Regeringens proposition

1996/97:165

Vissa förändringar i TV-avgiftssystemet

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 maj 1997.

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kulturdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att den nu pågående försöksverksamheten med

särskilt betalningssätt permanentas. Detta innebär att det bolag som

svarar för att ta ut TV-avgifter m.m., Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB),

efter avtal med den avgiftsskyldige får besluta att TV-avgiften skall be-

talas vid andra tidpunkter och under andra förutsättningar än vad som

följer av huvudregeln som innebär att TV-avgiften skall betalas i fyra

poster årligen.

Förslaget innebär vidare att kravet på skriftlighet vid anmälan om att

innehav av TV-mottagare upphört tas bort samtidigt som det klargörs att

avgiftsskyldigheten är kopplad till det avgiftspliktiga innehavet och inte

innehavet av TV-mottagare som sådant.

Även förvaltningen av avgiftsmedlen föreslås bli ändrad i viss ut-

sträckning.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

3 Ärendet och dess beredning 7

4 Bakgrund 8

5 Gällande rätt 8

 5.1 Betalningsskyldighet 8

 5.2 TV-avgiftens storlek m.m. 9

 5.3 När avgiftsskyldigheten inträder och upphör 9

 5.4 Återbetalning av avgifter 10

 5.5 Verkställighet 10

6 Försöksverksamheten med särskild betalningssätt 10

7 Förutsättningar för avanmälan av TV-innehav 11

8 Avgiftsmedlen m.m. 13

9 Övriga frågor 16

 9.1 Avgiftsplikten för vissa innehav av TV-mottagare 16

 9.2 Registerfrågor 19

 9.3 Vissa åtgärder för att göra systemet effektivt 22

 9.4 Verkställighet m.m. 25

10 Författningskommentar 27

Bilaga 1 Promemorians lagförslag 30

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 32

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 maj 1997 33

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift

Härigenom föreskrivs att 4, 6, 11, 23, 24 och 29 §§ samt rubriken när-

mast före 24 § lagen (1989:41) om TV-avgift skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Skyldigheten att betala TV-

avgift omfattar inte sådana TV-

mottagare som på grund av sin

konstruktion inte kan användas för

att ta emot markbundna rund-

radiosändningar.

Skyldigheten att betala TV-

avgift omfattar inte sådana TV-

mottagare som på grund av sin

konstruktion inte kan användas för

att ta emot markbundna sänd-

ningar.

6 §

TV-avgift betalas inte för TV-mottagare som

1. innehas av någon som är anställd vid en utländsk beskickning eller

ett karriärkonsulat, om det har beslutats av regeringen eller den myndig-

het som regeringen bestämmer att avgift inte skall betalas för mottagaren,

2. har förts in i riket för tillfälligt bruk och är tullfri,

3. innehas på prov under högst 15 dagar, eller

4. är varaktigt undanställd eller

obrukbar såvitt gäller tid efter det

att förhållandet skriftligen har

anmälts till bolaget av den avgifts-

skyldige.

4. är varaktigt undanställd eller

obrukbar såvitt gäller tid efter det

att förhållandet har anmälts till

bolaget av den avgiftsskyldige.

11 §

TV-avgift skall betalas till dess

att den avgiftsskyldige skriftligen

har anmält hos bolaget att hans

innehav av TV-mottagaren har

upphört.

TV-avgift skall betalas till dess

att den avgiftsskyldige har anmält

hos bolaget att hans eller hennes

avgiftspliktiga innehav har upp-

hört.

Avgift som avser tid efter det att sådan anmälan har kommit in till

bolaget skall betalas tillbaka till den avgiftsskyldige. Om beloppet är

lägre än 100 kronor, betalas det dock inte tillbaka.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 §

Skall TV-avgiften på grund av

ändring i denna lag utgå med ett

annat belopp än tidigare, skall

avgiftsposten för en period som

löper vid ändringens ikraftträ-

dande beräknas enligt den tidigare

TV-avgiften för tiden före ikraft-

trädandet och enligt den senare

avgiften för tiden efter ikraft-

trädandet. Beloppet avrundas ned-

åt till jämnt antal kronor.

Bolaget skall inte ändra TV-

avgiften enligt första stycket, om

den avgiftsskyldige före avgifts-

periodens utgång skriftligen har

anmält att hans innehav av TV-

mottagaren har upphört.

Skall TV-avgiften på grund av

en ändring i denna lag betalas

med ett annat belopp än tidigare,

skall avgiftsposten för en period

som löper när ändringen träder i

kraft beräknas enligt den tidigare

TV-avgiften för tiden före ikraft-

trädandet och enligt den nya av-

giften för tiden efter ikraftträdan-

det. Beloppet avrundas nedåt till

jämnt antal kronor.

Bolaget skall inte ändra TV-

avgiften enligt första stycket, om

den avgiftsskyldige före avgifts-

periodens utgång har anmält att

hans eller hennes innehav av TV-

mottagaren har upphört.

Försöksverksamhet med

särskilt betalningssätt

Särskilt betalningssätt

24 §

Bolaget får bedriva en försöks-

verksamhet som innebär dels att

TV-avgift skall betalas i andra

poster och vid andra tidpunkter än

som anges i 7 §, dels att avisering

enligt 10 § inte skall ske. Bolaget

får besluta om detta efter avtal

med den avgiftsskyldige.

Bolaget får efter avtal med en

avgiftsskyldig besluta dels att TV-

avgift skall betalas i andra poster

och vid andra tidpunkter än som

anges i 7 §, dels att avgiften inte

skall aviseras enligt 10 §.

Om bolaget har fattat beslut

enligt första stycket i fråga om

viss avgiftsskyldig, gäller inte be-

stämmelserna i 12, 13 och 17 §§.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

29 §

De avgiftsbelopp som bolaget

uppbär skall omedelbart överföras

till riksgäldskontoret. Medlen

skall omedelbart placeras på

räntebärande räkning där.

Sveriges Television Aktiebolag

svarar för förvaltningen av

medlen.

De avgiftsbelopp som bolaget

tar emot skall minst månadsvis

föras över till Riksgäldskontoret.

Medlen skall omedelbart placeras

på räntebärande räkning där.

Radiotjänst i Kiruna Aktiebolag

svarar för förvaltningen av

medlen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

3 Ärendet och dess beredning

Enligt lagen (1989:41) om TV-avgift handhas uppbörden av avgifter för

innehav av televisionsmottagare och avgiftskontroll av Radiotjänst i

Kiruna Aktiebolag (RIKAB). RIKAB har i skrivelser till regeringen, den

första den 27 februari 1992, kommit in med förslag till förändringar i

TV-avgiftslagen samt med en utvärdering av en försöksverksamhet

avseende särskilt betalningssätt.

I en skrivelse till Utbildningsdepartementet, Finansdepartementet och

Justitiedepartementet den 30 september 1993 har Svenska Inkasso-

föreningen krävt att regelsystemet för indrivning av obetalda TV-avgifter

ändras.

Efter en granskning av RIKAB har riksdagens revisorer föreslagit en

översyn av TV-avgiftslagen (rapport 1994/95:7). Utgångspunkten för en

sådan översyn borde enligt revisorernas uppfattning vara såväl RIKAB:s

som Svenska Inkassoföreningens skrivelser. I en promemoria upprättad

inom Kulturdepartementet (Ds 1997:24) redovisas resultaten av denna

översyn jämte förslag till förändringar i TV-avgiftssystemet.

De lagförslag som läggs fram i promemorian återfinns i bilaga 1. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. Remissyttrandena

finns tillgängliga hos Kulturdepartementet (dnr Ku97/707/RTV).

Lagrådet

Den nuvarande lagstiftningen ger utrymme för den betalningsskyldige att

betala TV-avgift på andra tider och på annat sätt än vad huvudregeln

stadgar under förutsättning att ett avtal med denna innebörd träffats

mellan RIKAB och den avgiftsskyldige (försöksverksamhet med särskilt

betalningssätt). Det förslag som regeringen nu lägger fram innebär att

denna möjlighet permanentas. Samtidigt blir, i enlighet med vad Lag-

rådet tidigare förordat (se prop. 1988/89:18 s. 69 f och 121) TV-avgifts-

lagens regler om påminnelser, försenings- och tilläggsavgifter samt verk-

ställighet tillämpliga också vid denna form av betalningssätt.

Vidare föreslår regeringen att det inte längre skall krävas skriftlig

anmälan om att TV-innehav upphört. De föreslagna ändringarna är av

enkel och okomplicerad beskaffenhet som permanentar eller leder till

förenklingar för den enskilde. Mot denna bakgrund och eftersom för-

slaget rörande förvaltningen av avgiftsmedlen faller utanför Lagrådets

granskningsområde är, enligt regeringens uppfattning, förslagen av sådan

beskaffenhet att Lagrådets yttrande skulle sakna betydelse. Yttrande av

Lagrådet har därför inte inhämtats.

4 Bakgrund

Den 1 mars 1989 trädde lagen (1989:41) om TV-avgift i kraft (prop.

1988/89:18, bet. 1988/89:KrU9, rskr. 1988/89:97) De huvudsakliga

förändringarna i förhållande till den tidigare gällande lagen (1978:478)

om avgift för innehav av televisionsmottagare innebar att TV-avgiften

blev enhetlig för färg-TV-apparater och svartvita mottagare, att varje

statlig myndighet blev skyldig att betala TV-avgift men endast för var

tionde mottagare som myndigheten innehar och att avgiften för

mottagare i hotell- och pensionatsrörelse utökades till en avgift för var

tionde mottagare. Organisatoriskt föreskrevs att TV-avgiften skulle

betalas till RIKAB, ett av Sveriges Television AB (SVT), Sveriges Radio

AB (SR) och Sveriges Utbildningsradio AB gemensamt ägt bolag samt

att RIKAB:s beslut att påföra någon avgift fick verkställas om avgiften

var obetald och förfallen till betalning. RIKAB ålades att bedriva avgifts-

kontroll och fick för ändamålet använda särskilda pejlingsinstrument

(särskild avgiftskontroll). I lagen angavs att förvaltningslagen (1986:223)

skulle vara tillämplig vid RIKAB:s handläggning av ärenden om TV-

avgifter. Dåvarande SR skulle utöva det finansiella samordningsansvaret

för rundradiorörelsen innebärande bl.a. att SR ålades att för statens

räkning förvalta influtna avgiftsmedel. Samtidigt föreskrevs att RIKAB

omedelbart skulle överföra dessa till Riksgäldskontoret för placering på

räntebärande räkning.

