterande

regel införs med innebörden att nätägaren kan avbryta elöverföringen till

en näringsidkare som saknar elleverantör, efter det att nätägaren gjort

näringsidkaren uppmärksam på att elleverantör saknas.

6. Skyddet för små elproducenter

Samtliga remissinstanser ansluter sig till utredningens bedömning att små

elproducenter, från det att leveranskoncessionssystemet upphör fram till

utgången av år 2000, bör få ett skydd som motsvarar det de hade då

leveranskoncessionssystemet gällde. Ett flertal remissinstanser där ibland

Konkurrensverket, Energimyndigheten, LRF, Kraftverksföreningen,

SVEL, Industriförbundet och Svenska Kommunförbundet stöder för-

slaget om en särskild inköpsfunktion för mottagning av el från små

elproducenter. Kommunförbundet betonar att nuvarande system där

stödet till de små producenternas sker lokalt inte är tillfredsställande.

SERO och Bohus Energi AB anser att den mest lämpade mottagaren

av den småskaliga kraftproduktionen är Svenska kraftnät eller ett särskilt

bolag inom Svenska kraftnät. Härigenom kan kostnaden för stödet tas ut

genom en ökning på 0,2 öre/kWh på stamnätstariffen. SERO och

VEGAB anser också att stödet i första hand bör utgå oberoende av

ägarkategori, men att en selektering av ägarkategorier kan övervägas.

Även Konsumentverket anser att ansvaret för att ta emot den småskaliga

produktionen i stället bör läggas på Svenska kraftnät. Kraftverks-

föreningen å sin sida betonar att stödet inte bör begränsas till vissa

kategorier av ägare till små produktionsanläggningar och att Svenska

kraftnät inte bör ges rollen som inköpare av kraft från små elproducenter.

Vad gäller finansieringen av skyddet till små producenter understryker

Energimyndigheten och SERO att en finansiering genom ompriorite-

ringar inom nuvarande anslagsramar kommer att påverka målupp-

fyllelsen för det kortsiktiga omställningsprogrammet i negativ riktning.

SVEL å sin sida stöder förslaget till finansiering genom omprioriteringar

inom nuvarande anslagsramar och avstyrker förslaget med en avgifts-

finansiering.

Energimyndigheten påpekar att förslaget kommer att kräva vissa

övergångsbestämmelser och att ett sådant förslag snarast måste tas fram

bl.a. vad avser förslagets relation till EU:s regler om statsstöd.

SERO liksom LRF anser att ersättningsnivån bör återställas till den

nivå som gällde då elmarknadsreformen genomfördes, vilket innebär en

ersättning på 25 26 öre/kWh. VEGAB betonar att stödet bör årstids-

differentieras och föreslår en ersättningsnivå på 25 öre/kWh vintertid och

18 öre/kWh övrig tid, vilket ger ett medelpris på ca 21 öre/kWh.

Organisationerna framhåller också att mottagningsplikten till skydd för

små producenter måste finnas kvar även efter år 2000.

SERO betonar den korta tid som stått till buds för framtagning av

förslaget till övergångsbestämmelser och förutsätter att de små elprodu-

centernas situation kommer att belysas på ett mer ingående sätt i det

fortsatta utredningsarbetet. SERO och VEGAB framför också stark kritik

mot den konsultutredning om de små producenternas ekonomiska

situation som genomförts på uppdrag av utredningen och de antaganden

och ekonomiska bedömningar som legat till grund för utredningens

ställningstaganden. Detta gäller bl.a. utredningens antagande om

administrationskostnader för leveranskoncessionärerna vid inköp av den

småskaliga kraftproduktionen och om behovet av en riskpremie p.g.a.

den småskaliga kraftproduktionens väderberoende. Även utredningens

bedömning av den faktiska subventionsnivån till de små producenterna

anser man vara starkt överskattad.

