Regeringens proposition

1996/97:127

Konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 februari 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag till en ny lag om konsumentskydd vid avtal om

tidsdelat boende. Den nya lagen syftar till att genomföra ett EG-direktiv om

skydd för konsumenter vid förvärv av nyttjanderätten till fast egendom på

tidsdelningsbasis.

 I propositionen föreslås att lagen skall tillämpas på avtal som rör upp-

låtelse eller överlåtelse av rätten att periodvis nyttja en bostadslägenhet, en

s.k. bostadsandel. Endast avtal som inte är tidsbegränsade och avtal som har

ingåtts för minst tre år skall omfattas av lagen. Vidare föreslås att lagen

skall gälla endast avtal mellan näringsidkare och konsument och vara tvingande

till förmån för konsumenten.

 I lagförslaget finns bl.a. bestämmelser som ställer upp krav på inne-hållet i

den information som näringsidkaren skall lämna till konsumenten samt krav på

avtalets form och innehåll. Det föreslås att konsumenten ges rätt att utan att

ange några skäl frånträda avtalet inom tio dagar från det att bindande avtal

ingåtts mellan näringsidkaren och konsumenten (ånger-frist). Näringsidkaren

skall inte ha rätt att ta emot betalning under ånger-fristen. Konsumenten

föreslås vidare få rätt att kräva avtalets återgång, om det inte innehåller de

uppgifter som föreskrivs i lagen.

 Om förvärvet upphör därför att konsumenten har utnyttjat sin ångerrätt eller

sin rätt att låta förvärvet återgå, skall ett kreditavtal som har träffats med

bl.a. näringsidkaren automatiskt upphöra att gälla.

 Det föreslås också att Konsumentverket skall utöva tillsyn över att lagen

följs.

 Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1997.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................. 4

2 Lagtext..................................................... 5

 2.1 Förslag till lag om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat

 boende............................................... 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i hemförsäljningslagen

 (1981:1361).......................................... 10

3 Ärendet och dess beredning.................................. 11

4 Vilka konsumentproblem förekommer vid försäljning av

 bostadsandelar?............................................. 12

5 Hur skall direktivet genomföras?............................ 13

6 Vilka avtal skall omfattas av den nya lagen?................ 15

7 Lagens tillämplighet på korttidsavtal m.m................... 18

8 Lagen skall omfatta avtal mellan näringsidkare och konsument 19

9 Avtalet..................................................... 22

 9.1 Information.......................................... 22

 9.2 Avtalets form och innehåll........................... 25

 9.3 Avvikelse från den skriftliga informationen.......... 27

 9.4 Näringsidkarens skyldighet att ställa säkerhet om bostaden inte

 är färdigställd ..................................... 29

10 Konsumentens ångerrätt och rätt att låta avtalet återgå..... 30

 10.1 EG-direktivet........................................ 30

 10.2 Konsumentens rätt att låta avtalet återgå............ 31

 10.3 Konsumentens ångerrätt............................... 34

11 Konsumentens befogenheter vid överlåtelse av fordran, m.m... 38

 11.1 Konsumentskyddet i s.k. trepartsförhållanden......... 38

 11.2 Vad händer med kreditavtal om köpet återgår eller

 frånträds?........................................... 39

12 Tillsyn..................................................... 41

13 Skydd mot lagval som ger konsumenten ett sämre skydd........ 42

14 Ikraftträdande.............................................. 45

15 Kostnader................................................... 45

16 Författningskommentar....................................... 46

 16.1 Förslaget till lag om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat

 boende............................................... 46

 16.2 Förslaget till lag om ändring i hemförsäljningslagen

 (1981:1361).......................................... 65

Bilaga 1 Europaparlamentets och rådets direktiv 94/47/EG...... 67

Bilaga 2 Sammanfattning av promemorian........................ 76

Bilaga 3 Promemorians lagförslag.............................. 77

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över

 departementspromemorian.............................. 82

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag.......................... 83

Bilaga 6 Lagrådets yttrande................................... 89

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

20 februari 1997................................................. 90

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende,

2. lag om ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende

 Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § Denna lag tillämpas då en näringsidkare till en konsument upplåter eller

överlåter en rätt att periodvis nyttja en bostadslägenhet (bostadsandel), om

 1. avtalet ingås för en tid av minst tre år eller inte är tidsbegränsat, och

 2. bostadslägenheten får nyttjas under en eller flera regelbundet åter-

kommande tidsperioder som är bestämda i avtalet eller som kan bestäm-mas med

ledning av det.

 Lagen gäller också när en näringsidkare har åtagit sig att som ombud upplåta

eller överlåta en sådan rätt till en konsument.

2 § I lagen avses med

 konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller

utanför näringsverksamhet,

 näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har

samband med den egna näringsverksamheten.

3 § Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i denna lag är till

nackdel för konsumenten är utan verkan mot denne.

Information m.m.

4 § Näringsidkaren skall lämna skriftlig information till den som begär

upplysningar om en bostadsandel. Informationen skall innehålla

 1. uppgift om näringsidkarens namn, adress och rättsliga status,

 2. uppgift om bostadslägenhetens ägares namn, adress och rättsliga status, om

ägaren är någon annan än näringsidkaren,

 3. en beskrivning av den rättighet som bostadsandelen avser och villkoren

enligt gällande rätt för att rättigheten skall kunna utnyttjas samt uppgift om i

vilken utsträckning dessa villkor har uppfyllts,

 4. en beskrivning av bostadslägenheten och uppgift om var den är belägen,

 5. en beskrivning av de tjänster och gemensamma anläggningar som konsumenten

skall få tillgång till och villkoren för detta,

 6. uppgift om principerna för hur underhåll, reparation, administration och

förvaltning sköts,

 7. uppgift om priset för rättigheten, en uppskattning av vad konsumenten skall

betala för att använda gemensamma anläggningar och tjänster samt uppgift om

grunderna för beräkning av löpande avgifter, skatter och administrativa

kostnader,

 8. uppgift om huruvida det är möjligt att delta i ett utbytes- eller

vidareförsäljningssystem samt, när en sådan möjlighet finns, uppgift om vad det

kostar och om vem konsumenten skall vända sig till för att få delta i systemet,

 9. uppgift om att konsumenten enligt 11 § har rätt att kräva återgång av

avtalet,

 10. uppgift om innebörden av konsumentens ångerrätt enligt 12 §, om förbudet

enligt 13 § mot betalning under ångerfristen och om de kost-nader som

konsumenten enligt 14 § kan bli skyldig att svara för om ångerrätten utnyttjas,

 11. uppgift om vad som gäller enligt 16 § beträffande vissa kreditavtal vid

återgång eller frånträdande av upplåtelse- eller överlåtelseavtalet,

 12. uppgift om till vem konsumenten skall lämna sådana meddelanden som avses i

11 § andra stycket och 12 § första stycket samt uppgift om vad som gäller enligt

15 § om skriftliga meddelanden, och

 13. uppgift om var man kan få ytterligare information.

 I all reklam som avser en bostadsandel skall det anges var den skriftliga

informationen finns tillgänglig.

5 § Om bostadslägenheten inte är färdigställd, skall den skriftliga infor-mation

som avses i 4 § även innehålla uppgift om

 1. hur långt bygget har kommit,

 2. när bostadslägenheten och sådana gemensamma anläggningar som konsumenten

skall få tillgång till kommer att vara färdigställda,

 3. hur långt arbetet har kommit med gas, elektricitet, vatten, telefon-

ledningar och andra sådana tjänster som skall göra bostadslägenheten fullt

användbar,

 4. beteckningen på bygglov eller motsvarande tillstånd samt den myn-dighet som

ansvarar för tillståndet och myndighetens adress, och

 5. den säkerhet som ställs enligt 10 §.

 Upplysning skall också lämnas om att näringsidkaren inte får kräva eller ta

emot betalning innan säkerhet har ställts enligt 10 §.

6 § I fråga om underlåtelse att lämna information enligt 4 och 5 §§ skall

marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas.

Avtalet

7 § Ett avtal om upplåtelse eller överlåtelse av en bostadsandel skall upprättas

skriftligen och undertecknas av parterna.

 Avtalet skall upprättas på något av de officiella språken i det land där

konsumenten är bosatt eller är medborgare. Konsumenten väljer vilket av språken

som skall användas.

 Om bostadslägenheten är belägen i ett land inom Europeiska ekono-miska

samarbetsområdet, är näringsidkaren skyldig att lämna konsumenten en bestyrkt

översättning av avtalet till ett av de officiella språken i det landet.

8 § Avtalet skall innehålla de uppgifter och beskrivningar som anges i 4 §

första stycket och 5 §.

 I avtalet skall följande också anges:

 1. konsumentens namn och adress,

 2. dagen och platsen för undertecknandet,

 3. de tidsperioder under vilka bostadslägenheten får nyttjas, och

 4. den dag då konsumenten kan börja utnyttja sin rätt.

 Av avtalet skall det vidare framgå att avtalet inte kommer att föranleda andra

kostnader, avgifter eller förpliktelser för konsumenten än de som har angetts i

avtalet.

9 § Konsumenten får åberopa en uppgift eller beskrivning som har lämnats enligt

4 § första stycket eller 5 § även om en avvikande uppgift eller beskrivning har

lämnats i avtalet. Detta gäller dock inte om av-vikelsen särskilt har angetts i

avtalet och

 1. parterna har träffat en uttrycklig överenskommelse om att avtalet får

avvika från den skriftliga informationen, eller

 2. avvikelsen är en följd av omständigheter utanför näringsidkarens kontroll.

10 § Är bostadslägenheten eller gemensamma anläggningar under uppförande, skall

näringsidkaren ställa betryggande säkerhet för att konsumenten får tillbaka vad

som betalats, om lägenheten eller anlägg-ningarna inte färdigställs.

Konsumentens rätt att låta avtalet återgå

11 § Om avtalet inte har upprättats i enlighet med 7 § eller inte innehåller de

uppgifter och beskrivningar som föreskrivs i 8 §, är konsumenten inte bunden av

avtalet. Detsamma gäller om näringsidkaren inte enligt 7 § tredje stycket lämnar

konsumenten en bestyrkt översättning av avtalet.

 En konsument som vill att avtalet skall återgå på grund av ett för-hållande

som anges i första stycket, skall lämna meddelande om detta till den person som

enligt avtalet skall ta emot ett sådant meddelande. Om en begäran om återgång

grundas på att bestämmelserna i 7 § andra eller tredje stycket eller 8 § inte är

uppfyllda, skall meddelandet lämnas inom tre månader från det att avtalet under-

tecknades. Annars har konsumenten förlorat sin rätt att kräva att avtalet skall

återgå.

 Om näringsidkaren kompletterar avtalet så att bestämmelserna i 7 och 8 §§ är

uppfyllda innan konsumenten har utnyttjat sin rätt att kräva avtalets återgång,

upphör konsumentens rätt att kräva att avtalet skall återgå.

Konsumentens ångerrätt

12 § Konsumenten har rätt att frånträda ett bindande avtal (ångerrätt) genom att

lämna eller sända ett meddelande om detta inom tio dagar från den dag som anges

i andra stycket (ångerfrist) till den person som enligt avtalet skall ta emot

ett sådant meddelande.

 Ångerfristen börjar löpa dagen efter avtalets undertecknande. Om för-

hållandena är sådana som anges i 11 § första stycket, börjar ångerfristen i

stället löpa dagen efter det att konsumentens rätt att kräva återgång har

upphört enligt 11 § andra eller tredje stycket.

Betalning

13 § Näringsidkaren får inte kräva eller ta emot betalning innan ångerfristen

har löpt ut.

 Om säkerhet skall ställas enligt 10 §, får näringsidkaren inte heller kräva

eller ta emot betalning innan säkerheten har ställts.

 Den som uppsåtligen bryter mot förbud enligt denna paragraf döms till böter.

14 § Konsumenten är inte skyldig att betala näringsidkaren någon ersättning när

avtalet återgår enligt 11 §.

 En konsument som utnyttjar sin ångerrätt enligt 12 § är skyldig att betala

kostnader som enligt nationell lagstiftning har uppkommit till följd av att

avtalet slutits och frånträtts endast om kostnaderna avser sådana juridiska

formaliteter som skall företas före utgången av ångerfristen.

Om meddelanden som konsumenten lämnar

15 § Om ett meddelande som konsumenten skall lämna enligt 11 eller 12 § är

skriftligt och har sänts på ett ändamålsenligt sätt, får meddelandet åberopas

även om det försenas, förvanskas eller inte kommer fram.

Kreditavtal

16 § Om konsumenten med anledning av avtalet om upplåtelse eller överlåtelse har

fått kredit av näringsidkaren eller av någon annan på grund av en

överenskommelse mellan denne och näringsidkaren, skall kreditavtalet upphöra att

gälla utan att konsumenten får åläggas någon påföljd för detta, om

 1. upplåtelse- eller överlåtelseavtalet har återgått enligt 11 §, eller

 2. konsumenten har utnyttjat sin ångerrätt enligt 12 §.

Konsumentens befogenheter vid överlåtelse av fordran, m.m.

17 § Bestämmelserna i 16 och 17 §§ konsumentkreditlagen (1992:830) skall

tillämpas då näringsidkaren har lämnat konsumenten anstånd med betalningen

enligt upplåtelse- eller överlåtelseavtalet eller då någon del av betalningen

skall erläggas med ett belopp som konsumenten har lånat av näringsidkaren eller

av någon annan kreditgivare på grund av en överenskommelse mellan den

kreditgivaren och näringsidkaren.

Lagval

18 § Om bostadslägenheten är belägen i ett land inom Europeiska ekono-miska

samarbetsområdet och rättsordningen i ett land utanför samarbets-området är

tillämplig, gäller bestämmelserna i denna lag i den mån de ger konsumenten ett

bättre skydd.

Tillsyn m.m.

19 § Konsumentverket skall ha tillsyn över att denna lag följs. Tillsynen skall

utövas så att den inte vållar större kostnad eller olägenhet för näringsidkaren

än som är nödvändigt.

20 § För tillsynen har Konsumentverket eller den som verket utser rätt att göra

inspektioner hos näringsidkaren och att ta del av alla handlingar som behövs för

tillsynen. Näringsidkaren skall lämna de upplysningar om verksamheten som begärs

för tillsynen.

 Om näringsidkaren inte tillhandahåller handlingarna eller lämnar upp-lys-

ningarna, får Konsumentverket förelägga näringsidkaren vid vite att fullgöra sin

skyldighet.

21 § Om Konsumentverket enligt 20 § andra stycket har förelagt en näringsidkare

att tillhandahålla en handling, får beslutet överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol. Andra beslut av Konsumentverket enligt 20 § får inte överklagas.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

_____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

2.2 Förslag till lag om ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361)

Härigenom föreskrivs att 1 § hemförsäljningslagen (1981:1361) skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §1Denna lag tillämpas då näringsidkare yrkesmässigt upplåter eller över-låter

lös egendom eller utför tjänster till konsumenter för huvudsakligen enskilt

bruk, om avtalet ingås

 1. vid hembesök, varmed avses ett besök i konsumentens eller någon annan

konsuments bostad eller på någon annan plats där konsumenten inte endast för

stunden befinner sig,

 2. vid telefonsamtal som utgör led i försäljning eller annan liknande

verksamhet, eller

 3. under en av näringsidkaren organiserad utflykt till en plats utanför dennes

fasta försäljningsställe.

 Lagen tillämpas dock inte, om

 1. det pris som konsumenten sammanlagt skall betala understiger 300 kr,

 2. avtalet gäller leverans av livsmedel från näringsidkare som regel-mässigt

betjänar vissa rutter,

 3. avtalet gäller finansiella instrument som avses i lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument,

 4. avtalet gäller uppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark

eller i vatten,

 5. avtalet är ett försäkringsavtal,

--------------------------------------------------------------------

 6. avtalet ingås vid ett 6. avtalet ingås vid ett hembesök

hembesök som äger rum på konsumen- som äger rum på konsumentens

tens uttryckliga begäran och uttryckliga begäran och avtalet

avtalet gäl-ler en vara eller en gäl-ler en vara eller en tjänst som

tjänst som om-fattas av om-fattas av konsumentens begäran

konsumentens begäran eller som eller som har ett direkt samband

har ett direkt samband med den med den varan eller tjänsten,

varan eller tjänsten. eller

 7. avtalet gäller upplåtelse

 eller överlåtelse som avses i lagen

 (1997:000) om konsumentskydd vid

 avtal om tidsdelat boende.

_____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1992:1111.

3 Ärendet och dess beredning

 Time-sharing

Inom turistnäringen finns en företeelse som internationellt kallas time-

sharing . Därmed avses en rätt att under vissa återkommande tidsperioder använda

en bostad (i fortsättningen benämnt en bostadsandel ). Ett för-värv av en sådan

rätt kan avse ett visst antal år eller all framtid. Boendet kan avse en eller

flera veckor per år, antingen vid samma tid på året eller vid varierande

årstider. Största delen av paketet av tjänster för de kom-mande åren betalas vid

köpet. Priset blir högre för bättre standard, bättre läge, attraktiv årstid

eller längre tidsperioder. Priset påverkas även av administration, underhåll och

tillgången till service och fritidsaktiviteter av olika slag. Möjlighet till

byte av tidsperiod brukar förekomma och även byte med bostäder i anläggningar på

andra orter och i andra länder.

EG-direktivet om konsumentskydd vid avtal om nyttjanderätt till fast egendom på

tidsdelningsbasis

Den 26 oktober 1994 antog Europaparlamentet och Europeiska unionens råd ett

direktiv (94/47/EG) om skydd för köparna vad avser vissa aspek-ter i avtal om

nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis. Den svenska versionen av

direktivet finns intagen som bilaga 1.

 Direktivet är ett s.k. minimidirektiv och är begränsat till att avse kon-

sumentavtal av det aktuella slaget. Det uppställer krav på innehållet i den

information som skall lämnas till konsumenten samt särskilda krav på

avtalsinnehållet. Det förekrivs också att det skall finnas nationella regler som

gör det möjligt för konsumenten att kräva att avtalet skall återgå, om det är

ofullständigt. Vidare skall konsumenten ha ångerrätt. Innan ånger-fristen löpt

ut, skall han inte vara skyldig att lämna någon betalning.

 Medlemsstaterna skall ha genomfört direktivet senast den 29 april 1997.

Det nordiska projektarbetet

I februari 1995 beslutade Nordiska ministerrådets ämbetsmannakommitté för konsu-

mentfrågor (ÄK-K) genom sin juridiska styrgrupp att starta ett nordiskt projekt

för att kartlägga den nordiska marknaden för bostads-andelar och formulera

konsumentkrav på området. Projektarbetet har utmynnat i en rapport, Timesharing,

TemaNord 1995:646 (härefter kallad projektrapporten). En av avsikterna med

rapporten har varit att ge under-lag för arbetet med att genomföra direktivet i

de nordiska länderna.

Det nordiska samarbetet

Även i de andra nordiska länderna förbereds nu lagstiftning för genom-förande av

direktivet. Frågan har diskuterats vid ett flertal nordiska sammanträden. Syftet

med sammanträdena har varit att försöka finna vissa gemensamma principer för

genomförandet.

 I Danmark har lagförslag nyligen lagts fram i folketinget. I Norge, Finland

och Island torde motsvarande lagförslag komma att läggas fram under våren 1997.

Departementspromemorian Konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende (Ds

1996:39)

I en promemoria som upprättats inom Justitiedepartementet - Konsument-skydd vid

avtal om tidsdelat boende (Ds 1996:39) - har det lämnats för-slag till en ny lag

om avtal om rätt att periodvis nyttja en bostad.

 Promemorian har remissbehandlats. En sammanställning av remiss-yttrandena

finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (Ju96/2503).

 En sammanfattning av departementspromemorian finns i bilaga 2. Pro-memorians

lagförslag finns i bilaga 3. En förteckning över remissinstan-serna finna i

bilaga 4.

 Regeringen tar i detta ärende upp de frågor som har behandlats i prome-morian.

 I propositionen tas dessutom upp en fråga som inte har behandlats i

promemorian. Det föreslås nämligen att den näringsidkare som uppsåtli-gen bryter

mot förbudet att begära eller ta emot betalning före ånger-fristens utgång eller

innan säkerhet har ställts skall kunna dömas till böter (se avsnitt 9.4 och

10.3). Under beredningen av ärendet har ett antal remissinstanser (Göteborgs

tingsrätt, Kammarkollegiet, Finansinspek-tionen, Konsumentverket, Allmänna

reklamationsnämnden och Marknads-domstolen) yttrat sig beträffande behovet och

utformningen av en sank-tionsbestämmelse. Även Sveriges advokatsamfund har

beretts tillfälle att yttra sig men har avstått. Enligt regeringens mening är

regeringsformens beredningskrav uppfyllt även i denna del.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 23 januari 1997 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 5.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 6.

 Lagrådet har föreslagit en mindre ändring i 13 § lagen om konsumentskydd vid

avtal om tidsdelat boende.

 Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Dessutom har vissa

redaktionella ändringar gjorts i lagtexten.

4 Vilka konsumentproblem förekommer vid för-säljning av bostadsandelar?

De huvudsakliga konsumentproblemen som rör bostadsandelar har enligt

projektrapporten visat sig vara följande.

 - Försäljningsmetoderna är påträngande och aggressiva.

 - Säljaren talar inte från början om att det rör sig om bostadsandelar. I

stället talas inledningsvis om lotterivinster, presenter, inbjudan till visning

etc. Även medlemskap i någon klubb, semestercertifikat och liknande döljer

säljarens verkliga budskap.

 - Det krävs förskottsbetalning.

 - Betänketiden före avtalsslut och förskottsbetalning är för kort.

 - Det lämnas felaktiga eller ofullständiga uppgifter om resekostnader,

värdeökning m.m.

 - Kostnaderna för utnyttjandet av boendet, för administration och underhåll av

bostadsanläggningen, för bytesförmedling m.m. är oväntade och höga.

 - Priset för andelen är högt. Krediter förmedlas på ett ovederhäftigt sätt.

 - Vid tvist hänvisas till lagen i ett främmande land med dåligt rättsligt

skydd för konsumenten.

 - Betalning med växel förekommer, vilket kan omöjliggöra för köparen att göra

gällande invändningar mot köpet.

 - Fungerande andrahandsmarknad saknas.

 Gemensamt för de nordiska länderna är att försäljningen av bostads-andelar har

minskat efter en ganska livaktig introduktionsperiod. Avarter-na med systemet

har motarbetats av konsumentorganen i Norden. Detta har bidragit till att de

mindre seriösa företagen har lämnat den nordiska marknaden.

 Den stora marknaden för bostadsandelar och de allvarligaste problemen för de

nordiska konsumenterna finns för närvarande utanför de nordiska länderna. Enligt

projektrapporten finns det dock en risk för att det i fram-tiden kommer att

uppstå problem på den svenska marknaden.

5 Hur skall direktivet genomföras?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: EG-direktivet om skydd för köparna vad avser|

| vissa aspekter i avtal om nyttjanderätten till fast egendom på |

| tidsdelningsbasis (94/47/EG) skall genomföras i Sverige genom |

| en särskild lag. Lagen skall vara tvingande till förmån för |

| konsumen-ten. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian

s. 25).

 Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna har tillstyrkt eller

förklarat att de inte har någon invändning mot att det införs en särskild lag om

konsumentskydd vid förvärv av bostadsandelar.

 Skälen för regeringens förslag: Sverige är genom medlemskapet i EU skyldigt

att genomföra direktivet om skydd för köparna vad avser vissa aspekter i avtal

om nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis (se anslutnings-

fördraget, artikel 2 i akten om villkoren för anslutning, SFS 1994:1501).

 I Sverige saknas en särskild konsumenträttslig lagstiftning som tar sikte på

försäljning av bostadsandelar. I hemförsäljningslagen (1981:1361), konsument-

tjänstlagen (1985:716), konsumentköplagen (1990:932), konsumentkreditlagen

(1992:830), lagen (1992:1672) om paketresor och lagen (1994:1512) om

avtalsvillkor i konsumentförhållanden (avtalsvillkors-lagen) finns visserligen

bestämmelser till skydd för konsumenter i olika typer av avtalsförhållanden. Det

skulle emellertid vara förenat med bety-dande nackdelar att i dessa lagar göra

de ändringar som behövs för att genomföra direktivet. Regeringen anser därför

att det är lämpligast att in-föra en särskild lag som nära anknyter till

direktivet. Som några remiss-instanser har framfört bör den nya lagens namn

klargöra att det är fråga om en konsumenträttslig lagstiftning.

