Regeringens skrivelse

1998/99:61

Framtid med Asien. En svensk Asienstrategi inför

2000-talet.

Skr.

1998/99:61

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 4 mars 1999.

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anna[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

Regeringen presenterar i denna skrivelse en svensk Asienstrategi inför

2000-talet. Utgångspunkten är Sveriges intressen och ansvarstaganden

som de kommer till uttryck i vårt internationella agerande, önskan att

främja vår välfärd genom sysselsättning och tillväxt samt de asiatiska

ländernas egna mål och behov. Målsättningen är att skapa varaktiga, för-

djupade och ömsesidiga förbindelser.

Skrivelsen redovisar regeringens Asienpolitik inom ett antal viktiga

områden som demokrati och mänskliga rättigheter, handel och direkt-

investeringar, utvecklingssamarbete, miljö, forskning och utbildning,

folkrörelser och gränsöverskridande nätverk samt kultur, information och

Sverigefrämjande. Olika handlingsmöjligheter presenteras - på multi-

lateral nivå, EU-nivå och bilateral nivå.

Innehållsförteckning

1

1 Inledning 3

1.1 Förarbete för en svensk Asienstrategi 3

1.2 Framtid med Asien. En svensk Asienstrategi inför 2000-

talet 4

1.3 Asiennätverk 4

2 Sammanfattning 5

2.1 Att bygga ömsesidiga och hållbara relationer 5

2.2 Utgångspunkter för en svensk Asienstrategi 7

2.3 Sverige och Asien i det internationella förändringsarbetet 7

2.4 Huvudelement i strategin 8

2.5 Handlingsutrymme bilateralt, inom EU och multilateralt 9

2.6 Fördjupade bilaterala relationer 9

2.7 Landvisa strategier 12

3 Perspektiv på Asien 12

3.1 Europa och Asien - återvunnen jämbördighet 12

3.2 Asien i den internationella ekonomin 13

3.3 Fattigdom och maktlöshet 20

3.4 Miljö och naturresurser 23

3.5 Demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet 26

3.6 Säkerhet och integration 33

3.7 Komplexitet och mångfald 37

4 Asien år 2010 38

4.1 Globaliseringens krafter och det internationella

samfundet 38

4.2 En möjlig utveckling 41

4.3 Asiens växande roll 45

4.4 De goda vägvalen 46

5 En svensk Asienstrategi inför 2000-talet 46

5.1 Asien i Sveriges relationer med omvärlden 46

5.2 Demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet 57

5.3 Handel och direktinvesteringar - en dynamisk faktor 60

5.4 Fattigdomsbekämpning och ömsesidighet -

utvecklingssamarbetets framtida roll i Asien 74

5.5 Miljö - ödesfråga 82

5.6 Forskning och högre utbildning 86

5.7 Folkrörelser och gränsöverskridande nätverk 96

5.8 Kultursamarbete, informationsverksamhet och

Sverigefrämjande 101

6 Sveriges bilaterala relationer med länder och ekonomier i Asien 105

6.1 En historisk återblick 105

6.2 Östasien 108

6.3 Sydöstasien 118

6.4 Sydasien 129

Förkortningar 135

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 mars 1999 138

1 Inledning

1.1 Förarbete för en svensk Asienstrategi

Regeringen tillsatte våren 1997 en arbetsgrupp med uppgift att lämna

förslag till en strategi för att "intensifiera Sveriges relationer med Asien".

Målsättningen med arbetet var att "med perspektiv på år 2010, ge en

insiktsfull och nyanserad bild av Asien och konsekvenserna av regionens

omvandling". Förslag skulle utarbetas till en integrerad svensk strategi

gentemot länderna i Asien för politiska relationer, säkerhetspolitik,

handel, ekonomiskt samarbete, utvecklingssamarbete, miljösamarbete,

besöksutbyte, forskning, information och kultur. Studien skulle omfatta

de asiatiska länderna från Pakistan och österut, dvs. Sydasien,

Sydöstasien och Östasien. Projektledare var ambassadör Börje[REDACTED_EFTERNAMN]

och sakkunnig fil.dr Lisbeth Hellvin. Till arbetsgruppen knöts en

referensgrupp med representanter från näringslivet,

fackföreningsrörelsen, enskilda organisationer, forskarvärlden,

Utrikesdepartementet, Sida, Kommerskollegium och

Exportkreditnämnden samt, som ordföranden, statssekreterarna Mats
[REDACTED_EFTERNAMN] och Yvonne[REDACTED_EFTERNAMN].

Uppdraget gavs stor bredd med fokus på fem huvudteman:

% Asien i den internationella ekonomin,

% fattigdom och livskvalitet,

% miljö och hållbart utnyttjande av naturresurser,

% demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet,

% den asiatiska säkerhetssituationen.

Arbetsgruppen fick resurser för att lägga ut uppdrag på bakgrundsstudier

och för att hålla hearings. Studierna publicerades i två volymer, som

behandlar Sveriges relationer med länderna i Asien respektive utveck-

lingen i Asien (Sverige i Asien Ds 1998:33 och Asiatiska vägval Ds

1998:34).

Arbetsgruppen redovisade uppdraget den 30 november 1998 i

rapporten Framtid med Asien. Förslag till en svensk Asienstrategi. (Ds

1998:61). Rapporten har remitterats. De femtiotal remissvar som kommit

in är överlag mycket positiva till rapporten. Remissvaren finns

tillgängliga i form av en sammanställning, som kan erhållas genom

Utrikes-departementets enhet för Asien och Oceanien.

Analyser och förslag i rapporten ligger till grund för denna skrivelse

om Asien och Sveriges relationer med regionen.

1.2 Framtid med Asien. En svensk Asienstrategi inför

2000-talet

Regeringen redogör i skrivelsen för hur Sveriges relationer med länderna

och ekonomierna i Asien kan breddas och fördjupas. I två inledande

kapitel (3 och 4) analyseras kortfattat utvecklingen i Asien med utblick

mot år 2010. I kapitel 5 presenteras en svensk Asienstrategi inför 2000-

talet med tyngdpunkt på åtta centrala områden:

% demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet,

% handel och direktinvesteringar,

% fattigdomsbekämpning och fördjupade relationer genom utvecklings-

samarbete,

% miljö,

% forskning och utbildning,

% folkrörelser och gränsöverskridande nätverk,

% kultur,

% informationsverksamhet och Sverigefrämjande.

Huvudsyftet med skrivelsen är att ange en färdriktning. Genomförandet

kommer att konkretiseras ytterligare i en handlingsplan.

En strategi måste utvecklas på flera nivåer, såväl i förhållande till

Asien som helhet och dess huvudregioner som i förhållande till varje

enskilt land. Asienstrategier som tagits fram av andra länder vittnar om

riskerna med generella strategier som omfattar hela Asien. Naturligt i

arbetet med en svensk Asienstrategi har varit att som viktiga element

utforma strategier för de enskilda länderna. Hur kan de ofta redan

omfattande bilaterala relationerna utvecklas? Föreliggande Asienstrategi

innehåller följaktligen både generella inslag och landspecifika strategier i

vilka såväl politiska och andra förhållanden av betydelse som

möjligheterna att fördjupa relationerna på olika områden behandlas.

Förutsättningarna växlar kraftigt från land till land. Sverige kan inte

prioritera allt i alla länder i Asien. I inget fall torde dock relationen till

ett

enskilt land helt sakna långsiktiga utvecklingsmöjligheter. De

landspecifika strategierna återfinns i kapitel 6.

1.3 Asiennätverk

I samband med förarbetet för en svensk Asienstrategi har den stora

referensgruppen spelat en central roll som idégivare och dialogpartner.

Genom detta arbetssätt har nära relationer utvecklats mellan

regeringskansliet, och då i synnerhet Utrikesdepartementets enhet för

Asien och Oceanien, och ett brett spektrum av Asienkunnande. Ett

nätverk har byggts för strategiskt orienterad omvärldsanalys som

kommer att vårdas och utvecklas. Goda möjligheter har skapats för att i

framtiden vidareutveckla det arbete som därmed påbörjats.

2 Sammanfattning

2.1 Att bygga ömsesidiga och hållbara relationer

Världens utveckling under det kommande seklet är nära förbunden med

utvecklingen i Asien. Det gäller grundläggande internationella för-

hållanden som fred och säkerhet, klimatet på jorden, demokrati och

respekten för mänskliga rättigheter, ekonomisk och social utveckling och

stabiliteten i världsekonomin. Det gäller också våra möjligheter att

gemensamt bekämpa narkotikahandel och terrorism och våra möjligheter

att tillsammans, genom FN och andra multilaterala institutioner, hantera

gemensamma utmaningar i syfte att åstadkomma globalt hållbar

utveckling. Allt detta är centrala frågor för Sverige och för

förutsättningarna att utveckla vår välfärd. Utan ökad asiatisk medverkan

kan de inte lösas. Det är tillsammans med länderna i Asien som världen

kan göras säkrare och bättre.

Till för inte så länge sedan betraktade Europa denna del av världen

med en kolonialhistoriskt präglad referensram, som är oförenlig med

dagens verklighet och de asiatiska ländernas syn på sig själva och sin roll

i en framtida värld. Under efterkrigstiden har också detta synsätt

successivt ändrats. Relationerna mellan Europa och Asien håller efter en

drygt två hundra år lång parentes på att återfå den mera jämbördiga

karaktär som bestod före den europeiska expansionens tidevarv. Ett nytt

synsätt är en förutsättning för att ett genuint närmande skall kunna ske

mellan ett Asien statt i snabb förändring och ett Europa med långt mindre

utvecklade relationer till Asien än vad framtiden kräver.

Ytterst är det en fråga om vår föreställningsvärld och vår upplevelse-

förmåga. Det gäller att se länderna i Asien och deras kulturer på ett nytt

sätt, se Asien på ett annat sätt än det som hittills ofta präglat och präglar

våra föreställningar, se Asien med dess vitt skilda länder och folk som

det ser ut i dag, se kraften i förändringarna i riktning mot större variation,

mångfald, se vad som åstadkommits, se med ökad empati på dagens kris

och se utvecklingspotentialen bortom krisen.

Asien har under de senaste decennierna utvecklats dramatiskt.

Fattigdomen har minskat på ett sätt som saknar motstycke. Tre

fjärdedelar av världens fattiga, de som lever på under en dollar om dagen,

finns dock fortfarande i Asien. Skillnaderna inom Asien - mellan t. ex.

Japan och Bangladesh - är större än inom någon annan världsdel. Varje

försök att beskriva det typiskt asiatiska resulterar följaktligen i en

schablon. Variationerna är väsentligt större än inom Europa, och så är de

förändringar som länderna genomgår. Detta bör vara utgångspunkten för

varje närmande.

Vad betyder då Asienkrisen? Krisen är till sin karaktär inte unikt

 asiatisk och det kan inte heller lösningarna vara. Enskilda länder har

inte utvecklat de institutioner - i form av öppenhet, rollfördelning mellan

stat och näringsliv, fungerande lagstiftning, bankväsende, sociala

skyddsnät - som krävs för att tillvarata globaliseringens stora möjligheter

och hantera dess betydande risker.

Det finns klara likheter mellan vår svenska finanskris 1992-93 och de

problem som de värst drabbade länderna i Asien står inför. Problemen i

Asien är emellertid väsentligt mera djupliggande, men på intet sätt

specifikt asiatiska . Länder världen över står i olika omfattningar inför

problem av det slag som länderna i Asien nu genomlever. Därigenom

finns en grundval för en fördjupad dialog om utvecklingens och

välfärdens förutsättningar. Krisen har skapat en ny insikt om den

sårbarhet som följer av beroendet av kortfristigt internationellt kapital.

Vad viktigare är, krisen har på ett dramatiskt sätt visat hur ett lands

långsiktiga stabilitet är intimt beroende av dess institutionella tillstånd -

dess bankväsende, dess rättsväsende, dess förmåga att genom insyn och

lagar bekämpa korruption, dess utbildningsväsende, dess forsknings- och

utvecklingskapacitet, dess fackföreningsrörelse, dess respekt för

grundläggande fri- och rättigheter. Nya krav ställs på utvecklingen av

såväl de nationella systemen som det internationella systemet - på

bankinspektion och öppenhet i det enskilda landet och på

spekulationsdämpande reformer på det globala planet. Ytterst är det en

fråga om att internationellt och nationellt bygga öppna, demokratiskt

legitima och effektiva institutioner. Den rådande krisens positiva sida

ligger i de möjligheter den skapat för en ny internationell intresse-

gemenskap på grundval av en sådan institutionellt orienterad dagordning.

Intresset i Asien för dessa frågor är stort. Sverige kan spela en

brobyggande roll.

Det ligger i hög grad i vårt intresse att vi som nation i en alltmer

integrerad värld aktivt söker bredda och fördjupa våra kontakter med

länderna i Asien och människorna där. Det är av strategisk betydelse för

såväl den globala utvecklingen som för tillväxten och sysselsättningen i

vårt land.

Sverige bör på grundval av de relationer som under efterkrigstiden

byggts upp med länderna i Asien utveckla väsentligt mer

mångfasetterade förbindelser än de som finns idag. Basen för en svensk

Asienstrategi är Asiens fortsatt växande ekonomiska roll i en alltmer

integrerad, ömsesidigt beroende värld. Långsiktigt förblir handel och

investeringar starkt dynamiska faktorer i våra relationer. De ekonomiska

relationerna bör samtidigt ses som en komponent av något väsentligt

större.

Målet bör vara att på grundval av växande ömsesidigt beroende och

växande ömsesidiga intressen utveckla och fördjupa relationerna inte

bara med stat och näringsliv i respektive land utan också med dess

samhällen och kulturer, att se länderna i all deras komplexitet och att

göra vårt eget land och det svenska samhället bättre känt i länderna i

Asien. Förutsättningarna varierar starkt från land till land.

En väv av relationer bör utvecklas med ökad bredd och djup. Detta kan

bara uppnås genom ett utvidgat långsiktigt besöksutbyte, växande handel

och direktinvesteringar, utvecklingssamarbete, ett nätverk av

folkrörelsekontakter, forsknings- och utbildningssamarbete, kulturutbyte

och turism. Utbildningsväsende, forskarvärld, kultur- och näringsliv,

fackföreningsrörelse samt folkrörelser har nyckelroller i utvecklingen av

sådana fördjupade relationer.

2.2 Utgångspunkter för en svensk Asienstrategi

Utgångspunkter för en svensk Asienstrategi är Sveriges intressen och

ansvarstaganden som de kommer till uttryck i vårt internationella

agerande. Grundelement i detta är:

 att främja utveckling mot demokrati och ökad respekt för mänskliga

rättigheter samt jämställdhet mellan kvinnor och män,

 att verka för fred och säkerhet genom utveckling av de internationella

instrumenten för att förebygga och hantera konflikter och för

nedrustning,

 att verka för ökad tillämpning och utveckling av det internationella

normsystemet och de organisationer som bär upp systemet,

 att verka för ekonomisk utveckling genom frihandel genom att

medverka till att stärka det multilaterala regelverket för handel och

investeringar inom ramen för världshandelsorganisationen WTO och

stödja vidgat medlemskap i denna, och genom fortsatt aktiv dialog

med de asiatiska länderna, t. ex. inom ramen för ASEM (Asia-Europe

Meeting),

 att verka för att höja de fattiga folkens levnadsnivå genom att bidra till

att lösa utvecklingsproblem som orsakar eller orsakas av fattigdom

och flyktingssituationer som föranletts av konflikter,

 att främja framväxten av öppna och effektiva institutioner och

livskraftiga civila samhällen,

 att verka för förbättrad miljö och naturresurshushållning.

Utifrån såväl dessa övergripande mål för samhällsutveckling som utifrån

målet att främja vår välfärd genom sysselsättning och tillväxt ligger det i

hög grad i Sveriges intresse att på jämbördiga grundvalar utveckla

ömsesidiga och fördjupade relationer med Asien.

2.3 Sverige och Asien i det internationella

förändringsarbetet

Den snabba globaliseringen har medfört att behovet av internationell

samverkan som engagerar länderna i Asien på ett nytt sätt har ökat

dramatiskt inom alla dessa områden. Den globala säkerheten, världs-

ekonomins utveckling, den globala miljön, fattigdomen i världen och

respekten för mänskliga rättigheter beror i hög grad på utvecklingen i

Asien. Flera områden har på kort tid fått en ny angelägenhetsgrad. Det

gäller HIV/aids, internationell terrorism, barnarbete, sexuellt utnyttjande

av barn och kvinnohandel. Till de frågor som i en mer globaliserad värld

kommer att kräva större uppmärksamhet hör också frågan om migration.

I alla dessa frågor krävs en aktiv medverkan från viktiga asiatiska länders

sida för att få till stånd internationella motåtgärder. Narkotikahandeln är

ett område inom vilket några länder i Asien svarar för stora delar av

världens samlade utbud, medan andra utnyttjas för transitering. Utan

förändringar i dessa länder kan bekämpningen inte bli framgångsrik.

På flera av dessa områden kan och bör Sverige spela en aktiv roll, som

initiativtagare, pådrivare och förmedlare, och därmed bidra till att

länderna i Asien ges en större delaktighet i utformningen av det

gemensamma internationella systemet. Det ligger i hög grad i Sveriges

intresse att så sker.

2.4 Huvudelement i strategin

Strategins huvudelement är:

 Fortsatta ansträngningar för att främja demokrati, mänskliga rättig-

heter, jämställdhet mellan kvinnor och män och barnens rättigheter.

 Fortsatta ansträngningar för att främja framväxten av öppna och

effektiva institutioner och civila samhällen.

 Fortsatta ansträngningar för att främja fred och säkerhet genom

insatser för konfliktförebyggande och förtroendeskapande åtgärder

inom regionen, kärnvapennedrustning och fullständigt provstoppsavtal

och stöd till uppbyggnaden av en regional säkerhetsordning i Asien.

 En samlad långsiktig satsning på miljö och naturresurshushållning i

Asien som engagerar regeringskansli, näringsliv, myndigheter,

forskarsamhälle och miljöorganisationer. Genom ett utökat samarbete

på miljöområdet med länderna i Asien gagnar vi också miljöarbetet

och miljöutvecklingen i Sverige.

 Ökad handel med Asien genom aktivt agerande inom EU och WTO

för förbättrat ömsesidigt marknadstillträde och genom fortsatta

ansträngningar för att utveckla en slagkraftigare svensk organisation

och effektivare instrument för att främja handel och

direktinvesteringar i båda riktningarna.

 Initiativ som bidrar till utveckling mot strategiskt miljöanpassad

produktion.

 Konkreta insatser för att arbetsvillkor, fackligt arbete och avskaffande

av barnarbete prioriteras i det internationella arbetet.

 Initiativ inom ASEM på områden av långsiktigt svenskt intresse

såsom handelspolitik, miljö, forskning och utbildning,

kultursamarbete samt samarbete i frågor rörande demokrati och

mänskliga rättigheter.

 Fördjupning av utvecklingssamarbetet med länderna i Asien i syfte att

bidra till att minska fattigdomen och fördjupa de bilaterala

relationerna. Tonvikten bör ligga på tre områden : stöd till reformer

och kapacitets- och institutionsbyggnad som syftar till att utveckla de

grundläggande förutsättningarna för demokrati, marknadsekonomi och

socialt och ekologiskt hållbar utveckling, miljösamarbete samt

uppbyggnad av bredare ömsesidiga kontakter med länderna i Asien på

utbildningens, forskningens, folkrörelsernas, kulturens och

näringslivets områden.

 Fördjupning och breddning av Asienkunnandet i Sverige genom

förstärkt akademisk kompetensuppbyggnad med inriktning på Asien

och utbyggt forskningssamarbete mellan svenska universitet och

högskolor och akademiska institutioner i Asien.

 Förstärkning av möjligheterna för svenska studenter att studera i

Asien och för svenska högskolor och andra institutioner att erbjuda

asiatiska studenter vidareutbildning i Sverige.

 Utveckling av kontakterna mellan folkrörelser och enskilda

organisationer i Sverige och Asien.

 Utveckling av kulturutbyte och kultursamarbete mellan institutioner

och människor i Sverige och Asien.

 Ökade informationssatsningar om Sverige i Asien genom de svenska

utlandsmyndigheterna.

2.5 Handlingsutrymme bilateralt, inom EU och

multilateralt

Inom alla dessa områden finns ett handlingsutrymme för svenskt

agerande multilateralt, genom EU eller bilateralt. Avgörande är ofta hur

frågan förs fram, hur olika kanaler utnyttjas och hur allianser med

likasinnade länder byggs upp. I denna strategi anges konkreta åtgärder

inom olika områden och landvis. Medlemskapet i EU innebär ofta nya

möjligheter att utöva inflytande och verka för gemensamt agerande men

också - som den gemensamma handelspolitiken visar - restriktioner som

endast kan övervinnas genom långsiktigt arbete inom unionen. I frågor

av central internationell betydelse, som att medverka i Kinas öppning

mot omvärlden, kan EU genom ett sammanhållet långsiktigt agerande

spela en strategisk roll.

På det interregionala planet - Europa-Asien - har en ny grundval för

jämbördiga relationer skapats genom tillkomsten 1996 av ASEM (Asia-

Europe Meeting), ett samarbetsforum mellan EU:s medlemsländer och

tio länder i Asien (Brunei, Filippinerna, Indonesien, Malaysia, Singapore,

Thailand, Vietnam, Japan, Kina, Sydkorea). Som EU-medlem deltar

Sverige i arbetet på ett på jämbördighet grundat närmande mellan de

båda världsdelarna.

Genom ASEM kan relationerna mellan Europa och Asien utvecklas,

relationer som idag är långt mindre utvecklade än de mellan USA och

Asien. En rad initiativ har redan tagits. Politisk dialog och finansiella,

ekonomiska och handelspolitiska frågor dominerar, men samarbete har

också inletts inom miljö- och kulturområdena samt forskning och

akademiskt utbyte. Sverige har gemensamt med Frankrike tagit initiativ

till en dialog om mänskliga rättigheter i vilken ASEM:s samtliga

medlemsländer deltar. Utrymme finns för ytterligare initiativ och Sverige

har här goda förutsättningar att bidra.

2.6 Fördjupade bilaterala relationer

Sveriges bilaterala relationer med länderna i Asien är redan vitt-

förgrenade. Historiskt går de tillbaka väsentligt längre än vi vanligtvis

föreställer oss och under efterkrigstiden har de utvecklats påtagligt

politiskt, kommersiellt, kulturellt och inte minst genom Sveriges

omfattande utvecklingssamarbete. Turism, massmedia och invandring

har fört länderna i Asien och deras kulturer väsentligt närmare oss. En

god grund finns sålunda för en fördjupning och breddning av våra

bilaterala relationer till länderna och samhällena i Asien. För att kunna

förverkliga en sådan ambition krävs en genomtänkt långsiktig ansats som

omfattar följande:

Politiska relationer och dialog i multilaterala och bilaterala frågor

De politiska relationerna måste prioriteras för att förbindelserna med

länderna i Asien skall kunna fördjupas. Regering, regeringskansli,

myndigheter, riksdag, partier och centrala intresseorganisationer bör se

som ett viktigt mål att närmare lära känna länderna i Asien och utveckla

personkontakter i dessa. Ett utbyggt besöksutbyte framstår som en

förutsättning för ett förtroendefullt samarbete och ökade insikter på ömse

håll. Genom ett sådant utbyte har vi möjlighet att föra en dialog om såväl

de frågor som bedöms viktigast i ett internationellt perspektiv som

bilaterala frågor av betydelse för en fördjupning av relationerna.

Handel och direktinvesteringar

Handel och direktinvesteringar i båda riktningarna är områden av stor

vikt för våra framtida relationer med länderna i Asien. Det ligger i hög

grad i vårt intresse att dessa spelar en starkt dynamisk roll i våra

relationer. Ett frihandelsvänligare Asien statt i tillväxt betyder mycket för

vår långsiktiga välfärd och Sverige kommer att inom EU och

multilateralt aktivt verka för handelsliberaliseringar i båda riktningarna.

Utvecklingen vad gäller handel och företagande kräver en effektiv

främjandeorganisation.

Utvecklingssamarbete

Utvecklingssamarbetet utgör en betydelsefull dimension av våra samlade

relationer med Asien och bör så göra också i framtiden. För det talar

såväl det faktum att det är i Asien som den stora majoriteten av världens

fattiga finns som möjligheterna att åstadkomma viktiga resultat vad

gäller fattigdomsbekämpning och långsiktig utveckling. Ett utbyggt

samarbete bör i högre grad än tidigare präglas av ömsidiga intressen..

Institutionsbyggande för demokrati och utveckling

Ett närmande till Asien förutsätter ett brett institutionsbyggande

förhållningssätt till frågor om demokrati, mänskliga rättigheter och

reformprocesser. Att reagera mot brott mot de mänskliga rättigheterna är

en central del av en sådan strategi. Tyngdpunkten ligger samtidigt på att

proaktivt tillvarata möjligheter till dialog och samarbete som kan

medverka till framväxten av öppnare och socialt rättvisare samhällen.

Miljösamarbete

Den kanske allvarligaste dimensionen av det som sker i Asien, och den

som långsiktigt berör oss mest direkt, är utvecklingen på miljöområdet.

Regeringen kommer att ta initiativ till en samlad satsning på

miljösamarbete med Asien, som engagerar regeringskansli, myndigheter,

forskarsamhälle, miljöorganisationer och näringsliv, särskilt genom

export av miljökunnande och miljöteknologi. Ett sådant initiativ utgöra

också ett viktigt komplement till våra egna ansträngningar att utveckla

Sverige till ett miljömässigt hållbart samhälle.

Forskning och utbildning

Av stor vikt för våra framtida relationer med länderna i Asien är kraftigt

utbyggda kontakter på utbildningens och forskningens grund, med

regionens ledande länder såväl som med länder för vilka forskning och

utbildning är av avgörande betydelse för ländernas framtida utvecklings-

möjligheter. Närmare tjugo tusen svenska studenter studerar årligen

utomlands, men bara en procent söker sig till Asien. Målet måste vara att

som ett led i Sveriges internationalisering flerfaldiga antalet studenter

som söker sig till Asien och att kraftigt bygga ut studentutbytet i båda

riktningarna på i första hand högskolenivå.

Folkrörelsekontakter

Folkrörelserna och de enskilda organisationerna har en mycket viktig roll

i breddningen och fördjupningen av våra kontakter med samhällena i

Asien. Omfattande relationer har över åren byggts upp på bl.a. det

fackliga området. Stöd genom Sida har spelat en stor roll. Genom

utvecklingen i Asien växer utrymmet för mera omfattande folkrörelse-

baserade kontakter. Globaliseringen ställer nya krav också på det civila

samhället. Kontakter mellan folkrörelser, intresseorganisationer, skolor,

kommuner etc. kan bli en vital del av relationerna också med regionens

mest utvecklade länder.

Kultursamarbete

Kärnan i ett närmande till Asien är att förstå en annan kultur, att se den

inifrån. Ett närmande förutsätter aktiv medverkan av kulturarbetare i bred

bemärkelse och omprioriteringar och nya initiativ från såväl stat som

näringsliv. Fördjupade relationer på kulturområdet kan skapas genom

initiativ inom Svenska institutet och Sida. I båda fallen fordras större

resurser för Asien. En möjlighet som bör prövas är att skapa ett särskilt

"fönster" för kulturutbyte med Asien från vilket projekt - små och stora -

inom olika kulturområden kunde ges stöd. Det väsentliga är att finna

former för mer mångsidiga och decentraliserade kulturkontakter än de

som finns idag.

Information och Sverigefrämjande

Ett närmande till länderna i Asien förutsätter att resurser skapas för

fördjupning av intresset för Sverige, för vårt samhälle och vår kultur, för

våra produkter, för Sverige som turistmål. Därigenom kan de frågor som

Sverige betraktar som viktiga främjas. Landspecifika planer kommer att

göras för ett antal länder som ett led i en markant ökning av

informationsverksamheten i länder i Asien av betydande långsiktigt

intresse för Sverige.

2.7 Landvisa strategier

En central del av denna strategi är det kapitel, som behandlar vart och ett

av regionens länder. Hur kan de ofta redan omfattande bilaterala

relationerna fördjupas? Förutsättningarna växlar kraftigt från land till

land. Dessa landspecifika strategier beskriver våra bilaterala relationer

och redogör för hur de kan utvecklas i varje enskilt fall.

3 Perspektiv på Asien

3.1 Europa och Asien - återvunnen jämbördighet

Historiskt utgör Europa och Asien två civilisatoriska kraftcentra. Det

finns belägg för att den romerske kejsaren Marcus[REDACTED_EFTERNAMN] under andra

århundradet e.Kr. skickade emissarier till sin kinesiske kollega. Handel

mellan Europa och Asien i någon form har förekommit åtminstone sedan

romartiden. Siden och kryddor dominerade denna handel som förband

Europa och Asien såväl med hjälp av monsunvinden som genom en

kedja av centralasiatiska mellanhänder. Marco Polos Världsbeskrivning

(1293) ersatte myterna med faktiska observationer från en högt utvecklad

civilisation, Mittens rike. En ny era inleddes i och med Vasco da Gamas

upptäckt av sjövägen till Indien. 1498 steg han iland i Calicut på Indiens

västkust. Det skulle dröja ytterligare drygt ett par hundra år innan

föreställningen om en ödesbestämd europeisk expansion i Asien tog form

i Europas huvudstäder, men genom sjöfararna var idén om en värld att

erövra född.

Européerna rörde sig till en början endast i Asiens periferi. Deras syfte

var att tjäna pengar genom handel. Vetenskapliga och teknologiska

genombrott i Europa skulle förändra detta. Handeln övergick i europeisk

kolonisering och dominans med överlägsna militära maktmedel. Det är

först i våra dagar som jämvikten börjat återställas genom koloniernas

frigörelse, teknologins utveckling och spridning och Asiens nya roll i en

allt mera integrerad världsekonomi. Det ömsesidiga behovet att söka

gemensamma lösningar på globala problem har skapat nya naturliga

förutsättningar för jämbördighet mellan Europa och Asien. Det nyligen

inledda samarbetet inom ramen för ASEM - Asia-Europe Meeting - är

den återvunna jämbördighetens logiska uttryck.

3.2 Asien i den internationella ekonomin

För tre - fyra decennier sedan skulle varje diskussion om Asien primärt

handlat om oerhörd fattigdom, om de hundratals miljoner människor i

länder som Indien och Pakistan som levde under fattigdomsstrecket. Om

det hot som överbefolkningen utgjorde. Japan var visserligen på väg att

komma ikapp västvärlden, men Japan ansågs inte vara representativt för

egentliga Asien. Detsamma gällde kronkolonin Hongkong. Föreställ-

ningen om det egentliga Asien omfattade utvecklingsländer jämte Maos

Kina. Sydkoreas inkomst per capita var vid mitten av 1960-talet bara nio

procent av USA:s (och mindre än Thailands). Singapores var något

högre, 16 procent av USA:s, men någon grund fanns ännu inte för att tala

om exportorienterade tigerekonomier.

Under de år som gått sedan 1965 har vi sett ett växande antal länder ta

sig över den klyfta som skiljer världens mest utvecklade ekonomier från

dem som ligger långt efter. Japan har spelat en central roll och har liknats

vid ledargåsen i ett fågelstreck bestående av Hongkong, Singapore,

Sydkorea och Taiwan. Men det som skett kan inte härledas till en enskild

faktor. Inte heller är det ett oförklarligt mirakel. En rad exempel hade

visat att det var möjligt för ekonomier i Öst- och Sydöstasien att under en

lång period generera en tillväxt som var avsevärt högre än den som gick

att uppnå i länder som redan befann sig på en hög utvecklingsnivå. Det

gick att komma ikapp som nation och region. Asien fick en helt ny roll i

världsekonomin - och i världens öde.

Världsekonomin domineras inte längre helt av industriländerna i

Västeuropa och Nordamerika. Öst- och Sydöstasiens ekonomiska fram-

gångar har resulterat i en allt större vikt för dessa regioner i den globala

ekonomin. Sedan 1970 har Asiens andel av världens bruttonational-

produkt (BNP) nästan tredubblats. 1980 svarade Asien för 16 procent av

världens BNP. Femton år senare hade andelen stigit till 27 procent. Detta

motsvarar nästan samma andelar som NAFTA-länderna (28 procent) och

EU-länderna (30 procent). Trots att den ekonomiska utvecklingen i Asien

kraftigt har överstigit tillväxttakten i andra regioner under de senaste 25

åren är emellertid variationerna stora mellan olika länder och olika

tidsperioder.

Den japanska utvecklingen under efterkrigstiden är anmärkningsvärd,

inte bara pga. hög tillväxt utan även med tanke på den långa period som

den varade - från 1950 och fram till första oljekrisen. Under två

decennier växte den japanska ekonomin med cirka 10 procent per år.

Japans inkomstutveckling har sedan sjunkit till följd av strukturella

problem och har under 1990-talet legat på cirka en procent per år, dvs.

långt under OECD:s genomsnitt, och föll under 1998. Den japanska

ekonomin är den näst största i världen efter USA:s, och svarade 1995 för

omkring 18 procent av världsproduktionen, mätt i nominella termer. Om

hänsyn tas till köpkraften i landet sjunker Japans andel från 18 procent

till 8,3 procent.

Kinas höga tillväxt under 1980- och 90-talen har sin grund i den

"öppna dörrens politik" med omfattande ekonomiska reformer, som

infördes 1978 av Deng Xiaoping. Från att ha varit i det närmaste helt

stängt från utlandet har Kina öppnats upp stegvis för utrikeshandel och

dragit till sig en stor mängd utländska direktinvesteringar. Tillväxten i

Kina uppnådde under både 1980- och 90-talen tvåsiffriga nivåer. Kina

framstår som mer eller mindre betydelsefullt för världsekonomin

beroende på vilken beräkningsmetod som används. En direkt

konvertering av den officiella växelkursen visar att Kina idag

representerar tre procent av världsekonomin. Med hänsyn tagen till

köpkraft däremot stiger Kinas BNP till 11,3 procent, vilket skulle göra

Kina till världens näst största ekonomi.

Sydkorea, Taiwan, Singapore och Hongkong har uppvisat hög tillväxt

ända sedan 1960-talet. Även tre av ASEAN-länderna - Malaysia,

Thailand och Indonesien - utmärkte sig fram till 1997 som tillväxt-

ekonomier. Vietnam har under 1990-talet uppvisat hög, men sedan 1998

försvagad tillväxt. Filippinerna avviker från framgångarna bland övriga

ASEAN-länder med en tillväxt som även i jämförelse med Sydasiens

varit låg.

Sydasien svarar trots sin stora befolkning - en dryg femtedel av

världens folkmängd - för endast 1,5 procent av världsproduktionen mätt

med gängse BNP-mått. Indien inledde 1991 ett reformprogram av den in-

hemska ekonomin som öppnade för ökad inhemsk konkurrens och

liberalisering av utrikeshandeln och utländska direktinvesteringar. Till-

växten nådde i mitten på 1990-talet upp i nästan 7 procent men den

instabila inrikespolitiska situationen sedan 1996 har medfört att takten i

reformverksamheten och därmed tillväxten saktat av.

Handel

Världshandelns geografiska mönster har kommit att förändras som en

följd av de asiatiska ekonomiernas höga tillväxt och exportinriktade

utvecklingsmodell. Den ekonomiska utvecklingen har varit exportledd

och ekonomierna är starkt handelsorienterade. Export och import utgör

en stor andel av BNP. 1980 härrörde drygt 15 procent av världens export

från Asien. Femton år senare var Asiens andel av världens export 28

procent, vilket kan jämföras med NAFTA som svarar för 16 procent och

EU som svarar för 39 procent av världsexporten. Japan är världens tredje

största exportnation, med 8 procent av världsexporten. Hongkong,

Sydkorea, Taiwan och Singapore har alla större export än Sverige. Kinas

export har ökat mycket kraftigt under perioden, från 0,9 procent av

världsexporten 1980 till närmare tre procent 1995.

Den första generationens s.k. tigerekonomier (Singapore, Sydkorea,

Taiwan och Hongkong) inledde övergången till en exportorienterad

utvecklingsstrategi redan på 1960-talet. Kina följde efter i slutet av 1970-

talet, de sydöstasiatiska länderna i mitten av 1980-talet, medan Indiens

liberaliseringar och reformer inleddes först i början av 1990-talet. Det är

samtidigt viktigt att betona att de länder som på 1960-talet övergick till

en handelsorienterad utvecklingsstrategi inte släppte den statliga

kontrollen över utrikeshandeln. Marknadsingreppen var dock av betydligt

mer begränsad omfattning än vad som var fallet i ekonomier med

handelsbegränsande politik.

De asiatiska ekonomierna har också utvecklats till betydande import-

nationer. Inkomster från exporten möjliggjorde import av kapitalvaror

och utländsk teknologi som sedan spreds till den övriga ekonomin.

Asiens andel av världens totala varuimport ökade från 15 procent 1980

till en fjärdedel femton år senare. I flertalet ekonomier har utrikeshandeln

ökat markant som en konsekvens av övergången från

importsubstitutionspolitik med höga tullmurar och icke-tariffära

handelshinder, kontroll av växelkurser och reglering av utländska

direktinvesteringar till en mer exportorienterad och marknadsorienterad

regim.

I åtskilliga fall har handelsliberaliseringen dock gått mycket långsamt.

Den inhemska produktionen skyddas ofta bakom olika former av

handelshinder. Tullnivån har i regel sänkts betydligt på de flesta av

marknaderna i regionen, medan flera former av icke-tariffära

handelshinder kvarstår. Några ekonomier i Asien har dessutom etablerat

exportzoner eller andra exempel på zoner inom ett land som erbjuder

speciellt förmånliga regler för utrikeshandel, skatter, lån, utländskt

ägande, medan den övriga ekonomin skyddas av handelshinder. En

ökning av utrikeshandeln behöver därför inte nödvändigtvis betyda att

den inhemska ekonomin är utsatt för utländsk konkurrens. Kina, som

uppvisar en mycket snabb ökning av utrikeshandeln, är i många

avseenden en skyddad marknad och en stor andel av den kinesiska

importen utgörs av insatsvaror framför allt avsedda för utländska företag.

Direktinvesteringar

Flödet av direktinvesteringar till snabbt växande ekonomier har ökat

kraftigt under 1990-talet. Från att tidigare ha varit koncentrerat till

framför allt industrialiserade länder i Europa och Nordamerika har en

stor del av direktinvesteringarna gått till Asien. Genom utländska direkt-

investeringar får länderna tillgång till inte bara finansiella resurser som

möjliggör ökad produktion, utan också teknologiöverföring, kunskaps-

utveckling, ökad handel, marknadsutvidgning, ökad konkurrens och fler

arbetstillfällen, vilket påverkar den ekonomiska utvecklingen positivt.

Inflödet av direktinvesteringar till Kina var relativt blygsamt fram till

1983, då en markant ökning skedde som resulterat i att Kina nu är

världens näst största mottagare av utländska direktinvesteringar efter

USA. 1996 fick Kina omkring 33 procent av flödet av utländska direkt-

investeringar till u-länder. Siffror för Kina skall dock tolkas med stor

försiktighet då en del av investeringarna i Kina som klassificeras som

utländska direktinvesteringar i själva verket har sitt ursprung i Kina men

kanaliseras via Hongkong för att utnyttja de förmåner utländska

investeringar erbjuds. En stor del av de utländska investeringarna i Kina

kommer från kineser bosatta i Hongkong, Singapore och Taiwan där det

finns en välbärgad och kapitalstark kinesisk befolkning som i många fall

har släktband i Kina eller på annat sätt har goda kontakter i landet.

Trots den japanska marknadens storlek är inflödet av utländska

investeringar i Japan relativt litet. Inflödet mellan 1988-95 uppgick till

5,3 miljarder dollar totalt medan det totala utflödet var 228 miljarder

dollar. Europeiska multinationella företag utgör de största investerarna på

den japanska marknaden. Tyskland är den enskilde största investeraren.

Hongkong var 1996 den näst största investeraren. Inflödet sjönk efter

1992 till följd av låg ekonomisk tillväxt i kombination med

apprecieringen av yenen. En viktig förklaring till det låga inflödet i för-

hållande till utflödet av direktinvesteringar är de höga kostnaderna i

landet, speciellt för arbetskraft, fastigheter och distribution.

Ekonomierna i Sydöstasien - framförallt Singapore, Malaysia,

Thailand och Indonesien - har varit mycket framgångsrika med att locka

till sig utländska investeringar. Direktinvesteringar var särskilt viktiga i

ASEAN-området mellan 1987 och 1993 och har därefter minskat till

förmån för Kina.

Utländska direktinvesteringar i Sydasien har däremot varit marginella

beroende på faktorer som inflexibel arbetsmarknad, låg läskunnighet och

bristfällig fysisk infrastruktur i transport, hamnar, energi och

kommunikationer. I Sri Lanka och i viss mån även Bangladesh utgör

politisk instabilitet och institutionella svagheter fortfarande ett hinder.

En stor andel av direktinvesteringarna i Asien kommer från andra

länder i regionen. De asiatiska ekonomierna har också under det senaste

decenniet utvecklats till betydande investerare utanför Asien. Bland dem

dominerar Japan och Hongkong. Under 1990-talet har även exempelvis

Sydkorea och Taiwan börjat investera i stor skala utanför Asien.

Forskning och utveckling

Den snabba utvecklingen på forskningsproduktionens och patenteringens

områden är en föga uppmärksammad aspekt av Asiens transformering.

Utvecklingen har varit särskilt dramatisk inom områdena tele, datorer/

databehandling och bioteknologi/mikrobiologi. Inte heller här är det dock

fråga om någon uniform process. Spännvidden mellan länderna är

mycket stor. Tätpositionerna intas av Japan. Det är dock i Taiwan,

Hongkong, Singapore och framför allt Sydkorea som den snabbaste

utvecklingen skett på senare tid.

Asienkrisen

Så sent som våren 1997 var det få som kunde förutsäga att flera av

Asiens tillväxtekonomier före årets slut skulle förknippas med kris

snarare än med mirakel. Bara några månader innan krisen bröt ut i

Thailand sommaren samma år talade många bedömare om fortsatt hög

ekonomisk tillväxt i regionen. När krisen väl var ett faktum var det

knappast någon som trodde att den skulle bli så djup, spridas till så

många asiatiska länder, och att den skulle komma att påverka hela

världsekonomin. Krisen har avslöjat många av de strukturella problem

som den snabba expansionen dragit med sig: gradvis försämrad

konkurrenskraft, spekulativa investeringar, svaga finansiella system och

politisk oförmåga att handla i tid, bl.a. till följd av symbios mellan

regering och ekonomiska intressen.

En viktig förklaring till krisen är just bristen på insyn - i banker, i

balansräkningar som inte på ett korrekt sätt redovisar värdelösa

fordringar, i korruptionens inflytande över beslut om lån, i avsaknaden av

fungerande bankinspektioner, i bolagens bristfälliga information till

aktieägarna, i symbiosen mellan olika intressen, i avsaknaden av

konkursinstitut som möjliggör omstrukturering av olönsamma företag, i

bristen på fria media som kan blottlägga missförhållanden, kort sagt i

avsaknaden av insyn och möjlighet att utkräva ansvar. Kombinationen av

ekonomier med sådana brister och den globaliserade ekonomins

lättrörliga kapital medför risker som reformarbetet måste angripa.

Hårdast har krisen drabbat fem länder, med sammanlagt cirka 400

miljoner invånare - Thailand, Malaysia, Indonesien, Sydkorea och

Filippinerna. Där har nedgången i produktion och sysselsättning varit

dramatisk. Av dessa länder har Indonesien, med 200 miljoner invånare,

lidit störst skada. Världsbanken konstaterar i en rapport till världens

finansministrar att vad som började som en finansiell kris har utvecklats

till en omfattande politisk och social kris.

Problemen i Japan skiljer sig avsevärt från problemen i de sydöst-

asiatiska ekonomierna. Det är snart tio sedan bubblan på den japanska

finansmarknaden sprack och resultatet är den bankkris vi ser idag.

Effekterna av rasen på börs- och fastighetsmarknaderna blev förödande

för bankväsendet som plötsligt stod med osäkra fordringar av en omfatt-

ning som vida överträffade dem som uppstod efter den svenska kraschen.

Japan befinner sig sedan hösten 1997 i något av en psykologisk kris.

Denna är skapad av oförmågan hos det japanska politiska systemet att

lösa problem, osäkerhet bland enskilda japaner om hur regeringen avser

att hantera de ökande kostnaderna för den allt äldre befolkningen,

stigande arbetslöshet och ökande osäkerhet om anställningstrygghet mot

bakgrund av att japanska företag nu långsamt börjar ändra sin

anställningspolitik. Den psykologiska krisen gör det svårt för regeringen

att bryta de negativa förväntningarna om framtiden hos konsumenterna

trots stimulanspaket av historisk storlek. Med en ökad oro om framtiden

ökar hushållen sitt sparande. En konsekvens är att Japans import fallit

dramatiskt, vilket lett till att landets handelsbalansöverskott, trots

fallande export, vuxit till aldrig tidigare erfaren nivå.

Den kinesiska ekonomin lämnas inte opåverkad av händelse-

utvecklingen i regionen. Det är få som tror att Kina under de kommande

åren skall kunna upprätthålla samma tillväxttakt som under 1980- och

90-talen. Även en mer modest tillväxt kan visa sig svår att uppnå om man

inte lyckas lösa de mest akuta problemen. I Kinas fall torde den

outvecklade finansiella sektorn med de skuldtyngda bankerna på kort sikt

utgöra det allvarligaste hotet mot den kinesiska ekonomin.

Flera av hindren för en fortsatt hög ekonomisk tillväxt i Kina har sitt

ursprung i problemet med de förlustbringande statliga företagen. Dessa

utgjorde under lång tid själva basen för den kinesiska planekonomin. I

och med reformerna har den icke-statliga sektorn kommit att utsätta den

statliga sektorn för hård konkurrens och dominerar numera ekonomin.

Fortfarande återfinns dock en majoritet av den urbana arbetskraften inom

de statliga företagen. För att Kinas ekonomi på lång sikt skall kunna

fortsätta att utvecklas krävs att landet fördjupar reformerna och förmår

att ta sig an de stora utmaningar som man står inför i form av

arbetslöshet, befolkningsökning, miljöförstöring, outvecklat socialt

skyddsnät och inkomstklyftor. Hur Kina hanterar de sociala konflikter

som oundvikligen kommer att uppstå ur dessa problem är av stor

betydelse för landets fortsatta sociala och ekonomiska utveckling.

Krisens sociala konsekvenser

Den ekonomiska krisen har blottlagt stora befolkningsgruppers sårbarhet.

Det sociala kapitalet och det civila samhällets skyddsnät har i många

länder varit svagt under åren av snabb modernisering, urbanisering och

omstrukturering. Denna svaghet kunde lättare döljas så länge den

ekonomiska tillväxten var hög, men får förödande konsekvenser i

kristider.

De offentliga sociala skyddsnäten har varit rudimentära även i de

relativt sett rika länderna. Krisen slår därför hårt mot det stora antalet

"nyfattiga". De långsiktiga följderna av krisen kan ännu inte överblickas.

Klart är att kvinnor och barn tillhör dem som drabbas hårdast när de

offentliga utgifterna skärs ned, barnen i form av försämrad närings-

standard och försummad skolgång. Fler unga flickor än pojkar tvingas

sluta skolan för att spara familjeutgifter och hjälpa till med familjens

försörjning, men både pojkar och flickor är utsatta. Exempelvis har mer

än en miljon indonesiska barn nödgats avbryta sin skolgång. Många

kvinnor och barn tvingas till tiggeri och prostitution.

Till de drabbade grupperna hör också de migrantarbetare från

Indonesien, Bangladesh, Burma och Kambodja som mer eller mindre

legalt uppehållit sig i länder som Malaysia och Thailand. I spåren av

krisen följer tvångsavvisningar av utländska gästarbetare, och i flera av

länderna förstärks en fientlighet mot utlänningar och även mot etniska

minoriteter.

Möjlig återhämtning

De krisdrabbade länderna står inför tre utmaningar för att tillväxten åter

skall ta fart i regionen:

 att genomföra strukturella reformer,

 att få de internationella kapitalflödena att återvända

 att skydda låginkomstgrupper och försäkra att dessa är delaktiga i

återhämtningen.

Reformbehoven är stora och inte bara strikt ekonomiska. Krisen har

skapat en ny insikt om betydelsen av öppnare ekonomier och demokra-

tiska politiska system och av en finanspolitik som stimulerar syssel-

sättning och uppbyggnad av sociala skyddsnät. Legitima institutioner

utgör en förutsättning för långsiktig stabilitet. Däri ligger krisens positiva

sida. Den visar med stor konkretion på den institutionella utvecklingens

centrala betydelse nationellt och internationellt.

Återhämtningen kommer att ta tid och regionens länder kommer att

lyckas olika väl med de utmaningar de står inför. Inget talar dock för att

krisen skulle förvandla framgångarna i Asien till historia. De grund-

läggande förutsättningarna för förnyad tillväxt finns. Förutsatt att de

genomgripande politiska, ekonomiska och sociala reformer som inletts

verkligen genomförs kommer regionens ekonomier utan tvivel åter att

spela en växande roll i den globala ekonomin.

Även om insikten om de sociala effekterna av krisen ökat finns det

stora brister i kunskapen om deras omfattning. Statistiken är ofta brist-

fällig och siffrorna skiljer sig i regel mellan olika källor. Detta försvårar

utformningen av riktade åtgärder. Utan mekanismer för övervakning och

lokalisering av de mest akuta problemen finns det risk för att knappa

resurser inte används effektivt och där de behövs mest. Det är nödvändigt

att ha tillgång till tillförlitliga data för att förstå och kunna utforma

lämpliga åtgärder för att skydda utsatta grupper.

Fortsatt dialog och utbyte av kunskaper, information och erfarenheter

mellan berörda länder, biståndsgivare, det civila samhället och inter-

nationella och regionala organisationer är nödvändig för lösa de växande

sociala problemen. De sociala utmaningarna är inte nya, flera av

problemen fanns redan före krisen, även om de blivit betydligt

allvarligare och mer omfattande det senaste året. Genom krisen kan dessa

frågor komma högre upp på ländernas dagordningar.

Även om de kortsiktiga åtgärderna för att mildra effekterna av

Asienkrisen är viktiga har de långsiktiga åtgärderna stor betydelse. En

viktig målsättning är att vidta sociala åtgärder som skyddar de fattiga på

kort sikt och att utveckla ett välfärdssystem som innebär social tillväxt

och stabilitet på lång sikt.

Av avgörande betydelse för återhämtningen i regionen är hur den

japanska ekonomin utvecklas. Om Japan lyckas att sanera bank- och

finanssektorn, öka den inhemska efterfrågan och avreglera den inhemska

marknaden för att göra den mer tillgänglig för utländska producenter

kommer förutsättningarna för en återhämtning i regionen att vara ljusare.

En central fråga är hur man skall återställa förtroendet för den

japanska ekonomin. Många bedömare menar att den viktigaste

komponenten för att öka förtroendet för ekonomin är att på ett

övertygande sätt visa att en lösning på krisen i finanssektorn är inom

räckhåll. Ökat förtroende för ekonomin är en nödvändig förutsättning för

att den inhemska efterfrågan skall kunna öka. De flesta bedömare är ense

om att det finns en betydande mängd strukturella hinder som kommer att

motverka högre tillväxtnivåer även efter det att Japan väl har tagit sig ur

den mest akuta krisen. Japan har dragits med en ihållande låg tillväxt

under hela 1990-talet och om tillväxten skall öka krävs reformer på en

rad områden. Behovet av reformer har diskuterats länge i Japan, men

genomförandet går mycket långsamt. För att få igång tillväxten på längre

sikt behövs omfattande avregleringar.