Industriförbundet framhåller att statligt stöd till energiteknik endast bör

lämnas om tekniken bedöms kunna bli ekonomiskt bärkraftig inom

rimlig tid och att en noggrann och förutsättningslös omprövning av

stödet till småskalig elproduktion bör ske till utgången av år 2000.

Bohus Energi AB framhåller nödvändigheten av att frågan om de höga

kostnader för nätanslutning som nu gäller för ett flertal vindkraftprojekt

på grund av för svaga nät löses med högsta prioritet.

7. Konsekvenser för leveranskoncessionärerna

Kammarrätten i Stockholm framhåller att leveranskoncessionssytemet i

dess nuvarande form inte kan upprätthållas då schablonavräkning införs

och att en förutsättning för att schablonavräkning skall kunna införas den

1 november 1999 således är att leveranskoncessionssystemet upphör i

förtid. Domstolen påpekar att problem härvid kan uppkomma i form av

t.ex. skadeståndsanspråk från koncessionsinnehavarna och att denna

fråga bör utredas närmare.

Svenska kommunförbundet framhåller att tillgänglig information inte

är tillräcklig för att bedöma de ekonomiska konsekvenserna för leverans-

koncessionärer med långsiktiga avtal för inköp av kraft till sina kunder.

Förbundet stöder därför utredningens förslag om att en särskild för-

handlingsman tillsätts. SVEL anser att förslaget om en särskild för-

handlingsman inte är tillräckligt och betonar behovet av kraftfulla

åtgärder för att förhindra en forcerad strukturomvandling med utför-

säljningar och konkurser som följd. Kraftverksföreningen betonar att en

eventuell omförhandling av gällande kontrakt inte bör drabba råkraft-

leverantören och att det kopplat till den föreslagna förhandlingsmannen

bör finnas någon form av fond finansierad av staten ur vilken nämnda

förluster kan kompenseras. Även SVEL förordar en liknande lösning.

8. Elleveranser inom fjärrvärme och naturgasområde

Svenska Kommunförbundet, Svenska Fjärrvärmeföreningen och Elbruk

tillstyrker utredningens förslag att undantaget från leveranskoncessio-

närernas leveransplikt som nu gäller inom områden där fjärrvärme eller

naturgas distribueras eller avses att distribuerad avskaffas. Övriga

remissinstanser lämnar utredningens förslag inom detta område utan

kommentarer.

Svenska Fjärrvärmeföreningen påpekar att dagens skydd sedan länge

urholkats och fjärrvärmen idag konkurrerar på egna meriter. En fri

konkurrens mellan olika uppvärmningsformer kräver emellertid enligt

föreningens mening att fjärrvärmen undantas från den kommunala

lokaliseringsprincipen.

9. Övriga frågor

Kammarrätten i Stockholm påpekar att de föreslagna övergångs-

bestämmelserna innebär en begränsning i fråga om ännu inte anhängig-

gjorda tvister. Bestämmelserna bör knyta an till tvister som avser tid före

ikraftträdandet av den nya lagen. SVEL saknar bestämmelser om vad

som skall gälla i de fall då prisprövning inletts men inte avslutats vid den

nya lagens ikraftträdande. Vad gäller tillsynsärenden bör prövningen

enligt föreningens mening upphöra vid lagens ikraftträdande.

Kommerskollegium konstaterar att det i kommittédirektiven anges att

ett övergripande mål skall vara att elmarknaden organiseras så att

svenska elkunder kan dra nytta av fördelarna med elhandel med andra

länder och att denna fråga ännu inte behandlats av utredningen.

Statskontoret betonar behovet av uppföljning av utvecklingen på

elmarknaden till följd av det nya regelverket och Konsumentverket

framhåller behovet av opartisk prisrapportering för att ge en bättre

transparens på elmarknaden.