 Av artikel 11 i direktivet framgår att medlemsstaterna får anta eller be-hålla

bestämmelser som är förmånligare när det gäller skyddet av köparna inom

direktivets område. Direktivet är alltså ett s.k. minimidirektiv. Det betyder

att länderna, inom de ramar som ges av EG-fördraget, får införa regler som är

förmånligare för konsumenten än direktivets regler. Däremot får de nationella

reglerna inte ge konsumenten ett sämre skydd. Den svenska marknaden för försälj-

ning av bostadsandelar är relativt liten och några avarter tycks för närvarande

inte finnas. Mot den bakgrunden saknas det skäl att skapa regler som i någon

större utsträckning går utöver det minimiskydd direktivet kräver. Önskemålet om

enhetlighet på det svenska konsumenträttsliga området kan emellertid motivera

att det på vissa punkter införs regler som är mer förmånliga för konsumenten än

direktivets regler.

 Den nya lagen bör alltså ha i huvudsak samma omfattning som direk-tivet. Den

bör emellertid utformas på ett sätt som passar in i den svenska

lagstiftningstraditionen.

 Enligt artikel 8 i direktivet skall medlemsstaterna i sin lagstiftning säker-

ställa att villkor genom vilka konsumenten avstår från sina rättig-heter eller

näringsidkaren fritas från sitt ansvar inte skall vara bindande för konsumenten.

Den nya lagen måste således göras tvingande till konsumentens förmån. En

särskild bestämmelse om detta bör därför införas i den nya lagen.

 Direktivet tar sikte främst på avtal som gäller sådan fast egendom som är

belägen inom en medlemsstats territorium. Någon uttrycklig sådan begränsning

finns dock inte i direktivet (jfr artikel 9). Med anledning av ett påpekande av

en remissinstans bör det anmärkas att regeringen inte har funnit skäl att

begränsa den föreslagna lagens tillämpningsområde på det sättet. Det innebär

således att den föreslagna lagen kommer att kunna vara tillämplig på alla

förvärv av bostadsandelar, oavsett om bostads-lägenheten är belägen i ett EU-

land eller i ett land utanför unionen. Såsom kommer att beröras närmare i

avsnitt 13 kommer den dock att få sin största praktiska betydelse i fråga om

andelar i bostadslägenheter som är belägna i Sverige.

6 Vilka avtal skall omfattas av den nya lagen?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagen skall tillämpas på avtal som rör upp-|

| låtelse eller överlåtelse av en rätt att periodvis nyttja en |

| bostadslägenhet (bostadsandel). Hemförsäljningslagen skall inte |

| tillämpas på sådana avtal. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian

s. 27).

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt prome-morians

förslag eller inte haft några invändningar mot det. Några remiss-instanser har

ansett att förhållandet mellan å ena sidan den föreslagna lagen och å andra

sidan 4 och 12 kap. jordabalken samt bostadsrättslagen bör klargöras närmare.

Några remissinstanser har också ansett att den rättsliga karaktären på den

upplåtelseform som kan komma i fråga bör klarläggas.

 Mäklarsamfundet har ansett att den föreslagna lagen bör gälla endast vid det

första tillfället då en bostadsandel överlåts till en konsument.

Skälen för regeringens förslag

Vilka avtal omfattas av direktivet?

Tillämpningsområdet för direktivet framgår av artiklarna 1 och 2.

 I artikel 1 första stycket anges att syftet med direktivet är att till varand-

ra närma de medlemsstaters lagar och andra författningar som skyddar köparen vid

sådana avtal som direkt eller indirekt berör köp av nyttjan-derätten till fast

egendom på tidsdelningsbasis . Direktivet tar enligt artikel 1 andra stycket

sikte på information om avtalets innehåll och for-merna för att tillhandahålla

denna information samt förfaranden och former för hävning och frånträdande .

 I artikel 2 lämnas en definition av bl.a. avtal som direkt eller indirekt

gäller köp av nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis . Med ett

sådant avtal avses varje avtal som innebär att säljaren direkt eller indirekt

upplåter, överlåter eller åtar sig att överlåta äganderätt eller annan rätt som

avser nyttjandet av fast egendom under en bestämd eller bestäm-bar tid av året.

Denna tid får inte vara kortare än en vecka. Med uttrycket fast egendom avses

enligt artikel 2 en byggnad eller en del av en bygg-nad som är avsedd att

användas som bostad och till vilken rättigheten enligt avtalet är knuten.

 Eftersom direktivet är tvingande till konsumentens förmån, måste den svenska

lagen utformas så att den omfattar de överlåtelser och upplåtelser som avses i

direktivet. Det saknas därmed också möjlighet att, på sätt Mäklarsamfundet har

föreslagit, föreskriva att lagen skall gälla endast vid det första tillfället då

en nyttjanderätt av det aktuella slaget överlåts eller upplåts till en

konsument.

 Något behov av att i den nya lagen definiera begreppet fast egendom finns

inte. I punkt 3 i ingressen till direktivet anges nämligen att den rättsliga

karaktären hos de rättigheter som avtalen i direktivet avser skiljer sig

betydligt åt från medlemsstat till medlemsstat och att det därför är lämpligt

att sammanfattningsvis hänvisa till dessa olika regleringar och ge en

tillräckligt vid definition av sådana avtal utan att detta innebär en

harmonisering på gemenskapsnivå av den rättsliga karaktären på rättig-heterna i

fråga (se också artikel 1 tredje stycket).

Vad skall objektet för upplåtelsen eller överlåtelsen kallas?

En förutsättning för direktivets tillämplighet är således att rättigheten skall

avse nyttjande av egendom som är avsedd att användas som bostad.

 I praktiken torde det alltid röra sig om bostäder för fritidsändamål (jfr

punkten 6 i ingressen till direktivet). Även om direktivet således syftar till

att reglera andelar i fritidsbostäder är direktivet inte formellt begränsat till

sådana andelar. En lämplig benämning på objektet för överlåtelsen eller

upplåtelsen är därför bostadsandel.

Överlåtelse- och upplåtelseformer i Sverige

Några remissinstanser har ansett att det behövs ett klargörande beträf-fande den

rättsliga karaktären på den svenska upplåtelseform som kan omfattas av den

föreslagna lagen. Några remissinstanser har också ansett att förhållandet mellan

å ena sidan den föreslagna lagen och å andra sidan 4 och 12 kap. jordabalken

samt bostadsrättslagen bör klargöras.

 I svensk rätt finns det inte någon särskild lagstiftning om bostads-andelar.

Den vanligast besittningsformen för sådana bostadsandelar som förekommer i

Sverige är bostadsrätt. Bostadsrätt är en nyttjanderätt som är kopplad till

medlemskap och andelsrätt i en bostadsrättsförening. För att bostadsrättsformen

skall kunna användas måste det enligt 1 kap. 5 § andra stycket bostadsrättslagen

(1991:614) finnas minst tre lägenheter i föreningens hus. Som lägenhet räknas

även ett fristående småhus.

 Upplåtelse av en bostadsrätt kan ske till flera medlemmar gemensamt. Det

innebär dock inte att bostadsrätten delas upp i andelar gentemot före-ningen,

utan innehavarna får i sådant fall utöva bostadsrätten tillsammans eller

sinsemellan avtala om hur nyttjanderätten skall fördelas mellan dem. I

projektrapporten anges att projektgruppen funnit att de kontraktsformulär som i

dag används vid upplåtelse av feriehusandelar inte alltid är förenliga med

bostadsrättslagens krav. I typfallet upplåter nämligen inte föreningen en odelad

bostadsrätt till en eller flera bostadsrättshavare, vilket lagen kräver. I

stället upplåter föreningen en tidsandel direkt till var och en som skall bo i

anläggningen under en viss tidsperiod per år. I Fritidsboendekommitténs

betänkande Fritidsboende (SOU 1982:23) föreslogs att särskilda bestämmelser om

s.k. fritidsbostadsrätt skulle införas i bostadsrättslagen. Därmed skulle

rättigheter och skyldigheter kunna regleras i avtal direkt mellan

bostadsrättsföreningen och de en-skilda medlemmarna. Särskilda samägaravtal

skulle bli onödiga. Förslaget ledde emellertid inte till någon lagstiftning.

 I Sverige förekommer även direkt ägande av ideella andelar i en fastighet. De

som äger andelar i fastigheten disponerar då fastigheten med samäganderätt.

Delägarna kan sinsemellan avtala om fastighetens använ-dande och kan t.ex.

avtala om att rätten att bruka fastigheten skall förde-las mellan dem. Om inte

annat har avtalats, måste alla delägare i princip vara överens om varje åtgärd

som rör fastigheten. De samägaravtal som upprättas mellan delägarna kan bli

ganska komplicerade och de kan vara svåra att tillämpa i praktiken. Dessutom

fordras efter varje överlåtelse av en andel en ny överenskommelse mellan

delägarna om nyttjanderätten till huset.

 Med avtal om hyra avses enligt 12 kap. 1 § första stycket jordabalken avtal

genom vilka hus eller delar av hus upplåts till nyttjande mot ersätt-ning. Det

innebär att jordabalkens hyresregler, teoretiskt sett, kan bli tilllämpliga på

avtal om upplåtelse eller överlåtelse av sådana bostadsandelar som direktivet

tar sikte på. Enligt 12 kap. 65 § jordabalken skall emeller-tid den som uppsåt-

ligen uppställer villkor om särskild ersättning för upp-låtelse av en

bostadslägenhet eller eljest för överlåtelse av hyresrätten till sådan lägenhet

dömas till böter eller fängelse, i fall som inte är ringa. Det medför att avtal

om upplåtelse eller överlåtelse av bostadsandelar i prak-tiken knappast kommer

att upprättas enligt reglerna om hyra.

 Enligt svensk lagstiftning är det inte möjligt att, som i t.ex. Danmark,

Finland och Norge, använda sig av aktiebolags- eller handelsbolagsrätts-liga

arrangemang för att upplåta eller överlåta rättigheter till bostads-lägenheter.

Enligt 1 kap. 8 § bostadsrättslagen får nämligen inte en juridisk person upplåta

andelsrätt med vilken följer rätt att för begränsad tid besitta eller nyttja en

bostadslägenhet.

 Det finns i sammanhanget skäl att understryka att syftet med den nya

lagstiftningen som måste införas inte bör vara att införa regler om en ny

överlåtelse- eller upplåtelseform. Den nya lagstiftningen bör således inte,

såsom en remissinstans har varit inne på, reglera den rätt till nyttjande som en

konsument får genom överlåtelsen eller upplåtelsen. Regeringen anser inte att

det har påvisats något tillräckligt angeläget behov av en sådan reglering.

Lagstiftningen bör i stället vara en konsumentskydds-lagstiftning som i fråga om

avtalsförhållanden som faller in under befintlig rätt uppställer ytterligare ett

antal regler av konsumentskydds-karaktär. De överlåtelse- eller upplåtelseformer

som kan komma att träffas av lagstiftningen kan vara sådana som regleras av

svensk eller utländsk rätt. I Sverige torde det i första hand bli fråga om avtal

om överlåtelse av en ideell andel i fast egendom, förenade med samägande-

rättsavtal som ger en tidsmässigt begränsad rätt att använda egendomen. Även

avtal om upplåtelse eller överlåtelse av bostadsrätt torde, när bostadsrätten

innehas av flera och nyttjanderätten dem emellan regleras genom ett

delägaravtal, kunna komma att falla in under den nya lagstiftningen.

Hemförsäljningslagens regler bör inte tillämpas

I hemförsäljningslagen finns regler om konsumentskydd som uppvisar en del

likheter med de regler som finns i direktivet. Hemförsäljningslagen är

tillämplig på bl.a. överlåtelse och upplåtelse av lös egendom (1 § första

stycket). Som lös egendom anses bl.a. bostadsrätt. Om en andel i en bostadsrätt

säljs t.ex. under en av näringsidkaren organiserad utflykt till en plats

utanför dennes fasta försäljningsställe (1 § första stycket 3) skulle alltså

även hemförsäljningslagen kunna bli tillämplig. Som har an-getts i promemorian

är det emellertid inte lämpligt att avtal av detta slag skall vara underkastade

båda regelverken. En särskild bestämmelse som undantar avtal om upplåtelse eller

överlåtelse av bostadsandelar bör där-för införas i hemförsäljningslagen.

7 Lagens tillämplighet på korttidsavtal m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagen skall vara tillämplig på alla icke |

| tids-begränsade avtal samt på tidsbegränsade avtal som har ingåtts|

| för minst tre år, oavsett den årliga brukstidens längd och oavsett|

| om betalningen skall erläggas vid ett eller flera tillfällen. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian

s. 30).

 Remissinstanserna: Endast en remissinstans, Konsumentverket, har yttrat sig

över promemorians förslag i denna del och därvid tillstyrkt för-slaget.

 Skälen för regeringens förslag: I artikel 2 första strecksatsen i di-rektivet

anges bl.a. att de avtal direktivet tar sikte på är sådana avtal som ingåtts för

minst tre år och som avser nyttjandet av fast egendom under en bestämd eller

bestämbar tid av året som inte får vara kortare än en vecka.

 Mot bakgrund av att direktivet är ett minimidirektiv bör det övervägas om det

finns skäl att utvidga den svenska lagens tillämpningsområde till avtal som

avser kortare tid än tre år respektive brukstider som är kortare än en vecka.

Vad som kan synas tala för det är risken för att oseriösa näringsidkare annars

inriktar sin verksamhet på oförmånliga avtal som faller strax utanför lagens

tillämpningsområde.

 Risken för att näringsidkare söker kringgå lagen genom att använda sig av

kortare avtalstider torde vara liten och det saknas därför anledning att låta

den föreslagna lagen omfatta avtalstider som är kortare än tre år.

 När det gäller brukstider som är kortare än en vecka finns det däremot större

risk för missbruk. Inom ramen för det nordiska samarbetet har det dessutom

ansetts lämpligt att utöka konsumentskyddet i detta avseende. Den svenska lagens

tillämpningsområde bör därför utvidgas i förhållande till direktivet. Till

undvikande av gränsdragningsproblem bör inte någon minsta brukstid föreskrivas.

 I preciseringen i artikel 2 första strecksatsen av vilka slag av avtal

direktivet skall tillämpas på anges bl.a. att betalningen skall avse ett

bestämt totalpris . För att undvika att lagens regler kringgås bör någon sådan

begränsning inte göras i den svenska lagen. Lagen bör således vara tillämplig

även på sådana avtal som innehåller villkor om att betalningen skall erläggas i

delposter.

8 Lagen skall omfatta avtal mellan näringsidkare och konsument

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagen skall endast gälla avtal i konsument-|

| förhållanden. Begreppen konsument och näringsidkare skall |

| definie-ras på i huvudsak samma sätt som i avtalsvillkorslagen. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian

s. 31-35).

 Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig över

promemorians förslag i denna del. Två remissinstanser, Marknadsdom-stolen och

Konsumentverket, har påpekat att promemorians definition av näringsidkare inte i

alla delar överensstämmer med den definition som begreppet har i

avtalsvillkorslagen. Konsumentverket har ansett att den bör göra det.

 Skälen för regeringens förslag: Med hänsyn till direktivets utformning (se

artikel 2) måste den svenska lagen omfatta avtal om överlåtelse eller upplåtelse

mellan en näringsidkare och en konsument.

Begreppet konsument

I artikel 2 fjärde strecksatsen i direktivet definieras begreppet köpare:

fysisk person som i samband med de transaktioner som omfattas av detta direktiv

för ändamål som inte kan anses ingå i hans yrkesmässiga verksamhet får den

rättighet som avtalet avser överlåten på sig eller till vars förmån rättigheten

upplåts.

 Direktivet gäller således bara konsumentavtal. Det finns inte något behov av

att utvidga lagens tillämpningsområde till att avse även andra

avtalsförhållanden. Den nya lagen bör således gälla endast avtal i konsu-

mentförhållanden.

 En särskild fråga är hur detta bör komma till uttryck i lagen.

 De flesta svenska lagar på konsumenträttens område är begränsade till att

gälla i konsumentförhållanden utan att begreppet konsument definieras. I

stället har det regelmässigt gjorts ett tillägg av innehåll att lagen gäller

bara om konsumenten handlar huvudsakligen för enskilt ändamål eller huvud-

sakligen för enskilt bruk . Exempel på sådana uttryck finns i 1 § första stycket

konsumentförsäkringslagen (1980:38), 1 § första stycket hemförsäljningslagen, 1

§ första stycket konsumenttjänstlagen, 1 § första stycket konsumentköplagen och

i 1 § första stycket konsumentkreditlagen.

 I avtalsvillkorslagen har en annan modell använts. En särskild definition av

konsumentbegreppet, som överensstämmer med definitionen i EG-direktivet om

oskäliga villkor i konsumentavtal (93/13/EEG), har införts i lagen. Enligt

definitionen avses med konsument en fysisk person som handlar huvudsakligen för

ändamål som faller utanför näringsverksamhet.

Den nya definitionen har i sak ansetts motsvara de uttryck som använts i de

andra konsumenträttsliga lagarna (se prop. 1994/95:17 s. 31). Skälet till att

man i avtalsvillkorslagen har valt att avvika från den metod som har använts

tidigare är att det har ansetts vara av väsentligt intresse att de nordiska

konsumentdefinitionerna överensstämmer. Ytterligare ett skäl för att i avtals-

villkorslagen avvika från den gängse metoden var att övriga EU-länder torde

använda den nya definitionen och att denna kan för-väntas bli använd inom EU

även i framtiden.

 I förarbetena till avtalsvillkorslagen konstaterades (se prop. s. 31) att

avsikten med ordet huvudsakligen i svensk konsumenträttslig lagstift-ning är

att klargöra att lagen gäller även om varan eller tjänsten är avsedd att till en

viss del, dock jämförelsevis mindre väsentlig, användas för annat än enskilt

ändamål.

 Konsumentdefinitionen i direktivet om bostadsandelar överensstämmer nära med

definitionen i avtalvillkorsdirektivet. I direktivet om bostadsan-delar används

visserligen ett uttryckssätt som avviker något från det som förekommer i

avtalsvillkorsdirektivet ( yrkesmässig verksamhet i stället för

 näringsverksamhet ). Någon saklig skillnad torde dock inte föreligga. Eftersom

direktivet är ett minimidirektiv, finns det inte något hinder mot att i den

svenska lagstiftningen utvidga konsumentbegreppet på det sätt som har skett i

avtalsvillkorslagen.

 Regeringen anser mot denna bakgrund att begreppet konsument bör avse fysisk

person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför

näringsverksamhet .

Begreppet näringsidkare

I artikel 2 tredje strecksatsen i direktivet om tidsdelat boende avgränsas

begreppet säljare på följande sätt:

fysisk eller juridisk person som i samband med transaktioner som om-fattas av

detta direktiv, yrkesmässigt upplåter, överlåter eller åtar sig att överlåta den

rättighet som avtalet avser.

 Begreppet näringsidkare brukar inte definieras i svenska konsument-rättsliga

lagar. I stället brukar det - efter samma mönster som beträffande konsument-

definitionen - anges att lagen bara gäller om näringsidkaren handlar i sin

yrkesmässiga verksamhet (se t.ex. 1 § konsumenttjänst-lagen, 1 § första stycket

konsumentköplagen och 1 § första stycket konsumentkreditlagen). En annan metod

har använts i 2 § avtals-villkorslagen (se prop. 1994/95:17 s. 33 f.).

 Det är regeringens uppfattning att de skäl som angetts ovan beträffande valet

av metod för att definiera begreppet konsument gäller även här. Definitionen av

näringsidkarbegreppet i den nya lagen bör därför mot-svara den definition som

finns i 2 § avtalsvillkorslagen. Till skillnad från Konsumentverket anser

regeringen emellertid att det saknas skäl att, så-som i avtalsvillkorslagen,

ange att definitionen av begreppet närings-idkare gäller oavsett om verksamheten

är privat eller offentlig. Det är att

märka att de båda direktivtexterna skiljer sig åt i detta hänseende.

Lagens tillämplighet vid medverkan av fastighetsmäklare

Av artikel 2 tredje strecksatsen i direktivet framgår att även den som åtar sig

att överlåta den rättighet som avtalet avser skall anses som säljare.

Direktivet gäller därför även när en näringsidkare åtar sig att för någon annans

räkning marknadsföra en bostadsanläggning eller sälja andelar i den. Den nya

lagen måste således omfatta inte bara de fall då upplåtaren eller överlåtaren är

näringsidkare utan också sådana fall där en upplåtare eller överlåtare som inte

är näringsidkare har gett en närings-idkare fullmakt att träffa avtal om

upplåtelse eller överlåtelse för hans eller hennes räkning.

 I promemorian uttalas att direktivet däremot inte torde vara tillämpligt om

näringsidkaren inte har fullmakt från överlåtaren och därför saknar behörighet

att företräda denne. I sådant fall torde i stället enligt promemorians bedömning

fastighetsmäklarlagen (1995:400) som regel bli tillämplig.

 Flera remissinstanser har tagit upp frågan om en fastighetsmäklares medverkan

vid upplåtelse eller överlåtelse av en bostadsandel skall ha någon betydelse för

lagens tillämpning. Semesterhus Fjäll det valda språket måste vara ett av

gemenskapens officiella språk. Den medlemsstat där köparen är bosatt kan

emellertid kräva att avtalet åtminstone upprättas på dess språk, ett eller

flera, under förutsättning att språket eller språken hör till gemenskapens

officiella språk.

 Enligt sista meningen i andra strecksatsen är det möjligt att i nationell

lagstiftning föreskriva att avtalet alltid skall upprättas på språket i det land

där konsumenten är bosatt. Något särskilt intresse av att en sådan bestämmelse

införs finns knappast för svenska konsumenter. I övrigt bör bestämmelserna i

direktivet tas in i den nya lagen.

 Mäklarsamfundet har ansett att huvudregeln bör vara att avtalet upp-rättas på

språket i det land där bostadsenheten är belägen. En sådan huvudregel är mot

bakgrund av innehållet i direktivet inte möjlig.

 I tredje strecksatsen uppställs krav på att näringsidkaren skall förse

konsumenten med en översättning av avtalet till språket i det medlemsland där

bostaden är belägen. Bestämmelsen bör tas in i den svenska lagen.

9.3 Avvikelse från den skriftliga informationen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Näringsidkaren skall vara bunden av de |

| uppgifter som har lämnats i den skriftliga informationen. Detta |

| skall dock inte gälla om parterna uttryckligen kommit överens om|

| att en avvikelse får göras eller om avvikelsen är en följd av om-|

| ständigheter utanför näringsidkarens kontroll. Ytterligare en |

| förutsättning för att näringsidkaren inte skall vara bunden av |

| uppgifterna i den skriftliga informationen skall vara att |

| avvikelserna särskilt har an-getts i avtalet. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian

s. 48).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har godtagit promemo-

rieförslaget. Konsumentvägledarnas förening har ansett att näringsidkaren aldrig

skall kunna ändra en uppgift som har lämnats i den skriftliga infor-mationen.

Konsumentverket har emellertid efterlyst en precisering av de beviskrav som

skall ställas för att det har träffats en överenskommelse om att avvika från en

uppgift i den skriftliga informationen. Konsumentverket har vidare föreslagit

att det skall krävas att näringsidkaren redan i den skriftliga informationen

anger vilka uppgifter som kan komma att ändras.

 Skälen för regeringens förslag: Artikel 3.2 i direktivet lyder:

Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning säkerställa att alla uppgifter som

måste finnas i den skriftliga information som anges i punkt 1, utgör en

integrerad del av avtalet.

 Om inte parterna uttryckligen kommer överens om något annat får endast sådana

förändringar som är en följd av omständigheter utanför säljarens kontroll göras

i dessa uppgifter.

 Ändringar i dessa uppgifter skall meddelas köparen innan avtalet sluts. I

avtalet skall sådana ändringar uttryckligen anges.

 Av artikel 3.2 följer att innehållet i den skriftliga informationen skall ut-

göra avtalsinnehåll. Enligt andra stycket har näringsidkaren rätt att ändra en

tidigare lämnad uppgift endast om ändringen är föranledd av något som han inte

har kontroll över eller om parterna kommer överens om ändringen. En sådan

överenskommelse skall enligt artikel 3.2 andra stycket göras uttryckligen . I

övrigt är de uppgifter som lämnats i den skriftliga informationen bindande för

näringsidkaren.

 Eftersom avtalet enligt artikel 4 första strecksatsen skall vara skriftligt

kommer gjorda ändringar att kunna utläsas av avtalet vid en jämförelse med den

skriftliga informationen. Detta är emellertid inte tillräckligt. En-ligt artikel

3.2 tredje stycket måste nämligen avvikelserna uttryckligen anges i avtalet.

 Den svenska lagstiftningen måste även i denna del utformas så att konsumenten

får i vart fall det skydd som direktivet påbjuder.

 I promemorian har det sagts att parterna självfallet bör kunna komma överens

om att ändra en uppgift som har lämnats i den skriftliga infor-mationen.

Konsumentvägledarnas förening har däremot hävdat att näringsidkaren inte bör

kunna ändra en sådan uppgift. Enligt regeringens mening saknas det dock skäl att

inte tillåta näringsidkaren att ändra en uppgift. Konsumentskyddsintresset

tillgodoses genom direktivets krav på att ändringen uttryckligen måste anges i

avtalet.