5 Gällande rätt

5.1 Betalningsskyldighet

Bestämmelserna om avgiftsskyldighet fastslås i TV-avgiftslagens 1 3 §§.

Huvudprincipen är att alla som innehar en TV-mottagare skall betala TV-

avgift (beträffande definitionen av begreppet TV-mottagare, se prop.

1988/89: 18 s. 43 ff). Allmänt sett anses den som har hand om TV-

mottagaren och därmed kan ha direkt nytta av den vara innehavare i

lagens mening. Varje kortvarigt och tillfälligt nyttjande anses emellertid

inte utgöra innehav. I en del situationer finns det även anledning att

tillmäta rätten att förfoga över mottagaren avgörande betydelse. I lagens

2 3 §§ har begränsningar i avgiftsskyldigheten upptagits. Således stadgas

i 2 § att en TV-avgift skall betalas för samtliga TV-mottagare som är

avsedda att användas i innehavarens hushåll, som finns på samma butiks-

eller demonstrationsställe för mottagare, eller finns inom samma sjukhus,

vårdanstalt eller inrättning av liknande slag, om TV-mottagarna är

avsedda att användas av dem som får vård (se också avsnitt 9.1).

Utöver dessa speciella användningsområden finns angivet det s.k.

gruppundantaget, som innebär att avgift skall betalas för var tionde

mottagare (3 §). Införandet av denna bestämmelse innebar att basen för

TV-avgiften vidgades något. Enligt den aktuella bestämmelsen skall en

TV-avgift betalas för varje påbörjad grupp om tio TV-mottagare om

mottagarna

 innehas av samma statliga myndighet, eller

 innehas av samma avgiftsskyldige och används antingen

a) i hotell- eller pensionatsrörelse, eller

b) annars i anläggningar eller lokaler som, utan att det är fråga om TV-

handel eller vårdinrättningar, är avsedda för annat än bostadsända-

mål, eller

c) i fortskaffningsmedel som är avsedda för yrkesmässig trafik.

Vissa typer av TV-mottagare, däribland sådana som på grund av

särskilt vidtagen åtgärd inte kan ta emot TV-program och TV-mottagare

som innehas av utländsk beskickning eller konsulat, har undantagits från

avgiftsskyldighet. Samma sak gäller för TV-mottagare som förts in i riket

för tillfälligt bruk och är tullfria, innehas på prov under högst 15 dagar,

eller är varaktigt undanställda eller obrukbara såvitt gäller tiden efter

anmälan till RIKAB (4 6 §§).

5.2 TV-avgiftens storlek m.m.

TV-avgiften bestäms till ett visst belopp för ett år (fr.o.m. den 1 januari

1997 uppgår avgiften till 1 536 kronor). Den skall betalas i fyra poster

om för närvarande 384 kronor (7 §). Det åligger RIKAB att i god tid före

varje avgiftsperiod sända ut en avi till den avgiftsskyldige med upp-

maning att betala avgiften för perioden (10 §). Om en TV-avgift inte

betalas i tid sänds en påminnelse till den avgiftsskyldige med en upp-

maning att betala TV-avgift. En påminnelseavgift utgår för detta (12 §).

Om TV-avgiften inte betalas inom den tid som angetts i påminnelsen

utgår en tilläggsavgift. Denna avgift är 40 procent av avgiftsposten för

perioden (13 §).

5.3 När avgiftsskyldigheten inträder och upphör

Den som blir innehavare av en TV-mottagare och som är avgiftsskyldig

för innehavet skall senast 15 dagar därefter anmäla innehavet till RIKAB

(8 §). Av 2 § förordningen (1989:46) om TV-avgift framgår att denna

anmälan får göras skriftligen eller per telefon. Underlåtenhet att fullgöra

anmälningsskyldigheten kan föranleda böter (22 § TV-avgiftslagen).

Det bör i sammanhanget påpekas att genom en nyligen beslutad

lagändring (SFS 1996:852) har till TV-avgiftslagens 8 och 22 § överförts

de bestämmelser som tidigare återfanns i den nyligen upphävda radio-

lagen (1966:755) rörande skyldighet för överlåtare att till RIKAB anmäla

sådana överlåtelser av TV-mottagare som sker genom yrkesmässig

överlåtelse i detaljhandel. Motsvarande anmälningsplikt gäller vid yrkes-

mässig uthyrning av TV-mottagare. Anmälningsskyldigheten är bötes-

sanktionerad.

TV-avgift skall betalas till dess att den avgiftsskyldige skriftligen har

anmält hos RIKAB att hans innehav av TV-mottagaren har upphört

(11 §). Någon möjlighet att göra avanmälan per telefon finns inte.

5.4 Återbetalning av avgifter

TV-avgiftslagen innehåller två bestämmelser om återbetalning av av-

gifter. I 11 § andra stycket stadgas att avgift som avser tid efter det att

någon anmält att hans innehav av TV-mottagare upphört skall återbetalas

till den avgiftsskyldige under förutsättning att beloppet inte är lägre än

100 kronor.

Om en inbetald avgift överstiger vad som skall erläggas enligt laga-

kraftvunnet beslut skall överskjutande belopp betalas tillbaka till den

avgiftsskyldige (16 §). Något lägsta belopp har här inte angetts.

5.5 Verkställighet

RIKAB:s beslut om påförande av avgifter enligt TV-avgiftslagen skall

anses som beslut av förvaltningsmyndighet och får verkställas, om avgif-

ten är obetald och förfallen till betalning. Verkställighet får ske även om

avgiftsbeslutet har begärts omprövat eller omprövningsbeslutet har blivit

överklagat. Avser beslutet TV-avgift, krävs dock att bolaget har sänt en

påminnelse enligt 12 §. Uttagande av avgift handläggs hos kronofogde-

myndigheten som allmänt mål (17 §).

6 Försöksverksamheten med särskilt betalningssätt

Regeringens förslag: Försöksverksamheten med särskilt betalnings-

sätt permanentas. TV-avgiftslagens bestämmelser om betalnings-

påminnelse, påminnelseavgift, tilläggsavgift och verkställighet skall

gälla också vid denna form av betalning.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran.

Skälen för förslaget: Nuvarande rättsliga reglering av försöksverk-

samheten med särskilt betalningssätt återfinns i TV-avgiftslagens 24 §.

Verksamheten innebär att RIKAB kan besluta dels att TV-avgift får

betalas i andra poster och vid andra tidpunkter än vad huvudregeln i 7 §

stadgar, dels att avisering enligt 10 § inte skall ske.

Av den rapport som upprättats av riksdagens revisorer kan utläsas att

antalet TV-innehavare som betalar TV-avgiften via autogiro uppgick till

ca 20 000 år 1990. Sedan dess har antalet autogiroinbetalningar ökat med

ca 30 000 och uppgick till ca 50 000 år 1994. Av rapporten framgår

vidare att de TV-innehavare som valt en annan inbetalningsperiod än den

lagstadgade om tre månader i regel är juridiska personer. Dessa betalar i

huvudsak för en tolvmånadersperiod även om sexmånaders-betalningar

förekommer.

Enligt RIKAB bör försöksverksamheten med särskilt betalningssätt

permanentas. Bolaget har hävdat att systemet ger den betalningsskyldige

en valfrihet och påverkar därmed betalningsviljan positivt. RIKAB har

också hävdat att bestämmelserna i 12, 13 och 17 §§ bör gälla även vid

sådant betalningssätt. RIKAB har gjort gällande att den nuvarande

ordningen med en återgång till fakturering enligt lagens betalningssystem

vid försenad eller utebliven betalning försvårar en effektiv uppbörd av

TV-avgifter med ökade administrativa kostnader som följd. RIKAB kan

inte finna någon anledning att särbehandla avgiftsskyldiga som valt att

betala avgiften på annat sätt än det lagstadgade.

Av förarbetena till TV-avgiftslagen framgår att lagens regler om hur

betalningsskyldigheten skall fullgöras bör, mot bakgrund av att det rör

sig om en obligatorisk avgift som berör ett stort antal människor och som

administreras av ett enskilt organ, vara precisa (prop. 1988/89:18 s. 68). I

propositionen angavs vidare att det är ett rättssäkerhetskrav att den

enskilde skall kunna utläsa av lagen vilka skyldigheter han eller hon har

när det gäller betalningen. Enligt föredragande statsrådet uteslöt detta

emellertid inte att betalning i annan ordning kan visa sig ändamålsenlig

och även önskvärd för vissa grupper av betalningsskyldiga.

Regeringen biträder de slutsatser som dragits i promemorian om att en

försöksverksamhet som visat sig fungera väl och därtill uppfyller de

ändamåls- och behovskriterier som förutsattes vid dess införande kan och

bör permanentas. Det är i sammanhanget värt att notera att det alternativa

betalningssättet, liksom enligt nu gällande ordning, förutsätter samtycke

av den betalningsskyldige.

Det föreslagna innebär, såsom framhållits i promemorian, även en

materiell förändring i så måtto att TV-avgiftslagens regler om betalnings-

påminnelse, försenings- och tilläggsavgift samt omedelbar verkställighet

skall gälla även för det särskilda betalningssättet. Om försöksverksam-

heten upphör och systemet permanentas saknas nämligen skäl att som

tidigare särbehandla de fall där det särskilda betalningssättet använts (jfr

Lagrådets uttalande vid utarbetandet av TV-avgiftslagen (prop.

1988/89:18 s. 121).