3.3 Fattigdom och maktlöshet

Närmare en miljard av Asiens befolkning - en tredjedel - lever på mindre

än motsvarande en dollar per dag. De lever i absolut fattigdom. Närmare

tre fjärdedelar av världens fattiga återfinns därmed, trots de senaste

decenniernas stora förändringar, i Asien. I några länder/ekonomier -

Hongkong, Singapore, Taiwan - existerar inte längre någon absolut

fattigdom, och i Sydkorea och Malaysia var den 1995, innan den

ekonomiska krisen inträffade, på väg att elimineras. I Kina har såväl

andelen som antalet fattiga minskat dramatiskt. 1993 var andelen som

levde på under en dollar om dagen 29 procent. 29 procent betyder dock

över 300 miljoner. Kina hade därmed fler fattiga än hela Afrika söder om

Sahara. Den stora skillnaden är att Kinas andel minskat påtagligt, medan

Afrikas förblivit konstant (39 procent). Majoriteten av Asiens fattiga -

520 miljoner - finns i Sydasien, där 43 procent fortfarande lever i absolut

fattigdom.

Att sårbarheten i ett enskilt land är stor illustreras av utvecklingen i

Indonesien under det senaste året. 1970 levde 60 procent på mindre än en

dollar per dag, 1990 var andelen 15 procent och 1997 bara 7 procent. Mer

än halva befolkningen tvingades dock klara sig på mindre än två dollar

om dagen. Idag förändras den bilden. Många som kommit upp över en

dollar om dagen faller tillbaka under fattigdomsstrecket. Enligt

Världsbanken tredubblas sannolikt siffran, vilket skulle betyda att antalet

människor under fattigdomsstrecket skulle öka från ca 15 till 40 miljoner.

Andra uppskattningar pekar på ännu mera dramatiska försämringar.

Vi har i det föregående konstaterat att den ekonomiska tillväxten har

varit snabb i stora delar av Asien från 1960 fram till krisen 1997. De

senaste decennierna har präglats av en förbättring av levnadsförhållan-

dena i en takt och omfattning som torde sakna motstycke tidigare i

världshistorien. På några få årtionden har Asien bevittnat framväxten av

vad man skulle kunna kalla en gigantisk lägre medelklass. Men fram-

gången har varit olika stor i olika regioner. För trettio år sedan var den

materiella levnadsstandarden ungefär lika hög i Sydasien som i Östasien.

Men tack vare den spektakulära utvecklingen i Östasien var i mitten av

1990-talet den köpkraftsjusterade per capita-inkomsten där (med undan-

tag för i Kina) mångdubbelt högre än den i Sydasien. Den tredje stora

regionen, Sydöstasien, intar en mellanposition.

Som helhet är inkomstfördelningen inom länderna i Asien betydligt

jämnare än i t.ex. Afrika eller Latinamerika. Orsakerna kan bl.a. sökas i

en jämnare jordfördelning och omfattande satsningar på utbildning. Det

förefaller dock som om utvecklingen i vissa länder - såsom Kina och

Thailand - gått i riktning mot växande inkomstskillnader, inte minst

regionalt. I andra länder, såsom Malaysia och Indonesien, tycks klyftorna

snarare ha minskat. Inkomstfördelningen i Malaysia tillhör dock de

ojämnaste i Asien. I de stora sydasiatiska länderna - Indien, Bangladesh

och Pakistan - förefaller inkomstskillnaderna under vissa perioder ha

vuxit, under andra minskat.

Var i länderna och ländernas ekonomier finns då de fattiga?

Skillnaderna mellan städer och landsbygd och mellan etniska grupper

och kön är slående. Fattigdomen finns huvudsakligen på landsbygden, i

vissa regioner och bland minoriteter, och bland maktlösa människor i

starka beroendeförhållanden. Bristen på tillgång till utbildning och

hälsovård förstärker skillnaderna.

Kvinnornas situation

I alla länder i Asien råder en stor brist på jämlikhet mellan män och

kvinnor. I Asien - liksom i världen i stort - har männen högre utbildning

och inkomster än kvinnor. Diskrimineringen av kvinnor när det gäller

tillgång till utbildning och hälsovård är betydligt mindre i Öst- och

Sydöstasien än i u-länder som helhet. Det motsatta förhållandet gäller

dock Sydasien, där kvinnorna tillhör de minst jämställda i världen. Ett

extremt uttryck för kvinnoförtrycket i Sydasien är att dödligheten för

flickor är högre än för pojkar (detta gäller även på fosterstadiet). Medan

det finns 106 kvinnor per 100 män i övriga världen finns det bara 94

kvinnor per 100 män i Sydasien. Ända från födseln är kvinnor i Sydasien

missgynnade vad gäller grundläggande rättigheter såsom rätten till föda,

hälsovård och utbildning.

Även i Kina diskrimineras flickor, främst i form av selektiva aborter av

flickebarnsfoster. Enligt uppgifter från 1994 föddes 116 pojkar på 100

flickor. Motsvarande siffra på en global nivå var 106 pojkar på 100

flickor.

Arbetsförhållanden och barnarbete

Fortfarande är flertalet människor i Asien bosatta på landsbygden och

sysselsatta inom jordbruk eller jordbruksrelaterade näringar. Men

ökningen av sysselsättningen inom tillverkningsindustri och

tjänstesektorn har varit snabb i flertalet länder. Ett speciellt problem

utgör barnarbetet som i flera länder i regionen, i huvudsak i delar av

Sydasien, är både omfattande och extremt. Skuldslaveri, hälsovådligt

arbete och prostitution går långt ner i åldrarna. Störst uppmärksamhet har

barnarbete inom exporttillverkningen fått (textilindustri, mattknytning,

sportredskap). Mest omfattande är emellertid barnarbetet inom den lokala

ekonomin (i synnerhet inom jordbruket och den informella sektorn).

Migration

De stora migrationsvågorna i dagens Asien äger rum inom länderna, från

landsbygd till stad, och från små städer till större. De mest gigantiska

folkförflyttningarna på 1990-talet torde ha ägt rum i Kina, där hundratals

miljoner säsongarbetare söker sig från de förhållandevis fattiga provins-

erna i inlandet till de ekonomiskt dynamiska kustregionerna och stor-

städerna. Även om majoriteten av Asiens befolkning fortfarande

återfinns på landsbygden pekar alla prognoser på att urbaniseringsgraden

kommer att överstiga 50 procent före år 2025. Liksom den interna

migrationen varit betydande under de senaste decennierna har också

migrationen till andra länder inom regionen och i Mellanöstern stor

omfattning. Migranternas remitteringar innebär ett viktigt valutatillskott

för många asiatiska länder.

Utbildning

I Östasien - liksom i Sverige på 1800-talet - kom en massiv satsning på

läs- och skrivkunnighet för alla att föregå industrialisering och snabb

ekonomisk tillväxt. Redan 1960, då Sydkoreas krigsdrabbade ekonomi

ännu låg i spillror, gick omkring 95 procent av alla barn i primärskola.

Under senare decennier kan vi se hur utbildning och ekonomisk utveck-

ling går hand i hand. Satsning på utbildning ökar tillväxten, och de

ökande resurserna möjliggör att det satsas mer och mer per elev. Liksom

i många andra sammanhang avviker Sydasien vad gäller utbildningsnivå

från det östasiatiska mönstret. I början av 1990-talet var läskunnigheten

hos vuxna nära 80 procent i Öst- och Sydöstasien. I Sydasien, däremot,

var 51 procent av de vuxna fortfarande analfabeter, vilket t.ex. kan

jämföras med 43 procent vuxna analfabeter i Afrika söder om Sahara.

Andelen vuxna som är analfabeter i Sydasien har sjunkit, men

långsammare än i någon annan region i världen. Lärartätheten i Sydasien

är den i särklass lägsta i världen. I genomsnitt går det 60 elever per lärare

i Sydasiens primärskolor. Andelen som slutar skolan utan att ha fullföljt

primärskolan är också högst i världen: 41 procent av eleverna fullföljer

aldrig sin skolgång. Även vad gäller högre utbildning sackar Sydasien

efter. Andelen ungdomar i varje årskurs som går vidare till

postgymnasial utbildning är en tredje- eller fjärdedel av den i t.ex.

Sydöstasien. Inte minst slående är diskrimineringen av kvinnor i

Sydasiens utbildningssystem. Över 40 procent av världens kvinnliga

analfabeter bor i Sydasien. Endast 33 procent av Sydasiens flickor börjar

sekundärskolan, mot 52 procent för pojkarna. Klyftan ökar ytterligare vid

högre utbildning. I Pakistan är bara var fjärde kvinna läskunnig.

Hälsa

Den ökning med cirka tjugo år i medellivslängd som har registrerats i

Asien sedan 1960 är i stor utsträckning en följd av den dramatiska

nedgång i spädbarnsdödlighet som har ägt rum i alla regioner. Över-

dödligheten i högre åldrar har sjunkit betydligt långsammare.

Skillnaderna är dock mycket stora. Den förväntade medellivslängden i

Asien varierar mellan under 55 år (Bhutan, Kambodja, Laos, Nepal) och

över 79 år (Japan och Hongkong). I Japan, Singapore, Sydkorea,

Malaysia, Sri Lanka och Hongkong understiger spädbarnsdödligheten 15

per 1.000 födda barn (genomsnittet för i-länder är 13), under det att

motsvarande siffror i länder som Kambodja, Laos, Pakistan och

Bangladesh överstiger 90. Den diskriminering av kvinnor som präglar

samtliga länder i Asien (och i världen), men som är speciellt markant i

Sydasien, har negativa effekter också för barnens omvårdnad och

överlevnad. Som exempel på de positiva bieffekterna av att utbilda

kvinnor kan nämnas att dödligheten hos barn under fem år till kvinnor

med mindre än sju års utbildning är mer än dubbelt så hög som hos

mödrar med utbildning. Inom hälso- och jämställdhetsarbetet är

reproduktiv hälsa och reproduktiva rättigheter av stor betydelse.

Den snabbt försämrade miljösituationen med t.ex. ökande luftföro-

reningar och brist på rent vatten är ett växande hälsoproblem i hela

regionen.

HIV/aids

Av de drygt 30 miljoner människor i världen som uppskattas vara

HIV/aids-positiva bor nära en fjärdedel i Asien. Indien är det land som

beräknas ha det största antalet HIV-infekterade i världen. Landets storlek

gör att även om bara en halv procent av befolkningen i dag antas vara

smittad kan antalet smittade individer uppgå till omkring fem miljoner.

HIV/aids-epidemin nådde Asien senare än Afrika, som är den kontinent

med den högsta andelen infekterade i världen. En mycket liten andel av

befolkningen i Asien har testats för HIV, och osäkerheten är stor om

epidemins utbredning. Flera studier pekar dock på att spridningen i vissa

regioner och grupper i Asien i dag går mycket snabbt. Som exempel kan

nämnas injicerande sprutnarkomaner i Kina, samt prostituerade i bl.a.

Indien, Kambodja, Burma och Kina. Alla prognoser pekar på att

HIV/aids kommer att utvecklas till ett mycket omfattande hälsoproblem i

många länder i Asien. Det finns också ljuspunkter. I Thailand, där

medvetenheten om HIV/aids-epidemins spridningsvägar och farlighet

tidigt var hög har antalet nya fall sjunkit under de senaste åren.

Gratisutdelning av kondomer och massiva informationskampanjer riktade

till befolkningen i allmänhet, och till speciellt utsatta riskgrupper

(prostituerade, värnpliktiga och andra) i synnerhet, har givit mycket

positiva resultat och Thailand framhålls i dag ofta som ett föredöme i den

globala kampen mot smittan.

Sverige är en av de största bidragsgivarna till UNAIDS, som arbetar

mycket med Asienproblematiken.

3.4 Miljö och naturresurser

I skuggan av den höga ekonomiska tillväxten de senaste decennierna har

de miljö- och naturresursrelaterade problemen i Asien vuxit snabbt.

Samtidigt som inkomsterna stigit och andelen fattiga sjunkit har Asien

utvecklats till en av världens mest förorenade regioner även om stora

regionala skillnader förekommer. Miljöförstöringen har nått sådan om-

fattning att den har fått globala effekter. Det som gör miljöfrågan så

angelägen är att försämringen av miljön gått så snabbt och att det inte

finns några påtagliga tecken på förbättring. Miljöproblemen är i många

länder lågprioriterade trots att de redan idag, men än mer i framtiden,

kommer att innebära höga kostnader för samhället i form av

produktivitetsförluster, hälsoproblem, förlorad biologisk mångfald och

ökad känslighet för naturkatastrofer.

Ekonomisk utveckling är inte hållbar om inte miljön också beaktas.

Sambandet mellan ekonomiska, sociala och ekologiska hänsyn, dvs.

hållbar utveckling, måste lyftas fram i utvecklingsländernas politik.

Uppskattningar av Asiatiska utvecklingsbanken visar att kostnaderna

varierar från en till nio procent av BNP årligen för länderna i Asien. Om

inte åtgärder sätts in snabbt kommer kostnaderna att bli mycket höga och

skadorna på miljön i många fall irreparabla.

Dagsläget

Miljöproblemen skiljer sig mellan olika delar av Asien, både vad gäller

problemens karaktär och omfattning, beroende på länders geografiska

läge, befolkningsmängd, utvecklingsgrad och tillgångar på naturresurser.

Generellt kan sex grundläggande faktorer urskiljas som utmärker flertalet

länder i Asien och som bidragit till att miljösituationen blivit så allvarlig:

 snabb ekonomisk tillväxt,

 hög befolkningstillväxt och befolkningstäthet,

 bristande lagstiftning, miljöpolitik och institutionell kapacitet,

 misshushållning av resurser,

 fattigdom och

 urbanisering.

Allvarligast är situationen i Sydöst- och Sydasien samt i städerna i östra

Kina. Men många av miljöproblemen känner inga nationella gränser.

Genom vatten- och luftburna föroreningar sprids problemen inom

regionen. Japan påverkas exempelvis av de växande miljöproblemen på

fastlandet, trots att landet lyckats minska de egna utsläppen från tidigare

mycket höga nivåer. Sydkorea och Taiwan påverkas genom stora

mängder surt regn från kolkonsumtionen i Kina.

Enligt en studie av Asiatiska utvecklingsbanken anser regionens

beslutsfattare de allvarligaste miljöproblemen vara: vattenföroreningar

och minskad tillgång på färskvatten; luftföroreningar och avskogning;

hantering av fast avfall; markerosion. Detta stämmer i stora drag med den

miljötillståndsbedömning som FN:s miljöprogram UNEP gör: mark-

förstöring; skogsavverkning; minskad tillgång på färskvatten och

vattenföroreningar; försämring av marina och kustnära områden.

Luftföroreningar skapar allvarliga hälsoproblem. I tio av Asiens elva

megastäder överstiger partikelföroreningar WHO:s gränsvärde. Kol-

användningen bidrar i hög grad till luftföroreningarna. Regionen svarar

för 40 procent av världens kolförbrukning. Kolkraftverken är framförallt

ett stort problem i Kina och Indien där kol svarar för över 70 procent av

energiförbrukningen. Enligt uppskattningar av Världsbanken dör 66.000

personer varje år till följd av luftföroreningar i Kina.

Utsläpp av växthusgaser utgör ett allvarligt hot mot såväl det lokala

som det globala klimatet.

Vattenföroreningar är ett av de mest akuta miljöproblemen. En

betydligt mindre andel av Asiens befolkning har tillgång till acceptabelt

dricksvatten än i andra regioner, med undantag av Afrika. Allvarligast är

situationen i Sydöst- och Sydasien.

Den marina vattenkvaliteten och det marina produktionsunderlaget

försämras snabbt. Denna ekosystemsförstörelse innebär att grunden för

nyttjande av fisk och andra marina resurser försvinner.

Skogsavverkning är ett allvarligt problem i stora delar av Asien. På

grund av laglig och olaglig skogsavverkning, uttag av brännved, damm-

och vägbyggande och skogsbränder har Asiens skog halverats de senaste

30 åren. Med nuvarande avverkning skulle återstående skogsresurser

endast räcka ytterligare 35 år.

Asien har den lägsta andelen odlingsbar jord per invånare i världen.

Markförstöringen minskar den redan knappa tillgången på odlingsbar

jord.

I Asien finns omkring 40 procent av världens djur- och växtarter och

2/3 av världens korallrev. Många asiatiska länder har förlorat 70-90

procent av sina naturmiljöer till följd av skogsskövling, markförstöring

och vattenföroreningar. Många djurarter har försvunnit eller hotas av

utrotning.

Stora dammbyggen får ofta miljömässiga och sociala konsekvenser.

Tillväxten av urbana områden är mycket hög i Asien i jämförelse med

andra regioner. År 2020 beräknas mer än hälften av Asiens befolkning

leva i urbana områden, jämfört med 35 procent 1995. Tretton av världens

femton mest förorenade städer finns i Asien.

Miljöskyddsarbetet genom t.ex. lagstiftning, teknikutveckling och

informationsarbete har inte hunnit med den snabba ekonomiska utveck-

lingstakten. Samtidigt kännetecknas Asien av hög befolkningstäthet med

de påfrestningar det innebär. I många länder har strategin varit "tillväxt

nu, miljöskydd senare".

Hur bryta den negativa trenden?

Medvetandet om miljöproblemen har ökat i många länder i Asien. Vissa

insatser har gjorts de senaste 15 åren för att hantera olika miljöproblem

(miljöstyrning, lagstiftning och specifika åtgärdsprogram) och för att

följa upp rekommendationerna och överenskommelserna från

Riokonferensen om miljö och utveckling 1992. Miljöministerier har

inrättats i flera länder, även om många av dem har en svag ställning.

Specifika åtgärdsprogram har utvecklats, bl.a. för att minska

luftföroreningarna, öka vattenkvaliteten och vattenförsörjningen, skydda

den biologiska mångfalden och minska avskogningen och

markförstöringen. Mycket har uträttats på papperet genom lagstiftning

och miljöprogram medan det brister i genomförandet, bl.a. eftersom den

politiska viljan saknas. Regeringarna är fortfarande långsamma att föra

upp miljö på den politiska dagordningen. Det finns inget som tyder på

någon märkbar förbättring.

Avgörande för utvecklingen av miljösituationen är hur de under-

liggande orsakerna angrips. Svaga institutioner utgör ett av huvud-

problemen. En förutsättning för att trenden skall vända är att institution-

erna stärks. I många fall där en miljölagstiftning införts har den varit

ineffektiv och bristfälligt genomförd. Institutionell kapacitet för att

genomdriva miljölagstiftningen har saknats. Det är också nödvändigt att

komplettera en effektivare miljölagstiftning med att öka användningen av

ekonomiska styrmedel som styr mot ren och resurssnål produktion.

Genom att prissätta de negativa effekterna på miljön leds konsumtion och

produktion bort från teknologier och produkter som skadar miljön.

Ägarförhållanden måste också definieras bättre. Bristfälligt definierade

ägarförhållanden för naturtillgångar är i många fall en avgörande orsak

till kortsiktigt tänkande och misshushållning med resurser.

Reformer i form av institutionella förbättringar, ökad insyn och

minskad korruption är nödvändiga för att effektivt kunna driva miljö-

politik. Mer demokratiska system och öppenhet innebär också ökade

möjligheter för lokala opinionen att göra sig hörd.

Enskilda organisationer och regionalt samarbete

Miljörörelsen i Asien har en växande betydelse för opinionsbildningen.

Enskilda organisationer har vuxit fram framförallt sedan mitten av 1970-

talet. I många länder finns nu ett brett spektrum av grupper, både sådana

som arbetar med regionala miljöfrågor och sådana som är fokuserade på

lokala problem. De arbetar med undersökande journalistik, politisk

lobbyism, kampanjer och vetenskaplig forskning. De har en viktig

uppgift att fylla genom att väcka opinion.

Eftersom många av miljöproblemen inte känner några nationella

gränser är det regionala samarbetet viktigt. Gemensamma ansträngningar

är nödvändiga. Under 1990-talet har det regionala samarbetet i miljö-

frågor ökat. Regionala initiativ, nätverk och program har utvecklats med

inriktning på speciella miljöproblem, som bl.a. markförstöring, skog,

biologisk mångfald, utbildning, informationsutbyte och klimat-

förändringar.

ASEAN utfärdade 1994 en deklaration som skall utgöra basen för

framtida samarbete på miljöområdet inom regionen. Flera gemensamma

miljöprogram har genomförts och regelbundna möten hålls mellan miljö-

ministrar och på tjänstemannanivå.

3.5 Demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet

Demokratiutvecklingen i Asien

Demokratin erövrades i Europa i början av århundradet och överlevde

nazismen, fascismen och kommunismen. Efter andra världskriget vann

de europeiska kolonierna sin självständighet. En intensiv period av

politisk utveckling med både demokratiska framsteg och allvarliga

bakslag inleddes. En "tredje våg" av demokratisering kan kanske sägas

ha inletts i mitten på 1970-talet med de tre sydeuropeiska

fascistdiktaturernas fall. Den accelererade på 1980-talet med så gott som

hela Latinamerikas demokratisering, kulminerade med Sovjetväldets fall

från 1989 och har också påverkat Asien. Även om

demokratiutvecklingen i Kina dröjer råder det ingen tvekan om att de

senaste tio åren har sett betydande framsteg för öppenhet, mänskliga

rättigheter och demokrati i Asien. Demokratins konsolidering i länder

som Filippinerna, Sydkorea och Thailand, demokratiseringen av Taiwan,

liksom utvecklingen i Indonesien efter Suhartos fall är viktiga uttryck

härför.

En fundamental fråga är vad som krävs vad gäller utveckling av

normer och institutioner för att förstärka och konsolidera den tredje

vågen så att risken för en motvåg, som skulle kunna bli mer omfattande

än ett enstaka bakslag, kan undvikas. Frågan blir särskilt viktig då man

betänker att ett stort antal av det hundratal länder som idag i någon

mening kan betecknas som demokratier är ytterst sköra med föga

utvecklad demokratisk kultur och regeringar med svag legitimitet och

begränsade förutsättningar att åstadkomma påtagliga förbättringar av

människors materiella villkor. Insiktsfulla bedömare har med fog varnat

för förväntningarna på snabba resultat i unga demokratier. Demokrati

kräver tid för att utveckla värdegemenskap och institutioner.

Asien är i grunden alltför omfattande och heterogent för att det skall

vara rimligt att generalisera om demokratins tillstånd. Historiskt finns

högst olika politiska kulturer och kolonialtiden lämnade efter sig vitt

skilda avtryck på den indiska subkontinenten, i Indokina, i Indonesien, på

Filippinerna och i Hongkong. Demokratiutvecklingen i Asien de senaste

decennierna har beskrivits som långsammare än i resten av världen med

undantag för Mellanöstern. Den "mjukt auktoritära utvecklingsstaten" av

Sydkoreas typ dominerade bilden. Den bedömningen underskattar dock

betydelsen av de förändringar som inträtt sedan slutet av 1980-talet.

Samtidigt är det felaktigt att reducera demokratiutvecklingen i Asien till

vad skett de senaste åren.

Av stor historisk betydelse har varit att Indien och Sri Lanka förblivit

demokratier med konkurrens om den politiska makten i fria val, för-

hållandevis fria media och organisationsfrihet trots påfrestningar i form

av undantagstillstånd, regionala motsättningar och inbördeskrig. Utveck-

lingen i Pakistan blev en annan, med långa perioder av militärt makt-

innehav. Idag är också Pakistan en rudimentär demokrati, men en

demokrati i kris. Under det kommande decenniet kommer den sannolikt

att utsättas för mycket stora påfrestningar. Bangladesh, som år 1971

föddes ur Östpakistan, inledde den demokratiseringsperiod i vilken

landet nu befinner sig i och med 1991 års val. 1996 följdes det av vad

som bedöms vara det friaste valet i landets historia. Ett djupt dilemma är

att Sydasien utgör den mest demokratiserade delen av Asien, men

samtidigt den ojämförligt svagaste vad gäller jämställdhet och

förverkligandet av sociala och ekonomiska rättigheter. Efter ett halvt

sekels självständighet är Sydasien världens mest illitterata region. I det

förhållandet finns en viktig faktor i den onda cirkel som måste brytas för

att länderna skall kunna förverkliga sina utvecklingsmöjligheter och

fördjupa demokratin. Sri Lanka, vars läskunnighet är mycket hög, kunde

visat vägen men de etniska motsättningarna och motsättningarna inom

den singalesiska eliten har hittills visat sig oöverstigliga.

Av stor betydelse för utvecklingen i Asien har varit att ett demokratiskt

Japan - om än under decennier behärskat av ett enda parti - kunde byggas

upp på ruinerna av den militaristiska makt, som under det andra världs-

kriget gjorde gemensam sak med den europeiska fascismen.

Flertalet av de länder i Öst- och Sydöstasien som vann sin

självständighet under perioden efter andra världskriget - Sydkorea,

Filippinerna, Indonesien, Burma, Singapore och Malaysia - inledde

självständigheten med demokratiska experiment. Inget av länderna

utvecklades vid denna tid till en väl fungerande demokrati.

Vändpunkten inträdde i mitten av 1980-talet. Först kom Filippinernas

återgång till demokrati genom president Marcos fall 1986. Sydkoreas

andra, och framgångsrika demokratiseringsperiod inleddes 1987 då ett

växande civilt motstånd tvingade militärregeringen att inleda en över-

gångsprocess i form av konstitutionella förändringar och direkt val av

president. 1992 vann en tidigare regimkritiker presidentvalet, och i

december 1997 valdes oppositionskandidaten Kim Dae-Jung till

president i ett val som måste betecknas som en bekräftelse på att

demokratin idag fått fotfäste i Sydkorea. Thailands utveckling mot en

konsoliderad demokrati inleddes i och med 1988 års val. Processen

avbröts 1991 av en militärkupp, men redan året därpå återkom en

demokratiskt vald regering. Samtidigt som landet befann sig i den djupa

ekonomiska kris som utlöstes i juli 1997, antog Thailand en ny

författning vilken var resultatet av en öppen process i vilken det civila

samhället spelade en central roll. Taiwan inledde sin demokratisering år

1986 efter decennier av anti-kommunistiskt men auktoritärt styre.

Malaysias och Singapores politiska system har utvecklats i en delvis

annan riktning. I båda länderna finns de institutionella förutsättningarna

för utvecklad demokrati. De facto råder emellertid begränsningar vad

gäller möjligheterna till konkurrens om den politiska makten. Samtidigt

som Indonesien genomgår regionens ojämförligt djupaste ekonomiska

och sociala kris befinner sig landet i ett dynamiskt skede av

organisationsformering och öppen debatt. 1999 skall val hållas och det

finns reella möjligheter att Indonesien, världens fjärde folkrikaste land,

går mot demokrati. Osäkerhetsfaktorerna är samtidigt många.

Mongoliet har efter Sovjetväldets fall övergått till ett demokratiskt

system om än i behov av institutionell utveckling.

Burma tycktes under en period vara på väg mot demokrati. Aung San

Suu Kyi och hennes front The National League for Democracy (NLD)

förnekades dock rätten att överta regeringsmakten efter segern i

parlamentsvalet 1990. I stället har vi fått bevittna ett decennium av

militärstyre med fortsatt allvarliga kränkningar av grundläggande fri- och

rättigheter. Det senaste halvseklet av Kambodjas historia rymmer alltför

många unika inslag för att det skall vara möjligt att inordna landet i de

mönster som diskuterats ovan. Då landet 1993 gick till val organiserade

av UNTAC i FN:s största enskilda operation någonsin hade landet ingen

tidigare erfarenhet av demokratiska val. Att valen, som bojkottades och

saboterades av röda khmererna, kunde genomföras var i sig en framgång.

1998 ägde ett andra val rum, denna gång i landets egen regi.

Instabiliteten inför valet var betydande men valet resulterade trots detta i

en förnyad koalition. Huvudfrågan är nu om den nya regeringen förmår

ta till vara tillfället att bygga demokratiska institutioner.

Kina är kanske det land i världen i vilket människors levnadsvillkor

förändrats mest radikalt under den gångna 20-årsperioden. Ur

kulturrevolutionens kollektivistiska kaos har sedan reformprocessen

inleddes 1978 en nation vuxit fram som med marknadens, den privata

sektorns och utländska direktinvesteringars hjälp eftersträvar hög

ekonomisk tillväxt. Delvis samma utveckling har ägt rum i Vietnam och

Laos, som redan 1979 såg sig nödsakade att experimentera med nya

incitament i ekonomin och i mitten av 1980-talet lanserade reformer som

lett till planekonomins avveckling.

Det speciella med dessa tre inbördes mycket olika länder är att de

omfattande reformerna har genomförts av kommunistpartier, som

samtidigt är fast beslutna att också i fortsättningen leda landets

utveckling. Endast de kan, hävdar partierna, garantera den stabilitet som

krävs för landets modernisering. Partierna är samtidigt medvetna om att

vissa politiska reformer är nödvändiga. Reformprocessen har,

understryker man, också en politisk dimension.

Sker då trots allt en viss demokratisering i dessa tre länder? På ett

institutionellt plan utvecklas förvaltning, lagstiftning, bankväsende,

media, och organisationsväsende. och samhällena blir öppnare. Ständigt

nya spänningar uppstår mellan partiet och samhällsförändringarnas

inneboende dynamik. För att bevara kontrollen måste partiet medge

större utrymme för de krafter som växer fram, annars stiger det inre

politiska trycket. Av det faktum att länderna är beredda att inom vissa

områden genomföra liberaliseringar utan att samtidigt ha

demokratisering som mål följer dock att den fortsatta utvecklingen inte

kan förväntas få karaktären av en kontinuerlig process. Krav på

demokratisering kommer från tid till annan att följas av systembevarande

ingrepp. Långsiktigt formulerar förändringsprocessen dock sina egna

krav på fortsatta reformer.

Nordkorea har förblivit ett slutet totalitärt samhälle.

Mänskliga rättigheter

Respekten för de mänskliga rättigheterna har förbättrats i Asien under

den senaste tioårsperioden. Mycket återstår dock innan alla människor i

de asiatiska länderna har tillgång till ens de mest grundläggande

rättigheterna. Situationen varierar mycket mellan olika länder. En rad

länder har kommit långt på flera områden, medan situationen i andra

länder - i synnerhet Burma och Nordkorea - är mycket allvarlig och utan

tecken på förbättringar. Flera asiatiska länder visar ett växande intresse

för att i en dialog med Sverige och övriga EU-länder diskutera frågor om

mänskliga rättigheter.

Ratificeringsläget i Asien vad gäller FN:s sex större konventioner om

mänskliga rättigheter är relativt svagt, med undantag för konventionen

om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, som i stort sett

alla länder som behandlas i denna skrivelse ratificerat och konventionen

om barnets rättigheter har ratificerats av samtliga länder. Endast ca

hälften av länderna är anslutna till 1966 års konventioner om

ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter respektive medborgerliga

och politiska rättigheter. Två tredjedelar har ratificerat konventionen om

avskaffande av alla former av rasdiskriminering, medan enbart en

tredjedel har ratificerat konventionen mot tortyr.

Framväxten av ett starkt civilt samhälle har visat sig vara av stor

betydelse för förbättrad respekt för de mänskliga rättigheterna. I många

länder i regionen finns idag enskilda organisationer och samhällsaktiva

akademiker, som för denna process framåt. Regionala nätverk av

enskilda organisationer som arbetar för mänskliga rättigheter har också

börjat växa fram. Behovet av starka, folkligt baserade organisationer är

stort.

Några asiatiska ledare har tidvis framhållit begreppet "asiatiska

värderingar", vilket hotat att undergräva de mänskliga rättigheternas

allmängiltighet. Tendenserna till en asiatisk position har dock försvagats

påtagligt under de senaste åren, bl.a. till följd av den asiatiska

ekonomiska krisen som visat på den hävdade asiatiska modellens

inneboende svagheter. Rättigheternas universalitet erkänns samtidigt som

vissa länder betonar den kulturella särarten.

Utvecklingen i spåren av Asienkrisen synes ha lett till en fördjupad

diskussion i regionen om betydelsen av öppenhet och trovärdiga

institutioner för varaktig ekonomisk och social utveckling. Däri ligger en

utveckling som erbjuder nya möjligheter till dialog i reformfrågor av

betydelse för demokrati och mänskliga rättigheter.

Den aktuella situationen i Asien

Rätten till liv och förbud mot tortyr

Övergrepp i form av utomrättsliga, summariska eller godtyckliga

avrättningar och försvinnanden förekommer i flera länder, ofta i samband

med väpnad konflikt.

Dödsstraff existerar och tillämpas i de flesta asiatiska länder, t.ex.

Kina, Vietnam, Japan, Singapore, Nordkorea och Burma. I Kina, där

antalet dödsdomar överstiger 3.000 per år, har den rättsliga processen

visat på stora brister, bl.a. vad gäller möjligheten att överklaga en

dödsdom till högre instans.

Något generellt förbud mot dödsstraffet finns inte, men internationell

rätt anger tydliga begränsningar för dess tillämpning, liksom krav på

rättsgarantier. Ännu har inte något asiatiskt land ratificerat det andra

tilläggsprotokollet till konventionen om medborgerliga och politiska

rättigheter om förbud mot dödsstraff.

Förekomsten av tortyr har rapporterats från flera länder, däribland

Nordkorea, Pakistan, Kina och Kambodja. Förbudet mot tortyr anses

allmänt utgöra juridiskt bindande (jus cogens) folkrätt och få länder

erkänner idag öppet bruket av tortyr. Likväl har endast sju av regionens

länder ratificerat FN:s konvention mot tortyr.

Rättssystem

I flera asiatiska länder finns betydande brister vad gäller ett fungerande

rättssystem med garantier för rättssäkerhet i form av fungerande

domstolar, opartiska domare, oberoende advokater och humant fängelse-

väsende. Människor grips och håll fängslade utan rättegång och dom,

fängelseförhållanden är ofta mycket svåra, övergrepp, misshandel och

tortyr förekommer mot personer som hålls fängslade. Ett stort problem i

flertalet länder är korruptionen inom polis- och domstolsväsendet, vilken

fått till följd att även på papperet fungerande rättssystem, med

välutbildade domare och väl formulerade lagar, inte tillämpas i praktiken.

Nära kopplad till korruptionen är det utbredda bruket av strafflöshet

(impunity) genom vilket lokala och nationella myndigheter nonchalerar

anmälningar om övergrepp och kränkningar av de mänskliga

rättigheterna, och väljer att inte utreda påstådda brott. Ett fungerande

rättssystem utgör en garanti för de mänskliga rättigheternas för-

verkligande genom människors möjlighet att anmäla övergrepp och att

genom domslut få tillgång till sina rättigheter.

I flera asiatiska länder är klyftorna stora mellan den formella rätten och

människors faktiska möjligheter att hävda sin rätt. Den marginaliserade

indiska bonden har ofta svårt få sitt fall prövat i en konflikt med

inflytelserika och ekonomiskt starka intressen. Utvecklingen under

hösten 1998 har visat på bristerna i det malaysiska rättsväsendet. Också

en demokrati som Japan har kritiserats för svåra fängelseförhållanden

och framtvingande av bekännelser genom fysisk och psykisk påverkan.

Rättigheter som stärker demokratin

Rättigheter som stärker demokratin, däribland yttrandefrihet, förenings-

frihet och allmän rösträtt, har grundlagsfästs i de flesta länders

författningar. Trots detta finns stora brister i flera länder. En i

författningen garanterad yttrandefrihet, med fria och oberoende media,

och med möjlighet för politiska partier och andra politiskt aktiva

sammanslutningar att verka fritt, bildar en viktig kontrollinstans mot

maktmissbruk och korruption i olika former. Utbredningen av religiös

fundamentalism kan här komma att leda till begränsningar i

yttrandefrihet, såväl vad gäller det religiösa budskapet, som kritik mot

eller hädelse av religionen. Den pakistanska regeringens förslag om att

införa sharia-lagar har väckt sådana farhågor.

Arbetsrättsliga garantier

Diskussionen om arbetsvillkor och barnarbete berör i hög grad Asien.

Arbetsvillkoren är i många länder betydligt sämre än vad ILO:s standard

medger med långa arbetstider, utnyttjande av barn i industriellt arbete

och begränsningar i fackföreningars verksamhet. De fackliga

organisationerna har en viktig funktion att fylla i försvaret av arbetarnas

rättigheter. Det är därför allvarligt att den fackliga organisationsgraden är

låg på många håll. Arbetsrättsliga garantier har i många länder varit

mycket svaga. Genom den finansiella krisen har situationen försämrats

också i länder som tidigare respekterat grundläggande arbetsrätt och

föreningsfrihet. Fackföreningars möjligheter att verka har inskränkts i

flera länder, vilket bl.a. uppmärksammats av internationella

arbetstagarorganisationer och ILO. Många fattiga arbetare lever under

svåra förhållanden, ofta beroende av och därmed utlämnade till

arbetsgivaren.

Arbetsförhållandena i multinationella företags fabriker har i flera fall

uppmärksammats under senare år. Konsumentbojkotter har lett till vissa

förbättringar. Samma eller svårare förhållanden råder i inhemska

fabriker, där situationen förändrats mycket lite. Situationen för kvinnor

och flickor som arbetar i hem är också mycket utsatt, med flera rapporter

om övergrepp. Lagstiftning till skydd för dessa grupper ur de lägsta och

fattigaste socialgrupperna saknas de facto i de flesta länder i regionen.

Under senare tid har olika enskilda organisationer liksom såväl FN som

ILO särskilt uppmärksammat den omfattande förekomsten av tvångs-

arbete i Burma.

Rätten till utbildning

Rätten till utbildning efterlevs i varierande utsträckning i de asiatiska

länderna. Medan läskunnigheten är närmare 100 procent i Japan och

Sydkorea är den under hälften i Pakistan och Bangladesh. Staten har ett

ansvar att gradvis förverkliga rätten till utbildning genom att till fullo

utnyttja sina tillgängliga resurser. Avsaknad av ett fullständigt

förverkligande av rätten till utbildning kan till viss del förklaras med

bristande resurser, men är ofta en fråga om politiska prioriteringar.

Resurser läggs på andra sektorer, som t.ex. på försvaret. Ett betydande

problem i alla tre regionerna är diskrimineringen av flickor och av olika

minoritetsgrupper.

Kvinnors möjlighet att åtnjuta de mänskliga rättigheterna

För att förverkliga jämställdhet mellan kvinnor och män antog FN:s

medlemsländer 1979 en särskild konvention om avskaffande av all slags

diskriminering av kvinnor (kvinnokonventionen, CEDAW). Alla länder,

som omfattas av denna strategi utom Brunei och Nordkorea är anslutna

till konventionen. Många länder har dock gjort så långtgående

reservationer till konventionen att andra länder invänt och hävdat att

dessa reservationer strider mot syftet och andan i konventionen.

Kvinnokommittén, med mandat att granska staternas efterlevnad av

konventionen, har vid flera tillfällen uppmanat staterna att ta tillbaka

reservationerna. Ett exempel på bristen på respekt för de mänskliga

rättigheterna är oviljan eller oförmågan hos vissa länders myndigheter att

ta itu med den omfattande handeln med flickor och unga kvinnor.

Barnens rättigheter

Samtliga länder i regionen är anslutna till konventionen om barnets

rättigheter. Barnkonventionen innehåller såväl ekonomiska, sociala och

kulturella rättigheter som medborgerliga och politiska. Satt i relation till

den låga ratificeringsnivån av FN:s två huvudkonventioner från 1966,

innebär detta att barnen i Asien i teorin har ett betydligt bättre skydd

än de vuxna. Så är dock inte fallet i praktiken. Konventionen innehåller

åtaganden om t.ex. barns deltagande, rätt att göra sin röst hörd och träna

demokratiskt tänkande i skolan (art.12). Samtidigt som de flesta mått på

barns och ungdomars hälsa och utbildning visar tydliga förbättringar

under de senaste årtiondena förefaller det som om barnarbetet i Asien har

ökat i omfattning. Inte minst i länder som Pakistan, Nepal och Indien har

barnarbete antagit stora proportioner. Endast en mycket liten del av allt

barnarbete utförs dock inom exportindustrin, även om det är detta som

blivit mest uppmärksammat internationellt. Merparten av barnarbetet

försiggår inom jordbruket, i hushåll och i den informella sektorn.

Ett viktigt internationellt arbete pågår för att eliminera kommersiell

sexuell exploatering av barn. Sverige var 1996 värd för Världskongressen

mot kommersiell sexuell exploatering av barn, som därefter följts upp i

internationella fora, bl.a. ASEM.

Etniska och religiösa minoriteter

Också skyddet för etniska och religiösa minoriteter är åsidosatt i många

asiatiska länder. Förföljelsen av minoritetsgrupper i bl.a. Bangladesh,

Bhutan, Burma och Kina har lett till omfattande flyktingströmmar.

Möjligheterna till religionsutövning har förbättrats i Kina och Vietnam

men religionsfrihet råder inte. Den ekonomiska krisen kan förvärra

latenta etniska motsättningar, så som skett i Indonesien.

3.6 Säkerhet och integration

Konflikterna i Öst- och Sydöstasien har dominerat efterkrigstidens

säkerhetspolitiska bild av Asien. I och med det kalla kriget gick Öst- och

Sydöstasien in i en period av sönderslitande inre motsättningar. Några av

det kalla krigets djupaste skiljelinjer kom att gå genom Asien.

Koreakriget 1950-53, utlöst av Nordkoreas försök att ta kontrollen över

hela koreanska halvön, satte scenen och ledde till det amerikanska

engagemang i regionen som därefter präglat USA:s Asienpolitik.

Hörnstenarna i den efterföljande amerikanska närvaron blev

säkerhetsavtalet med Japan, landets omfattande militära närvaro i

Sydkorea, försvar av Taiwan och nära band med flera andra länder i

regionen. 1964 sände USA stridande trupper till Vietnam - 2,5 miljoner

innan uttåget var ett faktum ett decennium senare. På sin sida i kriget i

Indokina engagerade amerikanerna trupp från allierade i regionen

(Filippinerna, Sydkorea, Taiwan, Thailand samt Australien). Sydöstasien

stod delat. I och med Vietnams intåg i Kambodja vid årsskiftet 1978-79

skapades en ny djup motsättning som skulle prägla regionens

säkerhetspolitiska situation under ett drygt decennium. I Sydasien

uppstod vid delningen 1947 av det brittiska Indien en låsning kring

Kashmir som lett till tre krig, det senaste 1971.

Den säkerhetspolitiska bilden förändrades med början under 1980-

talets senare hälft, då normaliseringen av förbindelserna mellan

Sovjetunionen och Kina inleddes, och då tidigare strukturer präglade av

den globala öst-västkonflikten började luckras upp. 1989 tog Vietnam

hem sina trupper från Kambodja och efter Sovjetunionens upplösning

förvandlades Vietnam inom loppet av några år från COMECON-medlem

till ASEAN-medlem. Thailands premiärminister lanserade idén att

omvandla Indokina "från ett slagfält till en marknadsplats". Drömmarna

om snabb ekonomisk tillväxt förenade länderna i regionen. Nordkorea

fann sig alltmer isolerat. Ryssland och Kina prioriterade utvecklingen av

relationer med det kommersiellt viktiga Sydkorea. Öst- och Sydöstasiens

säkerhetssituation undergick påtagliga förbättringar.

I Sydasien fördjupades Kashmirkonflikten som en följd av den

gerillaverksamhet som tog sin början 1989. Konflikten mellan Indien och

Pakistan har i mångt och mycket satt sin prägel på regionen.

Den för framtiden kritiska frågan är hur regionens tunga säkerhets-

politiska aktörer - USA, Kina, Japan och Ryssland - förmår utveckla sina

säkerhetspolitiska roller. En viktig ny faktor är kärnvapenutvecklingen i

Sydasien och Indiens växande anspråk på säkerhetspolitiskt erkännande.

Säkerhetsbalansen i regionen förblir uppbyggd kring Förenta Staternas

närvaro och förväntningarna om landets fortsatta engagemang för

regionen. I ett längre perspektiv torde utvecklingen av förbindelserna

mellan Kina och Japan vara regionens viktigaste säkerhetspolitiska fråga.

Rysslands nya "östpolitik", med förbättrade relationer till såväl Kina som

Japan, har bidragit till att öka regionens stabilitet.

Den säkerhetspolitiska osäkerheten i regionen har bidragit till

moderniseringar av krigsmakterna under 1990-talet. Länderna strävar

efter att bibehålla en balans gentemot de länder som initierar en militär

upprustning och modernisering, t.ex. Kina. Det visar sig dock att denna

process är beroende av en god ekonomisk tillväxt. Länder som Thailand

har därför som en följd av krisen tvingats till drastiska omprioriteringar.

Kina är det land i regionen vars försvarsmakt genomgår de snabbaste

förändringarna, dock utan att den militärteknologiska klyftan till Förenta

Staterna nämnvärt minskar. Nordkoreas uppskjutning av en ny

medeldistansraket i augusti 1998 illustrerar osäkerheten i varje

militärstrategisk bedömning. Uppskjutningen har skapat en ny strategisk

spänning i västra Stilla havet.

Illustrativt för regionens säkerhetspolitiska situation är att embryot till

en regional säkerhetspolitisk mekanism formades så sent som 1994. Då

bildades ASEAN Regional Forum (ARF). Organisationen, regionens

första försök att skapa ett instrument för regional säkerhet, räknar idag

drygt 20 länder samt EU, inklusive regionens viktigaste

säkerhetspolitiska aktörer USA, Kina och Japan. Också Ryssland och

Indien är medlemmar. Vissa resultat har redan uppnåtts inom ARF på det

förtroendeskapande dialogplanet. Osäkerheten om den framtida säker-

hetspolitiska balansen i regionen efter det kalla kriget var huvud-

anledningen till att ARF kom till. Ett viktigt mål för ASEAN-länderna

har varit att engagera Kina i en säkerhetspolitisk dialog om regionens

framtida säkerhet. Den ambitionen var en viktig faktor bakom bildandet

av ARF.

Fortsatt integration av ekonomierna kan förväntas höja tröskeln för

konflikter. Det faktum att regionen befinner sig i en djup förändrings-

process, och kris, betyder samtidigt att maktförhållanden kommer att

förändras. I det finns osäkerhetsmoment. Utvecklingen av kärnvapen i

Sydasien kan inte sägas ha kommit som någon fullständig överraskning.

Men den visar på risken för negativa vändningar också i en tid då så

mycket står att vinna på utbyggt samarbete och integration.

Det kalla krigets slut har haft olika effekter på den säkerhetspolitiska

balansen i Öst-, Syd- och Sydöstasien. Den har bl.a. varit avhängig av

hur stor närvaron respektive konfrontationen mellan supermakterna varit,

och på förhållandet mellan de regionala stormakterna i respektive

område

Sydöstasien

I Sydöstasien har perioden efter det kalla kriget bl.a. inneburit en

påtagligt minskad rysk närvaro. När Förenta Staterna i början av 1990-

talet tvangs lämna baserna Clark och Subic Bay i Filippinerna, minskade

också den amerikanska närvaron i området. Förenta Staternas militära

engagemang i regionen fortsätter dock i Sydkorea, i Japan, och genom

nya militära faciliteter i Singapore. Under 1988 ingicks också ett nytt

samarbetsavtal med Filippinerna. USA:s säkerhetspolitiska inflytande

och betydelse för regionen förblir stort. Kinas tilltagande ekonomiska

och militära styrka har påverkat säkerhetssituationen och maktbalansen.

Generellt eftersträvar länderna i regionen goda relationer med ett

ekonomiskt och militärt växande Kina.

Det mellanstatliga samarbetet i Sydöstasien har i vissa hänseenden

stärkts under 1990-talet genom utökningen av medlemskapet i och

samarbetet inom ASEAN samt bildandet av ARF, vilket bidragit till den

säkerhetspolitiska stabiliteten i denna region. Den asiatiska ekonomiska

krisen har samtidigt bidragit till att bringa till ytan en del av regionens

olösta frågor.

Konflikten om Spratly-öarna, där sex av regionens länder - Brunei,

Filippinerna, Kina, Malaysia, Vietnam och Taiwan - rest krav på

överhögheten över hela eller delar av denna möjligen oljerika ögrupp i

Sydkinesiska sjön, utgör regionens allvarligaste konflikt. Parterna har

framhållit sin vilja att lösa den genom fredliga medel, men incidenter

inträffar och ingen lösning kan skönjas, i synnerhet som Kina vidhåller

kraven på bilaterala förhandlingar.

Östasien

I Östasien bibehåller Förenta Staterna en militär närvaro i Japan och i

Sydkorea samt till havs. Det sistnämnda demonstrerades under krisen

mellan Kina och Taiwan under 1996 i samband med det första direkta

presidentvalet på Taiwan, som för Kina aktualiserade den känsliga frågan

om Taiwans framtida ställning.

Kinas relationer med Förenta Staterna har överlag förbättrats under

president Clintons andra mandatperiod och är idag bättre än någonsin

sedan massakern i samband med demonstrationerna på Himmelska

fridens torg 1989. Två frågor har orsakat spänning, nämligen krisen

mellan Kina och Taiwan 1996, vilken föranledde Förenta Staterna att

sända den sjunde flottan till området, och de nya riktlinjer för säkerhet

som Förenta Staterna avtalade med Japan år 1997. För Kina är USA:s

militära närvaro och tyngd i regionen en källa till latent missnöje.

Långsiktigt förblir relationen mellan de båda länderna svårförutsägbar.

Östasien skiljer sig från Sydöstasien i det avseendet att viktiga

relationer fortfarande präglas av djupa motsättningar. Det gäller

relationerna mellan Kina och Taiwan, även om de funnit former för ett

visst samspel som medger både betydande taiwanesiska investeringar i

Kina och informella kontakter på mycket hög nivå. Det gäller i hög grad

situationen på den koreanska halvön där förhållandena i Nordkorea ger

fortsatt anledning till betydande oro både när det gäller försörjnings-

situationen för befolkningen och när det gäller landets agerande gentemot

omvärlden och då i synnerhet gentemot Sydkorea, Förenta Staterna och

Japan. Det nordkoreanska missil- och kärnvapenprogrammet bekräftar att

den koreanska halvön utgör ett av Asiens allvarligaste säkerhetspolitiska

problem. Det s.k. KEDO-programmet för att förhindra nordkoreansk

kärnspridning och skapa fred och stabilitet på den koreanska halvön och

de fyrpartssamtal som inletts mellan USA, Kina samt Syd- och

Nordkorea utgör viktiga ansträngningar för att dämpa osäkerheten i

regionen.

Mellan Kina och Japan och mellan Japan och Sydkorea har omtvistade

gränser periodvis orsakat viss spänning. Omtvistade gränser förblir också

ett spänningsmoment mellan Kina och de stater som gränsar till

Sydkinesiska sjön.

I ett längre perspektiv gäller osäkerheten främst Kinas framtida

agerande i takt med att ekonomin växer och försvarsmakten

moderniseras, USA:s framtida närvaro samt Japans framtida

säkerhetspolitik. USA:s närvaro har en återhållande effekt på Japans

behov av ett utbyggt försvar.

Sydasien

I Sydasien har det kalla krigets slut inte påverkat den säkerhetspolitiska

situationen i lika hög grad som i de övriga regionerna, trots att Pakistan

var lierat med Förenta Staterna under det kalla kriget och Indien hade en

stark koppling till Sovjetunionen. Dessa nära relationer har luckrats upp.