Elbruk saknar förslag till regler som kan driva på nätföretagens

produktivitetsutveckling och förhindra monopolvinster.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i ellagen (1997:857)

Härigenom föreskrivs i fråga om ellagen (1997:857)

dels att 3 kap. 12 13 §§, 5 kap. samt 8 kap. 4 6 §§ skall upphöra att

gälla,

dels att 1 kap. 4 §, 3 kap. 10, 11 och 14 §§, 4 kap. 10 §, 12 kap. 1 §, 13

kap. 5 § samt rubrikerna närmast före 3 kap. 10 § och 3 kap. 11 § skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas nya bestämmelser, 8 kap. 4 13 §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Med nätverksamhet avses att ställa

elektriska starkströmsledningar till

förfogande för överföring av el.

Till nätverksamhet hör också

projektering, byggande och under-

håll av ledningar, ställverk och

transformatorstationer, anslutning

av elektriska anläggningar, mät-

ning av överförd effekt och energi

samt annan verksamhet som be-

hövs för att överföra el på det

elektriska nätet.

Med nätverksamhet avses att ställa

elektriska starkströmsledningar till

förfogande för överföring av el.

Till nätverksamhet hör också

projektering, byggande och under-

håll av ledningar, ställverk och

transformatorstationer, anslutning

av elektriska anläggningar, beräk-

ning och mätning av överförd

effekt och energi samt annan verk-

samhet som behövs för att över-

föra el på det elektriska nätet.

Med anslutning av elektriska anläggningar avses också återinkoppling

av en befintlig anläggning och höjning av avtalad effekt i inmatnings

eller uttagspunkt.

3 kap.

Skyldighet att mäta överförd el

Skyldighet att beräkna och mäta

överförd el

10 §

Den som har nätkoncession är

skyldig att utföra mätning av

överförd el samt att rapportera

resultaten av dessa mätningar i

enlighet med de närmare före-

skrifter som regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, nät-

myndigheten meddelar.

Den som har nätkoncession är

skyldig att utföra beräkning och

mätning av överförd el samt att

rapportera resultaten av dessa be-

räkningar och mätningar i enlighet

med de närmare föreskrifter som

meddelas av regeringen eller den

myndighet som regeringen be-

stämmer.

Kostnader för mätning

Kostnader för beräkning och

mätning

11 §

Kostnaden för en mätare med

tillhörande insamlingsutrustning

och för dess installation i uttags-

punkten hos en elanvändare skall

av nätkoncessionshavaren debi-

teras elanvändaren. Elanvändare

vars elförbrukning mäts genom

direktmätning får dock inte debite-

ras mer än 2 500 kronor.

En elanvändare vars elförbruk-

ning mäts på annat sätt än enligt de

föreskrifter som meddelats med

stöd av 10 § skall debiteras mer-

kostnaden för denna mätning och

för rapporteringen av mätresul-

taten.

En elanvändare vars elförbrukning

beräknas och mäts på annat sätt än

enligt de föreskrifter som med-

delats med stöd av 10 § skall

debiteras merkostnaden för denna

beräkning och mätning och för

rapporteringen av resultaten av

dessa beräkningar och mätningar.

Om mätningen av elanvändarens

förbrukning kräver en annan mät-

utrustning än vid mätning enligt

de nämnda föreskrifterna skall

elanvändaren debiteras kostnaden

för mätaren med tillhörande

insamlingsutrustning och för dess

installation i uttagspunkten.

Andra kostnader för mätning än de som nu nämnts får inte debiteras

enskilda elanvändare.

Tvister om nätkoncessionshavarens skyldigheter enligt denna paragraf

prövas av nätmyndigheten.

14 §

Kostnaden för en mätare med

tillhörande insamlingsutrustning

och för dess installation i inmat-

ningspunkten hos en elproducent

skall av nätkoncessionshavaren

debiteras elproducenten.

Tvister om nätkoncessions-

havarens skyldigheter enligt denna

paragraf prövas av nätmyndig-

heten.