7 Förutsättningar för avanmälan av TV-innehav

Regeringens förslag: I likhet med vad som gäller för anmälan om

innehav av TV-mottagare skall det inte längre krävas skriftlig anmälan

om att innehavet har upphört. Avanmälan skall kunna göras såväl

skriftligen som per telefon. Samma krav skall gälla vid anmälan om

att en TV-mottagare är varaktigt undanställd eller obrukbar.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regering-

ens.

Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser tillstyrker för-

slaget i promemorian eller lämnar det utan erinran. RIKAB har emellertid,

med instämmande av Sveriges Radio AB och Sveriges Television AB,

framhållit vikten av att bolaget ges möjlighet att efterfråga orsaken till

varför någon avanmäler sitt innehav av TV-mottagare. Kammarrätten i

Sundsvall menar att den föreslagna ändringen kan leda till nya typer av

bevissvårigheter och flera tvister.

Skälen för förslaget: Som redovisats i avsnitt 5.3 föreligger för när-

varande ett krav på skriftlighet vid avanmälan av innehav. Bestämmelsen

motiverades av en önskan att minska risken för oklarheter och tvister om

när avgiftsskyldigheten upphör (prop. 1988/89:18 s. 57). I lagmotiven

uppmärksammades också risken för att avanmälan skulle ske i andra

personers namn med följd att RIKAB upphörde att påföra dessa TV-

avgift, trots att så rätteligen bort ske.

Som närmare utvecklas i avsnitt 9.1 är det av stor vikt att tidpunkten

för avgiftsskyldighetens upphörande klart fastställs. Nära förknippad

med denna fråga är självfallet vad som bör gälla beträffande sättet för

avanmälan. Det kan av flera skäl antas att de farhågor som tidigare

framförts beträffande riskerna med ett muntligt avanmälningsförfarande

inte längre äger samma bärighet. Således har t.ex. den allmänna utveck-

lingen med en ökad användning av informationsteknik lett till att den

administrativa hanteringen blivit alltmer mångfacetterad. På ett flertal

områden har denna utveckling liksom andra faktorer medfört att admini-

strativa förfaranden förändrats och förenklats utan att större komplika-

tioner uppstått. Samtidigt har allmänheten alltmer anpassat sig till denna

utveckling och kunnat ställa krav på utökad och förbättrad service.

Mot denna bakgrund och för att den administrativa verksamheten hos

RIKAB skall kunna förenklas samt för att öka bolagets service åt allmän-

heten bör därför, såsom föreslagits i promemorian, kravet på skriftlig

avanmälan av innehav tas bort.

Slopandet av skriftlighetskravet vid avanmälan enligt 11 § TV-avgifts-

lagen leder, såsom påpekats av Radio- och TV-verket, till att det blir

nödvändigt också med en ändring i lagens 23 § andra stycket. Följenligt

tas också skriftlighetskravet bort i 6 § 4, se närmare författnings-

kommentaren till dessa paragrafer.

Fortsättningsvis blir det således möjligt att göra en avanmälan såväl

skriftligen som per telefon. Ett klarläggande om detta bör göras i

förordningen (1989:46) om TV-avgift.

Kammarrätten i Sundsvall har påpekat att, om ändringen införs är det

viktigt dels med tydliga rutiner i samband med avanmälan, dels med er-

forderliga tillämpningsföreskrifter. I sådan rutiner skulle, enligt kammar-

rätten, t.ex. någon form av bekräftelseförfarande kunna ingå.

Regeringen utgår ifrån att RIKAB utarbetar ändamålsenliga rutiner och

redovisar bl.a. därför inte här några ändringar i förordningen (1989:46)

om TV-avgift.

Enligt uppgift från RIKAB noteras en markant ökning av antalet

avanmälningar i anslutning till sommarens semesterperiod. En trolig för-

klaring till detta är att den som är bortrest inte vill betala TV-avgift för

denna period. Av denna anledning har RIKAB, som vid avanmälnings-

tillfällena säger sig ha kunnat märka en viss okunnighet om gällande

avgiftsbestämmelser, begärt att bolaget vid avanmälan skall ges rätt att

efterfråga anledningen till avanmälan.

Genom den föreslagna lydelsen av 11 § framgår klart att avanmälan får

ske först när det avgiftspliktiga innehavet av TV-mottagare upphör. I

likhet med vad som anförts i promemorian anser regeringen att frågan

om en rätt för RIKAB att efterhöra anledningen till att ett innehav av TV-

mottagare upphört inte lämpar sig för lagstiftning. Regeringen instämmer

i det resonemang som framförts i promemorian om att det inte kan ute-

slutas att frågor om varför någon inte längre har TV-mottagare uppfattas

som integritetskänsliga samtidigt som frågor av detta slag saknar effekt

gentemot dem som verkligen har för avsikt att undkomma avgift.

Regeringen vill, i likhet med vad som angetts i promemorian, betona att

det sagda självfallet inte innebär att RIKAB saknar möjlighet att vid

avanmälningstillfället lämna information om reglerna kring avgifts-

skyldigheten. Regeringen instämmer i vad som anförts i promemorian

om att en ömsesidig och på frivillig basis förd dialog mellan anmälaren

och RIKAB i många fall torde vara tillräcklig för att undanröja oriktiga

avanmälningar. Det finns också anledning att erinra om RIKAB:s rätt att

använda särskilt pejlinstrument för att ta reda på i vilken utsträckning det

finns TV-mottagare i bostäder (25 § TV-avgiftslagen).

8 Avgiftsmedlen m.m.

Regeringens förslag: De avgiftsbelopp som RIKAB tar emot skall

minst månadsvis, och inte som nu omedelbart, föras över till Riks-

gäldskontoret. Ansvaret för medelsförvaltningen förs samtidigt över

från Sveriges Television AB till RIKAB.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regering-

ens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser ställer sig bakom för-

slaget eller lämnar det utan erinran.

Bakgrund: Riksdagen fastställer årligen TV-avgiftens storlek. År

1995 uppgick TV-avgiften till 1 440 kronor som betalades i fyra poster

om 360 kronor. År 1996 höjdes TV-avgiften till 1 476 kronor. Enligt

riksdagens beslut uppgår TV-avgiften fr.o.m. den 1 januari 1997 till

1 536 kronor per år. Antalet TV-avgiftsbetalande hushåll uppgick år

1995 till drygt 3,3 miljoner.

Public service-verksamheten, inklusive Radio Swedens programverk-

samhet för utlandssändningar, finansieras med TV-avgiftsmedel. Influtna

avgiftsmedel placeras på räntebärande räkning, det s.k. rundradiokontot,

hos Riksgäldskontoret. Riksdagen anvisar medel ur rundradiokontot till

public service-verksamheten. Utbetalning av medlen värdesäkras med

utgångspunkt i ett särskilt kompensationsindex. Staten tillhandahåller

genom Riksgäldskontoret det rörelsekapital rundradiorörelsen behöver

om avgiftsmedlen ur likviditetssynpunkt inte räcker till. Även Gransk-

ningsnämnden för radio och TV finansieras delvis med medel ur rund-

radiokontot.

TERACOM Svensk Rundradio AB, ett av staten helägt bolag, tillför

rundradiokontot årligen dels ett belopp motsvarande kompensation för

värdet av hittills gjorda direktavskrivna investeringar, dels ett belopp

motsvarande avkastningskravet på den konkurrensutsatta verksamheten.

Rundradiokontot tillfördes tidigare intäkter från TV4 genom en fast och

en rörlig koncessionsavgift. TV4:s koncessionsavgifter som inbetalas

efter den 1 januari 1996 skall dock redovisas på inkomsttitel på stats-

budgeten i stället för till rundradiorörelsen.

De totala intäkterna i rundradiokontot under verksamhetsåret 1995

uppgick till ca 5 454 miljoner kronor, en ökning med ca 149 miljoner

kronor jämfört med år 1994. De totala kostnaderna år 1995 uppgick

samtidigt till ca 5 587 miljoner kronor, en ökning med ca 437 miljoner

kronor jämfört med föregående år. Ränteintäkterna år 1995 uppgick till

ca 61,5 miljoner kronor, vilket är en ökning med drygt 16 miljoner

kronor jämfört med året innan.

Rundradiorörelsens resultat för år 1995 uppgick till -71,5 miljoner

kronor, vilket är en försämring med 271,6 miljoner kronor jämfört med

år 1994. Detta innebär att det ackumulerade resultatet för

rundradiorörelsen uppgår till 212,6 miljoner kronor. Likviditetsmässigt

innebär detta resultat att saldot på rundradiokontot minskat med

39,5 miljoner kronor. Per den 31 december 1995 uppgick saldot på

kontot till 542 miljoner kronor (förutom rörelseresultatet har här med-

räknats förskottsinbetalda TV-avgifter). I sammanhanget bör noteras att

TERACOM:s avgift för investeringar upphör år 2001. Därmed bortfaller

också en intäkt till rundradiokontot om ca 230 miljoner kronor per år.

Skälen för förslaget: Som framgått utgör TV-avgifterna tillsammans

med påminnelseavgifter och tilläggsavgifter offentliga medel av bety-

dande omfattning. I samband med TV-avgiftslagens tillkomst betonades

vikten av att dessa medel förvaltas på ett sådant sätt att god avkastning

uppnås. Att medlen placerades på ett sätt som gav god säkerhet framhölls

också som angeläget. Regeringen ansåg mot denna bakgrund den

gynnsammaste lösningen vara att placera medlen hos ett statligt organ,

nämligen Riksgäldskontoret. Det förutsattes att erhållen ränta var mark-

nadsmässig, dvs. Sveriges Radio AB borde erbjudas lika fördelaktiga

villkor vid olika placeringsalternativ som de statliga affärsverken.

Departementschefen uttalade vidare att eftersom medlen skall placeras

hos Riksgäldskontoret bör RIKAB i lag åläggas att omedelbart till

kontoret överföra de avgiftsbelopp som bolaget uppbar.