USA prioriterar idag relationen med Indien framför relationen till

Pakistan. Relationerna mellan Indian och Pakistan har inte förbättrats, då

motsättningarna mellan länderna till sin natur är djupt lokalt och internt

rotade. Incidenter förekommer kring det starkt omtvistade Kashmir och

spänningen är periodvis mycket hög mellan de två länderna. Kashmir-

konflikten fick en allvarligare dimension under 1998 då ömsesidig

nukleär avskräckning infördes som grundelement i den bilaterala

relationen. Situationen har emellertid i början av 1999 successivt

förbättrats i och med att den politiska dialogen på högsta nivå åter-

upptagits och de mellanfolkliga kontakterna stärkts. Även om de båda

länderna undertecknar provstoppsavtalet CTBT och därmed förbinder sig

att inte genomföra några flera kärnsprängningar finns dock ett reellt hot

om användande av kärnvapen i en konflikt som vid tre tillfällen lett till

krig. Samtalen mellan de båda ländernas premiärministrar i februari 1999

i Lahore visar på en ny vilja till dialog i skuggan av kärnvapen-

utvecklingen, men inga tecken finns ännu på en utveckling som kan leda

till att Kashmirfrågan löses.

Betydelsen av förbättrade relationer mellan Indien och Pakistan är stor.

Hela Sydasiens ekonomiska och politiska utveckling har hållits tillbaka

av motsättningarna mellan Indien och Pakistan. Regionala initiativ som

SAARC (South Asian Association for Regional Cooperation) har hamnat

i dess slagskugga.

Indiens förhållande till Kina, vilket förbättrades under 1990-talet, har

som en följd av kärnvapenutvecklingen åter försämrats. I samband med

provsprängningarna gjorde den indiska regeringen hänvisningar till Kina

som huvudfaktorn i utformningen av indisk säkerhetspolitik

Förändrade konfliktmönster

Sammantaget finns ca 140 olösta konflikter av olika slag i Asien, varav

hälften är mellanstatliga och hälften interna. Åttioåtta av konflikterna har

dock karaktären av "dispyter". Ett stort antal av dem utgörs av oreglerade

gränsfrågor. Ett tjugotal kan betecknas som "större", varav flertalet är

interna. Ett växande antal är s.k. "identitetskonflikter" som har sin grund

i en viss grupps anspråk på autonomi eller motsvarande. Det totala

antalet under 1990-talet - 140 - är nästan identiskt med antalet under de

båda närmast föregående decennierna. På 1970-talet var dock antalet

"större" konflikter 60, dvs. tre gånger så stort som idag.

En ny trend i konfliktmönstret i Stillahavsasien är att de stora

militariserade mellanstatliga konflikterna gradvis har minskat under

1990-talet jämfört med föregående decennier. En liknande tendens kan

noteras när det gäller interna konflikter i länderna i detta område, även

om det är mindre markant. I Sydasien är bilden inte lika hoppingivande,

eftersom stridigheter fortsätter mellan Indien och Pakistan,

inbördeskriget i Sri Lanka fortgår utan någon lösning i sikte och

detsamma gäller de interna konflikterna i Indien och Pakistan.

När det gäller att bedöma hur den övergripande konfliktsituationen kan

komma att utvecklas måste man ta i beaktande att många konflikter

består och många dispyter t.ex. över territorium kvarstår att lösa även om

direkta stridigheter inte pågår för närvarande. Det finns således en

potentiell risk för att stridigheter kan komma att blossa upp. Behovet är

stort av att vidareutveckla de embryonala mekanismer för

förtroendeskapande och konflikthantering som vuxit fram inom ARF och

att ansträngningar görs att etablera sådana mekanismer i de delar av

Asien där de saknas.

3.7 Komplexitet och mångfald

Område efter område visar på komplexiteten och mångfalden i det vi

kallar Asien. På rikedomen i kultur och verklighetsuppfattningar. På

förändringstakten. På vitaliteten i de senaste decenniernas utveckling,

och svagheterna i den institutionella basen. På de oerhörda skillnaderna i

levnadsstandard, utbildningsstandard och forskningsnivå. På det nya

välståndet och den bestående fattigdomen. Något enhetligt Asien finns

inte och sannolikheten för att de asiatiska länderna kan enas om några

specifika asiatiska värderingar framstår som liten. Skillnaderna är för

stora.

Den ekonomiska integrationen och utvecklingen av regionala

organisationer som ASEAN kommer samtidigt att fortsätta. ASEAN är

en naturlig gruppering och det finns skäl att förvänta att den, trots de

svårigheter organisationen idag går igenom, kommer att växa sig

starkare. Asien och dess subregioner är i stort behov av organisationer

för ökad samverkan. Att ASEAN:s säkerhetspolitiska samarbetsforum

ARF utvecklas till ett verkligt instrument för regional säkerhet är av

globalt intresse. Av stor betydelse är också att Sydasien en dag förmår ge

sin regionala gruppering - SAARC - ett verkligt innehåll.

Skiljelinjerna inom regionen kommer samtidigt att i växande grad stå

att finna inom Asien och inom länder med konkurrerande

idéströmningar. Däri ligger en betydande vitalitet av ett slag som

kommer att bidra till en asiatisk renässans. Anwar Ibrahim, Malaysias

fängslade f.d. vice premiärminister och en av Asiens ledande yngre

politiker, utvecklar i sin bok The Asian Renaissance (1996) sina idéer om

Asiens framtid. Han pekar på Asiens komplexitet och mångfald och

konstaterar att Asien saknar en gemensam fond av idéer. Det nya är,

betonar han, att Asien börjat upptäcka sig själv. Den framtida världen ser

han som pluralistisk och mångkulturell. En stor skillnad är enligt Anwar

att västvärldens moderna historia är sekulariserad medan de olika

asiatiska kulturerna i hög grad vilar på en religiös grund. För honom

förutsätter sann humanism förankring i en religion. Det Anwar främst

kräver är dock en ökad respekt från västvärldens sida för sin egen och

andra asiatiska kulturtraditioner. Väst saknar, konstaterar han med ett

citat från nobelpristagaren Octavio Paz, inte goda intentioner, men lider

av en brist på ödmjukhet.

Utgångspunkten för Europas och Asiens närmande är det ömsesidiga

behovet av fördjupade och jämbördiga relationer. Globaliseringen, med

dess möjligheter och risker, är den gemensamma grundvalen. Det var

Öst- och Sydöstasiens förmåga att ta tillvara dess möjligheter som ledde

till Asiens upptäckt av sig självt och det är på globaliseringens komplexa

premisser som Asien nu bygger sitt välstånd. Det är i en sådan värld som

Europa och Asien kommer att bygga en mångfald av relationer.

4 Asien år 2010

4.1 Globaliseringens krafter och det internationella

samfundet

Hur kommer Asien att se ut år 2010, det år som är riktmärke för denna

strategi? Den ofrånkomliga utgångspunkten måste vara att fråga hur den

värld kan tänkas se ut som länderna i Asien - och Sverige - då kommer

att ingå i. Om vi blickar tillbaka lika många år, till 1986-87 ser vi hur

vansklig varje prognos är. Knappast någon förutsåg vid den tiden

Sovjetsamhällets snara fall, och ingen förutsåg den Asienkris som många

idag beskriver som något som var närmast oundvikligt. Vad man kan

göra är att resonera kring ett antal huvudfaktorer och huvudfrågor. En

möjlig utveckling, som sannolikt kommer att visa sig väl optimistisk på

flera punkter men förhoppningsvis också väl pessimistisk på några,

avtecknar sig.

Frågan är särskilt relevant i en tid präglad av globaliseringen. Dessa

förändringsprocesser kommer att starkt påverka hur såväl de asiatiska

samhällena som vårt eget samhälle ser ut 2010. Många bedömare

beskriver globaliseringen på ett närmast deterministiskt sätt, som en

okontrollerbar kraft. Att det inte är så enkelt framgår klart då man ser

tillbaka på det gångna seklet. Globalisering har präglat seklet som helhet,

men inte som en kontinuerlig eller entydig process utan som en serie

komplexa processer med de politiska förutsättningarna som en central

underliggande variabel. En analys av de uppgifter som världen står inför

visar, liksom Asienkrisen, att det idag råder ett kritiskt underskott på

globalt ledarskap. Globalt hållbar utveckling förutsätter ledarskap som

ser till den globala helheten, utvecklade internationella institutioner och

ökad samstämmighet mellan politiken på olika centrala områden. Den

kris som Öst- och Sydöstasien genomgår kan inte reduceras till en rent

asiatisk kris. Krisen är institutionell och en följd av bristerna i ländernas

nationella institutioner i kombination med de institutionella bristerna i

det internationella systemet. Hur världen ser ut år 2010 beror i hög grad

på vilken karaktär globaliseringen då kommer att ha, på hur det

internationella normverket utvecklas och hur konventioner respekteras,

på huruvida FN:s roll stärkts, på hur det internationella finansiella

systemet utvecklats, på hur Agenda 21 genomförts. Av avgörande

betydelse är hur länderna i Asien - varav de åtta största redan

representerar halva mänskligheten - inkluderas, på deras möjligheter att

öva inflytande och ta ansvar för den globala helheten.

Vad driver globaliseringen?

Vad driver då globaliseringen? Den snabba teknologiska utvecklingen är

en huvudfaktor. Den har t.ex. revolutionerat våra telekommunikationer. I

centrum för den utvecklingen står de multinationella företagen, som

svarar för närmare två tredjedelar av världshandeln och huvuddelen av

världens samlade utländska direktinvesteringar. Att förutsäga den

teknologiska utvecklingen på 10-15 års sikt är, i synnerhet med dagens

utvecklings- och spridningstakt, en omöjlighet. Ändå ter det sig

förhållandevis lätt att föreställa sig hur spridningen på ett centralt område

som telekommunikationer kan fortgå. 1990 hade Vietnam med 75

miljoner invånare bara 100.000 telefoner. År 2000 kommer man att ha ca

3 miljoner linjer och en halv miljon mobiltelefoner och år 2010

åtminstone en telefon på var tionde invånare. En sådan utveckling har

effekter på hela samhället, i synnerhet som ett internationellt samtal i

framtiden inte behöver kosta mer än ett lokalsamtal. I Bangladesh har

utvecklingen av den nya teletekniken utnyttjats på ett kreativt sätt av

Grameen Bank, de fattigas bank. Fattiga kvinnor på Bangladeshs

landsbygd tjänar idag med hjälp av lån från denna de fattigas bank sitt

uppehälle på att, som ett slags vandrande telefonkiosker, förmedla

mobiltelefonsamtal. Internet utvecklas redan mycket snabbt i en rad

länder i Asien. Idag finns ca 600.000 användare i Kina och 80.000 i

Indien, men redan om några få år kommer Kina att ha flera miljoner

användare och Indien 1-2 miljoner. År 2010 kommer en utveckling som

denna att på många sätt ha förändrat vår relation till det geografiskt

avlägsna.

De utländska direktinvesteringarna spelar idag ofta en avgörande roll

vad gäller att föra in ny teknologi i ett land. Det har de sedan mitten av

1980-talet gjort i t.ex. Thailand och Malaysia och det gör de i Kinas och

Vietnams modernisering. Med undantag för Singapore och Hongkong

har Kina i högre grad än andra länder byggt sin utveckling på utländska

direktinvesteringar, varav en stor del asiatiska. I Indien har

direktinvesteringarna inte blivit av betydelse förrän under 1990-talet, och

svarar fortfarande bara för någon procent av de samlade investeringarna.

I föreningen av Indiens betydande tillgång på forskare och ingenjörer,

illustrerad av resultaten på IT-området, och ett större utrymme för

utländska direktinvesteringar ligger stora möjligheter för landet att

tillvarata den internationella teknologiska utvecklingen.

Ny teknologi sprids i allt snabbare takt. Det är dock inte bara frågan

om en spridning från några få globala centra i västvärlden utan om en

utveckling baserad på allt mer komplexa mönster av forskning och

utveckling. Flera länder i Asien kommer år 2010 att vara betydligt

tydligare delar av de globala forskningsstrukturerna än idag. Världen

kommer att vara närmare sammanlänkad än idag i kvalificerade nätverk

av forskare från olika kulturer. Skillnaderna mellan olika länder i Asien

kommer samtidigt att växa ytterligare.

Handeln är en central drivkraft, vars betydelse ökat ytterligare genom

efterkrigstidens handelsliberaliseringar. Ett viktigt karaktärsdrag hos det

stora flertalet, men långt ifrån alla, asiatiska ekonomier är att de är

handelsinriktade. De saknar förvisso inte tullmurar och icke-tariffära

handelshinder, men utrikeshandel - export och import- har spelat och

spelar en central roll i deras utveckling. Inte mindre än sex av världens

största export- och importekonomier finns idag i Öst- och Sydöstasien

(Japan, Kina, Sydkorea, Singapore, samt Taiwan och Hongkong). De

flesta är medlemmar av WTO, andra - bl.a. Kina, Taiwan och Vietnam -

förhandlar om medlemskap. De är också medlemmar av regionala

sammanslutningar som Stillahavsasiens ekonomiska samarbetsorgan

APEC och ASEAN-ländernas planerade frihandelsområde AFTA.

Viktigast är emellertid WTO och att det så förblir är av avgörande

betydelse för hur världen kommer att se ut år 2010. Knappast något har

större inverkan än huruvida utvecklingen går mot integrering eller

fragmentering. Innan Asienkrisen svarade de delar av Asien som denna

skrivelse behandlar för ca 28 procent av världshandeln. År 2010 kommer

andelen med stor sannolikhet att vara klart större än idag.

Det radikalt nya är dock vare sig den teknologiska utvecklingen eller

handeln och direktinvesteringarnas expansion. Det kvalitativt nya som

starkt påverkar utvecklingen i Asien - och världen - är de kortfristiga

internationella kapitalrörelsernas expansion och inflytande över

skeendena. Asienkrisen illustrerar riskerna med denna utveckling. På

mindre än ett år har över 100 miljarder dollar netto av inhemskt och

internationellt kapital lämnat Öst- och Sydöstasien.

Nya krav ställs på utvecklingen av såväl de nationella systemen som

det internationella systemet - på bankinspektion och öppenhet i det

enskilda landet och på vidareutveckling av de internationella finansiella

institutionerna och deras roller på det globala planet. I förlängningen

ligger helt nya krav på insyn i bankers faktiska tillstånd. Däri ligger

krisens positiva sida. Den visar med stor konkretion på den institutionella

utvecklingens centrala betydelse nationellt och internationellt. Krisen har

också skapat en ny medvetenhet om betydelsen av insyn i ekonomier och

av demokratiska politiska system, liksom om vad en jämnare

inkomstfördelning och möjligheter till utbildning betyder för styrkan i ett

samhälles sociala väv. Det öppnare och mera inklusiva samhället har

visat sig vara ett starkare samhälle. Av avgörande betydelse för hur

världen ser ut år 2010 är hur dessa insikter tillvaratas. Till sin karaktär är

krisen i Asien på intet sätt unikt asiatisk. Det finns paralleller mellan vår

svenska finanskris 1992-93 och de problem som de värst drabbade

länderna i Asien står inför. Asienkrisens spridningseffekter visar

samtidigt otvetydigt på det ohållbara i globalisering av kapitalet utan

motsvarande utveckling av de finansiella systemen. I de insikter som det

framtvingar finns en grundval för en fördjupad dialog om utvecklingens

och välfärdens förutsättningar nationellt och internationellt.

En för framtiden avgörande fråga är huruvida det internationella

samfundet förmår att rätt utnyttja den dynamik, som globaliseringen ger,

för att skapa hållbar utveckling. Ansvaret vilar tungt på västvärlden, och

då i synnerhet på USA vars koldioxidutsläpp sannolikt utgör ett allvarligt

hot mot den globala miljön. Men, varaktiga resultat förutsätter viktiga

asiatiska länders aktiva medverkan. Möjligheterna till framgång står och

faller bokstavligen med länder som Kina och Indien. Kina svarar redan

för en tiondel av världens koldioxidutsläpp och med nuvarande

utveckling kommer Kina inom relativt få år sannolikt att ha världens

största koldioxidutsläpp. Kronisk vattenbrist är ett annat hot som inte

minst Kina står inför. Regionala ekologiska kriser av ännu värre slag än

de indonesiska skogsbränderna ter sig fullt möjliga. Situationen i Asien

förvärras snabbt vad gäller själva grunden för människors existens - luft

och vatten.

4.2 En möjlig utveckling

Under de gångna decennierna har andelen människor i djup fattigdom

minskat i samtliga av de mest folkrika länderna i Asien. Den

utvecklingen kommer med stor sannolikhet att fortsätta, även om det kan

ta ett decennium innan Indonesien nått tillbaka till 1997 års per capita

inkomst. Krisen i delar av Asien till trots kommer regionen år 2010

sannolikt att ha något hundratal miljoner människor med en högre

materiell standard än idag - stora grupper kommer att få tillgång till el,

skaffa sig kylskåp, bättre bostad, telefon, något slags enkelt fordon etc.

Asien kommer att ha en medelklass på flera hundra miljoner människor.

Taiwan och Korea kommer att vara på god väg mot OECD-ländernas

inkomstnivåer och närma sig gruppen Japan, Hongkong och Singapore

med deras höga levnadsstandard.

Störst kommer med stor sannolikt förändringarna att vara i Kina, även

om landets utveckling tidvis kommer att kantas av näst intill

oöverstigliga problem. Kina av år 2010 kommer att se mycket

annorlunda ut än dagens Kina. Landets ekonomi kommer att vara

väsentligt större än idag. Men Kina kommer knappast, som en del

bedömare förespår, att vara världens största ekonomi mätt i reell köpkraft

(PPP) om ett tjugotal år. Japan, som efter ett förlorat decennium om

några år rimligen åter skall vara en ekonomi med tillväxt, om än låg,

förblir trots djupa problem av både ekonomisk och politisk art för

överskådlig tid Asiens klart dominerande ekonomi.

Återhämtningen från den rådande krisen i Öst- och Sydöstasien

kommer att ta tid. Inget talar dock för att krisen skulle förvandla

framgångarna i Asien till historia, på det sätt som för några decennier

sedan inträffade i Latinamerika De grundläggande förutsättningarna i de

asiatiska ekonomierna är helt andra än de som vid den tiden gällde för de

latinamerikanska ekonomierna och den rimliga utgångspunkten måste

vara att länderna i regionen, om än med starkt varierande framgång,

genom strukturella reformer förmår bygga vidare på de förutsättningar

som gjort de senaste decenniernas stora framgångar möjliga. Hittills har

krisländerna lyckats med den första fasen av återhämtningen,

stabiliseringen, men bara inlett den andra, reformeringen av den

finansiella sektorn och andra institutioner, och den tredje, reformeringen

av tillverkningsindustri och andra näringar. Vissa länder kommer att

lyckas därmed, andra vara mindre framgångsrika. En avgörande fråga

blir i vilken utsträckning länderna i Öst- och Sydöstasien åter skall förmå

attrahera det internationella finansiella kapitalet och då i synnerhet de

långsiktiga investeringarna.

Klyftorna mellan länderna i Asien är idag större än i någon annan

världsdel. I studien Emerging Asia, Asiatiska utvecklingsbankens vision

för utvecklingen fram till år 2025, som publicerades våren 1997 strax

innan Asienkrisen bröt ut, var närmande mellan ländernas inkomstnivåer

en huvudtes. Den byggde på antagandet att klyftan mellan fattiga och

rika länder skulle minska genom att de fattigaste länderna med hjälp av

förbättrad utvecklingspolitik tillvaratog möjligheterna att komma ikapp.

Samtidigt som det förblir rimligt att förvänta sig att fattigdomen år 2010

kommer att ha minskat i många länder i Asien och minskat högst

påtagligt i åtminstone några, är det troligt att en majoritet av världens

fattiga fortfarande lever i Asien, främst i Sydasien men också i delar av

Sydöstasien och på det östasiatiska fastlandet. Asien kommer år 2010 att

ha en befolkning på ca 3,8 miljarder varav kanske en halv miljard i djup

fattigdom. Huruvida antalet under fattigdomsstrecket blir högre eller

lägre än denna uppskattning beror ytterst på kvaliteten på den

utvecklingspolitik som de enskilda länderna kommer att föra.

Klyftorna inom länderna kommer samtidigt att med stor sannolikhet

växa i åtminstone några fall. Vid en internationell jämförelse är klyftorna

inte stora i Asien. Fördelningen är förhållandevis jämn i länder som

Bangladesh, Indien och Indonesien men betydligt skevare i Thailand och

Malaysia. De rikas makt över de fattigas liv återspeglas inte i sådana

siffror. Bilden skulle då varit en annan för i synnerhet länderna i

Sydasien. Det dramatiskt nya vad gäller inkomstfördelning i Asien är att

inkomstfördelningen i Kina som helhet idag är väsentligt mera skev än i

t.ex. Indien. En stor del av förklaringen ligger i de stora regionala

skillnaderna i Kina. På sikt kan tendensen i Kina brytas, men knappast så

länge arbetskraftsöverskottet i inlandets jordbruksprovinser, illustrerat av

minst 100 miljoner migrantarbetare, förblir stort.

Fortsatt hög tillväxt är av avgörande betydelse för ett lands möjligheter

att minska fattigdomen, men så är också politikens inriktning. Satsning

på utbildning är det mest grundläggande måttet på i vilken utsträckning

ett lands tillväxt omfattar det stora flertalet människor. Många länder i

Asien har lyckats väl med sin utbildning men i Sydasien är bara hälften

av männen och en tredjedel av kvinnorna läskunniga. Det måste betraktas

som ett stort politiskt misslyckande ur såväl utvecklings- som

fördelnings- och, särskilt, jämställdhetssynpunkt. Idag börjar i Sydasien

en mycket större del av en årskull skolan än för 10 år sedan, vilket

innebär att andelen icke-läskunniga sjunker. År 2010 kommer

läskunnigheten i Sydasien att vara påtagligt högre än idag.

Förändringstakten förblir dock alldeles för långsam, särskilt för flickor

Sydasien är också den del av Asien där diskrimineringen av kvinnor är

störst. Som exempel kan nämnas bristen på tillgång till hälsovård, vars

extrema uttryck är de 80-100 miljoner kvinnor som till följd av

abortering av flickfoster och otillräcklig omsorg saknas i Sydasien och

Kina. Ytterst är det fråga om makten över det egna livet och

möjligheterna till politiskt inflytande.

Kvinnors inflytande är, liksom i resten av världen, genomgående sämre

än männens. Det gäller också utvecklade samhällen som Japan och

Sydkorea. I båda fallen är mindre än tio procent av medlemmarna av

parlamenten kvinnor. Huvudintrycket är dock att de senaste decenniernas

ekonomiska utveckling skapat nya möjligheter för kvinnors frigörelse.

Krisen har motsatt effekt. Långsiktigt förblir huvudtendensen positiv,

förutsatt ekonomisk återhämtning. År 2010 kan kvinnans ställning för-

väntas ha förbättras i en rad länder vad gäller i synnerhet tillgången på

utbildning.

Demografiskt kommer vi under perioden att bevittna en förändrings-

process som leder till växande andelar äldre i befolkningen. Redan ser vi

hur andelen av befolkningen under 15 år sjunker i Japan och Kina. Den

klassiska befolkningsfrågan blir som en följd mindre central. I centrum

kommer människors sociala och ekonomiska villkor, jämställdhet, barns

utbildning, utvecklingen av trygghetssystem, åldringsvård etc. De

frågorna kommer år 2010 att i en rad länder vara de mest betydelsefulla.

Japan med dess minskande befolkning går mot ett omvänt befolknings-

problem. Andelen barn och personer över 65 kommer redan före år 2010

att passera 50 per hundra i produktiv ålder för att år 2025 ligga på ca

65/100. Folkmängden kommer att sjunka och andelen pensionärer att

vara större än i något annat land. Befolkningstillväxten kommer dock

inte att stanna av. Enligt FN:s beräkningar är det bara ett fåtal länder i

vilka folkökningen upphör före år 2050. Den sammantagna folkmängden

i Öst-, Sydöst- och Sydasien förväntas då uppgå till ca 4,9 miljarder, en

dryg miljard mer än år 2010. Laos, Nepal och Pakistan är de länder som

idag har den högsta tillväxten.

Asiens miljö har försämrats avsevärt. Kostnaderna för försummelserna

växer med tiden. Tiden är inte på politikernas sida. Den mycket snabba

urbaniseringen ökar behovet av nytänkande. År 2020 kommer hälften av

Asiens befolkning att leva i städer. Mycket stora krav kommer att ställas

på utveckling av renare energikällor, tillgång till tjänligt vatten, sanitet

och förbättrade metoder för kontroll av utsläpp. Redan idag har några av

de asiatiska megastäderna direkt hälsovådliga miljöförhållanden och

risken att förhållandena kommer att förvärras är uppenbar. Insikterna om

problemen har vuxit inte minst i Kina, men inte tillräckligt för att bryta

trenderna. Med nuvarande utveckling kommer miljön i Asien att vara

väsentligt sämre år 2010 än idag.

Asien har ofta, och med fog, beskrivits som en världsdel präglad av

auktoritära styresformer. Den bilden har aldrig varit helt rättvisande då

Asien länge haft några av världens största demokratier. Idag är den direkt

missvisande då flera länder under de senaste tio åren utvecklats till

relativt väl konsoliderade demokratier. I andra - som Kina, Vietnam och

Laos - upplever individen en ny personlig frihet i de ekonomiska

reformernas spår. De politiska fri- och rättigheterna förblir starkt

kringskurna men individens privata sfär har vuxit. Kina kommer

knappast att vara en demokrati år 2010, men de inhemska kraven på

demokrati kommer med stor sannolikhet att ha vuxit i styrka.

Förutsättningar finns också för att grundläggande fri- och rättigheter,

som yttrande- och organisationsfrihet, kommer att ha vunnit mark.

Rättsväsendet kommer fortfarande att ha stora brister, men lagar och

domstolar kommer att ha en annan roll än idag. Rättssäkerhet kan aldrig

uppnås i en enpartistat.

Utvecklingen mot ökad öppenhet i Asien kommer inte att vara entydig.

Klara risker finns att något land som idag är en rudimentär demokrati inte

kommer att vara det då. Fattiga länder och länder i kris kan undergå

förändringar i populistisk, chauvinistisk eller fundamentalistisk riktning

som allvarligt drabbar den individuella friheten, eller utsatta grupper.

Fördjupas fattigdomen och krisen kan det leda till frustration i

marginaliserade grupper av ett slag som svagt utvecklade demokratiska

system inte förmår hantera.

Hur säkerhetssituationen kommer att se ut i Asien om ett drygt tiotal år

är svårt att sia om. Ett antal scenarier, varav några klart oroande, kan

skisseras. Störst är osäkerheten vad gäller utvecklingen på den koreanska

halvön. Allvarligast är den indiska och pakistanska utvecklingen av

kärnvapen. Trots allvarliga olösta konflikthärdar - som Kashmir,

koreanska halvön, Taiwan, Sydkinesiska sjön - hade regionen före de

indiska och pakistanska provsprängningarna i maj 1998 utvecklats mot

ett ökat mått av förtroende länderna emellan. Antalet konflikter i

regionen har förblivit konstant, men det stora flertalet har lägre intensitet

än tidigare och de hanteras till övervägande del med politiska och

diplomatiska medel. Däri ligger en positiv utveckling. Oron har främst

gällt vilken roll ett ekonomiskt väsentligt starkare Kina med tiden skulle

komma att spela; hur ett sådant Kina skulle projicera sin nyvunna

styrka inom regionen, och hur maktbalansen skulle påverkas därav. Idag

och för överskådlig framtid utgör USA:s närvaro en viktig stabiliserande

faktor. Utan denna närvaro skulle Japan, vars säkerhet baseras på

försvarssamarbetet med USA, sannolikt se sig nödsakat att bygga ut sin

försvarsmakt, och utan den skulle stabiliteten på den koreanska halvön

liksom i relationerna mellan Kina och Taiwan gå förlorad. Stora krav

ställs på USAs agerande. Behovet är stort av ett ansvarsfullt agerande

som bidrar till att långsiktigt stärka de regionala säkerhetsmekanismerna.

En framtida fredlig utveckling kräver en väsentlig utveckling av

regionens säkerhetspolitiska system och någon sådan är inte inom

synhåll. Det förutsätter regionala säkerhetsmekanismer av det slag

ASEAN Regional Forum (ARF) embryonalt representerar. Bildandet av

och utvecklingen inom ARF utgör tillsammans med den bilaterala

 strategiska allians (inte att förväxla med en militär allians) som vi sett

växa fram mellan Kina och Ryssland och de förbättrade relationerna

mellan Kina och USA samt mellan Ryssland och Japan de mest positiva

inslagen i den regionala säkerhetsbilden. Indiens och Pakistans

kärnsprängningar representerar det motsatta. ARF:s mål idag är

förtroendeskapande. Steget till konflikthantering är långt. Under den

period vi här diskuterar kan de första stegen dock mycket väl komma att

tas.

4.3 Asiens växande roll

Någon utvecklad idé om Asien som en sammanhållen enhet i annat än

geografisk mening finns inte, annat än i vissa frågor vid vissa tidpunkter.

Lika litet som idag kommer det att finnas ett Asien att tala till, en asiatisk

ståndpunkt i annat än enstaka frågor, en given uppsättning asiatiska

värderingar, en asiatisk ekonomisk modell. Men de asiatiska rösterna

kommer sannolikt att spela en ännu större roll än idag, och då inte minst

de röster som härrör från de asiatiska demokratierna och deras civila

samhällen. I detta finns en vitalitet av stor betydelse för de nationella

kulturerna, och för omvärlden. Media kommer att vara mer

kommersialiserade men också frispråkigare, och tillgången till

information kommer som en följd av den teknologiska utvecklingen, de

snabbt växande kunskaperna i främmande språk, och den ökade

tillgången till utländska media, att vara väsentligt större än idag. De

enskilda organisationerna kommer att vara långt flera än idag, och

pådrivande i viktiga frågor som miljö, mänskliga rättigheter, jämställdhet

och barns villkor. De enskilda organisationerna i Asien kommer också att

ha utvecklat helt andra, och mer frekventa relationer än de som existerar

idag med andra delar av det internationella civila samhället, det samhället

kan förväntas ha svarat på globaliseringens utmaningar genom att verka

globalt på ett annat sätt än idag. Bland de röster som kan bli tydligare

under kommande år märks också de som tillhör etniska minoriteter vilka

inom befintliga strukturer förnekas den identitet de eftersträvar.

Vissa länders och regionala organisationers röster kommer att spela en

större roll år 2010 än idag i de internationella politiska och ekonomiska

fora i vilka för världen viktiga frågor hanteras. Det gäller i synnerhet

Kina men också Indien, två länder som tillsammans representerar mer än

en tredjedel av mänskligheten. Japan kommer samtidigt att för lång tid

framöver förbli världens näst största ekonomi, efter USA, med legitima

anspråk på en större internationell roll. Dessa länder tillhör huvud-

kandidaterna till ett utvidgat säkerhetsråd och en gruppering som G 7 kan

vid det laget mycket väl ha utvidgats med länder som Kina och Indien

eller kompletterats med nya strukturer i vilken några av nyckelländerna i

Asien har givna platser. Idag är målet i den internationella politiken att

engagera Kina. 2010 kommer Kina, som då kan förmodas ha varit WTO-

medlem under ett knappt decennium, att vara engagerat på ett helt annat

sätt än idag. Att så sker är av avgörande betydelse för den internationella

stabilitet som är förutsättningen för framväxten av funktionsdugligare

och effektivare globalt ledarskap. Bland de regionala organisationerna

framstår ASEAN, som i och med Kambodjas inträde kommer att omfatta

Sydöstasiens samtliga tio länder, som den som har de bästa

förutsättningarna att utvecklas institutionellt. Huruvida Sydasiens mot-

svarighet, SAARC, år 2010 blivit en organisation av betydelse ter sig

betydligt mera osäkert. Vilken roll Stillahavsasiens ekonomiska sam-

arbetsorgan APEC kommer att spela beror på hur WTO lyckas med sin

uppgift. APEC är idag anhängare av öppen regionalism och att så

förblir fallet är av stor vikt för världsekonomins utveckling. Ett mindre

protektionistiskt EU kan bidra därtill.

4.4 De goda vägvalen

Ovan har några dimensioner av en möjlig utveckling skisserats.

Slutsatsen är att Asien är och förblir statt i snabb förändring. Länderna

och människorna i Asien kommer att prägla det kommande seklet på ett

helt annat sätt än de präglat det gångna, inte genom att skaka världen

utan genom att med fortsatt ekonomisk utveckling och växande öppenhet

bli mera delaktiga, och mera självmedvetna internationella aktörer.

Ytterst är det fråga om en serie vägval som olika länder i regionen - och

vi själva - har att göra. Möjligheterna och riskmomenten är många.

Krisen har visat på den svaga institutionella grunden för de senaste

decenniernas snabba utveckling. Uteblir reformerna försämras utsikterna

påtagligt. Krisen har också visat på de växande internationella

beroendeförhållandena. I den utvecklingen finns mycket som är positivt

för länderna, men också oerhörda utmaningar. Marknaden, som inte kan

förväntas ta något socialt ansvar, spelar en allt större roll. Staten

förväntas möta växande behov och förväntningar samtidigt som dess

makt försvagas.

Det är i ökad samverkan som de gemensamma möjligheterna finns.

Miljöproblemen kan inte lösas nationellt. Utslagningen,

narkotikahandeln, det sexuella utnyttjandet av kvinnor och barn och

andra växande sociala problem kan bara lösas genom gemensamma

ansträngningar. Fortsatt nedrustning kan bara uppnås i en värld för vars

öde länder som Indien och Kina känner sig fullt medansvariga.

Integrationsprocesserna har drivits av teknologi, handel och

investeringar, som allt mindre ser till nationella gränser, men utmaningen

ligger ytterst på ett djupare kulturellt och politiskt plan. Vår tids stora

utmaning är att medverka till en utveckling i Asien som ökar

sannolikheten för de globalt hållbara vägvalen, de som leder till ökad

förståelse, demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, minskad

fattigdom, en bättre miljö, och ett internationellt system som bidrar till

framväxten av en sådan värld.

5 En svensk Asienstrategi inför 2000-talet

5.1 Asien i Sveriges relationer med omvärlden

Den svenska utrikespolitiken uppvisar både ett regionalt och ett globalt

perspektiv. Av historiska skäl, och av hänsyn till våra direkt påtagliga

säkerhetspolitiska intressen, har situationen i närområdet upptagit mycket

av uppmärksamheten. Det nordiska samarbetet, omsorgen om utveck-

lingen i Baltikum liksom en fredlig utveckling i Europa i övrigt är

naturligen av hög prioritet vid utformandet av svensk utrikespolitik.

Sverige har samtidigt fäst stor vikt vid det globala samarbetet, och

framför allt då ansvaret som en aktiv medlem i FN, en stark förespråkare

för frihandel i WTO och en engagerad partner i internationellt

utvecklingssamarbete. I 1999 års utrikesdeklaration understryks Sveriges

vilja att stärka samarbetet för demokrati, säkerhet och utveckling i vårt

närområde, i hela Europa och globalt. Svensk utrikespolitik, stödd på en

bred folklig opinion, präglas således av en stark medvetenhet om att

ytterst vilar vårt lands säkerhet och vårt folks trygghet och välfärd på den

vidare, globala utvecklingen.

Asien uppvisar många av de möjligheter, utmaningar och problem som

brukar framhävas som särskilt prioriterade i svensk utrikespolitik på det

globala fältet. Sverige har relationer med Asien, som en del av EU. Det

ger vissa begränsningar men viktigare är att det kan förstärka effekten av

vårt agerande politiskt, handelsfrämjande och på biståndsområdet.

Demokratin är på frammarsch på många håll i Asien och öppenheten

för impulser från omvärlden ökar närmast explosionsartat i informations-

teknologins spår. Traditionella samhällen stöps om och livaktiga frivillig-

organisationer växer fram på bred front. Ändå består en rad auktoritära

regimer i Asien, där rättssamhället och respekten för mänskliga

rättigheter åsidosätts på det mest flagranta sätt. Sverige har i olika

internationella sammanhang och fora bidragit till att belysa dessa

missförhållanden. Samtidigt har ansträngningar gjorts att engagera de

auktoritärt styrda länderna i Asien, däribland Kina, i en internationell

dialog om mänskliga rättigheter med syftet att försöka bidra till en bättre

förståelse och respekt för den internationella rättens krav, och en vidgad

anslutning till FN:s legala instrument på området.

Frihandeln har under de senaste decennierna skapat förutsättningar för

ekonomisk utveckling, ökad välfärd och en jämnare fördelning av

resurser i många asiatiska länder. Samtidigt har den senaste ekonomiska

krisen visat på behovet av starka internationella institutioner och

regelverk som stöd för länder i utveckling. I nuvarande situation blir det

ett särskilt angeläget svenskt intresse att motverka att protektionismen

växer fram i krisens spår, samt att engagera sig i arbetet att få Kina och

andra asiatiska ekonomier som idag står utanför WTO att nå

överenskommelse om inträde i världshandelsorganisationen.

Trots en framgångsrik tillväxt under de senaste decennierna för en rad

ekonomier, där Japan i första hand men även Sydkorea, Hongkong,

Taiwan och Singapore nått ledande positioner bland världens industri-

nationer och flertalet ASEAN-länder och Kina uppnått imponerande

resultat, bottnar mycket av Asiens problem i den bestående fattigdomen i

breda befolkningslager, på sina håll nu ytterligare förvärrad genom den

ekonomiska krisen. Den asiatiska fattigdomen är i själva verket ett av de

största hoten mot en hållbar global utveckling. Djup misär binder en

miljard människor i strukturer där fundamentala mänskliga rättigheter

förnekas. Jämställdhet och barnens rätt till utbildning är inte perifera

frågor utan avgörande för Asiens vägval, för karaktären på de samhällen

och ekonomier som växer fram, liksom för förutsättningarna för den

internationella integrationen. Sveriges engagemang för internationellt

utvecklingssamarbete syftar i hög grad till att tidigt nästa århundrade nå

ett genombrott för de fattigas rätt. Det kräver att de grundläggande

fattigdomsproblemen i form av ojämlikhet, klasskillnader och marginal-

isering angrips. Exploatering av kvinnor och barn, bristande jämställdhet,

droghantering och människohandel är problem som tyvärr återfinns

alltför ofta i många asiatiska länder.

Den snabba ekonomiska utvecklingen och urbaniseringen i många

asiatiska länder har lett till svåröverskådliga påfrestningar på miljön, som

hotar själva grundvalen för framtida välfärd i Asien och som också får

allvarliga återverkningar på våra egna förhållanden. Med den kunskap

Sverige besitter på miljöområdet, och det mångåriga svenska arbetet för

internationellt miljösamarbete, finns här en särskild roll att spela för

Sverige.

I Asien återfinns några av världens mest allvarliga krishärdar,

grundade på djupgående etniska och religiösa motsättningar samt

historiskt betingad, rent maktpolitisk fiendskap. Svenska FN-insatser i

Korea och Kashmir under många år, stöd till en fredlig utveckling i

Kambodja, insatser för den demokratiska oppositionen i Burma samt det

humanitärt grundade engagemanget för en lösning på Östtimor-

konflikten, allt detta är exempel på vad Sverige gjort och gör för fred och

säkerhet i Asien. På många håll i regionen utför svenska

frivilligorganisationer - ofta med stöd från Sida - utomordentligt viktiga

insatser.

Trots internationella framgångar på nedrustningsområdet under senare

år har hotet om spridning av kärnvapen fått ny och skrämmande

aktualitet med Indiens och Pakistans provsprängningar, liksom

Nordkoreas demonstrerade missilkapacitet. Denna senaste utveckling

visar på det angelägna i att Sverige fortsätter sitt långvariga arbete för

kärnvapennedrustning och för ett fullständigt provstoppsavtal. Embryon

till konfliktförebyggande finns, framför allt i ASEAN Regional Forum

(ARF), men i stort sett saknar Asien en säkerhetsarkitektur av det slag

som vuxit fram i Europa under senare år. Europeiska erfarenheter av

förtroendeskapande åtgärder - till exempel arbetet inom Organisationen

för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) - kan på sikt få en

tillämpning inom den asiatiska säkerhetspolitiken.

De förhållanden som här nämnts gör ett svenskt utrikespolitiskt

engagemang i den asiatiska utvecklingen självklart och nödvändigt.

Säkerhet, också för vårt eget land, skapas genom samarbete. De för

svensk utrikespolitik prioriterade uppgifterna - däribland att främja

demokrati och mänskliga rättigheter, att hindra kärnvapenspridning och

verka för nedrustning, att söka utveckla instrument för konfliktföre-

byggande, att förnya det globala utvecklingssamarbetet - allt detta har

direkt anknytning till förhållandena i Asien. Asienkrisen har på ett tydligt

sätt demonstrerat det starka ömsesidiga beroendet mellan länder och folk,

och hur vår gemensamma välfärd påverkas. Dagens öppna ekonomier

kräver ett gemensamt internationellt ledarskap, som kan förebygga och

snabbt svara på kriser. De asiatiska länderna kommer i allt högre grad att

inta sina platser i det internationella samarbetet under de närmaste åren.

Japan är redan en ekonomisk supermakt och en ledande utrikespolitisk

aktör på många områden. Kina och Indien får en allt större tyngd i olika

internationella fora. ASEAN-länderna har etablerat sig som ledande

aktörer i regionen genom att gemensamt ta initiativ till en utrikes- och

säkerhetspolitisk dialog med de stormakter som har ett engagemang i

Asien. För svensk utrikespolitik ligger utmaningen i att engagera sig i ett

konstruktivt samarbete med dessa aktörer. Detta kan ske - och sker redan

- bilateralt, som medlem av EU, som partner i den euroasiatiska ASEM-

dialogen, samt på det bredare multilaterala planet, i FN och andra

organisationer.

Prioriteringar:

Utgångspunkter för en svensk Asienstrategi är Sveriges intressen och

ansvarstaganden som de kommer till uttryck i vårt internationella

agerande. Grundelement i detta är:

 att främja utveckling mot demokrati och ökad respekt för mänskliga

rättigheter samt jämställdhet mellan kvinnor och män,

 att verka för fred och säkerhet genom utveckling av de internationella

instrumenten för att förebygga och hantera konflikter och för

nedrustning,

 att verka för ökad tillämpning och utveckling av det internationella

normsystemet och de organisationer som bär upp systemet,

 att verka för ekonomisk utveckling genom frihandel genom att

medverka till att stärka det multilaterala regelverket för handel och

investeringar inom ramen för världshandelsorganisationen WTO och

stödja vidgat medlemskap i denna, och genom fortsatt aktiv dialog

med de asiatiska länderna, t. ex. inom ramen för ASEM,

 att verka för att höja de fattiga folkens levnadsnivå genom att bidra till

att lösa utvecklingsproblem som orsakar eller orsakas av fattigdom

och flyktingssituationer, som föranletts av konflikter,

 att främja framväxten av öppna och effektiva institutioner och

livskraftiga civila samhällen,

 att verka för förbättrad miljö och naturresurshushållning.

Utifrån såväl dessa övergripande mål för samhällsutveckling som utifrån

målet att främja vår välfärd genom sysselsättning och tillväxt ligger det i

hög grad i Sveriges intresse att på jämbördiga grundvalar utveckla

ömsesidiga och fördjupade relationer till Asien.

Sverige i EU och EU i Asien

Sveriges medlemskap i EU har inneburit förändringar - och vidgade

möjligheter - för den svenska Asienpolitiken. Som medlem kan Sverige

delta i gemensamma aktioner och beslut av betydande internationell

tyngd. Samtidigt ställs krav på ett aktivt svenskt deltagande i utform-

ningen av EU:s politik inom olika områden visavi länderna i Asien, i

syfte att få gehör för våra nationella prioriteringar.

Samarbetet inom Europeiska unionen (EU) brukar beskrivas som ett

samarbete inom tre pelare. Det traditionella gemenskapssamarbetet inom

Europeiska gemenskapen (EG) återfinns i den första pelaren. Bl.a. hör

samarbetet i handelspolitiska frågor hemma i första pelaren. Samarbetet i

den första pelaren skiljer sig från sedvanligt internationellt samarbete

genom att medlemsstaterna har överlåtit vissa beslutsbefogenheter till

gemenskapsinstitutionerna. Det gäller bl.a. befogenheten att ingå inter-

nationella överenskommelser inom exempelvis det handelspolitiska

området. Samarbetet inom den andra och den tredje pelaren rör den

gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt inrikes- och rättsliga

frågor. Här har inga beslutsbefogenheter förts över från medlemsstaterna

till EU.

EU:s övergripande Asienstrategi från 1994 har lagt fast fyra huvudmål

som syftar till att stärka EU:s ekonomiska närvaro i Asien: främja

internationellt samarbete och förståelse, bidra till fattigdomsbekämpning

och hållbar tillväxt samt till att befästa demokrati och respekten för

mänskliga rättigheter i Asien. Samråd sker ofta även i frågor som rör

medlemsländernas bilaterala agerande i olika länder i Asien. Gemen-

skapen bedriver genom kommissionen ett betydande utvecklingssam-

arbete med Asien, som ett komplement till medlemsländernas bistånds-

politik. På samma sätt bedriver kommissionen ett arbete för att främja

handel och investeringar mellan Europa och Asien. Sverige anser att rent

exportfrämjande är en nationell angelägenhet. Ett undantag är den

tidsbegränsade verksamhet som kommissionen bedriver i Japan.

Kommissionen har också en särskild strategi för miljösamarbete med

Asien. EU har härutöver utformat särskilda strategier för att utveckla

relationerna med särskilt betydande partners i Asien. Dit hör i första hand

Japan, Kina, Sydkorea, ASEAN samt Indien.

Generellt sett har Sveriges medlemskap i EU medfört ett förändrat

arbetssätt för den svenska utrikesrepresentationen, och givit Sverige

väsentligt förbättrad tillgång på information, bredare kontaktytor och

större möjligheter till inflytande i tredjeland, som i detta fall Asien. EU-

samråd på platsen ligger ofta till grund för beslut som fattas av medlems-

staterna i Bryssel.

EU erbjuder således Sverige möjligheter att agera effektivt på en rad

områden som är prioriterade i svensk utrikespolitik och har särskild

relevans i våra relationer med Asien. På flera områden har Sverige dess-

utom en kompetens av värde i EU-kretsen. Sålunda har Sverige ett

långvarigt säkerhetspolitiskt engagemang i Asien, t.ex. genom

deltagandet i de neutrala staternas övervakningskommission (NNSC) i

Panmunjom, vid stilleståndslinjen mellan Nord- och Sydkorea. Sverige

har dessutom som enda EU-land diplomatisk representation i Pyongyang,

i Nordkorea. Sverige deltar också sedan många år i fredsbevarande

operationer bl.a. i Kashmir.

Inom andra områden, som t.ex. utvecklingssamarbetet, har Sverige en

lång tradition när det gäller metodik och val av samarbetsformer,

implementering och utvärdering av projekt. Sådana erfarenheter har

särskilt intresse för kommissionens arbete i länder som Indien, Sri Lanka,

Bangladesh, Vietnam och Laos, där svenskt utvecklingssamarbete

bedrivs sedan lång tid tillbaka. På det handelspolitiska området tillämpar

EG antidumpingåtgärder och tekobegränsningar i en utsträckning som

står i konflikt med svensk frihandelspolitik. Sveriges inträde har medfört

att frihandelsföreträdarna inom unionen stärkts, och därmed utsikterna

för en mer liberal handelspolitik från EG:s sida, inte minst i förhållande

till länderna i Asien.

På samma sätt är det angeläget att Sverige understödjer arbetet för att

integrera de asiatiska ekonomierna i världshandelssystemet och under-

lättar medlemskap i WTO för dem som fortfarande står utanför organisa-

tionen och som uppfyller dess kriterier för anslutning.

Prioriteringar:

 Sverige bör fortsatt aktivt engagera sig i EU:s arbete med Asienfrågor

och strävar efter att agera konstruktivt i samråd med övriga medlems-

stater och kommissionen. Detta är inte minst betydelsefullt inför det

svenska ordförandeskapet i EU under första halvåret 2001.

 Genom ett fortsatt svenskt frihandelsengagemang inom EG kan

Sverige bidra till att unionen får en öppnare handelspolitisk hållning

gentemot Asien, vilket inte minst är viktigt för att motverka att

Asienkrisen leder till ökad protektionism.

 EG:s agerande för att förbättra marknadstillträdet i Asien tillhör de

områden som Sverige och svenska företag kan ha mest praktisk nytta

av. Det är således viktigt att genomgående bevaka svenska företags

intressen och föra en aktiv dialog med företagen för att få reda på vad

som utgör problem på de asiatiska marknaderna. Här har såväl

myndigheterna i Sverige som utlandsmyndigheterna en betydelsefull

roll att spela. Genom WTO verkar Sverige även för ökat

marknadstillträde i EU.

 Sveriges historiska engagemang i säkerhetspolitiska frågor i Asien -

till exempel genom våra olika FN-uppdrag - ger oss möjlighet att spela

en konstruktiv roll också vad gäller EU:s agerande. Sveriges ambassad

i Nordkorea kan utgöra en samordningspunkt för EU:s kontakter med

detta land.

 Sverige kommer fortsatt ha en aktiv profil inom EU vad gäller

utvecklingsfrågorna i Asien. Detta gäller inte minst arbetet med land-

strategier för de asiatiska länderna som nu genomförs i EG:s bistånds-

kommitté för Asien och Latinamerika (ALA-kommittén). En förut-

sättning är att vi systematiskt följer hur kommissionen planerar och

genomför bistånd i Asien.

 EU:s politik för de mänskliga rättigheterna har blivit alltmer sam-

ordnad under de senaste åren. Med vårt stora och i folkrörelser väl

förankrade engagemang kan Sverige fortsatt spela en aktiv roll. En

målsättning är att kommissionen i ökad omfattning engagerar sig i

rättsutveckling och annat MR-relaterat institutionsbyggande i t.ex.

Kina.

 EU:s miljöstrategi för Asien visar på det stora engagemang som finns

inom EU i allmänhet och kommissionen i synnerhet för miljöfrågorna

i Asien. Miljö är ett prioriterat område också i Sveriges Asienpolitik,

och det finns anledning att försöka samarbeta med kommissionen vad

gäller miljöinriktade strategier och projekt i Asien. Framför allt Kina,

Indien och Thailand är länder där miljösamarbete kommer att bli allt

viktigare framöver.

 Sverige ger hög prioritet åt EU:s handelspolitiska och politiska dialog

med Japan. Sverige understödjer även aktivt en fortsatt sammanhållen

syn för EU:s arbete gentemot Kina, där såväl frågor rörande mänskliga

rättigheter som miljö- och handelspolitik inkluderas. Den utökade

dialogen EU-Indien tillhör också de områden som Sverige finner

särskilt angelägna att utveckla.

Sverige i ASEM

ASEM (Asia-Europe Meeting) är ett forum för politisk, ekonomisk och

kulturell samverkan och dialog mellan tjugofem länder i Europa och

Asien. Det bildades våren 1996 vid ett toppmöte i Bangkok, där stats-

och regeringschefer från EU:s medlemsländer, de dåvarande sju

ASEAN-länderna, Japan, Kina och Sydkorea, samt EU-kommissionens

ordförande deltog. Det andra toppmötet hölls i London våren 1998 och

det tredje äger rum i Seoul år 2000.

ASEM-dialogen syftar till att stärka banden mellan Europa och Asien,

och kan ses som ett svar på ett redan väl etablerat samarbete i Stilla

havsregionen (Asia-Pacific Economic Cooperation, APEC). Till huvud-

uppgifterna hör att på jämbördig basis främja politisk dialog, ekonomiskt

och handelspolitiskt samarbete samt utbyte på en rad andra områden t.ex.

kulturella, akademiska, tekniskt-vetenskapliga. Utrikes-, handels- och

finansministrarna träffas regelbundet och en ministerkonferens om

vetenskapligt och teknologiskt samarbete planeras äga rum i Kina hösten

1999. En rad möten på tjänstemanna- och expertnivå bidrar till att

utveckla erfarenhetsutbytet mellan Europa och Asien. Goda resultat har

redan uppnåtts. På det handelspolitiska området har handlingsplaner för

att förenkla handelsprocedurer och främja investeringar antagits. För att

stimulera kontakter och nätverksbygge mellan näringslivsföreträdare

anordnas årligen ASEM Business Forum. Det hittills viktigaste initiativet

på det intellektuella, kulturella och mellanfolkliga området är bildandet

1997 av Asia-Europe Foundation (ASEF) med säte i Singapore. Ett nytt

inslag i ASEM-samarbetet är inrättandet av miljöinstitutet Asia-Europe

Environmental Technology Center (AEETC) i Bangkok våren 1999.