Kostnaden för en mätare med

tillhörande insamlingsutrustning

och för dess installation i inmat-

ningspunkten hos en elproducent

skall av nätkoncessionshavaren

debiteras elproducenten. Detta

gäller inte de elproducenter som

nämns i 4 kap. 10 §.

Tvister om nätkoncessions-

havarens skyldigheter enligt denna

paragraf prövas av nätmyndig-

heten.

4 kap.

10 §

En innehavare av en produktions-

anläggning som kan leverera en

effekt om högst 1 500 kilowatt

skall för överföring av el betala

endast den del av avgiften enligt

nättariffen som motsvarar den

årliga kostnaden för mätning och

rapportering på nätkoncessions-

havarens nät. Innehavaren skall

dessutom betala engångsavgift för

anslutning samt avgift för mätare

med tillhörande insamlingsutrust-

ning och för dess installation i

inmatningspunkten enligt 3 kap.

14 §.

En innehavare av en produktions-

anläggning som kan leverera en

effekt om högst 1 500 kilowatt

skall för överföring av el betala

endast den del av avgiften enligt

nättariffen som motsvarar den

årliga kostnaden för beräkning,

mätning och rapportering på nät-

koncessionshavarens nät. Inne-

havaren skall dessutom betala eng-

ångsavgift för anslutning.

.

Om flera sådana anläggningar som är belägna i närheten av varandra

gemensamt matar in el på ledningsnätet, skall anläggningarna betraktas

som separata anläggningar vid tillämpningen av denna paragraf.

Tvister om de skyldigheter enligt första stycket som innehavaren av en

produktionsanläggning har prövas av nätmyndigheten.

8 kap.

4 §

Med uttagspunkt avses i detta

kapitel den punkt där en elan-

vändare, enligt avtal med inne-

havaren av nätkoncession, tar ut el

för förbrukning.

5 §

Med elleverantör avses i detta

kapitel den som yrkesmässigt

levererar el som har producerats

av honom själv eller någon annan.

En elanvändare som importerar

el skall fullgöra de skyldigheter

som enligt detta kapitel åligger en

elleverantör.

Regeringen får föreskriva

undantag från första stycket för

verksamhet inom ett begränsat

område.

6 §

En elleverantör får bara leverera

el i uttagspunkter där någon har

åtagit sig det ekonomiska ansvaret

för att det nationella elsystemet

tillförs lika mycket el som tas ut i

uttagspunkten (balansansvar). Ett

sådant åtagande skall göras

genom ett avtal med den

systemansvariga myndigheten.

7 §

En elleverantör som levererar el

till en elanvändare i en viss uttags-

punkt är skyldig att fortsätta

leverera el tills leveransskyldig-

heten upphör enligt andra stycket.

Leveransskyldigheten upphör

om elanvändaren slutar att ta ut el

i uttagspunkten, om någon annan

elleverantör börjar leverera el till

elanvändaren i uttagspunkten eller

om överföringen av el får avbrytas

på grund av att elanvändaren har

försummat sina skyldigheter

gentemot elleverantören.

Bestämmelserna i denna para-

graf gäller inte de elleverantörer

som nämns i 9 §.

8 §

En elleverantör, som skall börja

leverera el i en uttagspunkt skall

senast en månad innan leveransen

påbörjas anmäla detta till inne-

havaren av nätkoncession. An-

mälan skall även innehålla en

uppgift om vem som har åtagit sig

balansansvaret i uttagspunkten.

En elleverantör som övertar

leveranserna till en elanvändare i

dennes uttagspunkt får bara göra

det från och med den första dagen

i en kalendermånad.

Bestämmelserna i första och

andra styckena gäller inte de

elleverantörer som nämns i 9 §.

En innehavare av nätkoncession

som tar emot en anmälan enligt

första stycket skall sända under-

rättelser enligt de närmare före-

skrifter som meddelas av rege-

ringen eller, efter regeringens

bemyndigande, nätmyndigheten.