 I den svenska lagen bör det således införas en särskild bestämmelse om att

konsumenten, som huvudregel, vid avvikelse mellan den skriftliga informationen

och avtalet har rätt att åberopa innehållet i den skriftliga informationen. Från

huvudregeln bör det föreskrivas undantag, om det i avtalet särskilt har angetts

att det har gjorts en avvikelse från den skrift-liga informationen samt

avvikelsen är en följd av en uttrycklig överenskommelse mellan parterna om att

en avvikelse får göras eller av omstän-digheter utanför näringsidkarens

kontroll.

 Det får anses vara näringsidkarens sak att styrka sitt påstående att en

överenskommelse om att ändra en viss uppgift har träffats med konsu-menten.

Konsumentverket har ansett att lagstiftaren bör precisera vilka beviskrav som

skall ställas i detta avseende. Regeringen anser för sin del att denna fråga bör

överlämnas till rättstillämpningen.

 Konsumentverket har vidare föreslagit att det skall krävas av närings-idkaren

att denne redan i den skriftliga informationen gör ett uttryckligt förbehåll om

att uppgifterna kan komma att ändras. Eftersom närings-idkaren får avvika från

en lämnad uppgift endast efter en uttrycklig överenskommelse med konsumenten

eller på grund av omständighet utanför näringsidkarens kontroll, kan det

ifrågasättas om en sådan reser-vation är meningsfull från konsumentsynpunkt. Ett

sådant krav är dess-utom olämpligt av det skälet att det är svårt att

sanktionera.

9.4 Näringsidkarens skyldighet att ställa säkerhet om bostaden inte är färdig-

ställd

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Är bostaden eller anläggningen som den hör |

| till ännu inte färdigbyggd när avtalet om upplåtelse eller överlå-|

| telse träffas, skall näringsidkaren ställa säkerhet för att |

| konsumenten, om bostaden med tillhörande |

| gemensamhetsanläggningar inte färdig-ställs, får tillbaka |

| betalning som har lämnats. Näringsidkaren skall inte få kräva |

| eller ta emot betalning innan säkerhet har ställts. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian

s. 45).

 Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser har inte haft några

synpunkter på promemorians förslag. Marknadsdomstolen har ifrå-gasatt om inte

direktivet innebär att näringsidkaren skall ställa säkerhet både för

färdigställandet av den fasta egendomen och för återbetalning till konsumenten

av erlagd betalning, om egendomen inte blir färdigställd.

 Skälen för regeringens förslag: I bilagan till direktivet, d 1 - 5, anges

vilka uppgifter som näringsidkaren är skyldig att lämna för det fall

bostadslägenheten eller den anläggning som den hör till ännu inte är färdig-

byggd. En fråga som särskilt måste uppmärksammas är tolkningen av punkten d 5.

Enligt den svenska versionen av punkten d 5 skall avtalet innehålla uppgift om

 en garanti för färdigställandet av den fasta egen-domen och en garanti för

återbetalning av betalning som gjorts, om egen-domen inte blir färdigställd och

villkoren för dessa garantier .

 Frågan är dels vad som i direktivet menas med uttrycket garanti, dels om

näringsidkaren är skyldig att lämna några garantier eller om det endast är

nödvändigt att ange huruvida garantier lämnas.

Vad menas med uttrycket garanti?

Det måste antas att direktivet syftar på bankgarantier eller motsvarande säker-

hetsarrangemang. En sådan säkerhet är en näringsidkare normalt inte skyldig att

ställa. Den kan emellertid vara av stor vikt för konsumenten om näringsidkaren

blir insolvent. Frågan om näringsidkaren enligt direk-tivet är skyldig att till-

handahålla sådan säkerhet är därför av betydelse.

Är näringsidkaren skyldig att lämna garantier?

Av den svenska versionens ordalydelse förefaller det som om näringsidkaren är

skyldig att se till att säkerhet för färdigställandet och för åter-betalning av

betalning som konsumenten har erlagt alltid skall ställas. Den svenska versionen

överensstämmer någorlunda med de tyska, franska och engelska versionerna. Bl.a

den danska versionen kan tolkas så att näringsidkaren inte är skyldig att lämna

några garantier, utan att direktivet enbart ställer krav på upplysning om

förekommande garantier.

 Föreskrifter med krav på ställande av säkerhet till skydd för konsumenter

förekommer på andra håll i svensk lagstiftning (se t.ex. 1 § resegarantilagen

[1972:204]).

 Oavsett hur direktivet skall tolkas, finner regeringen att det från konsu-

mentskyddssynpunkt är klart motiverat att ålägga näringsidkaren att ställa

säkerhet.

Vad skall säkerheten avse?

I direktivet talas om en garanti för färdigställandet av den fasta egen-domen

och en garanti för återbetalning av betalning som gjorts. I vissa språkversioner

anges i stället att garanti skall ställas för färdigställandet av den fasta

egendomen eller för återbetalning. I promemorian har den bedömningen gjorts att

båda slagen av garantier inte synes vara nödvän-diga enligt direktivet och där

föreslås enbart krav på garanti för återbe-talning. Marknadsdomstolen har ställt

sig tvekande till om denna bedöm-ning är riktig.

 Enligt regeringens mening måste det konstateras att direktivet på denna punkt

lämnar utrymme för skilda tolkningar. Mot den bakgrunden och då ett krav på

säkerhet för färdigställandet framstår som alltför strängt mot näringsidkaren

bör det enligt regeringens mening i lagen införas ett krav på säkerhet enbart

för återbetalning av erlagd betalning.

 För att skyddet för konsumenten skall bli effektivt, bör det införas ett

förbud för näringsidkaren att kräva eller ta emot betalning innan säkerhet har

ställts. Förbudet bör straffsanktioneras (se vidare avsnitt 10.3).

10 Konsumentens ångerrätt och rätt att låta avtalet återgå

10.1 EG-direktivet

Artikel 5 i direktivet innehåller bestämmelser om konsumentens rätt att

 frånträda respektive häva ett ingånget avtal. Förutsättningarna anges i

artikel 5.1:

 Förutom de möjligheter att få avtalet ogiltigförklarat enligt nationell

lagstiftning har köparen rätt

- att frånträda avtalet utan att ange några skäl inom tio kalenderdagar från

det att båda parterna undertecknat avtalet eller ett bindande preliminärt avtal.

Om den tionde dagen är en allmän helgdag skall tidsfristen utsträckas till den

första arbetsdagen därefter.

- att häva avtalet inom tre månader från undertecknandet av avtalet eller det

preliminära avtalet, om avtalet vid tidpunkten för undertecknandet inte

innehåller de uppgifter som anges i punkterna a, b, c, d, 1, d, 2, h, i, k, l

och m i bilagan. Om uppgifterna lämnas inom dessa tre månader skall köparens

tidsfrist för frånträdande av avtalet enligt första strecksatsen, börja löpa

från tidpunkten för överlämnandet av upp-gifterna.

- att frånträda avtalet enligt första strecksatsen, om han vid utgången av den

tremånadersperiod som anges i andra strecksatsen inte har utnyttjat sin rätt att

häva trots att avtalet inte innehåller de upplysningar som anges i punkterna a,

b, c, d, 1, d, 2, h, i, k, l och m i bilagan; fristen börjar löpa dagen efter

tremånadersperiodens utgång.

 Bestämmelser av detta slag måste tas in i den nya lagen.

 Direktivets regler om frånträdande och hävning motsvarar vad som i

hemförsäljningslagen betecknas som ångerrätt och återgång . Rege-ringen anser

att de sistnämnda begreppen bör användas i den svenska lagen.

 Hur reglerna om återgång och ångerrätt närmare bör utformas behandlas i

följande avsnitt.

10.2 Konsumentens rätt att låta avtalet återgå

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Konsumenten skall ha rätt att kräva avtalets|

| återgång, om det inte innehåller de uppgifter som föreskrivs i |

| lagen. En konsument som vill utnyttja denna rätt skall under- |

| rätta den som avtalet anvisar om detta. Om bristerna i avtalet |

| består i något annat än att formföreskrifterna inte har |

| iakttagits, skall underrättelsen lämnas inom tre månader från det|

| att avtalet undertecknades. En konsument som inte gör det, |

| skall förlora sin rätt att kräva att avtalet skall återgå. |

| Om näringsidkaren kompletterar avtalet med de uppgifter som |

| saknas, skall konsumentens rätt att kräva avtalets återgång |

| upphöra. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian

s. 52).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några invänd-ningar

mot promemorians förslag. Göteborgs tingsrätt har påpekat att konsumenten enligt

förslaget ges en längre gående rätt att låta avtalet återgå än vad direktivet

anger. Konsumentverket och Konsumentväg-ledarnas förening har ansett att

näringsidkaren inte bör ha möjlighet att komplettera ett ofullständigt avtal och

att konsumentens tidsfrist för att låta avtalet återgå bör utsträckas till ett

år.

Skälen för regeringens förslag

Brister i avtalet som enligt direktivet kan leda till återgång

Av direktivet framgår att vissa brister i avtalet skall ge konsumenten rätt att

inom viss tid kräva avtalets återgång. Det gäller bl.a. om avtalet inte

innehåller uppgifter om parternas identitet och hemvist, karaktären på den

rättighet som avtalet avser, den period som rättigheten avser och det pris som

konsumenten skall betala.

 Den svenska lagstiftningen måste utformas så att konsumenten i dessa fall har

rätt att kräva att avtalet återgår.

Bör även andra brister i avtalet kunna leda till återgång?

Av artikel 5.1 andra strecksatsen framgår indirekt att vissa av de uppgifter som

avtalet enligt bilagan minst skall innehålla kan uteslutas utan att konsumenten

på den grunden kan kräva återgång av avtalet. Det gäller punkterna d 3, d 4, d

5, e, f, g och j i bilagan.

 Punkten d i bilagan är tillämplig endast om bostadsanläggningen inte är

färdigställd när avtalet om upplåtelse eller överlåtelse träffas. Enligt

punkterna d 3 och d 4 skall i sådant fall avtalet innehålla uppgift om numret

på bygglovet eller byggnadstillståndet och den behöriga myndig-hetens namn och

fullständiga adress samt uppgift om hur långt arbetet kommit med de tjänster

som gör den fasta egendomen fullt användbar (gas, elektricitet, vatten och tele-

fonledningar) . Enligt punkten d 5 skall uppgift lämnas om vilka garantier

näringsidkaren ställer för färdigställandet av anläggningen eller för

återbetalning av redan erlagd betalning (se avsnitt 9.4).

 I punkterna e och f i bilagan anges att avtalet skall innehålla en beskrivning

av de tjänster och gemensamma anläggningar som konsumenten enligt avtalet skall

få tillgång till och villkoren för detta. Enligt punkten g skall avtalet

innehålla uppgift om de principer som utgör grunden för underhåll, reparation,

administration och förvaltning. Punkten j föreskriver att avtalet skall

innehålla en bestämmelse om att köpet inte kommer att resultera i andra

kostnader, avgifter och skyldigheter än dem som anges i avtalet.

 Frånvaron av de uppgifter som nu nämnts är alltså inte återgångsgrun-dande

enligt direktivet. I promemorian sägs emellertid att såväl konsu-

mentskyddsintresset som intresset av enhetliga regler talar för att från-varon

av dessa uppgifter bedöms på samma sätt som frånvaron av andra uppgifter som

avtalet enligt direktivet skall innehålla.

 Göteborgs tingsrätt har redovisat en annan uppfattning. Enligt tingsrätten bör

en utvidgning av konsumentskyddet i förhållande till direktivets regler föregås

av överväganden som även beaktar näringsidkarens intressen.

 De nu aktuella uppgifterna är av sådan karaktär att det inte finns anled-ning

att befara att det skulle vara betungande för en näringsidkare att ta in dem i

avtalet. Denne måste ju under alla förhållanden lämna upplys-ningarna i den

skriftliga informationen. Regeringen ansluter sig därför till promemorians

bedömning att det i lagen bör införas bestämmelser som anger att konsumenten har

rätt att kräva återgång av avtalet så snart någon av de uppgifter som avtalet

skall innehålla saknas. Det innebär att konsumentskyddet i detta avseende

utsträcks i förhållande till direktivets minimiregler.

 I promemorian diskuteras också frågan vad som bör hända om näringsidkaren inte

har upprättat avtalet på något av de språk som lagen anger eller inte har

försett köparen med en översättning av avtalet till språket i det land där

bostaden är belägen.

 Att avtalet inte upprättats på eller översatts till något av de angivna

språken utgör enligt direktivet inte någon grund för att konsumenten skall ha

rätt att kräva återgång. Det är emellertid önskvärt att en sanktion kopplas till

kravet på översättning. Även brister i nu nämnt avseende bör således enligt

regeringens mening grunda rätt för konsumenten att kräva avtalets återgång.

Tidsfristens längd

Av artikel 5.1 andra strecksatsen följer att konsumenten har tre månader på sig

från undertecknandet att begära återgång av avtalet, om det inte är komplett.

 I avsnitt 9.2 föreslås att konsumenten skall ha rätt att under obegränsad tid

kräva avtalets återgång, om det inte är undertecknat. En sådan tids-begränsning

av rätten att begära återgång av avtalet som anges i artikel 5.1 andra

strecksatsen blir alltså aktuell bara i fråga om skriftliga avtal som har

undertecknats av båda parterna.

 Möjligheten att i förhållande till direktivets bestämmelser utsträcka tre-

månadersfristen för återgång till exempelvis ett år har diskuterats inom ramen

för det nordiska samrådsarbetet. Därvid har det rått enighet om att det inte

finns något skäl för en sådan förlängning.

 Konsumentverket har däremot ansett att återgångsfristen bör motsvara den frist

som gäller enligt hemförsäljningslagen, dvs. ett år. Även Konsu-mentvägledarnas

förening har ansett att tidsfristen bör bestämmas till ett år. Regeringen menar

dock att det inte är lämpligt att ha en längre åter-gångsfrist än direktivet

kräver. Det bör därvid beaktas att näringsidkaren inte kan kräva betalning så

länge konsumenten fortfarande har rätt att frånträda avtalet (se avsnitt 10.3).

Vad skall gälla om näringsidkaren under återgångsfristen kompletterar avtalet

med den uppgift som saknas?

Den tid som konsumenten har på sig för att kräva avtalets återgång börjar enligt

artikel 5.1 andra strecksatsen löpa vid tiden för undertecknandet och upphör tre

månader senare. En särskild fråga är om konsumentens rätt att kräva återgång bör

påverkas av att näringsidkaren kompletterar avtalet med den uppgift som saknas.

 Av artikel 5.1 får anses följa att rätten att kräva återgång upphör i och med

att de saknade uppgifterna överlämnas; fr.o.m. denna tidpunkt har konsumenten

enbart en ångerrätt enligt artikel 5.1 första strecksatsen. Rätten att kräva

återgång av avtalet kan enligt artikel 5.2 tredje strecksatsen aldrig föreligga

under längre tid än tre månader från avtalets under-tecknande.

 I det sammanhanget kan nämnas att Konsumentverket och Konsument-vägledarnas

förening har ansett att näringsidkaren inte bör ha rätt att komplettera avtalet.

Konsumentverket har menat att en sådan lösning skulle förenkla bl.a.

ångerfristens beräkning. Enligt regeringens mening skulle det emellertid vara

oskäligt mot näringsidkaren, om denne inte hade möjlighet att komplettera

avtalet. Regeringen är därför inte beredd att föreslå en sådan regel, som

Konsumentverket och Konsumentväg-ledarnas förening har föreslagit.

 Lagen bör mot bakgrund av vad som nu har sagts utformas så att konsumentens

rätt att kräva återgång upphör om näringsidkaren kompletterar avtalet under

återgångsfristen.

Bestämmelsernas utformning m.m.

I artikel 5.2 finns bestämmelser om förfarandet vid återgång. Ett meddelande om

återgång skall lämnas på ett sätt som enligt nationell lagstiftning kan styrkas

till den person, vars namn och adress har angetts i avtalet för detta ändamål .

Tidsfristen skall anses ha iakttagits om med-delandet, om det är skriftligt, har

avsänts innan tidsfristen har gått ut. De bestämmelser om detta som måste tas in

i den nya lagen bör lämpligen utformas på samma sätt som 47 § konsumentköplagen.

 En konsument som utnyttjar sin rätt att kräva återgång är enligt artikel 5.4

inte skyldig att betala någon ersättning. Detta bör framgå av den nya lagen.

10.3 Konsumentens ångerrätt

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: När det föreligger ett skriftligt och under-|

| tecknat avtal som innehåller alla de uppgifter direktivet |

| kräver, skall konsumenten ha tio dagar på sig att frånträda |

| avtalet utan att ange några skäl. Om avtalet inte är komplett vid|

| undertecknandet, skall ångerfristen börja löpa när de saknade |

| uppgifterna överlämnas till konsumenten. Ångerfristen skall dock|

| aldrig kunna löpa ut senare än tre månader och tio dagar från |

| undertecknandet. |

| Näringsidkaren skall inte ha rätt att kräva eller ta emot |

| betalning innan ångerfristen har gått ut. Den näringsidkare som |

| uppsåtligen bryter mot detta förbud skall kunna dömas till böter.|

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (se

promemorian s. 56). I promemorian föreslås emellertid inte något förbud - och

därmed inte heller någon sanktion - för närings-idkaren att kräva eller ta emot

betalning före ångerfristens utgång utan endast en regel om att konsumenten inte

är skyldig att betala något före ångerfristens utgång.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några syn-punkter

på promemorians förslag. Några remissinstanser har ansett att ångerfristen bör

förlängas i förhållande till promemorians förslag. En remissinstans har

föreslagit att även näringsidkaren skall ges ångerrätt.

 Några remissinstanser har ansett att det bör införas ett förbud mot betal-ning

före ångerfristens utgång och att förbudet bör sanktioneras.

 Skälen för regeringens förslag: En konsument som köper en bostadsandel vid ett

besök utomlands har behov av ångerrätt för att få tid att kunna rådgöra med

banker och andra vid hemkomsten (se punkten 11 i ingressen till direktivet). I

artikel 5.1 första strecksatsen föreskrivs därför att konsumenten skall ha rätt

att frånträda ett bindande avtal utan att ange några skäl inom tio

kalenderdagar från det att båda parterna undertecknat avtalet. En bestämmelse om

ångerrätt för konsumenten bör därför införas i den nya lagen.

 Mäklarsamfundet har ansett att även näringsidkaren skall ha rätt att frånträda

avtalet. Regeringen kan emellertid inte finna att det finns något behov av en

sådan regel.

När skall ångerfristen börja att löpa?

Utgångspunkten för beräkningen av konsumentens ångerfrist skall enligt

direktivet vara den tidpunkt då bindande avtal har ingåtts. Med bindan-de

avtal måste avses att det är upprättat i enlighet med lagens föreskrifter så att

konsumenten inte har rätt att kräva avtalets återgång. Om avtalet innehåller

alla de uppgifter som direktivet kräver redan vid undertecknandet, börjar enligt

artikel 5.1. första strecksatsen ångerfristen löpa dagen efter undertecknandet.

Om konsumenten har rätt att kräva avtalets återgång (se avsnitt 10.2), börjar

enligt artikel 5.1 andra strecksatsen ångerfristen löpa först när näringsidkaren

har överlämnat de uppgifter som saknats till konsumenten. Utnyttjar inte

konsumenten sin rätt att kräva avtalets återgång, börjar ångerfristen löpa dagen

efter tremånadersperiodens utgång, dvs. när konsumenten inte längre har rätt att

kräva avtalets återgång på grund av att vissa obligatoriska uppgifter saknas i

avtalet.

 Vad som har sagts nu gäller inte om bristen består i att avtalet inte upp-

fyller lagens formföreskrifter. Eftersom näringsidkaren, i enlighet med vad som

angetts i avsnitt 9.2, blir bunden av avtalet även om det inte är undertecknat,

kan det inträffa att ångerfristen börjar löpa senare än tre månader från det att

själva överenskommelsen träffades, nämligen tre månader från den senare tidpunkt

då undertecknandet skedde.

Ångerfristens längd

Inom EU diskuterades inledningsvis att bestämma ångerfristen till 28 dagar. I

direktivet har emellertid ångerfristen bestämts till tio dagar. I gengäld har

det till ångerfristen kopplats ett förbud mot förskottsbetalning av köparen. I

projektrapporten föreslås att ångerfristen utsträcks till 14 dagar.

 I promemorian föreslås däremot en ångerfrist om endast tio dagar.

 De flesta remissinstanserna har inte haft några invändningar mot prome-morians

förslag. Emellertid har Konsumentverket föreslagit att ångerfris-ten bestäms

till 14 dagar. Konsumentvägledarnas förening har ansett att den bör vara 15

dagar.

 Från konsumentskyddssynpunkt kan det inte anses angeläget att införa en längre

ångerfrist än vad som följer av direktivet. Det kan emellertid finnas andra skäl

att avvika från direktivets regler. Ett sådant skäl kan vara önskemålet att

uppnå enhetlighet på det konsumenträttsliga området. I hemförsäljningslagen har

ångerfristen bestämts till en vecka (se 6 och 7 §§). Eftersom direktivet är ett

minimidirektiv är det dock inte möjligt att införa en så kort ångerfrist i den

nya lagen.

 Ett annat skäl för att gå ifrån direktivets minimiregel kan vara önske-målet

att uppnå nordisk enhetlighet. Direktivets tiodagarsfrist har emeller-tid

accepterats av de andra nordiska länderna, med undantag av Finland som överväger

att utsträcka ångerfristen till 14 dagar.

 Vid bestämmande av ångerfristens längd bör man också beakta att det förbereds

ett EG-direktiv om distansavtal. Direktivet syftar till att stärka

konsumentskyddet vid köp av varor och tjänster i sådana fall då säljaren och

köparen inte träffar varandra vid avtalets tillkomst, t.ex. vid telefon- och

postorderförsäljning. En av de viktigaste punkterna i direktivförslaget är att

ge konsumenten ångerrätt. Europaparlamentet och Europeiska unio-nens råd har

enats om att konsumentens ångerfrist bör vara sju arbets-dagar, dvs. i praktiken

minst nio kalenderdagar.

 Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att ångerfristen lämpligen bör

bestämmas till tio dagar. En bestämmelse motsvarande minimiregeln i direktivet

om tidsdelat boende bör således införas i den nya lagen.

Bestämmelsernas utformning m.m.

Angående det förfarande som skall tillämpas om konsumenten vill ut-nyttja sin

ångerrätt finns bestämmelser i artikel 5.2 i direktivet. Dessa förfaranderegler

gäller också när konsumenten utnyttjar sin rätt att kräva återgång. Den svenska

lagens bestämmelser bör utformas på samma sätt som 47 § konsumentköplagen.

Kostnaderna för att utöva ångerrätten

En konsument som har utnyttjat sin ångerrätt är enligt artikel 5.3 inte skyldig

att betala andra kostnader än sådana som föranleds av juridiska formaliteter

som måste företas före utgången av den tidsfrist som anges i första

strecksatsen . Några sådana föreskrifter torde inte förekomma i Sverige. En

bestämmelse av detta slag bör emellertid ändå tas in i den svenska lagen,

eftersom lagen kan bli tillämplig även beträffande egen-dom som finns i något

annat land.

Förbud mot betalning under ångerfristen

Artikel 6 i direktivet lyder:

Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning föreskriva förbud mot förskotts-

betalningar av köparen före utgången av den tidsfrist under vilken han kan utöva

sin rätt att frånträda avtalet.

 Ordet förskottsbetalning i direktivet synes syfta på något delvis annat än

vad som avses enligt gängse svenskt språkbruk. Bestämmelsen gäller ju även

betalningar som sker när avtal har träffats och när prestationer i övrigt har

fullgjorts. Ett lämpligare uttryck är därför handpenning .

 Förbudet mot handpenning har samband med konsumentens ångerrätt. Ångerrätten i

sig innebär inte något effektivt konsumentskydd, om konsumenten måste kräva

tillbaka en redan betalad handpenning.

 Artikel 6 innebär att en bestämmelse som skyddar konsumenten mot krav på

handpenning under ångerfristen måste införas i den svenska lagen. I promemorian

har det föreslagits att regeln skall utformas så att konsumenten inte är skyldig

att betala något innan ångerfristen har löpt ut. Några remissinstanser har

ansett att det uttryckssätt som har valts i promemorian inte överensstämmer med

direktivets uttryckssätt och att den svenska lagen bör föreskriva ett

uttryckligt förbud mot handpenning.

 Det danska lagförslaget har utformats så att näringsidkaren inte får kräva

eller ta emot betalning före ångerfristens utgång. I Finland övervägs en

liknande lösning. Enligt regeringens mening bör även den svenska lagen utformas

så att det klart framgår att näringsidkaren inte får kräva eller ta emot

betalning innan ångerfristen har gått ut. Som remiss-instanserna har påpekat

överensstämmer en sådan lösning bättre med direktivets uttryckssätt.