Av den utredning som gjorts framgår att RIKAB betalar in influtna

avgiftsbelopp till Riksgäldskontoret en gång per månad. För tiden före

denna överföring placeras medlen på konto i bank. På detta sätt har

RIKAB, i förhållande till placeringen hos Riksgäldskontoret, för denna

tid uppnått bättre avkastning på avgiftsmedlen. Den sålunda uppburna

räntan har tillförts rundradiokontot. Förfarandet har emellertid föranlett

påpekande från Riksrevisionsverket.

Det nuvarande systemet med omedelbara överföringar kan, om det

efterföljs och med hänsyn till det stora antalet avgifter som inbetalas vid

skilda tidpunkter, leda till att det administrativa förfarandet blir kostsamt

och svårhanterligt. Det får samtidigt anses klart att det sätt på vilket

RIKAB i dagsläget hanterar avgiftsmedlen i detta avseende inte står i

överensstämmelse med lagens krav på omedelbar överföring.

Det framstår enligt regeringens uppfattning som rimligt att RIKAB ges

en lagstadgad rätt att fortsättningsvis göra överföringar av avgiftsmedel

till Riksgäldskontoret vid en mer rationell tidpunkt, särskilt som det visat

sig att ett system med månadsvisa överföringar inte leder till eftersatt

säkerhet eller försämrad avkastning. Riksrevisionsverket, som delar den i

promemorian framförda uppfattningen om att den nuvarande utform-

ningen av bestämmelserna om överföring av avgiftsmedel kan leda till

administrativa olägenheter, har påpekat att det i dagsläget kan finnas

tekniska lösningar för att göra dagliga överföringar och att man därför

bör överväga att ge möjligheter till kortare överföringsfrister än den

månadsvisa som föreslagits i promemorian.

Regeringen delar verkets uppfattning och menar att systemet med

överföring av avgiftsmedlen till Riksgäldskontoret bör utformas på ett

sådant sätt att det inte förhindrar att överföringar görs oftare än en gång

per månad om detta bedöms tekniskt möjligt och mer ändamålsenligt.

Detta kan genomföras på det sätt som Riksrevisionsverket förordat, dvs.

genom att det i 29 § TV-avgiftslagen föreskrivs att de avgiftsbelopp som

bolaget uppbär skall minst månadsvis överföras till Riksgäldskontoret.

Regeringen vill understryka att vad som tidigare påtalats om vikten av

att TV-avgiftsmedlen placeras på ett sätt som ger god säkerhet självfallet

även gäller de medel som tillfälligt disponeras vid RIKAB före över-

föringen till Riksgäldskontoret och att detta är en fråga som kan komma

att regleras i ett kommande avtal mellan staten och RIKAB (se nedan).

Det bör i sammanhanget påpekas att regeringen har för avsikt att noga

följa utvecklingen beträffande de tekniska förutsättningarna för elektro-

niska kapitaltransaktioner.

Uppgiften att svara för hur avgiftsmedlen förvaltas, dvs. att med

hänsyn till det behov av likviditet som rundradiorörelsen har välja mellan

de olika placeringsalternativ som Riksgäldskontoret erbjuder, ligger

sedan år 1993 hos Sveriges Television AB (SVT). I förvaltnings-

uppdraget ingår också att svara för utbetalningar från rundradiokontot

samt ansvara för bedömningar av det framtida avgiftsuttagets storlek.

RIKAB har, med instämmande av SVT och Sveriges Radio AB (SR),

hemställt att bolaget skall överta detta förvaltningsansvar. Även om en

nu fungerande ordning etablerats anser RIKAB, SR och SVT att det är

naturligt att samla hela förvaltningen av rundradioverksamheten hos

RIKAB.

Att de två största av de tre företag som äger RIKAB, tillika ett av de

bolag som för närvarande svarar för förvaltningen, begärt att RIKAB

övertar aktuell medelsförvaltning väger naturligtvis tungt. Härtill

kommer att Riksrevisionsverket framfört vissa synpunkter på att de tre

ägarbolagen gett RIKAB dispositionsrätt över medlen på rundradio-

kontot. Även om ägarebolagens agerande i detta avseende motiveras av

praktiska skäl medför denna hantering vissa juridiska svårigheter som är

svåra att komma tillrätta med om nuvarande system bibehålls. Mot

bakgrund av det anförda och eftersom verksamheten vid RIKAB i övrigt

bedrivs på ett rationellt och effektivt sätt föreligger inget hinder mot att

tillföra bolaget den aktuella förvaltningsuppgiften. Det förutsätts härvid

att bokföringen, liksom tidigare, anordnas så att den med lätthet kan

överblickas bl.a. av de övriga programbolagen i de delar som de berörs

av bokföringen (jfr Kulturutskottets betänkande 1991/92:KrU28).

I detta sammanhang vill regeringen framföra att den utgår ifrån att

RIKAB årligen förser regeringen med de uppgifter och den information

som krävs för att regeringen skall kunna informera riksdagen vad avser

verksamheten för uppbörd av TV-avgifter. En sådan redovisning bör, i

enlighet med riksdagens revisorers förslag (rapport 1994/95:7 s. 27)

omfatta bl.a. verksamhetens mål, kostnaderna för uppbördssystemet,

utvecklingen av antalet TV-avgifter och täckningsgraden för olika

avgiftskategorier. Regeringen förutsätter också att ett avtal kan träffas

mellan staten och RIKAB om förvaltningen av TV-avgiftsmedlen i

huvudsak utifrån de principer som i dag gäller enligt motsvarande avtal

mellan staten och SVT.

9 Övriga frågor

9.1 Avgiftsplikten för vissa innehav av TV-mottagare

Regeringens bedömning: Den bestämmelse bör bibehållas oföränd-

rad som innebär att en enda TV-avgift skall betalas för samtliga TV-

mottagare som finns inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning

av liknande slag, om TV-mottagarna är avsedda att användas av dem

som får vård.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser utom RIKAB, med in-

stämmande av Sveriges Radio AB och Sveriges Television AB, delar den

bedömning som gjorts i promemorian eller lämnar densamma utan

erinran. RIKAB anser att ifrågavarande regel måste ändras eller, i varje

fall, att regelverket måste bli tydligare.

Skälen för regeringens bedömning: I avsnitt 5.1 och 5.3 har redo-

visats vad som allmänt gäller om betalningsskyldighet och när avgifts-

skyldigheten inträder respektive upphör. Att en enda avgift skall betalas

för samtliga TV-mottagare som finns inom samma sjukhus, vårdanstalt

eller inrättning av liknande slag, om TV-mottagarna är avsedda att

användas av dem som får vård framgår av 2 § andra stycket TV-avgifts-

lagen. Detta betyder att en vårdinrättning eller liknande betalar en TV-

avgift för de TV-mottagare som inrättningen äger, hyr eller lånar när

mottagaren är avsedd att användas av dem som får vård. En TV-mot-

tagare som en vårdtagare på inrättningen äger, hyr eller lånar faller också

in under denna bestämmelse och för en sådan mottagare utgår inte någon

ytterligare avgift.

RIKAB har påpekat att det idag finns en mängd olika boendeformer

inom omsorgen som i ett samlingsbegrepp kallas särskilda boendeformer.

Begreppet omfattar, enligt RIKAB, det som tidigare kallades ålderdoms-

hem, sjukhem, servicehus och gruppbostäder. Enligt RIKAB:s uppfatt-

ning leder denna begreppsbildning, liksom TV-avgiftslagens vård-

begrepp, till tolkningsproblem. I sitt remissvar har RIKAB pekat på att i

dagsläget måste den boende på inrättningen, föreståndaren och RIKAB

tolka begreppet vård vilket självklart leder till olika bedömningar från

fall till fall. Enligt RIKAB tar detta resurser från verksamheten som inte

står i proportion till resultatet. RIKAB har hävdat att om ingen ändring

görs kommer det oklara rättsläget att avgöras domstolsvägen. Av

förarbetena till TV-avgiftslagen framgår vidare (prop. 1988/89:18 s. 80)

att som bostad inte bör räknas en lägenhet inom omsorgsvården för

psykiskt utvecklingsstörda. En sådan lägenhet bör enligt motiven anses

utgöra del av vårdinrättning. RIKAB har hemställt om en översyn av

denna fråga eftersom den nuvarande ordningen, enligt RIKAB:s uppfatt-

ning, motverkar omsorgens mål att integrera psykiskt utvecklingsstörda i

samhället.

Mot bakgrund av det anförda har RIKAB föreslagit att 3 § TV-

avgiftslagen ändras så att för TV-mottagare som innehas av samma

sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag skall betalas en TV-

avgift för varje påbörjad grupp om tio TV-mottagare. RIKAB har vidare

föreslagit att samma paragraf kompletteras med en bestämmelse om att

boende på sådan inrättning skall betala en TV-avgift för den TV-

mottagare som den boende innehar.

Den lösning som föreslagits av RIKAB innebär en utvidgning av det

avgiftsbelagda området såväl för ifrågavarande institutioner som för

vårdtagarna. Av flera skäl kan det ifrågasättas om en sådan ändring är

ändamålsenlig. Genom en utvidgning av det avgiftsbelagda området

uppnås i sig ingen klarhet vad gäller skillnaden mellan olika boende-

former respektive mellan vårdtagare och andra boende. Eftersom det

alltjämt finns goda skäl att behålla den särskilda regeln för sjukhus och

liknande inrättningar kan inte enbart administrativa skäl och vissa

tillämpningssvårigheter motivera en ändring på det sätt som föreslagits.