Regeringen eller, efter rege-

ringens bemyndigande, nät-

myndigheten får meddela närmare

föreskrifter om elleverantörers

skyldigheter enligt första stycket.

9 §

En elleverantör som avser att

under en angiven tid leverera en

fastställd mängd el till en elan-

vändare skall anmäla detta till den

elleverantör som enligt 7 § första

stycket är leveransskyldig i elan-

vändarens uttagspunkt och till den

som har åtagit sig balansansvaret

i uttagspunkten.

10 §

Elanvändare som saknar elleve-

rantör skall av innehavaren av

nätkoncession anvisas en elleve-

rantör, som gentemot nätkon-

cessionshavaren har åtagit sig att

leverera el till sådana elan-

vändare.

Den anvisade elleverantören

skall omedelbart underrätta elan-

vändaren om de villkor för leve-

ransen som han avser att tillämpa

och om den dag då han avser att

påbörja leveransen.

11 §

Den som övertar balansansvaret i

en elanvändares uttagspunkt får

bara göra det från och med den

första dagen i en kalendermånad.

Den elleverantör som enligt 7 §

första stycket är leveransskyldig i

uttagspunkten skall underrätta

innehavaren av nätkoncession om

övertagandet senast en månad

innan det skall ske.

Den systemansvariga myndig-

heten får, om det finns särskilda

skäl, i det enskilda fallet medge att

balansansvaret i en uttagspunkt

skall börja gälla tidigare än vad

som följer av första stycket.

En innehavare av nätkoncession

som tar emot en anmälan enligt

första stycket skall sända under-

rättelser enligt de närmare före-

skrifter som meddelas av rege-

ringen eller, efter regeringens

bemyndigande, nätmyndigheten.

Regeringen eller, efter rege-

ringens bemyndigande, nätmyn-

digheten får meddela närmare

föreskrifter om elleverantörers

skyldigheter enligt första stycket.

12 §

Innehavaren av nätkoncession

skall hålla den systemansvariga

myndigheten underrättad om de

uppgifter som har lämnats enligt

11 § enligt de närmare föreskrifter

som meddelas av regeringen eller

den myndighet som regeringen

bestämmer. Han skall dessutom

hålla den systemansvariga myn-

digheten underrättad om vem som

har åtagit sig balansansvaret för

hans egna inköp.

13 §

Den systemansvariga myndigheten

skall svara för avräkningen mellan

de balansansvariga enligt de före-

skrifter som regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, myn-

digheten meddelar.

12 kap.

1 §

Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter eller villkor

som har meddelats med stöd av lagen utövas, såvitt avser frågor om

elsäkerhet och driftsäkerheten hos det nationella elsystemet, av den eller

de myndigheter som regeringen bestämmer.

Tillsynen i övrigt över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter

och villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av

nätmyndigheten.

Tillsynen omfattar inte elleve-

rantörernas skyldigheter enligt 8

kap.

13 kap.

5 §

Beslut av nätmyndigheten enligt 2

kap. 18 20 §§, 3 kap. 3 §, 6 8 §§,

11, 12, 14 och 15 §§, 4 kap. 6, 7

och 10 §§, 5 kap. 7, 10 och 11 §§

samt 12 kap. 8 och 11 §§, beslut

av en tillsynsmyndighet enligt 12

kap. 2 4 §§ samt beslut av den

systemansvariga myndigheten om

ersättning till den som enligt

8 kap. 2 § beordrats öka eller

minska produktionen av el får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Prövningstillstånd

krävs vid överklagande till kam-

marrätten.