Genom samarbetet inom ramen för ASEM har Sverige fått nya

möjligheter att bredda och fördjupa kontakterna med de deltagande

asiatiska länderna. Områden, där Sverige har ett speciellt intresse att

delta aktivt är handelspolitik, demokrati och mänskliga rättigheter, miljö,

akademiskt, vetenskapligt och kulturellt samarbete och folkrörelse-

kontakter. Sverige har tillsammans med Frankrike tagit initiativ till en

serie seminarier om mänskliga rättigheter och rättstaten i ASEM-kretsen.

Det första seminariet ägde rum i[REDACTED_EFTERNAMN] 1997 och det andra hålls i Peking

sommaren 1999. Inom miljöområdet kommer Sverige att tillsammans

med Thailand arrangera ett seminarium om kemikalier och miljö i

Thailand hösten 1999. Det finns på svensk sida intresse av att ta på sig

värdskapet för en konferens inom forskarnätverket PEARL, som förenar

europeiska och asiatiska universitet, och av att medverka till att bygga ut

kontakterna mellan europeiska och asiatiska museer med samma typ av

samlingar.

Asienkrisen har medfört att EU:s medlemsstater har riktat

uppmärksamheten på hur de bäst kan bistå de drabbade asiatiska

länderna. Sverige har bidragit till den ASEM Trust Fund, som inrättats i

Världsbanken med uppgift att finansiera experthjälp inom de sociala och

finansiella områdena.

Vid toppmötet i London tillsattes en fristående expertgrupp, ASEM

Vision Group, med uppgift att utarbeta förslag för hur samarbetet kan

utvecklas. Gruppens rapport, som ska behandlas vid toppmötet i Seoul år

2000, blev klar våren 1999. Rapporten fokuserar på åtgärder inom

handels- och investeringsområdet och på miljöpolitiskt,

säkerhetspolitiskt, akademiskt och mellanfolkligt samarbete. Gruppen

föreslår bl.a. att frihandel för varor och tjänster införs före år 2025, att ett

globalt regelverk för elektronisk handel utarbetas, att det vetenskapliga

och teknologiska samarbetet intensifieras, att närmare relationer mellan

Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) och ASEAN

Regional Forum (ARF) utvecklas samt att ett akademiskt ASEM-

stipendieprogram införs. Gruppen understryker vidare vikten av att

dialogen om mänskliga rättigheter och gott samhällsstyre fortsätter inom

ramen för ASEM.

Prioriteringar:

 Genom tillkomsten av ASEM har ett betydelsefullt forum skapats för

att stärka banden mellan Europa och Asien. I ASEM-samarbetet

lägger Sverige tyngdpunkten vid frågor rörande handel och

investeringar, miljö, demokrati och mänskliga rättigheter, utbildning

och kultur samt kontakter mellan enskilda organisationer. Sverige

kommer att ta nedanstående konkreta initiativ:

 miljösamarbete: Sverige arrangerar tillsammans med Thailand ett

seminarium om kemikalier och miljö i Bangkok hösten 1999.

 akademiskt och kulturellt samarbete: Sverige planerar att stå som värd

för en konferens inom forskarnätverket PEARL och avser att

medverka till att förstärka kontakterna mellan europeiska och asiatiska

museer med likartade samlingar.

 mänskliga rättigheter: Sverige stödjer fortsatt aktivt dialogen om

mänskliga rättigheter och rättsstaten, som Sverige tillsammans med

Frankrike tagit initiativ till.

Sverige i FN och FN i Asien

Engagemanget i FN utgör en hörnpelare i svensk utrikespolitik, och

svensk Asienpolitik har också en tydlig FN-dimension. I denna politik

uppmärksammas såväl enskilda allvarliga konflikter i Asien som ned-

rustningsfrågor, mänskliga rättighetsproblem, humanitära kriser och en

rad andra ekonomiska och sociala problemområden. Under de två år

Sverige var medlem av säkerhetsrådet har kriser och konflikter i

Kambodja och Nordkorea tagits upp, fredsprocessen i Bougainville

(Papua Nya Guinea) behandlats, samt de indiska och pakistanska

kärnvapensprängningarna uppmärksammats, det sistnämnda fallet på

svenskt initiativ i samarbete med Japan. Sedan många år leder FN:s

generalsekreterare ansträngningarna att i samråd med Portugal och

Indonesien finna en lösning på konflikten kring Östtimor.

Sverige är ett av de länder som mest aktivt varit engagerat i FN:s

fredsbevarande operationer. I Asien märks framför allt den långvariga

svenska närvaron - sedan 1953 - i Panmunjom vid stilleståndslinjen

mellan Nord- och Sydkorea som en av de ursprungligen fyra staterna i

NNSC (Neutral Nations Supervisory Commission). Sverige har också

länge deltagit i övervakningsstyrkan UNMOGIP (United Nations

Military Observer Group in India and Pakistan) vid skiljelinjen - den sk.

Line of Control - i Kashmir.

FN:s Kommission för de mänskliga rättigheterna, som sammanträder

varje år i Genève, behandlar MR-situationen i enskilda länder, däribland

vissa länder i Asien, såsom t.ex. Burma, och har även uppmärksammat

förhållandena på Östtimor. Under flera år försökte förgäves ett antal

medlemmar, däribland EU, Sverige och USA, att få till stånd en

resolutionsbehandling om situationen för de mänskliga rättigheterna i

Kina. Dessa ansträngningar ledde till att en regelbunden och fördjupad

dialog kunde upprättas mellan Kina och EU. Sverige har tagit initiativet

till och samordnat arbetet vid FN:s generalförsamling för att få till stånd

en resolution som uppmärksammar situationen för de mänskliga rättig-

heterna i Burma. MR-kommissionen har även en särskild rapportör för

Burma. Thomas[REDACTED_EFTERNAMN] är av FN:s generalsekreterare utsedd till

dennes särskilde representant för att övervaka situationen för de

mänskliga rättigheterna i Kambodja.

UNDP, FN:s utvecklingsprogram, och UNICEF, barnfonden, liksom

UNHCR, flyktingkommissariatet, är alla djupt engagerade i angelägna

program i Asien och med ett betydande svenskt stöd. Ungefär 14 procent

av Sveriges totala budget för utvecklingssamarbete går direkt till olika

FN-organ. Härtill kommer omfattande av Sverige finansierade insatser

genom olika FN-organ inom en rad områden (landsbygdsutveckling,

minröjning, miljöprojekt, dricksvattensprojekt, hälso- och spädbarnsvård,

narkotikabekämpning, insatser för flyktingar, valbistånd, osv).

Sveriges aktiva roll i FN är en fundamental dimension av Sveriges

internationella relationer. En förutsättning för att FN ska kunna erbjuda

det ledarskap som världens tillstånd och globaliseringen kräver är, att att

FN tillerkänns samma centrala roll av allt fler länder i Asien. Sverige bör

i FN och i sina bilaterala relationer med länderna i Asien aktivt verka för

att de ger FN och det internationella normsystemet ett växande stöd.

Möjligheterna till samarbete i konkreta frågor bör tillvaratas i växande

omfattning. I Asien finns några av huvudkandidaterna till platser i ett

utvidgat säkerhetsråd.

Prioriteringar:

 Engagemanget i FN utgör en hörnpelare i svensk utrikespolitik.

Sverige verkar i FN för att förebygga konflikter och främja nedrust-

ning. Detta är inte minst viktigt vad gäller länderna i Asien. Genom

deltagande i fredsbevarande operationer bidrar Sverige på ett konkret

sätt till att bevara freden inom flera områden i Asien.

 Sverige skall fortsatt verka för att länderna i Asien tillmäter FN och

det nationella normsystemet en central roll i sin utrikespolitik.

 I FN:s kommission för mänskliga rättigheter verkar Sverige aktivt för

att uppmärksamma brott mot de mänskliga rättigheterna. Sverige

driver bl.a. frågor rörande jämställdhet mellan kvinnor och män,

barnets rättigheter, rättigheter för personer som tillhör nationella eller

etniska, språkliga eller religiösa minoriteter och urbefolkningar,

rättigheter för personer med funktionshinder och åtgärder mot

dödsstraffet, utomrättsliga avrättningar, ofrivilliga försvinnanden och

tortyr.

 Via FN:s biståndsorganisationer stödjer Sverige insatser för att genom

reformer och institutionell utveckling motverka fattigdom, förbättra

barns hälsa och tillgång till utbildning, skapa hållbara lösningar på

flyktingproblematiken, främja demokratisk utveckling och söka

förbättra den globala miljön.

 En målsättning är att inom FN i ökad omfattning uppnå samverkan

med likasinnade länder i Asien.

De internationella finansiella institutionerna

Internationella valutafonden (IMF), Världsbanken och Asiatiska utveck-

lingsbanken (ADB) är djupt engagerade i Asien. Mot bakgrund av

Asienkrisen ökade IMF:s totala kreditgivning 1997-98 fyra gånger

jämfört med året dessförinnan. Asiatiska utvecklingsbanken har ökat sin

utlåning under krisen så kraftigt att man sannolikt tvingas tidigarelägga

kapitalpåfyllningen av både det hårda och mjuka kapitalet. Av

Världsbankens totala utlåning under 1990-talet har ca 40 procent gått till

Asien. Det utlånade beloppet till Östasien, inklusive utlåningen till

Sydkorea på marknadsvillkor, fördubblades mellan 1997 och 1998. ADB

ger bl.a. lån till utvecklingsprojekt i regionen och teknisk assistans. Man

har länge strävat efter att utveckla en självständig roll i regionen mot en

mer renodlad utvecklingsbank. Vägen mot en utvecklingsbank är dock

fortfarande lång.

IMF fick en central roll i krishanteringen. Första prioritet var att återge

de krisdrabbade länderna marknadens och omvärldens förtroende. Om-

fattande finansiella stödpaket blev nödvändiga eftersom länderna inte

längre kunde utverka lån på sedvanliga kommersiella villkor. IMF:s

sammanlagda del i dessa blev 36 miljarder dollar (av vilka cirka tre

fjärdedelar har betalats ut). Världsbanken och den Asiatiska utvecklings-

banken bidrog tillsammans med 27 miljarder dollar. Bilaterala bidrag

uppgick till 55 miljarder dollar. Lånevillkoren inbegrep en återhållsam

finanspolitik, en stram penningpolitik och introduktion av ekonomiska

reformprogram. Svagheter i de finansiella systemen, inklusive bristen på

öppenhet, skulle ses över. Avregleringar och omfattande strukturreformer

skall introduceras. Världsbanken har bidragit med sitt kunnande inom

berörda ekonomiska områden, t.ex. omstrukturering av banker och

företag. Banken uppmärksammar också krisens sociala konsekvenser.

Arbetslöshet och undersysselsättning har kraftigt ökat i omfattning och

miljontals människor drivs in i fattigdom med sämre hälsa och utbildning

som följd. Den Asiatiska utvecklingsbanken har bidragit med regional

kompetens.

IMF:s ledande roll var på grund av krisens art och omfattning given.

Men fondens roll har också ifrågasatts. Debatt har t.ex. uppstått om stöd-

paketens initialt stränga krav på restriktiv finans- och penningpolitik.

Kritiken har bl.a. gått ut på att tillräcklig hänsyn inte tagits till den roll

som den privata sektorns omfattande kortfristiga upplåning spelade i de

asiatiska ländernas fall. Politiken riskerade att medföra att en redan

negativ ekonomisk utveckling förstärkes. Kritik finns också mot att

stödpaketen givits en omfattning och inriktning som gått utöver IMF:s

traditionella arbetsfält, att fonden underskattat de politiska svårigheterna

med att få igenom stipulerade reformer och att den privata sektorn inte

har behövt bära sin andel av kostnaderna för krishanteringen. Kritik har

också riktats mot att denna typ av stödpaket kan tänkas uppmuntra

investerare och långivare till oförsiktighet då de kan förvänta sig stöd

från IMF i krislägen.

Krisprogrammen har med tiden modifierats och en självkritisk

diskussion i dessa frågor förs nu även internt inom Valutafonden - t.ex.

börjar man att ta på sig ett större ansvar för att inte i tid ha sett krisens

annalkande. Men perspektivet är framförallt framåtblickande. På basis av

gjorda lärdomar är ambitionen att bidra till att stärka det internationella

finansiella systemet i syfte att minska risken för liknande störningar i

framtiden. På agendan står bättre rutiner för övervakning, stärkta

nationella banksektorer, kontrollerad stegvis liberalisering av kapital-

rörelserna, strävan till bättre öppenhet och insyn och utveckling av mera

effektiva strukturer för skuldsanering. Världsbanken har dragit liknande

slutsatser och ser också vikten av att ett bättre socialt skydd finns på plats

redan innan ekonomiska störningar av detta slag uppstår. Asienkrisen har

pekat på otillfredsställande arbetsmarknadsvillkor och bristen på socialt

skyddsnät.

De finansiella institutionerna deltar i den gryende diskussionen om ett

nytt och bättre internationellt finansiellt system. Det sätt varpå Asien-

krisen uppstod och det sätt varpå dessa institutioner tillsammans med

bilaterala givare angripit problemen, har givit näring åt denna diskussion

och fört den in i en ny fas. Under Världsbankens/IMF:s årsmöte 1998

fördes liksom vid 1998 års East Asia Economic Forum en mängd förslag

fram om hur den "internationella finansiella arkitekturen" borde se ut i

framtiden. Krisen blir således även i detta hänseende en milstolpe i den

internationella ekonomiska utvecklingen. Den visar på de institutionella

bristerna överlag i de nationella systemen, liksom i det internationella

systemet, och klargör tydligt betydelsen av väl fungerande institutioner

nationellt och internationellt. Diskussionen om en ny arkitektur får inte

undanskymma det faktum att det förblir helt centralt att i varje enskilt

land utveckla rättsväsende, ett effektivt bankväsende med god insyn,

bankinspektion, god insyn i bolagens finansiella situation, kompetenta

revisionsfirmor med integritet, fungerande marknader för riskkapital etc.

på grundval av ett system med demokratisk legitimitet. Utan trovärdiga

institutioner kan ett land inte dra långsiktig nytta av globaliseringens

möjligheter.

Prioriteringar:

 Krisen har visat på det stora inflytande som de internationella

finansiella institutionerna, i synnerhet Internationella valutafonden,

utövar. Deras insatser har varit nödvändiga, men långt ifrån invänd-

ningsfria. Det är mot denna bakgrund viktigare än någonsin att

Sverige fortsatt aktivt medverkar i de multilaterala fora, som Valuta-

fonden, Världsbanken och den Asiatiska utvecklingsbanken, vilka

dominerar dialogen med mottagarländerna och ofta svarar för huvud-

delen av de finansiella flödena. Det måste dock i detta sammanhang

beaktas att Sverige verkar inom ramen för valkretsar, vilket kan utgöra

en restriktion på möjligheten att driva en egen linje.

 Finanskrisen i Sydöst- och Östasien har ytterligare understrukit

behovet av intensifierad samverkan mellan olika delar av

regeringskansliet och Riksbanken, bl.a. i syfte att medverka till att

Sverige talar med en röst i olika internationella fora. Sådan

samordning ter sig särskilt viktig i det skede av utveckling av de

internationella finansiella institutionerna som vi nu går in i. Sverige

kan spela en viktig roll i detta för de kommande decenniernas globala

ekonomiska utveckling mycket betydelsefulla reformarbete.

 Det gångna årets krishantering har visat på behovet av att framgent i

ännu större utsträckning än hittills involvera de asiatiska staterna i

diskussionerna och att visa ett större intresse för deras aktiva del-

tagande i det internationella reformarbetet.

5.2 Demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet

Långsiktiga och bestående förändringar i ett samhälle har oftast sitt

ursprung i interna processer. Som utomstående kan Sverige, tillsammans

med andra, söka påverka interna processer, men sällan skapa för-

ändringar. Erfarenheten visar att det civila samhället spelar en avgörande

roll för utvecklingen mot ökad respekt för mänskliga rättigheter och

demokrati. Sverige kommer därför fortsätta att uppmuntra och stödja

utvecklingen av det civila samhället i Asien bl.a. genom stöd till enskilda

organisationer och akademiska institutioner. Sverige kommer likaså

fortsätta att stödja den institutionella utvecklingen, bl.a. utveckling av

rättssystem och lagstiftning, vilken behövs för att främja och förstärka

respekten för de mänskliga rättigheterna. Utvecklingssamarbetet kommer

att i ökad omfattning inriktas på denna uppgift. Detta innebär också ett

fortsatt stöd för att främja öppenhet och insyn, bl.a. genom att underlätta

oberoende mediers möjlighet att rapportera och granska myndigheter.

Insatserna är finansiellt små men strategiska.

Arbetet för de mänskliga rättigheterna tar sin utgångspunkt i det

internationella regelverket på området, vilket skapat en legitim grund för

att mellan länder behandla frågor om läget för de mänskliga rättigheterna

på olika håll. De överenskommelser som träffats i form av konventioner

om mänskliga rättigheter utgör en viktig utgångspunkt i kontakter med

ett enskilt land. Konventionerna fastställer staters förpliktelser men ger

också utrymme för internationellt samarbete liksom för kritisk

granskning av staters efterlevnad av åtagandena.

Sverige hävdar bestämt normen att varje medlem av FN genom FN-

stadgan har ett ansvar att främja respekten för de mänskliga rättigheterna,

och avvisar propåer om att situationen för de mänskliga rättigheterna är

en strikt intern angelägenhet för varje land.

Vår målsättning är att främja respekten för de mänskliga rättigheterna.

Metoderna för detta varierar beroende på vad som i varje enskilt fall

bedöms leda till önskat resultat. Detta är i sin tur beroende av land,

tidpunkt och situation. Diskussioner förs löpande med landets myndig-

heter genom ambassaden på plats eller genom Sveriges delegationer vid

FN i New York eller Genève. Frågor om mänskliga rättigheter tas också

upp löpande i bilaterala samtal och ges stöd inom utvecklingssamarbetet.

Många av Sveriges kontakter angående respekten för mänskliga

rättigheter förs nu inom ramen för EU, och resulterar i gemensamma

uttalanden eller gemensamma kontakter av EU-trojkan, när detta bedöms

nå effekt. Denna metod används främst i akuta eller särskilt allvarliga

situationer. Genom EU deltar Sverige också i löpande dialoger om

mänskliga rättigheter, bl.a. med Kina. Sådana dialogrundor öppnar

möjligheten till kontakter på olika nivåer, och därmed till en större

ömsesidig förståelse. Frågor som diskuterats i EU-Kina dialogen rör bl.a.

besök av FN:s specialrapportörer och arbetsgrupper, rättsväsendet,

dödsstraffet samt minoriteters rättigheter. Arbetet inom EU erbjuder en

viktig möjlighet till ökad genomslagskraft i MR-arbetet. Störst är

möjligheterna om MR-dialogen inriktas på ett lands behov av strukturella

och institutionella förbättringar vad gäller rättsväsende, förhållanden i

fängelser etc. och behov av stöd i sådana reformansträngningar. Dialogen

kan ges konkretion genom insatser inom utvecklingssamarbetet.

Om kränkningarna av de mänskliga rättigheterna är grova, omfattande

eller systematiska och situationen inte går att påverka på annat vis, kan

Sverige delta i beslut om sanktioner. Sådana sanktioner, gemensamma

för EU, finns idag mot regimen i Burma, bl.a. i form av

visumrestriktioner.

Institutionsbyggande och utveckling

I mars 1998 framlade regeringen nya riktlinjer för riksdagen för

mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik samt för hur Sverige i

utvecklingssamarbetet skall främja demokrati och mänskliga rättigheter

(Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik skr. 1997/98:89 och

Demokrati och mänskliga rättigheter i Sveriges utvecklingssamarbete

skr.1997/98:76). I skrivelserna anläggs ett brett angreppssätt med

tonvikten på långsiktiga främjandeinsatser av betydelse för

uppbyggandet av det demokratiska samhällets institutioner.

Angreppssättet spänner över såväl demokratins grundläggande

institutioner som de institutioner som krävs för en god samhällsstyrning,

 good governance . Såväl de medborgerliga och politiska rättigheterna

som de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, betonas.

Omständigheterna i det konkreta fallet bestämmer var tyngdpunkten i

samarbetet läggs. Riktlinjerna är ett naturligt uttryck för

demokratifrågornas växande betydelse. De innebär samtidigt en

angelägen fördjupning av diskussionen om demokratins institutionella

förutsättningar.

I formuleringen av en svensk Asienstrategi är det naturligt att ge hög

prioritet åt ett sådant brett institutionsbyggande förhållningssätt. Att

reagera mot brott mot de mänskliga rättigheterna förblir en central del av

denna strategi. Tyngdpunkten ligger samtidigt på att proaktivt tillvarata

möjligheter till insatser som kan leda till framväxten av öppnare och

socialt rättvisare samhällen. Det kan gälla rättsväsendet, folkrörelsernas

och de enskilda organisationernas möjligheter att verka, parlamentens

informations- och dokumentationssystem, stöd till organisationer för

rättshjälp till jordlösa och etniska minoriteter, uppbyggnad av en bank-

inspektion eller stöd till ett lands budgetprocess, MR-utbildning,

kvinnors möjligheter till utbildning och makt över sina egna liv, eller

utbyggnaden av primärskolan. Tonvikten ligger på såväl de

medborgerliga som de ekonomiska, sociala och kulturella dimensionerna

av rättigheter. I den kombinationen skapas förutsättningar för dialog.

Den rådande krisen i Asien har en viktig del av sin förklaring i bristen

på insyn och fungerande institutioner. Ekonomier med sådana brister i

kombination med den globaliserade ekonomins lättrörliga och lokalt ofta

ansvarslösa kapital skapas en instabilitet som dagens och morgondagens

reformarbete måste tackla. Såväl det multilaterala som det svenska

biståndet har här sina kanske viktigaste roller. Frågorna är centrala för

biståndets huvuduppgift - att höja de fattiga folkens levnadsnivå - och

den effektivaste vägen till utvecklingen av öppna samhällen som av egen

kraft förmår generera de resurser som krävs för att åstadkomma hållbar

utveckling.

Prioriteringar:

 Att främja demokrati och respekten för de mänskliga rättigheterna

utgör ett centralt mål i svensk utrikespolitik. Regeringar skall påverkas

att underteckna och respektera grundläggande konventioner. Länder

som ratificerat konventionerna antas ha för avsikt att följa dem.

 Sverige ser som en viktig uppgift att i det multilaterala samarbetet,

inom EU och bilateralt, i dialog och samarbete medverka till

utveckling mot demokrati och i lag skyddade grundläggande fri- och

rättigheter.

 I fall av kränkningar reagerar Sverige genom olika kanaler - bilateralt,

tillsammans med övriga EU-länder och genom multilaterala fora. Det

är viktigt att söka samarbeta med en större krets likasinnade länder för

att budskapet ska få effekt.

 Sverige driver, i samarbete med EU-länder och andra likasinnade

stater, en rad frågor som syftar till att uppmärksamma kvinnors

situation och diskriminering. Sverige kommer fortsatt att ta upp frågan

om kvinnors och flickors rättigheter i den utvecklingspolitiska

dialogen, liksom i diskussioner med regeringsföreträdare i

multilaterala sammanhang.

 Utvecklingssamarbetet rymmer betydelsefulla möjligheter att lång-

siktigt medverka till uppbyggnaden av de institutioner och det civila

samhälle som bär upp demokratisk kultur och rättssamhälle. I det

arbetet kan statliga institutioner såväl som folkrörelser, enskilda

organisationer och universitet spela viktiga roller. Utvecklingen av

marknadsekonomier kan ge positiva effekter i riktning mot öppnare

samhällen. Också här har utvecklingssamarbetet en viktig roll.

5.3 Handel och direktinvesteringar - en dynamisk faktor

Det ligger i hög grad i Sveriges intresse att handel och investeringar

fortsatt spelar en dynamisk roll i våra relationer med ekonomierna i

Asien. Ett frihandelsvänligare Asien statt i tillväxt betyder mycket för vår

långsiktiga välfärd.

Utvecklingen i Asien de senaste decennierna med hög tillväxttakt och

övergångar till exportorienterade handelsregimer har resulterat i en

kraftigt ökad handel mellan Sverige och Asien. Investeringarna i båda

riktningar växte likaså, även om ett land - Japan - dominerade de

utländska direktinvesteringarna i Sverige. 1997 var exporten till Asien

större än exporten till Nordamerika. Nio av våra 30 största

exportmarknader fanns då i Asien. I jämförelse med andra europeiska

länder har Sverige en hög andel av exporten till Asien, medan regionen

står för en mindre andel av svensk import än vad den gör för många

andra länder. Bilden av handelsutvecklingen har emellertid förändrats

under 1998 till följd av Asienkrisen. Asiens andel av vår samlade export

har fallit för första gången på många år. Under 1998 sjönk exporten till

Asien med omkring 25 procent medan importen ökade med omkring 7

procent.

Vårt långsiktiga mål som starkt handelsorienterad nation är att

väsentligt öka utbytet med regionen. Det bör gälla för såväl export som

import och direktinvesteringar i båda riktningarna. För att en sådan

målsättning skall vara realistisk krävs dels att de krisdrabbade länderna i

Asien återhämtar sig, dels att regionen går mot ökad öppenhet. Knappast

någon bedömare betvivlar att bådadera kommer att ske.

De framtida möjligheterna för utländska företag i Asien kommer att

avgöras dels av hur efterfrågan utvecklas, dels av hur möjligheterna för

utländska företag att ta sig in på marknaderna i regionen utvecklas, dvs.

hur avregleringar av handels- och investeringsflöden fortskrider. Även

om utsikterna på kort sikt är mindre lovande bedöms möjligheterna i ett

längre perspektiv som goda för hög ekonomisk tillväxt. Både handeln

och volymen på direktinvesteringarna bör under det kommande decenniet

kunna öka påtagligt i båda riktningarna. För det talar de avregleringar

som följer i krisens spår och ländernas långsiktiga tillväxtutsikter. Det

återstår i flertalet asiatiska ekonomier fortfarande flera former av

handelshinder. Om dessa gradvis tas bort blir inhemska marknader mer

tillgängliga för utländska företag. Genom den ekonomiska krisen har

reformprocessen och avregleringarna påskyndats vilket ökar möjlig-

heterna för marknadstillträde och en långsiktigt hållbar ekonomisk

tillväxt.

WTO och marknadstillträde

De flesta ekonomier i Asien är medlemmar i WTO - Bangladesh, Brunei,

Filippinerna, Hongkong, Indien, Indonesien, Japan, Macau, Malaysia,

Maldiverna, Mongoliet, Burma, Pakistan, Singapore, Sri Lanka,

Sydkorea och Thailand. Samtidigt finns det flera ekonomier i Asien som

ännu inte är WTO-medlemmar. Taiwan, Kina, Vietnam, Laos, Nepal och

Kambodja har ansökt om WTO-medlemskap. Bland dessa har Kina och

Taiwan störst vikt handelsmässigt med sammanlagt 2,2 procent av vår

export 1997. EG behandlar i sin yttre handelspolitik alla länder enligt

mest-gynnad-nationsprincipen oavsett medlemskap i WTO eller ej. Det

är dock viktigt att säkerställa att så många ekonomier som möjligt

ansluter sig till WTO och därigenom uppfyller organisationens krav. Ett

medlemskap avlägsnar otillåtna handelshinder, ökar marknadstillträdet

samt skapar större öppenhet, förutsägbarhet och en trygghet för handels-

partners.

Sverige verkar genom EG för att de asiatiska ekonomier som står

utanför WTO lever upp till de krav som ställs för WTO-medlemskap och

så snart som möjligt ansluts. EG:s och vårt bilaterala utvecklings-

samarbete kan medverka genom att hjälpa berörda länder att vidta nöd-

vändiga reformer och anpassningar.

Sverige verkar också inom EG aktivt för fortsatta handels-

liberaliseringar i båda riktningarna. Bland de instrument som står oss till

buds för att påverka de asiatiska länderna och tillträdet till dessa för våra

varor och tjänster är den kommande WTO-förhandlingen sannolikt det

mest verkningsfulla. Den nya WTO-rundan kan komma att bidra till ökat

marknadstillträde i såväl Asien som i Sverige/EU. WTO-rundan skulle

kunna medföra öppnare asiatiska marknader genom exempelvis mer

transparenta och förutsebara handelsregler, lägre industritullar, minskade

hinder för tjänsteexport och utländska investeringar. Dessutom torde en

runda även vara central för att förbättra tillträdet, för såväl asiater som

för andra, till EU:s marknader. EG:s mål i den nya rundan är av relevans

för de asiatiska ekonomierna. EG vill bl.a. uppnå sänkta varutullar och

förbättrade villkor för teko och skor samt jordbruksprodukter.

Gemenskapen önskar även reformera WTO-reglerna bl.a. på anti-

dumpingens område, där EG och de asiatiska ekonomierna är inne på

samma linje. Andra frågor som EG fäster stor vikt vid är tjänstesektorn

och offentlig upphandling.

Bilaterala förhandlingar pågår mellan bl.a. EG och Japan om avtal om

ömsesidigt erkännande av certifieringar, s.k. MRA-avtal. MRA-avtalen

är viktiga för marknadstillträde inom berörda produktområden.

Arbetsvillkor och fackligt arbete

Diskussionen om arbetsvillkor och barnarbete berör i hög grad Asien.

Arbetsvillkoren är i många länder betydligt sämre än vad ILO:s standard

medger, med långa arbetstider, utnyttjande av barn i industriellt arbete,

begränsningar i fackföreningarnas verksamhet, etc. De fackliga

organisationerna har en viktig uppgift att fylla i försvaret av arbetarnas

rättigheter. Det är därför allvarligt att den fackliga organisationsgraden är

låg på många håll. Under fem procent av de anställda är anslutna till

fackföreningar i länder som Thailand, Bangladesh och Pakistan, omkring

tio procent i Indonesien, Sydkorea, Filippinerna, Malaysia och Indien.

Endast Japan når upp till OECD-nivåer (omkring 30 procent).

Situationen är ännu värre i de ekonomiska frizoner som många

tillväxtekonomier etablerat i syfte att locka till sig utländskt kapital och

teknologi. Zonerna är i regel undantagna från arbetslagstiftningen i

övriga landet.

Frågan om arbetsvillkor har två dimensioner: dels intresset av

konkurrens på lika villkor, dels omsorgen om de mänskliga rättigheterna

inom arbetslivet. Kränkningen av de mänskliga rättigheterna bör utgöra

utgångspunkten.

Den internationella fackliga rörelsen har föreslagit att en socialklausul

skall införas i stadgarna för världshandelsorganisationen WTO för att

komma till rätta med problemet. Utvecklingsländerna har motsatt sig att

frågan tas upp i WTO och menar att protektionistiska motiv ligger

bakom. Frågan har därmed fått en nord-sydprägel. Utvecklingsländerna

menar att frågan hör i hemma i ILO snarare än i WTO.

ILO:s svaghet är att utvecklingsländer i stor utsträckning avstått från

att ratificera viktiga konventioner med argumentet att de inte har råd att

garantera sina arbetare samma rättigheter som industriländerna. En

möjlighet som bör prövas är att få till stånd en särskild kommitté inom

ILO för att granska relationen mellan arbetsvillkor, ekonomisk

utveckling och konkurrenskraft.

Barnarbete

I Asien finns omkring en tredjedel av världens förvärvsaktiva barn.

Situationen skiljer sig mellan länderna. Barnarbete har störst utbredning i

Sydasien. Värst är situationen i Bangladesh med en förvärvsintensitet i

åldrarna 10-14 år beräknad till 28 procent. Därefter följer Pakistan,

Indien och Thailand med 12-15 procent av barnen i åldersgruppen

förvärvsaktiva. Samtliga länder uppvisar dock en fallande trend. För att

minska förekomsten av barnarbete krävs en skärpt bevakning av att

konventioner och lagar efterlevs. Det är emellertid inte tillräckligt.

Ansträngningar måste göras för att fler barn skall kunna gå i skolan. I

Sydasien, där problemet är störst, krävs ökade resurser till skolsystemet.

För att nå resultat krävs också grundläggande attitydförändringar. I

Sydasien spelar den sociala skiktningen en betydande roll. I vissa kaster

och folkgrupper börjar barn av tradition att arbeta tidigt. Flickor

diskrimineras. Folkrörelser kan spela en viktig roll som pådrivare och

opinionsbildare. Samtidigt bör den allmänna ekonomiska utvecklingens

roll betonas. Genom ekonomisk tillväxt skapas arbetstillfällen och

möjligheter till skäliga inkomster för föräldrarna som gör det möjligt att

försörja familjen utan barnens hjälp.

Den svenska fackföreningsrörelsen samarbetar sedan länge med

fackliga organisationer i Asien med betydande finansiellt stöd från

biståndsanslaget. De sydkoreanska arbetarnas kamp för organisations-

och arbetsrätt stöds av FFI och yrkessekretariaten samt av LO/TCOs

biståndsnämnd och flera svenska medlemsförbund. Stöd ges till facklig

utbildning i många länder genom LO/TCO:s biståndsnämnd.

Rädda barnen har i sitt arbete för barns rättigheter särskilt uppmärk-

sammat barnarbete. Behovet av utökade insatser är stort.

Sverige verkar för att frågor om arbetsvillkor, fackligt arbete och

barnarbete fortsätter att behandlas i ILO och att ILO stärks genom att

konventioner ratificeras också av de asiatiska utvecklingsländerna. Stödet

till fackligt samarbete bör öka liksom, i utökad omfattning, stödet till

insatser för att eliminera barnarbete.

Hur kan Sveriges kommersiella relationer med Asien främjas?

Asienkrisen får inte leda till att vi förlorar det långa perspektivet. Det är

nu vi måste lägga grunden för att kunna tillvarata de möjligheter som

ligger i Asiens utveckling under de kommande decennierna.

På det mest grundläggande planet bestäms våra möjligheter av hur vår

egen konkurrensförmåga utvecklas. Viktigast av allt är liksom på andra

marknader att vi ständigt utvecklar vår kapacitet att ta fram nya

konkurrenskraftiga produkter, vilket i sin tur förutsätter att vi nationellt

vidmakthåller en hög utbildnings- och forskningsstandard och goda

villkor för långsiktigt företagande.

För att Sverige skall bli en attraktiv marknad för utländska investerare

krävs samma förutsättningar som för att svenska företag skall vara

konkurrenskraftiga utomlands - att förutsättningarna för produktion och

produktutveckling i vidaste mening är lika goda eller bättre än i

konkurrentländerna, öppna marknader, ett klimat som uppmuntrar till

innovationer och forskning och utveckling, kvaliteten på utbildning, etc.

De finansiella institutionerna, som affärsbanker, Exportkreditnämnden

och Svensk Exportkredit, spelar en viktig roll. Men det primära ansvaret

vilar naturligtvis på de enskilda företagen. Företag fattar sina egna beslut

baserade på marknadsmässiga bedömningar. Samtidigt är det viktigt att

bidra till att information görs mer tillgänglig för att underlätta för företag

att se framtida möjligheter och risker och utifrån detta fatta rationella

beslut. Viktigt är därför informationsspridning om hur man gör affärer på

olika asiatiska marknader, om kulturella skillnader och om rådande

regelverk. Behovet av information är speciellt stort för handel med länder

med ett omfattande regelverk och där reglerna är utsatta för frekventa

förändringar. Detta är speciellt viktigt på marknader som är svåra att

överblicka, bl.a. av anledningar som informella handelshinder, språk-

problem och svårgenomtränglig byråkrati. De asiatiska marknaderna är

ofta svårbearbetade och det krävs tålamod, stark finansiell bas och stor

kapacitet för att få fram information och bygga upp kontakter. Detta ger

större företag en fördel. I den svenska exporten till Asien dominerar

storföretagen. Över hälften av vår export till Kina genereras av ett enda

företag,[REDACTED_EFTERNAMN]. En central fråga är därför vad som kan göras för att

stödja små och medelstora företag.

Affärsförhållandena i bl.a. Asien understryker vikten av bra ramvillkor

för handeln, t.ex. öppenhet och stabila spelregler. Den kommande

förhandlingsrundan i WTO kommer att vara central för tillskapandet av

sådana villkor.

Strategisk kunskap

Asienkrisen visar på behovet av fördjupad kunskap om regionen och dess

marknader. Inte minst viktig är denna fråga utifrån de små och

medelstora företagens perspektiv, företag med begränsad

marknadskunskap och låg riskbenägenhet. I Sverige finns sådan

kompetens på flera håll, men inte samlad på något slagkraftigt sätt. Den

finns inom regeringskansliet, Kommerskollegium, Exportkreditnämnden,

Exportrådet, Svensk handel och andra näringslivsorganisationer, Sida, på

utlandsmyndigheter och givetvis inom de större företagen, affärsbanker

och akademiska institutioner. Som ett sätt att utveckla sådan kunskap har

det inom Utrikesdepartementets enhet för Asien och Oceanien skapats

kapacitet för bearbetning av analyser av den makroekonomiska

utvecklingen i Asien samt bedömningar av för svenskt näringsliv viktiga

marknader.

Sveriges beskickningar

Ambassaderna, konsulaten och handelskontoren har centrala roller i

handels- och investeringsfrämjandet. Dessa roller bör stärkas. På vissa

utlandsmyndigheter förutsätter detta en ökning av antalet utsända, men

förstärkningen skall primärt ske genom ett mera utvecklat samarbete med

hemmaorganisationen och företag på plats och ett bättre utnyttjande av

informationsteknologins möjligheter.

Personal inom utlandsrepresentationen skall ges ytterligare möjligheter

till utbildning i export- och importfrågor samt kunskapsuppbyggnad om

svenskt näringsliv för att bättre kunna bevaka export- och import-

utvecklingen och framtida affärsmöjligheter.

Världsbanken och Asiatiska utvecklingsbanken står i flertalet av

utvecklingsländerna i Asien för en betydande del biståndsfinansieringen.

Till ambassadernas uppgifter hör att bygga upp informationssystem som

gör det möjligt att på ett tidigt stadium göra svenska företag

uppmärksamma på intressanta affärsmöjligheter.

I syfte att stärka hemmaorganisationen har Utrikesdepartementet

tillsatt ett antal främjartjänster, varav en för Asien, med uppgift att i

samverkan med näringsliv, ambassader och konsulat ta långsiktiga

initiativ som kan stärka Sveriges exportansträngningar.

På marknader där Exportrådet inte har kontor men där det finns ett

intresse från svenskt näringsliv utför ambassaderna uppdrag åt företag

mot debitering. Detta förutsätter kvalificerad lokalanställd personal och

god kunskap om såväl svenskt näringsliv som var kompetensen i landet

finns.

En målsättning är att i likhet med andra jämförbara länder öppna

generalkonsulat i Guangzhou (Kanton) i södra Kina, för främjande-

verksamhet. På kort sikt har handelskontoret i Hongkong tillförts resurser

för att stärka bevakningen av södra Kina. Förutsättningarna för att öppna

ett svenskt - eller nordiskt - generalkonsulat i Osaka, Japans näst största

stad, främst inriktat på främjande, undersöks för närvarande med tanke

på den stora potential som området erbjuder.

Ökad samverkan

Sverige har en väl utbyggd struktur för exportfrämjande. Exportrådet har

till uppgift att som centralt organ planera, samordna, marknadsföra och

genomföra åtgärder för att främja Sveriges export. Fältorganisationen

omfattar handelskontor, de handelskammare med vilka Exportrådet slutit

samarbetsavtal, samt, beträffande den exportfrämjande verksamheten,

även ambassader och konsulat. För närvarande finns Exportrådet

representerat på sju marknader i Asien (Kina, Hongkong, Taiwan,

Sydkorea, Japan, Vietnam och Indien). Ytterligare en etablering, i

Singapore, övervägs. På övriga marknader samarbetar man med

ambassader och konsulat.

ALMI Företagspartner arbetar på uppdrag av stat, länsstyrelser och

vissa kommuner med att främja utvecklingen och tillkomsten av mindre

företag med tillväxtmöjligheter. ALMI finns i varje län och arbetar

genom affärsstrategisk rådgivning, kompetensutveckling och

finansiering. Exportrådet, ALMI och lokala handelskammare samarbetar

på regional nivå inom ramen för s.k. exportcentra. Syftet är att tillgodose

små och medelstora företags behov av stöd vad gäller export och

internationaliseringsarbete.

Stiftelsen Sveriges teknisk-vetenskapliga attachéverksamhet, STATT,

arbetar med att bevaka och fånga upp teknikutvecklingen i omvärlden

och föra hem information till Sverige. I Asien har STATT endast kontor i

Tokyo.

Delegationen för utländska investeringar i Sverige, Invest in Sweden

Agency (ISA), utgör den centrala myndigheten för investeringsfrämjande

åtgärder. ISA har till uppgift att medverka till att utländska företag i olika

former investerar eller samverkar med svenska företag för att få till stånd

nyetableringar och nyinvesteringar i Sverige. Delegationen arbetar

genom informationsspridning, analyser, hjälp till företagsbesök,

bearbetning av media, etc. I Asien arbetar man framförallt med att

försöka attrahera investeringar från Japan, Sydkorea, Hongkong och

Taiwan. På ambassaden i Tokyo finns ett ISA-kontor och i Sydkorea,

Taiwan och Hongkong arbetar ISA genom representationsavtal med

svenska ambassaden respektive Exportrådet.

För att främjandet skall bli slagkraftigt krävs ett aktivt nätverks-

byggande mellan aktörer på hemmaplan. I en strategi som skall främja

svenskt näringsliv är det viktigt att se till export och import liksom till

direktinvesteringar i båda riktningarna. Utgångspunkten måste vara att

export och import är nära relaterade. Detsamma gäller handel och direkt-

investeringar, liksom in- och utflöde av utländska direktinvesteringar.

Arbetet bedrivs av olika aktörer. Exportrådet arbetar med export-

främjande, Svensk handel bevakar importfrågor, ISA arbetar med

inflödet av direktinvesteringar, STATT med bevakningen av FoU-

utvecklingen och Sida med en rad verksamheter av betydelse för handel

och investeringar i utvecklingsländerna. Mot bakgrund av hur handel och

investeringar utvecklas globalt finns behov av bättre samverkan i Sverige

och mellan hemma- och fältorganisationen. Framgångar på de ofta svår-

bearbetade asiatiska marknaderna kräver en slagkraftig samverkande

organisationsstruktur för att främja handel och direktinvesteringar.

Genom att samla de olika aktörerna för en årlig Asienkonferens, Forum

Asien, kommer erfarenheter av och möjligheter till ett utökat samarbete

att analyseras och diskuteras.

En rådgivande grupp med ett femtontal representanter från stat,

näringsliv och näringslivets organisationer har knutits till

Utrikesdepartementets enhet för Asien och Oceanien för att regelbundet

diskutera utvecklingen på asiatiska marknader, nya affärsmöjligheter och

främjandeverksamhetens inriktning.

Importen

Handelsfrämjande innebär sålunda inte bara exportfrämjande. Importen

är lika nödvändig som exporten för vår välfärd. Möjligheten till import

av komponenter, insatsvaror och maskiner är en viktig faktor för svenska

näringslivets konkurrenskraft. Konsumenterna får med import tillgång

till ett större antal produkter och produktvarianter till lägre priser.

Bland de asiatiska länderna är det framförallt japanska företag som

konkurrerar med svensk industri medan industriproduktionen i de övriga

länderna skiljer sig från den svenska och istället utgör ett komplement.

Import från Asien konkurrerar därmed med vår import från andra länder,

bl.a. Östeuropa, snarare än med svenska producenter. Konkurrensen från

Central- och Östeuropa har skärpts genom EG:s associationsavtal och

kan komma att skärpas ytterligare vid EU:s utvidgning. Genom att se till

att import från Asien inte försvåras genom handelshinder minskar vi

riskerna för en handelsomfördelning som innebär förluster för såväl

Sverige som de asiatiska länderna.

En öppnare syn på värdet av handel i båda riktningarna måste genom-

syra främjandet i större utsträckning. För att ambassadpersonal skall

kunna bevaka importfrågor krävs ökade kunskaper om svenskt näringsliv

och dess relationer med underleverantörer.

Projektexport och internationell upphandling

Projektexport berör flera företag samtidigt, dvs. en gemensam order för

ett helt system eller anläggning där många olika aktörer medverkar.

Denna typ av export erbjuder möjligheter för grupper av svenska företag,

inklusive små och medelstora företag. Projekten kan antingen vara

sådana som tagits fram för multilateral finansiering eller projekt som

växer fram bilateralt. Regeringskansliets projektexportsekretariat (PES-

EIM) utgör ett komplement till övriga statliga insatser på det

exportfrämjande området med inriktning på svensk projektexport och

internationell upphandling. Sekretariatet med placering inom

Utrikesdepartementet har fått vidgat mandat och ökade personalresurser.

Marknaden för projektexport är redan idag stor och kommer att växa i

betydelse under de kommande decennierna. Stora infrastruktur-

investeringar kommer att behöva göras i Asien. Transportsektorn och

energiförsörjningen behöver byggas ut. Hälsovården behöver utvecklas

med nya sjukhus, etc.

Det befintliga nätverket utgörs av utlandsmyndigheterna, Exportrådet,

Utrikesdepartementet och direktkontakter. Ett informellt nätverk, Svensk

Projektexport, har bildats av ett antal exportföretag och företrädare för

regeringskansliet, Exportrådet och Sida.

Sverige har haft svårigheter att uppnå en för vårt näringsliv rimlig

marknadsandel av den multilaterala upphandlingen och av multilateralt

finansierade projekt. Regeringen har mot denna bakgrund utökat

resurserna för bevakningen av internationella projekt av intresse för

svenska företag. Ytterligare projektbevakartjänster har inrättats under

1998 och sådana finns nu i Washington, New York, Bryssel, Manila och

London med uppgift att bevaka projekt inom Världsbanken och

Interamerikanska utvecklingsbanken, FN, EU, Europeiska utveck-

lingsbanken och Asiatiska utvecklingsbanken. Av grundläggande

betydelse för att svenskt näringsliv skall lyckas bättre på upphandlings-

marknaden är att företagen förstår de internationella organisationernas

sätt att fungera, hur projekt initieras och följs upp, samspelet mellan

institutionerna och låntagar-/mottagarländerna samt inser att det

internationella systemet på detta område är under snabb förvandling med

decentralisering av verksamheten, med nya samordningsstrukturer

framför allt på fältet och med en ökad vikt vid miljö- kultur- och

fattigdomsaspekter. God kunskap om dessa förändringar och vad de

betyder i operationella upphandlingstermer ger stora konkurrensfördelar.

Projekt inom utvecklingsbankerna utgör emellertid bara en del av den

totala projektexportmarknaden. En växande andel kommer att finnas

inom den privata sektorn i Asien. Dessa möjligheter måste också bevakas

i större utsträckning än idag.

Några av de för svensk industri viktigaste större projekten i

utvecklingsländerna har kommit till stånd med stöd av Sida i form av u-

krediter. Vattenkraftverket Uri i Indien är ett just avslutat framgångsrikt

exempel. Det av stiftelsen Swecare initierade hälso- och sjukvårds-

projektet i Thailand är ett annat exempel, som lett till betydande affärer

för ett trettiotal svenska små och medelstora företag. Med hänsyn till de

stora investeringsbehoven i Asien är det en målsättning att svenska

företag på detta sätt medverkar i ytterligare projekt.

En nödvändig förutsättning är att få tidig information om projekt.

Likaså att utlandsmyndigheterna väl känner till den svenska resursbasen

för att tidigt kunna identifiera projekt av intresse för svenska företag.

Tillgång till exportkrediter som garanteras via EKN är ofta av avgörande

betydelse. Svensk Exportkredit, som till hälften ägs av staten, kan

tillhandahålla såväl statsstödda som marknadsbaserade exportkrediter.

Bankerna har dessutom en nyckelroll i sådana satsningar. I utvecklings-

länder kan u- och biståndskrediter liksom garantier genom Sida vara av

avgörande betydelse. För vissa projekt kan de nordiska finansierings-

institutionerna, främst NIB (Nordiska investeringsbanken), vara av

betydelse. Projektexport innehåller ofta en utbildningskomponent.

Kompletterande utbildningsinsatser skulle oftare än hittills kunna

erbjudas inom ramen för utvecklingssamarbetet. Sådana insatser kan höja

projektets utvecklingseffekt och livslängd samt stärka det svenska

företagets position i värdlandet.

Regeringen prövar möjligheterna att utveckla nya stödformer för att

främja projektexportorienterade företags/företagsgrupperingars ansträng-

ningar att i ett tidigt skede identifiera, utveckla och presentera förslag till

projekt som kan bedömas bärkraftiga och ha förutsättningar för inter-

nationell eller svensk finansiering. Sådant stöd borde särskilt inriktas på

projekt där små och medelstora företag kan medverka och främst avse

sektorer som stämmer väl överens med den svenska resursbasen.

Miljökunnande som exportvara

Omfattningen och den snabba ökningen av miljöproblemen i Asien gör

det nödvändigt att satsa mer resurser på miljön där under de kommande

decennierna. Behovet är enormt och efterfrågan på miljöteknik och

miljötjänster förväntas stiga kraftigt. Utvecklingen av en skärpt miljö-

lagstiftning innebär nya affärsmöjligheter för miljöteknikföretag.

Sverige har utvecklat ett stort institutionellt och teknologiskt kunnande

på miljöområdet. Vår kunskap och erfarenhet finns inom flera områden

med miljöanknytning. Den svenska industrin ses ofta som ledande inom

miljöskydd och miljöteknik. Avfallshanteringen är väl utvecklad,

framförallt hantering av miljöfarligt avfall, soptippar och förbrännings-

anläggningar. Erfarenheterna från återanvändning ökar snabbt. Vi har väl

utvecklad lagstiftning och regelverk för utsläpp från industrier och trafik,

liksom instrument för övervakning. Kunnandet om vattenförorenings-

problem är väl utvecklat, bl.a. kunskaper om kommunalt avlopp,

industriavlopp, yt- och grundvattenföroreningar, övervakning och

påverkan på kustområden. Vår kunskap inom naturresurshantering

omfattar fysisk planering, både för städer och landsbygd, inom jord- och

skogsbruk, fiske och gruvor. På energiområdet har vi lång erfarenhet av

vattenkraftutbyggnad, kraftöverföring, bioenergi, alternativ energi samt

betydande kompetens inom energibesparing för både hushåll och

industri.

Svenska företag skulle kunna utnyttja sin kompetens bättre på den

internationella marknaden. En ökad närvaro på utländska marknader

genom handel och investeringar innebär inte bara tillgång till större

marknader utan också att företag utvecklar sitt kunnande och utsätts för

ökad konkurrens. Den asiatiska marknaden erbjuder en möjlighet till

detta.

Den svenska resursbasen utgörs av ett antal storföretag, ett begränsat

antal medelstora och många små företag. De senare är framförallt

inriktade på hemmamarknaden och har i regel begränsade förutsättningar

för en exportsatsning. Detta gäller i synnerhet exportsatsningar till Asien

som är en avlägsen marknad med många svårigheter. För att den svenska

resursbasen bättre skall utnyttjas krävs ett ökat strategiskt samarbete

mellan regeringskansliet och bl.a. Naturvårdsverket, Sida, Exportrådet,

STATT, forskarsamhället och exportindustrin för ökad export av

miljökunnande och miljöteknologi. Genom ett ökat samarbete kan miljö

och hållbar utveckling ges högre prioritet. En samlad svensk

miljösatsning i Asien behandlas i avsnitt 5.5.