 Som har angetts ovan börjar ångerfristen löpa vid tiden för avtalets under-

tecknande. Om avtalet är ofullständigt vid den tidpunkten, har kon-sumenten

emellertid rätt att kräva återgång av avtalet inom tre månader. I så fall börjar

enligt artikel 5.1 tredje strecksatsen ångerfristen inte löpa förrän de

uppgifter som saknades har överlämnats till konsumenten. Ut-nyttjar inte

konsumenten sin rätt till återgång, börjar ångerfristen löpa dagen efter

tremånadersperiodens utgång.

 Förbudet mot handpenning bör mot denna bakgrund konstrueras så att det gäller

till dess att ångerfristen har förflutit. Det innebär att konsumen-ten inte

kommer att göra sig skyldig till något avtalsbrott, om han vägrar betalning

under åberopande av att någon av de uppgifter som enligt lagen skall framgå av

avtalet saknas. Som längst kommer konsumenten således att kunna vägra att betala

till dess att tre månader och tio dagar har för-flutit från avtalets

undertecknande.

 Några remissinstanser har ansett att det bör införas en sanktion för den

näringsidkare som bryter mot förbudet att kräva eller ta emot betalning före

ångerfristens utgång. Regeringen delar den uppfattningen.

 Ett förbud för näringsidkare att kräva eller ta emot betalning före

ångerfristens utgång skulle inte vara verkningsfullt, om det inte knöts en

sanktion till överträdelser av förbudet. En lämplig sanktion är böter. De

remissinstanser som har yttrat sig i denna fråga - se avsnitt 3 - har tillstyrkt

att en bötessanktion införas. I den nya lagen bör det således införas en

bestämmelse av innebörd att den näringsidkare som uppsåtligen bryter mot

förbudet att kräva eller ta emot betalning före ångerfristens utgång skall kunna

dömas till böter. Bestämmelsen bör gälla även för den näringsidkare som

uppsåtligen bryter mot förbudet att kräva eller ta emot betalning innan säkerhet

har ställts (se avsnitt 9.4).

11 Konsumentens befogenheter vid överlåtelse av fordran, m.m.

11.1 Konsumentskyddet i s.k. trepartsförhållanden

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Konsumenten skall ges samma skydd i s.k. |

| trepartsförhållanden som konsumenter av varor har enligt konsu- |

| mentkreditlagen. Det innebär bl.a. att användande av löpande |

| fordringshandlingar, t.ex. växlar, förbjuds. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian

s. 61).

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har i sak lämnat rege-ringens

förslag utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Direktivet innehåller inte några regler som

skyddar en konsument mot förluster i sådana fall då han vid kredit-avtal har att

göra med flera näringsidkare. I svensk rätt finns sådana föreskrifter i 16 - 18

§§ konsumentkreditlagen.

 Syftet med konsumentkreditlagens bestämmelser är att konsumenten inte skall

hamna i ett sämre läge för att en fordran mot honom görs gällande av någon annan

än hans ursprungliga motpart. Eftersom lagen är tvingan-de, gäller detta även om

det i avtalet föreskrivs att konsumenten förlorar vissa rättigheter vid

överlåtelse av fordran.

 Om kreditgivaren överlåter sina rättigheter enligt ett kreditavtal, får

konsumenten enligt 16 § första stycket konsumentkreditlagen mot för-värvaren

åberopa samma invändningar som han vid överlåtelsen kunde göra gällande mot den

ursprunglige kreditgivaren. I sådana s.k. trepartsförhållanden vid kreditköp som

bestämmelserna i 16 § andra stycket tar sikte på kan konsumenten alltid gentemot

kreditgivaren åberopa alla invändningar på grund av köpet som han kan åberopa

mot säljaren.

 Konsumenten kan vilja göra invändningar på grund av köpet mot krav som riktas

mot honom, t.ex. att den köpta varan var felaktig eller att han blivit lurad av

säljaren. Konsumenten kan också ha betalningsanspråk med anledning av köpet,

t.ex. återbetalning av en del av köpeskillingen eller skadestånd. Om konsumenten

har sådana befogade anspråk mot säljaren, kan han enligt 16 § konsument-

kreditlagen göra dem gällande även mot kreditgivaren. Han kan emellertid aldrig

få mer från kredit-givaren än han har betalat till denne.

 Till skydd för konsumenten föreskrivs i 17 § konsumentkreditlagen att kredit-

givaren vid kreditköp inte får ta emot växlar, löpande skuldebrev och dylikt som

avser kreditfordran. Kännetecknande för sådana fordringshandlingar är bl.a. att

en förvärvare som är i god tro i allmänhet inte berörs av eventuella

invändningar som gäldenären har mot överlåtarens krav. Ett förbud mot att

använda sådana handlingar utgör en förutsättning för att konsumenten skall

skyddas på det sätt konsumentkreditlagen i övrigt föreskriver. Förbudet är

straffsanktionerat.

 Av 18 § framgår att vad som i 16 och 17 §§ sägs om kreditköp gäller även

sådana köp av tjänster som omfattas av konsumenttjänstlagen.Konsumentkreditlagen

är inte tillämplig på kreditköp av fast egendom eller bostadsrätt, utan enbart

på kreditköp av en vara (se 3 §). Behovet av att skydda konsumenter som köper

bostadsandelar torde emellertid vara minst lika stort som behovet av att skydda

konsumenter som köper varor. Detta har också framgått av projektrapporten. I

denna har man särskilt pekat på att ett av konsumentproblemen på marknaden för

bostadsandelar är förekomsten av växlar. Projektgruppen har därför menat att man

bör överväga ett förbud mot användande av växlar och löpande skuldebrev i denna

typ av avtalsförhållande.

 Regeringen anser mot denna bakgrund att det finns skäl att införa skyddsbe-

stämmelser motsvarande dem som gäller konsumenter som köper varor på kredit. I

den nya lagen bör det därför införas en bestämmelse som hänvisar till 16 och 17

§§ konsumentkreditlagen.

11.2 Vad händer med kreditavtal om köpet återgår eller frånträds?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Kreditavtal som konsumenten har träffat med|

| näringsidkaren eller med någon annan med anledning av en |

| överenskommelse mellan denne och näringsidkaren skall upphöra |

| att gälla, om avtalet återgår eller konsumenten utnyttjar sin |

| ångerrätt. I sådant fall skall kreditgivaren inte få tillgodoräkna|

| sig någon särskild ersättning för att skulden betalas i förtid. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian

s. 63).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några syn-punkter

på promemorians förslag. Hovrätten för Nedre Norrland har ifrågasatt om det inte

bör regleras närmare vad som gäller vid annullering av krediten.

 Konsumentverket och Allmänna reklamationsnämnden har menat att konsumenten

över huvud taget inte bör vara skyldig att ersätta närings-idkaren för kostnader

som har uppstått före ångerfristens utgång.

 Skälen för regeringens förslag: En bostadsandel torde ofta vara så dyr att det

är nödvändigt för konsumenten att låna pengar för att finansiera förvärvet.

Konsumenten kan ges kredit direkt av näringsidkaren. Det före-kommer även att

kredit lämnas av någon annan efter överenskommelse med näringsidkaren.

 Artikel 7 i direktivet lyder:

Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning säkerställa att ett kreditavtal i

följande fall skall upphöra att gälla utan påföljd för köparen när denne

utnyttjar sin rätt att häva eller frånträda avtalet enligt artikel 5, nämligen

- om krediten täcker priset helt eller delvis och har beviljats av säljaren,

eller

- om krediten täcker priset helt eller delvis och krediten beviljats köparen av

en tredje part på grund av en överenskommelse mellan den tredje par-ten och

säljaren,

 Medlemsstaterna skall meddela närmare föreskrifter om annulleringen av

kreditavtalet.

 En bestämmelse som motsvarar artikel 7 bör tas in i den nya lagen.

Skall kreditavtalet upphöra automatiskt?

Enligt artikel 7 andra stycket skall medlemsstaterna meddela närmare före-

skrifter om annulleringen av kreditavtalet.

 Enligt promemorian finns det inte anledning att i den svenska lagen uppställa

något krav på ett särskilt förfarande för att kreditavtalet skall upphöra att

gälla. I promemorian har därför föreslagits att kreditavtalet skall

upphöra att gälla automatiskt om upplåtelse- eller överlåtelseavtalet har gått

åter eller konsumenten har utnyttjat sin ångerrätt. Hovrätten för Nedre Norrland

har ifrågasatt om det inte borde regleras närmare vad som gäller vid annullering

av krediten. En tänkbar ordning vore att kredit-avtalet skulle upphöra att gälla

först sedan konsumenten meddelat kredit-givaren att köpet har återgått.

Regeringen anser emellertid att det kan krävas att den som lämnat en kredit av

sådant slag som det nu är fråga om håller sig underrättad om huvudavtalets

bestånd. Vi ansluter oss därför till promemorians bedömning att det inte finns

skäl att meddela närmare föreskrifter om annulleringen av krediten.

Skall konsumenten vara skyldig att betala något?

En annan fråga är i vilken utsträckning konsumenten skall kunna åläggas

betalningsskyldighet trots att kreditavtalet har upphört.

 Såsom ovan har framgått föreskrivs i direktivet att kreditavtalet skall

upphöra att gälla utan påföljd för köparen. Detta måste komma till ut-tryck i

den svenska lagen.

 Direktivbestämmelsen bör rimligen tolkas så att konsumenten, för det fall att

kreditavtalet upphör, inte skall drabbas av någon extra kostnad, dvs. en kostnad

som inte skulle ha uppstått om avtalet hade stått fast. Däremot får det anses

självklart att konsumenten måste återbetala den del av krediten som har kommit

honom eller henne till del. Vidare kan direktivet inte anses förhindra att

konsumenten åläggs att betala sådana lånekostnader som inte beror på att avtalet

har upphört, t.ex. upplupen ränta och uppläggningsavgifter.

 Konsumentverket och Allmänna reklamationsnämnden har ansett att den svenska

lagstiftningen bör gå längre än så och att konsumenten inte bör vara skyldig att

ersätta kreditgivaren för några kostnader som har uppstått innan avtalet

upphörde att gälla. Regeringen anser dock inte att det finns skäl för detta. Den

svenska regleringen bör därför i denna del utformas i nära anslutning till

direktivet.

12 Tillsyn

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Konsumentverket skall ha tillsyn över att |

| lagen följs. För tillsynen skall Konsumentverket ha rätt att |

| bl.a. kräva in vissa uppgifter från den som upplåter eller |

| överlåter bostadsandelar. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian

s. 67).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några invänd-ningar

mot promemorians förslag. En remissinstans har ansett att det inte behövs någon

tillsyn över lagens tillämpning. Två remissinstanser har menat att en

fastighetsmäklare som säljer bostadsandelar inte skall om-fattas av

Konsumentverkets tillsyn.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 10 i direktivet skall med-

lemsstaterna i sin lagstiftning fastställa vilka följderna blir om direktivet

inte följs.

 I 3 - 9 §§ avtalsvillkorslagen finns bestämmelser som syftar till att få till

stånd ett förbättrat konsumentskydd när det gäller utformningen av kontrakts-

formulär som används av olika branscher på konsumentområdet. Marknadsdomstolen

kan, efter ansökan av Konsumentombudsmannen, förbjuda oskäliga avtalsvillkor. I

vissa fall får Konsumentombudsmannen utfärda ett s.k. förbudsföreläggande. Ett

förbud skall normalt förenas med vite. Lagen omfattar även avtal om fast egendom

(se prop. 1994/95:17 s. 86).

 Marknadsföringslagen (1995:450) är tillämplig på marknadsföring av bl.a. fast

egendom (se 2 och 3 §§). I lagen finns bestämmelser som syftar till att bl.a.

motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter. En näringsidkare kan

av Stockholms tingsrätt eller, efter överklagande, av Marknadsdomstolen

förbjudas att fortsätta med sådan marknadsföring (se 14 §). I fall som inte är

av större vikt kan Konsumentombudsmannen meddela ett förbudsföreläggande (se 21

§). Näringsidkaren kan även åläggas att lämna sådan information som är av

särskild betydelse från konsumentsynpunkt (se 15 §). Ett förbud skall normalt

förenas med vite (se 19 §). En näringsidkare, som uppsåtligen eller av

oaktsamhet har brutit mot vissa bestämmelser, kan också åläggas att betala en

särskild marknadsstörningsavgift. En sådan avgift kan utgå vid överträdelser av

förbudet att använda vilseledande reklam. Även överträdelser av föreskrifterna

om att särskild information skall lämnas för att konsumenten skall kunna bedöma

vissa erbjudanden om särskilda förmåner kan för-anleda en avgift av detta slag

(se 22 §). Överträdelser av reglerna i marknadsföringslagen kan också medföra

att en näringsidkare blir skadeståndsskyldig mot konsumenten (se 29 §).

 Marknadsföringslagens bestämmelser skall tillämpas också vid brister i de

informationskrav som ställs i den nya lagen (se avsnitt 9.1). Som har angetts i

promemorian bör det emellertid övervägas om det finns skäl att införa

ytterligare föreskrifter till säkerställande av att den svenska lagens regler

följs.

 Regeringen anser det lämpligt att Konsumentverket får samma möjlighet till

insyn hos dem som säljer bostadsandelar som verket nu har enligt lagen om

paketresor och konsumentkreditlagen. Det innebär att Konsu-mentverket i lagen

bör ges rätt att företa inspektioner och att vid vite infordra handlingar och

annat material som behövs för tillsynen.

 Bestämmelser om sådan tillsyn får betydelse främst på det sättet att de ger

Konsumentverket en god insyn i marknaden för bostadsandelar och underlag för

åtgärder som kan förbättra konsumenternas situation. Verkets möjligheter till

marknadsundersökningar och informationsinsatser förbätt-ras.

 Det bör ankomma på Konsumentverket att avgöra hur tillsynen lämp-ligast bör

utformas.

 Två remissinstanser, Fastighetsmäklarförbundet och Semesterhus Fjäll de

grundläggande formkrav som enligt svensk rätt gäller vid t.ex. överlåtelse av

fast egendom eller bostadsrätt måste alltid iakttas (se artikel 9 punkten 6).

 Av Romkonventionens bestämmelser följer också att om avtalet avser rätt till

egendom som är belägen utomlands, kommer det landets lagstift-ning som regel att

bli tillämplig. Den svenska lagstiftning som nu föreslås kan dock bli

tillämplig, antingen på grund av avtal mellan parterna eller på grund av att

avtalet med stöd av artikel 4 skall anses ha närmast anknytning till Sverige.

 De nu återgivna bestämmelserna kan innebära att lagen i en stat utanför EU

eller EES blir tillämplig på avtalet, t.ex. därför att parterna har avtalat om

att det landets lag skall tillämpas. Detta skulle kunna leda till att kon-

sumenten får ett sämre skydd än direktivet avser att tillförsäkra. I artikel 9 i

direktivet föreskrivs därför:

Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säker-ställa

att, oavsett vilken lagstiftning som är tillämplig, köparen inte berövas det

skydd som ges genom detta direktiv, om den fasta egendomen är belägen inom en

medlemsstats territorium.

 I den nationella lagstiftningen måste det alltså införas en bestämmelse som

garanterar att konsumenten alltid när den berörda egendomen är belägen inom

unionen tillförsäkras det skydd som direktivet ger. Av EES-avtalet följer att

detsamma skall gälla när egendomen är belägen i en EES-stat utanför unionen.

 I promemorian har bestämmelsen utformats efter mönster av 13 §

avtalsvillkorslagen. Det innebär att den enbart har kommit att avse den

situationen att lagvalet regleras av parterna i avtalet. Enligt ingressen

(punkten 14) är det också detta direktivet tar sikte på. Artikel 9 innehåller

emellertid inte någon sådan begränsning utan gäller också andra situa-tioner då

konsumenten fått ett sämre skydd än vad direktivet kräver. Promemorians förslag

omfattar också avtal avseende egendom utanför EES, trots att artikel 9 endast

kräver att direktivets konsumentskydd skall gälla då egendomen är belägen inom

EES.

 Enligt regeringens mening bör den svenska bestämmelsen utformas i närmare

anlutning till direktivet. Bestämmelsen bör sålunda begränsas till att gälla

avtal avseende egendom som är belägen inom EES. I fråga om dessa avtal skall

konsumenten tillförsäkras det skydd som direktivet ger. Efter förebild av

motsvarande bestämmelse i avtalsvillkorslagen bör det ske genom att svenska

domstolar åläggs att tillämpa den lag om konsu-mentskydd vid avtal om tidsdelat

boende som nu föreslås i sådana situa-tioner där den lagen är förmånligare för

konsumenten än lagen i det land som utpekas enligt tillämpliga lagvalsregler.Det

torde inte vara nödvän-digt att föreskriva att lagen skall tillämpas i sin

helhet. Konsumentskyddet främjas bäst om bestämmelsen utformas så att lagen

skall tillämpas i den mån den ger konsumenten ett bättre skydd än den annars

tillämpliga rättsordningen.

 Bestämmelsen kommer att ha betydelse främst för den civilrättsliga regleringen

i den nya lagen. De marknadsrättsliga bestämmelserna i den nya lagen kommer

enligt huvudregeln i svensk rätt att gälla så snart en marknadsföringsåtgärd är

inriktad på den svenska marknaden. Var mark-nadsföringen har sitt ursprung

saknar således normalt betydelse (jfr prop. 1970:57 s. 92 f.).

14 Ikraftträdande

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Den nya lagen skall träda i kraft den 1 |

| juli 1997. Lagen skall vara tillämplig enbart på avtal som har |

| ingåtts efter ikraftträdandet. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: I promemorian har det föreslagits att lagen skall träda

i kraft den 29 april 1997 (se promemorian s. 71).

 Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har haft några invänd-ningar mot

promemorians förslag.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 12 i direktivet skall med-

lemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra bestämmelser som är nöd-vändiga

för att följa direktivet senast 30 månader efter det att det offent-liggjorts i

Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Direktivet offentliggjordes den 29

oktober 1994. Det skall således vara genomfört senast den 29 april 1997.

Beredningsläget är emellertid sådant att lagen kan träda i kraft tidigast den 1

juli 1997.

 I enlighet med allmänna principer blir den nya lagen tillämplig endast på

avtal som har ingåtts efter ikraftträdandet och på marknadsföring och in-

formation efter denna tidpunkt. Det behövs därför inte några särskilda

övergångsbestämmelser om det.

15 Kostnader

Enligt den föreslagna lagen om avtal om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat

boende skall Konsumentverket utöva tillsyn enligt lagen.

 Konsumentverket kan inledningsvis behöva genomföra en informations-insats. I

projektrapporten har man konstaterat att den nordiska marknaden för

bostadsandelar för överskådlig framtid tycks bli relativt liten och att man inte

har kunnat notera några allvarligare eller mer omfattande konsu-mentproblem inom

Norden. Några mera omfattande insatser från Konsu-mentverkets sida torde mot

denna bakgrund inte bli nödvändiga. Regeringen anser därför att verkets nya

uppgifter bör kunna klaras inom ramen för tillgängliga resurser.

 Inte heller i övrigt torde den nya regleringen komma att medföra några

nämnvärda kostnader för stat eller kommun.

16 Författningskommentar

16.1 Förslaget till lag om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende

Den föreslagna lagen ansluter nära till EG-direktivet om skydd för köparna vad

avser vissa aspekter i avtal om nyttjanderätten till fast egen-dom på tids-

delningsbasis (94/47/EG). För lagen gäller allmänna principer om tolkning och

tillämpning av svensk lag. Eftersom bestämmelserna bygger på ett EG-direktiv och

i stora delar förutsätts ha samma innebörd som i direktivet, bör dock vägledande

uttalanden i de svenska förarbetena inte förekomma på samma sätt som vid rent

nationell lagstiftning. Tolkningen av bestämmelser som går tillbaka på

direktivet kan ytterst bli en fråga för EG-domstolen.

Inledande bestämmelser

1 §

Denna lag tillämpas då en näringsidkare till en konsument upplåter eller

överlåter en rätt att periodvis nyttja en bostadslägenhet (bostadsandel), om

 1. avtalet ingås för en tid av minst tre år eller inte är tidsbegränsat, och

 2. bostadslägenheten får nyttjas under en eller flera regelbundet åter-

kommande tidsperioder som är bestämda i avtalet eller som kan bestäm-mas med

ledning av det.

 Lagen gäller också när en näringsidkare har åtagit sig att som ombud upplåta

eller överlåta en sådan rätt till en konsument.

Paragrafen innehåller bestämmelser om lagens tillämpningsområde. Frå-gan har

behandlats i avsnitt 6.

 Av första stycket framgår att lagen är tillämplig endast i konsumentför-

hållanden. Begreppen konsument och näringsidkare definieras i 2 §.

 Lagen gäller både vid upplåtelse och vid överlåtelse av rätt att periodvis

nyttja en bostadslägenhet. Denna rätt benämns i lagen bostadsandel . Att

begreppet bostadslägenhet har använts innebär att avtalet skall innefatta en

rätt att helt eller till inte oväsentlig del nyttja ett hus eller en del av ett

hus som bostad (jfr 12 kap. 1 § jordabalken).

 Lagen avser sådana överlåtelser som görs av en näringsidkare till en konsument

och det kan således förutsättas att nyttjanderätten alltid över-låts mot

ersättning. Det har därför inte ansetts nödvändigt att, som en remissinstans har

föreslagit, uttryckligen ange att upplåtelsen eller över-låtelsen skall ske mot

ersättning.

 I paragrafen anges att upplåtelsen eller överlåtelsen skall avse en rätt att

nyttja en bostadslägenhet. Med detta avses varje rätt som innefattar en rätt

till nyttjande av egendomen och således även äganderätt.

 Det förhållandet att avtalet måste avse en bostadslägenhet innebär inte att

det i avtalet alltid måste anges en bestämd lägenhet. Lagen torde bli tillämplig

även om det i avtalet anges endast att det berättigar köparen att bo i någon av

de lägenheter som tillhör en angiven semesteranläggning.

 En särskild fråga som har tagits upp under remissbehandlingen är om s.k.

poängsystem kommer att omfattas av lagen. Ett poängsystem innebär i korthet att

köparen förvärvar ett visst antal poäng i stället för en viss bostadsandel. De

poäng som köparen disponerar över används som betal-ning vid utnyttjande av en

bostadslägenhet.

 För att en upplåtelse eller överlåtelse av en bostadsandel skall omfattas av

lagen krävs att det råder en viss regelbundenhet i nyttjandet (se nedan under

punkten 2). Dessutom krävs att bostadslägenheten är någorlunda preciserad. Ett

avtal som ingår i ett poängsystem kan därför i vissa fall, beroende på hur det

har utformats, komma att omfattas av lagen, men faller i andra fall utanför

lagens tillämpningsområde.

 Enligt punkten 1 är lagen begränsad till att avse avtal som har ingåtts för

minst tre år eller som inte har tidsbegränsats. Någon inskränkning i

tillämpningsområdet till avtal där brukstiden skall överskrida någon viss tid

görs inte. Lagens tillämpningsområde är i detta avseende vidare än vad direkti-

vet kräver (se avsnitt 7).

 Enligt punkten 2 är lagen tillämplig endast om bostadslägenheten skall nyttjas

under vissa bestämda eller bestämbara regelbundet återkommande tidsperioder. Ut-

trycket bestämbara tidsperioder tar sikte på avtal där tidpunkten inte är

preciserad i förväg men i efterhand kan fastställas enligt fasta kriterier,

t.ex. rullande scheman eller liknande överenskommelser. Lagen är inte tillämplig

när syftet med upplåtelsen eller överlåtelsen är att hela nyttjanderätten skall

tillkomma en och samma person och någon uppdelning i tidsperioder därför inte

blir aktuell. Det innebär att ett förvärv av samtliga bostadsandelar i

lägenheten inte omfattas av lagen.

 För att lagen skall bli tillämplig fordras också att det är fråga om en

upplåtelse eller överlåtelse som görs av en näringsidkare. Av bestämmel-sen i

andra stycket framgår att lagen i ett visst fall kan tillämpas även om konsumen-

tens motpart inte själv är näringsidkare. Detta överensstämmer med vad som sägs

i artikel 2 tredje strecksatsen i direktivet. Bestämmel-sen avser det fallet att

en näringsidkare fått i uppdrag att upplåta eller överlåta rättigheten som ombud

för upplåtaren eller överlåtaren. Det förhållandet att upplåtaren eller

överlåtaren anlitar en fastighetsmäklare är däremot i sig inte tillräckligt för

att lagen skall bli tillämplig.

2 §

I lagen avses med

 konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller

utanför näringsverksamhet,

 näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har

samband med den egna näringsverksamheten.

Konsument- och näringsidkarbegreppen är konstruerade med 2 § avtals-

villkorslagen som förebild. Frågan har behandlats i avsnitt 8.

Konsument

Definitionen är konstruerad på samma sätt som i avtalsvillkorslagen (se prop.