Beslut av nätmyndigheten enligt 2

kap. 18 20 §§, 3 kap. 3 §, 6 8 §§,

11, 14 och 15 §§, 4 kap. 6, 7 och

10 §§ samt 12 kap. 8 och 11 §§,

beslut av en tillsynsmyndighet

enligt 12 kap. 2 4 §§ samt beslut

av den systemansvariga myndig-

heten om ersättning till den som

enligt 8 kap. 2 § beordrats öka

eller minska produktionen av el får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Prövningstillstånd

krävs vid överklagande till kam-

marrätten.

Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra beslut

enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av

lagen.

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1999.

2. Elleverantörer som är leveransskyldiga enligt 8 kap. 7 § första

stycket skall senast den 1 december 1999 underrätta innehavarna av

nätkoncession om i vilka uttagspunkter de levererar el. Detta gäller dock

inte de elleverantörer som före den 1 november 1999 omfattades av

bestämmelsen i 8 kap. 5 § i dess äldre lydelse.

3. Ett övertagande av leveranserna eller ett övertagande av balans-

ansvar får inte gälla från och med den 1 januari 2000 eller den 1 mars

2000. Detta gäller dock inte uttagspunkter där leverans av el sker enligt

leveransavtal som har ingåtts före den 1 november 1999 och enligt vilka

elleveranserna skall upphöra under december 1999 eller februari 2000.

4. En elanvändare vars elförbrukning, enligt ett leveransavtal, skall

mätas på annat sätt än enligt de föreskrifter regeringen meddelar med

stöd av 3 kap. 10 § omfattas inte av föreskriften i 3 kap. 11 § första

stycket under leveransavtalets giltighetstid.

5. Bestämmelsen i 3 kap. 12 § skall alltjämt gälla för de elanvändare

som omfattades av bestämmelsen före den 1 november 1999.

6. I tvister enligt 5 kap. 7 § eller 10 § som är anhängiga den 1

november 1999 skall äldre bestämmelser tillämpas.

7. En anmälan enligt den upphävda 5 kap. 10 § andra stycket som har

gjorts senast den 30 april 1999 gäller som en underrättelse enligt den nya

bestämmelsen i 8 kap. 8 § om övertagande av leveranser från och med

den 1 november 1999. Detta gäller dock bara om elanvändaren senast

den 31 augusti 1999 anmäler till innehavaren av nätkoncession vem som

skall överta leveranserna.

8. En anmälan enligt den upphävda 5 kap. 10 § andra stycket som har

gjorts efter den 30 april 1999 men senast den 31 oktober 1999 gäller som

en underrättelse enligt den nya bestämmelsen i 8 kap. 8 § om

övertagande av leveranser från och med den 1 december 1999. Detta

gäller dock bara om elleverantören senast den 10 november 1999

anmäler till innehavaren av nätkoncession vem som skall överta

leveranserna.

9. En underrättelse enligt 8 kap. 4 § andra stycket i dess äldre lydelse

skall gälla som en underrättelse enligt 8 kap. 11 § första stycket.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-05-12

Närvarande: f.d. justitierådet Per Jermsten, justitierådet

Ingegerd Westlander, regeringsrådet Susanne Billum.

Enligt en lagrådsremiss den 6 maj 1999 (Näringsdepartementet) har rege-

ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

ändring i ellagen.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Bengt Agartz.

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

3 kap. 10 och 11 §§

I gällande lydelse av 10 § anges att den som har nätkoncession är skyldig

att utföra "mätning" av överförd el samt att rapportera resultatet av dess

"mätningar" i enlighet med de närmare föreskrifter som regeringen, eller

efter dess bemyndigande, nätmyndigheten meddelar.

De föreslagna ändringarna innebär i huvudsak att orden "beräkning"

respektive "beräkningar och," har införts framför orden "mätning"

respektive "mätningar".

Av remissprotokollet och vad som upplysts vid föredragningen inför

Lagrådet framgår, att de sålunda föreslagna tilläggen i lagtexten avser att

klargöra en nyordning som innebär att för vissa elanvändare i praktiken

det alldeles övervägande flertalet en s.k. "schablonmätning" skall

kunna tillämpas. Vad det därvid egentligen är fråga om är att

förbrukningens tidsmässiga fördelning, som har betydelse för debite-

ringen, beräknas med ledning av vissa särskilt utfärdade föreskrifter i

stället för att fastställas genom timvisa mätningar.