Turism och affärsresande

Turistströmmarna från Asien är växande och utgör en stor potential för

framtiden. Sverige noterade 130.000 japanska gästnätter och 13.000

sydkoreanska gästnätter 1997 och 1998 visar på en ökning. Turismen är i

stor utsträckning en integrerad del av många av samhällets sektorer,

särskilt om man beaktar att turismen definitionsmässigt inte omfattar

enbart fritidsturismen utan också affärsresandet inberäknat kongresser

och incentiveresor. Turismen gör Sverige synligt i omvärlden på flera

sätt indirekt genom marknadsföring och direkt via de faktiska besök

som genereras. Marknadsföringen skapar i stor utsträckning också en

bild av Sverige i utlandet - kulturellt, ekonomiskt och samhälleligt.

Biståndsfinansiering

Utvecklingssamarbetet har, inom ramen för sin övergripande

målsättning, på flera sätt bidragit till svenska företags engagemang i

Asien. Utvecklingssamarbetet har inneburit en långsiktig närvaro genom

vilken kontakter kunnat byggas upp mellan företag, konsultföretag och

institutioner i Sverige och Asien. Genom det kontraktsfinansierade

tekniska samarbetet (KTS) genom Sida har samarbete som involverar

den svenska resursbasen kunnat utvecklas också med andra länder än de

traditionella programländerna. Under senare år har näringslivsbistånd och

utveckling av den finansiella sektorn blivit allt viktigare delar av Sidas

utbud.

Det svenska biståndet har fått en allt klarare inriktning på att utveckla

förutsättningarna för ekonomisk verksamhet i u-länder, på att skapa ett

gynnsamt klimat som främjar företagande. Därmed skapas också bättre

förutsättningar för handel med och investeringar i landet. Svenska

institutioner och företag engageras ofta i detta arbete.

Därutöver förfogar Sida över en rad biståndsformer av direkt intresse

för svenska företags satsningar på u-landsmarknader. Bistånd i form av

krediter utgör ett viktigt komplement till gåvobiståndet. Kreditformerna

utgörs av u-krediter, biståndskrediter och kompletteras med garantier.

För närvarande dominerar u-krediterna. Finansiering sker genom

upplåning på kapitalmarknaden kombinerat med bistånd. I

Helsingforsavtalet som slöts 1991 av OECD-länderna och trädde i kraft

1992 begränsas möjligheterna att använda bundna krediter på förmånliga

villkor. Syftet är att undvika snedvridningar genom subventionering av

exportkrediter med biståndsmedel för projekt som bedöms vara

företagsekonomiskt lönsamma. U-krediter kommer därför i större

utsträckning i fråga för investeringar inom t. ex. sociala sektorer, på

miljöområdet, och till de minst utvecklade länderna som är undantagna

från avtalet. För u-krediter krävs att låntagarlandet bedöms som

kreditvärdigt, att landets prioriteringar överensstämmer med svenska

biståndsmässiga bedömningar av projekt och att upphandling sker i

internationell konkurrens. En stor del går till Asien, omkring 60 procent.

Kina och Indien dominerar med 26 respektive 28 procent av

totalvolymen. Andra asiatiska länder som fått svenska u-krediter är

Filippinerna, Malaysia, Maldiverna, Pakistan, Thailand och Vietnam.

Krediter har tidigare framförallt gått till infrastruktur som energi och

telekommunikationer.

Biståndskrediter, som funnits sedan 1994/95, är avsedda för

projektfinansiering och med 80 procent gåvoandel liknar de en ren gåva.

De är normalt obundna, men lämnas ofta till sektorer inom vilka svenskt

näringsliv är konkurrenskraftigt. Intäktsgenererande och

tillväxtfrämjande projekt i mindre kreditvärdiga länder dominerar. Det är

naturligt att tänka sig att denna form, som inte berörs av

Helsingforsavtalet, bör komma till ökad användning i Asien.

Regeringen har fattat beslut om ett nytt garantisystem. I det nya

systemet finns en utökad och mer flexibel användning av garanti-

instrument. Garantier föreslås kunna ges utan någon koppling till u-

kredit. Fristående garantier kan mobilisera kommersiella resurser som

inte annars är tillgängliga för prioriterade projekt. Initiativ som detta ter

sig viktiga för att främja både utveckling och svenska affärsmöjligheter i

Asien.

I ett flertal utvecklingsländer i Asien finns goda förutsättningar för

användning av krediter och garantier, i synnerhet inom infrastruktur-

området men också inom områden som miljöteknik, som ges ökad

prioritet. Krediter kan också ingå som en del av finansieringen av större

projekt. Sida utvecklar tillsammans med EKN mer detaljerade riktlinjer

för framtida projektfinansiering.

Utvecklingssamarbete och näringsliv - institutionsbyggande och

finansieringsformer

Sidas verksamhet vad gäller näringslivsutveckling syftar till att skapa

gynnsamma förutsättningar för livskraftiga företag som med hållbara

produktionsmetoder ger en god försörjning av varor och tjänster, samt till

att underlätta tillträde till den internationella marknaden. Ett ökat utbyte

med omvärlden är en viktig förutsättning för ekonomisk utveckling.

Utmaningen består i att skapa en miljö som främjar framväxten av ett

konkurrenskraftigt näringsliv och som också attraherar utländska direkt-

investeringar.

Sidas arbete med näringslivsutveckling sker inom flera områden.

Utveckling av det institutionella ramverket genom stöd till lagstiftning,

uppbyggnad av effektiva finansiella system, förvaltning och näringslivets

organisationer är ett viktigt sådant. För att investeringar skall komma till

stånd krävs en viss grad av säkerhet och att man kan förutse framtiden

för planering och anpassning.

Reformeringen av samhällsägda företag, privatisering och förändring

av ägarstruktur är ett annat område. Ytterligare ett är tillhandahållandet

av expertis och policyråd till de minst utvecklade länderna och de länder

som nyligen övergått från centralplanering till marknadsekonomi.

Genom kontraktsfinansierat tekniskt samarbete (KTS) överförs

kunnande från svenska institutioner och företag till institutioner i

utvecklingsländer. Denna form, som bygger på väl definierad intresse-

gemenskap mellan de samarbetande parterna, har visat sig mycket

lämplig för ett decentraliserat engagemang av svensk kompetens för

institutionsbyggande och kapacitetsutveckling i utvecklingssamarbete

med länder som Kina, Filippinerna, Thailand och Indonesien.

Swedfund International, ett statligt helägt aktiebolag, medverkar till

överföring av svenskt näringslivskunnande till bl.a. utvecklingsländer i

Asien för att främja den industriella och ekonomiska utvecklingen i

länderna. Stöd sker i form av aktiekapital och lån för utveckling av

bärkraftiga samriskföretag. Förutsättningar torde finnas för ett växande

engagemang i Asien.

StartAsien

Behovet av produktiva investeringar i utvecklingsländerna är stort. Sida-

programmet StartSyd erbjuder finansieringsmöjligheter för svenska

småföretag för affärssamarbete i Asien, Afrika och Latinamerika. Tanken

bakom programmet är att bidra till en effektiv överföring av kunskap och

kompetens till de länder där Sida har näringslivsprogram. Svenska små

och medelstora företag som vill satsa kan behöva hjälp att bära de

kostnader som krävs för långsiktig lönsamhet. StartSyd-programmet

innefattar avskrivnings- och villkorslån. Avskrivningslån ges för utbild-

ningsinsatser i det lokala företaget, och uppgår till högst 500.000 kr per

projekt. Villkorslån kan beviljas för andra nödvändiga investeringar.

StartSyd omfattar 22 länder varav fem finns i Asien: Indien, Bangladesh,

Sri Lanka, Vietnam och Filippinerna.

Sida har i sitt remissvar ställt sig positiv till att pröva möjligheterna att

utveckla programmet till ett slagkraftigt StartAsien, baserat på erfaren-

heterna av StartÖst och StartSyd. Detta skulle på sikt kunna betyda

mycket för små och medelstora företag. Fördelen med ett skräddarsytt

StartAsien skulle vara att programmet fick en egen profil och att

förutsättningar skapades för en utvidgning av programmet till väsentligt

fler länder i Asien än det fåtal som StartSyd för närvarande omfattar.

Prioriteringar:

 Det ligger i hög grad i Sveriges intresse att handel och direkt-

investeringar spelar en starkt dynamisk roll i Sveriges framtida

relationer med länderna i Asien. Vårt långsiktiga mål, som starkt

handelsorienterad nation måste vara att väsentligt öka utbytet med

regionen. Det bör gälla för såväl export som import och

direktinvesteringar i båda riktningarna.

Av grundläggande betydelse är att de handelspolitiska

förutsättningarna förbättras:

 Genom vårt EU-medlemskap har vi möjlighet att påverka gemen-

skapens handelspolitik gentemot Asien. Sverige är pådrivande i WTO

och EG för avregleringar inom de områden där asiatiska länder har en

stor export, bl.a. tekovaror och jordbruksprodukter. Sverige verkar

även för en restriktivare användning av antidumpingåtgärder.

 Sverige verkar genom EU och WTO för att de asiatiska länderna

avreglerar sina ekonomier.

 Sverige verkar genom EU för att de asiatiska ekonomier som står

utanför WTO, bl.a. Kina och Vietnam, lever upp till de krav som ställs

för WTO-medlemskap och så snart som möjligt ansluts. Sverige

verkar också för att de asiatiska länder som anslutit sig till WTO lever

upp till de åtaganden medlemskapet innebär.

För att tillvarata möjligheterna till ökat utbyte med Asien krävs att

främjandeverksamheten utvecklas:

 Utvecklingen vad gäller handel och företagande kräver en effektiv

främjandeorganisation. För att den skall bli slagkraftig krävs ett aktivt

nätverksbyggande mellan aktörer i Sverige centralt och regionalt samt

ökad samverkan mellan hemma- och fältorganisationen och lokalt på

fältet.

 Tillkomsten av främjandetjänsterna inom Utrikesdepartementet har

skapat nya möjligheter. En rådgivande grupp med ett femtontal

representanter från stat, näringsliv och näringslivets organisationer har

knutits till Utrikesdepartementets enhet för Asien och Oceanien för att

regelbundet diskutera utvecklingen på asiatiska marknader, nya

affärsmöjligheter och främjandeverksamhetens inriktning.

 Som ett sätt att utveckla kunskap om regionens ekonomier och

marknader har Utrikesdepartementets enhet för Asien och Oceanien

skapat kapacitet för bearbetning av analyser av den makroekonomiska

utvecklingen i Asien samt bedömningar av för svenskt näringsliv

viktiga marknader. Detta skall ses som ett komplement till den

analyskapacitet avseende utvecklingen i regionen som redan har

byggts upp inom regeringskansliet.

 Ambassadernas, konsulatens och handelskontorens centrala roll i

handels- och investeringsfrämjandet kommer att stärkas. På

marknader där Exportrådet inte har kontor men där det finns ett

intresse från svenskt näringsliv utför ambassaderna mot debitering

uppdrag åt företag. Arvodena återförs till utlandsmyndigheter för

främjandeinsatser. Dessa tjänster är en prioriterad del av

ambassadernas verksamhet. Personal inom utlandsrepresentationen

kommer dessutom att ges ytterligare möjligheter till utbildning i

export- och importfrågor samt kunskapsuppbyggnad om svenskt

näringsliv för att bättre kunna bevaka export- och importutvecklingen

och framtida affärsmöjligheter.

 Långsiktiga satsningar, med insatser som sträcker sig över flera år och

som utarbetas i nära samarbete med landet, kommer att göras på

enskilda länder i Asien. Sydkorea är det första landet för en sådan

satsning.

 Projektexport erbjuder viktiga affärsmöjligheter för grupper av

svenska företag, inklusive små och medelstora företag. Regeringen

prövar möjligheterna att utveckla nya stödformer för att främja

projektexportorienterade företags/företagsgrupperingars

ansträngningar att i ett tidigt skede identifiera, utveckla och presentera

förslag till projekt som kan bedömas bärkraftiga. Ett sådant stöd för

förstudier borde särskilt inriktas på projekt där små och medelstora

företag kan medverka och främst avse sektorer som stämmer väl

överens med den svenska resursbasen.

 Möjligheterna att i likhet med andra jämförbara länder öppna

generalkonsulat i Guangzhou (Kanton) för bevakning av södra Kina

kommer att prövas. På kort sikt har handelskontoret i Hongkong

tillförts resurser för att kunna stärka bevakningen av södra Kina.

 Förutsättningarna för att öppna ett svenskt - eller nordiskt - general-

konsulat i Osaka, främst inriktat på främjande, undersöks med tanke

på den stora potential som området erbjuder.

 En offensiv satsning kommer att göras för att lansera svensk

miljöteknik. För att bättre utnyttja den svenska resursbasen är det

nödvändigt att samarbetet mellan olika aktörer på svensk sida

förstärks genom ett ökat samarbete mellan regeringskansliet,

Naturvårdsverket, Sida, STATT och Exportrådet. Regeringskansliet

och Sida undersöker nu gemensamt hur man på bästa sätt ska gå

vidare. (Se avsnitt 5.5.)

Utvecklingssamarbetet kan i ökad omfattning främja handel och

investeringar:

 Utvecklingssamarbetet har som en central uppgift att skapa bättre

förutsättningar i utvecklingsländerna för långsiktig tillväxt genom stöd

till makroekonomiska och institutionella reformer, lagstiftning,

utveckling av den finansiella sektorn och stöd till t. ex. uppbyggnaden

av näringslivsorganisationer som handelskammare.

 Utvecklingssamarbetet har spelat och kan spela en viktig roll genom

att utveckla kontakterna mellan olika svenska aktörer, däribland

svenskt näringsliv och dess institutioner i Asien. Samarbete som fyller

detta syfte bör uppmuntras.

 I ett flertal utvecklingsländer i Asien finns goda förutsättningar för

ökad projektfinansiering med användning av krediter och garantier, i

synnerhet inom infrastrukturområdet men också inom nya områden

som miljöteknik och tjänster.

 Sida kommer att utreda möjligheterna att inrätta ett separat StartAsien,

byggt på erfarenheterna av StartÖst och StartSyd.

 Projektexport innehåller ofta utbildningsbehov för vilka finansiering

inom ramen för utvecklingssamarbetet kan övervägas.

Arbetsvillkor är ett område där Sverige kommer att fortsätta att verka

aktivt:

 Sverige verkar för att frågor om arbetsvillkor, fackligt arbete och

barnarbete prioriteras i ILO. Det är samtidigt viktigt att ILO stärks

genom att konventioner ratificeras också av de asiatiska utvecklings-

länderna. Stödet till fackligt samarbete bör öka. Likaså bör stödet till

insatser för att eliminera barnarbete förstärkas.

5.4 Fattigdomsbekämpning och ömsesidighet -

utvecklingssamarbetets framtida roll i Asien

Utvecklingssamarbetet utgör en betydelsefull dimension av våra

relationer med Asien, och bör så göra också i framtiden. För det talar det

faktum att det är i Asien som den stora majoriteten av världens fattiga

finns liksom möjligheterna att åstadkomma viktiga resultat vad gäller

fattigdomsbekämpning och långsiktigt hållbar utveckling.

Utvecklingssamarbete innebär också betydande möjligheter att bygga

fördjupade ömsesidiga och jämbördiga relationer.

Närmare tre fjärdedelar av världens fattiga - en miljard människor -

lever i Asien. Det är i sig skäl nog för ett fortsatt omfattande utvecklings-

samarbete med länderna i Asien. Ansvaret för att häva Sydasiens

utbredda och djupa fattigdom vilar primärt på länderna själva, men

bistånd kan spela en väsentlig roll. Även länder med förhållandevis god

egen förmåga behöver både finansiella resurser och - kanske framför allt

- ny kunskap för utveckling av institutioner och metoder för att

åstadkomma långsiktigt varaktig utveckling i en värld präglad av stora

utmaningar. Den rådande krisen visar på sårbarheten i det som uppnåtts

under de gångna decennierna.

Under decennierna av samarbete har ett vittförgrenat nät av kontakter

byggts upp. Idag uppgår biståndet till Öst-, Sydöst- och Sydasien till ca

1,5 miljarder kronor per år, ca 17 procent av det samlade bilaterala

biståndet. För ett 20-tal år sedan var andelen den dubbla. Detta trots att

Asien är den del av världen som hyser den stora majoriteten av världens

fattiga och trots att förutsättningarna för att uppfylla utvecklings-

samarbetets övergripande mål, att minska fattigdomen i världen, har visat

sig bättre i Asien än i andra delar av världen.

För att det av OECD-länderna överenskomna målet för biståndet om

en halvering till år 2015 av antalet fattiga i världen skall uppfyllas krävs

en ökad satsning på Asien.

Samtidigt som det svenska biståndet minskat i real volym har kretsen

av länder med vilka Sverige bedriver någon form av bilateralt samarbete

finansierat över anslaget för utvecklingssamarbete successivt utökats och

omfattar idag 18 av de 25 länder och områden som innefattas i denna

strategi. Med fattiga utvecklingsländer som Bangladesh och Vietnam

bedrivs ett långsiktigt utvecklingssamarbete, med ett mera utvecklat land

som Malaysia består samarbetet i att malaysier inbjuds att delta i Sidas

internationella kurser. Årligen kommer på det sättet flera hundra mycket

kvalificerade asiater till Sverige för utbildning.

Med dess mångfald av biståndsformer och stora flexibilitet har

utvecklingssamarbetet en central roll i en svensk Asienstrategi. Nya

utmaningar - som globaliseringen med dess svårhanterliga konsekvenser

för svaga stater - kräver att utvecklingssamarbetets former och innehåll

ständigt vidareutvecklas. Uppgiften att bidra till utvecklingen av

bärkraftiga ömsesidiga relationer mellan Sverige och länderna i Asien

framstår som särskilt viktig. Det övergripande målet förblir att, på

grundval av den kunskap vi idag har om vad som krävs för varaktig

utveckling, bidra till att höja de fattiga folkens levnadsnivå.

För Sveriges utvecklingssamarbete innebär det stora utmaningar och

att medverka till att på ett bestående sätt höja livskvaliteten hos den

miljard människor i Asien som lever under fattigdomsstrecket.

Utvecklingssamarbetet bidrar till att främja demokrati och respekt för

mänskliga rättigheter, att göra utbildning och hälsovård tillgänglig för

alla och bryta tendenserna mot vidgade klyftor, att bygga ny

infrastruktur, att inleda rehabiliteringen av miljön och att förhindra

ytterligare miljöförstöring, att förverkliga kvinnors rätt till makt och

resurser, att lindra nöden för dem som lever på flykt och strävar efter att

genomföra dessa genomgripande förändringar med aktivt folkligt

deltagande.

Sverige lämnar också viktiga bidrag till FN:s, de internationella

finansiella institutionernas och EG:s bistånd till Asien. I synnerhet de

finansiella institutionerna, Världsbanken och Asiatiska utvecklings-

banken har kommit att spela en allt mer central roll i det stora flertalet

länder. I de flesta länder är vårt bilaterala bistånd av relativt ringa

omfattning i jämförelse med i synnerhet det omfattande bistånd som

utgår från Världsbanken och den Asiatiska utvecklingsbanken. Vi har

samtidigt ofta en betydande kunskap om det enskilda landet och dess

institutioner. Utifrån dessa förutsättningar ter det sig angeläget att

eftersträva en närmare samordning mellan vårt internationella agerande

och utformningen av vårt bilaterala bistånd.

Nyckelområden för utvecklingssamarbetet i en svensk Asienstrategi

Det svenska utvecklingssamarbetet skall, enligt de riktlinjer som regering

och riksdag vidareutvecklat, syfta till att åstadkomma en höjd

levnadsnivå och rättvisare levnadsvillkor för fattiga människor, för att

deras grundläggande behov skall bli tillfredsställda och för att de skall bli

engagerade i de politiska beslut som styr samhällsutvecklingen genom att

främja:

% resurstillväxt,

% ekonomisk och social utjämning,

% ekonomisk och politisk självständighet,

% demokratisk utveckling,

% framsynt hushållning med naturresurser och omsorg om miljön,

% jämställdhet mellan män och kvinnor.

Dessa mål, så som de utvecklats över åren, motsvarar väl de behov som

länderna i Asien står inför. Förutsättningarna för att bedriva utvecklings-

samarbete har förbättrats i takt med att det kalla krigets djupt

polariserade debatt sjunkit undan. Allmer förs diskussionen om

utvecklingens mål och medel på grundval av konkreta resultat. Även

idealiseringen av marknadens roll som många menar vara lärdomen från

de asiatiska framgångarna, har lämnat plats åt en djupare förståelse för

institutionella, sociala och miljömässiga dimensioner. Inget land undgår

globaliseringens svårbemästrade utmaningar. Behoven av

strukturförändringar och reformer är stora. Den ökade sårbarheten har

gjort institutionell utveckling och demokratisk legitimitet till

huvudfrågor. Djupgående förändringar i makt- och resursfördelning på

lokal nivå är i många samhällen avgörande för de fattiga. Regeringen har

utvecklat dessa perspektiv i de båda skrivelserna De fattigas rätt (skr.

1996/97:169) samt Demokrati och mänskliga rättigheter i Sveriges

utvecklingssamarbete (skr. 1997/98:76), den sistnämnda behandlad i

avsnitt 5.2.

Något specifikt asiatiskt bistånd finns inte, och bör inte heller

eftersträvas då förutsättningarna skiljer sig radikalt åt mellan länder och

grupper av länder. Utvecklingssamarbetet med Asien ser mycket

annorlunda ut idag än det gjorde för ett tiotal år sedan.

Biståndet har fått en väsentligt starkare inriktning på reformer och

institutionsbyggande baserat på en ny medvetenhet om statens och

marknadens roller. Insatsen inkluderar de institutioner som krävs för

framväxten av demokrati och ett väl fungerande näringsliv. Finansiering

av rena valutagap utan koppling till reformprogram förekommer inte

längre. Det starkt reforminriktade svenska biståndet till Vietnam har t.ex.

av Världsbanken framhållits som ett mönster för andra givare.

Sedan slutet av 1980-talet har insatser för att främja demokrati och

respekt för mänskliga rättigheter vuxit fram som en allt viktigare del av

biståndet till samtliga länder med vilka Sverige har ett mera omfattande

samarbete.

Insatser för att förbättra miljön och bidra till en hållbar utveckling har

introducerats med en helt annan bredd än tidigare. Betydligt strängare

miljökrav än tidigare ställs på infrastrukturella insatser.

Utbildningsinsatser på primärskolenivå har vuxit fram som ett centralt

inslag i biståndet till såväl länder i Sydasien som till Kambodja.

Jämställdhet har utvecklats från att vara ett komplement i form av

någon enstaka mindre insats till att vara en central frågeställning i val och

beredning av alla insatser.

Konfliktförebyggande och konfliktlösning är idag ett huvudtema i

samarbetet med Kambodja och Sri Lanka. Olösta konflikter är i flera

länder och områden (Kambodja, Burma, Sri Lanka, Östtimor och

Kashmir) det främsta utvecklingshindret och orsakar ofta stora

flyktingströmmar med ekonomiska, sociala och säkerhetsmässiga

konsekvenser.

I det enskilda landet är samarbetet koncentrerat till ett fåtal områden.

Hur samarbetet skall se ut bestäms för de länder med vilka ett mera

omfattande långsiktigt samarbete bedrivs i de landstrategier som ca vart

tredje år beslutas av regeringen. Syftet med landstrategier är att utifrån de

biståndspolitiska målsättningarna fokusera utvecklingssamarbetet på

viktiga problem i landet och på områden där Sverige kan spela en

väsentlig roll. Utvecklingssamarbetet med länderna i Asien domineras

följaktligen inte av någon enskild biståndsform eller sektor.

Målet för utvecklingssamarbetet är fattigdomsbekämpning. Hur sedan

fattigdomen skall bekämpas beror på situationen i det enskilda landet. Ett

centralt drag i samarbetet i Asien är institutionsuppbyggnads- och

reformperspektivet. En erfarenhet från krisen i Öst- och Sydöstasien är

att det behövs fortsatta reformer inte minst när det gäller den finansiella

sektorn, skattesystem och skatteförvaltning, skuldhantering, spelregler

för den privata sektorn och rättsfrågor, men också skolpolitik,

hälsopolitik, markvårdspolitik och forskningspolitik. Sverige bygger i

likhet med andra givare upp en kapacitet för att medverka i reformer och

institutionsbyggande inom alla dessa områden. Vi har redan arbetat i t.ex.

Vietnam med uppbyggnad av rättssektorn och banksektorn, men ökade

insatser behövs, inte minst i förebyggande syfte i länder som inte

drabbats hårt av krisen. I de fattiga länderna behövs reformer inom

utbildning och hälsa så att de fattiga, inte minst kvinnor, kan nås till

rimlig kostnad och ges möjligheter att delta i utvecklingen. I länder som

Kina, Vietnam, Laos och Mongoliet krävs breda reformer av hela

samhället, från den tidigare centralstyrda modellen till mera öppna socialt

medvetna marknadsekonomier. I medelinkomstländerna i Öst- och

Sydöstasien är fortsatta reformer nyckeln till förnyelse. På miljöområdet

är behoven i många länder mycket stora.

Varför satsa på insatser inom den finansiella sektorn eller

skatteväsendet om målet är att bistå de fattiga? Svaret är att utveckling

kräver långsiktig mobilisering av inhemska resurser för lärarlöner, nya

primärvårdskliniker, utbyggnad av landsbygdens infrastruktur etc. Att

med bistånd betala lärarlöner, nya kliniker eller nya vägar utan

förankring i landets statsfinansiella kapacitet, utan att landet "äger"

projekten, leder inte till utveckling. Det är först när landet byggt upp sin

egen kapacitet att utveckla skolan eller vården som resultaten kan bli

bestående. Därav följer att särskilt viktigt bistånd är det som bidrar till att

sådan institutionell kapacitet byggs upp för utveckling av prioriterade

områden.

Även utifrån ett reformperspektiv är stöd till demokrati och mänskliga

rättigheter ett centralt tema. De länder i Sydöstasien som har haft mer

demokratiska styresformer har visat sig hantera den ekonomiska krisen

bäst. Frågan om rättssamhälle gäller mycket mer än att en ekonomi

fungerar bättre med klara rättsregler. Ytterst är det en fråga om

individens grundläggande fri- och rättigheter och vikten av att bygga upp

ett samhälle som är öppet och där ansvar kan utkrävas av makthavarna.

En viktig del av utvecklingssamarbetet i Asien riktas därför på

uppbyggande av demokratiska samhällen där individens rättigheter

respekteras. Ett sätt att stödja en sådan utveckling är att medverka i

uppbyggnaden av rättsväsende och andra institutioner, ett annat är stöd

till svenska enskilda organisationer och lokala enskilda organisationer i

uppbyggnad av ett fungerande civilt samhälle. Särskild vikt läggs vid

kvinnors och barns grundläggande rättigheter. I de länder som eftersatt

skolans utveckling bör det av demokratiskäl vara ett prioriterat område.

Beredskap måste alltid finnas att medverka med humanitärt stöd vid

t.ex. flykting- och naturkatastrofer. Så sker i första hand genom FN-

systemet och enskilda organisationer som Röda korset. Det är samtidigt

nödvändigt att i ökande grad lägga tonvikten på bakomliggande faktorer.

De allvarliga naturkatastrofer som vi idag bevittnar i Asien har t.ex. ett

klart samband med miljöförstöringen i regionen. Stöd till

konfliktförebyggande åtgärder och till insatser som stärker

konfliktlösning och uppbyggnad av politiskt hållbara lösningar är en

annan väg. Genom sådana insatser kan bistånd bidra till att nya

förutsättningar för långsiktigt hållbar utveckling skapas. Biståndet till

Kambodja har sedan länge haft en sådan inriktning, bl.a. i form av

minröjning, och i det nya samarbetsprogrammet med Sri Lanka som

avtalades 1998 har konfliktlösning införts som ett prioriterat mål för

samarbetet.

Även i utvecklingssamarbetet inom de sociala sektorerna finns ett

tydligt reformperspektiv. Svenskt stöd till de stora utbildnings- och

hälsoprogrammen i Indien och Bangladesh har inriktats på kvalitetsfrågor

och nya institutionella lösningar. I Kambodja finansierar Sverige genom

UNICEF ett stort program för primärskolans utveckling baserat på en för

landet radikalt ny syn på barnens möjligheter till inflytande över

skolarbetet. Utbredd analfabetism är helt oacceptabelt i IT-samhällets

tidevarv. Kvinnors rätt och möjligheter att delta i den ekonomiska

utvecklingen behöver stärkas. Stödet till de sociala sektorerna är också

ett sätt att stödja ekonomisk utveckling för fattiga grupper. Ett

reforminriktat engagemang inom de sociala sektorerna bör ges hög

prioritet i samarbetet med ett större antal länder i Asien.

Miljö är redan ett viktigt samarbetsområde med ett flertal länder i

Asien. Det gäller såväl institutionsuppbyggnad och regelverk som

insatser för ett hållbart utnyttjande av produktiva naturresurser och för att

förhindra negativa miljöeffekter som vatten- och luftföroreningar. Stöd

till den moderna sektorns miljö ökar. Utökade regionala insatser är en

annan viktig möjlighet. I Sverige finns ett institutionellt och teknologiskt

miljökunnande som utgör en viktig resurs i våra framtida relationer med

länderna i Asien.

Ett exempel på nya behov av institutionell utveckling som också

skapar nya investeringstillfällen för bl.a. svenska företag är

privatiseringen av tidigare offentliga monopol inom t.ex. tele och energi.

Länderna behöver bistånd för att genomföra reformer som dessa och

utbyggnaden kräver projektfinansiering med olika kombinationer av

privat och offentlig finansiering. Regeringen har på förslag av Sida fattat

beslut om en ny form av garantier som syftar till att avlasta vissa risker i

sådana långsiktiga engagemang. Avvecklingen av olönsamma

statsföretag är en annan stor uppgift som många länder står inför. Målet

är att frigöra resurser för angelägna insatser inom områden som

utbildning och hälsovård där staten snarare än marknaden har ett givet

ansvar.

Asien saknar utbyggda regionala organisationer, mellanstatliga såväl

som enskilda. Sverige lämnar sedan lång tid genom Sida stöd till

Mekongkommissionen och Asian Institute of Technology (AIT), i båda

fallen med tyngdpunkten på miljöfrågor. Stöd lämnas också till några

regionala miljöorganisationer, regionala enskilda organisationer som

arbetar med mänskliga rättigheter samt initiativ knutna till det

framväxande samarbetet mellan Europa och Asien inom ramen för

ASEM-processen. EU ger stöd till ASEAN/AFTA. Under 1997-98

gjordes på uppdrag av Sida en översyn av det regionala samarbetet. Miljö

och mänskliga rättigheter bör förbli centrala områden. Ökad regional

samverkan bör samtidigt kunna stödjas inom en rad andra områden där

förutsättningarna bedöms goda inklusive initiativ inom ASEM/ASEF

som Sverige finner angelägna. Samtidigt bör Sverige verka för att EU ger

hög prioritet åt samarbete med regionala organisationer. Även Nordiska

rådet har viktiga erfarenheter som bör tas tillvara.

En huvudfråga är hur Sverige kan bredda och fördjupa relationerna

med Asien. Som framgått tidigare finns det många aspekter av

utvecklingssamarbetet som stödjer en utveckling mot utbyggda

relationer. I Sveriges nya Afrikapolitik (skr. 1997/98:122) har begreppet

partnerskap getts en central roll. Partnerskap syftar till mer jämlika

relationer inom ett bredare område. Det bygger på ömsesidiga intressen

och öppet redovisade mål. Utgångspunkten är en gemensam värdegrund

förankrad i de gemensamt undertecknade konventionerna. Också i

samarbetet med länderna i Asien bör sådana fördjupade relationer

eftersträvas. Därmed kan också en grund skapas för framtida relationer

präglade av större ömsesidighet och ökad jämbördighet.

Forskningssamarbete är ett område som ter sig centralt ur ett sådant

perspektiv. Forskningsproduktionen har utvecklats snabbt i ett antal

länder i Asien och behovet av att bygga upp forskningskapacitet

uppfattas alltmer som en central utvecklingsstrategisk fråga. I

utvecklingssamarbetet med Asien ingår forskningssamarbete med Indien,

Vietnam och Sri Lanka. Nu diskuteras utökningar av samarbetet med

Vietnam och Sri Lanka och eventuellt samarbete med nya länder som

Kina, Indonesien och Thailand. Sida har föreslagit en fördubbling av det

totala forskningssamarbetet inom tre år.

När det gäller näringslivsutveckling och investeringar i infrastruktur

finns det ett tydligt svenskt intresse av att svenska företag och svensk

utrustning skall nyttiggöras i utvecklingssamarbetet. Ett område med

tillväxtpotential är miljöområdet. Genom ökade satsningar på den privata

sektorns utveckling i Asien och nya former för projektfinansiering kan

denna form av ömsesidighet förstärkas. Det särskilda StartAsien-program

som berörts i avsnitt 5.3 skulle kunna ge möjligheter för flera mindre och

medelstora företag att utvecklas i Asien.

För svenska konsultföretag finns ett stort utrymme att i det s.k.

kontraktsfinansierade tekniska samarbetet (KTS) få kontakt med nya

kunder och marknader i Asien. Detta gäller främst medelinkomstländer,

där det inom ramen för de utvecklingsbehov som prioriterats i

landstrategier och motsvarande finns möjlighet att etablera många nya

kontakter. Även här har miljöområdet växande betydelse, men man kan

också förutse insatser på nya områden som socialförsäkring och

pensionssystem.

En ökning av handeln mellan Sverige och länderna i Asien är av

ömsesidigt intresse. För utveckling av svensk export finns ett relativt

betydande svenskt statligt stöd utanför utvecklingssamarbetet.

Utvecklingssamarbetet har också direkta positiva effekter på den svenska

exporten. Handelsfrämjande insatser finns med i Sidas arsenal och Sida

har gjort en utredning om handel och miljö som innehåller nya idéer.

Möjligheterna att utveckla området bör undersökas, också som ett led i

att främja samstämmighet i Sveriges och EU:s agerande gentemot Asien.

Ökade kontakter mellan Exportrådet och Sida vad gäller export av

miljöteknologi är en annan viktig möjlighet.

Ett viktigt och ökande område i utvecklingssamarbetet är insatser för

att lägga grunden för utbyggda relationer. Genom utvecklingssamarbetet

kan ett nät av mångfaldiga kontakter främjas. Sida föreslår nu att ökat

stöd lämnas för att främja sådana relationer. I detta ingår exempelvis

utökade kontakter mellan gymnasieungdomar i Sverige och i andra

länder, ett utökat studentutbyte och större möjligheter för svenska

studenter att läsa och skriva uppsatser i länder i Asien. Unga människor

skall också få ökade möjligheter att arbeta som volontärer och biträdande

experter. Genom initiativ som dessa skapas nya förutsättningar för

intensifierade relationer. Idag söker sig bara tre procent av de svenska

studenter som studerar utomlands till länder i Asien, Afrika och

Latinamerika. Siffrorna bekräftar behovet av nya initiativ till

internationalisering. I budgetunderlaget för 1999 har Sida föreslagit ett

särskilt program, Linnaeus, inspirerat av det framgångsrika

Erasmusprogrammet och i Högskoleverkets utredning Utbildning och

forskning för strategisk internationalisering (1998) återkommer idén som

ett centralt förslag. Globaliseringen ställer nya krav på

internationalisering och de förslag som framlagts är av grundläggande

betydelse för möjligheterna till en djupare förståelse av andra samhällen

och kulturer. Den kompetens som sådana erfarenheter ger kommer att

vara av oerhört stor betydelse i framtiden.

Också på forskningens område finns behov att samarbete med ökad

geografisk bredd. För att det skall vara möjligt krävs att stödet i växande

omfattning utgår till forskarinitierat samarbete mellan institutioner i

Sverige och utvecklingsländerna. (Se vidare avsnitt 5.6.)

På mer professionell nivå finns i de internationella kurserna ett

mycket värdefullt sätt att exponera människor i aktivt yrkesliv i Asien för

Sverige och svenska erfarenheter. 1997 deltog ca 600 asiater från 16

länder. Den av Sida föreslagna ökningen framstår som angelägen, likaså

möjligheten att arrangera kurser regionalt samt, då behoven är stora, för

ett enskilt land. Det av Svenska institutet administrerade expertutbytet

mellan länderna i Asien och Sverige förtjänar på samma sätt hög

prioritet. Idag är antalet inbjudna per år mycket litet. Hösten 1998 ingick

Sida och SI en övenskommelse om ökade bidrag från Sida till denna del

av institutets verksamhet.

Kulturutbyte ger tillfälle till kontakter som präglas av jämbördighet

och ömsesidighet. Idag är utvecklingssamarbetet i Asien inom

kulturområden mycket begränsat. Kultursamarbete av nämnvärd

omfattning bedrivs bara med ett enda land i Asien (Vietnam). En ny

grund skulle kunna läggas genom ett utökat kultursamarbete genom Sida

och ett särskilt program för kulturutbyte med Asien genom Svenska

institutet. För att önskvärd bredd skall kunna uppnås krävs möjlighet att

stödja projekt av vitt skilda slag i ett stort antal länder. Idéerna måste

komma från olika delar av kulturvärlden och utformas i samarbete mellan

kulturarbetare och kulturinstitutioner i Sverige och Asien.

Utvecklingen i världen och regionen ställer samtidigt ständigt nya krav

på länderna och därmed på utvecklingssamarbetets innehåll. Global-

iseringen ställer nya krav på det internationella systemet. Globaliseringen

är en kraft som varje land måste försöka hantera i syfte att tillvarata dess

möjligheter och dämpa dess oönskade effekter. För länderna i Asien med

de snabba förändringar som de genomgår ställs mycket stora krav på

utveckling av institutioner och kapacitet på samhällets alla politik-

områden, inklusive på utvecklingen av mera representativa politiska

institutioner. Häri, snarare än i de finansiella flödena per se, ligger kärnan

i det framtida utvecklingssamarbetet med länderna i Asien. Fattigdoms-

bekämpning, utvecklingssamarbetets övergripande mål, förutsätter upp-

byggnaden av funktionsdugliga institutioner för vilka människor hyser

förtroende.

Prioriteringar:

 Det finns tre starka skäl att bedriva ett fortsatt utvecklingssamarbete

på åtminstone dagens nivå med Asien: huvuddelen av världens fattiga

finns i Asien, möjligheterna att nå resultat i utvecklingssamarbetet och

vårt eget långsiktiga intresse av fördjupade relationer med ett Asien

statt i utveckling. En målsättning måste av dessa skäl vara att öka det

svenska biståndet till Asien.

 Genom utvecklingssamarbetet kan vi aktivt fördjupa och bredda de

bilaterala relationerna till det stora flertal länder i Asien som fort-

farande är utvecklingsländer. Långt mer omfattande nätverk än vi

vanligen föreställer oss har byggts upp genom utvecklingssamarbetet

och utrymmet för nya initiativ är stort.

 Inriktningen av det svenska utvecklingssamarbetet stämmer väl

överens med de områden som framstår som angelägna i en svensk

Asienstrategi. Tre uppgifter bör ges högsta prioritet:

- att åstadkomma en klarare fokusering på reformprocesser och

institutionsuppbyggnad som syftar till att utveckla de

grundläggande förutsättningarna för demokrati och respekt för

mänskliga rättigheter, marknadsekonomi, minskad fattigdom,

förbättrad skola och hälsa, och ekologiskt hållbar utveckling,

- att målmedvetet bygga upp en långsiktig satsning på ett utbyggt

miljösamarbete, och

- att bygga mera jämbördiga och mera ömsesidiga relationer. Det

skall ses som ett viktigt mål i sig.

 Utvecklingssamarbete måste vara långsiktigt. Samtidigt ställs stora

krav på flexibilitet, helhetssyn, samordning och partnerskap:

% utvecklingssamarbetet kräver koncentration på länder och

sektorer i enskilda länder. Det långsiktiga

programlandssamarbetet måste kombineras med en kapacitet att

bistå ett land som befinner sig i ett kritiskt skede. Flexibilitet är

också nödvändig i meningen att samarbetet också fortsatt bör ha

stor bredd och inkludera ett brett spektrum av länder. Genom

denna bredd lämnar utvecklingssamarbetet viktiga bidrag till

utvecklingen av våra samlade relationer till ett stort antal länder i

regionen.

% Världsbanken, Valutafonden och Asiatiska utvecklingsbanken

spelar idag dominerande roller i det internationella utvecklings-

samarbetet med länderna i Asien. Det innebär att vårt eget

agerande i förhållande till dessa institutioner, i styrelser och i fora

för biståndskoordinering, blir av stor betydelse. Även EG:s

bistånd bör ägnas ökad uppmärksamhet i en sådan samlad

bedömning. För Sveriges del är det angeläget att se till denna

helhet i utformningen och genomförandet av en Asienstrategi.

% för att vara framgångsrikt förutsätter utvecklingssamarbete ett

partnerskap byggt på ömsesidiga intressen och öppet redovisade

mål. Utgångspunkten är den gemensamma värdegrund som

kommer till uttryck i gemensamt undertecknade konventioner. En

för utvecklingssamarbetet långsiktig målsättning är att bygga

ömsesidiga och jämbördiga relationer baserade på denna

grundval.

 Särskilt viktiga för utvecklingen av fördjupade ömsesidiga relationer

är:

- forskning, ett område där också utvecklingen i Asien skapar nya

förutsättningar för gemensamma initiativ.

- utbyggda möjligheter till utbildning i Asien för svenska studenter

och i Sverige för asiatiska studenter.

- utbyggt kultursamarbete och kulturutbyte. Här finns behov av ett

samlat initiativ för en väsentlig breddning av kontaktytorna.

- en utbyggd samverkan mellan enskilda organisationer i Sverige och

Asien. Särskilt viktigt är det arbete som syftar till att utveckla en

organisations kapacitet att verka inom ett viktigt samhällsområde.

- en utveckling av vårt näringslivs engagemang i Asien genom ett

nytt StartAsien, projektexport, miljöteknikexport, insatser som kan

främja handeln med u-länderna och andra initiativ som gör det

möjligt att åstadkomma en ny bredd och en ny långsiktighet i våra

kommersiella relationer.

5.5 Miljö - ödesfråga

Den kanske allvarligaste dimensionen av det som sker i Asien, och den

som långsiktigt berör oss mest direkt, är utvecklingen på miljöområdet.

Miljöproblemen är framförallt ett hot mot Asien, men många av

problemen har allvarliga globala effekter. Det som gör miljöfrågan så

angelägen är att försämringen av miljön gått så snabbt och att det inte

finns några påtagliga tecken på förbättring. Miljöproblemen är i många

länder lågprioriterade. Detta trots att de nu har nått nivåer som innebär

höga kostnader för samhället i form av produktivitetsförluster,

hälsoproblem, förlorad biologisk mångfald och ökad känslighet för

naturkatastrofer.

Vi vet att ett lands vilja att angripa problemen normalt ökar då landet

nått en viss inkomstnivå. Problemen är dock så allvarliga att det inte går

att vänta på att alla skall nå dit. Dessutom är det som regel både enklare

och samhällsekonomiskt mer fördelaktigt att angripa problemen i ett så

tidigt skede som möjligt. Stora framsteg har gjorts i det internationella

samarbetet men i ljuset av försämringstakten är de helt otillräckliga.

Kunskapen och teknologin finns i stor utsträckning, men inte viljan att

prioritera, att skapa system som förändrar beteenden, att stimulera

resurssnål och ren teknik och att sätta av resurser. Sverige kan spela en

viktig roll i multilaterala fora, genom EU och bilateralt.

Behovet av internationellt samarbete är stort. Eftersom Asien svarar

för en växande andel av de globala miljöproblemen bör miljösamarbetet

med Asien också av detta skäl ges hög prioritet.

Vad kan Sverige göra? Vilka frågor bör prioriteras och i vilka former

bör det ske för att bäst medverka till att naturresurser utnyttjas så att det

kan gagna kommande generationer? Viktigast förblir det internationella

arbetet på att förverkliga Agenda 21 både globalt och lokalt, särskilt

genom institutioner som den globala miljöfonden GEF, Världsbanken,

Asiatiska utvecklingsbanken och EU

I det bilaterala utvecklingssamarbetet har miljösamarbete redan en

central roll. Den kommer att utvecklas ytterligare. Kommersiellt finns

också betydande möjligheter. På forskningsområdet har en rad kontakter

byggts upp. Regeringen kommer att ta initiativ till en samlad långsiktig

satsning på miljö och naturresurshushållning i Asien som engagerar

regeringskansli, näringsliv, myndigheter, forskarsamhälle och

miljöorganisationer. Ett sådant initiativ kommer att utgöra ett viktigt

komplement till våra egna ansträngningar att utveckla Sverige till ett

hållbart samhälle. Dialogen inom ASEM erbjuder en ny plattform för

svenskt agerande på miljöområdet i Asien.

Global miljöpolitik och miljöpolitiskt samarbete

Sverige har traditionellt ett starkt miljöengagemang, både nationellt och

internationellt (se regeringens skrivelse 1996/1997:2, Sveriges

internationella samarbete för hållbar utveckling och 1998 års miljö-

proposition). Sverige har varit pådrivande i flera och spelar en mycket

aktiv roll i arbetet inom FN:s miljöprogram, UNEP, som arbetar med att

underlätta och samordna det globala miljösamarbetet och att ta fram

kunskapsunderlag för policybeslut på nationell och internationell nivå.

Vid FN:s konferens om miljö och utveckling, Riokonferensen 1992,

enades världens länder om det övergripande målet hållbar utveckling.

Dagens behov skulle tillfredsställas utan att kommande generationers

möjligheter att tillgodose sina behov äventyrades. Miljöproblemen

kopplades tydligt samman med utvecklingsfrågor. Vid konferensen

antogs Riodeklarationen (med principer för en hållbar utveckling),

Agenda 21 (ett handlingsprogram för hållbar utveckling) och

Skogsprinciperna (riktlinjer för ett hållbart skogsbruk). Efter

Riokonferensen bildades FN:s kommission för hållbar utveckling med

årliga möten där åtagandena i Agenda 21 följs upp och vidareutvecklas.

Framsteg har gjorts i det internationella samarbetet men det är tydligt

att de med hänsyn till försämringstakten är helt otillräckliga. Trots

överenskommelserna fortsätter miljöproblemen att förvärras.

Avfallsvolymerna växer och utsläppen av giftiga och försurande ämnen

och växthusgaser ökar. De förnybara resurserna överutnyttjas och den

biologiska mångfalden minskar.

Sverige bör stödja de asiatiska ländernas ansträngningar att uppfylla

villkoren i internationella överenskommelser och miljökonventioner. Det

är viktigt att intensifiera arbetet med att se till att intentioner och

rekommendationer omsätts i konkreta åtgärder. Det bilaterala

utvecklingssamarbetet spelar en viktig roll. Men det finns fler kanaler.

Regeringen kommer att ta initiativ till att även andra myndigheter än Sida

spelar en aktiv roll i miljösamarbetet med Asien. Miljödepartementet har

besökt några länder i Asien och skall ta fram ett arbetsprogram med

utgångspunkt från de riktlinjer, som anges i denna skrivelse.

Arbetsprogrammet skall omfatta bl.a. kemikalier, luftföroreningar i

tätorter samt vattenrening. Det bilaterala samarbetet kommer att fokusera

på Kina, Thailand och Vietnam. En bättre samordning av svenska

miljöaktiviteter i Asien är också nödvändig. Ambassader kan också ta en

större del i utvecklingen på miljöområdet med bevakning av hur länder

uppfyller sina åtaganden. Miljöfrågor kommer även fortsättningsvis att

stå som en punkt på dagordningen vid högnivåbesök.

Det är viktigt att intensifiera arbetet med att se till att intentioner och

rekommendationer omsätts i konkreta åtgärder. Sverige bör fortsatt verka

för stöd till de asiatiska ländernas ansträngningar att uppfylla villkoren i

internationella överenskommelser och miljökonventioner.

Bilateralt utvecklingssamarbete och miljö

Miljösamarbete har en central roll i det bilaterala utvecklingssamarbetet.

I det femte biståndsmålet, som antogs av riksdagen 1988, anges att

biståndet skall bidra till framsynt hushållning med naturresurserna och

omsorg om miljön. Miljöproblemen skall inte ses som ett isolerat

problem utan i ett vidare perspektiv och kopplas samman med begreppet

hållbar utveckling. Fattigdom och miljöproblem är relaterade till

varandra i båda riktningarna. Det går därför inte att enkelt särskilja det

utvecklingssamarbete som är miljörelaterat.

De institutionella bristerna utgör ett av de största hindren för

möjligheterna att förbättra miljösituationen i Asien. Det är därför av stor

vikt att främja institutionell utveckling och kapacitetsutbyggnad i det

nationella miljöarbetet. Sverige har kunskaper och kan bidraga till att

bygga upp institutioner, lagstiftning, regelverk och kontrollsystem.

Kunskapsutveckling och kunskapsöverföring är andra områden som bör

prioriteras. Utbildning är avgörande för att främja en hållbar utveckling

och människors förmåga att lösa utvecklings- och miljöproblem. Genom

stöd till undervisning, utbildning och forskning på miljöområdet kan

mottagarlandets egen förmåga att hantera miljöproblemen byggas upp.

Ett tredje viktigt område är stöd till folkrörelser. Utrymmet för

folkrörelser att göra sig gällande är begränsat i flera länder. Genom stöd

till miljörörelser kan kraven från det civila samhället för åtgärder för en

bättre miljö komma att öka.

Handel och miljö

Förhållandet mellan handels- och miljöpolitik finns på nordiskt initiativ

på den handelspolitiska dagordningen sedan slutet av 1980-talet. Arbetet

bedrivs i WTO, OECD, UNCTAD och UNEP. Syftet är att göra handels-

och miljöpolitiken ömsesidigt stödjande. En utgångspunkt för arbetet är

också att motverka protektionism och unilaterala handelsåtgärder och

säkerställa stabila förutsättningar i handelssystemet.

U-länderna är till övervägande delen kritiska och ser risker för

protektionistiskt missbruk av miljöpolitiken. Arbetet i GATT mellan

1991 och 1994 bidrog till att öka förståelsen och minska u-ländernas

motstånd mot att diskutera handel och miljö. Till detta har också

Riodeklarationen bidragit. I deklarationen har länderna enats om målet

att göra handels- och miljöpolitiken ömsesidigt stödjande.

Vid WTO:s bildande inrättades en kommitté för handel och miljö,

CTE, med mandat att komma med förslag på rekommendationer om

eventuella modifieringar av regelsystemen. Kommittén rapporterade till

WTO:s första ministermöte i december 1996 där det också fattades beslut

om att kommittén skulle fortsätta sitt arbete med oförändrat mandat och

arbetsprogram.

Inom ramen för CTE:s breda arbetsprogram diskuteras bl.a. frågor som

rör kopplingen mellan miljöåtgärder och marknadstillträde, inte minst för

u-länder, och frågor som rör miljömärkning och andra miljörelaterade

produktkrav.

Exportindustrin är en källa till miljöproblem i flera asiatiska länder.

Samtidigt har tillverkare som inte uppfyller miljökrav nu svårare att

komma in på industriländernas marknader. Miljölagstiftning och

frivilliga överenskommelser om miljöstandards kan innebära problem för

utvecklingsländer. Utvecklingsländer har svårt att anpassa sig till de krav

som ställs av flera skäl, bl.a. på grund av bristande kunskap om

miljömärkningssystem och bristen på likformighet kring standarder,

procedurer och krav mellan industriländer. Marknaden för miljömärkta

varor domineras av industriländer. Endast en mycket liten andel kommer

från utvecklingsländer (främst ekologiskt odlade produkter som kaffe

och te.).