Vad beträffar tolkningen av begreppen vårdanstalt och dem som får

vård kan följande sägas. I förarbetena till TV-avgiftslagen angavs som

exempel på sådana inrättningar som avses i 2 § andra stycket 2, förutom

sjukvård i snäv bemärkelse, även åldringsvård, mentalvård, alkohol- och

narkomanvård, socialvård och kriminalvård (prop. 1988/89:18 s. 52). Till

denna kategori räknades dock inte lägenheter i s.k. servicehus och lik-

nande inrättningar där människor bor väsentligen på samma självständiga

sätt som i andra bostadslägenheter. Det sagda innebär att det får anses stå

klart att också vissa av de boendeformer inom omsorgen som särskilt

påtalats av RIKAB, t.ex. sjukhem och kvarvarande vårdhem för utveck-

lingsstörda, bör definieras som vårdanstalter eller liknande inrättningar

och att dessa normalt kan komma att innefatta vård. Bestämmelsen i 2 §

andra stycket 2 TV-avgiftslagen blir därför tillämplig i dessa fall. Lika

klart är att de som bor på servicehus eller liknande och som lever på

samma självständiga sätt som i andra bostadslägenheter inte omfattas av

den aktuella bestämmelsen.

I likhet med vad som framförts i promemorian konstaterar regeringen

att det i den allmänna debatten har uppmärksammats fall där personer

som för vård flyttat till exempelvis sjukhem har betalat TV-avgift trots

att någon sådan skyldighet inte funnits. Genom att någon avanmälan inte

skett har det genom utformningen av 11 § inte heller varit möjligt att

återbetala det inbetalda beloppet.

Huvudprincipen måste vara att TV-avgift skall betalas intill en viss

bestämd tidpunkt. Ett motsatt synsätt skulle innebära att RIKAB tvingas

ta ställning till bl.a. bevisfrågor i en utsträckning som inte kan anses

rimlig. Att avgiftsskyldighet föreligger intill dess avanmälan skett är

därmed en såväl nödvändig som ändamålsenlig lösning. Det är inte heller

motiverat att utan mycket starka skäl skapa ett undantag från

avanmälningsskyldigheten enbart för den persongrupp som, under vissa

förutsättningar, kommer i åtnjutande av avgiftsbefrielse. Avanmälnings-

skyldigheten bör därför finnas kvar för alla grupper av avgiftsskyldiga.

De flesta vårdtagare torde vara informerade om gällande regler på

området. Detta utesluter dock inte att informationen kan brista i några fall

eller att vårdtagaren inte förmår tillgodogöra sig densamma. Detta är

naturligtvis inte acceptabelt. Såsom påpekats av Kammarrätten i Sunds-

vall är problemet till stor del fråga om att lämna tydlig information. Där-

för bör ytterligare informationsinsatser vara det lämpligaste sättet att göra

vårdtagarna medvetna om gällande regler. Regeringen utgår t.ex. i från

att RIKAB, vilket också förutskickats av bolaget, på sina fakturor tyd-

ligare och mer utförligt än idag lämna information om gällande be-

stämmelser i det aktuella avseendet. Även kommuner och andra vård-

givare bör bidra till att informationen når fram.

Det sagda hindrar dock inte att det i sig blir enklare att avanmäla (se

avsnitt 7).

Vad särskilt beträffar möjligheten att i situationer som den nyss be-

handlade återfå redan betald TV-avgift kan följande noteras. Kammar-

rätten i Sundsvall har framhållit att man, genom en utvidgning av möjlig-

heten till eftergift enligt bestämmelsen i 20 § TV-avgiftslagen, eventuellt

skulle kunna medge eftergift också av inbetald avgift och således inte

enbart av en fordran samt kunna medge återbetalning av för mycket

betald avgift.

Ett införande av en sådan bestämmelse innebär emellertid, såvitt avser

eftergift av avgift, att RIKAB skulle ställas inför nya bevisfrågor. Stora

problem kan vidare uppstå med att åstadkomma en lämplig avvägning för

den tidsgräns som måste fastställas vad gäller möjligheterna att få efter-

gift. Regeringen lägger därför inte fram något förslag i denna riktning (se

vidare avsnitt 9.3).

9.2 Registerfrågor

Regeringens bedömning: Någon särskild registerförfattning bör inte

införas för att reglera det personregister som RIKAB för avseende

innehav av TV-mottagare m.m.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom RIKAB, med in-

stämmande av Sveriges Radio AB och Sveriges Television AB, delar den

bedömning som framförts i promemorian eller lämnar densamma utan er-

inran. RIKAB har därvid upprepat vad bolaget tidigare framfört, nämligen

att det bl.a. av kostnadsskäl är angeläget med en särskild författnings-

reglering av bolagets register.

Skälen för regeringens bedömning: 2 kap. 3 § andra stycket rege-

ringsformen innebär att varje medborgare i den utsträckning som när-

mare anges i lag skall skyddas mot att hans eller hennes personliga

integritet kränks genom att uppgifter om honom registreras med hjälp av

ADB (regelverket om förbud mot censur, meddelarfrihet m.m. i tryck-

frihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen behandlas inte här).

Regeln slår alltså fast att det skall finnas en datalagstiftning till skydd för

den personliga integriteten. Omfattningen av detta skydd får likaledes

regleras i lag.

Datalagen (1973:289)

Den nu gällande datalagens tillämpningsområde är knutet till använd-

ningen av personregister, dvs. register som förs med hjälp av automatisk

databehandling (ADB) och som innehåller personuppgift som kan hän-

föras till den som avses med uppgiften. Personregister får inrättas och

föras endast av den som efter anmälan fått licens av Datainspektionen

(DI). För vissa register, som bedöms innehålla särskilda risker för otill-

börligt intrång i enskilds personliga integritet, krävs utöver licens ett

särskilt tillstånd från DI. Tillstånd behövs i regel för att inrätta och föra

ett personregister som innehåller

1) känsliga personuppgifter,

2) omdömen eller andra värderande upplysningar om den registrerade,

3) uppgifter om personer som saknar sådan anknytning till den register-

ansvarige som följer av medlemskap, anställning, kundförhållande

eller något annat därmed jämförligt förhållande, samt

4) personuppgifter som inhämtats från något annat personregister (s.k.

samkörning).

En grundläggande förutsättning för att Datainspektionen skall kunna

ge tillstånd att inrätta och föra personregister är att det inte finns anled-

ning att anta att registreringen medför otillbörligt intrång i de registre-

rades integritet.

Gällande rätt innebär att register skall föras för ett bestämt ändamål.

Vidare skall iakttas bl.a. att inte andra uppgifter registreras än som står i

överensstämmelse med registrets ändamål samt att uppgifter inte insam-

las i övrigt, lämnas ut eller används annat än i överensstämmelse med

registerändamålet eller vad som gäller enligt lag eller annan författning

eller i enlighet med den registrerades medgivande (7 § datalagen).

För tillståndspliktiga register bestäms registerändamålet av Data-

inspektionen (5 §). För register som inte kräver tillstånd av Datainspek-

tionen och som inte regleras av statsmakterna, bestäms ändamålet av den

registeransvarige själv.

För åtskilliga av de register som myndigheterna för idag är ändamålet

förhållandevis vagt angivet. Inte sällan uppges ändamålet vara planering,

tillsyn, statistik etc. (se SOU 1993:10 En ny datalag s. 89). Ändamåls-

beskrivningen är samtidigt av avgörande betydelse för vilka bearbet-

ningar en myndighet får göra. Principen är den att en myndighet får göra

endast sådana bearbetningar som ligger inom ramen för ändamålet.

Internationellt arbete m.m.

År 1995 antogs EG:s s.k. dataskyddsdirektiv (Europaparlamentets och

rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda

personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria

flödet av sådana uppgifter). En parlamentariskt sammansatt kommitté har

tillsatts med uppgift att bl.a. analysera på vilket sätt detta direktiv skall

införlivas i svensk lagstiftning samt lägga fram ett förslag till ny lag på

området (Ny datalag m.m., dir. 1995:91). Den 5 mars 1997 presenterade

utredningen betänkandet Integritet Offentlighet Informationsteknik, SOU

1997:39, innehållande bl.a. förslag till ny persondatalag. Enligt utred-

ningens lagförslag skall det inte krävas särskilda myndighetstillstånd för

förandet av det som i dag kallas personregister. I förslaget till person-

datalag finns det dock, med hänsyn till skyddet för den enskildes

personliga integritet, en rad bestämmelser om hur personuppgifter får

behandlas över huvud taget. Betänkandet är för närvarande föremål för

remissbehandling.

Specialreglering genom s.k. statsmaktsregister

Det har av flera skäl ansetts nödvändigt att särbehandla vissa statliga

register (prop. 1973:33 s. 97). Bortsett från behovet av register för riks-

dagens egen verksamhet har det ansetts att vissa offentliga register varit

så viktiga ur allmän och enskild synpunkt att frågan om registrens

inrättande bör förbehållas statsmakten. Regeringen uttalade år 1990 att

målsättningen bör vara att register med ett stort antal registrerade och ett

särskilt känsligt innehåll skall regleras i lag (prop. 1990/91:60 s. 58).

Konstitutionsutskottet ansåg att det allmänt sett är av stor betydelse att en

författningsreglering kommer till stånd i syfte att stärka skyddet för de

registrerades integritet i samband med nödvändig registrering av känsliga

uppgifter i myndighetsregister. Det förutsattes att regeringen ägnar

fortlöpande uppmärksamhet åt frågan om vilka register som bör regleras

och att åtgärder vidtas för att sådana regleringar kommer till stånd (KU

1990/91:11 s. 11).

Enligt 2 § datalagen är personregister som inrättats efter beslut av

riksdag eller regering undantagna från kravet på tillstånd (Datainspek-

tionen kan emellertid meddela beslut om villkor för dessa register, i den

mån riksdagen eller regeringen inte har meddelat något villkor i samma

hänseende, 6 a och 18 §§). I det fall ett statsmaktsregister utvidgas, måste

det också prövas om utvidgningen är sådan att den kan jämställas med att

ett nytt register inrättas.

RIKAB:s register

RIKAB sökte och erhöll redan 1989 tillstånd av Datainspektionen att in-

rätta och föra personregister. Enligt Datainspektionens beslut skulle

registret innehålla uppgifter om innehavare av TV-mottagare och faktura-

mottagare för administration av den verksamhet som ålagts RIKAB

genom TV-avgiftslagen. Genom Datainspektionens föreskrifter angavs

också vilka uppgifter som registret fick innehålla och det sätt på vilket

registret fick bearbetas (beslutet i denna del innebar att RIKAB fick ta

fram listor över befintliga TV-innehavare inom olika geografiska om-

råden).