I den föreslagna följande paragrafen ges i första meningen bestäm-

melser om att elanvändare vars förbrukning över tiden inte beräknas

med "schablonmätning" skall debiteras merkostnaden för den "beräk-

ning och mätning och för rapporteringen av resultaten av dessa beräk-

ningar och mätningar" som då i stället blir aktuella. Beskrivningen av

den som bestämmelsen gäller anges avse elanvändare vars elförbrukning

"beräknas och mäts på annat sätt än enligt de föreskrifter som meddelats

med stöd av 10 §".

De i 10 § föreslagna, nyss beskrivna tilläggen i lagtexten, ändrar inte

den grundförutsättningen att de där givna bemyndigandena fortfarande

gäller föreskrifter om "mätning av överförd el". Sådana mätningar

behövs också i samtliga fall, oberoende av om fördelningen över tid

fastställs genom timvisa mätningar eller genom "schablonmätningar",

mer adekvat "schablonberäkningar". Vid sådant förhållande framstår

beskrivningen av de elanvändare, vilka enligt den föreslagna 11 § första

stycket första meningen, skall drabbas av där angivna merkostnader som

oklar. Föreskrifter meddelade med stöd av 10 § omfattar, som nyss

konstaterats, även timvisa mätningar. Det kan därmed inte förutsättas att

användningen av ordalagen "beräknas och mäts på annat sätt" tydliggör

att vad som här åsyftas är just fall då det sker timvisa mätningar av

förbrukningen. Oklarheten förstärks genom att det för dessa fall knappast

kan bli aktuellt att debitera några merkostnader för "denna beräkning"

eller för rapporteringen av "resultaten av dessa beräkningar".

Vad särskilt gäller delegationen att utfärda närmare föreskrifter om

schablonberäkningen bör enligt Lagrådets mening av lagtexten i varje

fall framgå vilka övre förbrukningsgränser som därvid kan bli aktuella.

På grund av det anförda förordar Lagrådet att nu berörda bestämmelser

ges en annorlunda utformning. Förslagsvis på följande sätt.

10 §

"Den som har nätkoncession är skyldig att utföra mätning av överförd el.

Uppgår den årliga beräknade överföringen till en elanvändare, som har

effektabonnemang, till högst X kilowattimmar eller föreligger ett säk-

ringsabonnemang om högst

200 ampère skall koncessionshavaren även göra en beräkning av hur

överföringen fördelas över tiden (schablonberäkning). Det åligger vidare

koncessionshavaren att rapportera resultaten av dessa mätningar och

beräkningar. Närmare föreskrifter om angivna skyldigheter meddelas av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer."

11 § första stycket

"En elanvändare vars elförbrukning över tiden inte fastställs genom

schablonberäkning skall debiteras merkostnaderna för de särskilda mät-

ningar som föranleds därav och för rapporteringen av resultaten av dessa

mätningar. Om .... uttagspunkten."

4 kap. 10 §

Paragrafen innehåller särbestämmelser för innehavare av produktions-

anläggningar som kan leverera en effekt av högst 1 500 kW. Bestämmel-

serna innebär att dessa behandlas mer förmånligt än större elproducenter

när det gäller den avgift som skall erläggas till berörd nätkoncessions-

havare för överföring av el. I 3 kap. 14 § föreskrivs skyldighet för el-

producenter att betala kostnaden för mätare med tillhörande insamlings-

utrustning och för dess installation. I förslaget införs ett undantag från

den regeln för de elproducenter som avses i 4 kap. 10 §.