1994/95:17 s. 87 f.).

 Förvärvaren skall anses vara konsument om den bostadsandel som för-värvas är

avsedd huvudsakligen för ändamål som faller utanför närings-verksamheten. Lagen

gäller alltså även om bostaden är avsedd att till en viss mindre väsentlig del

användas till annat än enskilt ändamål.

 Endast fysiska personer är att anse som konsumenter. Lagen är alltså inte

tillämplig om köparen är t.ex. ett bolag eller en förening.

 Ytterligare ledning för tolkning av konsumentbegreppet kan hämtas i

förarbetena till bl.a. konsumentköplagen (se prop. 1989/90:89 s. 59 f.).

Näringsidkare

Även definitionen av näringsidkare är utformad efter mönster av 2 §

avtalsvillkorslagen. I sak torde definitionen ha samma innebörd som

näringsidkarbegreppet i andra konsumenträttsliga lagar (se prop. 1994/95:17 s.

88 f.).

 Den som är näringsidkare men som i ett enskilt fall överlåter en bostadsandel

i egenskap av privatperson är inte att anse som närings-idkare enligt lagens

mening. Näringsidkaren handlar då inte för ändamål som har samband med den egna

näringsverksamheten.

 Ytterligare ledning för tolkning av näringsidkarbegreppet kan hämtas i

förarbetena till bl.a. konsumentköplagen (se prop. 1989/90:89 s. 60).

3 §

Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i denna lag är till nackdel

för konsumenten är utan verkan mot denne.

Av paragrafen framgår att lagen är tvingande till konsumentens förmån på så sätt

att denne inte är bunden av avtalsvillkor som i jämförelse med lagens

bestämmelser är till nackdel för honom.

 Att lagen är tvingande får betydelse för avtalsvillkor som innebär att

konsumenten på förhand godtar inskränkningar av sina rättigheter enligt lagen.

Paragrafen hindrar däremot inte att konsumenten i ett konkret fall avstår från

en befogenhet eller en förmån sedan den väl har aktualiserats.

 Bestämmelsen motsvarar bestämmelser i annan lagstiftning på konsu-mentområdet,

t.ex. 3 § konsumentköplagen och 4 § konsumentkreditlagen (se avsnitt 5).

 Frågan om vad som gäller om avtalet innehåller villkor som anger att lagen i

ett land utanför EES skall tillämpas regleras i 18 §.

Information m.m.

4 §

Näringsidkaren skall lämna skriftlig information till den som begär upplysningar

om en bostadsandel. Informationen skall innehålla

 1. uppgift om näringsidkarens namn, adress och rättsliga status,

 2. uppgift om bostadslägenhetens ägares namn, adress och rättsliga status, om

ägaren är någon annan än näringsidkaren,

 3. en beskrivning av den rättighet som bostadsandelen avser och villkoren

enligt gällande rätt för att rättigheten skall kunna utnyttjas samt uppgift om i

vilken utsträckning dessa villkor har uppfyllts,

 4. en beskrivning av bostadslägenheten och uppgift om var den är belägen,

 5. en beskrivning av de tjänster och gemensamma anläggningar som konsumenten

skall få tillgång till och villkoren för detta,

 6. uppgift om principerna för hur underhåll, reparation, administration och

förvaltning sköts,

 7. uppgift om priset för rättigheten, en uppskattning av vad konsumenten skall

betala för att använda gemensamma anläggningar och tjänster samt uppgift om

grunderna för beräkning av löpande avgifter, skatter och administrativa

kostnader,

 8. uppgift om huruvida det är möjligt att delta i ett utbytes- eller

vidareförsäljningssystem samt, när en sådan möjlighet finns, uppgift om vad det

kostar och om vem konsumenten skall vända sig till för att få delta i systemet,

 9. uppgift om att konsumenten enligt 11 § har rätt att kräva återgång av

avtalet,

 10. uppgift om innebörden av konsumentens ångerrätt enligt 12 §, om förbudet

enligt 13 § mot betalning under ångerfristen och om de kostnader som konsumenten

enligt 14 § kan bli skyldig att svara för om ångerrätten utnyttjas,

 11. uppgift om vad som gäller enligt 16 § beträffande vissa kreditavtal vid

återgång eller frånträdande av upplåtelse- eller överlåtelseavtalet,

 12. uppgift om till vem konsumenten skall lämna sådana meddelanden som avses i

11 § andra stycket och 12 § första stycket samt uppgift om vad som gäller enligt

15 § om skriftliga meddelanden, och

 13. uppgift om var man kan få ytterligare information.

 I all reklam som avser en bostadsandel skall det anges var den skriftliga

informationen finns tillgänglig.

Paragrafen handlar om näringsidkarens skyldighet att tillhandahålla skrift-lig

information om de bostadsandelar som bjuds ut till försäljning. Frågan har

behandlats i avsnitt 9.1. Reglerna motsvarar artikel 3.1 i direktivet.

 I promemorian har angetts att informationen skall vara skriftlig och att den

skall tillhandahållas var och en som begär det. Under remissbehand-lingen har

hävdats att informationen skall lämnas till konsumenten utan att han eller hon

har begärt det. Ett sådant krav skulle försvåra närings-idkarens verksamhet utan

att från konsumentsynpunkt ge några mot- svarande fördelar. Paragrafen har

därför utformats - i överensstämmelse med direktivet - så att en näringsidkare

är skyldig att lämna skriftlig information först om någon begär upplysning om

bostadsandelen. När en begäran om information har framställts är näringsidkaren

dock skyldig att självmant lämna alla de upplysningar som anges i paragrafen,

oavsett om konsumenten har frågat efter dem.

 Av sista stycket framgår att det i all reklam som avser en bostadsandel skall

anges var den skriftliga informationen finns tillgänglig.

 Varken i direktivet eller i promemorians lagförslag föreskrivs någon rätt för

köparen att få informationen på något särskilt språk. Under remiss-behandlingen

av promemorian har emellertid ifrågasatts om inte en sådan rätt borde införas.

Någon sådan bestämmelse har dock inte tagits in i propositionens lagförslag.

Näringsidkaren har ett eget intresse av att så många personer som möjligt

förstår den skriftliga informationen. Det kan därför förutsättas att

näringsidkaren normalt översätter informationen till ett språk som konsumenterna

förstår. En skyldighet att översätta informa-tionen till den enskilde

konsumentens språk har emellertid ansetts bli allt-för betungande för

näringsidkaren.

 Som tidigare sagts innehåller bilagan till direktivet en förteckning över de

uppgifter som avtalet minst skall innehålla. Enligt artikel 3.1 skall vissa av

dessa uppgifter lämnas redan i den skriftliga informationen.

 Förteckningen i bilagan har följande innehåll.

a) Parternas identitet och hemvist, inbegripet särskild information om säljarens

rättsliga status vid tidpunkten för slutandet av avtalet samt ägarens identitet

och hemvist.

b) Karaktären på den rättighet, som avtalet avser och en bestämmelse som anger

villkoren för utövandet av den rättigheten inom den medlemsstats territorium där

den berörda egendomen är belägen och om dessa villkor har uppfyllts eller, om de

inte har uppfyllts, vilka villkor som återstår att uppfylla.

c) När avtalet avser bestämd fast egendom, en tillförlitlig beskrivning av

egendomen och uppgift om var den är belägen.

d) Om den fasta egendomen håller på att byggas

1) hur långt bygget kommit,

2) en rimlig beräkning av när bygget kan vara färdigt,

3) i fråga om bestämd fast egendom, numret på bygglovet eller byggnads-

tillståndet och den behöriga myndighetens namn och fullständiga adress,

4) hur långt arbetet kommit med de tjänster som gör den fasta egendomen fullt

användbar (gas, elektricitet, vatten och telefonledningar),

5) en garanti för färdigställandet av den fasta egendomen och en garanti för

återbetalning av betalning som gjorts, om egendomen inte blir färdigställd och

villkoren för dessa garantier.

e) Tjänster (belysning, vatten, underhåll, sophämtning) som köparen har eller

kommer att få tillgång till och villkoren för detta.

f) Gemensamma anläggningar såsom simbassäng, bastu m.m. som köparen har eller

kommer att få tillgång till, och vid behov villkoren för detta.

g) De principer som utgör grunden för underhåll, reparation, administra-tion och

förvaltning av den fasta egendomen.

h) Närmare angivande av den period inom vilken den rätt som avtalet avser kan

utövas och, vid behov, dess längd. Den dag då köparen kan börja utöva sin rätt

enligt avtalet.

i) Det pris som köparen skall betala för att utöva sin rätt enligt avtalet. En

uppskattning av det belopp som köparen skall betala för att använda gemensamma

anläggningar och tjänster. Grunderna för beräkningen av avgifter för användandet

av egendomen, de obligatoriska avgifterna (t.ex. skatter och avgifter) och de

administrativa kostnaderna (t.ex. förvaltning, underhåll och reparationer).

j) En bestämmelse om att köpet inte kommer att resultera i andra kostnader,

avgifter och skyldigheter än dem som anges i avtalet.

k) Om det är möjligt eller inte att delta i ett utbytes- eller vidareförsälj-

ningssystem för de avtalade rättigheterna vilket ordnas av säljaren eller en

tredje part som anges av säljaren i avtalet, och eventuella kostnader för detta.

l) Upplysningar om rätten att häva eller frånträda avtalet och till vem en

förklaring om hävning eller frånträdande skall lämnas, samt de sätt på vilka en

sådan förklaring kan lämnas. Närmare angivande av kostnader-nas karaktär och de

belopp som köparen kommer att bli skyldig att betala enligt artikel 5.3, om han

utnyttjar sin rätt att frånträda avtalet. I förekommande fall, uppgifter om hur

annullering av ett kreditavtal som är knutet till köpeavtalet kan göras i

händelse av hävning eller frånträdande av avtalet.

m) Dag och plats för varje parts undertecknande av avtalet.

Enligt artikel 3.1 är det endast uppgifterna i punkterna a - g, i och l i bi-

lagan som skall ingå i den skriftliga informationen. Uppgifterna skall vara

 kortfattade och relevanta . Som anges nedan har det ansetts att den svenska

lagen bör ställa krav på att även de uppgifter som anges i punk-ten k skall

ingå i den skriftliga informationen.

 Punkterna 1 och 2 i paragrafen motsvarar i huvudsak punkten a i bila-gan.

 Enligt punkten 1 skall näringsidkarens namn, adress och rättsliga status

anges. Kravet på angivande av rättslig status innebär att det i fråga om en

juridisk person måste anges om det är fråga om t.ex. ett aktiebolag eller ett

handelsbolag. Framgår detta redan av den angivna firman, behöver givetvis inte

några ytterligare uppgifter av detta slag lämnas.

 Uppgift om ägarens namn, adress och rättsliga status skall enligt punkten 2

anges, om ägaren är någon annan än näringsidkaren. Så kan vara fallet om

näringsidkaren har åtagit sig att sälja bostadsandelen för någon annans räkning

eller om bostadslägenheten ägs av en bostadsrättsförening.

 Punkten 3 i paragrafen motsvarar punkten b i bilagan till direktivet. Den

föreskriver att det skall lämnas en beskrivning av den rättighet som upp-låts

eller överlåts. Av den beskrivningen måste givetvis framgå om det är fråga om

t.ex. äganderätt eller nyttjanderätt. Som regel torde detta dock inte vara

tillräckligt för att konsumenten skall få en fullständig bild av den rättighet

som marknadsförs. Det har visserligen inte ansetts nödvän-digt att, som en

remissinstans förordat, uttryckligen föreskriva att uppgift skall lämnas om

bostadsandelens juridiska status. Även utan en sådan bestämmelse torde det

emellertid vara nödvändigt för näringsidkaren att lämna en ingående beskrivning

av rättighetens juridiska natur.

 I punkten 3 har vidare föreskrivits att informationen skall innehålla upp-gift

om villkoren enligt gällande rätt för att rättigheten skall kunna utövas. De

villkor som det här kan vara fråga om kan t.ex. utgöras av krav på

myndighetstillstånd. Det kan också vara aktuellt för näringsidkaren att

informera om att en överlåtelse av en bostadsrätt är giltig endast om

förvärvaren antas som medlem i föreningen (se 6 kap. 5 § bostadsrättslagen). Med

anledning av en remissynpunkt har det dessutom uttryckligen angetts att

informationen även skall innehålla uppgift om villkoren har uppfyllts eller, om

de inte har uppfyllts, vilka villkor som återstår att uppfylla.

 Punkten 4 i paragrafen motsvarar punkten c i bilagan till direktivet. En

beskrivning av en bostadslägenhet belägen i Sverige bör innehålla uppgift om den

fasta egendomens fastighetsbeteckning. Härutöver bör givetvis förekommande

byggnader m.m. beskrivas.

 Punkten 5 i paragrafen motsvarar punkterna e och f i bilagan. Med tjänster

avses enligt bilagan till direktivet belysning, vatten, underhåll och

sophämtning. Exempel på gemensamma anläggningar är enligt bila-gan till

direktivet simbassäng, bastu m.m. Med villkor avses exempelvis

förutsättningarna för att en viss tjänst skall tillhandahållas eller upp-

delningen av de rättigheter eller plikter som kan vara knutna till gemen-samma

anläggningar.

 Punkten 6 i paragrafen motsvarar punkten g i bilagan.

 Punkten 7 i paragrafen motsvarar punkten i i bilagan. I bestämmelsen regleras

vilka uppgifter om de ekonomiska villkoren som skall anges i informationen.

 Priset för själva rättigheten, dvs. priset för bostadsandelen, skall vara

preciserat, medan uppgiften om kostnaderna för användandet av gemensamma anlägg-

ningar och tjänster endast behöver anges överslagsmässigt. Uttrycken löpande

avgifter, skatter och administrativa kostnader i paragrafen motsvarar uttrycken

 avgifter för användandet av egendomen samt de obligatoriska avgifterna (t.ex.

skatter och avgifter) i bilagan. Exempel på administrativa kostnader i

paragrafen är enligt bilagan kostnader för förvaltning, underhåll och

reparationer.

 Punkten 8 ger uttryck för vad som anges i punkten k i bilagan. Som har angetts

i avsnitt 9.1 skall näringsidkaren vara skyldig att i informationen lämna

uppgift om huruvida det är möjligt att delta i ett utbytes- eller

vidareförsäljningssystem. Är det möjligt, skall informationen även innehålla

uppgift om vem konsumenten kan vända sig till, om han eller hon vill delta i

systemet, och om vad det kostar.

 En motsvarande bestämmelse ingår i promemorieförslagets 7 §, som föreskriver

vad avtalet skall innehålla.

 Punkterna 9 - 12 i paragrafen motsvarar punkten l i bilagan till direk-tivet.

 Av punkten l i bilagan framgår att upplysning skall lämnas om rätten att häva

eller frånträda avtalet. I den svenska lagen används i stället för ordet

 hävning ordet återgång (se avsnitt 10.2). I 11 § finns bestäm-melser om

konsumentens möjligheter att kräva avtalets återgång om det inte är komplett, i

12 § bestämmelser om rätt för konsumenten att ångra köpet och i 13 § en

bestämmelse om att konsumenten inte får krävas på någon betalning innan

ångerfristen löpt ut. Av 14 § andra stycket framgår att konsumenten, om han

eller hon utövar sin ångerrätt, kan bli skyldig att betala sådana kostnader som

är föranledda av avtalet enbart i vissa avgränsade fall. I punkten l i bilagan

till direktivet anges att upplysning skall lämnas om dessa kostnaders karaktär

och de belopp som konsumenten kan bli skyldig att betala. I punkterna 9

respektive 10 i förevarande paragraf anges att upplysning skall lämnas om

innehållet i 11 respektive 12 - 14 §§.

 Enligt artikel 7 i direktivet skall vissa kreditavtal upphöra att gälla utan

påföljd om avtalet återgår eller frånträds. En särskild bestämmelse har därför

tagits in i 16 § i den svenska lagen (se närmare kommentaren till 16 §). Av

hänvisningen i artikel 3.1 i direktivet till punkten l i bilagan följer att

upplysning om detta skall lämnas i den skriftliga informationen. Detta anges

därför i förevarande paragraf i punkten 11.

 Enligt punkten l i bilagan till direktivet skall den skriftliga informationen

också innehålla upplysning om till vem konsumenten skall lämna besked, om han

vill utnyttja sin rätt, samt på vilka sätt förklaringen skall lämnas. Av artikel

5.2 följer att meddelandet skall lämnas på ett sätt som enligt nationell

lagstiftning kan styrkas till den person, vars namn och adress har angetts i

avtalet för detta ändamål . En bestämmelse som upp-fyller detta krav har tagits

in i 15 §. I punkten 12 i förevarande paragraf har uppställts ett krav på att

upplysningar om detta skall lämnas i den skriftliga informationen.

 I punkten 13 i paragrafen anges, i enlighet med artikel 3.1 i direktivet, att

det av den skriftliga informationen skall framgå hur ytterligare infor-mation

kan erhållas.

 Andra stycket motsvarar artikel 3.3. I all reklam som avser en bostadsandel

skall således anges var den skriftliga informationen kan erhållas. Med anledning

av ett remissuttalande finns det anledning att anmärka att bestämmelsen bör

tolkas så att informationskravet endast gäller reklam som avser den aktuella

anläggningen.

 Vissa av de krav på uppgifter som bilagan innehåller är inte möjliga att lämna

redan i den skriftliga informationen. Det är t.ex. självfallet inte möjligt att

där identifiera konsumenten (punkten a i bilagan) och inte heller att precisera

tidsperioden för brukandet av bostaden (punkten h i bilagan). Att själva avtalet

skall innehålla sådana uppgifter framgår av 8 § andra stycket.

5 §

Om bostadslägenheten inte är färdigställd, skall den skriftliga information som

avses i 4 § även innehålla uppgift om

 1. hur långt bygget har kommit,

 2. när bostadslägenheten och sådana gemensamma anläggningar som konsumenten

skall få tillgång till kommer att vara färdigställda,

 3. hur långt arbetet har kommit med gas, elektricitet, vatten, telefon-

ledningar och andra sådana tjänster som skall göra bostadslägenheten fullt

användbar,

 4. beteckningen på bygglov eller motsvarande tillstånd samt den myn-dighet som

ansvarar för tillståndet och myndighetens adress, och

 5. den säkerhet som ställs enligt 10 §.

 Upplysning skall också lämnas om att näringsidkaren inte får kräva eller ta

emot betalning innan säkerhet har ställts enligt 10 §.

(Jfr 5 § i promemorians lagförslag)

 Bland de uppgifter som näringsidkaren enligt artikel 3.1 är skyldig att lämna

redan i den skriftliga informationen ingår kortfattade och relevan-ta upp-

gifter enligt punkten d i bilagan till direktivet. Punkten d i bilagan gäller

bara om den fasta egendomen håller på att byggas . Bestämmel-serna har därför

tagits in i en särskild paragraf i den svenska lagen.

 Om näringsidkaren saluför rättigheter att utnyttja bostadslägenheter som ännu

inte är färdigställda, skall den skriftliga informationen innehålla uppgift om:

1) hur långt bygget kommit,

2) en rimlig beräkning av när bygget kan vara färdigt,

3) i fråga om bestämd fast egendom, numret på bygglovet eller bygg-

nadstillståndet och den behöriga myndighetens namn och fullständiga adress,

4) hur långt arbetet kommit med de tjänster som gör den fasta egendomen fullt

användbar (gas, elektricitet, vatten och telefonledningar),

5) en garanti för färdigställandet av den fasta egendomen och en garanti för

återbetalning av betalning som gjorts, om egendomen inte blir färdig-ställd och

villkoren för dessa garantier.

 I promemorian har angetts att en uppgift om när bostaden och gemen-samma

anläggningar kommer att vara färdiga (punkten d 2) även torde tillgodose syftet

bakom direktivets krav på att det skall anges hur långt bygget har kommit

(punkten d 1) och hur långt arbetet kommit med de tjänster som gör den fasta

egendomen fullt användbar (punkten d 4). Såsom några remissinstanser har

anmärkt kan emellertid de uppgifter som anges i punkten d 1 och d 4 i bilagan

antas ge köparen en bättre möjlighet att göra en egen bedömning av

näringsidkarens påstående om när bygget kan antas vara färdigt. I punkten 1

anges därför att den skriftliga informationen skall innehålla uppgift om hur

långt bygget har kommit. Vidare anges i punkten 2 att informationen skall

innehålla uppgift om när bostadslägenheten och sådana gemensamma anläggningar

som konsumenten skall få tillgång till kommer att vara färdigställda.

 Av punkten 3, som motsvarar punkten d 4 i direktivet, framgår att infor-

mationen också skall innehålla uppgift om hur långt arbetet har kommit med de

tjänster som gör bostadslägenheten fullt brukbar.

 Punkten 4 i paragrafen motsvarar punkten d 3 i bilagan till direktivet. För

svenska förhållanden finns bestämmelser om bygglov i plan- och bygglagen

(1987:10). Ansökningar om bygglov prövas enligt 8 kap. 19 § av byggnadsnämnden.

När ansökan görs skall de ritningar, beskrivningar och uppgifter i övrigt som

behövs för prövningen lämnas in (8 kap. 20 §). Direktivets krav på att uppgift

om numret på bygglovet skall läm-nas torde vara uppställt för att konsumenten

skall ha möjlighet att kontrollera näringsidkarens uppgifter. När det gäller

upplåtelse eller överlåtelse av andelar i bostäder belägna i Sverige torde det

vara tillräckligt med att uppgift lämnas om dels fastighetsbeteckningen, vilket

krävs redan enligt 4 § punkten 4, dels namn på och adress till den bygg-nads-

nämnd som beviljat bygglovet samt aktuellt diarienummer hos nämnden.

 Punkten 5 motsvarar punkten d 5 i bilagan till direktivet. Frågan har

behandlats i avsnitt 9.4. I 10 § finns en bestämmelse om att näringsidkaren är

skyldig att ställa godtagbar säkerhet för att konsumenten, om bostadslägenheten

eller gemensamma anläggningar inte färdigställs, får tillbaka pengar som har

betalats. Av 13 § andra stycket framgår att näringsidkaren inte får kräva eller

ta emot betalning innan sådan säkerhet har ställts. Detta skall också framgå av

den skriftliga informationen.

6 §

I fråga om underlåtelse att lämna information enligt 4 och 5 §§ skall

marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas.

Paragrafen saknar motsvarighet i promemorian. Den har utformats efter förebild

av 7 § tredje stycket lagen (1992:1672) om paketresor. Bestäm-melsen har

behandlats i avsnitt 9.1.

 Hänvisningen till marknadsföringslagen innebär att den näringsidkare som inte

iakttar bestämmelserna i 4 och 5 §§ bl.a kan åläggas att lämna den information

som saknas (se 15 § marknadsföringslagen). Ett sådant åläggande skall förenas

med vite, om det inte av särskilda skäl är obehöv-ligt (se 19 §). Vidare gäller

att en näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett

åläggande skall ersätta den skada som konsu-menten eller en annan näringsidkare

därigenom har drabbats av (se 29 §). För näringsidkaren gäller också viss

upplysningsskyldighet (se 34 - 37 §§).

 En talan om åläggande för näringsidkaren att lämna den information som saknas

kan väckas vid Stockholms tingsrätt av bl.a. Konsument-ombudsmannen (se 38 §). I

fall som inte är av större vikt får Konsument-ombudsmannen meddela ett

informationsföreläggande (se 21 §).

 Bestämmelser om överklagande finns i 42 och 43 §§.

Avtalet

7 §

Ett avtal om upplåtelse eller överlåtelse av en bostadsandel skall upprättas

skriftligen och undertecknas av parterna.

 Avtalet skall upprättas på något av de officiella språken i det land där

konsumenten är bosatt eller är medborgare. Konsumenten väljer vilket av språken

som skall användas.

 Om bostadslägenheten är belägen i ett land inom Europeiska ekono-miska

samarbetsområdet, är näringsidkaren skyldig att lämna konsumenten en bestyrkt

översättning av avtalet till ett av de officiella språken i det landet.

Paragrafen motsvarar 6 § i promemorian.

 Första stycket innehåller ett krav på att avtalet skall vara skriftligt och

att det skall undertecknas av parterna. Frågan har behandlats i avsnitt 9.2.

Krav på skriftlig form uppställs i artikel 4 första strecksatsen i direktivet.

Att det skall vara undertecknat framgår, indirekt, av punkten m i bilagan till

direktivet.

 I andra stycket finns bestämmelser om vilket språk konsumenten har rätt att få

avtalet upprättat på. Frågan har behandlats i avsnitt 9.2. Motsvarande

bestämmelser finns i artikel 4 andra strecksatsen i direktivet.

 Av tredje stycket framgår att en översättning till språket i det land där

bostadslägenheten är belägen alltid skall lämnas, om landet i fråga hör till

EES. Om avtalet inte är upprättat eller översatt på föreskrivet sätt, har konsu-

menten enligt 11 § rätt att kräva återgång av avtalet inom viss tid. I enligt

med vad som anges i direktivet skall översättningen vara bestyrkt .