Genom olika beslut av Datainspektionen 1991, 1993 och 1995 har

RIKAB:s register erhållit ett annorlunda och mer utvidgat ändamål.

Genom de nyss nämnda besluten har ändamålet med registret nu även

kommit att avse utskick av förfrågan om TV-avgift för avgiftskontroll,

underlag för utskick av information och för avgiftskontroll samt underlag

för muntliga förfrågningar om TV-innehav för avgiftskontroll. Därtill

kommer ändringar i föreskrifterna vad gäller bearbetning, gallring m.m.

Behovet av förändring

RIKAB:s register har inte upprättats till följd av ett riksdags- eller

regeringsbeslut på det sätt som avses i datalagen och utgör därför inte ett

statsmaktsregister (för exempel på sådana register se SOU 1993:10 bil.

6).

De uppgifter som ålagts RIKAB ställer stora krav på att person-

uppgifterna i bolagets register är korrekta. Enligt uppgift från RIKAB

uppgår bolagets kostnader för adressuppdatering m.m. av registret via det

statliga person- och adressregistret (SPAR) respektive det allmänna

företagsregistret (BASUN) till ca 3 miljoner kronor årligen. Om registret

skulle erhålla statsmaktsstatus tillhandahålls, enligt RIKAB, nämnda

uppdatering utan avgift och endast kostnaderna för själva dataöver-

föringen skulle kvarstå.

Av det nyss redovisade framgår att en speciell författningsreglering för

RIKAB:s register skulle leda till inte minst en betydande ekonomisk

besparing för bolaget.

I likhet med vad som framförts i promemorian konstaterar regeringen

dock att uppgifterna i RIKAB:s register används för strikt avgränsade

ändamål. Av detta skäl erfordras således ingen specialreglering. De upp-

gifter som i allmänhet förekommer i registret kan inte sägas vara av sär-

skilt känslig natur. Till detta kommer att frågor om t.ex. persondataskydd

och offentlighetsinsyn övervägs i annan ordning (se ovan under rubriken

Internationellt arbete m.m.). Regeringen vill inte föregripa detta arbete.

Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att det inte nu är lämpligt

att föreslå en särskild reglering avseende RIKAB:s register.

9.3 Vissa åtgärder för att göra systemet effektivt

Regeringens bedömning: Regeringen anser att det nuvarande

systemet med påminnelse- och tilläggsavgifter inte bör ändras. Inte

heller bör RIKAB ges rätt att kvitta belopp som skall återbetalas mot

obetald och förfallen TV-avgift m.m.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser delar den

bedömning som redovisats i promemorian eller lämnar densamma utan

erinran. RIKAB har dock, med instämmande av Sveriges Radio AB och

Sveriges Television AB, framhållit vikten av att bolaget ges rätt att kvitta

belopp som skall återbetalas mot obetalda TV-avgifter. Svenska Inkasso-

föreningen har gjort gällande bl.a. att det saknas saklig grund att tillämpa

en högre påminnelseavgift för TV-avgifter än för andra fordringar och att

detta strider mot den grundläggande principen om konkurrensneutralitet.

Vidare har Svenska Inkassoföreningen gjort gällande att systemet med

tilläggsavgifter är helt främmande för det civilrättsliga systemet.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 11 kap. 6 § tredje stycket

regeringsformen skall ett överlämnande av förvaltningsuppgift till ett

privaträttsligt subjekt ske med stöd av lag om uppgiften innefattar

myndighetsutövning. I 17 § TV-avgiftslagen har givits det författnings-

mässiga stödet för sådan verksamhet hos RIKAB. Ifrågavarande paragraf

stadgar att RIKAB:s beslut att påföra TV-avgift m.m. anses som beslut

av förvaltningsmyndighet och får verkställas om avgiften är obetald och

förfallen till betalning. Verkställighet får ske även om avgiftsbeslutet

omprövats eller om omprövningsbeslutet överklagats. Uttagandet av av-

gift handläggs hos kronofogdemyndigheten som allmänt mål.

Författningsregleringen rörande påminnelse- och tilläggsavgifterna

bygger i huvudsak på tanken att uppbördssystemet skall vara så effektivt

som möjligt (se prop 1988/89:18 s. 60 f). Föredragande statsrådet på-

pekade därvid att vissa åtgärder var nödvändiga för att främja effektivi-

teten i TV-avgiftssystemet. Han konstaterade vidare att varje betalnings-

försummelse kan leda till i varje fall ett temporärt intäktsbortfall för

RIKAB och rundradiorörelsen samt att om detta bortfall blir besvärande

kan det i sig motivera till höjningar av TV-avgiften. Det noterades därvid

att de administrativa åtgärderna för att sända ut en påminnelse medför

direkta kostnader för RIKAB och därmed för rundradiorörelsen. Avslut-

ningsvis gjordes gällande att de försumliga avgiftsbetalarnas agerande

inte skulle leda till negativa följder för den stora majoritet som betalar

TV-avgiften i tid.

Påminnelseavgift

Svenska Inkassoföreningen har kritiserat att påminnelseavgiften vid ute-

bliven TV-avgiftsbetalning i enlighet med 12 § TV-avgiftslagen uppgår

till 50 kronor eftersom allmänna regler om påminnelseavgifter före-

skriver att denna får uppgå till högst 40 kronor.

De regler vartill Svenska Inkassoföreningen hänvisar återfinns i lagen

(1981:739) om ersättning för inkassokostnad m.m. och förordningen

(1981:1057) om ersättning för inkassokostnad m.m.. Enligt sistnämnda

förordning utgår ersättning för skriftlig betalningspåminnelse numera

med högst 45 kronor. Regelverket som sådant tar sikte på en gäldenärs

skyldighet att ersätta en borgenärs kostnad för åtgärder som syftar till att

förmå gäldenären att erlägga betalning för en förfallen skuld.

Vad gäller påminnelseavgiftens storlek i ärenden om TV-avgift angavs

i motiven att den bör täcka den ränteförlust som orsakats av betalnings-

försummelsen och RIKAB:s kostnader för påminnelsen samt att det

borde ankomma på regeringen att bestämma avgiftens storlek med beak-

tande av det aktuella ränte- och kostnadsläget ( prop. 1988/89:18 s. 60).

Regeringen har, i likhet med vad som redovisats i promemorian, inte

funnit att det framkommit några bärande skäl till varför påminnelse-

avgiftens storlek nu skall ändras.

Tilläggsavgift

Underlåtenhet att betala en avgiftspost inom den tid som har satts ut i

påminnelsen medför att den avgiftsskyldige också blir skyldig att betala

en tilläggsavgift (13 §). Avgiftens storlek är 40 procent av avgiftsposten

för perioden.

Svenska Inkassoföreningen har motsatt sig RIKAB:s rätt till vad för-

eningen benämner progressiv tilläggsavgift eftersom andra fordrings-

ägare saknar sådan rätt. Andra fordringsägare får, menar föreningen,

själva eller genom ett inkassoföretag skicka ut ett inkassokrav, vilket

ersätts med ett fastställt belopp oavsett fordringens storlek. Om ford-

ringen förblir obetald måste, enligt föreningen, fordringsägaren själv stå

för inkassokostnaden.

Som konstaterats i avsnitt 8 utgör TV-avgiftsmedlen jämte påminnel-

se- och tilläggsavgifter offentliga medel av betydande omfattning. Såsom

anförts ovan har tilläggsavgiften införts för att främja effektiviteten i

systemet. Tilläggsavgiftens storlek är självfallet avsedd att öka de

avgiftsskyldigas benägenhet att betala TV-avgiften i rätt tid. Av den

sammanställning som redovisas på s. 13 i riksdagens revisorers rapport

framgår samtidigt att de belopp som inbetalts i påminnelse- och tilläggs-

avgifterna inte är särskilt stora, vilket naturligtvis beror på den höga

betalningsviljan (som exempel kan nämnas att år 1994 inbetalades

13,9 miljoner kronor i påminnelse- och tilläggsavgifter). Detta illustrerar

på ett tydligt sätt att bl.a. tilläggsavgiften utgör ett effektivt sätt att

påverka de avgiftsskyldigas betalningsmoral. Regeringen ansluter sig till

den uppfattning som redovisats i promemorian, nämligen att tillräcklig

anledning att nu ändra det nuvarande systemet med en särskild tilläggs-

avgift därför inte finns.

Återbetalning av avgifter m.m.

Som redovisats i avsnitt 5.4 följer av 16 § TV-avgiftslagen att om en

inbetald avgift överstiger vad som skall erläggas enligt beslut som vunnit

laga kraft skall överskjutande belopp betalas tillbaka till den avgifts-

skyldige. Någon rätt för RIKAB att kvitta belopp som skall återbetalas

mot obetald och förfallen TV-avgift, påminnelseavgift och tilläggsavgift

föreligger inte.

För att underlätta för TV-avgiftsbetalarna har RIKAB hemställt att bo-

laget medges rätt att kvitta belopp som skall återbetalas till den avgifts-

skyldige eller som inkommer till RIKAB i form av överbetalning mot

förfallen TV-avgift, påminnelseavgift och tilläggsavgift. En sådan rätt för

RIKAB skulle, enligt bolaget, förenkla de administrativa rutinerna och

underlätta för de avgiftsskyldiga. Uppgifter från RIKAB tyder på att det

förekommer cirka 40 000 överbetalningar per år och att det i ungefär en

fjärdedel av dessa fall föreligger en motfordran från bolagets sida.

Uppgifterna om antalet överbetalningar och motfordringar som redo-

visats i föregående avsnitt ger vid handen att avsaknaden av kvittnings-

möjligheter för RIKAB leder till administrativa olägenheter. I sitt remiss-

svar har RIKAB angett att en möjlighet till kvittning dock är mest

angelägen ur ett kundperspektiv eftersom en kund har svårt att förstå var-

för RIKAB återbetalar en överinbetalning fastän kunden har en obetald

faktura hos bolaget.