Krav från konsumenterna kan ha en stor betydelse för övergång till

miljövänligare produkter och produktion. Utländska importföretag har

möjlighet att påverka genom att ställa krav. Ofta finns miljökrav på

leverantörer med i inköpsvillkoren. Miljökrav i industriländerna kan på

så sätt, genom att ställa krav på exportindustrin, spridas till utvecklings-

länder.

Utvecklingen mot en miljöanpassad produktion i de asiatiska

utvecklingsländerna bör stödjas för att påskynda övergången till en

hållbar utveckling och för att öka utvecklingsländernas konkurrenskraft

på industriländernas marknader. Genom ökade krav från konsumenter,

bl.a. genom konsumentorganisationer och importörer, finns incitament

för en miljövänligare produktion. Utvecklingsbistånd kan t.ex. stödja

uppbyggnaden av infrastruktur för certifiering och utbildning om miljö-

anpassning.

Prioriteringar:

 Miljö och hållbar utveckling kommer i framtiden att inta en mer

central plats i vårt internationella arbete. Områdena utgör redan ett

viktigt inslag i våra relationer med Asien. Detta skall ytterligare

förstärkas.

 En samlad svensk satsning skall innefatta:

% Ett stärkt engagemang i miljösamarbetet med Asien i regerings-

kansli och myndigheter. För att åstadkomma en samlad ansats krävs

att samarbetet mellan olika aktörer på svensk sida förstärks genom

ökad samverkan mellan regeringskansliet, Naturvårdsverket, Sida

och Exportrådet, företag och forskning. Regeringen kommer att ta

initiativ härtill.

% Sverige kommer att ge miljö och hållbar utveckling hög prioritet i

utvecklingssamarbetet med Asien. Institutionsbyggande, miljö-

lagstiftning, utbildning och forskning om miljöfrågor och stöd till

folkrörelser är av stor vikt. (Se avsnitt 5.7.)

% En offensiv satsning kommer att göras på att lansera svensk

miljöteknik.

 Sverige kommer fortsatt aktivt verka för att de asiatiska länderna

undertecknar de internationella konventionerna om miljö och hållbar

utveckling och uppfyller villkoren i överenskommelser och konven-

tioner. Den politiska dialogen kommer i ökad omfattning att prioritera

miljöproblemen.

 Miljöbevakningen i Asien kommer att förstärkas. Ambassadernas

bevakning skall förstärkas som ett led i arbetet på att utveckla nya

nätverk mellan miljökunnandet i Sverige och stationeringslandet.

Personal inom utlandsrepresentationen i Asien skall ges tillfälle till

utbildning i miljöfrågor.

 Utvecklingen mot en miljöanpassad produktion i de asiatiska

utvecklingsländerna måste stödjas för att påskynda övergången till en

hållbar utveckling och för att förbättra de asiatiska utvecklings-

ländernas tillträde på den europeiska marknaden. Utvecklingsbistånd

kan stödja uppbyggnaden av infrastruktur för certifiering och utbild-

ning om miljöanpassning.

5.6 Forskning och högre utbildning

Utbildning och forskning har en strategisk roll i fördjupningen av

relationerna mellan länder och kulturer. Det är viktigt att understryka att

det rör ett utbyte i båda riktningarna, som bygger på ömsesidighet och

jämbördighet. Detta gäller generellt för den internationalisering som

Sverige står inför och måste prägla vårt sätt att utforma de framtida

relationerna med Asien. Inför en snabbt förändrad omvärld spelar

utbildningsväsendet och särskilt universitet och högskolor en viktig roll

genom att medverka till att skapa inte bara fördjupade relationer med

andra länder utan även en ökad internationell kompetens.

Redan idag finns ett relativt rikt nätverk av relationer. Svenska

universitet har under de senaste decennierna upprättat kontakter med ett

stort antal universitet i Asien, särskilt i Japan och Kina, men också i viss

utsträckning i några av ASEAN-länderna. Forskare i Sverige och Asien

är engagerade i gemensamma forskningsprojekt. Drygt hundra svenska

högskolestuderande beger sig årligen till Asien för sitt uppsatsarbete med

finansiellt stöd från Sidas program för s.k. minor field studies (MFS),

och många av dem söker sig efter sin utbildning till arbetsuppgifter med

internationell inriktning. De svenska universiteten har också förstärkts

under 1990-talet både vad gäller utbildning och forskning om Asien.

Svenska regeringen har i januari 1999 tecknat ett avtal med Japan om

forskningssamarbete.

Strömmen från Asien till Sverige är inte heller obetydlig. Omkring

1.000 högskolestuderande från Asien studerar f.n. vid svenska

universitet, varav 600 kineser. 90 procent av de asiatiska gäststudenterna

är forskarstuderande. Inom ramen för Svenska institutets program

tillbringar årligen ett antal asiatiska forskare en period vid svenska

universitet. Ett växande antal kommer till Sverige för utbildning i

svenska företags regi. Omkring 600 asiater kommer årligen till Sverige

på Sidas internationella kurser, och ytterligare ett hundratal för

studiebesök inom ramen för utvecklingssamarbetet.

Den snabba utvecklingen av forskningsproduktion och patent i ett antal

länder i regionen gör att nya möjligheter håller på att växa fram.

Allt detta är dock marginellt i jämförelse med vad som sker på

utbildningens och forskningens område i våra relationer med Europa och

Nordamerika. Att det är så är naturligt, historiskt sett, men inte ur ett

framtidsperspektiv. Det kan t.ex. inte vara rimligt att bara en procent av

de svenskar som studerar vid utländska universitet studerar i Asien.

Då ASEM bildades 1996 var ett huvudtema att en grundläggande

förändring i relationerna mellan Europa och Asien måste baseras på ett

långsiktigt närmande även på utbildningens, forskningens och kulturens

områden. Mot den bakgrunden inrättade ASEM:s tjugofem

medlemsländer 1997 stiftelsen ASEF (Asia-Europe Foundation) i

Singapore, som bl.a. stödjer samarbete mellan universitet i Europa och

Asien.

Asienkunnandet i Sverige

Utbildning och forskning relaterad till Asien har ökat under 1990-talet

vid Sveriges universitet och högskolor. Centra för Öst- och Sydöst-

asienstudier finns vid tre av de stora universiteten samt vid NIAS

(Nordiska Institutet för Asienstudier) i Köpenhamn. Asienverksamheten

vid de små och medelstora högskolorna är begränsad. Inter-

nationaliseringsambitionerna har hittills varit inriktade på EU. Men det

finns ett ökat intresse för Asien och flera högskolor har ingått avtal med

läroanstalter i regionen.

Vid Stockholms universitet finns sedan 1984 Centrum för stillahavs-

asienstudier, CPAS (Center for Pacific Asia Studies), knutet till

institutionen för orientaliska språk. Vid Göteborgs universitet finns ett

Centrum för Öst- och Sydöstasienstudier. Mandatet utvidgades 1997 till

att också inkludera Sydasien. Centrum för Öst- och Sydöstasienstudier

vid Lunds universitet fick finansiellt stöd från regeringen i forsknings-

propositionen hösten 1996 för att utvidga centret och samordna den

Asienverksamhet som bedrivs vid universitetets olika institutioner.

Centret har även givits ett nationellt samordningsansvar. European

Institute of Japanese Studies (EIJS) vid Handelshögskolan i Stockholm

fokuserar på Japans och Östasiens ekonomier och samhällen. Vid sidan

av dessa centra finns ett Asienkunnande spritt på olika universitet och

högskolor i landet. Universitetet i Linköping har en fyraårig

civilingenjörsutbildning med japansk inriktning. Lärosätet erbjuder även

en Östasienutbildning för ingenjörer och företagsanställda. SWETECH

(Swedish Technology in Foreign Countries) är inriktad på att ge praktisk

kompetens att arbeta i Asien. I Uppsala är det bl.a. Institutionen för

freds- och konfliktforskning som bedriver Asienstudier.

Sverige har en nordisk resurs i NIAS i Köpenhamn, som ligger under

Nordiska ministerrådet. Institutet är ett viktigt centrum för nordiska och

internationella forskare, framförallt inom samhällsvetenskap. Sedan 1998

har institutet ett stödprogram för forskarutbildning om Öst-, Sydöst och

Sydasien. Institutet har en strategisk allians med systerinstitutionen

International Institute for Asian Studies (IIAS) i Leiden i Nederländerna.

Basen för akademisk kompetensuppbyggnad om Sydasien är svag.

Betydelsefull forskning bedrivs vid flera institutioner, bl.a. vid Lunds

universitet och Uppsala universitet, men inte i samlad form. Indien har en

utvecklad akademisk tradition med många universitet som Sveriges

akademier hittills alltför mycket förbigått. Det ligger i Sveriges

långsiktiga intresse att förändra detta. Idag saknas en institutionell bas för

akademisk kompetensuppbyggnad och tematiskt samarbete om det

samtida Indien och övriga Sydasien. Sida konstaterar i sitt remissvar till

Asienutredningen att en inventering av befintlig kompetens på detta

område bör göras i syfte att identifiera en lämplig centrumbildning för en

sådan satsning.

Möjligheter till områdesstudier är fortfarande begränsade. Sverige

kommer att behöva fler personer som kombinerar ett Asienkunnande

med yrkeskunskaper. Program av detta slag har börjat sättas upp vid

några av de svenska universiteten. Intressanta initiativ har tagits de

senaste åren, bl.a. av Linköpings universitet med SWETECH samt den

nystartade mastersutbildningen vid Centrum för Sydöst- och

Östasienstudier i[REDACTED_EFTERNAMN]. Mälardalens högskola har planer på en

Asienutbildning syftande till att ge högskoleingenjörer och ekonomer en

påbyggnad med Asienkunskap upp till magisterexamen.

Asienforskning och Asienkompetens

En grundförutsättning för ett konstruktivt svenskt Asienengagemang är

att våra kunskaper om Asien förbättras. Intresset för forskarutbildning

om Asien har ökat under 1990-talet. Men disputationsfrekvensen är liten.

Tillgängliga siffror indikerar att ett tiotal avhandlingar läggs fram per år.

Ett mått på Asienverksamhetens position vid universitet och högskolor

är dess andel av de forskningsanslag som fördelas av landets forsknings-

råd, forskningsstiftelser och andra offentliga forskningsfinansiärer. En

kartläggning av fördelningen av de samlade forskningsanslagen under

1997/1998 visar att av de samlade anslagen på drygt 6.500 miljoner

kronor gick 2,5 procent till u-landsforskning. Endast 0,8 procent av

Sveriges samlade forskningsrådsfinansiering går enligt studien till

projekt som specifikt fokuserar på Asien.

Samverkan mellan institutioner vid universitet och högskolor

För att underbygga en förstärkt svensk Asieninsats i framtiden fordras ett

utökat samarbete mellan de forskarutbildande institutionerna kring

handledningsresurser och forskarkurser. Asienforskning och utbildning

om Asien är utspridd på många olika institutioner vid vilka

Asienrelaterad forskning och undervisning utgör endast en liten del. När

begränsade resurser sprids alltför mycket riskerar resultaten bli

marginella. Det råder en stor brist på samordning mellan lärosätena. Ett

ökat samarbete mellan högskolorna, såväl regionalt som mellan ledande

institutioner på nationell nivå, skulle ge stora synergieffekter.

Det finns flera områden där det skulle finnas gemensamma intressen

för samverkan. Ett sådant är samverkan kring samarbetsavtal med större

universitet i Asien tillsammans med etablerandet av permanenta svenska

akademiska baser vid ledande universitet i betydelsefulla länder. Även

om de Asienrelaterade verksamheterna ännu är av ringa omfattning

jämfört med dem relaterade till Europa och USA, har de internationellt

mest orienterade lärosätena de senaste åren börjat uppgradera regionen i

sin strategiska planering.

Ett annat område är samverkan och arbetsfördelning när det gäller

fortsatt utbyggnad av språkutbildningar och områdesstudieprogram med

olika profiler. Samverkan bör även öka då det gäller gemensamt

utnyttjande av Asienspecifik handledningskompetens och gemensamma

doktorandkurser och seminarier.

Asienkompetensen vid olika lärosäten skulle kunna sammanföras i

större utsträckning än idag. Ett första steg skulle kunna vara att anordna

en konferens med ledande representanter för olika högskolor och större

Asienprogram inom dessa för att inventera behov, möjligheter och

tänkbara former för förstärkt samverkan.

Samverkan mellan universitet/högskolor, stat och näringsliv

I framtiden behövs också ett större mått av samverkan mellan högskolor,

politiska och diplomatiska aktörer, utvecklingssamarbete, näringsliv,

folkrörelser och media. Detta inte bara för att högskolorna skall kunna

skapa mer ändamålsenliga utbildningsprogram, som kan tillgodose olika

intressenters behov, utan också för att dra ömsesidig nytta av de olika

parternas speciella profiler och kontaktytor i Asien.

Forskare är ofta en resurs som hittills inte tagits till vara i syfte att höja

Sveriges profil i Asien, t.ex. i anslutning till större uppvaktningar,

delegationsresor eller stats- och ministerbesök. Akademisk verksamhet

har generellt sett mycket hög status i Asien där det också förekommer

betydligt tätare relationer mellan universitetsinstitutioner och regeringar,

ministerier och näringsliv än vi är vana vid i Sverige och Europa.

För näringslivet finns ett stort område för samverkan med de tekniska

högskolorna relaterad till tillämpad naturvetenskaplig forskning och

teknologiutveckling i Asien. Sveriges tekniska högskolor håller på att

etablera ett fastare samarbete med asiatiska systerinstitutioner, vilka är

under stark utveckling i många länder. Här skulle ökad samverkan ge

svenska företag, i synnerhet inom högteknologiområdet, nya

rekryteringskanaler och bättre tillgång till lokal spetskompetens och

lokala forskningsresurser i Asien.

Det fordras ett större mått av samverkan för att uppnå synergieffekter

som bidrar till att öka Sveriges synlighet i Asien. Riktlinjerna för ett

sådant framtida samarbete skulle kunna dras upp vid en konferens med

aktörer från olika samhällssektorer. Utrikesdepartementet kommer även

fortsättningsvis att tillsammans med olika institutioner och organisationer

regelbundet anordna seminarier med svenska och internationella

analytiker om samtida frågor i Asien. Det är viktigt att de kontakter och

det nätverk mellan företrädare för olika delar av samhället som etablerats

i anslutning till Asienutredningen vidmakthålls och utvidgas.

Språkstudier

Humanistiskt-samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR) har i den

s.k. småämnesutredningen, som överlämnades till regeringen i maj 1997,

föreslagit att språkutbildningen vid universiteten i bl.a. asiatiska språk

utökas. Utredningen har konstaterat att det ökade behovet av kunskaper i

kinesiska, japanska och koreanska, men även indonesiska och thai,

hänger nära samman med Östasiens tilltagande ekonomiska och politiska

betydelse i världen. Det rikskinesiska språket, mandarin, håller på att inta

positionen som det viktigaste språket vid sidan om modersmålet och

engelskan i Asien. Kanaler som gör det möjligt för svenska studenter att

läsa mindre asiatiska språk vid de stora språkinstitutionerna i London,

Paris, Leiden och Berlin finns genom studentutbytesavtalen inom EU.

Ökat studentutbyte

Studentutbyte är en viktig komponent i Sveriges relationer med länderna

i Asien. Det bidrar till ett förstärkt asiatiskt perspektiv i utbildningen och

skapar nya nätverk med betydelse inte bara för svensk forskning och

utbildning utan även för andra sektorer i samhället.

Sverige tar med nödvändighet emot färre asiatiska studenter än större

europeiska länder, men uppvisar en positiv utveckling det senaste

decenniet, då antalet studenter från Kina sjufaldigats, antalet studenter

från Japan femfaldigats och antalet studenter från resten av regionen

fyrfaldigats. Detta är en avspegling av de initiativ som universitet och

högskolor tagit, vilka de senaste tre åren gjort de asiatiska studenterna till

den största gruppen vid våra lärosäten från världen utanför EU. Sverige

var 1995 det sjätte största mottagarlandet i Europa.

Obalansen mellan antalet asiatiska gäststudenter och antalet egna

studenter i Asien kännetecknar alla europeiska länder. Tyskland,

Frankrike och Storbritannien har emellertid kommit längre än de mindre

länderna att bryta bristen på balans.

Av de 17.000 svenska studenter som läsåret 1996/97 tog möjligheten

att studera utomlands på egen hand reste 62 procent till andra länder i

Europa, 31 procent till Nordamerika och endast en procent till Asien,

främst till Kina, Japan, Sydkorea och Filippinerna.

Hur kan andelen svenska studenter vid asiatiska lärosäten ökas? Det är

svårt att motivera svenska studenter att vistas längre tid vid universitet i

Asien. Det anses besvärligt, kostsamt och inte särskilt meriterande. Så

länge det måste ske med stöd av enbart studiemedel är det bara en liten

grupp entusiaster som vågar ta steget.

Svenska studenter i Asien

I utredningen Utbildning och forskning för strategisk internationalisering

föreslår Högskoleverket och Sida gemensamt inrättandet av ett nytt

högskoleprogram, Linnaeus, inriktat på länder utanför Europa och

Nordamerika. Det ekonomiska ansvaret för programmet skulle Sida ha.

Programmet är utformat efter mönster av det etablerade Erasmus-

programmet för Europa. Syftet är att stärka den svenska högskole-

utbildningens samarbete med och kunskap om länder i Afrika, Asien och

Latinamerika.

Svenska studenter skall ges möjlighet att tillbringa en eller två terminer

vid en högskola utanför OECD-området. Programmet är tänkt att också

möjliggöra för svenska lärare att verka i ett annat språk- och

kulturområde än det han/hon är van vid. Samtidigt skall svenska

studenter ges tillfälle att få undervisning av utländska lärare från någon

av dessa regioner.

Målsättningen är att till år 2001 antalet studenter som läser i länder

utanför OECD-området skall fördubblas från dagens 600 till 1.200.

Programmet skulle innebära ökade möjligheter för svenska studenter att

fördjupa sina kunskaper om bl.a. Asien. Det är samtidigt viktigt att

möjligheten till studiemedel vid studier i Asien finns kvar.

Sidas s.k. minor field studies-program (MFS) är det största externa

programmet för studier i länder utanför Europa och Nordamerika.

Årligen ges omkring 400 studenter möjlighet till cirka tre månaders

fältarbete i länder utanför Europa och Nordamerika, främst i anslutning

till examensarbeten på C- eller D-nivå. En stor andel reser till Asien,

främst till de länder som ingår i Sveriges biståndsprogram. Diskussioner

pågår om att bredda programmet till fler länder då antalet MFS-studenter

blivit så stort att de prioriterade länderna får svårigheter att ta emot dem.

Det finns flera statliga och privata fonder som varje år delar ut anslag

för studier och forskning utomlands. Svensk-japanska stiftelsen främjar

utbyte i båda riktningarna. Stiftelsens modell skulle kunna utvecklas även

för andra länder, t.ex. Kina och Sydkorea.

EU:s program för Japan visar ett intressant alternativ på

kombinationen studier och praktiktjänstgöring. Denna form av

samverkan mellan näringsliv och stat skulle kunna användas för att göra

Asien intressantare för studenter med en ämneskunskap. Studier i Asien

skulle kunna kombineras med några månaders praktiktjänstgöring på ett

svenskt företag eller en svensk myndighet i regionen.

Asiatiska studenter och forskarstuderande i Sverige

Hur kan Sverige öka antalet asiatiska studenter i Sverige?

Det ovan nämnda Linnaeusprogrammet för student- och lärarutbyte

skall stimulera student- och lärarutbyte i båda riktningarna. Studenter

från länder utanför Europa och Nordamerika skall ges tillfälle att studera

en eller två terminer i Sverige.

Regeringsuppdraget till Sida att lämna förslag till ett program för

Palmestipendier kan också leda till ökade möjligheter för asiater att

studera i Sverige. Programmet skall bidra till kapacitetsuppbyggnad i

Afrika, Asien och Latinamerika, bidra till att skapa långsiktiga relationer

mellan Sverige, svenskar och svensk erfarenhet och personer i Afrika,

Asien och Latinamerika, samt indirekt stödja Sveriges international-

isering. Ämnen skall väljas där Sverige har komparativa fördelar som

kan utnyttjas inom programmet och förväntas vara efterfrågade av

stipendiater från utvecklingsländer. Man skall särskilt beakta kvinnors

och eftersatta gruppers behov.

Stiftelsen för internationalisering av högre utbildning och forskning

(STINT) inrättades 1994 för att främja internationalisering av svensk

högre utbildning och forskning. Stödet till utbyte med Nordamerika och

Europa dominerar, men vissa program är framförallt inriktade mot s.k.

dynamiska ekonomier i Asien, Latinamerika och Sydafrika. STINT

beviljar stöd till unga akademiker för studier på mastersnivå i Sverige.

Sådana stipendier finns för Sydkorea, Taiwan, Kina, Hongkong,

Filippinerna, Thailand, Singapore, Malaysia och Indonesien. För 1999

har STINT avsatt särskilda medel för att främja kunskapsutbyte med

universitet och högskolor i Sydkorea, Taiwan, Hongkong och

Indonesien. STINT ger stöd till långsiktigt bilateralt samarbete mellan

svenska och utländska forskargrupper genom STINT Fellowship

Programme. STINT har 1998/99 50 pågående projekt av vilka 12 är med

länder i Asien (Indien, Indonesien, Japan, Kina, Sydkorea, Malaysia och

Thailand).

Svenska institutet har ett gäststipendieprogram för studenter från

länder utanför Europa och Nordamerika, framförallt biståndsfinansierat.

Svenska universitet och högskolor kan söka SI:s internationella

forskarstipendier för att inbjuda utländska forskare för forskningsvistelse

i Sverige. Syftet är att ge svenska högskoleinstitutioner möjlighet att

knyta till sig utländska kvalificerade forskare. Programmet för

expertutbyte med utvecklingsländer vänder sig till högre

befattningshavare, experter och personer av betydelse för

kunskapsuppbyggnad inom samhällsliv och forskning. Syftet är att stödja

kunskaps- och erfarenhetsutbyte mellan Sverige och utvecklingsländer

inom områden som efterfrågas av utvecklingsländer och där Sverige

anses ha särskild kompetens. Initiativ inom programmet skall komma

från en svensk organisation, således även enskilda organisationer och

svenska utlandsmyndigheter. Programmet kan utnyttjas med kort varsel

och kan användas för expertbesök i båda riktningarna. Kina och Indien

dominerar bland länderna i Asien, men även Vietnam, Thailand, Pakistan

och Indonesien är väl företrädda bland beviljade ärenden. Genom stöd

från Sida utvidgades expertutbytesprogrammet kraftigt under 1998.

Utbyggt forskningssamarbete

En snabb ökning har skett det senaste årtiondet i kontakterna mellan

svenska och asiatiska universitet och många nya samarbetsavtal har

undertecknats. Trots detta gick mindre än en procent av landets samlade

forskningsråds- och forskningsstiftelsefinansiering till kompetens-

uppbyggnad om Asien 1997. Målet bör vara att avsätta väsentligt större

resurser för Asienrelaterad forskning.

Ett omfattande samarbete har under de senaste decennierna byggts upp

med länder i Asien inom ramen för utvecklingssamarbetet. En markant

utvidgning ter sig naturlig då Sida (SAREC) nu expanderar denna del av

sin verksamhet. För att en expansion till flera länder skall vara möjlig

krävs att stödet i växande omfattning utgår till ett decentraliserat,

forskarinitierat samarbete mellan institutioner i Sverige och i

utvecklingsländerna.

Stöd till asiatisk forskning inom utvecklingssamarbetet

Utbildning och forskning utgör viktiga inslag i det svenska utvecklings-

samarbetet som alltmera betonar institutions- och kapacitetsuppbyggnad.

På utbildningsområdet har tonvikten traditionellt legat på primärskola,

yrkesutbildning och specialutbildning, men idag omfattar den också olika

former av högre utbildning.

På den högre utbildningens område har Sida under 1990-talet bl.a. stött

ett regionalt masters-program i ekonomi i Vietnam och ett i Kambodja.

Utbildning på masters-nivå ingår vidare som en del av flera av Sidas

insatser för stöd till forskning. På forskningens område utgår huvuddelen

av Sidas stöd via forskningssamarbete med tre länder: Indien, Sri Lanka

och Vietnam. Med Indien har Sverige sedan länge haft ett

forskningssamarbete. I Sri Lanka ligger fokus på naturvetenskap och

teknik, bl.a. bioteknik, elteknik, marin miljö samt förnybar energi. En

ökad satsning på samhällsvetenskap har dock inletts liksom stöd till IT-

utveckling vid landets universitet. I Vietnam omfattar samarbetet bl.a.

hälsa, naturresurshushållning, teknik samt forskning avseende

ekonomiska och sociala reformer. Forskningssamarbetet med Indien

omfattar bl.a. livsmedelsteknik och förnybar energi. I samtliga

landsamarbeten deltar svenska forskningsinstitutioner. Under 1997-98

genomfördes ett omfattande planeringsarbete i Indien i syfte att utvidga

forskningssamarbetet genom ett forskningsprogram som syftade till ett

projektsamarbete inom teknikområden av ömsesidigt intresse mellan

indiska och svenska forskare. Som ett nytt element i det

biståndsfinansierade forskningssamarbetet skulle ett av de svenska

forskningsråden, teknikforskningsrådet (TFR), handlägga programmet.

Beredningen av Indienprogrammet vilar dock nu som en följd av att

Sverige avbröt beredning av nya insatser i utvecklingssamarbetet med

Indien efter landets kärnvapenprov 1998. Vid sidan av det bilaterala

forskningssamarbetet finns några regionala forskningsinsatser, bl.a.

avseende förnybar energi, marin ekologi och miljöekonomi. Svenskt

forskningssamarbete med Asien stöds också via Sidas särskilda program

för svensk u-landsforskning (Sidas u-landsforskningsråd), vilket f.n

omfattar ca 65 miljoner kronor . Vidare utgår stöd till ett flertal projekt

för forskningssamarbete inom demokrati och mänskliga rättigheter

Asien intar dock inte någon framskjuten plats i Sidas totala

forskningsstöd. 26 miljoner kronor av totalt 65 miljoner kronor gick 1997

till projekt som helt eller delvis fokuserade på Asien (drygt 100 projekt).

Ett program för forskarinitierade projektsamarbeten mellan institutioner i

Sverige och utvecklingsländer inom områden av ömsesidigt intresse och

bred utvecklingsrelevans torde kunna öka omfattningen av det bistånds-

finansierade forskningssamarbetet med Asien och utvidga det till fler

länder.

Sidas internationella kurser

Omkring 600 personer från Asien deltar varje år i Sidas internationella

kurser. Syftet är att främja kompetensutveckling i låg- och medel-

inkomstländer genom att förmedla kunskap som är av strategisk

betydelse för samarbetsländernas utveckling. För närvarande ges

omkring 70 kurser. Flertalet kurser sträcker sig över 2-4 veckor. Normalt

arrangeras kurserna i Sverige, ibland med uppföljningsseminarier i

deltagarnas hemländer. Kursprogrammet omfattar områden där Sverige

har kunskaper som är av strategisk betydelse för utvecklingen i

utvecklingsekonomier, t.ex. telekommunikation, energi, miljö, demokrati

och mänskliga rättigheter. Kurserna skapar på ett värdefullt sätt bredare

kontaktytor mellan Sverige och bl.a. asiatiska länder. Regeringen anser

därför att kurserna skall byggas ut ytterligare. Möjligheten att hålla

kurser som bara anknyter till en specifik region kommer att prövas

liksom möjligheten att förlägga kurser i regionen. I samarbete med

näringslivet och främjandeorgan skulle kursdeltagarna kunna ges

information om Sverige och svenskt näringsliv.

Samverkan Europa-Asien och behovet av långsiktiga

forskningsprogram

Det finns ett antal små institutioner och forskningsmiljöer utspridda i

olika länder i Europa som arbetar med Asien. EU har de senaste åren

planlagt en rad nya asiatisk-europeiska samarbetsprogram på det

akademiska området. Ett annat steg togs 1994 av European Science

Foundation (ESF), som är de europeiska forskningsrådens sam-

organisation, genom upprättande av en Asienkommitté med

representanter för ledande institutioner på området från nio europeiska

länder. ASEM-processen förväntas bli katalysator för ett kraftigt

förstärkt samarbete mellan Asien och Europa i framtiden på det

akademiska och intellektuella området. Ett nätverk, Council for Asia-

Europe Cooperation (CAEC), bildades efter ASEM:s första toppmöte

1996 i Bangkok för att sammanföra institutioner i Asien och Europa

sysselsatta med strategiska studier och forskning kring internationell

politik. Syftet är bl.a. att utveckla en plattform för informell dialog

mellan Europa och Asien kring säkerhetspolitiska frågor. I CAEC

nätverket ingår Centrum för stillahavsasienstudier i Stockholm. Ett annat

program är Programme for Europe-Asia Research Linkages (PEARL)

initierat av forskningsinstituten i Köpenhamn och Leiden, som i

samarbete med ASEF anordnar symposier för samarbete på det

samhällsvetenskapliga området. Sverige skall förbereda sig på att ta aktiv

del i denna nya typ av interkontinentalt akademiskt samarbete genom att

ta initiativ på områden där det finns möjlighet för vårt lands forskare att

spela en framträdande roll.

Prioriteringar:

 Att utveckla relationerna till Asien på utbildningens och forskningens

områden är av central betydelse för breddningen och fördjupningen av

Sveriges relationer till Asien.

 Det är i Sveriges intresse att ett växande antal svenska studenter

genom utbildning och forskning kommer i kontakt med Asien och att

väsentligt fler asiater ges möjlighet till utbildning och forsknings-

kontakter med Sverige. Under hösten 1999 kommer ett program för

utbyggt studentutbyte, Linnaeus, att framläggas av Sida.

 Utvecklingen i Asien skapar nya möjligheter på forskningens område

till ömsesidigt fruktbart samarbete. Behovet av stöd är samtidigt stort i

många länder. Genom ett utbyggt forskningssamarbete delvis inom

utvecklingssamarbetets ram skulle nödvändig bredd uppnås. I fram-

tiden bör det biståndsfinansierade samarbetet utsträckas till fler länder

genom forskarinitierat samarbete mellan institutioner i Sverige och

länderna i Asien.

 Idag finns fyra institutioner för Öst- och Sydöstasienstudier i Sverige

medan det saknas en institutionell bas för akademisk kompetens-

uppbyggnad om det samtida Sydasien. Något av universiteten bör

utgöra bas för framtida utbildning och forskning om Sydasien. En

inventering av befintlig kompetens på detta område kommer att göras

av Sida i syfte att identifiera en lämplig centrumbildning för en sådan

satsning.

 För att underbygga ett förstärkt svenskt Asienkunnande i framtiden,

fordras ett utökat samarbete mellan de forskarutbildande

institutionerna kring handledningsresurser och forskarkurser. Ett

första steg kunde vara att anordna en konferens med ledande

representanter för olika högskolor och större Asienprogram inom

dessa för att inventera behov, möjligheter och tänkbara former för

förstärkt samverkan.

 Språkutbildning vid universiteten i de stora asiatiska språken behöver

förstärkas. Regeringskansliet kommer i sin dialog med lärosätena att

verka för att genom en tydligare ansvarsfördelning uppnå ett utökat

samlat utbud av språkutbildning.

 Utbyte med Asien förekommer inom ramen för såväl det reguljära

utbildningsväsendet som i näringslivets regi. Möjligheterna till sam-

verkan mellan stat och näringsliv måste tas till vara. I detta syfte

kommer en konferens att arrangeras med representanter för regerings-

kansli, berörda myndigheter, universitet och högskolor samt närings-

livet.

5.7 Folkrörelser och gränsöverskridande nätverk

Folkrörelserna har spelat en central roll i det svenska samhällets

utveckling under det gångna seklet. Knappast något annat samhälle i

världen är så rikt på enskilda organisationer som Sverige. Idag uppgår det

totala antalet till mer än 200.000, från fackliga organisationer med

hundratusentals medlemmar till små organisationer i ett enda samhälle

eller aktionsgrupper i en enda fråga.

Folkrörelser och enskilda organisationer har också spelat en huvudroll

i internationaliseringen av Sverige, allt ifrån missionen som redan under

1800-talets senare hälft upprättade förbindelser mellan församlingar i

Sverige och samhällen i Afrika och Asien, till det internationella fackliga

arbetet och det u-landsengagemang som i början på 1950-talet ledde till

framväxten av Sverige hjälper-insamlingar och det statliga biståndet. En

bärande idé bakom biståndets framväxt var att rättvisa hemma och ute i

världen var två oskiljaktiga uttryck för samma solidaritetstanke. Idag är

över 300 organisationer engagerade i ett hundratal länder genom närmare

2.000 projekt.

Kontakterna mellan svenska folkrörelser och enskilda organisationer

och organisationer i Asien är vittförgrenade. Landavsnitten i skrivelsen

ger en idé om de nätverk som redan existerar. Kontakter i någon form

förekommer med praktiskt taget samtliga länder i Asien. De avser såväl

Japan, med vilket bl.a. fackföreningsrörelsen sedan länge har omfattande

kontakter, som utvecklingsländerna i Asien.

Huvuddelen av det arbete som svenska organisationer bedriver i Asien

bedrivs med stöd av Sida. År 1997 gick 21 procent - ca 168 miljoner

kronor - av Sidas anslag för enskilda organisationer till verksamheter i

Asien, jämfört med 37 procent för Afrika och 19 procent för

Latinamerika. De överlägset största mottagarländerna i Asien var

Bangladesh och Indien som tillsammans mottog en tredjedel (55 miljoner

kronor ) av de totala utbetalningarna över detta anslag. Därefter kom

Vietnam, som idag är Rädda barnens största enskilda samarbetsland i

Asien. Samarbete i någon form förekom med 14 länder jämte Hongkong

i Öst-, Sydöst- och Sydasien.

Fattigdomsfrågorna har varit centrala i organisationernas arbete, ofta

med mobilisering av målgruppen för insatsen som en viktig arbetsmetod.

Rättighetsfrågor och organisationsutveckling har under senare år vuxit

fram som bärande teman. Så har alltid varit fallet i det fackliga sam-

arbetet. Tyngdpunkten har därmed förskjutits mot insatser som syftar till

att på olika sätt driva på lagstiftnings- och opinionsbildningsarbetet inom

områden av vital betydelse. Sådant arbete förutsätter framväxten av

starka organisationer i det enskilda landet och stöd till

organisationsutveckling i sig har följaktligen fått en alltmera framskjuten

plats i arbetet. Sedan 1996 finns också särskilda medel för stöd genom

svenska politiska partier för utvecklingsinsatser i Öst- och Centraleuropa

och utvecklingsländer. En växande del av organisationernas insatser är

inriktade på att stärka respekten för mänskliga rättigheter. Inom ramen

för Sidas insatser för att främja demokrati och mänskliga rättigheter utgår

också ett betydande direktstöd till enskilda organisationer i mottagar-

länderna som arbetar för detta mål. Att medverka i utvecklingen av det

civila samhället har blivit ett huvudmål i organisationernas arbete. I Sidas

nya riktlinjer för bistånd genom enskilda organisationer ges denna

uppgift högsta prioritet.

Fackföreningsrörelse, folkrörelser och enskilda organisationer

Folkrörelserna och de enskilda organisationerna har en mycket viktig roll

i breddningen och fördjupningen av våra kontakter med samhällena i

Asien.

Genom utvecklingen i Asien växer utrymmet för mera omfattande

folkrörelsebaserade kontakter. Globaliseringen ställer nya krav på det

globala civila samhället. Några områden synes särskilt viktiga då man

betraktar Asien. Det är angeläget med en utveckling på den fackliga

sidan som kan balansera de starka ekonomiska krafterna. Mycket görs

redan i form av internationellt fackligt samarbete, mer skulle kunna göras

på detta område, som är av central betydelse också för

demokratiutvecklingen. Barnens situation och särskilt barnens rättigheter

är ett annat område som förtjänar hög prioritet. Miljön är ett tredje.

Utvecklingen i Asien kan inte vändas utan aktiva inhemska

miljöorganisationer som spelar en roll liknande den som sådana

organisationer spelade i Sverige då miljömedvetandet på allvar väcktes.

Kvinnors situation och jämställdhet är ett fjärde, de handikappades rätt

ett femte. På samtliga dessa områden finns i Sverige en stark bas att

bygga på. Med anledning av utredningens förslag avser Sida att

tillsammans med de svenska folkrörelserna under år 2001 arrangera en

konferens med företrädare för svenska och asiatiska organisationer på

temat "de enskilda organisationernas roll i samhällen i förändring".

En viktig fråga är samtidigt hur kontakter mellan folkrörelser,

intresseorganisationer och skolor. kan bli en vital del av relationerna

också till regionens mest utvecklade länder, länder som Japan och

Sydkorea. Av stort värde vore t.ex. kontakter mellan lärarförbund och

enskilda skolor i vårt land och dessa länder.

Folkrörelser och enskilda organisationer i de asiatiska samhällena

Länderna i Asien uppvisar mycket stora variationer vad gäller utrymmet

för och förekomsten av folkrörelser och enskilda organisationer.

Relationen mellan stat och organisationer skiljer sig mycket åt, likaså de

roller som organisationer spelar i samhällena. En sak har dock flertalet

länder i Asien gemensamt - att enskilda organisationer är en faktor av

växande betydelse.

I vid mening består det civila samhället av de institutioner av icke-

kommersiell karaktär som existerar mellan familj och stat. I den

meningen har varje samhälle någon form av civilt samhälle i form av

religiösa sammanslutningar, skrån, byråd eller liknande.

Kastsammanslutningarna i Indien och de islamiska s.k.

madrassahskolorna i Pakistan är två exempel. Inte heller folkrörelser och

enskilda organisationer är något nytt i Asien. I Indien har t.ex. den

fackliga rörelsen under decennier spelat en självständig, om än starkt

politiserad, roll och många organisationer växte på ett tidigt stadium fram

i den gandhianska traditionen. I Sri Lanka har sarvodaya-rörelsen en lång

tradition. Det nya är att utrymmet i många länder ökar genom en

dynamisk utveckling som resulterat i ny lagstiftning som definierar

organisationernas rättigheter och skyldigheter. Såväl antalet

organisationer som verksamhetsområdena har ökat kraftigt. Och, vilket i

detta sammanhang är det viktigaste, det gäller också antalet självständiga

organisationer med fokus på samhällets behov och problem. Det är

huvudsakligen fråga om enskilda organisationer snarare än folkrörelser

med bred bas i och djup förankring i samhällena. Vår egen starka

folkrörelsetradition har få motsvarigheter. Legitimiteten är ofta svag, och

beroendet av bistånd ofta sådant att verksamheten skulle upphöra om

biståndet upphörde. Uppbyggnaden är inte hållbar.

Filippinerna och Bangladesh med 95.000 respektive drygt 20.000

registrerade organisationer representerar den ena polen. Här är utrymmet

för organisationsbildning stort och restriktionerna få. Huvudproblemet är

snarast organisationernas svaga medlems- och finansieringsbas. Många

av dem är mycket små och tillskapade av någon enskild person som, ofta

med hjälp av bistånd, velat göra en social insats. Resultaten är, liksom

organisationernas livslängd, högst varierande. En del är mycket effektiva.

Ett stort dilemma för den utomstående givaren är hur insatsen skall

kunna avslutas, då beroendet av bistånd är permanent.

Enpartistater som Kina har traditionellt utgjort den andra ytterligheten

och gör fortfarande så i viktiga hänseenden. Idag finns dock i Kina över

200.000 registrerade organisationer och ett stort antal illegala . Stat och

parti spelar fortfarande en reglerande och kontrollerande roll som gör att

knappast några organisationer kan betecknas som helt fristående från

staten. De är att beteckna som halvstatliga eller halvfrivilliga. Deras

möjligheter att verka opinionsbildande är också begränsade. Sociala

organisationer har dock möjlighet att ta emot utländskt bistånd och gör så

i växande omfattning. Sammantaget innebär denna utveckling att ett

civilt samhälle - trots statens starkt kluvna inställning - successivt växer

fram. En liknade bild kan tecknas i Vietnam. Ambivalensen från partiets

och statens sida illustreras av att arbetet på en lag som reglerar enskilda

organisationers verksamhet pågått i flera år. Viljan att i lag skapa ett

större utrymme bryts mot ambitionen att fortsatt kontrollera

organisationsutvecklingen. Traditionellt har organisationerna, med de till

partiet knutna massorganisationerna i spetsen, inordnats under

Faderlandsfronten, en paraplyorganisation under partiets kontroll. Under

senare år har dock organisationer för gatubarn, miljöorganisationer m.fl.

vuxit fram i vad som av forskare betecknats som en krypande pluralism.

Japan och Sydkorea kan sägas utgöra en tredje kategori. De är exempel

på konfucianskt präglade samhällen i vilka folkrörelser och enskilda

organisationer traditionellt inte spelat någon nämnvärd roll. En

symbiotisk struktur bestående av det styrande partiet (och militären i

Koreas fall), staten, byråkratin och näringslivet har dominerat

samhällsutvecklingen medan det civila samhället förblivit av begränsad

betydelse. Andra faktorer har bidragit till den sociala sammanhållning

som gjort ländernas dramatiska ekonomiska utveckling möjlig.

Fackföreningsrörelsen och studentaktivism har utgjort viktiga exempel

på alternativa strukturer. I Japans fall är antikärnvapenrörelsen ytterligare

ett exempel. Under senare år har i båda länderna en utveckling mot större

pluralism inletts i vilken framväxten av enskilda organisationer spelar en

viktig roll. I Japan har antalet sociala och medborgerliga organisationer

ökat dramatiskt. Ett exempel är de initiativ som växte fram från det civila

samhällets sida efter jordbävningen 1995 i Kobe. Organisationer är under

framväxt på en mängd områden. Många organisationer har en inriktning

på internationellt utvecklingssamarbete, ett område där enskilda

organisationer hittills inte alls spelat den roll som de gjort och gör i

Sverige. Utvecklingen i Sydkorea är likartad. Landet befinner sig i ett

viktigt skede av fördjupning av demokratin. För att så skall ske krävs

dels att partiväsendet, som traditionellt varit starkt knutet till personer,

fraktioner, regioner och ekonomiska intressen, utvecklas och dels att det

civila samhället utvecklas på såväl bredden som på djupet. Idag finns t.

ex. miljöorganisationer och MR-organisationer som med hjälp av media

driver olika frågor. Närvaron på basplanet är liksom i Japan föga

utvecklad.

I förlängningen växer det fram nätverk av organisationer inom Asien,

mellan länderna i Asien och andra delar av världen och globalt. Redan

finns viktiga exempel på nätverk i Asien. Ett sådant är Forum Asia, en

regional sammanslutning av ett tjugotal MR-organisationer som med

stöd från Sida bl.a. arbetar med MR-utbildning och rättshjälp.

Helt nya möjligheter skapas genom denna utveckling för fördjupade

relationer mellan de asiatiska samhällena och vårt eget land.

Folkrörelser och enskilda organisationer som brobyggare mellan

samhällen och kulturer

En viktig målsättning i en svensk Asienstrategi är att bygga fördjupade

relationer med länderna och samhällena i Asien. Folkrörelser och

enskilda organisationer har här en central roll. I Sverige utgör de en

återspegling av hela vår samhällsstruktur med dess starka internationella

orientering, och i Asien är de under stark framväxt. Häri finns en

ovärderlig grundval för utbyggda relationer mellan samhällena och

kulturerna på vitala områden. Förutsättningen för sådant samarbete måste

vara att organisationerna själva har ett genuint intresse av att upprätta

kontakter och samarbeta i någon form. Möjligheterna är många med

såväl organisationer i utvecklingsländer som organisationer i utvecklade

asiatiska länder. Fackliga kontakter är av stor betydelse i båda fallen.

Utbyggda kontakter mellan organisationer med likartad inriktning har ett

värde i sig. De är samtidigt av direkt betydelse inom ramen för en

Asienstrategi som syftar till att bygga ömsesidiga och varaktiga

relationer. Svenska folkrörelser och enskilda organisationer kan lämna

viktiga bidrag till förverkligandet av centrala målsättningar för Sveriges

internationella agerande. Genom organisationernas aktiva engagemang

ökar möjligheterna att verka för fred och säkerhet, demokrati, mänskliga

rättigheter och jämställdhet, fattigdomsbekämpning och hållbar

utveckling.

I Filippinerna och Sri Lanka har Diakonia engagerat sig genom

insatser för fred och försoning i konfliktländer. Genom fackligt

samarbete, arbete med barns rättigheter och insatser för gatubarn,

jämställdhetsinsatser, insatser för lokal mobilisering, stöd till flyktingar

och insatser för handikappade gör ett flertal organisationer insatser som

främjar demokrati och mänskliga rättigheter. Ett stort antal insatser inom

i synnerhet hälsovårds- och utbildningssektorerna samt ett par stora

projekt för integrerad landsbygdsutveckling har fattigdomsbekämpning

som huvudmål.

Prioriteringar:

 Svenska folkrörelser och enskilda organisationer lämnar viktiga bidrag

till förverkligandet av centrala målsättningar för Sveriges inter-

nationella agerande. Genom organisationernas aktiva engagemang

ökar möjligheterna att verka för fred och säkerhet, demokrati,

mänskliga rättigheter och jämställdhet, fattigdomsbekämpning och

hållbar utveckling.

 Utvecklingen av de civila samhällena i Asien innebär möjligheter till

utbyggt samarbete mellan svenska folkrörelser och enskilda organisa-

tioner och organisationer i Asien.

 En stor utmaning i samarbetet mellan svenska och asiatiska

organisationer är att utveckla demokratiskt uppbyggda organisationer

som kan ingå i ett livskraftigt civilsamhälle. Att stödja

organisationerna i detta arbete är en för utvecklingssamarbetet central

uppgift.

 En viktig möjlighet är att stödja regionala enskilda organisationer

vilka i sin tur kan stödja och utveckla inhemska organisationer. En

sådan två-stegsmodell ökar förutsättningarna för långsiktigt hållbar

organisationsutveckling.

 Områden som framstår som särskilt viktiga att stödja är:

% demokrati och mänskliga rättigheter,

% facklig utveckling,

% barnens rättigheter,

% jämställdhet,

% handikappades rättigheter,

% hållbar utveckling/miljöförbättringar,

% insatser som syftar till att bygga kapacitet för

fattigdomsbekämpning samt

% konfliktförebyggande/konfliktlösning.

 Stöd genom svenska politiska partier och dem närstående organ

förekommer idag knappast i Asien. Sådant stöd skulle kunna vara

av stor betydelse i den kritiska utvecklingsfas som många partier i

Asien idag befinner sig i.

 Målet är att utveckla ömsesidiga relationer mellan enskilda

organisationer som inte förutsätter bistånd. Viktigt är också att

utveckla sådana relationer med regionens mera utvecklade länder

och territorier, i första hand Japan, Sydkorea, Singapore, Hongkong

och Taiwan, mellan yrkessammanslutningar, miljöorganisationer,

skolor, idrottsföreningar, pensionärsföreningar, konstföreningar och

Amnestyorganisationer.

 För att skapa ökade kontaktytor mellan vårt samhälle och länderna i

Asien kommer Sida att tillsammans med de svenska folkrörelserna

att arrangera en konferens på temat "de enskilda organisationernas

roll i samhällen i förändring" under Sveriges ordförandeskap i EU

våren 2001.

5.8 Kultursamarbete, informationsverksamhet och

Sverigefrämjande

En fördjupning av relationerna till länderna och samhällena i Asien

skulle främjas av ett väsentligt utbyggt kulturutbyte och kultursamarbete

i samspel mellan staten och dess institutioner och dem som arbetar med

kultur.

Den svenska statens medverkan förekommer huvudsakligen i tre

former. Huvudkällan för statligt stöd till bl.a. kulturutbyte med andra

länder är Svenska institutet. 1997 togs dock endast ca 8 miljoner kronor

av dess samlade anslag på 195 miljoner kronor i anspråk för

verksamheter i Asien. Högst prioritet hade Öst- och Centraleuropa.

Utrikesdepartementet har ett anslag för informationsverksamhet

inklusive kultursatsningar som i huvudsak fördelas på ambassaderna i

världen. 1998 uppgick detta anslag till 8 miljoner kronor , varav 10

procent avsattes för Asien.

Sida är engagerat i kultursamarbete i något mindre än tio länder varav

ett i Asien (Vietnam). Budgeten för 1997 uppgick till 100 miljoner

kronor varav 21 miljoner kronor för Vietnam.

En långsiktig satsning på kultursamarbete med länderna i Asien skulle

förutsätta att en större andel av tillgängliga medel avsätts för insatser i

Asien.

Kulturutbyte

Ovan har vikten av att relationerna breddas och fördjupas genom utbyggt

studentutbyte, forskarsamarbete och folkrörelsekontakter betonats.

Kärnan i detta är att förstå en annan kultur, att se den inifrån. Ingenting

kan vara viktigare för ömsesidig förståelse och respekt än kulturmöten

och kultursamarbete. Många kulturer är idag närvarande i vår egen

vardag. Möjligheterna är många för dem i vårt land som vill lära känna

en annan kultur. Det globala kulturutbudet domineras samtidigt av

kommersiell amerikansk kultur. Asien har begränsat utrymme i våra

media utom i krisögonblick. Obalanserna är stora. Möjligheterna att i

Asien lära känna svensk kultur är ännu mycket begränsade. Ett närmande

förutsätter omprioriteringar och nya initiativ från såväl stat som

näringsliv. Att en central institution som Svenska institutet idag endast

använder fyra procent av sin budget för insatser i Asien beror främst på

att andra områden prioriteras men också på att institutets verksamhet är

efterfrågestyrd och initiativen från de svenska ambassaderna i Asien med

några undantag (främst Tokyo och Peking) hittills varit jämförelsevis få.

I det kultursamarbete som genom Sida bedrivs inom ramen för

utvecklingssamarbetet prioriteras bara ett land i Asien - Vietnam.

I detta sammanhang bör vikten av ett vidare kulturbegrepp framhållas.

Detta har redan uppmärksammats av bl.a. FN, Unesco och Världsbanken.

Kultursamarbete är även en viktig del i demokratiseringsprocessen.

Genom att skapa ett särskilt fönster för kulturutbyte med Asien kan

projekt - små och stora - inom olika kulturområden ges stöd. Det

väsentliga är att finna former för väsentligt mera mångfasetterade och

decentraliserade kulturkontakter än de som finns idag.

Svenska kulturinstitutioner och kulturutövare med projekt med

inriktning på Asien skulle kunna söka stöd. Stöd skulle kunna utgå till

exempelvis en konstnärlig högskola som skulle vilja samarbeta under en

tid med motsvarande skola i ett land i Asien eller till teatrar som ville

samarbeta. Stöd skulle också kunna gå till s.k. "writers in residence"-

program mellan Svenska författarförbundet och förbund i ett land i

Asien. Det skulle också kunna utgå stöd till enskilda kulturutövare som i

samarbete med en institution eller en kulturutövare i Asien utvecklat ett

projekt som krävde finansiering. Det är viktigt att få till stånd projekt

som engagerar unga människor.

Samarbetsprojekt med en part i Sverige och en i Asien bör prioriteras.

Initiativet till projektet bör kunna komma från såväl Sverige som Asien.

Projekt med långsiktiga och institutionella effekter bör ges företräde,

men också mer avgränsade projekt, som en gemensam utställning på ett

intressant tema, bör kunna komma ifråga. Ett nytt fönster skulle öppnas

för idéer av vitt skilda slag. Två viktiga effekter skulle sålunda uppnås:

ökad decentralisering och ökad ömsesidighet.

Målet är att få till stånd ett decentraliserat kultursamarbete med Asien.

Resurser och former bör skapas för ett helt nytt skede i kultursamarbetet

med Asien. Det är viktigt att kultursektorn i Sverige såväl som i länderna

i Asien ser att en väsentlig ny möjlighet har skapats.