8 §

Avtalet skall innehålla de uppgifter och beskrivningar som anges i 4 § första

stycket och 5 §.

 I avtalet skall följande också anges:

 1. konsumentens namn och adress,

 2. dagen och platsen för undertecknandet,

 3. de tidsperioder under vilka bostadslägenheten får nyttjas, och

 4. den dag då konsumenten kan börja utnyttja sin rätt.

 Av avtalet skall det vidare framgå att avtalet inte kommer att föranleda andra

kostnader, avgifter eller förpliktelser för konsumenten än de som har angetts i

avtalet.

Paragrafen motsvarar 7 § i promemorians förslag.

 I första stycket görs en hänvisning till 4 § första stycket och 5 §. I dessa

paragrafer finns bestämmelser om vilken skriftlig information en näringsidkare

som saluför bostadsandelar är skyldig att lämna en konsu-ment som begär

information.

 I artikel 3.1 anges att den skriftliga informationen skall innehålla vissa av

de uppgifter som avtalet, enligt bilagan till direktivet, minst skall inne-

hålla. De flesta av dessa uppgifter har behandlats i kommentaren till 4 och 5

§§, där också innehållet i bilagan har återgetts (se kommentaren till 4 §).

 Andra stycket punkten 1 motsvarar delvis punkten a i bilagan till direk-

tivet. Direktivets krav på personuppgifter om näringsidkaren respektive ägaren

till bostadsandelen har tagits in i 4 § första och andra punkterna.

 Punkten 2 motsvarar punkten m i bilagan till direktivet.

 Punkterna 3 och 4 i paragrafens andra stycke motsvarar punkten h i bilagan

till direktivet.

 Tredje stycket i paragrafen motsvarar punkten j i bilagan till direktivet.

9 §

Konsumenten får åberopa en uppgift eller beskrivning som har lämnats enligt 4 §

första stycket eller 5 § även om en avvikande uppgift eller beskrivning har

lämnats i avtalet. Detta gäller dock inte om avvikelsen särskilt har angetts i

avtalet och

 1. parterna har träffat en uttrycklig överenskommelse om att avtalet får

avvika från den skriftliga informationen, eller

 2. avvikelsen är en följd av omständigheter utanför näringsidkarens kontroll.

Paragrafen motsvarar 8 § i promemorieförslaget. Den reglerar vad som gäller när

den skriftliga informationen och avtalet inte stämmer överens. Denna fråga har

behandlats i avsnitt 9.3.

 Motivet för att bestämmelserna tagits in i direktivet torde vara att en konsu-

ment måste kunna lita på att näringsidkaren håller fast vid löften i form av

uppgifter som lämnats vid marknadsföringen av bostadsandelar. Näringsidkaren

skall inte, genom att i avtalet skriva in en mer eller mindre svårtillgänglig

bestämmelse, ha möjlighet att ta tillbaka vad han lovat i marknadsföringen.

 Av paragrafen, som motsvarar artikel 3.2 andra och tredje styckena, framgår

att konsumenten vid avvikelse mellan den skriftliga informationen och avtalet

får åberopa den skriftliga informationen mot närings-idkaren. Denna huvudregel

gäller dock inte i ett par, i paragrafen angivna fall.

 En grundläggande förutsättning för att huvudregeln skall få frångås är att det

i avtalet särskilt har angetts att en viss uppgift avviker från vad som angetts

i den skriftliga informationen. Därutöver måste endera av två förutsättningar

föreligga. Den ena av dessa är att parterna har träffat en uttrycklig överen-

skommelse om att avtalet får avvika från den skriftliga informationen. För att

denna förutsättning skall vara uppfylld räcker det inte med att man i avtalet

konstaterar att det i något avseende avviker från den skriftliga informationen.-

Det måste också finnas en formaliserad överenskommelse om att avtalet får avvika

från den skriftliga informa-tionen. Den andra - alternativa - förutsättningen är

att avvikelsen beror på en omständighet utanför näringsidkarens kontroll.

 Med anledning av ett remisspåpekande bör det anmärkas att det ligger i sakens

natur att överenskommelsen mellan näringsidkaren och konsu-menten om att avvika

från vad som angetts i den skriftliga informationen måste ha ingåtts innan

avtalet undertecknas. En uttrycklig erinran i paragrafen om detta har ansetts

obehövlig.

10 §

Är bostadslägenheten eller gemensamma anläggningar under uppförande, skall

näringsidkaren ställa betryggande säkerhet för att konsumenten får tillbaka vad

som betalats, om lägenheten eller anläggningarna inte färdigställs.

 I paragrafen uppställs ett särskilt krav på en näringsidkare som saluför

bostadsandelar som ännu inte är färdigbyggda. Frågan har behandlats i avsnitt

9.4.

 Av paragrafen framgår att den säkerhet som näringsidkaren ställer skall vara

 betryggande . Några remissinstanser har ansett att det av bestäm-melsen bör

framgå hur säkerheten skall ställas och vilka villkor som skall gälla för

säkerheten. Det har emellertid inte ansetts nödvändigt att reglera dessa frågor

i lagtexten. Som regel får förutsättas att säkerheten, för att vara betryggande,

skall ha lämnats av en bank eller av annan som kan erbjuda likvärdig säkerhet.

Konsumentens rätt att låta avtalet återgå

11 §

Om avtalet inte har upprättats i enlighet med 7 § eller inte innehåller de

uppgifter och beskrivningar som föreskrivs i 8 §, är konsumenten inte bunden av

avtalet. Detsamma gäller om näringsidkaren inte enligt 7 § tredje stycket lämnar

konsumenten en bestyrkt översättning av avtalet.

 En konsument som vill att avtalet skall återgå på grund av ett för-hållande

som anges i första stycke skall lämna meddelande om detta till den person som

enligt avtalet skall ta emot ett sådant meddelande. Om en begäran om återgång

grundas på att bestämmelserna i 7 § andra eller tredje stycket eller 8 § inte är

uppfyllda, skall meddelandet lämnas inom tre månader från det att avtalet under-

tecknades. Annars har konsumenten förlorat sin rätt att kräva att avtalet skall

återgå.

 Om näringsidkaren kompletterar avtalet så att bestämmelserna i 7 och 8 §§ är

uppfyllda innan konsumenten har utnyttjat sin rätt att kräva avtalets återgång,

upphör konsumentens rätt att kräva att avtalet skall återgå.

Paragrafen handlar om konsumentens rätt att kräva återgång av ett avtal som har

upprättats utan att lagens föreskrifter iakttagits. Den motsvarar i huvudsak

artikel 5.1 andra strecksatsen i direktivet. Frågan har behandlats i avsnitt

10.2.

 Bestämmelsen i första stycket är konstruerad på samma sätt som 5 § första

stycket hemförsäljningslagen. Den innebär att konsumenten blir bunden av avtalet

endast om det är skriftligt och undertecknat av parterna samt upprättat på eller

översatt till något av de språk som lagen föreskriver. Konsumenten är inte

bunden av avtalet om någon av de uppgifter som avtalet enligt 8 § skall

innehålla saknas. Av skäl som har angetts i avsnitt 9.2 sträcker sig lagens

skyddsregler något längre än direktivets.

 Av andra stycket framgår att en konsument, som vill utnyttja sin rätt, måste

underrätta den person som anges i avtalet om detta. Något krav på att

underrättelsen skall vara skriftlig uppställs inte i direktivet. I 15 § finns en

bestämmelse om hur konsumenten kan förfara för att anses ha fullgjort sin under-

rättelseskyldighet. Om konsumenten visar att närings-idkaren har tillställts en

underrättelse på annat sätt, är dock även detta tillräckligt.

 I andra stycket andra meningen finns en bestämmelse som tidsbegränsar konsu-

mentens rätt att kräva återgång av avtalet. Bestämmelsen motsvarar artikel 5.1

andra strecksatsen i direktivet. Tidsbegränsningen gäller inte om bristen i

avtalet består i att lagens formföreskrifter - kraven på att avtalet skall vara

skriftligt och undertecknat - inte är uppfyllda. I sådant fall har konsumenten

en i tiden obegränsad rätt att kräva avtalets åter-gång. Det är således av stor

vikt för näringsidkaren att se till att avtalet skrivs under innan konsumenten

tillträder bostaden.

 Bestämmelserna i första och andra styckena reglerar endast konsumentens

bundenhet av avtalet. Det är bara denne som med stöd av bestäm-melserna kan

åberopa att avtalet är ogiltigt och kräva att det skall återgå. Konsumenten kan

alltså, även om han eller hon själv inte är bunden, kräva att motparten fullgör

avtalet.

 Att näringsidkaren har underlåtit att i avtalet särskilt specificera sådana

förändringar som har gjorts i förhållande till tidigare lämnad skriftlig

information medför inte någon rätt för konsumenten att kräva återgång av

avtalet. I sådant fall har konsumenten i stället, enligt 9 §, möjlighet att

åberopa bestämmelserna i den skriftliga informationen.

 Av tredje stycket framgår att konsumenten, om näringsidkaren kompletterar

avtalet, inte längre kan kräva avtalets återgång. Näringsidkaren har bevisbördan

för att konsumenten har fått del av kompletteringen.

 När konsumenten har lämnat underrättelsen enligt andra stycket, upphör avtalet

att gälla. Näringsidkaren har alltså inte någon möjlighet att åter-uppliva

avtalet genom att inom den tremånadersfrist som anges i andra stycket överlämna

de uppgifter som saknas.

Konsumentens ångerrätt

12 §

Konsumenten har rätt att frånträda ett bindande avtal (ångerrätt) genom att

lämna eller sända ett meddelande om detta inom tio dagar från den dag som anges

i andra stycket (ångerfrist) till den person som enligt avtalet skall ta emot

ett sådant meddelande.

 Ångerfristen börjar löpa dagen efter avtalets undertecknande. Om för-

hållandena är sådana som anges i 11 § första stycket, börjar ångerfristen i

stället löpa dagen efter det att konsumentens rätt att kräva återgång har

upphört enligt 11 § andra eller tredje stycket.

I paragrafen regleras den grundläggande rätten för konsumenten att under tio

dagar frånträda ett avtal som annars skulle vara bindande. Frågan har behandlats

i avsnitt 10.3.

 Bestämmelsen i första stycket motsvarar artikel 5.1 första strecksatsen samt

artikel 5.2 i direktivet. Bestämmelsen är utformad på samma sätt som 6 § hem-

försäljningslagen.

 En konsument som utnyttjar sin ångerrätt behöver inte ange något skäl för

detta.

 I andra stycket finns bestämmelser om vid vilken tidpunkt ångerfristen börjar

löpa. Om avtalet vid tiden för undertecknandet innehåller alla de uppgifter som

föreskrivs i 8 §, börjar den löpa genast. Är avtalet inte komplett, börjar

ångerfristen löpa dagen efter det att konsumenten fått de resterande

uppgifterna. Om de saknade uppgifterna inte överlämnas inom den tremånadersfrist

som anges i 11 § andra stycket, börjar ångerfristen löpa dagen efter tremåna-

dersfristens utgång.

Betalning

13 §

Näringsidkaren får inte kräva eller ta emot betalning innan ångerfristen har

löpt ut.

 Om säkerhet skall ställas enligt 10 §, får näringsidkaren inte heller kräva

eller ta emot betalning innan säkerheten har ställts.

 Den som uppsåtligen bryter mot förbud enligt denna paragraf döms till böter.

I paragrafen uttrycks ett förbud för näringsidkaren att kräva eller ta emot

betalning innan ångerfristen har gått ut. Frågan har behandlats i avsnitt 10.3.

 Första stycket motsvarar artikel 6 i direktivet.

 Bestämmelsen utgör ett komplement till 12 § och förstärker konsumentens rätt

att ångra ett avtal. Rätten att ångra sig förstärks, om konsumen-ten inte

behöver ta med i beräkningen hur han eller hon skall få tillbaka en erlagd hand-

penning.

 Bestämmelsen reglerar betalning till näringsidkaren. Den förhindrar därför

inte att parterna kommer överens om att en handpenning skall sättas ned hos

någon från parterna fristående tredje man. Deponering som sker på villkor som är

att jämställa med betalning får emellertid anses stå i strid med bestämmelsen.

 I lagrådsremissen föreslogs att förbudet mot att kräva betalning under

ångerfristen även skulle gälla den som enligt en överenskommelse med

näringsidkaren lämnat konsumenten kredit med anledning av upplåtelse- eller

överlåtelseavtalet. Lagrådet har ifrågasatt om en sådan regel är nöd-vändig och

i alla delar ändamålsenlig. Regeringen har anslutit sig till Lagrådets

bedömning. Den aktuella regeln återfinns därför inte i propo-sitionens

lagförslag.

 Bestämmelsen i andra stycket har inte någon motsvarighet i direktivet. Frågan

har behandlats i avsnitt 9.4.

 I tredje stycket, som saknar motsvarighet i promemorian, föreskrivs att den

som uppsåtligen bryter mot förbud enligt första och andra styckena kan dömas

till böter. Det har inte ansetts motiverat att straffbelägga annat än uppsåtliga

överträdelser. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.4 och 10.3.

14 §

Konsumenten är inte skyldig att betala näringsidkaren någon ersättning när

avtalet återgår enligt 11 §.

 En konsument som utnyttjar sin ångerrätt enligt 12 § är skyldig att be-tala

kostnader som enligt nationell lagstiftning har uppkommit till följd av att

avtalet slutits och frånträtts endast om kostnaderna avser sådana juridiska

formaliteter som skall företas före utgången av ångerfristen.

Första stycket motsvarar artikel 5.4 i direktivet. Om näringsidkaren inte har

iakttagit föreskrifterna i 7 eller 8 §, är konsumenten enligt 11 § inte bunden

av avtalet utan kan kräva att avtalet skall återgå. Näringsidkaren kan i så fall

inte avkräva konsumenten några särskilda administrations-kostnader eller

liknande kostnader. Något krav på att detta skall framgå av den skriftliga

informationen eller av avtalet uppställs inte i direktivet och inte heller i

denna lag.

 Andra stycket motsvarar artikel 5.3 i direktivet. Frågan har behandlats i

avsnitt 10.3.

Om meddelanden som konsumenten lämnar

15 §

Om ett meddelande som konsumenten skall lämna enligt 11 eller 12 § är skriftligt

och har sänts på ett ändamålsenligt sätt, får meddelandet åbero-pas även om det

försenas, förvanskas eller inte kommer fram.

Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 10.2, är avsedd att tillgodose kravet

i artikel 5.2 sista meningen i direktivet som lyder:

 Tidsfristen skall anses ha iakttagits om meddelandet, om det är skriftligt,

avsänts innan tidsfristen gått ut.

 Enligt 11 § andra stycket och 12 § första stycket skall en konsument, som

önskar utnyttja rätten att kräva återgång av avtalet respektive rätten att

frånträda avtalet, underrätta den person som anges i avtalet om detta inom viss

tid. En sådan underrättelse kan lämnas muntligen eller skrift-ligen. Förevarande

bestämmelse tar sikte på skriftliga underrättelser och har utformats efter

mönster av 47 § konsumentköplagen.

 Den generella utgångspunkten inom avtalsrätten är att den som avsänder ett

meddelande står risken för att meddelandet inte kommer fram i tid eller på rätt

sätt. Paragrafen innehåller alltså ett undantag från den huvud-regeln.

Meddelanden enligt 11 § andra stycket och 12 § första stycket går, under förut-

sättning att de har avsänts på ett ändamålsenligt sätt, på mottagarens risk.

 Kravet på att meddelandet skall avsändas på ett ändamålsenligt sätt innebär

att det skall sändas på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till den

föreliggande situationen. Det kan sändas t.ex. per post eller telefax.

Kreditavtal

16 §

Om konsumenten med anledning av avtalet om upplåtelse eller överlåtelse har fått

kredit av näringsidkaren eller av någon annan på grund av en överenskommelse

mellan denne och näringsidkaren, skall kreditavtalet upphöra att gälla utan att

konsumenten får åläggas någon påföljd för detta, om

 1. upplåtelse- eller överlåtelseavtalet har återgått enligt 11 §, eller

 2. konsumenten har utnyttjat sin ångerrätt enligt 12 §.

Frågan har behandlats i avsnitt 11.2.

 Av paragrafen framgår att om upplåtelse- eller överlåtelseavtalet har återgått

enligt 11 § eller frånträtts enligt 12 §, kreditavtalet automatiskt upphör att

gälla. Om kreditgivaren är någon annan än näringsidkaren, kan det visserligen

vara lämpligt att konsumenten gör klart för denne att kreditavtalet inte längre

gäller. Det krävs emellertid inte att konsumenten särskilt säger upp avtalet.

 Av paragrafen framgår vidare att kreditavtalet skall upphöra utan påföljd för

konsumenten om denne utnyttjar sin rätt att kräva återgång av avtalet eller att

frånträda avtalet.

 Som har angetts i avsnitt 11.2 innebär bestämmelsen inte att konsumen-ten

slipper att betala tillbaka vad han eller hon redan har fått ut av lånet.

Bestämmelsen innebär inte heller att konsumenten undgår alla kostnader som är

föranledda av krediten. Den begränsar sålunda inte konsumentens ansvar för t.ex.

upplupen ränta och eventuell uppläggningsavgift för lånet.

Konsumentens befogenheter vid överlåtelse av fordran, m.m.

17 §

Bestämmelserna i 16 och 17 §§ konsumentkreditlagen (1992:830) skall tillämpas då

näringsidkaren har lämnat konsumenten anstånd med betalningen enligt upplåtelse-

eller överlåtelseavtalet eller då någon del av betalningen skall erläggas med

ett belopp som konsumenten har lånat av näringsidkaren eller av någon annan

kreditgivare på grund av en överenskommelse mellan den kreditgivaren och

näringsidkaren.

I paragrafen görs en hänvisning till 16 och 17 §§ konsumentkreditlagen. Frågan

har behandlats i avsnitt 11.1.

 Bestämmelserna i 16 § konsumentkreditlagen har följande lydelse.

Om kreditgivaren har överlåtit sina rättigheter enligt ett kreditavtal, får

konsumenten mot den nye kreditgivaren göra samma invändningar som han vid

överlåtelsen kunde göra mot överlåtaren. Detsamma gäller när kreditgivaren har

pantsatt sina rättigheter enligt kreditavtalet.

 Vid kreditköp får köparen mot kreditgivarens krav på betalning fram-ställa

samma invändningar på grund av köpet som han kan göra mot säljaren. Köparen får

även invända att han har erlagt betalning till säljaren eller att han har

träffat en överenskommelse med denne. Detta gäller dock inte om köparen visste

att säljaren saknade rätt att ta emot betalningen eller ingå överenskommelsen

och inte heller om köparen uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlät att

skaffa sig kunskap om detta.

 Om köparen på grund av ett kreditköp har anspråk mot säljaren på återbetalning

av köpeskilling, skadestånd eller annan penningprestation, svarar kreditgivaren

lika med säljaren för att anspråket fullgörs. Kreditgivaren är dock inte skyldig

att betala mer än vad han mottagit av köparen med anledning av krediten.

Paragrafen handlar om konsumentens rätt i ett s.k. trepartsförhållande.

 Första meningen i 16 § första stycket konsumentkreditlagen handlar om

överlåtelse av en fordran. En näringsidkare som säljer en bostadsandel på kredit

kan diskontera sin fordran genom att överlåta den till exempelvis ett

finansbolag. Om konsumenten när finansbolaget kräver betalning enligt

kreditavtalet har upptäckt ett allvarligt fel på bostaden, kan felet åberopas

gentemot finansbolaget med stöd av regeln i första stycket. Konsumenten behöver

då inte betala mer än han skulle ha behövt göra till näringsidkaren. Om

hävningsrätt föreligger, behöver han inte betala något alls.

 Om det inte är näringsidkaren utan någon annan som efter överenskommelse med

näringsidkaren har tillhandahållit krediten och sedan har över-låtit sina

rättigheter enligt avtalet, får konsumenten mot förvärvaren göra samma

invändningar som han eller hon vid överlåtelsen kunde göra mot överlåtaren.

 Alla typer av invändningar kan göras, t.ex. att avtalet är ogiltigt eller

oskäligt (se närmare prop. 1991/92:83 s. 124).

 Enligt andra meningen i första stycket gäller samma sak när kreditgiva-ren har

pantsatt sina rättigheter enligt kreditavtalet.

 Bestämmelserna i 16 § andra stycket konsumentkreditlagen gäller vid kreditköp,

dvs. vid köp av en vara då säljaren lämnar köparen anstånd med någon del av

betalningen eller då någon del av betalningen erläggs med ett belopp som köparen

får låna av säljaren eller någon annan kreditgivare på grund av en överen-

skommelse mellan denne och säljaren (se 3 § konsumentkreditlagen). Konsumenten

får i dessa fall i princip göra gällande samma invändningar mot kreditgivaren

som mot näringsidkaren. Beträffande innebörden av invändningar på grund av

köpet kan hänvisas till[REDACTED_EFTERNAMN] - Lambertz, Konsumentkrediter, 1993, s. 186 f.

 I 16 § tredje stycket första meningen konsumentkreditlagen anges att

kreditgivaren ansvarar lika med säljaren för att betalningsanspråket fullgörs.

Det innebär att konsumenten kan vända sig till vem som helst av dessa och att

kreditgivaren ansvarar solidariskt med näringsidkaren. I andra meningen görs en

inskränkning i kreditgivarens ansvar på så sätt att återbetalningsskyldigen

aldrig avser mer än vad kreditgivaren har mottagit av konsumenten.

 Bestämmelserna i 17 § konsumentkreditlagen lyder:

Vid kreditköp får näringsidkaren inte ta emot en av köparen ingången växelför-

bindelse som avser en fordran på grund av kreditköpet. Han får inte heller till

bevis för sin fordran ta emot ett av köparen utfärdat löpande skuldebrev eller

någon annan av denne ingången skuldförbindelse som är av sådant slag att

köparens rätt att framställa invändningar på grund av köpet inskränks om

skuldförbindelsen överlåts eller pantsätts till en borgenär som är i god tro.

 Första stycket första meningen gäller inte egna växlar som är utställda av

banker.

 Den som uppsåtligen bryter mot förbud enligt denna paragraf döms till böter.

Syftet med 17 § konsumentkreditlagen är att se till att det skydd som konsumen-

terna ges i 16 § samma lag inte skall gå förlorat. Därför för-bjuds kredit-

givaren att av konsumenten ta emot växlar och andra löpande fordringshandlingar.

 De fordringshandlingar som förbjuds enligt 17 § första stycket

konsumentkreditlagen är sådana löpande fordringshandlingar som är avsedda att

lätt kunna omsättas. Vad som avses med växlar och löpande skuldebrev framgår av

växellagen (1932:130) och lagen (1936:81) om skuldebrev. Förbudet gäller inte

vanliga checkar. Dessa är nämligen inte att anse som skuldebrev utan som

betalningsmedel.

 I 17 § andra stycket konsumentkreditlagen görs undantag för s.k. egna växlar

utställda av bank. Som exempel kan nämnas s.k. postväxlar.

 I 17 § tredje stycket konsumentkreditlagen finns en straffbestämmelse.

 Beträffande innebörden i 17 § konsumentkreditlagen, se närmare prop.

1991/92:83 s. 83 f. och s. 128.

Lagval

18 §

Om bostadslägenheten är belägen i ett land inom Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet och rättsordningen i ett land utanför samarbets-området är

tillämplig, gäller bestämmelserna i denna lag i den mån de ger konsumenten ett

bättre skydd.

Paragrafen motsvarar 9 § i promemorian. Den avspeglar artikel 9 i direk-tivet

och har behandlats i avsnitt 13.

 I paragrafen finns en internationellt privaträttslig bestämmelse om tillämplig

lag. Det är inte fråga om någon fullständig reglering av lag-valet. I de

hänseenden som inte regleras i paragrafen gäller i övrigt tillämpliga

internationellt privaträttsliga regler. Så är fallet med t.ex. lagens

marknadsrättsliga bestämmelser (se avsnitt 13).

 Bestämmelsen är tillämplig enbart i de fall då bostadslägenheten är belägen

inom EES men avtalet trots detta - t.ex. till följd av en lagvals-klausul - är

underkastat lagen i ett land utanför EES. Den innebär att det lagval som gäller

enligt ett avtalsvillkor eller enligt allmänna internatio-nellt privaträttsliga

regler skall frångås i den mån bestämmelserna i denna lag ger konsumenten ett

bättre skydd i den aktuella frågan. Om flera frågor aktualiseras i samma tvist

skall bedömningen av om bestämmelser-na i den svenska lagen ger konsumenten ett

bättre skydd göras separat för varje fråga. En svårighet kan vara att avgöra

vilken lag som är förmån-ligast i det enskilda fallet. Vid bedömningen av den

frågan får man hålla i minnet att det handlar om dispositiva tvister och att

domstolen är bunden av de yrkanden och grunder som parterna anför. I sista hand

kan lösningen bli att konsumentens sätt att utforma sin talan får avgöra frågan

(jfr Bogdan i Svensk Juristtidning 1995 s. 199).