Såsom anförts i promemorian finns det många komplikationer med att

ge RIKAB kvittningsrätt.

Bestämmelserna om det allmännas möjligheter att ta i anspråk

återbetalningar av skatter och avgifter för betalning av fordringar som det

allmänna har på den återbetalningsberättigade återfinns i lagen

(1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter

(avräkningslagen). Någon utförlig redogörelse för reglerna kring detta

avräkningssystem görs inte här men följande huvudlinjer i regelverket

bör uppmärksammas.

I avräkningslagen, 1 §, ges bestämmelser om avräkning från belopp

som återbetalas på grund av bestämmelser i vissa lagar. Exempel på

sådana är uppbördslagen och mervärdesskattelagen. Den egentliga avräk-

ningsbestämmelsen finns i 2 § avräkningslagen. Av paragrafen framgår

bl.a. att om någon har rätt till ett belopp som avses i 1 § och om det all-

männa mot denna person har en fordran, som är registrerad för indriv-

ning i utsökningsregistret och drivs in enligt bestämmelserna i lagen

(1993:981) om indrivning av statliga fordringar m.m., skall från beloppet

räknas av så mycket som kan gå till betalning av fordringen, om inte

något annat följer av andra bestämmelser i avräkningslagen (Med det

allmännas fordran avses också förrättningskostnader i 17 kap. 1 § utsök-

ningsbalken). Endast det belopp som överstiger det allmännas fordran får

betalas ut.

Av det nyss anförda kan slutsatsen dras att klara gränser har uppställts

vad gäller det allmännas möjligheter att avräkna skatter och avgifter. På

områden utanför avräkningslagen är en lagstadgad rätt till kvittning inte

vanligt förekommande, jfr dock lagen (1970:215) om arbetsgivares kvitt-

ningsrätt. Samtidigt bör framhållas att TV-avgiftens rättsliga status inte

är självklar. Eftersom en TV-mottagare kan användas för annat än att se

TV-program från public service-bolagen torde avgiften rättsligt sett när-

mast vara att betrakta som skatt, även om en motprestation i form av till-

gång till TV-program utgår.

TV-avgiftslagen har inte tagits med i uppställningen i 1 § avräknings-

lagen och det är därför inte möjligt att vidta någon avräkning med stöd av

denna lag. Som angetts i avsnitt 5.5 och som närmare utvecklas i avsnitt

9.4 skall RIKAB:s beslut om påförande av avgifter enligt TV-avgifts-

lagen anses som beslut av förvaltningsmyndighet som får verkställas

under vissa angivna förutsättningar. Det sagda innebär emellertid inte att

RIKAB är en förvaltningsmyndighet.

Oavsett hur TV-avgiften rättsligt definieras står det klart att de rättsliga

förutsättningarna avseende kvittningsrätt för RIKAB respektive för det

allmänna skiljer sig åt. Regeringen delar den i promemorian dragna slut-

satsen att det inte är lämpligt att, vid sidan av redan existerande regler

vad gäller avräkning av skatter och avgifter, nu tillskapa en särskild kvitt-

ningsregel för en avgift som är nära besläktad med de skatter och avgifter

som berörs av avräkningslagens bestämmelser. Några förslag i denna

riktning läggs därför inte fram nu. Inte heller är det önskvärt att göra

avräkningslagen tillämplig på TV-avgifter.

9.4 Verkställighet m.m.

Regeringens bedömning: Nuvarande ordning för hur avgiftsärenden

handläggs m.m. bör bestå.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser utom Svenska Inkasso-

föreningen ställer sig bakom den bedömning som gjorts i promemorian

eller lämnar densamma utan erinran. Svenska Inkassoföreningen har häv-

dat bl.a. att det nuvarande systemet innebär att RIKAB gynnas framför

andra borgenärer på ett sätt som strider mot allmänna principer om kon-

kurrensneutralitet och likabehandling av fordringar.

Skälen för regeringens bedömning: Svenska Inkassoföreningen har

framfört anmärkningar mot det förhållandet att RIKAB:s beslut om på-

förande av TV-avgift m.m. anses som beslut av förvaltningsmyndighet

och således får verkställas omedelbart.

Utöver vad som anförts i avsnitt 9.3 bör följande sägas. RIKAB är ett

organ som anförtrotts uppgifter som omfattar myndighetsutövning mot

enskilda. Rättssäkerhetsskäl talar för att de bestämmelser som ett sådant

organ har att tillämpa är så enkla och tydliga som möjligt. Departements-

chefen anförde vid TV-avgiftslagens tillkomst att det därför varit en

strävan att söka eliminera sådana inslag i det dåvarande regelverket som

bedömdes försvåra tillämpningen av detta.

Reglerna om förfarandet hos myndigheterna finns i förvaltningslagen

(1986:223). Reglerna i lagen syftar till att garantera rättssäkerheten inom

förvaltningen och att underlätta för den enskilde att ha med myndig-

heterna att göra. Utanför förvaltningslagens tillämpningsområden faller

organ som inte utgör myndigheter. Lagen är således inte tillämplig på

bolag och andra organ som är organiserade i privaträttsliga former. För

att förvaltningslagen skall vara tillämplig hos ett enskilt organ med

offentliga förvaltningsuppgifter krävs alltså att detta föreskrivs särskilt

för organet i fråga. Med hänsyn till att RIKAB:s verksamhet innefattar

myndighetsutövning mot enskilda och de flesta människor berörs av

verksamheten ansåg departementschefen att det var lämpligt att RIKAB i

allt väsentligt iakttar samma regler i fråga om handläggningen som gäller

för myndigheternas verksamhet. Förvaltningslagen bör därför tillämpas

när RIKAB handlägger ärenden om TV-avgifter, påminnelseavgifter och

tilläggsavgifter.

Med hänsyn till att obetalda TV-avgifter före den nuvarande TV-

avgiftslagens tillkomst inte kunde drivas in utan föregående prövning av

domstol gjordes vissa förändringar. För att undvika att domstolsväsendet

belastades med en rad beslut om obetalda TV-avgiftsräkningar beslöts att

mottagaravgifterna i den nya ordningen skulle kunna indrivas omedel-

bart, dvs. utan mellankommande domstolsprövning. Därigenom kom

debiteringen av TV-avgifter att bli bindande för den enskilde och fick

också karaktären av myndighetsutövning.

Eftersom Svenska Inkassoföreningen särskilt berört frågan finns det

anledning att här kortfattat hänvisa till de särskilda regler som gäller be-

träffande statens förmånsrätt för skatter och avgifter.

Skatte- och avgiftsfordringar har förmånsrätt enligt 11 § förmånsrätts-

lagen (1970:979). I en särskild lag (1971:1072) om förmånsberättigade

skattefordringar m.m. anges för vilka fordringar förmånsrätten gäller. Hit

hör inte TV-avgiften. Sådana fordringar har prioritet efter fordringar med

särskild förmånsrätt men före löne- och pensionsfordringar och givetvis

före oprioriterade fordringar.

Frågan om ett avskaffande av skatteförmånsrätten har behandlats av

lagstiftaren vid åtskilliga tillfällen. En redovisning av frågans tidigare

behandling finns i SOU 1992:113 s. 108 f. Se även bet. 1981/82:LU19

s. 12 f.

Regeringen överlämnade den 12 oktober 1995 propositionen Lag om

företagsrekonstruktion (prop. 1995/96:5) till riksdagen. Till grund för

propositionen låg Insolvensutredningens (Ju 1988:02) slutbetänkande

Lag om företagsrekonstruktion (SOU 1992:113). Förslaget innebar bl.a.

att statens förmånsrätt för vissa skatte- och avgiftsfordringar skulle

avskaffas. Trots att en majoritet av remissinstanserna gav sitt stöd åt

förslaget framfördes också vissa viktiga invändningar. I nämnda propo-

sition lade regeringen därför inte fram något förslag om att avskaffa

skatteförmånsrätten.

Den 21 december 1995 beslutade regeringen att tillsätta en kommitté

som skall utreda frågor om förmånsrätt i konkurs m.m. (dir. 1995:163).

Utredningen skall förutsättningslöst pröva frågan om skatteförmåns-

rättens avskaffande varvid särskild vikt skall fästats vid de samhälls-

ekonomiska aspekterna av skatteförmånsrätten. Inverkan på kreditgiv-

ning och den eventuella betydelsen för näringslivet i övrigt skall klar-

göras. Kommittén skall ha slutfört sitt uppdrag senast den 31 december

1997.

Svenska Inkassoföreningen har hävdat att TV-avgiftens särställning

innebär en kraftigt försämrad utbetalning av restitutionsfordringar för

enskilda borgenärer. Föreningen har också framhållit att en grundsats i

svensk exekutionsrätt är likabehandlingen av skilda fordringsägares ford-

ringar och att det i detta sammanhang saknas anledning att acceptera

någon som helst överrepresentation för ett fordringsförslag framför ett

annat. Enligt uppgift från RIKAB uppgick totalt restfört belopp vid tid-

punkten för restitution av överskjutande skatt år 1994 till 73 miljarder

kronor. Av detta belopp utgjorde 57 miljarder kr allmänna mål och

16 miljarder enskilda mål. Kronofogdemyndigheterna tog under år 1994

totalt 572,4 miljoner kronor i anspråk. Därav fördelades 410,6 miljoner

kronor till allmänna mål medan 161,6 miljoner kronor tillföll enskilda

mål. RIKAB erhöll 35,6 miljoner kronor vilket motsvarade 6 procent av

det totala beloppet. Fördelningen av medlen har därmed resulterat i att en

knapp procent av de allmänna fordringarna respektive en procent av de

enskilda fordringarna fått utdelning i 1994 års fördelning av den

överskjutande skatten.