Huvuddelen av medlen skulle komma från biståndsbudgeten.

"Fönstret" bör dock inte avse endast u-länder utan vara öppet för

samtliga länder i Öst-, Sydöst och Sydasien. Bl.a. av detta skäl bör det

tillskapas i samarbete mellan Sida, Statens kulturråd och Svenska

institutet.

Information och Sverigefrämjande

De svenska utlandsmyndigheterna utgör regeringens främsta instrument

för att i enskilda länder skapa goodwill och förtroende för Sverige som

internationell samarbetspartner och därmed främja svenska intressen och

bidra till tillväxt och sysselsättning. Kraven och förväntningarna på

utlandsmyndigheterna att på olika vägar medverka till att genomföra

regeringens tillväxt- och sysselsättningsmål har ökat markant under de

senaste två åren. Detta ställer nya och förändrade krav på resurser och

kapacitet hos utlandsmyndigheterna för att ge främjandeinsatserna den

inriktning som krävs från land till land för att uppnå effekt med

långsiktiga framgångar inom export, turism och investeringar.

Vid en internationell jämförelse kan konstateras att främjandefrågorna

i bred bemärkelse har fått en väsentligt ökad roll inom många

utrikesförvaltningar. Allt fler länder, inte minst de övriga EU-länderna,

inser också den betydelse i olika dimensioner som pressverksamhet och

informations- och kultursatsningar har för att presentera landet liksom för

att nå mer definierade mål. Sådana aktiviteter kan, utöver att fungera som

export- och kulturfrämjare, ha en funktion som mötesplats för att skapa

nätverk och bidra till opinionsbildning.

Regeringens engagemang för Sverigefrämjandet är i dag mycket

tydligt. Ett samlat tänkande och planerande har vuxit fram som innebär

att politisk, kommersiell och kulturell information kan närma sig

varandra och samverka på ett nytt sätt. Press-, informations- och kultur-

utbytesverksamhet i kombination med export- och andra Sverige-

främjande aktiviteter har som en följd av detta blivit allt viktigare för att

presentera och skapa uppmärksamhet för Sverige. Det breda Sverige-

främjandet i utlandsmyndigheternas regi utgör en mycket värdefull

grundval och plattform för den direkt affärsinriktade främjande-

verksamheten för export, investeringar och turism som Exportrådet,

Invest in Sweden Agency (ISA), TuristRådet och utlandsmyndigheterna

bedriver.

På de svenska utlandsmyndigheterna i Asien finns en hög ambitions-

nivå när det gäller främjandefrågorna inklusive press-, informations- och

kulturaktiviteter i ett bredare främjandeperspektiv. Den största

restriktionen för ett mera offensivt arbetssätt är, som framgått av

redovisningen ovan, de mycket begränsade resurser som står till buds.

Ett huvudtema i detta förslag till en svensk Asienstrategi är att det är i

Sveriges intresse att väsentligt fördjupa relationerna till länder som under

kommande decennier kommer att spela viktiga roller i Asien och världen

politiskt, ekonomiskt och kulturellt. För att det skall vara möjligt krävs

ökade finansiella resurser, i synnerhet som kunskaperna om Sverige idag

är begränsade och avstånden stora. Utgångspunkten är att jämställa

Peking och Tokyo med de viktigaste huvudstäderna i Europa, i synnerhet

som relationerna till de västeuropeiska samhällena är väl utbyggda och

kontaktytorna redan mångfasetterade.

Det är samtidigt klart att Sverigefrämjandet kräver en speciell

utformning och inriktning i olika länder beroende på en mängd faktorer:

landets och marknadens karaktär och storlek, exportpotentialen, varje

lands särskilda kultur, utlandsmyndighetens resurser och den totala

svenska främjandeorganisationen i respektive land.

Utlandsmyndigheterna har den bästa samlade kunskapen om vad som

från svensk intressesynpunkt krävs i ett helhetsperspektiv för att stödja

främjandeansträngningarna på plats i fråga om Sverigeinformation och

Sverigemanifestationer. Av den anledningen uppdrog Asienstrategin i

samråd med Utrikesdepartementets press- och informationsenhet och

Svenska institutet åt två specialister på Kina, kinesisk samhällsdebatt och

kinesisk kultur, att göra en särskild studie i syfte att visa hur en mera

ambitiös satsning på Kina skulle kunna se ut. Uppdraget handlade om att

undersöka möjligheterna för en utbyggd strategiskt inriktad verksamhet.

Syftet var att genom en fördjupad studie med fokus på Kina med

konkreta förslag visa vad som skulle kunna åstadkommas inom vidgade

men alltjämt måttliga ramar.

Förslagen spänner över ett vitt fält från seminarier om jämställdhet,

rättsligt utbyte och miljö till film, översättning av svensk skönlitteratur,

turistinformation och akademiskt utbyte. Ett huvudtema är fokusering på

frågor och målgrupper av relevans i dagens, och morgondagens Kina,

som vi har anledning bygga fördjupning kring, i flera fall nyckelfrågor i

den kinesiska samtidsdebatten av betydelse ur ett demokratiperspektiv.

Studier av samma slag - landspecifika planer - skulle vara till stor nytta i

de ökade satsningar på nyckelländer i Asien som bör göras under

kommande år. Det skulle skapa möjligheter för ordentligare satsningar i

länder som Kina, Japan, Indien och Sydkorea av det slag som

utvecklingen av relationerna till länderna förutsätter.

Utrikesdepartementet kommer att göra en översyn av denna verksamhet i

syfte att klarare definiera behov och prioriteringar.

Ett närmande till länder i Asien förutsätter att resurser skapas för

fördjupning av intresset för Sverige, för vårt samhälle och vår kultur, för

våra produkter, och för Sverige som turistmål. Därigenom kan de frågor

som Sverige betraktar som viktiga främjas.

Prioriteringar:

 En fördjupning av relationerna med länderna och samhällena i Asien

förutsätter en utbyggnad av kultursamarbete och informations-

verksamhet. Det är i hög grad i Sveriges intresse att kultur- och

informationsutbytet utvecklas, i synnerhet med länder som är eller kan

förväntas bli viktiga marknader för Sverige och därmed för tillväxt

och jobb i Sverige. En större andel av tillängliga resurser skall avsättas

för Asien. Målet är att om några år ha ett decentraliserat

kultursamarbete med väsentligt fler länder och en påtagligt större och

bättre målinriktad informationsverksamhet än idag. Det skall ske

genom:

% att förutsättningar skapas för ett väsentligt utbyggt kultursamarbete

mellan svenska kulturinstitutioner och kulturarbetare och deras

motsvarigheter i Asien. Grunden för detta finns i Svenska institutet

och Sida. Det som nu behövs är ett tydligt "fönster" genom vilket

väl genomtänka samarbetsprojekt, små såväl som stora, kan få stöd.

% att ett urval ambassader i Asien ges förbättrade finansiella

möjligheter att bedriva informationsverksamhet. Målet måste vara

att på sikt väsentligt höja informationsbudgetarna för ambassaderna

i Tokyo, Peking och New Delhi och höja budgeterna för andra

prioriterade länder.

% att i syfte att uppnå en klarare inriktning av informations-

verksamheten i varje enskilt land för några av de större länderna

utveckla landspecifika strategier som omfattar såväl den över

Utrikesdepartementets informationsbudget finansierade verksam-

heten som verksamhet inom Svenska institutets ansvarsområde.

Sverigefrämjande bör vara ett centralt tema i dessa strategier och

sponsring ses som en viktig finansieringsmöjlighet.

 Vidare föreslås att Sverige inom ASEM:s ram tar initiativ till ett

projekt som syftar till att utveckla kultursamarbetet mellan Europa och

Asien

6 Sveriges bilaterala relationer med länder och

ekonomier i Asien

6.1 En historisk återblick

Sveriges kontakter med länderna i Asien sträcker sig längre tillbaka i

tiden och över fler samhällsområden än många föreställer sig. Det

svenska intresset för Asien blev markant vid mitten av 1700-talet, då två

huvudlinjer kan urskiljas. En hade Carl von Linné som centralgestalt, en

annan växte fram med handelns expansion. 1731 grundades Svenska

Ostindiska Kompaniet och 1739 bildades Kungliga Svenska Vetenskaps-

akademin med Linné som en av dess främsta medlemmar. På 1740-talet

inledde Linné, Vetenskapsakademin och Ostindiska Kompaniet ett sam-

arbete varigenom skeppsprästen eller någon annan ombord på

kompaniets fartyg blev amatörbotanist i Linnés eller Vetenskaps-

akademins tjänst. Ett tiotal år senare började vetenskapligt utbildade

Linné-lärjungar att ge sig ut på långa forskningsresor. De viktigaste

bidragen gjorde Carl Peter[REDACTED_EFTERNAMN]. I och med hans berömda

reseskildring Resa uti Europa, Africa, Asia, förrättad åren 1770-1779,

kom kunskap om Japan att vinna mer allmänt insteg i Sverige.

Ekonomiska relationer

Ostindiska Kompaniet fick stor betydelse inte minst för Göteborgs

utveckling. I dåtidens Asienbild intog Kina en central plats och blev på

många sätt stilbildande. Även efter att Kompaniet formellt upplösts 1813

fortsatte kontakterna mellan Sverige och Kina och ett handelsavtal under-

tecknades 1847. Under 1800-talet bildades en rad handelshus (tidigast

var Ekmans), som såg till att svenska varor nådde Asien.

Under mellankrigstiden minskade Asiens ekonomiska betydelse för

Sverige även om sjöfarten fortfarande var viktig, och vid andra

världskrigets slut var Asiens roll marginell.

Den snabba ekonomiska utvecklingen i Öst- och Sydöstasien främst

under 1990-talet har resulterat i ett snabbt ökande handelsutbyte och

1997 var Sveriges handel med Asien större än den med Nordamerika.

Under 1998 förändrades den bilden. Asienkrisen ledde till att Asiens

andel av Sveriges samlade export föll för första gången på många år

medan däremot importen från Asien fortsatte att öka.

Politiska relationer

De politiska relationerna mellan Sverige och länderna i Asien började

utvecklas först under efterkrigstiden, i flera fall som en direkt följd av att

forna kolonier blev självständiga. Sverige har där det varit möjligt sökt

spela en aktiv och konstruktiv roll, vilket ibland renderat svenska

politiska ställningstaganden betydande internationell uppmärksamhet och

respekt.

Med Indien inleddes diplomatiska relationer redan 1948 och god

personlig kontakt etablerades tidigt mellan ledande svenska och indiska

politiker.

Sverige var det första västland, som etablerade diplomatiska relationer

med Folkrepubliken Kina. Så skedde redan 1950.

Knappast någon annan utrikespolitisk fråga har skapat så mycket

internationell uppmärksamhet kring Sverige som vår Vietnampolitik

under 1960-talet. Den svenska regeringens och det svenska samhällets

protester etablerade Sverige som en engagerad partner i den inter-

nationella solidaritetens tecken. Sverige fick betydande goodwill, inte

minst i tredje världen.

Utvecklingssamarbete

När det svenska bilaterala utvecklingssamarbetet inleddes 1952 tillhörde

Pakistan de första mottagarländerna, tätt följt av Indien och Sri Lanka.

Det svenska biståndet var till en början av liten omfattning. Inrättandet av

Sida 1965 ledde till ett mer målinriktat och snabbt ökande bistånd.

Sverige bedriver idag bilateralt utvecklingssamarbete i någon form med

18 länder i Asien. Dessutom kanaliseras stöd till asiatiska länder via FN,

EU, Världsbanken och Asiatiska utvecklingsbanken. Åtta länder

dominerar det bilaterala svenska utvecklingssamarbetet med Asien -

Bangladesh, Filippinerna, Indien, Kambodja, Kina, Laos, Sri Lanka och

Vietnam. Den bredaste täckningen har de internationella kurserna och

biståndet genom enskilda organisationer.

Kyrkosamfundet

De svenska kyrkornas kontakter med Asien går tillbaka till andra hälften

av 1800-talet och gällde då i första hand Kina och Indien. I Indien har

såväl Svenska kyrkans som frikyrkornas insatser främst varit lokaliserade

till Sydindien (Tamilkyrkan). Med kolonialväldenas upplösning följde en

självständighetsrörelse också på missionsfälten, som ledde till att

autonoma kyrkor bildades. De omvälvande händelserna i Kina 1948/49

medförde att missionärerna tvingades fly landet eller i en del fall bragtes

om livet. De svenska trossamfundens missionsverksamhet och sociala

insatser kanaliseras idag i stor utsträckning genom nya multilaterala

organ såsom Kyrkornas världsråd och Lutherska världsförbundet. För

frikyrkans del har Diakonia tagit över som samordnande biståndsorgan

och för den katolska kyrkan Caritas.

Partikontakter, fackliga kontakter, kooperation

Av de politiska partierna har socialdemokraterna det mest utvecklade

kontaktnätet i Asien, i många fall genom medlemskapet i Socialist-

internationalen. Därutöver har personliga och informella kontakter med

politiska ledare i Asien spelat stor roll. Genom Olof Palmes

Internationella Centrum ges stöd i olika länder för att stimulera

uppbyggnaden av fria och demokratiska organisationer.

Fackföreningsrörelsens kontakter var fram till 1970-talets mitt till

största delen begränsade till multilaterala förbindelser via Fackförenings-

internationalen (ICFTU) och yrkesinternationalerna. Därefter kom multi-

lateralt bistånd till asiatiska fackorganisationer att spela en allt större

roll.

Det senaste decenniet har de bilaterala kontakterna ökat kraftigt.

Svenska kooperativa förbundet anordnade 1957 en kongress i

Stockholm på temat "Utan gränser" där kooperativt engagemang för u-

länderna på olika sätt initierades. Detta ledde till en stor insamling vars

avkastning huvudsakligen gick till samarbete med kooperationen i

Indien. När sedermera SCC (Swedish Cooperative Center) bildades

förlades tyngdpunkten i arbetet i Asien till Sri Lanka. En annan del av

KF:s internationella kontakter sköts av det kommersiella Project Center

med viktigaste verksamhet i Singapore och Thailand.

Akademiska kontakter, kulturutbyte

Svenska akademikers intresse för Asien gällde tidigare i första hand de

asiatiska språken. Kinesiska har traditionellt haft en stark ställning vid de

svenska universiteten tack vare flera internationellt framstående svenska

sinologer. Studierna bedrevs i stor utsträckning i Sverige. På senare tid

har universitetens inriktning breddats till att omfatta även t.ex. samhälls-

och naturvetenskap och det har blivit alltmer vanligt att både forskare

och studenter förlägger en del av arbetet till Asien.

Det officiella svenska kulturutbytet med Asien har hittills varit relativt

begränsat. Det främsta undantaget är Japan, där genom svenska

ambassadens försorg ett brett utbud av svensk kultur erbjuds. Många

svenska författare har översatts till japanska. Under det senaste året rör

det sig om ett 15-tal boktitlar enbart på barnboksområdet. Trots att en

indisk och två japanska författare tilldelats Nobelpriset i litteratur är det

svenska intresset för modern asiatisk litteratur relativt ringa. Antalet

nutida asiatiska författare som föreligger i svensk översättning är ett 20-

tal för vardera Indien och Kina, för Japan 10-15 och för övriga länder 4-

5. På senare år har svensk musik skördat framgångar i Asien medan

asiatiska filmer tilldragit sig ökat intresse i Sverige.

Migration

Invandringen från Asien är förhållandevis liten. 1994 uppskattades

antalet invånare i Sverige som var födda i Asien till 70.000, av vilka

cirka 10.000 kommit som adoptivbarn från Indien och 8.500 från

Sydkorea. Därutöver är de största asiatiska invandrargrupperna i Sverige

idag vietnameser, thailändare, kineser och sri lankeser.

6.2 Östasien

Japan

Japan är idag världens näst största ekonomi och Asiens ojämförligt

största ekonomi. Även på det utrikespolitiska området har Japan blivit

alltmer betydelsefullt. Landet är sedan flera år tillbaka världens största

enskilda biståndsgivare.

Den ekonomiska kris som Japan just nu befinner sig i är den djupaste

landet upplevt sedan kriget. Problemen är djupliggande och återhämt-

ningen torde komma att ta tid. Under förutsättning av en effektiv

förändringsprocess är det sannolikt att, på några års sikt, ett öppnare

Japan kommer att träda fram, med bibehållen ställning som ekonomisk

supermakt och en än starkare ställning inom det internationella sam-

fundet.

Följaktligen är Sveriges relationer med Japan av särskild betydelse.

Relationerna är också mycket goda. På det utrikespolitiska området har

våra båda länder ofta en likartad syn i viktiga frågor, som t.ex. vad gäller

FN och nedrustning. Sverige har en regelbunden dialog med Japan i

internationella frågor, även kring handelspolitiken, finanspolitiken och

det internationella utvecklingssamarbetet.

Handelsutbytet har utvecklats positivt på senare år. Japan är Sveriges

största exportmarknad utanför Västeuropa och Nordamerika. 1998 föll

vår export dock med 20-30 procent. Betydande svenska investeringar har

gjorts i Japan och ett stort antal företag är representerade där. Likaledes

finns ett relativt betydande antal japanska företag i Sverige. Inom EU

deltar Sverige aktivt i arbetet att åstadkomma avregleringar på den

japanska marknaden och därmed förbättra marknadstillträdet.

Samarbetet med Japan är förhållandevis omfattande även på

forskningsområdet och Sverige och Japan har nyligen undertecknat ett

samarbetsavtal på detta område. Många svenska universitet har utbytes-

program med japanska universitet. I Japan har folkrörelser traditionellt

inte spelat någon framträdande roll, men en förändring är på väg. Särskilt

inom miljö- och biståndsområdena växer nu fram en stor mängd enskilda

organisationer, och intresse finns i Japan för svenska folkrörelser.

Kulturutbytet är betydande och det finns även flera vänortsarrangemang

mellan svenska och japanska städer. Den japanska turismen till de

nordiska länderna är viktig. Ett intressant inslag härvidlag har varit

studiebesök inriktade på specialområden som t.ex. handikapp- och

äldrevård.

EU:s relationer med Japan ges stor vikt och konkretiserades 1991 i en

gemensam deklaration. Samarbetets formella ram utgörs av årliga

toppmöten, ministermöten samt löpande konsultationer på tjänstemanna-

nivå.

Sveriges relationer med Japan bör kunna utvecklas ytterligare. Sverige

har ett gott namn i landet, och många japaner ser Sverige som ett

föregångsland på områden som social välfärd, bistånd, miljö och jäm-

likhet. Svenska företag är framgångsrika och deras produkter anses hålla

hög standard. Potentialen för ett bredare samarbete är således stor, och de

enda egentliga begränsningarna är kapaciteten på svensk sida, t.ex. att

satsa mer på den japanska marknaden och ta emot fler japanska besökare

på bästa sätt.

För att Sverige skall kunna tillvarata den stora potential som finns för

att utveckla relationerna med Japan är det av största betydelse att Sverige

visar Japan ett ökat intresse. Besök på hög nivå är ett av de viktigaste

sätten för Sverige att få mer uppmärksamhet i Japan. Ett tätare officiellt

utbyte, framför allt på statsrådsnivå, eftersträvas därför. Även andra

officiella kontakter, t.ex. på myndighetsnivå, är värdefulla. Utbytet bör

planeras strategiskt, och ägna särskild uppmärksamhet åt

samhällssektorer inom vilka Sverige har särskilda kunskaper och

erfarenheter och där det därmed finns en tydlig potential för vidgat

utbyte.

Den samsyn som råder på många områden inom den internationella

politiken mellan Sverige och Japan motiverar en fördjupad dialog och

samarbete kring t.ex. utbildning inför fredsbevarande operationer.

Samarbetet på biståndsområdet skulle kunna föras vidare och omfatta

personalutbyte mellan biståndsförvaltningarna. Dialog kring miljöpolitik

samt välfärds- och arbetsmarknadspolitik skulle kunna vidareutvecklas.

Kontakterna på forskningsområdet bör kunna vidgas ytterligare. Fler

stipendier för studier och forskning i Japan, även för en längre tids

vistelse, skulle främja utbytet. En utredning om Sveriges framtida FoU-

samarbete med Japan bör komma till stånd. Ansträngningar bör också

göras för att underlätta svenska företags kontakter med japanska

organisationer inom FoU.

Utbyggda kontakter mellan svenska och japanska enskilda organisa-

tioner, folkrörelser, skolor osv. skulle bidra till en fördjupning av

samarbetet mellan de båda länderna och bör uppmuntras.

Medlemskapet i EU ger Sverige ytterligare möjligheter att utveckla

relationerna med Japan med hjälp av de olika kontaktytor som etablerats

mellan EU och Japan.

De långsiktiga förutsättningarna för ett utökat handelsutbyte mellan

Sverige och Japan är goda. Under det närmaste decenniet bör den

japanska marknaden kunna utvecklas till en av våra 10 största, under

förutsättning att svensk industri lyckas utnyttja sina komparativa fördelar

inom produktområden av särskilt intresse samt följa upp med innovativ

produktutveckling. Sjukvårds- och handikappsektorn, byggnadssektorn

samt IT-sektorn har visat sig ha god potential på denna marknad.

Fortsatta ansträngningar bör göras för att attrahera japanska

investeringar till Sverige. Vårt lands centrala position i Östersjöregionen

kan bidra till ett ökat intresse från japansk sida.

För att främja den japanska turismen till Sverige är det angeläget att ge

resenärerna god information. Det skandinaviska turistkontoret i Tokyo

bör t.ex. ha tillräckliga resurser för att hantera de förfrågningar som

kommer in, och i Sverige behövs mer japanskspråkigt material och fler

japanskspråkiga guider.

Den svenska ambassaden i Tokyo, i en centralt belägen och utom-

ordentligt attraktiv fastighet med utställningshall och konferenslokaler,

har blivit centrum för en rad företagsinriktade aktiviteter och kultur-

evenemang och tjänar därmed ett utomordentligt viktigt syfte. I Kansai-

området kring Japans näst största stad Osaka, saknas däremot svensk

representation. Regionen, vars BNP är nästan lika stor som

Storbritanniens, svarar för en betydande andel av Japans industriella

verksamhet och samtliga större EU-länder finns representerade där.

Förutsättningarna för att där öppna ett svenskt - eller nordiskt - general-

konsulat undersöks.

Kina

Kina är världens mest folkrika stat och en växande stormakt, vars

politiska och ekonomiska betydelse under de senaste decennierna ökat på

ett sätt som har få motstycken. Sedan reformpolitiken inleddes för 20 år

sedan har Kina uppvisat den högsta ekonomiska tillväxten i världen och

nått betydande resultat som markerar övergången från plan- till

marknadsekonomi. Kinas export motsvarar redan 4 procent av världs-

handeln och utgör 20 procent av landets BNP. Den privata sektorn svarar

för en betydande och växande andel av ekonomin. Kinas omställning av

sin ekonomi har således i många hänseenden varit framgångsrik, men

den är långt ifrån genomförd, och landet står inför en rad mycket stora

omstruktureringsproblem som bl.a. berör bank- och finanssektorn, de

olönsamma statsföretagen och sysselsättningen. Fortsatt tillväxt

förutsätter fortsatt integrering i världsekonomin. Kina förhandlar sedan

1987 om medlemskap i WTO (tidigare GATT). Landets ekonomi blir

som en följd av medlemsskap alltmer konkurrensutsatt och alltmer

beroende av svängningarna i världskonjunkturen.

Effekterna på miljön av överbefolkning, fattigdom och ohämmat

tillväxttänkande är utomordentligt allvarliga. Inkomstfördelningen är

idag mycket skev, vilket förklaras av de stora skillnaderna i utveckling

mellan olika regioner och mellan stad och landsbygd.

De kinesiska reformerna har också en politisk dimension. Hög prioritet

ges åt lagstiftning och administrativa reformer. Stora insatser har gjorts

för att reformera lagstiftningen, främst på det ekonomiska och

civilrättsliga området men även inom straff- och processrätt. För

individen har förändringarna under de senaste två decennierna inneburit

ett vidgat personligt handlingsutrymme med ökade valmöjligheter vad

gäller arbete, bostad, konsumtionsmönster och kultur samt begynnande

rättssäkerhet och minskad politisk kontroll över den dagliga tillvaron. En

faktor av stor betydelse är den ökade tillgången till litteratur och

tidskrifter och till information via nya media. De växande kunskaperna i

det engelska språket bland de välutbildade lägger en ny grund för

informationsutbytet med omvärlden. Rättssäkerhet råder inte och kan inte

uppnås under enpartisystemet. En klar skiljelinje går vid möjligheterna

till politisk verksamhet. Yttrande- och organisationsfrihet är fortfarande

starkt beskurna. Offentlig systemkritik, spontan eller organiserad, kan

leda till stränga straff. I detta förhållande ligger en växande spänning som

bara kan motverkas genom fördjupade politiska och medborgerliga

reformer.

Kina undertecknade 1998 de båda centrala FN-konventionerna om

mänskliga rättigheter, konventionen om ekonomiska, sociala och

kulturella rättigheter samt konventionen om medborgerliga och politiska

rättigheter. Genom att utlova ratificering av dessa konventioner har Kina

iklätt sig vissa skyldigheter, och en ny grundval skapats för dialog och

samarbete med Kina på detta centrala område.

Sverige var det första västland som upprättade diplomatiska för-

bindelser med Folkrepubliken Kina. Våra kontakter går tillbaka till

Ostindiska Kompaniets dagar. Alltsedan dess finns ett starkt Kinaintresse

i Sverige som en grund för det breda utbyte som utvecklats över åren,

inte minst på kultursidan. Kina, exklusive Hongkong, är Sveriges näst

största handelspartner i Asien. 1998 ökade exporten, som domineras av

telesektorn, med närmare 30 procent. Antalet svensk-kinesiska samrisk-

företag har också stadigt ökat. Även erfarenheter av mindre lyckade

satsningar har gjorts, vilket visar på behovet av kunskap om den

kinesiska marknaden och de krav som ställs på företag för att med

framgång engagera sig där. Kina framstår på sikt som en betydande

leverantör både av traditionella konsumentprodukter och av varor och

komponenter med högt teknikinnehåll.

Sveriges utvecklingssamarbete med Kina är inriktat på projekt till stöd

för miljö, rättsutveckling, demokrati och jämställdhet. Under de senaste

åren har krediter lämnats på miljöområdet. Forskningssamarbete och

studentutbyte expanderar. Kontakter mellan enskilda organisationer

begränsas av att Kina inte tillåter fristående sådana att verka. Kontakter

med befintliga organisationer förekommer dock, och kan ofta vara

värdefulla kanaler för att förmedla svenska erfarenheter på områden av

gemensamt intresse.

EU:s Kinapolitik är en viktig dimension av Sveriges relationer med

landet. Dokumentet Building a comprehensive partnership with China ,

som antogs 1998, anger ett antal målsättningar för EU:s samarbete med

Kina som syftar till att stödja landets fortsatta integrering i det

internationella samfundet, ekonomiskt och politiskt.

Relationerna till Kina är ett centralt inslag i Sveriges utrikespolitik.

Kinas betydelse, i dagsläget och i ännu högre grad i framtiden, är en

central faktor i bedömningen av hur det kommande seklet kommer att

formas. Det framstår i det ljuset som alltmer angeläget att omvärlden

verkar för att Kina inkorporerar internationella normer och som

ansvarstagande part engageras i det globala arbetet för fred och säkerhet,

respekt för mänskliga rättigheter, demokrati och frihandel. En politisk

dialog med Kina på regeringsnivå är ett viktigt medel att främja denna

integrering. En sådan dialog sker i olika sammanhang, inom FN-systemet

och i andra internationella fora liksom inom ramen för EU:s

formaliserade dialogtillfällen med Kina och i bilaterala

regeringskontakter. Av betydelse är att EU fullföljer sin långsiktiga

Kinapolitik, och att Sverige aktivt bidrar till denna. Mänskliga rättigheter

utgör en viktig del av dialogen. Sverige ser allvarligt på de brott mot de

mänskliga rättigheterna som begås i Kina och framför regelbundet

synpunkter och kritik, såväl i internationella fora som i de bilaterala

kontakterna.

Sverige kan bidra till att Kina integreras i världssamfundet genom att

aktivt möta och ytterligare stimulera det intresse för Sverige och svenska

erfarenheter som man visar på kinesiskt håll. Det ligger i Sveriges

intresse att medvetet bidra till ett sådant utbyte med tonvikt på centrala

områden som den kinesiska reformprocessen och miljöpolitik. En

förutsättning för att åstadkomma en konstruktiv dialog och ett reellt

utbyte är att vi väl förvaltar och utvecklar den kunskap om Kina som

förvärvats, inte minst språkkunskaper.

Kina är en viktig handelsnation, och Sveriges industristruktur är väl

lämpad för att motsvara den utveckling som Kina genomgår.

Erfarenheten är att svensk industri är välkommen och kan etablera sig väl

på den kinesiska marknaden. En stor potential finns för ytterligare

svenska etableringar och nya samarbetsprojekt. Kontakter och

besöksutbyte på hög politisk nivå är av central betydelse för svenska

företags verksamhet i Kina. Exportfrämjande är en prioriterad uppgift för

den svenska representationen i Kina. Förutsättningarna för en officiell

svensk närvaro i Guangzhou (Kanton) i det för svenskt näringsliv så

viktiga södra Kina kommer att prövas. Kunskap om landet och villkoren

för att arbeta på den kinesiska marknaden är givna förutsättningar för att

företagen skall lyckas i sina ansträngningar.

Utvecklingssamarbetet bör förbli ett viktigt inslag i de bilaterala

relationerna med huvudmålet att bidra till Kinas reformer och öppning

mot omvärlden. Stöd till miljö, mänskliga rättigheter och demokrati samt

jämställdhet svarar väl mot målsättningen och främjas bl.a. genom

fortsatt rättsstöd, kontraktsfinansierat tekniskt samarbete och krediter på

miljöområdet. Beträffande miljösamarbete finns goda möjligheter till

samverkan med näringslivet. Satsningar i samverkan mellan Sida och

Exportrådet bör övervägas. Forskningssamarbetet med Kina bör

utvecklas. Genom Sveriges erfarenheter av samarbete kring

rättsutveckling med Kina finns även en viktig uppgift för Sverige att

inom EU-dialogen och i ASEM-sammanhang bistå med kunnande på

detta område. Målsättningen är att långsiktigt bidra till ökad respekt för

grundläggande fri- och rättigheter och ökad rättssäkerhet.

Kultur- och informationsutbyte med Kina är av stort ömsesidigt

intresse. Efterfrågan på informationsmaterial kommer att öka på kinesisk

sida vartefter som kontakterna ökar genom bl.a. de samarbetsformer som

vänortsarrangemangen möjliggör. Informationsverksamheten om Sverige

bör vidareutvecklas för att möta en växande efterfrågan. Det är väsentligt

att aktuellt informationsmaterial om Sverige i kinesisk översättning finns

att tillgå. Dessutom bör resurser finnas för att fortlöpande kunna

framställa kinesiskspråkigt material i samband med konkreta evenemang

och besök. Inom ramen för arbetet med Asienstrategin har en särskild

studie gjorts i syfte att forma en strategi för informationsverksamhet och

kultursamarbete som kan bidra till fördjupade relationer, breddad dialog i

samhällsfrågor och ökat intresse för Sverige och svenskt näringsliv.

Utbyggda kontakter mellan enskilda organisationer och yrkessamman-

slutningar är ett gemensamt intresse. För att kinesiska enskilda

organisationer skall kunna spela en växande roll inom det kinesiska civila

samhället är det viktigt att de kan upprätthålla och utveckla kontakter

med omvärlden.

Språkkunskaper är en viktig grund för att öka våra kunskaper om Kina

och Kinas utveckling. Idag är möjligheterna för språkkunniga ungdomar

att använda och vidareutveckla sina kunskaper efter studier i Kina

begränsade. Fler möjligheter till praktikant- och projektanställning skulle

innebära att värdefull kompetens togs bättre till vara. Påbyggnads-

utbildning i kinesiska för yrkesgrupper som ekonomer och ingenjörer kan

ge ökade möjligheter till långsiktiga framgångar på Kinas växande

marknader.

Kapaciteten för att ta emot gästande kinesiska handels- och studie-

delegationer och att ordna program för dem i Sverige bör utvecklas. Med

växande välstånd i Kina kommer på sikt även privatturismen till Sverige

att öka. Gemensamma nordiska turistsatsningar vore önskvärda.

Hongkong

Hongkong är sedan den 1 juli 1997 en Särskild Administrativ Region

(HKSAR) i Folkrepubliken Kina. De dokument som reglerar Hongkongs

autonoma status garanterar även att dess fri- och rättigheter skall bestå,

och att Hongkongs politiska, ekonomiska, sociala, kulturella, lagstiftande

och juridiska system skall förbli åtskilda från resten av Kina. Utrikes-

och säkerhetspolitiken ankommer däremot på centralregeringen i Peking.

Många farhågor uttrycktes inför Hongkongs överlämnande. Efter de

första 18 månaderna kan de inte sägas ha besannats. Området har

förutsättningar att förbli en framgångsrik, dynamisk ekonomi med en väl

fungerande förvaltning och ett opartiskt rättsväsende. Press- och åsikts-

friheten liksom organisationsrätten har hittills förblivit intakta, även om

en ökad tendens till självcensur och minskad transparens kan ses som

orosmoln för framtiden. Den långsiktiga utvecklingen förblir svår-

bedömbar.

Hongkongs BNP per capita är i samma storleksordning som Sveriges.

Med sitt strategiska läge som inkörsport till Kina blev Hongkong 1997

världens sjunde största handelspartner. Därefter har den asiatiska finans-

krisen drabbat även Hongkong med sjunkande BNP och stort börsfall

som resultat.

Sveriges handel med Hongkong har ökat markant under senare år, och

Hongkong är en av Sveriges 20 största marknader. 1998 noteras dock, för

första gången på många år en nedgång i exporten. En betydande del av

handeln med Kina går genom Hongkong. Ett stort antal svenska företag

finns representerade i området. Ett visst kulturutbyte och akademiskt

samarbete förekommer. Svensk fackföreningsrörelse har ett samarbete

med sin motsvarighet i Hongkong.

Sverige deltar aktivt i EU:s samarbete med Hongkong, som är viktigt

inte minst som ett stöd för den fortsatta demokratiprocessen efter

suveränitetsskiftet. I EU:s politiska dialog med Kina understryks vikten

av att Kina respekterar åtagandet om Hongkongs autonomi.

Hongkong är och förblir viktigt för Sverige av flera skäl. Världs-

samfundet har en skyldighet att värna Hongkongs internationellt erkända

autonomi och detta arbete bör vi från svensk sida delta i, bl.a. genom att

fullt ut respektera Hongkongs myndigheters och domstolars kompetens.

Ett utbyggt bilateralt samarbete och vidgade EU-kontakter med

Hongkong kan bidra till att värna autonomin. På samma sätt bör Sverige

och EU verka för att Macaus autonomi befästs när området överlämnas

till Kina i slutet av detta år.

Hongkong förblir viktigt ur kommersiell synpunkt för Sverige, inte

minst som inkörsport till det för svenskt näringsliv så viktiga södra Kina.

Miljösektorn kan framhållas som en av de särskilt intressanta för svensk

export till Hongkong. Möjligheterna att på sikt attrahera investeringar

från Hongkong till Sverige får bedömas som goda.

Hongkongs önskemål om gynnsam viseringsbehandling, inklusive

möjligheter till viseringsfrihet för innehavare av HKSAR-pass, bör noga

övervägas på svensk sida och prövas i positiv anda i samråd med övriga

berörda EU-medlemmar. En ökad satsning på Sverigeinformation

inklusive personutbyte inom media, forskning och utbildning skulle

kunna bidra till att öka intresset i Hongkong för samarbete med Sverige.

Taiwan

Taiwan har utvecklats till en av de mest betydande ekonomierna i Asien,

med en BNP som är större än Sveriges. Taiwan intar 14:e plats i

världshandelsstatistiken och står på tröskeln till inträde i WTO. Taiwan

har påverkats av finanskrisen, men valutareserven förblir en av de största

i världen även sedan den minskat med 20 procent. Den taiwanesiska

ekonomin bedöms allmänt ha en sund struktur. Även Taiwans finans-

sektor är dock i behov av reformer. Ett omfattande kommersiellt utbyte

äger rum med det kinesiska fastlandet. Taiwanesiska företag svarar för en

betydande andel av de utländska investeringarna i Kina.

Taiwan har sedan slutet av 1980-talet genomgått en gradvis och nära

nog fullständig utveckling mot demokrati med ett genuint skydd för de

mänskliga rättigheterna. En demokratisk kultur är under framväxt.

Taiwans internationella status påverkas i hög grad av det faktum att

Taiwan, som officiellt kallar sig Republic of China, inte erkänns som

självständig stat utom av ett tjugotal av FN:s medlemsstater, vilka

därmed har diplomatiska förbindelser med regeringen i Taipei.

Makedonien är ett aktuellt exempel på ett sådant land. Omvärlden är

hänvisad till att föra en s.k. ett-Kina-politik, som utesluter diplomatiska

förbindelser med Peking och Taipei samtidigt. Taiwans regering

förespråkar en återförening på sikt med fastlandet men har förklarat att

en sådan inte är tänkbar så länge som Kina har kvar sitt kommunistiska

samhällssystem och befinner sig på en betydligt lägre ekonomisk

utvecklingsnivå. För Peking är en återförening med Taiwan ett

högprioriterat mål. Oenigheten i återföreningsfrågan utgör ett av de

största konflikthoten i regionen. Dock förekommer kontakter på hög

nivå, vilket vittnar om det ömsesidiga intresset för en direkt dialog.

Taiwan har med ökad ekonomisk betydelse, demokratins införande och

en större öppenhet gentemot Kina vunnit respekt i omvärlden. Styrkan i

Taiwans ekonomi gör ön till en betydande internationell handelspartner,

trots att frånvaron av diplomatiskt erkännande och Kinas inställning

försvårar för Taiwan att spela en mer aktiv roll i det internationella

samfundet, t.ex. som biståndsgivare genom FN. Taiwans förutsättningar

att förbli en betydelsefull internationell handelspartner är dock goda, och

även på andra områden kommer kontakterna att fortsätta att utvecklas. På

det politiska området är det mest sannolika perspektivet att Taiwan

bibehåller sin nuvarande status, med de svårigheter det innebär för

umgänget med andra länder, så att en öppen kontrovers med Kina i den

känsliga frågan om återförening kan undvikas.

Sveriges upprätthåller diplomatiska förbindelser med Peking och

sålunda ej med Taipei. Frånvaron av diplomatiska förbindelser hindrar

inte att kontakter utvecklas på en rad områden, förutom handeln även

utbyte på akademisk och parlamentarisk nivå, kulturutbyte, turism etc.

Centralt för Sveriges förhållande till Taiwan är att substansen i

samarbetet kommer i fokus, medan bestämda gränser gäller för allt

formellt umgänge på mellanstatlig nivå. Inofficiella kontakter på

fackministernivå förekommer då det bedöms vara ömsesidigt konkret

intresse.

Det svenska handelsutbytet med Taiwan har ökat kraftigt. Den

taiwanesiska marknaden utgör den fjärde viktigaste i regionen och

Taiwan är en av Sveriges 30 viktigaste exportmarknader. Många svenska

företag är representerade i Taiwan med egna dotterföretag. Från

taiwanesisk sida finns intresse för Sverige som bas för investeringar i

norra Europa och Östersjöområdet. Taiwanesisk turism till Sverige är

förhållandevis omfattande.

I Taiwan finns ett stort intresse för Sverige, för svenska ekonomiska

och sociala lösningar, för ökat handelsutbyte och ökade kommersiella

kontakter, svenska innovationer och produkter, svenska företag och

svensk teknologi, högre utbildning, forskning och utveckling.

Genom de ökade allmänna kontakterna har även kulturutbytet ökat. En

rad svenska universitet och högskolor har etablerat akademiskt samarbete

och utbyte med motparter i Taiwan. Det finns goda förutsättningar att

bygga vidare på de kontakter som redan etablerats för att vidga och

intensifiera utbytet på en rad områden. Stort behov finns av att öka

Sverigeinformationen på kinesiska.

Möjligheterna att utöka handel och investeringar är goda. Av betydelse

för den fortsatta handeln är dock att ett arrangemang kan komma till

stånd mellan Sverige och Taiwan som gör det möjligt att komma till rätta

med problem som dubbelbeskattning och kapitalflykt. Sverige kan som

investeringsland tilldra sig ökad uppmärksamhet och attrahera mer

taiwanesiskt riskkapital till svenska företag och industriprojekt. Företags-

samarbete i tredje land, i första hand Kina och Östersjöområdet, kan

också utvecklas. Fortsatt turistfrämjande ger möjlighet till ökad turism, i

synnerhet om direkta flygförbindelser på sikt blir möjliga.

Förutsättningar finns också för utbyggt forskningssamarbete,

teknologiskt utvecklingssamarbete och ökade akademiska kontakter på

områden där både svensk och taiwanesisk forskning är framstående eller

komplementära, såsom elektronik, tele, IT, medicin och bioteknik.

Samarbete på miljöområdet är också av stort intresse för båda parter.

Restriktionerna för umgänget med Taiwan är väl kända. Den praxis

som utvecklats visar dock att breda kontakter och utbyte i substans kan

äga rum, till nytta för alla parter, inom ramen för Sveriges officiella

Kinapolitik. Ett väl utbyggt kontaktnät mellan omvärlden och Taiwan

stärker dess förutsättningar att stå som ett demokratiskt exempel i

regionen och utgör därmed det bästa stöd Sverige kan ge till det

demokratiska Taiwan.

Sydkorea

Sydkorea har på 35 år utvecklats från u-land till världens till storleken

11:e ekonomi och 12:e handelsnation och under det senaste decenniet

från militärdiktatur till demokrati. Landet har drabbats hårt av finans-

krisen i Asien. Sedan IMF ställt det största stödpaketet i fondens historia

till förfogande har Sydkorea lyckats stabilisera ekonomin genom skuld-

sanering, avregleringar och reformer av bl.a. arbetslagstiftningen.

Mycket arbete återstår vad gäller i synnerhet reformer av finansväsende

och industrikonglomerat och krisen har lämnat djupa spår i samhället,

inte minst i form av hög arbetslöshet. Vidtagna reformer har redan börjat

resultera i ökad insyn, större effektivitet och bättre villkor för utländska

investerare. Sannolikheten talar för att Sydkorea kommer att gå stärkt ur

krisen.

Avgörande för både Syd- och Nordkoreas framtid är säkerhetsläget på

Koreahalvön, som fortfarande är mycket spänt. Nordkoreas akuta behov

av stöd kan leda till att nya kontaktytor skapas, och möjligen kan

fyrpartssamtalen och den sydkoreanske presidenten Kim Dae-Jungs s.k.

solskenspolitik bidra till en ökad avspänning. Sverige har sedan

Koreakriget ett engagemang i NNSC (Neutral Nations Supervisory

Commission) i Panmunjom.

Sverigebilden i Sydkorea är positiv men otydlig. Den bilaterala

handeln har ökat stadigt under senare år, fram till krisen 1997. Ett

förhållandevis stort antal svenska företag är etablerade i landet, men

investeringarna har hittills varit få. Visst universitetssamarbete

förekommer, och den svenska fackföreningsrörelsen har kontakter med

sin koreanska motsvarighet.

Sydkorea har potential att spela en viktig roll i regionen och strävar

politiskt efter att fungera som en länk mellan öst och väst. Landet är

medlem i de flesta internationella organisationer och är angeläget om att

utöva inflytande där. I internationella och regionala fora sammanfaller

ofta Sydkoreas och Sveriges intressen vad gäller exempelvis

internationell säkerhet, förtroendeskapande åtgärder och fredsbevarande

insatser, liberalisering av handel och investeringar, miljösamarbete och

främjande av demokrati och mänskliga rättigheter.

Sydkorea är både politiskt och ekonomiskt en mycket intressant

samarbetspartner för Sverige i Asien och Sverige bör flytta fram sina

positioner i landet. Förutsättningen för att utveckla ett för båda sidor

givande partnerskap är att kontaktytorna breddas. Regelbundna möten på

politisk och tjänstemannanivå inom utvalda sektorer behöver vidare-

utvecklas och fördjupas. Områden med långsiktiga utvecklingsmöjlig-

heter är handel och investeringar i båda riktningarna, politisk dialog och

vetenskapligt samarbete. För 1999-2000 planeras en större svensk

satsning med fokus på handels- och investeringsområdet äga rum.

Satsningen inleds med ett besök i Sydkorea i april 1999 av den svenske

handelsministern och omfattar förutom ett intensifierat besöksutbyte

också kultur och sportutbyte. En sådan satsning synes långsiktigt väl-

grundad.

Det koreanska samhället befinner sig i snabb förändring och vissa

svenska socialpolitiska lösningar, t.ex. på arbetsmarknadspolitikens och

äldreomsorgens område är väl ägnade för en dialog liksom miljöfrågor.

Den koreanska marknaden kommer på sikt att bli intressant för företag

som kan erbjuda energisnål och miljövänlig teknik. De två viktigaste

sektorerna är fordonsindustrin och varvsindustrin, där Sverige haft en

stark ställning och även i framtiden ser stora möjligheter. Sverige

profilerar sig allt starkare i Sydkorea på IT- och telekommunikations-

området, inom sjuk- och hälsovårdssektorn och beträffande samfärds-

medel och byggnadsmaterial. Sektorn konsumentprodukter kommer snart

att bli intressant, då distributionsstrukturen idag förändras genom att

stora utländska företag etablerar sig och därmed öppnar kanaler för

importerade produkter, som tidigare varit utestängda. Svenska företag har

under det senaste åren visat en mer aktiv attityd till investeringar i

Sydkorea. Landet har blivit en strategiskt intressant bas för produktion

och marknadsbearbetning i Östasien eftersom villkoren för utländskt

ägande väsentligt förbättrats till följd av krisen. Före krisen var Sydkorea

en växande investerare i Europa och det är angeläget att följa upp det

arbete på att dra koreanska investeringar till Sverige som påbörjats.

Det akademiska samarbetet bör fortsatt stödjas och uppmuntras.

Koreansk forskning och utveckling har nått en betydande nivå och det

ligger i svenskt intresse att bygga upp långsiktiga samarbetsformer.

Den svenska fackföreningsrörelsen bedriver sedan flera år utbildnings-

verksamhet i Korea, som kan tjäna som inspiration även för andra typer

av samarbete mellan organisationer. Miljö- och kvinnofrågor och social

rättvisa är områden där svenska och koreanska organisationer skulle

kunna ha ett för båda sidor givande erfarenhetsutbyte. Sådant utbyte

skulle vara av stort värde i en fördjupning av de bilaterala relationerna.

Nordkorea

Nordkorea befinner sig i en djup kris. Det tidigare beroendet av Kina och

det forna Sovjetunionen har ersatts av ett beroende av världssamfundet

för landets försörjning, främst med olja och livsmedel. BNP uppges

under 1990-talet ha minskat med ca 5 procent per år. Redan innan

hjälpen från Moskva avbröts utvecklades Nordkoreas ekonomi negativt

till följd av ett ohållbart system och stora utgifter för den militära

upprustningen. De senaste tre årens ogynnsamma skördeklimat har tärt

ytterligare på det jordbruksberoende nordkoreanska folkets

försörjningsmöjligheter och utbredd svår svält rapporteras.

Det delade Korea är ett av Asiens allvarligaste säkerhetspolitiska

problem. Nordkorea utgör ett direkt säkerhetshot i regionen genom sin

militära rustningsnivå, som inkluderar missiler, kemiska vapen och

eventuellt även kärnvapen. Grundläggande politiska fri- och rättigheter

erkänns inte. Ekonomiska reformer, ökad öppenhet och stegvis integra-

tion i det internationella samfundet är av avgörande betydelse för landets

försörjningsförmåga liksom för en avspänning på den koreanska halvön.

Sverige har en diplomatisk representation i Pyongyang, primärt med

uppgift att fullgöra skyddsmaktsuppdrag för Förenta Staterna, Tyskland,

Australien och Canada. Myndigheten har under det senaste året också fått

viktiga rapporterings- och bevakningsuppdrag. Sverige är det enda EU-

land som är representerat i Nordkorea. FN har sedan 1995 lanserat fem

appeller om humanitärt bistånd, som Sverige och EU bidragit till. FN-

organ och enskilda organisationer från bl.a. Sverige har som en följd

härav börjat spela en roll i landet.

Det nordkoreanska systemet kännetecknas av slutenhet. De möjligheter

till kontakter med Nordkorea som Sverige kan ha, bl.a. med sin närvaro i

Pyongyang, bör utnyttjas för att söka bidra med erfarenheter till stöd för

eventuella tendenser i riktning mot en reformprocess. De erfarenheter

som Sverige och övriga länder i NNSC förvärvat under åren bör likaså

utnyttjas, exempelvis vid genomförandet av förtroendeskapande åtgärder

när parterna så önskar. Multilaterala institutioner som UNDP,

Världsbanken och IMF har börjat spela en viss roll för att överföra

kunskaper och reformtänkande. Svenskt stöd till dessa ansträngningar

kan bli aktuellt.

Mongoliet

Efter Sovjetunionens sammanbrott har Mongoliet genomgått en snabb

omvandling till demokrati. Ekonomin har stora strukturella svårigheter

och beroendet är stort av internationella biståndsgivare. Huruvida

Mongoliet skall lyckas med sin reformprocess beror till stor del på

omvärldens stöd. Mongoliska regeringsföreträdare är öppna för att få

impulser utifrån i arbetet att fördjupa demokratin och utveckla områden

som förvaltning, utbildning, sjukvård och arbetsmarknad.

Utvecklingssamarbete har inletts mellan Sverige och Mongoliet.

Mongoliet befinner sig i ett skede då breddade kontakter och erfarenhets-

utbyte är av stor betydelse. Potential finns att utöka kontakterna på

många fält, varvid utvecklingssamarbetet inom överskådlig tid torde bli

det dominerande. Utökade kontakter kan också bidra till ökad handel och

investeringar inom vissa sektorer.

6.3 Sydöstasien

Filippinerna

I jämförelse med grannländernas tidigare uppseendeväckande tillväxt

beskrevs Filippinerna länge som Asiens "sjuke man". Marcosregimens

fall 1986 innebar dock slutet för decennier av politiskt vanstyre, och en

återgång till demokrati. I och med de avregleringar, liberaliseringar och

privatiseringar som genomfördes under 1990-talets första hälft, har

tillväxten tagit fart. Den filippinska ekonomin anses idag vara en av de

öppnaste i regionen, med låga tullar och konkurrenskraftiga villkor för

utländska investeringar. Ekonomin är starkt påverkad av Asienkrisen,

men landet tillhör inte de värst drabbade.

Den sociala strukturen är ett arv från kolonialtiden. De regionala

olikheterna är stora. Fattigdomen utgör jämte svaga institutioner och

brister i lagstiftning och regelverk fortsatt problem för landet. Det

återstår att se om den regering som tillträdde 1998 i sin praktiska politik

kommer att betona fattigdomsbekämpning starkare än sin föregångare.

1996 undertecknades, efter 30 år av krig, ett fredsavtal mellan regeringen

och den största muslimska separatiströrelsen på ön Mindanao, Moro

National Liberation Front (MNLF). Avtalet utgör grunden för den

pågående fredsprocessen, och medger visst självstyre för öns muslimska

delar. Fredsprocessen åtnjuter brett internationellt stöd, också från

Sverige. Filippinerna är en aktiv medlem i ASEAN-kretsen och i det

multilaterala samarbetet mellan de asiatiska länderna och Europa

(ASEM) och över Stilla havet (APEC). På senare år har det också funnits

en tendens att söka balansera dessa förbindelser med tätare bilaterala

kontakter med Europa. Landet reser liksom flera andra länder i regionen

anspråk på öar i Spratly-området.