 Lagens bestämmelser är således under angivna förutsättningar inter-nationellt

tvingande (jfr artikel 7 i Romkonventionen). På frågor som inte regleras i lagen

tillämpas den rättsordning som utpekas av allmänna lagvalsregler eller av

parternas avtal.

Tillsyn m.m.

Under rubriken finns tre paragrafer, 19 - 21 §§, om Konsumentverkets tillsyn

enligt lagen. Bestämmelserna saknar motsvarighet i direktivet. Frågan om

Konsumentverkets tillsyn har behandlats i avsnitt 12.

19 §

Konsumentverket skall ha tillsyn över att denna lag följs. Tillsynen skall

utövas så att den inte vållar större kostnad eller olägenhet för närings-idkaren

än som är nödvändigt.

20 §

För tillsynen har Konsumentverket eller den som verket utser rätt att göra

inspektioner hos näringsidkaren och att ta del av alla handlingar som behövs för

tillsynen. Näringsidkaren skall lämna de upplysningar om verksamheten som begärs

för tillsynen.

 Om näringsidkaren inte tillhandahåller handlingarna eller lämnar upp-lys-

ningarna, får Konsumentverket förelägga näringsidkaren vid vite att fullgöra sin

skyldighet.

21 §

Om Konsumentverket enligt 20 § andra stycket har förelagt en närings-idkare att

tillhandahålla en handling, får beslutet överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol. Andra beslut av Konsumentverket enligt 20 § får inte överklagas.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Reglerna om tillsyn har utformats efter mönster av 21 - 23 §§ lagen om

paketresor.

 När det gäller storleken av det vite Konsumentverket enligt 20 § andra stycket

kan förelägga en näringsidkare tillämpas 3 § lagen (1985:206) om viten. Av 6 §

samma lag följer att frågan om utdömande av vite prövas av länsrätt på ansökan

av Konsumentverket.

16.2 Förslaget till lag om ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361)

1 §

Denna lag tillämpas då näringsidkare yrkesmässigt upplåter eller överlåter lös

egendom eller utför tjänster till konsumenter för huvudsakligen enskilt bruk, om

avtalet ingås

 1. vid hembesök, varmed avses ett besök i konsumentens eller någon annan

konsuments bostad eller på någon annan plats där konsumenten inte endast för

stunden befinner sig,

 2. vid telefonsamtal som utgör led i försäljning eller annan liknande

verksamhet, eller

 3. under en av näringsidkaren organiserad utflykt till en plats utanför dennes

fasta försäljningsställe.

 Lagen tillämpas dock inte, om

 1. det pris som konsumenten sammanlagt skall betala understiger 300 kr,

 2. avtalet gäller leverans av livsmedel från näringsidkare som regelmässigt

betjänar vissa rutter,

 3. avtalet gäller finansiella instrument som avses i lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument,

 4. avtalet gäller uppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark

eller i vatten,

 5. avtalet är ett försäkringsavtal,

 6. avtalet ingås vid ett hembesök som äger rum på konsumentens uttryckliga be-

gäran och avtalet gäller en vara eller en tjänst som omfattas av konsumentens

begäran eller som har ett direkt samband med den varan eller tjänsten, eller

 7. avtalet gäller upplåtelse eller överlåtelse som avses i lagen (1997:000) om

konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende.

Paragrafen innehåller bestämmelser om hemförsäljningslagens tillämp-ningsområde.

Den föreslagna ändringen innebär att en ny punkt, punkten 7, har lagts till

uppräkningen i andra stycket över undantagen från lagens tillämpningsområde.

Frågan har behandlats i avsnitt 6.

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 94/47/EG

av den 26 oktober 1994

om skydd för köparna vad avser vissa aspekter i avtal om

nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen-skapen, särskilt

artikel 100a i detta,

med beaktande av kommissionens förslag1,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande2,

i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 189b i fördraget3, och

med beaktande av följande:

1. Skillnaderna mellan de olika ländernas lagstiftning om avtal om köpav

nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis kan sannoliktskapa hinder

mot att den inre marknaden fungerar tillfredsställande ochsnedvridningar av

konkurrensen samt leda till uppdelning i nationellamarknader.

2. Syftet med detta direktiv är att fastställa ett minimum av gemensammaregler

som kommer att göra det möjligt att säkerställa att den inremarknaden fungerar

tillfredsställande och därmed också att köparnaskyddas. Det är tillräckligt att

dessa regler täcker avtalsförhållandenaendast i fråga om information om avtalets

innehåll, formerna för attlämna denna och förfarandet och reglerna för hävning

ochfrånträdande. Det lämpligaste sättet för att uppnå detta syfte är ett

direktiv. Detta direktiv är därför förenligt med subsidaritetsprincipen.

3. Den rättsliga karaktären hos de rättigheter som avtalen i detta direktiv

avser, skiljer sig betydligt åt från medlemsstat till medlemsstat. Det ärdärför

lämpligt att sammanfattningsvis hänvisa till dessa olikaregleringar och ge en

tillräckligt vid definition av sådana avtal utan attdetta innebär en harmo-

nisering på gemenskapsnivå av den rättsligakaraktären på rättigheterna i fråga.

4. Detta direktiv är inte utformat för att reglera i vilken utsträckning som

avtal om nyttjanderätten av fast egendom på tidsdelningsbasis kanslutas i

medlemsstaterna eller den rättsliga grunden för sådana avtal.

5. I praktiken skiljer sig avtal om köp av nyttjanderätten till fast egendompå

tidsdelningsbasis från hyresavtal. Denna skillnad visar sig bl.a.genom

betalningssättet.

6. På marknaden kan man iaktta att hotell, lägenhetshotell och andraliknande

semesterbostäder förekommer i avtalstransaktioner som liknardem som har gjort

att detta direktiv behövs.

7. Det är nödvändigt att förhindra att vilseledande och ofullständiga uppgifter

 lämnas i upplysningar som särskilt berör försäljning av nytt-janderätten till

 fast egendom på tidsdelningsbasis. Sådana upplysningar bör kompletteras med

 en skriftlig information som måste finnas tillgänglig för den som begär den.

 Uppgifterna i denna måste utgöra en del avavtalet om köp av nyttjanderätten

 till fast egendom på tidsdelningsbasis.

8. För att ge köparna en hög skyddsnivå och med hänsyn till de särskilda

förhållandena i system för nyttjanderätten av fast egendom på tidsdelningsbasis,

måste avtal om köp av nyttjanderätten till fast egendom påtidsdelningsbasis

innehålla vissa bestämda minimiuppgifter.

9. För att införa ett effektivt skydd för köparna inom detta område är det

 nödvändigt att fastställa minimiskyldigheter som säljarna måste uppfylla

 gentemot köparna.

10. Avtal om köp av nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis måste

 upprättas på språket eller ett av språken i den medlemsstat därköparen är

 bosatt eller där han är medborgare; språket måste höra tillgemenskapens

 officiella språk. Den medlemsstat där köparen är bosattkan emellertid kräva

 att avtalet upprättas på dess språk, ett eller flera,under förutsättning att

 språket eller språken hör till gemenskapensofficiella språk. Det är

 nödvändigt med en bestyrkt översättning av varjeavtal med hänsyn till de

 formaliteter som måste uppfyllas i denmedlemsstat där egendomen i fråga är

 belägen.

11. För att ge köparen möjlighet att bättre inse vilka hans skyldigheteroch

rättigheter är enligt avtalet bör han ges en tidsfrist under vilkenhan kan

frånträda avtalet utan att ange några skäl, eftersom egendomeni fråga ofta är

belägen i en annan stat och omfattas av lagstiftning somskiljer sig från den i

köparens land.

12. Krav från säljarens sida på att förskottsbetalningar skall göras föreslutet

av den tidsfrist under vilken köparen kan frånträda avtalet utanatt ange några

skäl kan minska skyddet för köparen. Därför börförskottsbetalningar före slutet

av denna frist förbjudas.

13. I händelse av hävning eller frånträdande av ett avtal om köp av

nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis, vars pris helteller

delvis täcks av krediter som beviljats köparen av säljaren eller aven tredje

part på grundval av ett avtal som träffats mellan denna tredjepart och säljaren

bör det föreskrivas att kreditavtalet bör annullerasutan särskild påföljd.

14. Det finns i vissa fall en risk för att konsumenten kan berövas detskydd som

fastställs genom detta direktiv om lagstiftningen i en icke-medlemsstat anges

som den lagstiftning som är tilllämplig på avtalet.Detta direktiv bör därför

innehålla bestämmelser som är avsedda attundanröja denna risk.

15. Det är medlemsstaterna som bör vidta åtgärder för att säkerställa att

säljaren uppfyller sina skyldigheter.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Syftet med detta direktiv är en tillnärmning av medlemsstaternas lagar eller

andra författningar om skydd av köpare i fråga om vissa frågor rörande avtal som

direkt eller indirekt berör köp av nyttjanderätten till fast egendom på

tidsdelningsbasis.

Detta direktiv omfattar endast sådana bestämmelser som angår följande aspekter i

avtalsförhållandet:

- Information om avtalets innehåll och formerna för att tillhandahålla denna

information.

- Förfaranden och former för hävning och frånträdande.

Medlemsstaterna skall med iakttagande av de allmänna bestämmelserna i fördraget

vara behöriga i andra frågor, bl.a. att bestämma den rättsliga karaktären på de

rättigheter som berörs av de avtal som omfattas av detta direktiv.

Artikel 2

I detta direktiv avses med

- avtal som direkt eller indirekt gäller köp av nyttjanderätten till fast

egendom på tidsdelningsbasis: nedan kallat avtal, varje avtal eller samling

avtal som ingåtts för minst tre år enligt vilka, mot betalning av ett bestämt

totalpris, en säljare direkt eller indirekt upplåter, överlåter eller åtar sig

att överlåta en äganderätt eller annan rätt som avser nyttjandet av fast egendom

under en bestämd eller bestämbar tid av året, som inte får vara kortare än en

vecka,

- fast egendom: en byggnad eller en del av en byggnad som är avsedd att användas

som bostad och till vilken rättigheten enligt avtalet är knuten,

- säljare: fysisk eller juridisk person som i samband med transaktioner som

omfattas av detta direktiv, yrkesmässigt upplåter, överlåter eller åtar sig att

överlåta den rättighet som avtalet avser,

- köpare: fysisk person som i samband med de transaktioner som om-fattas av

detta direktiv för ändamål som inte kan anses ingå i hans yrkes-mässiga

verksamhet får den rättighet som avtalet avser överlåten på sig eller till vars

förmån rättigheten upplåts.

Artikel 3

1. Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning vidta åtgärder för att säkerställa

att säljaren är skyldig att till varje person som begär upplysningar om den

fasta egendomen tillhandahålla skriftlig information som, förutom en allmän

beskrivning av egendomen, skall innehålla åtminstone kortfattade och relevanta

uppgifter enligt punkterna a - g, i och l i bilagan samt upp-gifter om hur

ytterligare information kan erhållas.

2. Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning säkerställa att alla uppgifter som

måste finnas i den skriftliga information som anges i punkt 1, utgör en

integrerad del av avtalet.

Om inte parterna uttryckligen kommer överens om något annat får endast sådana

förändringar som är en följd av omständigheter utanför säljarens kontroll göras

i dessa uppgifter.

Ändringar i dessa uppgifter skall meddelas köparen innan avtalet sluts. I

avtalet skall sådana ändringar uttryckligen anges.

3. I all reklam för den berörda fasta egendomen skall anges möjligheten att få

den skriftliga information som anges i punkt 1 och var den finns tillgänglig.

Artikel 4

Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning säkerställa följande:

- Avtalet, som skall vara skriftligt, skall minst innehålla de uppgifter som

anges i bilagan.

- Avtalet och den handling som anges i artikel 3.1 skall, enligt köparens val,

upprättas på språket eller ett av språken i den medlemsstat där köparen är

bosatt eller där han är medborgare; det valda språket måste vara ett av

gemenskapens officiella språk. Den medlemsstat där köparen är bosatt kan

emellertid kräva att avtalet åtminstone upprättas på dess språk, ett eller

flera, under förutsättning att språket eller språken hör till gemenskapens

officiella språk.

- Säljaren skall förse köparen med en bestyrkt översättning av avtalet på

språket eller ett av språken i den medlemsstat där den fasta egendomen är

belägen; språket skall vara ett av gemenskapens officiella språk.

Artikel 5

Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning säkerställa följande:

1. Förutom de möjligheter att få avtalet ogiltigförklarat enligt nationell

lagstiftning har köparen rätt

- att frånträda avtalet utan att ange några skäl inom tio kalenderdagar från det

att båda parterna undertecknat avtalet eller ett bindande preliminärt avtal. Om

den tionde dagen är en allmän helgdag skall tidsfristen utsträckas till den

första arbetsdagen därefter.

- att häva avtalet inom tre månader från undertecknandet av avtalet eller det

preliminära avtalet, om avtalet vid tidpunkten för undertecknandet inte

innehåller de uppgifter som anges i punkterna a, b, c, d, 1, d, 2, h, i, k, l

och m i bilagan. Om uppgifterna lämnas inom dessa tre månader skall köparens

tidsfrist för frånträdande av avtalet enligt första strecksatsen, börja löpa

från tidpunkten för överlämnandet av uppgifterna.

- att frånträda avtalet enligt första strecksatsen, om han vid utgången av den

tremånadersperiod som anges i andra strecksatsen inte har utnyttjat sin rätt att

häva trots att avtalet inte innehåller de upplysningar som anges i punkterna a,

b, c, d, 1, d, 2, h, i, k, l och m i bilagan; fristen börjar löpa dagen efter

tremånadersperiodens utgång.

2. Om köparen avser att utnyttja sin rätt enligt punkt 1 skall han meddela

detta i enlighet med vad som anges i punkten l i bilagan före utgången av den

aktuella tidsfristen; meddelandet skall lämnas på ett sätt som enligt nationell

lagstiftning kan styrkas till den person, vars namn och adress har angivits i

avtalet för detta ändamål. Tidsfristen skall anses ha iakttagits om meddelandet,

om det är skriftligt, avsänts innan tidsfristen har gått ut.

3. När köparen utövar sin rättighet enligt första strecksatsen i punkt 1 är han

endast skyldig att i förekommande fall betala de kostnader som i enlighet med

nationell lagstiftning uppkommit som en följd av att avtalet slutits och

frånträtts och som avser sådana juridiska formaliteter som måste företas före

utgången av den tidsfrist som anges i första strecksatsen i punkt 1. Sådana

kostnader skall uttryckligen anges i avtalet.

4. När köparen utnyttjar sin rätt att häva avtalet enligt andra strecksatsen i

punkt 1 är han inte skydlig att betala någon ersättning.

Artikel 6

Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning föreskriva förbud mot förskotts-

betalningar av köparen före utgången av den tidsfrist under vilken han kan utöva

sin rätt att frånträda avtalet.

Artikel 7

Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning säkerställa att ett kreditavtal i

följande fall skall upphöra att gälla utan påföljd för köparen när denne

utnyttjar sin rätt att häva eller frånträda avtalet enligt artikel 5, nämligen

- om krediten täcker priset helt eller delvis och har beviljats av säljaren,

eller

- om krediten täcker priset helt eller delvis och krediten beviljats köparen av

en tredje part på grund av en överenskommelse mellan den tredje parten och

säljaren,

Medlemsstaterna skall meddela närmare föreskrifter om annulleringen av

kreditavtalet.

Artikel 8

Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning säkerställa att villkor, genom vilka en

köpare avstår från rättigheter enligt detta direktiv, eller genom vilka en

säljare fritas från det ansvar som uppkommer genom detta direktiv, inte skall

vara bindande för köparen enligt bestämmelser i nationell lagstiftning.

Artikel 9

Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säker-ställa

att, oavsett vilken lagstiftning som är tillämplig, köparen inte berövas det

skydd som ges genom detta direktiv, om den berörda fasta egendomen är belägen

inom en medlemsstats territorium.

Artikel 10

Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning fastställa vilka följderna blir om

detta direktiv inte följs.

Artikel 11

Detta direktiv skall inte hindra medlemsstaterna från att anta eller behålla

bestämmelser som är förmånligare när det gäller skyddet av köparna inom

direktivets område, om det kan ske utan att det påverkar deras skyldig-heter

enligt fördraget.

Artikel 12

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är

nödvändiga för att följa detta direktiv senast 30 månader efter det att det har

offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. De skall genast

underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla hän-visningar

till detta direktiv eller åtföljas av sådana hänvisningar när de offentliggörs.

Varje medlemstat skall själv fastställa hur sådana hän-visningar skall göras.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de

bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas

av detta direktiv.

Artikel 13

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Strasbourg den 26 oktober 1994.

--------------------------------------------------------------

På Europaparlamentets vägnar

--------------------------------------------------------------

 På rådets vägnar

--------------------------------------------------------------

K. HÄNSCH

--------------------------------------------------------------

J. EEKHOFF

--------------------------------------------------------------

Ordförande

--------------------------------------------------------------

Ordförande

**FOOTNOTES**

1 EGT nr C 299, 5.11.1993, s. 8.

2 EGT nr C 108, 19.4.1993, s. 1.

3 Europaparlamentets yttrande av den 26 maj 1993 (EGT nr C

176,

 28.6.1993, s. 95 och EGT nr C 225, 20.9.1993, s. 70)

bekräftat

 den 2 december 1993 (EGT nr C 342, 20.12.1993, s. 3).

Rådets

 gemensamma ståndpunkt av den 4 mars 1994 (EGT nr C 137,

 19.5.1994, s. 42) och beslut av Europaparlamentet av den 4

maj

 1994 (EGT nr C 205, 25.7.1994). Förlikningskommitténs

gemen-

 samma utkast av den 22.9.1994.

BILAGA

Förteckning över de uppgifter som avtalet enligt artikel 4 minst skall innehålla

a) Parternas identitet och hemvist, inbegripet särskild information omsäljarens

rättsliga status vid tidpunkten för slutandet av avtalet samtägarens identitet

och hemvist.

b) Karaktären på den rättighet, som avtalet avser och en bestämmelsesomanger

villkoren för utövandet av den rättigheten inom denmedlemsstatsterritorium där

den berörda egendomen är belägen ochom dessa villkorhar uppfyllts eller, om de

inte har uppfyllts, vilkavillkor som återståratt uppfylla.

c) När avtalet avser bestämd fast egendom, en tillförlitlig beskrivning av

egendomen och uppgift om var den är belägen.

d) Om den fasta egendomen håller på att byggas

 1) hur långt bygget kommit,

 2) en rimlig beräkning av när bygget kan vara färdigt,

 3) i fråga om bestämd fast egendom, numret på bygglovet eller bygg-

nadstillståndet och den behöriga myndighetens namn och fullständigaadress,

 4) hur långt arbetet kommit med de tjänster som gör den fastaegendomen fullt

användbar (gas, elektricitet, vatten och telefonled-ningar),

 5) en garanti för färdigställandet av den fasta egendomen och engarantiför

återbetalning av betalning som gjorts, om egendomen inteblirfärdigställd och

villkoren för dessa garantier.

e) Tjänster (belysning, vatten, underhåll, sophämtning) som köparen hareller

kommer att få tillgång till och villkoren för detta.

f) Gemensamma anläggningar såsom simbassäng, bastu m.m. som köpa-ren har eller

kommer att få tillgång till, och vid behov villkoren fördetta.

g) De principer som utgör grunden för underhåll, reparation, administra-tion

och förvaltning av den fasta egendomen.

h) Närmare angivande av den period inom vilken den rätt som avtaletavser kan

utövas och, vid behov, dess längd. Den dag då köparen kanbörja utöva sin rätt

enligt avtalet.

i) Det pris som köparen skall betala för att utöva sin rätt enligt avtalet.En

uppskattning av det belopp som köparen skall betala för attanvända gemensamma

anläggningar och tjänster. Grunderna förberäkningen av avgifter för användandet

av egendomen, de obligatoriska avgifterna (t.ex. skatter och avgifter) och de

administrativakostnaderna (t.ex. förvaltning, underhåll och reparationer).

j) En bestämmelse om att köpet inte kommer att resultera i andra kostna-der,

avgifter och skyldigheter än dem som anges i avtalet.

k) Om det är möjligt eller inte att delta i ett utbytes- eller vidare försälj-

ningssystem för de avtalade rättigheterna vilket ordnas av säljaren elleren

tredje part som anges av säljaren i avtalet, och eventuella kostnaderför detta.

l) Upplysningar om rätten att häva eller frånträda avtalet och till vem en

förklaring om hävning eller frånträdande skall lämnas, samt de sätt påvilka en

sådan förklaring kan lämnas. Närmare angivande av kostna-dernas karaktär och de

belopp som köparen kommer att bli skyldig attbetala enligt artikel 5.3, om han

utnyttjar sin rätt att frånträda avtalet.Iförekommande fall, uppgifter om hur

annullering av ett kreditavtalsomär knutet till köpeavtalet kan göras i

händelse av hävning ellerfrånträdande av avtalet.

m) Dag och plats för varje parts undertecknande av avtalet.

Sammanfattning av promemorian

Promemorian innehåller förslag som syftar till att genomföra ett EG-direktiv

(94/47/EG) om konsumentskydd vid avtal om rätt att under vissa återkommande

tidsperioder använda en bostad. Direktivet skall vara genomfört senast den 29

april 1997.

 I promemorian föreslås en ny lag om avtal om rätt att periodvis nyttja en

bostad. Lagen skall gälla endast avtal i konsumentförhållanden och vara tvingan-

de till förmån för konsumenten.

 I lagförslaget finns bl.a. bestämmelser som uppställer krav på innehållet i

den information som näringsidkaren skall lämna konsumenten samt krav på avtalets

form och innehåll. Lagförslaget innehåller också regler som ger konsumenten

ångerrätt samt rätt att kräva avtalets återgång, om det inte innehåller de

uppgifter som föreskrivs i lagen. Konsumenten skall inte vara skyldig att betala

något under ångerfristen. Om konsumenten utnyttjar sin ångerrätt eller rätt att

kräva avtalets återgång, skall vissa kreditavtal som träffats med anledning av

köpet upphöra att gälla, utan att kreditgivaren får tillgodoräkna sig någon

ersättning för att skulden betalas i förtid.

 Det föreslås också att det införs förbud att vid kreditköp av bostads-andelar

använda löpande fordringshandlingar, t.ex. växlar.

 Den nya lagen föreslås träda i kraft den 29 april 1997.

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om avtal om rätt att periodvis nyttja en bostad

 Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § Denna lag tillämpas då en näringsidkare till en konsument upplåter eller

överlåter rätt att periodvis nyttja en bostad i fall då avtalet

 1. ingås för en tid av minst tre år, samt

 2. avser rätt att nyttja bostaden under en eller flera bestämda eller

bestämbara tidsperioder varje år.

 Lagen gäller också när en näringsidkare har åtagit sig att för annans räkning

till en konsument upplåta eller överlåta en sådan rätt som avses i första

stycket.

2 § I lagen avses med

 konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller

utanför näringsverksamhet,

 näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som

har samband med hans näringsverksamhet.

3 § Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i denna lag är till

nackdel för konsumenten är utan verkan mot denne.

Information m.m.

4 § Näringsidkaren skall på begäran lämna skriftlig information som innehåller

 1. uppgift om näringsidkarens namn och adress,

 2. uppgift om bostadens ägares namn och adress, om ägaren är någon annan än

näringsidkaren,

 3. en beskrivning av den rättighet avtalet avser och villkoren för att

rättigheten skall kunna utövas,

 4. en beskrivning av bostaden och uppgift om var den är belägen,

 5. en beskrivning av de tjänster och gemensamma anläggningar som konsumenten

enligt avtalet skall få tillgång till och villkoren för detta,

 6. uppgift om principerna för hur underhåll, reparation, administration och

förvaltning sköts,

 7. uppgift om priset för rättigheten enligt avtalet, en uppskattning av vad

konsumenten skall betala för att använda gemensamma anläggningar och tjänster

samt uppgift om grunderna för beräkning av löpande avgifter, skatter och admini-

strativa kostnader,

 8. uppgift om att konsumenten enligt 11 § har rätt att kräva återgång av

avtalet,

 9. uppgift om innebörden av konsumentens ångerrätt enligt 12 och 13 §§ och om

de kostnader som konsumenten enligt 14 § kan bli skyldig att svara för om han

utövar sin ångerrätt,

 10. uppgift om vad gäller enligt 16 § beträffande vissa kreditavtal vid

återgång eller frånträdande av ett upplåtelse- eller överlåtelseavtal,

 11. uppgift om till vem konsumenten skall lämna meddelande om att han önskar

utnyttja sin rätt enligt 11 eller 12 § samt uppgift om på vilket sätt ett sådant

meddelande enligt 15 § kan lämnas, samt

 12. uppgift om var man kan få ytterligare information.