Härutöver kan tilläggas följande. Något reellt påtryckningsmedel,

utöver de rent ekonomiska, för att få folk att betala TV-avgift, föreligger

inte. Den tidigare sammanräkningen med telefonavgifter och, som många

 felaktigt uppfattade det, möjligheten att därmed blockera tillgången

till telenätet har upphört. Man är skyldig att anmäla TV-innehav men det

är inte straffbart att ej betala TV-avgiften. Kreditupplysning är också ett

oanvändbart instrument när det gäller möjligheterna för RIKAB att för-

säkra sig om möjligheterna att få betalt. Ett negativt besked av en sådan

upplysning är betydelselöst eftersom det står var och en fritt att inför-

skaffa en TV-apparat.

Sammanfattningsvis finner regeringen med instämmande av vad som

framförts i promemorian att vad som framkommit inte utgör tillräckliga

skäl att ändra nuvarande ordning beträffande avgiftsärendenas handlägg-

ning m.m.

10 Författningskommentar

4 § Skyldigheten att betala TV-avgift omfattar inte sådana TV-mottagare

som på grund av sin konstruktion inte kan användas för att ta emot

markbundna sändningar.

Ändringen innebär att begreppet rundradiosändningar har ersatts med

det i detta sammanhang mer passande begreppet sändningar. Bak-

grunden till ändringen är att begreppet rundradiosändning inte används i

radio- och TV-lagen (jfr prop. 1995/96:160 s. 62 f). Det bör därför inte

heller användas i detta sammanhang.

6 § TV-avgift betalas inte för TV-mottagare som

1. innehas av någon som är anställd vid en utländsk beskickning eller

ett karriärkonsulat, om det har beslutats av regeringen eller den myndig-

het som regeringen bestämmer att avgift inte skall betalas för mottagaren,

2. har förts in i riket för tillfälligt bruk och är tullfri,

3. innhas på prov under högst 15 dagar, eller

4. är varaktigt undanställd eller obrukbar såvitt gäller tid efter det att

förhållandet har anmälts till bolaget av den avgiftsskyldige.

Slopandet av skriftlighetskravet i punkt 4 har samma motiv som änd-

ringen i 11 §, se kommentaren till den bestämmelsen.

11 § TV-avgift skall betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält

hos bolaget att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upphört.

Avgift som avser tid efter det att sådan anmälan kommit in till bolaget

skall betalas tillbaka till den avgiftsskyldige. Om beloppet är lägre än

100 kronor, betalas det dock inte tillbaka.

Paragrafen har kommenterats i avsnitt 7.

I första stycket uppställs inte längre något krav på skriftlig form vid

anmälan om att ett avgiftspliktigt innehav upphört. Detta motsvarar vad

som gäller vid anmälan om innehav av TV-mottagare. Den föreslagna

lydelsen medger således att regeringen, i överensstämmelse med vad som

redan gäller beträffande anmälan om innehav, i verkställighetsföreskrifter

närmare anger sättet för avanmälan, jfr 2 § förordningen (1989:46) om

TV-avgift. I samma stycke har också gjorts en ändring av redaktionell art

som bl.a. tydliggör att avanmälan tar sikte på det avgiftspliktiga inne-

havet och inte innehavet av TV-mottagare som sådant.

Andra stycket är oförändrat.

23 § Skall TV-avgiften på grund av en ändring i denna lag betalas med

ett annat belopp än tidigare, skall avgiftsposten för en period som löper

när ändringen träder i kraft beräknas enligt den tidigare TV-avgiften för

tiden före ikraftträdandet och enligt den nya avgiften för tiden efter

ikraftträdandet. Beloppet avrundas nedåt till jämnt antal kronor.

Bolaget skall inte ändra TV-avgiften enligt första stycket, om den

avgiftsskyldige före avgiftsperiodens utgång har anmält att hans eller

hennes innehav av TV-mottagaren har upphört.

I första stycket har endast redaktionella ändringar vidtagits.

Den sakliga ändringen i andra stycket föranleds av att

skriftlighetskravet vid anmälan om att innehav av TV-mottagare upphört

enligt 11 § tagits bort, se kommentaren till den bestämmelsen.

24 § Bolaget får efter avtal med en avgiftsskyldig besluta dels att TV-

avgift skall betalas i andra poster och vid andra tidpunkter än som anges i

7 §, dels att avgiften inte skall aviseras enligt 10 §.

Genom den nya lydelsen av bestämmelsen, som har behandlats i av-

snitt 6, förlorar reglerna om särskilt betalningssätt sin karaktär av

försöksverksamhet. Möjligheten att efter avtal härom betala TV-avgift på

andra tider och i andra poster än vad som gäller enligt huvudregeln

permanentas därmed. Genom att det nuvarande andra stycket i paragrafen

tas bort blir även de allmänna reglerna om betalningspåminnelse, på-

minnelse- och tilläggsavgift samt verkställighet tillämpliga också när

särskilt betalningssätt används.

29 § De avgiftsbelopp som bolaget tar emot skall minst månadsvis föras

över till Riksgäldskontoret. Medlen skall omedelbart placeras på ränte-

bärande räkning där.

Radiotjänst i Kiruna Aktiebolag svarar för förvaltningen av medlen.

Vad som föreskrivs i denna paragraf har behandlats i avsnitt 8.

Av första stycket framgår att RIKAB åläggs att minst månadsvis föra

över uppburna avgiftsmedel till Riksgäldskontoret. Bestämmelsen kodi-

fierar vad som redan sker i praktiken. Ändringen föranleds huvudsak-

ligen av en önskan att underlätta den administrativa hanteringen av

avgiftsmedlen.

I andra stycket anges att RIKAB skall svara för förvaltningen av rund-

radiomedlen. Motiven för detta har redovisats i avsnitt 8. Liksom tidigare

ingår i förvaltningsuppdraget att välja mellan de olika placeringsalterna-

tiv som Riksgäldskontoret erbjuder, låna upp medel vid underskott på

rundradiokontot, svara för likviditetsplanering avseende utbetalningar

från rundradiokontot, redovisa medelförvaltningen, två gånger per år

lämna ekonomiska redovisningar till regeringen m.m.

Ikraftträdandebestämmelsen

För att främja en smidig övergång vad gäller RIKAB:s övertagande av

ansvaret för förvaltningen av avgiftsmedlen bör de författningsförslag

som framläggs i denna proposition träda i kraft vid budgetårsskiftet, dvs.

den 1 januari 1998.

Promemorians lagförslag

Förslag till Lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1989:41) om TV-avgift att 11,

24 och 29 §§ skall ha följande lydelse samt att rubriken närmast före 24 §

skall lyda Särskilt betalningssätt

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §

TV-avgift skall betalas till dess

att den avgiftsskyldige skriftligen

har anmält hos bolaget att hans

innehav av TV-mottagaren har

upphört.

TV-avgift skall betalas till dess

att den avgiftsskyldige anmält hos

bolaget att hans eller hennes

avgiftspliktiga innehav har upp-

hört.

Avgift som avser tid efter det

att sådan anmälan har kommit in

till bolaget skall betalas tillbaka

till den avgiftsskyldige. Om be-

loppet är lägre än 100 kronor,

betalas det dock inte tillbaka.

Avgift som avser tid efter det

att sådan anmälan kommit in till

bolaget skall betalas tillbaka till

den avgiftsskyldige. Om beloppet

är lägre än 100 kronor, betalas det

dock inte tillbaka.

24 §

Bolaget får bedriva en försöks

verksamhet som innebär dels att

TV-avgift skall betalas i andra

poster och vid andra tidpunkter än

som anges i 7 §, dels att avisering

enligt 10 § inte skall ske. Bolaget

får besluta om detta efter avtal

med den avgiftsskyldige.

Bolaget får efter avtal med en

avgiftsskyldig besluta dels att TV-

avgift skall betalas i andra poster

och vid andra tidpunkter än som

anges i 7 §, dels att avisering

enligt 10 § inte skall ske.

Om bolaget har fattat beslut

enligt första stycket i fråga om

viss avgiftsskyldig, gäller inte be-

stämmelserna i 12, 13 och 17 §§.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

29 §

De avgiftsbelopp som bolaget

uppbär skall omedelbart överföras

till riksgäldskontoret. Medlen

skall omedelbart placeras på

räntebärande räkning där.

Sveriges Television Aktiebolag

svarar för förvaltningen av

medlen.

De avgiftsbelopp som bolaget

uppbär skall månadsvis överföras

till Riksgäldskontoret.

Medlen skall omedelbart pla-

ceras på räntebärande räkning där.

Radiotjänst i Kiruna AB svarar

för förvaltningen av medlen.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1997.

Förteckning över remissinstanser som getts tillfälle att yttra sig

om promemorian om vissa förändringar i TV- avgiftssystemet

(dnr Ku97/707/RTV)

Remissinstanserna

Promemorian har tillställts följande remissinstanser: Kammarrätten i

Sundsvall, Datainspektionen, Riksskatteverket, Riksrevisionsverket,

Socialstyrelsen, Post- och telestyrelsen, Konkurrensverket, Konsument-

verket, Statskontoret, Granskningsnämnden för radio och TV, Radio- och

TV-verket, Handikappförbundens Samarbetsorgan, Landstingsförbundet,

Radiotjänst i Kiruna AB, Svenska Inkassoföreningen, Svenska kommun-

förbundet, Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB, Sveriges

Utbildningsradio AB, TERACOM Svensk Rundradio AB och TV 4 AB.

Datainspektionen och Socialstyrelsen har förklarat att de inte har några

synpunkter på förslagen. Landstingsförbundet, Svenska Kommun-

förbundet och TERACOM Svensk Rundradio AB har angett att de avstår

från att lämna synpunkter.

Kulturdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 maj 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1996/97:165 Vissa förändringar i TV-

avgiftssystemet

Prop. 1996/97:165

 29

 33

Prop. 1996/97:165

Bilaga 1

 Prop. 1996/97:165

 Bilaga 1

Prop. 1996/97:000

 Prop. 1996/97:165

 Bilaga 2

 Prop. 1996/97:165