Förbindelserna mellan Sverige och Filippinerna är goda. Handeln har

under 1990-talet tredubblats, och uppgick 1997 till 2,1 miljarder kronor.

Preliminär statistik talar om ett kraftigt fall i exporten under 1998 som

följd av den asiatiska ekonomiska krisen. Exporten domineras av

verkstadsprodukter, varav telekommunikationer står för hälften. Vår

direktimport uppgick samma år till 295 miljoner kronor, vilket var en

nedgång från föregående år, och består främst av elektronik, livsmedel,

skor och sportartiklar. Ett trettiotal svenska företag är etablerade i

Manila.

Regeringen fastställde 1997 en landstrategi för Sveriges utvecklings-

samarbete med Filippinerna. I denna prioriteras samarbete som "genom

överförandet av kunskap stödjer processer och institutioner som är

väsentliga för en fortsatt positiv ekonomisk och social utveckling".

Verksamhet på Mindanao skall särskilt uppmärksammas. Ökat stöd på

miljöområdet eftersträvas. Samarbetet skall utformas så att det bidrar till

att vidga utbytet på ekonomiska och andra områden mellan länderna.

Filippinerna är i egenskap av en av Asiens demokratier och en livaktig

medlem av ASEAN-samarbetet, en intressant samarbetspartner för

Sverige och för svenskt näringsliv. Vi har ett intresse för att öka

meningsutbytet med Filippinerna på en rad områden: om den eko-

nomiska, politiska och säkerhetspolitiska utvecklingen i Asien, på

miljöns område, liksom ifråga om handelsutbytet. Dialogen om

demokrati och mänskliga rättigheter, där Filippinerna spelar en aktiv roll

i ASEAN, bör ingå som en del i samarbetet. Högnivåutbyte är ett viktigt

instrument för att vidga och fördjupa kontakterna.

Handelsfrämjande förblir en central uppgift för utrikesförvaltningen,

med sikte på att bredda de bilaterala handelsförbindelserna, och samtidigt

för att bättre utnyttja de möjligheter som Asiatiska utvecklingsbankens

placering i Manila erbjuder. Kommersiellt kommer de största möjlig-

heterna för svensk export sannolikt även de närmaste åren domineras av

infrastruktur (tele, transporter, energi m.m.). På sikt bör landet även bli

en intressant marknad för svenskt hälsovårdskunnande och miljöteknik.

Moderniseringen av det filippinska försvaret ger svensk försvarsmateriel-

industri möjligheter att erbjuda teknik och kunnande på såväl det marina

området som på flygsidan. De motköpsaffärer som eventuella materiel-

order skulle generera, kan ge impulser till ökat ekonomiskt samarbete,

och vidgade kontaktytor under kommande år.

Utvecklingssamarbetet bör kunna utvecklas ytterligare. De

miljöinsatser som idag finansieras genom KTS och krediter är en utmärkt

grund för ett vidgat samarbete på miljöområdet till att också omfatta

kommersiell verksamhet, forsknings- och institutionssamarbete.

Indonesien

Indonesiens djupgående ekonomiska kris kommer att prägla landets

utveckling under en rad år framöver. Landets betydande tillväxt och

välfärdsökning under många år har ersatts av en kris vars omfattning och

djup få kunnat ana, och som nu drabbar Indonesiens 200 miljoner

invånare hårt. Landet har samtidigt tagit viktiga steg mot reform, och

grunden har lagts för de allmänna val som skall hållas i juni 1999.

Regeringens uttalande i januari om beredvillighet att ge Östtimor

självständighet, om östtimoreserna inte godtar Indonesiens erbjudande

om en långtgående autonomi, kan betyda att en lösning är på väg.

Utvecklingen i Indonesien kantas fortsatt av betydande osäkerhet och

risker. Etniska och religiösa motsättningar och allmän social oro som

konsekvens av krisen riskerar att kasta det indonesiska samhället in i

alltmer omfattande våldsamheter. Även i de mest positiva scenarier

förestår en mödosam process på flera år innan demokratin fått verkligt

fäste och ekonomin kommit på fötter.

Genom sitt strategiska läge inte minst för sjöfarten får utvecklingen i

denna världens fjärde mest folkrika stat betydelse både regionalt och

internationellt. Säkerheten i Sydöstasien är i hög grad beroende av en

stabil utveckling i Indonesien. Landet har länge spelat en framträdande

roll inom ASEAN och i dess säkerhetspolitiska forum med omvärlden,

ASEAN Regional Forum (ARF).

Sveriges relationer med Indonesien är goda, även om de under många

år också präglats av en kritisk svensk syn på respekten för mänskliga

rättigheter i Indonesien och då särskilt situationen i Östtimor. Delvis av

dessa skäl har också kontakterna med Indonesien varit glesare än vad

som annars vore motiverat. Mest utvecklade är relationerna på det

ekonomiska området och i synnerhet svensk export har utvecklats

mycket gynnsamt. Krisen har emellertid påverkat handelsutbytet högst

avsevärt. Ett stort antal svenskanknutna företag är etablerade i landet, och

trots krisen tyder mycket på att det svenska näringslivets intresse för den

indonesiska marknaden består. Utvecklingssamarbetet har varit

begränsat, men stöd har lämnats inom nyckelområden som skog, miljö

och mänskliga rättigheter. Ett visst akademiskt samarbete har också växt

fram under senare år.

Sverige eftersträvar ökad bredd och djup i förbindelserna med

Indonesien. Genom sin storlek och ekonomiska betydelse, och sin roll

som aktör av vikt i regionen och internationellt, är Indonesien ett land

med vilken Sverige har intresse av att utveckla breda förbindelser. Den

nu inledda förändringsprocessen skapar också en jordmån för de svensk-

indonesiska förbindelserna.

Sverige bör även framöver ställa sig berett att bidra till ansträng-

ningarna att finna en fredlig lösning på den långa konflikten om Östtimor

och vara berett, när en uppgörelse uppnåtts, att ge ett fortsatt bidrag till

utvecklingen i Östtimor.

De internationella finansiella institutionernas roll är central i den

kritiska situation Indonesien idag befinner sig i. Särskild uppmärksamhet

måste ägnas frågan om hur reformprocessen kan främjas och krisens

sociala konsekvenser lindras.

Det bilaterala utvecklingssamarbetet bör också spela en ökad roll för

att främja reformprocessen och för att medverka till att lindra krisens

sociala konsekvenser. Ökat institutionellt samarbete bör eftersträvas på

områden som kan bidra till den politiska och ekonomiska

reformprocessen, exempelvis inom rättsväsendets område. På

miljöområdet bör Sverige satsa ytterligare på att stödja Indonesien

tekniskt och organisatoriskt. På kulturens område finns jordmån för

vidgade kontakter, bl.a. genom ökat samarbete mellan svenska och

indonesiska museer.

Svensk industri bör ha goda utsikter att på sikt göra sig gällande på

områden som prioriteras av Indonesien då landet åter får resurser att

investera i landets utveckling, exempelvis inom sektorer som miljö, skog,

kommunikationer och annan infrastruktur samt hälsovård.

Handelsfrämjandet bör fortsätta att spela en central roll också framöver

då Indonesien förblir en långsiktigt intressant marknad för svensk

industri. På sikt bör möjligheterna undersökas att skapa ett forum för

kontakter mellan svenskt och indonesiskt näringsliv i syfte att stimulera

ett ökat utbyte.

Breddade personkontakter med enskilda organisationer bör främjas.

Idag finns livaktiga indonesiska intresseorganisationer på bl.a. miljö- och

konsumentområdena, inom kvinnorörelsen liksom på den fackliga sidan.

Här finns en möjlighet för Sverige att bidra till att stärka livskraften hos

dessa organisationer och institutioner, och därigenom till utvecklingen av

det civila samhället i Indonesien.

Sverige bör också söka förbättra förutsättningarna för ett vidgat

akademiskt utbyte, såväl mellan institutioner som mellan studenter.

Samarbete av detta slag bidrar både till ökade bilaterala kontaktytor, och

till att stärka svensk akademisk kompetens om Asien.

Med en strategi för ett bredare och fördjupat samarbete på dessa och

andra områden bör Sverige kunna verksamt bidra till Indonesiens

ambitioner att utveckla landet i demokratisk riktning, med en öppen,

reformerad ekonomi.

Den betydande osäkerheten gör det angeläget att noggrant följa den

fortsatta utvecklingen i landet.

Kambodja

Efter valet sommaren 1998 har en ny regering bildats i Kambodja. Med

nyvunnen politisk stabilitet kan återuppbyggnadsarbetet av denna svårt

härjade nation ånyo ta vid. Under de senaste åren har försök till

planekonomi och statsföretagande ersatts av en rudimentär marknads-

ekonomi med betydande inslag av korruption. Kambodja förblir ett av

Asiens fattigaste länder, med svaga institutioner. Landets ekonomiska

läge har efter några år av förhållandevis god tillväxt försämrats. Landets

betydande skogs- och mineraltillgångar är utsatta för rovdrift. Kambodjas

framtid är under dessa förhållanden svårbedömbar. Landet saknar

demokratiska traditioner och allvarliga kränkningar av mänskliga

rättigheter förekommer. Valprocessen 1998, om än framgångsrik, var

också behäftad med allvarliga problem orsakade av brister i den politiska

kulturen i landet. Politiska institutioner och administrativa strukturer

måste nu byggas upp. Den nya regeringen måste bidra till FN:s arbete för

att ställa dem som är skyldiga till de röda khmerernas terror inför rätta.

De röda khmerernas marginalisering gör det möjligt att inleda

demobilisering och ökade satsningar på landets sociala utveckling. Det

förestående medlemskapet i ASEAN kommer sannolikt att gynnsamt

påverka landets utveckling.

Landet har inte på decennier haft bättre förutsättningar för långsiktig

utveckling än de som nu föreligger. Det återstår att se om de kommer att

tillvaratas. Förbättrad samordning och integrering av det internationella

biståndet med Kambodjas egna utvecklingsansträngningar utgör en viktig

förutsättning. Idag riskerar det internationella biståndet att fördjupa

landets biståndsberoende. Givarsamfundet ställer med rätta ökade krav

på landets ansträngningar att höja det inhemska sparandet och få bukt

med den mycket omfattande illegala skogsavverkningen.

Sverige inledde redan 1979 ett humanitärt motiverat bistånd för

återuppbyggnad. Idag utgör utvecklingssamarbetet det helt dominerande

inslaget i de bilaterala förbindelserna. Insatser görs för landsbygds-

utveckling, primärutbildning, minröjning samt främjande av mänskliga

rättigheter. Biståndet kanaliseras huvudsakligen via FN-organ. Sverige

stödde även på olika sätt valet 1998. Ett par svenska frivillig-

organisationer är aktiva i Kambodja. Handeln med Kambodja är

obetydlig.

Utvecklingssamarbete kommer även fortsättningsvis att utgöra

grunden för de bilaterala relationerna mellan Sverige och Kambodja. En

förutsättning för samarbetet är att den demokratiska processen fortsätter.

Omedelbart fattigdomsinriktade åtgärder på det lokala planet, som

landsbygdsutveckling, undervisning och vägar är även i framtiden viktiga

inslag i det svenska biståndet. Minröjning förblir ett angeläget område

liksom insatser för att främja respekten för mänskliga rättigheter. Varje

insats bör som ett viktigt mål ha att utveckla landets institutionella

kapacitet.

Genom utvecklingssamarbetet kan de bilaterala relationerna breddas.

Det finns potentiellt intressanta områden för svenskt näringsliv vad

gäller handel och investeringar i Kambodja. Svenskt näringsliv kan också

engageras genom deltagande i upphandlingar genom Asiatiska utveck-

lingsbanken, Världsbanken och FN. Ökad kommersiell aktivitet kräver

dock att situationen i Kambodja blir mer stabil och utvecklas i positiv

riktning både vad gäller ekonomi och politik.

Laos

Laos hör till världens fattigaste länder. Efter några inledande år av

långtgående socialistiska experiment modifierade kommunistpartiet sin

politik, och sedan mitten av 1980-talet har reformer och marknads-

anpassning fått genomslag i en högre tillväxt. Idag är Laos en rudimentär

marknadsekonomi. Det tidigare stängda landet har öppnats mot

omvärlden. 1997 blev Laos medlem i ASEAN. Relationerna med om-

världen är goda. Landet erhåller ett omfattande internationellt bistånd.

Politiskt är Laos fortsatt en enpartistat. Individens privata sfär har

vidgats påtagligt, nationalförsamlingen spelar en växande roll och rätts-

systemet är under utveckling, men landet visar få tecken på politisk

liberalisering. Landet har ännu inte undertecknat FN:s båda grund-

läggande konventioner om mänskliga rättigheter. Korruptionen är ett

växande problem.

Sverige är en av Laos största biståndsgivare. Målet för det svenska

biståndet är att bidra till att minska fattigdomen på landsbygden och att

främja demokrati och mänskliga rättigheter. Handelsutbytet är mycket

begränsat.

Sveriges relationer med Laos kommer under överskådlig tid att

domineras av utvecklingssamarbetet. Genom dialog och utvecklings-

samarbete söker Sverige bidra till ökad öppenhet och en stärkt reform-

process i Laos. I samarbete med övriga i landet verksamma EU-stater

skall frågan om Laos undertecknande av centrala MR-konventioner ges

hög prioritet. Förutsättningar för ett mer omfattande ekonomiskt utbyte

är begränsade. Möjligheter finns dock på bl.a. energiområdet.

Malaysia

Sedan 1970-talet har Malaysia successivt utvecklats från råvaruproducent

till en exportinriktad industrination. Tillväxten har varit imponerande och

har lett till en allmän välfärdsökning, även om inkomstfördelningen

förblivit relativt ojämn. Den asiatiska finanskrisen har slagit hårt mot

Malaysia, som emellertid inte sökt stöd hos IMF utan valt att införa

valutaregleringar. Dessa kan komma att få negativa effekter på utländska

direktinvesteringar. Hur snart Malaysia åter kommer att vara en ekonomi

med god tillväxt är det svårt att uttala sig om. En återhämtning ställer

krav på genomgripande reformer av framför allt den finansiella sektorn.

Landet har ett parlamentariskt system, där det sedan självständigheten

dominerande partiet UMNO vunnit majoritet i väsentligen korrekta val.

Yttrande-, förenings- och andra politiska friheter är dock inskränkta. De

auktoritära dragen i maktutövningen har på senare tid påtagligt

demonstrerats. Krav på ökad rättssäkerhet har vuxit fram som en följd av

krisen.

För Sverige förblir Malaysia en viktig - och potentiellt än viktigare -

handelspartner. Huvudmålsättningen bör fortsatt vara att främja de

ekonomiska relationerna. Den positiva bild som finns av Sverige, svenskt

näringsliv, svenskt tekniskt kunnande, svensk kultur och utbildnings-

väsende bör befästas och vidmakthållas.

Exporten har ökat kraftigt till Malaysia under 1990-talet, och flera

svenska företag har gjort större direktinvesteringar i landet. År 1994

ingicks ett avtal om visst försvarssamarbete, som ännu inte kunnat

fördjupas. Utvecklingssamarbetet är som följd av landets relativt höga

utvecklingsnivå begränsat. Ett betydande antal malaysier deltar årligen i

Sidas internationella kurser. Universitetssamarbetet har expanderat.

Sverige bör fördjupa och följa upp de kontakter som redan etablerats,

de officiella liksom hos näringsliv, forskning, fackföreningsrörelse och

miljöorganisationer. Våra båda länders aktiva medverkan i FN:s freds-

bevarande insatser utgör en viktig beröringspunkt.

De svenska små och medelstora företagen borde i högre grad kunna

utnyttja den goodwill som de svenska storföretagen byggt upp i

Malaysia. Inom områden, som miljö, sjukvård, kommunikationer och

trafiksäkerhet, men även IT-sektorn, torde det finnas ett intresse för

svenska idéer som på sikt kan leda till avsättning för svenska produkter.

Satsningar på exportfrämjande förblir angeläget.

Förutsättningar torde också finnas för ett utökat samarbete inom

forskning och universitetsutbildning. Malaysier bör fortsatt inbjudas att

delta i Sidas internationella kurser.

Samarbetet på miljöområdet, där den ekonomiska tillväxten har

resulterat i allvarliga försämringar i Malaysia, bör kunna utvecklas.

Malaysias höga ekonomiska och institutionella nivå ökar förutsätt-

ningarna för ett gott resultat. En ny grundval kan skapas genom att

dialogen mellan företrädare för de båda regeringarna följs upp med en

överenskommelse om långsiktigt kunskaps- och erfarenhetsutbyte inom

områden som kemikaliekontroll, avfallshantering, kunnande om luft- och

vattenföroreningar samt teknologiöverföring. Flera av Malaysias aktiva

miljöorganisationer har redan svenska kontakter.

Sverigebilden bör kunna befästas och fördjupas genom fler kultur-

insatser och mer kontakter med malaysiska media. Turistsamarbetet är i

sammanhanget viktigt och möjligheterna för nordisk samverkan vad

gäller främjande av turism från Malaysia bör prövas.

Singapore

Sedan slutet av 1960-talet har Singapore med hjälp av en slagkraftig

exportinriktad politik åstadkommit en imponerande ekonomisk tillväxt.

Republikens drygt 3 miljoner invånare åtnjuter idag en av världens

högsta BNP per capita. Singapore är en parlamentarisk demokrati som

emellertid genom sitt valsystem och sätt att fungera ger en stark

överrepresentation för regeringspartiet, People s Action Party. Landet är

en rättsstat men personlig och politisk frihet är inskränkt och

yttrandefriheten begränsad. Oppositionspolitik är förbunden med

svårigheter. Singapore har varit en av tillskyndarna till ASEAN och har

satsat på ett starkt försvar.

Sverige har goda relationer med Singapore. Det kommersiella utbytet

utgör grundvalen för relationerna, och den svenska exporten gör

Singapore till Sveriges fjärde största exportmarknad i Asien. 170 svenska

företag är etablerade i landet och många har sina regionala huvudkontor

där, ett tiotal har tillverkning. Ett betydande militärt samarbete före-

kommer mellan Sverige och Singapore, både kommersiellt och fack-

mässigt, inte minst inom den marina sektorn. Kulturutbyte förekommer

också, om än begränsat, liksom ett tämligen omfattande utbyte på

forskar- och studentnivå.

Singapores ringa yta och folkmängd får inte skymma betydelsen av

den roll som Singapore spelar i regionen ekonomiskt och politiskt.

Landet för en aktiv utrikespolitik. Det är en av de tongivande staterna

inom ASEAN och var en av initiativtagarna till ASEM-dialogen. Sverige

och Singapore har en likasinnad frihandelsinriktning och har därför

kunnat samarbeta väl i t.ex. WTO-sammanhang. Det betydande

handelsutbytet är den ojämförligt mest betydelsefulla delen av de svensk-

singaporianska förbindelserna, och kommer naturligen att så förbli.

Singapore fäster emellertid stor vikt vid att relationer inte bara består av

handel och det finns skäl att utveckla de politiska kontakterna.

Seminarier skulle kunna ordnas i Singapore på teman som både berör de

statliga och privata sektorerna såsom krisen i den finansiella sektorn,

forskning och utveckling samt miljösamarbete.

Befolkningen i Singapore, till fyra femtedelar kinesisk, utgör en möjlig

ingång till samarbete med de omfattande och vittförgrenade kinesiska

affärsnätverk som finns i Öst- och Sydöstasien.

Utbytet på det akademiska området är ett viktigt inslag i arbetet med

att knyta närmare band mellan Sverige och Singapore. En möjlig vidare-

utveckling av detta skulle kunna vara att få till stånd ett program med

praktiktjänstgöring i respektive land för studenter.

Försvarsmaterielområdet förblir ett mycket viktigt samarbetsområde

mellan Sverige och Singapore. Nya betydande samarbetsprojekt kan

komma till stånd under de närmaste åren.

Aktiviteter för att föra singaporianska turister till Sverige (och Norden)

bör fortsatt prövats genom Scandinavian Tourism Promotion Centre.

Singapore har som ett uttalat mål att i sin region bli en kulturens

huvudstad. Den mottaglighet och det intresse för utländsk kultur som nu

uppmuntras borde inspirera till ökade svenska ansträngningar på detta

område.

Thailand

Efter flera decennier av stark, exportledd tillväxt blev Thailand

sommaren 1997 det land i Sydöstasien som utlöste den finansiella krisen.

Landet ingick en uppgörelse med IMF och vidtog en rad av fonden

rekommenderade åtgärder. Ekonomin kunde därmed stabiliseras och en

successiv förbättring av flera makroekonomiska indikatorer har kunnat

avläsas, men återhämtningen låter vänta på sig. Ännu återstår för

Thailand att fullfölja det reformarbete som krävs för att återställa

förtroendet för den thailändska ekonomin.

De senaste decenniernas snabba ekonomiska utveckling har generellt

höjt levnadsstandarden för de flesta thailändare, även om inkomst-

fördelningen är mera skev än i flertalet länder i Asien. Krisens sociala

konsekvenser blir nu allt tydligare.

Thailand är idag, efter ett kort militärstyre i början av 1990-talet, en

livaktig demokrati med stor yttrandefrihet och en ny författning med

betoning av de mänskliga rättigheterna. Det faktum att landet idag står på

en demokratisk grund har visat sig vara en styrka i arbetet för en

ekonomisk återhämtning.

I sin utrikespolitik artikulerar Thailand i växande omfattning

demokratiska värderingar. Inom ASEAN har det framtvingat en

diskussion om de etablerade principerna för icke-inblandning.

De bilaterala förbindelserna mellan Sverige och Thailand är av hävd

goda, och går långt tillbaka i tiden. Diplomatiska relationer upprättades

redan 1883. Tyngdpunkten i samarbetet ligger på det ekonomiska

området, med väl utvecklade handelsrelationer. Ett långvarigt försvars-

samarbete har omfattat såväl försvarsmaterielexport som utbildnings-

insatser, främst på det marina området. Ett flertal svenska företag finns

etablerade i Thailand.

Utvecklingssamarbete har främst skett inom områden som miljö och

energi. Samarbete på miljöområdet, där problemen tilltagit hastigt i

Thailand, sker även mellan de båda ländernas universitets- och

forskningsinstitutioner.

Genom sin ställning som en av Sydöstasiens ledande demokratier, och

genom sin kommersiella betydelse, utgör Thailand en naturlig och värde-

full partner för såväl det officiella Sverige som för svenskt näringsliv.

För svenskt vidkommande bör den uppenbara potentialen för närmare

samarbete och dialog främjas och utvecklas på områden av ömsesidigt

intresse inom utrikes- och handelspolitiken liksom på områden som miljö

och sociala frågor.

Den pågående thailändska processen att bygga upp och stärka

demokratin och rättssamhället skapar potential för ett ökat utbyte,

parlamentariskt och mellan folkrörelser, fackföreningar och andra

intresseorganisationer. Sverige bör därigenom kunna bidra verksamt till

den fortsatta reform- och moderniseringsprocessen.

Det finns intressanta gemensamma utrikespolitiska nämnare mellan

Sverige och Thailand. Vi har t.ex. ofta en likartad syn i FN-frågor liksom

inom sakområden som narkotikafrågor, kampen mot sexuell exploatering

av barn och på MR-området.

Sverige bör söka att ytterligare tillvarata de möjligheter som finns till

ökat långsiktigt ekonomiskt samarbete med Thailand. Under 1999

utarbetas en ny strategi för utvecklingssamarbetet med Thailand. Under

landets återhämtningsperiod bör utvecklingssamarbetet och särskilt

kontraktsfinansierat tekniskt samarbete (KTS) spela en växande roll till

stöd för landets reformansträngningar. Miljö förblir ett område av stort

ömsesidigt intresse. Fortsatt bevakning av infrastruktur (bl.a. energi, tele,

transport) är av långsiktigt intresse för svenskt näringsliv, liksom

moderniseringen och effektiviseringen av det thailändska försvaret. Inom

ramen för en ökad satsning på export av miljöteknik bör särskilda

ansträngningar göras för att öka sådan export till Thailand. Utvecklings-

samarbete, forskningsutbyte och handel kan här samverka.

Vietnam

Efter att under 1980-talet, i skuggan av Kambodjakonflikten, ha blivit ett

starkt isolerat land i djup konflikt med grannarna inom ASEAN är

Vietnam idag en integrerad medlem av den sydöstasiatiska samman-

slutningen. Relationerna till omvärlden har normaliserats och utvecklats.

Sedan ett tiotal år bedriver det statsbärande kommunistpartiet en reform-

politik, doi moi, som inte minst tack vare en snabbt växande

utrikeshandel och omfattande utländska investeringar givit en betydande

ekonomisk tillväxt.

Reformprocessen har också en politisk dimension, men har tydligt

underställts kraven på en bibehållen enpartistat. De ekonomiska fram-

stegen och liberaliseringarna av ekonomin har medfört att människors

privata sfär har vuxit påtagligt och att de, bl.a. till följd av korruptionen,

utvecklat en mera kritisk hållning mot stat och parti. MR-situationen har

förbättrats men de grundläggande fri- och rättigheterna skyddas inte. Den

asiatiska krisen har accentuerat reformbehoven, i synnerhet som både

utrikeshandel och utländska investeringar avmattats. Utvecklingsbehoven

är fortfarande stora, i synnerhet på den av utvecklingen eftersatta

landsbygden. Landets sociala indikatorer, särskilt läskunnighet och

förväntad livslängd, förblir väsentligt bättre än vad inkomstnivån ger

anledning förvänta.

Sverige har nära och goda förbindelser med Vietnam. Det långvariga

svenska stödet till Vietnam, politiskt såväl som i form av bistånd, har

medfört att Sverige idag åtnjuter en avsevärd goodwill i landet.

Intresset för svenska erfarenheter är stort när Vietnam granskar den egna

reformprocessen. Vietnam är ett av Sveriges större mottagarländer för

bistånd. Målen för samarbetet är att genom att bidra till att utveckla

institutioner och kapacitet stödja övergången till marknadsekonomi och

främja demokrati, mänskliga rättigheter, jämställdhet och hållbar

utveckling. Syftet med samarbetet på kultur- och mediaområdet är att

främja ett öppnare samhälle. Även forskningssamarbetet genom SAREC

är relativt betydande. Utvecklingssamarbetet har påtagligt bidragit till att

skapa de många och nära band som idag existerar mellan svenska och

vietnamesiska organisationer, myndigheter och enskilda personer inom

en rad samhällssektorer.

Handeln mellan Sverige och Vietnam har ökat under 1990-talet men är

fortfarande liten. Ett 30-tal svenska företag finns på plats, men få

investeringar har gjorts. Rädda barnen och ytterligare några enskilda

organisationer, fackföreningsrörelsen och det socialdemokratiska kvinno-

förbundet är verksamma i Vietnam.

Sverige har ett gott utgångsläge i arbetet med att fördjupa för-

bindelserna med Vietnam. Kontaktytorna är betydande och likaså

förtroendet för Sverige och svenskt kunnande.

Samarbetet bör under det närmaste decenniet utvecklas från att vara

mestadels biståndsfinansierat till att innehålla en allt större del av

ömsesidigt utbyte inom handel, teknologi och vetenskap samt kultur.

Fördjupade kontakter bör eftersträvas inte minst inom områden som har

att göra med demokratisk samhällsutveckling och miljö och natur-

resurshushållning. Inom utvecklingssamarbetet har institutionellt sam-

arbete byggts upp inom en rad områden.

Ett stort intresse finns i Vietnam för ett utvidgat samarbete mellan

forsknings- och utbildningsinstitutioner. Bistånd utgör nu en förut-

sättning, men målsättningen bör vara att finna områden av långsiktigt

ömsesidigt intresse.

Vietnam kan inom överskådlig tid inte bli en stor marknad för svensk

export. Vietnams inkomstnivå och importstruktur sätter gränser. Ett stort

antal svenska företag har dock visat ett långsiktigt intresse för den

potentiellt relativt stora marknaden i en region som inom ett antal år åter

förväntas vara inne i ett mera dynamiskt skede. Biståndet innehåller en

rad projekt med miljöanknytning. Sektorn bör prioriteras såväl i

utvecklingssamarbetet som kommersiellt. Intresset för svenska

investeringar är stort. Konsulatet i Ho Chi Minh City är ett exempel på

svensk vilja att vidga kontaktytorna på det ekonomiska området.

Folkrörelsekontakter och kontakter mellan olika yrkesgrupper eller

enskilda organisationer bör där det är möjligt befrämjas. De fackliga

kontakter som nu är under utveckling kan spela en viktig roll i den

vietnamesiska reformprocessen.

Burma

Burma är ett land med rika naturtillgångar vars ekonomi körts i botten

genom decennier av vanstyre. Från att ha varit ett av regionens mer

utvecklade länder under 1940- och 50-talen har Burma - eller Myanmar

som landet kallas av nuvarande regim - stadigt halkat efter. Det tillhör

idag världens minst utvecklade länder.

Det militära styret i Burma är starkt auktoritärt och repressivt. Den

demokratiska oppositionen utsätts för systematiskt och omfattande

förtryck. Burma är ett av världens ledande centra för handel med och

produktion av narkotika. Landets internationella anseende har lidit starkt

av att den styrande militärregimen år 1990 ej överlämnade makten till det

oppositionsparti under ledning av Aung San Suu Kyi som vann de

demokratiska valen. Burmas relationer med sina grannar präglas av de

många väpnade konflikter som av hävd förekommit mellan central-

regeringen och landets olika etniska grupper. Landet gränsar också mot

Kina, och de ekonomiska förbindelserna med Kina är av stor betydelse.

På det militära området är kontakterna med Kina också omfattande.

Landets inträde i ASEAN 1997 har bidragit till en starkare exponering

utåt. Också inom ASEAN-kretsen har irritationen börjat bli tydligare mot

regimens omfattande överträdelser av de mänskliga rättigheterna. Det

faktum att Burma är medlem av ASEAN utgör en allvarlig belastning på

samarbetet mellan EU och ASEAN.

Sverige har diplomatiska förbindelser med Burma men endast ett

minimum av officiella kontakter. Handelsförbindelserna är marginella,

och få svenska företag torde under rådande förhållanden vara benägna att

handla med Burma. Tillsammans med övriga EU-länder intar Sverige en

mycket kritisk hållning gentemot regimen. EU har antagit en gemensam

ståndpunkt som omfattar en rad åtgärder för att begränsa kontaktytorna

med Burma. Sverige har inget utvecklingssamarbete med Burma men ger

humanitärt stöd till burmesiska flyktingar i Thailand, samt stöd till

organisationer som verkar för återupprättandet av demokratin i Burma.

Sverige kommer fortsatt att i EU-kretsen och i olika internationella

fora - FN i första hand - verka för bredast möjliga opinion för en

återgång till demokrati i Burma. Sverige har under flera år samordnat en

MR-resolution om Burma i FN:s generalförsamling. Stöd till demokrati-

rörelsen är fortsatt angeläget, liksom bistånd till burmesiska flyktingar.

Sverige stödjer internationella ansträngningar att motverka den

burmesiska droghandeln.

Brunei

Brunei, ett sultanat och tidigare brittisk koloni, blev självständigt 1984.

Tack vare sin olja och gas är Brunei ett mycket rikt land, vars rikedomar

genom en generös välfärdspolitik kommit stora delar av befolkningen till

del.

Sveriges relationer med Brunei är blygsamma och handeln outvecklad.

En del svenska företag är emellertid verksamma där. Viss potential finns

för ett vidgat ekonomiskt samarbete, bl.a. i form av svenska försvars-

materielleveranser.

6.4 Sydasien

Bangladesh

Under åren 1947 till självständigheten 1971 utgjorde dagens Bangladesh

den fattigare och mest eftersatta delen av Pakistan. Den politiska

utvecklingen har därefter stundtals varit våldsam med flera blodiga

kupper. Under 1990-talet har emellertid den politiska situationen

karaktäriserats av fria val och en demokratisk utveckling. Bangladesh har

förblivit ett av världens fattigaste länder med hög om än dämpad

befolkningstillväxt, ofta drabbat av torka och översvämningar. Bistånds-

beroendet, mätt som biståndets andel av landets bruttonationalprodukt,

har trots detta inte fördjupats utan snarare sjunkit, och är idag långt

mindre än för flertalet fattiga länder i Afrika. Biståndet inbringar mindre

valuta än de bangladeshiska migranternas återsända inkomster från

Mellanöstern. Spädbarnsdödligheten är hög, men den förväntade

livslängden har stigit betydligt. Läskunnigheten bland kvinnor är låg.

Investeringsnivån har förblivit väsentligt lägre än vad som fordras för

snabb tillväxt, men Bangladeshs ekonomiska situation har förbättrats

under senare år. Exporten domineras av tekoprodukter.

Bangladesh har en fri och kritisk press, där tillkortakommanden vad

gäller demokratin och problem rörande mänskliga rättigheter uppmärk-

sammas. Maktmissbruk och brott mot mänskliga rättigheter förekommer,

och möjligheterna för fattiga människor att få rättvisa är i praktiken

mycket begränsade. Speciellt utsatta är kvinnor, som dock getts

möjlighet till direktval i de senaste lokalvalen.

De bilaterala relationerna mellan Sverige och Bangladesh har alltsedan

självständigheten främst präglats av ett relativt omfattande utvecklings-

samarbete. Det svenska biståndet är inriktat på undervisning, landsbygds-

utveckling och hälsovård, samt insatser för att främja demokrati och

mänskliga rättigheter. Att stärka kvinnans ställning är ett genomgående

tema i samarbetet.

Under senare år har intresset för ett vidgat handelsutbyte och direkt-

investeringar tilltagit. Handeln har utvecklats positivt och flera svenska

företag har större projekt i Bangladesh.

Fattigdomen är djup och utvecklingsbehoven förblir mycket stora. Av

avgörande betydelse är att landets samhällsinstitutioner stärks, och

utvecklingssamarbetet kan här spela en kompletterande roll. Sveriges

relationer med Bangladesh bör samtidigt inte inskränkas till bistånd.

Bangladesh är potentiellt en intressant handelspartner som också erbjuder

investeringsmöjligheter för svenskt näringsliv inom t.ex. infrastruktur,

energi, miljö, telekommunikationer och IT.

Indien

Politiskt och militärt strävar Indien efter att spela rollen av regional och,

på sikt, global stormakt i rang med Kina, något som understryks av

landets kärnvapenprov våren 1998. Ekonomiskt betraktas Indien numera

ofta som en av de potentiellt viktigaste aktörerna under nästa århundrade.

Dit är vägen dock lång. Indiens export är mindre än hälften av Sveriges.

Även om en modern industri som förfogar över avancerad teknologi och

forskningskompetens etablerats under de senaste åren använder sig

majoriteten av de indiska företagen fortfarande av en föråldrad teknologi.

Tillväxten har tidigare hållits tillbaka av en ineffektiv och starkt reglerad

utvecklingspolitik. En ekonomisk reformpolitik under 1990-talets början

resulterade i en ökad tillväxt. Dessa reformer har emellertid stött på

betydande politiskt motstånd. Det finns en växande medel- och

överklass, men fattigdomen består som landets huvudproblem. De sociala

sektorerna är kraftigt försummade liksom infrastrukturen och miljön.

Betydelsen för världen av att Indien med en sjättedel av världens

befolkning valde demokratins väg kan knappast överskattas. Trots

fattigdom, religiösa, sociala och kulturella motsättningar och omfattande

korruption har landet förblivit en livskraftig demokrati. Det finns

emellertid stora brister i tillämpningen av mänskliga rättigheter, inte

minst vad gäller kvinnors situation. Om Indien genomför fortsatta

ekonomiska reformer och samordnar åtgärder för social utveckling och

förbättrad miljö skulle sannolikt förutsättningar skapas för att landet i

början av nästa sekel kunde inta en plats i det internationella samfundet

som stod i proportion till dess storlek och kapacitet.

Indiens konflikt med Pakistan om Kashmir fortsätter att utgöra en

säkerhetspolitisk risk i regionen. De båda ländernas kärnvapenutveckling

har gett konflikten en allvarligare innebörd.

De bilaterala förbindelserna mellan Sverige och Indien är av tradition

omfattande och mycket goda. Diplomatiska relationer upprättades redan

1948 och god personlig kontakt etablerades tidigt mellan ledande

svenska och indiska politiker. Indien var en av de äldsta och största

mottagarna av svenskt bistånd. Sveriges export till Indien tredubblades

under de första åren på 1990-talet, och svenska investeringar har ökat

under de allra senaste åren. Kontakterna mellan svenska och indiska

universitet och forskningsinstitutioner har hittills varit sparsamma. Ett

visst kulturutbyte, bl.a. i form av kontakter mellan svenska och indiska

författare, sker.

Sveriges långa och goda förbindelser med Indien utgör ett väsentligt

inslag i Sveriges relationer med landet. Att fortsatt utveckla dessa

relationer förblir en viktig målsättning. Också fortsättningsvis bör

Sverige ha en konstruktiv roll att spela som politisk dialogpartner. Det är

en svensk strävan att Indien snarast och villkorslöst, som förutskickats

under hösten 1999, skall ansluta sig till avtalet om stopp för

kärnvapenprov (CTBT). Sverige verkar också för att Indien skall ansluta

sig till icke-spridningsavtalet (NPT). Den mer öppna och

marknadsekonomiska politik som inleddes i början av 1990-talet har

inneburit att handel och ekonomiskt samarbete blivit alltmer dynamiska

element i de bilaterala relationerna. Även med den nuvarande

långsammare takten i liberaliseringarna har Indien förutsättningar att på

5-10 års sikt bli en betydande marknad för svenskt näringsliv.

Potentialen i de svensk-indiska ekonomiska förbindelserna är inte på

något sätt fullt utnyttjad. Sveriges ekonomiska relationer med Indien bör

fortsatt ges hög prioritet. För att ytterligare bredda och fördjupa de

bilaterala politiska och ekonomiska relationerna är det angeläget att

upprätthålla en dialog på regeringsnivå och att sträva efter ett fortsatt

frekvent besöksutbyte. När det gäller handelsrelaterade spörsmål bör

även delstatsregeringarnas ökade ambitioner uppmärksammas.

Under pågående ekonomiska uppbyggnadsskede i Indien är system-

och projektexport inom områden som infrastruktur, telekommunikation,

verkstadsindustri samt IT, miljöteknik och hälsovårdsutrustning av

särskilt intresse. Goda lokala affärskontakter och långsiktighet krävs för

varje form av etablering på den indiska marknaden. Det nyinrättade

handelskontoret i Delhi utgör ett viktigt tillskott. Det är av vikt att detta

allokeras tillräckliga resurser för kontaktskapande verksamhet. Men

också här hemma fordras en starkare uppbackning, som på ett

verkningsfullt sätt kan skapa intresse för och förmedla kunskap om den

indiska marknaden, särskilt hos mindre och medelstora företag utan

tidigare erfarenheter från Sydasien.

De indiska kärnvapenproven resulterade i att det treåriga avtalet om

utvecklingssamarbete sades upp. Utvecklingssamarbete i de former, och

med den volym, som hittills gällt omöjliggjordes. Ett visst samarbete

fortsätter emellertid. I slutet av 1998 fattade regeringen beslut om fortsatt

stöd på utbildningsområdet. Samtidigt gavs Sida möjlighet att bereda nya

mindre insatser via enskilda organisationer samt inom områdena närings-

liv, forskning och miljö. Målsättningen bör vara att också i framtiden

bedriva ett utvecklingssamarbete med Indien med inriktning på såväl

fattigdomsbekämpning och insatser ämnade att stärka fattiga människors

mänskliga rättigheter som områden av ömsesidigt intresse såsom miljö,

utbildning/forskning och ekonomiskt samarbete.

Kultur- och informationsutbytet, såväl som de akademiska

relationerna, med Indien bör byggas ut.

EU:s relationer med Indien har fått en starkare betoning genom det s.k.

meddelande om stärkt partnerskap som utfärdades 1996, som en del av

unionens Asienstrategi. Det ligger i Sveriges intresse att aktivt medverka

i denna strategi för att stärka partnerskapet med Indien. EU-länderna

utnyttjar ofta den uppmärksamhet, som kommer dem till del under

ordförandeskapet, till att genomföra större informationssatsningar. Detta

är värt att överväga för svensk del.

Nepal

Nepal är sedan 1990 en konstitutionell monarki med ett demokratiskt

parlamentariskt system. Det är ett av världens fattigaste länder med bl.a.

omfattande analfabetism och miljöförstöring. Den bristande respekten för

mänskliga rättigheter har länge utgjort ett problem i Nepal.

Den nepalesiska ekonomin är starkt beroende av Indien.

Energiområdet har stor ekonomisk potential med en av världens största

ännu outbyggda vattenkraftreserver. Finansieringsbehoven är emellertid

mycket stora, och den internationella miljöopinionen har ifrågasatt

utbyggnadsplanerna med hänsyn till de ekologiska konsekvenserna.

Turistnäringen är också av stor ekonomisk betydelse för Nepal.

Sveriges samarbete med Nepal består främst av ett begränsat

utvecklingssamarbete och visst handelsutbyte. Möjligheter till u-krediter

är av stor betydelse för att utöka det kommersiella intresset för Nepal hos

svenska företag. Den knappa mottagarkapaciteten och det stora antalet

verksamma givarländer bör dock beaktas. Nepals allvarliga miljöproblem

bör uppmärksammas såväl i form av kommersiella insatser som i det

fortsatta utvecklingssamarbetet. Samtidigt är det viktigt att den

demokratiska utvecklingen i landet understöds.

Pakistan

Pakistans historia sedan självständigheten 1947 har präglats av det

spända förhållandet till Indien. Motsättningarna mellan de båda staterna

har resulterat i tre krig. Militären har tillsammans med det muslimska

prästerskapet, den feodala jordägarklassen och byråkratin traditionellt

haft ett stort inflytande i Pakistan. Landet är idag en svag demokrati, och

har under långa perioder styrts direkt av militären. Demokratin hotas av

bl.a. försvagade civila strukturer, omfattande korruption, regionala mot-

sättningar samt en alltmer extrem islamisering av samhällslivet.

Situationen vad det gäller mänskliga rättigheter är allvarlig. Den

inrikespolitiska situationen är således instabil och den fortsatta utveck-

lingen svårförutsägbar. Den höga skuldsättningen till utlandet riskerar

vidare att få allvarliga konsekvenser för hela samhällsekonomin.

Omvärldens skarpa reaktion på kärnvapenproven i maj 1998 bidrog till

att den ekonomiska situationen i landet ytterligare förvärrades.

Fattigdomen och de sociala problemen i landet är omfattande, och

förstärks av en mycket hög befolkningstillväxt. Endast var fjärde kvinna

är läskunnig.

Pakistan är involverat i två allvarliga regionala konflikter, Kashmir och

Afghanistan, vilka starkt präglar landets relationer med omvärlden.

Pakistans kärnvapenprov har skapat nya spänningar i relationerna med

grannländerna och omvärlden.

Sveriges relationer med Pakistan är goda men inte särskilt omfattande.

Landet var en av de första mottagarna av svenskt bistånd, men

utvecklingssamarbetet är numera begränsat. Kärnvapenproven har inne-

burit nya restriktioner på utvecklingssamarbetet. Exporten till Pakistan

har vuxit påtagligt under 1990-talet, men halverades under 1998. Större

svenska företag är representerade i landet. Ett visst forskningsutbyte

pågår.

För att Pakistans potential skall kunna utvecklas krävs att den

inrikespolitiska situationen stabiliseras, Kashmirkonflikten löses och

utvecklingen i Afghanistan blir fredlig. Sverige stödjer aktivt FN:s

ansträngningar för att bidra till en sådan utveckling i Afghanistan. Fred i

området skulle möjliggöra en exploatering av de rika gas- och olje-

fyndigheterna i Centralasien och byggandet av en pipeline genom

Afghanistan ned till Karachi, och därmed ökad ekonomisk aktivitet i

Pakistan. Ett fredligare förhållande till Indien skulle ge möjligheter till ett

för båda parter gynnsamt handelsutbyte, något som idag knappast

existerar.

En svensk prioritering bör vara att fortsatt söka bidra till att stärka de

demokratiska institutionerna i Pakistan. Framtida biståndsinsatser bör

inriktas på institutionsuppbyggnad och insatser till stöd för demokrati

och mänskliga rättigheter, samt bistånd genom enskilda organisationer

och deltagande i Sidas internationella kurser.

Sri Lanka

Sri Lanka har efter Maldiverna högst BNP per capita i Sydasien.

Inkomstfördelningen är relativt god, och läskunnighet och andra sociala

indikatorer är höga vid en regional jämförelse. Landet är en demokrati.

Den allt överskuggande politiska frågan i Sri Lanka är den väpnade

konflikten mellan den lankesiska regeringen och den tamilska LTTE-

gerillan. Det finns i dagsläget ingen fredlig lösning i sikte på denna

förödande konflikt, som sedan början av 1980-talet skördat över 50 000

dödsoffer. I krigets spår följer överträdelser av de mänskliga

rättigheterna. Kriget har också orsakat kraftigt ökade försvarsutgifter på

bekostnad av satsning på utbildning och andra samhällsfrämjande

sektorer. Trots konflikten med LTTE har Sri Lanka haft en gynnsam

ekonomisk utveckling på senare tid.

Sveriges relationer med Sri Lanka är goda. Länderna har ofta

samarbetat i internationella fora. Utvecklingssamarbete har pågått sedan

1950-talet då ett framgångsrikt samarbete på familjeplaneringens område

inleddes. Utbildningsinsatser, forskning, landsbygdsutveckling och

energiförsörjning är andra områden som erhållit svenskt bistånd.

Handelsutbytet är begränsat men expanderar, liksom investeringarna.

Sammanlagt har ett tiotal företag med svensk anknytning investerat i

tillverkningsindustrin, med inriktning på export.

Sri Lankas framtida utvecklingsmöjligheter hänger till stora delar

samman med hur konflikten med LTTE utvecklas. Landet har en relativt

väl utbyggd infrastruktur, en marknadsanpassad ekonomi, god

utbildningsnivå och ett fördelaktigt geografiskt läge, varför landet får

anses vara en intressant marknad och samarbetspartner för Sverige i

framtiden.

Utvecklingssamarbetet förblir en viktig del i våra relationer. De

kommande åren inriktas utvecklingssamarbetet dels på fredsfrämjande

insatser, dels på åtgärder för att stödja den ekonomiska utvecklingen,

institutionsuppbyggnad samt forskning. Samarbetet på forskningens och

utbildningens område bör bli en viktig del av Sveriges framtida och

förhoppningsvis bredare relationer med Sri Lanka.

Bhutan

Bhutan, ett litet land med begränsade ekonomiska resurser beläget mellan

de regionala stormakterna Indien och Kina. Landet har länge styrts av en

suverän monark. Under 1998 har vissa reformer inletts som ger

parlamentet större makt. Sedan början av 1990-talet finns ca 90.000

bhutanesiska flyktingar (hinduiska etniska nepaleser) i läger i östra

Nepal. Trots bilaterala förhandlingar mellan Bhutan och Nepal har de

inte kunnat återvända. Eftersom Bhutan inte har någon skriven

författning är mänskliga rättigheter inte grundlagsskyddade. Landet har

dock ratificerat FN:s barnkonvention samt förbudet mot diskriminering

av kvinnor.

På miljöområdet har Bhutan kommit relativt långt. För svensk del bör

visst utvecklingssamarbete även fortsättningsvis eftersträvas inom

områden som miljö, institutionsuppbyggnad och demokratiutveckling

samt som bhutanesiskt deltagande i Sidas internationella kurser.

Maldiverna

Maldiverna är det minsta landet i Asien, både till yta och befolkning.

Fiske och turism utgör huvudnäringarna. Ett visst utvecklingssamarbete

förekommer mellan Sverige och Maldiverna, främst genom Sidas

internationella kurser. Miljö är ett möjligt område för utökat samarbete.

Förkortningar

ADB Asian Development Bank (Asiatiska utvecklingsbanken)

AFTA ASEAN Free Trade Area

APEC Asia-Pacific Economic Co-operation. Handelspolitiskt

samarbetsorgan med f.n. 21 medlemmar, huvudsakligen i

Stillahavsregionen, bl.a. ASEAN-länderna, Kina, Japan,

Sydkorea, USA, Canada, Australien, Nya Zeeland och

Ryssland

ARF ASEAN Regional Forum. Säkerhetspolitiskt forum.

Medlemmar: ASEAN länderna och tolv dialogpartners:

EU, Japan, USA, Kina, Australien, Canada, Sydkorea,

Nya Zeeland, Indien, Kambodja, Ryssland och Papua

Nya Guinea

ASEAN Association of South-East Asian Nations. Medlemmar:

Brunei, Burma, Indonesien, Laos, Malaysia, Filippinerna,

Singapore, Thailand och Vietnam

ASEF Asia-Europe Foundation. Stiftelse för intellektuellt,

kulturellt och mellanfolkligt samarbete för ASEM:s

medlemsländer (se nedan)

ASEM Asia-Europe Meeting. Forum för dialog och samarbete.

Medlemmar: EU:s medlemsländer och Brunei,

Filippinerna, Indonesien, Malaysia, Singapore, Thailand,

Vietnam, Japan, Kina och Sydkorea

CPAS Center for Pacific Asia Studies (Centrum för stillahavs-

asienstudier) vid Stockholms universitet

CTBT Comprehensive Nuclear Test-Ban Treaty. Fördraget om

fullständigt förbud mot provsprängningar med kärnvapen

EIJS European Institute of Japanese Studies (Japaninstitutet)

vid Handelshögskolan i Stockholm

EKN Exportkreditnämnden

GATT General Agreement on Tariffs and Trade (Allmänna tull-

och handelsavtalet)

ILO International Labour Organization (Internationella arbets-

organisationen)

IMF International Monetary Fund (Internationella valuta-

fonden)

ISA Invest in Sweden Agency

KEDO Korean Peninsula Energy Development Organization. Ett

internationellt konsortium som ska ersätta Nordkoreas

kärnkraftsprogram med lättvattenreaktorer

KTS Kontraktsfinansierat tekniskt samarbete

MR Mänskliga rättigheter

NAFTA North American Free Trade Agreement. Handelsavtal

mellan USA, Canada och Mexico

NIAS Nordic Institute of Asian Studies i Köpenhamn

NNSC Neutral Nations'''' Supervisory Commission (de neutrala

staternas övervakningskommission i Panmunjom på

gränsen mellan Syd- och Nordkorea)

NPT Non Proliferation Treaty. Ickespridningsfördraget

OECD Organisation for Economic Co-operation and

Development

SAARC South Asian Association for Regional Cooperation.

Medlemmar: Bangladesh, Bhutan, Indien, Maldiverna,

Nepal, Pakistan, Sri Lanka

SEK Svensk exportkredit AB

STATT Sveriges teknisk-vetenskapliga attachéverksamhet

UNCED United Nations Conference on Environment and

Development (FN:s konferens om miljö och utveckling)

UNCTAD United Nations Conference on Trade and Development

(FN:s konferens om handel och utveckling)

UNDP United Nations Development Programme (FN:s

utvecklingsprogram)

UNEP United Nations Environment Programme (FN:s miljö-

program)

UNHCR United Nations High Commissioner for Refugees (FN:s

flyktingkommissariat)

UNICEF United Nations Children''''s Fund. (FN:s barnfond)

UNMOGIP United Nations Military Observer Group in India and

Pakistan (FN:s militära observatörsgrupp i Indien och

Pakistan)

UNTAC United Nations Transitional Authority in Cambodia

WHO World Health Organization (Världshälsoorganisationen)

WTO World Trade Organisation (Världshandelsorganisationen)

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 mars 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1998/99:61 Framtid med Asien. En svensk

Asienstrategi inför 2000-talet.

Skr. 1998/99:61

2

1

4

1

11

3

1

1

35

3

38

1

46

1

105

3

137

1

138

1