 I all reklam skall det anges var den skriftliga informationen finns

tillgänglig.

5 § Om bostaden är under uppförande, skall den skriftliga information som avses

i 4 § även innehålla uppgift om

 1. när bostaden och sådana gemensamma anläggningar som konsumen-ten skall få

tillgång till kommer att vara färdigställda,

 2. numret på bygglovet eller motsvarande tillstånd samt namnet på och

adressen till den myndighet som ansvarar för bygglov eller motsvarande

tillstånd, samt

 3. vilken säkerhet som lämnas enligt 10 §.

 Informationen skall också innehålla en upplysning om att konsumenten inte är

skyldig att betala något innan säkerhet enligt 10 § har ställts.

Avtalet

6 § Avtalet skall upprättas skriftligen och undertecknas av parterna.

 Avtalet skall vara upprättat på något av de officiella språken i det land där

konsumenten är bosatt eller är medborgare. Konsumenten väljer vilket av språken

som skall användas.

 Om bostaden är belägen i ett land inom Europeiska ekonomiska sam-

arbetsområdet, är näringsidkaren skyldig att lämna konsumenten en be-styrkt

översättning av avtalet till ett av de officiella språken i det landet.

7 § Avtalet skall innehålla de uppgifter och beskrivningar som anges i 4 §

första stycket eller 5 §.

 I avtalet skall också anges

 1. konsumentens namn och adress,

 2. dagen och platsen för undertecknandet,

 3. den tidsperiod under vilken bostaden får nyttjas, samt

 4. den dag då konsumenten kan börja utöva sin rätt.

 Av avtalet skall framgå om det är möjligt att delta i ett utbytes- eller vid-

areförsäljningssystem samt, i så fall, vem konsumenten skall vända sig till, om

han önskar delta i systemet, och vad det kostar.

 Av avtalet skall vidare framgå att konsumenten inte kommer att bli ansvarig

för andra typer av kostnader eller avgifter än dem som angetts i avtalet.

8 § Konsumenten får åberopa en uppgift som lämnats enligt 4 § första stycket

eller 5 § även om en avvikande uppgift har lämnats i avtalet. Detta gäller dock

inte om avvikelsen särskilt angetts i avtalet och om

 1. parterna träffat en uttrycklig överenskommelse om att avtalet får avvika

från den skriftliga informationen, eller

 2. avvikelsen är en följd av omständigheter utanför näringsidkarens kontroll.

9 § Ett avtalsvillkor som anger att lagen i ett land utanför Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet skall tillämpas på avtalet gäller inte, om den lag

som gäller med bortseende från villkoret är lagen i ett land inom Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet och den lagen ger konsumenten ett bättre skydd.

10 § Är bostaden under uppförande, skall näringsidkaren ställa betryggan-de

säkerhet för att konsumenten får tillbaka vad som betalats, om bosta-den eller

gemensamma anläggningar inte färdigställs.

Återgång, ångerrätt m.m.

11 § Om avtalet inte har upprättats i enlighet med 6 § eller inte innehåller de

uppgifter och beskrivningar som föreskrivs i 7 §, är konsumenten inte bunden av

avtalet.

 Om konsumenten vill att avtalet skall återgå på grund av förhållande som

anges i första stycket, skall han lämna meddelande om detta till den person som

enligt avtalet skall ta emot ett sådant meddelande. Om en begäran om återgång

grundas på att avtalet inte har upprättats i enlighet med 6 § andra och tredje

styckena eller på grund av att det inte innehåller vad som föreskrivs i 7 §,

skall meddelandet lämnas inom tre månader från det att avtalet undertecknades.

Annars har konsumenten förlorat sin rätt att kräva att avtalet skall återgå.

 Om näringsidkaren kompletterar avtalet så att föreskrifterna i 6 och 7 §§ är

uppfyllda innan konsumenten har utövat sin rätt att kräva avtalets återgång,

upphör konsumentens rätt att kräva att avtalet skall återgå.

12 § Konsumenten har rätt att frånträda ett bindande avtal (ångerrätt) genom att

lämna eller sända ett meddelande om detta inom tio dagar från den dag som anges

i andra stycket (ångerfrist) till den person som enligt avtalet skall ta emot

ett sådant meddelande.

 Ångerfristen börjar löpa dagen efter avtalets undertecknande. Om konsumenten

enligt 11 § första stycket inte är bunden av avtalet, börjar ångerfristen i

stället löpa dagen efter det att konsumentens rätt att kräva återgång upphört

enligt 11 § andra eller tredje stycket. I fall som avses i 11 § andra stycket

andra meningen börjar ångerfristen löpa senast dagen efter det att tre månader

förflutit från avtalets undertecknande.

13 § Konsumenten är inte skyldig att betala något innan ångerfristen löpt ut.

Detta gäller även i förhållande till den som enligt en överenskommelse med

näringsidkaren har lämnat konsumenten kredit med anledning av upplåtelse- eller

överlåtelseavtalet.

 Konsumenten är inte heller skyldig att betala något innan näringsidkaren, i

förekommande fall, har ställt säkerhet enligt 10 §.

14 § Konsumenten är inte skyldig att betala näringsidkaren någon ersättning vid

återgång av avtalet enligt 11 §.

 En konsument som utnyttjar sin ångerrätt enligt 12 § är skyldig att betala

endast sådana kostnader som är föranledda av föreskrifter som gäller på den ort

där bostaden är belägen.

15 § Om ett meddelande som konsumenten skall lämna enligt 11 eller 12 § är

skriftligt och har avsänts på ett lämpligt sätt, får meddelandet åberopas även

om det försenas, förvanskas eller inte kommer fram.

16 § Om konsumenten med anledning av avtalet om upplåtelse eller överlåtelse av

rätt att periodvis nyttja en bostad har fått kredit av närings-idkaren eller

någon annan på grund av en överenskommelse mellan denne och näringsidkaren,

skall kreditavtalet upphöra att gälla utan att kreditgivaren får tillgodoräkna

sig någon ersättning för att skulden betalas i förtid, om

 1. upplåtelse- eller överlåtelseavtalet har återgått enligt 11 §, eller

 2. konsumenten har utnyttjat sin ångerrätt enligt 12 §.

Konsumentens befogenheter vid överlåtelse av fordran, m.m.

17 § Bestämmelserna i 16 och 17 §§ konsumentkreditlagen (1992:830) skall

tillämpas då näringsidkaren med anledning av upplåtelse- eller över-

låtelseavtalet har lämnat konsumenten anstånd med betalningen eller då någon del

av betalningen skall erläggas med ett belopp som konsumenten har fått låna av

näringsidkaren eller någon annan kreditgivare på grund av en överenskommelse

mellan denne och näringsidkaren.

Tillsyn m.m.

18 § Konsumentverket skall utöva tillsyn över att denna lag följs.Tillsynen

skall utövas så att den inte vållar större kostnad eller olägenhet för

näringsidkaren än som är nödvändigt.

19 § För tillsynen har Konsumentverket eller den som verket utser rätt att göra

inspektioner hos näringsidkaren och att ta del av alla handlingar som behövs för

tillsynen. Näringsidkaren skall lämna de upplysningar om verksamheten som begärs

för tillsynen.

 Om en näringsidkare inte tillhandahåller handlingar eller lämnar upplysningar

i ett sådant fall som avses i första stycket, får Konsumentverket förelägga

näringsidkaren vid vite att fullgöra sin skyldighet.

20 § Om Konsumentverket enligt 19 § andra stycket har förelagt en säljare att

tillhandahålla en handling, får beslutet överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Andra beslut av Konsumentverket enligt 19 § får inte

överklagas.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

_____________

 Denna lag träder i kraft den 29 april 1997.

2 Förslag till lag om ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361)

 Härigenom föreskrivs i fråga om hemförsäljningslagen (1981:1361) att 1 §

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse

--------------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

1 §1Denna lag tillämpas då näringsidkare yrkesmässigt upplåter eller överlåter

lös egendom eller utför tjänster till konsumenter för huvudsakligen enskilt

bruk, om avtalet ingås

 1. vid hembesök, varmed avses ett besök i konsumentens eller någon annan

konsuments bostad eller på någon annan plats där konsumenten inte endast för

stunden befinner sig,

 2. vid telefonsamtal som utgör led i försäljning eller annan liknande

verksamhet, eller

 3. under en av näringsidkaren organiserad utflykt till en plats utanför

dennes fasta försäljningsställe.

 Lagen tillämpas dock inte, om

 1. det pris som konsumenten sammanlagt skall betala understiger 300 kr,

 2. avtalet gäller leverans av livsmedel från näringsidkare som regel-mässigt

betjänar vissa rutter,

 3. avtalet gäller finansiella instrument som avses i lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument,

 4. avtalet gäller uppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark

eller i vatten,

 5. avtalet är ett försäkringsavtal,

--------------------------------------------------------------

 6. avtalet ingås vid ett hembesök som äger rum på konsumentens

uttryckliga begäran och avtalet gäller en vara eller en tjänst

som omfattas av konsumentens begäran eller som har ett direkt

samband med den varan eller tjänsten.

--------------------------------------------------------------

 6. avtalet ingås vid ett hembesök som äger rum på konsumentens

uttryckliga begäran och avtalet gäller en vara eller en tjänst

som omfattas av konsumentens begäran eller som har ett direkt

samband med den varan eller tjänsten, eller

 7. avtalet gäller upplåtelse eller överlåtelse som avses i la-

gen (1997:000) om avtal om rätt att periodvis nyttja en bostad.

_____________

 Denna lag träder i kraft den 29 april 1997.

**FOOTNOTES**

1Senaste lydelse 1992:1111.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över departementspromemorian

Efter remiss har yttrande över departementspromemorian Konsument-skydd vid avtal

om tidsdelat boende (Ds 1996:39) avgetts av Hovrätten för Nedre Norrland,

Göteborgs tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Domstolsverket, Kammarkollegiet,

Finansinspektionen, Juridiska fakulte-ten vid Stockholms universitet, Institutet

för fastighetsrättslig forskning vid Uppsala universitet, Konkurrensverket,

Marknadsdomstolen, Konsu-mentverket, Allmänna reklamationsnämnden,

Fastighetsmäklarnämnden, Länsstyrelsen i Jämtlands län, Sveriges advokatsamfund,

Svenska Bank-föreningen, Mäklarsamfundet, Fastighetsmäklarförbundet, Sveriges

Bo-stadsrättsföreningars Centralorganisation, Konsumentvägledarnas före-ning,

Semesterhus Fjäll & Hav Aktiebolag samt Skandinavisk Timeshare Forening.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende

 Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § Denna lag tillämpas då en näringsidkare till en konsument upplåter eller

överlåter en rätt att periodvis nyttja en bostadslägenhet, om

 1. avtalet ingås för en tid av minst tre år eller inte är tidsbegränsat, och

 2. bostadslägenheten får nyttjas under en eller flera regelbundet åter-

kommande tidsperioder som är bestämda i avtalet eller som kan bestäm-mas med

ledning av det.

 Lagen gäller också när en näringsidkare har åtagit sig att för någon annans

räkning upplåta eller överlåta en sådan rätt till en konsument.

2 § I lagen avses med

 konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller

utanför näringsverksamhet,

 näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som

har samband med den egna näringsverksamheten.

3 § Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i denna lag är till

nackdel för konsumenten är utan verkan mot denne.

Information m.m.

4 § Näringsidkaren skall lämna skriftlig information till den som begär

upplysningar om bostadslägenheten. Informationen skall innehålla

 1. uppgift om näringsidkarens namn, adress och rättsliga status,

 2. uppgift om bostadslägenhetens ägares namn, adress och rättsliga status, om

ägaren är någon annan än näringsidkaren,

 3. en beskrivning av den rättighet avtalet avser och villkoren för att

rättigheten skall kunna utnyttjas samt uppgift om i vilken utsträckning dessa

villkor har uppfyllts,

 4. en beskrivning av bostadslägenheten och uppgift om var den är belägen,

 5. en beskrivning av de tjänster och gemensamma anläggningar som konsumenten

enligt avtalet skall få tillgång till och villkoren för detta,

 6. uppgift om principerna för hur underhåll, reparation, administration och

förvaltning sköts,

 7. uppgift om priset för rättigheten enligt avtalet, en uppskattning av vad

konsumenten skall betala för att använda gemensamma anläggningar och tjänster

samt uppgift om grunderna för beräkning av löpande avgifter, skatter och admini-

strativa kostnader,

 8. uppgift om det är möjligt att delta i ett utbytes- eller vidareförsälj-

ningssystem eller ej samt, när en sådan möjlighet finns, uppgift om vad det

kostar och om vem konsumenten skall vända sig till för att få delta i systemet,

 9. uppgift om att konsumenten enligt 11 § har rätt att kräva återgång av

avtalet,

 10. uppgift om innebörden av konsumentens ångerrätt enligt 12 och 13 §§ och

om de kostnader som konsumenten enligt 14 § kan bli skyldig att svara för om

ångerrätten utnyttjas,

 11. uppgift om vad som gäller enligt 16 § beträffande vissa kreditavtal vid

återgång eller frånträdande av upplåtelse- eller överlåtelseavtalet,

 12. uppgift om till vem konsumenten skall lämna sådana meddelanden som avses

i 11 § andra stycket och 12 § första stycket samt uppgift om på vilket sätt

meddelandena enligt 15 § kan lämnas, och

 13. uppgift om var man kan få ytterligare information.

 I all reklam skall det anges var den skriftliga informationen finns till-

gänglig.

5 § Om bostadslägenheten inte är färdigställd, skall den skriftliga infor-mation

som avses i 4 § även innehålla uppgift om

 1. hur långt bygget har kommit,

 2. när bostadslägenheten och sådana gemensamma anläggningar som konsumenten

skall få tillgång till kommer att vara färdigställda,

 3. hur långt arbetet har kommit med gas, elektricitet, vatten, telefon-

ledningar och andra sådana tjänster som skall göra bostadslägenheten fullt

användbar,

 4. beteckningen på bygglov eller motsvarande tillstånd samt den myn-dighet

som ansvarar för tillståndet och myndighetens adress, och

 3. den säkerhet som ställs enligt 10 §.

 Upplysning skall också lämnas om att näringsidkaren inte får kräva eller ta

emot betalning innan säkerhet har ställts enligt 10 §.

6 § I fråga om underlåtelse att lämna information enligt 4 och 5 §§ skall

marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas.

Avtalet

7 § Avtalet skall upprättas skriftligen och undertecknas av parterna.

 Avtalet skall upprättas på något av de officiella språken i det land där

konsumenten är bosatt eller är medborgare. Konsumenten väljer vilket av språken

som skall användas.

 Om bostadslägenheten är belägen i ett land inom Europeiska ekono-miska

samarbetsområdet, är näringsidkaren skyldig att lämna konsumenten en bestyrkt

översättning av avtalet till ett av de officiella språken i det landet.

8 § Avtalet skall innehålla de uppgifter och beskrivningar som anges i 4 §

första stycket eller 5 §.

 I avtalet skall följande också anges:

 1. konsumentens namn och adress,

 2. dagen och platsen för undertecknandet,

 3. den tidsperiod under vilken bostadslägenheten får nyttjas, och

 4. den dag då konsumenten kan börja utnyttja sin rätt.

 Av avtalet skall det vidare framgå att avtalet inte kommer att föranleda

andra kostnader, avgifter eller förpliktelser för konsumenten än de som har

angetts i avtalet.

9 § Konsumenten får åberopa en uppgift som har lämnats enligt 4 § första stycket

eller 5 § även om en avvikande uppgift har lämnats i avtalet. Detta gäller dock

inte om avvikelsen särskilt har angetts i avtalet och

 1. parterna har träffat en uttrycklig överenskommelse om att avtalet får

avvika från den skriftliga informationen, eller

 2. avvikelsen är en följd av omständigheter utanför näringsidkarens kontroll.

10 § Är bostaden under uppförande, skall näringsidkaren ställa betryggan-de

säkerhet för att konsumenten får tillbaka vad som betalats, om bosta-den eller

gemensamma anläggningar inte färdigställs.

Konsumentens rätt att låta avtalet återgå

11 § Om avtalet inte har upprättats i enlighet med 7 § eller inte innehåller de

uppgifter och beskrivningar som föreskrivs i 8 §, är konsumenten inte bunden av

avtalet. Detsamma gäller om näringsidkaren inte enligt 7 § tredje stycket lämnar

konsumenten en bestyrkt översättning av avtalet.

 En konsument som vill att avtalet skall återgå på grund av ett för-hållande

som anges i första stycket, skall lämna meddelande om detta till den person som

enligt avtalet skall ta emot ett sådant meddelande. Om en begäran om återgång

grundas på att bestämmelserna i 7 § andra eller tredje stycket eller 8 § inte är

uppfyllda, skall meddelandet lämnas inom tre månader från det att avtalet under-

tecknades. Annars har konsumenten förlorat sin rätt att kräva att avtalet skall

återgå.

 Om näringsidkaren kompletterar avtalet så att bestämmelserna i 7 och 8 §§ är

uppfyllda innan konsumenten har utnyttjat sin rätt att kräva avtalets återgång,

upphör konsumentens rätt att kräva att avtalet skall återgå.

Konsumentens ångerrätt

12 § Konsumenten har rätt att frånträda ett bindande avtal (ångerrätt) genom att

lämna eller sända ett meddelande om detta inom tio dagar från den dag som anges

i andra stycket (ångerfrist) till den person som enligt avtalet skall ta emot

ett sådant meddelande.

 Ångerfristen börjar löpa dagen efter avtalets undertecknande. Om för-

hållandena är sådana som anges i 11 § första stycket, börjar ångerfristen i

stället löpa dagen efter det att konsumentens rätt att kräva återgång har

upphört enligt 11 § andra eller tredje stycket.

Betalning

13 § Näringsidkaren får inte kräva eller ta emot betalning innan ångerfristen

har löpt ut. Detsamma gäller den som enligt en överenskommelse med näringsid-

karen har lämnat konsumenten kredit med anledning av upplåtelse- eller över-

låtelseavtalet.

 Om säkerhet skall ställas enligt 10 §, får näringsidkaren inte heller kräva

eller ta emot betalning innan säkerheten har ställts.

 Den som uppsåtligen bryter mot förbud enligt denna paragraf döms till böter.

14 § Konsumenten är inte skyldig att betala näringsidkaren någon ersättning när

avtalet återgår enligt 11 §.

 En konsument som utnyttjar sin ångerrätt enligt 12 § är skyldig att betala

kostnader som enligt nationell lagstiftning har uppkommit till följd av att

avtalet slutits och frånträtts endast om kostnaderna avser sådana juridiska

formaliteter som skall företas före utgången av ångerfristen.

Om meddelanden som konsumenten lämnar

15 § Om ett meddelande som konsumenten skall lämna enligt 11 eller 12 § är

skriftligt och har sänts på ett ändamålsenligt sätt, får meddelandet åberopas

även om det försenas, förvanskas eller inte kommer fram.

Kreditavtal

16 § Om konsumenten med anledning av avtalet om upplåtelse eller överlåtelse har

fått kredit av näringsidkaren eller av någon annan på grund av en

överenskommelse mellan denne och näringsidkaren, skall kreditavtalet upphöra att

gälla utan påföljd för konsumenten, om

 1. upplåtelse- eller överlåtelseavtalet har återgått enligt 11 §, eller

 2. konsumenten har utnyttjat sin ångerrätt enligt 12 §.

Konsumentens befogenheter vid överlåtelse av fordran, m.m.

17 § Bestämmelserna i 16 och 17 §§ konsumentkreditlagen (1992:830) skall

tillämpas då näringsidkaren har lämnat konsumenten anstånd med betalningen

enligt upplåtelse- eller överlåtelseavtalet eller då någon del av betalningen

skall erläggas med ett belopp som konsumenten har lånat av näringsidkaren eller

av någon annan kreditgivare på grund av en överenskommelse mellan den

kreditgivaren och näringsidkaren.

Lagval

18 § Om bostadslägenheten är belägen i ett land inom Europeiska ekono-miska

samarbetsområdet och rättsordningen i ett land utanför samarbets-området är

tillämplig, gäller bestämmelserna i denna lag i den mån de ger konsumenten ett

bättre skydd.

Tillsyn m.m.

19 § Konsumentverket skall ha tillsyn över att denna lag följs. Tillsynen skall

utövas så att den inte vållar större kostnad eller olägenhet för näringsidkaren

än som är nödvändigt.

20 § För tillsynen har Konsumentverket eller den som verket utser rätt att göra

inspektioner hos näringsidkaren och att ta del av alla handlingar som behövs för

tillsynen. Näringsidkaren skall lämna de upplysningar om verksamheten som begärs

för tillsynen.

 Om näringsidkaren inte tillhandahåller handlingarna eller lämnar upplys-

ningarna, får Konsumentverket förelägga näringsidkaren vid vite att fullgöra sin

skyldighet.

21 § Om Konsumentverket enligt 20 § andra stycket har förelagt en näringsidkare

att tillhandahålla en handling, får beslutet överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol. Andra beslut av Konsumentverket enligt 20 § får inte överklagas.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

_____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juni 1997.

2 Förslag till lag om ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361)

 Härigenom föreskrivs att 1 § hemförsäljningslagen (1981:1361) skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §2Denna lag tillämpas då näringsidkare yrkesmässigt upplåter eller över-låter

lös egendom eller utför tjänster till konsumenter för huvudsakligen enskilt

bruk, om avtalet ingås

 1. vid hembesök, varmed avses ett besök i konsumentens eller någon annan

konsuments bostad eller på någon annan plats där konsumenten inte endast för

stunden befinner sig,

 2. vid telefonsamtal som utgör led i försäljning eller annan liknande

verksamhet, eller

 3. under en av näringsidkaren organiserad utflykt till en plats utanför dennes

fasta försäljningsställe.

 Lagen tillämpas dock inte, om

 1. det pris som konsumenten sammanlagt skall betala understiger 300 kr,

 2. avtalet gäller leverans av livsmedel från näringsidkare som regel-mässigt

betjänar vissa rutter,

 3. avtalet gäller finansiella instrument som avses i lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument,

 4. avtalet gäller uppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark

eller i vatten,

 5. avtalet är ett försäkringsavtal,

--------------------------------------------------------------------

 6. avtalet ingås vid ett 6. avtalet ingås vid ett hembesök

hembesök som äger rum på konsumen- som äger rum på konsumentens

tens uttryckliga begäran och uttryckliga begäran och avtalet

avtalet gäl-ler en vara eller en gäl-ler en vara eller en tjänst som

tjänst som om-fattas av om-fattas av konsumentens begäran

konsumentens begäran eller som eller som har ett direkt samband

har ett direkt samband med den med den varan eller tjänsten,

varan eller tjänsten. eller

 7. avtalet gäller upplåtelse

 eller överlåtelse som avses i lagen

 (1997:000) om konsumentskydd vid

 avtal om tidsdelat boende.

_____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juni 1997.

**FOOTNOTES**

2 Senaste lydelse 1992:1111.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-02-05

Närvarande: f.d. justitierådet Per Jermsten, regeringsrådet Stig von Bahr,

justitierådet Bengt Lambe.

Enligt en lagrådsremiss den 23 januari 1997 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende,

 2. lag om ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361).

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementsrådet Sten[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende

13 §

Enligt första meningen i första stycket i denna paragraf får näringsidkaren inte

kräva eller ta emot betalning innan ångerfristen har löpt ut. I andra meningen

stadgas, att Detsamma gäller den som enligt en överenskommelse med

näringsidkaren har lämnat konsumenten kredit med anledning av upplåtelse- eller

överlåtelseavtalet . Av tredje stycket i paragrafen följer, att den som

uppsåtligen brutit mot nämnda förbud kan dömas till böter.

 Enligt Lagrådets mening kan det ifrågasättas om regleringen i andra meningen

första stycket är nödvändig och i alla delar ändamålsenlig. Stadgandet synes ta

sikte på det fallet att ett kreditbelopp överlämnats till näringsidkaren och

mottagits av denne i strid med det straffbelagda förbudet i första meningen.

Situationen framstår därmed som något udda. Därtill kommer att förbudet i andra

meningen skulle kunna tänkas förhindra att en konsument som avser att använda

sig av bestämmelserna i 11 eller 12 § omedelbart kan återbetala ett eventuellt

redan utbetalat lån. Det bör slutligen noteras att enligt lagtexten avser det

aktuella förbudet i sådant fall, språkligt något oegentligt, att ta emot

betalning .

På grund av det anförda ifrågasätter Lagrådet om inte andra meningen i första

stycket bör utgå.

_____________

I övrigt lämnar Lagrådet lagförslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 februari 1997

Närvarande:, statsrådet Hjelm-Wallén ordförande, och statsråden,[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds, Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1996/97:127 Konsumentskydd vid avtal om

tidsdelat boende.