Enligt den allmänna motiveringen är anledningen till de förmånligare

villkoren för de små elproducenterna, som utgörs av mindre vattenkraft-

stationer, vindkraftverk och mindre kraftvärmeanläggningar, att dessa

inte kan agera på elmarknaden under samma förutsättningar som de

större producenterna.

Systemet med leveranskoncession, reglerat i 5 kap. ellagen, ger

dessutom de små producenterna ett särskilt skydd genom att leverans-

koncessionshavaren är skyldig att till ett skäligt pris köpa el från de små

elproducenter som är belägna inom det geografiska område som

koncessionen omfattar (5 kap. 11 och 12 §§). Genom den föreslagna

lagen avskaffas emellertid systemet med leveranskoncession.

Vid föredragningen inför Lagrådet har det upplysts att de små elp-

roducenterna inte kommer att kunna existera på marknaden utan något

skydd motsvarande det som systemet med leveranskoncession ger dem.

Lagrådet anmärker att lagrådsremissen emellertid inte innehåller något

förslag om hur detta skydd skall åstadkommas, bara ett uttalande om att

förslag till utformning av ett sådant skydd kommer att föreläggas

riksdagen tillsammans med proposition i det föreliggande lagstiftnings-

ärendet.

8 kap. 4 13 §§

I den remitterade lagtexten föreslås dels att de nuvarande 4 6 §§ i

kapitlet skall upphöra att gälla, dels att nya bestämmelser skall införas

såsom 4 13 §§. De föreslagna nya paragraferna kommer därmed att

placeras omedelbart efter rubriken "Balansansvar". De två första para-

graferna innehåller emellertid inte bestämmelser om balansansvaret, utan

utgör definitioner av begreppen uttagspunkt och elleverantör. Enligt

Lagrådets mening skulle lagtexten bli mera logiskt uppbyggd om dessa

två bestämmelser fick en annan placering. Enligt vad som upplysts vid

lagrådsföredragningen möter det inget hinder att ta upp en bestämmelse

angående vad som avses med elleverantör under rubriken "Definitioner" i

1 kap. En bestämmelse angående vad som i detta sammanhang avses med

uttagspunkt kan vidare fogas som ett andra stycke till den föreslagna 6 §.

Lagrådet förordar att så sker. Vid sådant förhållande utgår 4 och 5 §§ i

den föreslagna lagtexten, varvid 6 13 §§ kommer att betecknas 4 11

§§. Lagrådets förslag föranleder vissa redaktionella jämkningar.

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

4. Med hänvisning främst till vad Lagrådet förordat under 3 kap. 10

och 11 §§ föreslås att denna punkt ges följande lydelse:

"En elanvändare vars elförbrukning över tiden, enligt leveransavtal

som gäller vid lagens ikraftträdande, skall mätas på annat sätt än enligt

föreskrifter om schablonberäkning, meddelade med stöd av

3 kap. 10 §, omfattas inte av bestämmelserna i 3 kap. 11 § första styc-

ket under leveransavtalets återstående giltighetstid."

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 maj 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:137 Införande av

schablonberäkning på elmarknaden, m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Ellagen (1997:857)

3 kap. 10 §, 8 kap. 6 §,

9 - 11 §§, 13 kap. 5 §

 Senaste lydelse 1998:1651.

 Senaste lydelse 1998:1651.

 5:10 sista st Tvistlösning,hos vem

Prop. 1998/99:137

5

1

13

93

14

93

29

93

41

93

58

93

62

93

Prop. 1998/99:137

Bilaga 1

64

93

Prop. 1998/99:137

Bilaga 2

68

93

Prop. 1998/99:137

Bilaga 3

74

93

Prop. 1998/99:137

Bilaga 4

80

93

Prop. 1998/99:137

Bilaga 5

88

93

Prop. 1998/99:137

Bilaga 6

91

93

Prop. 1998/99:137

Bilaga 7

92

93

Prop. 1998/99:137

93

93

Prop. 1998/99:137