Regeringens proposition

2000/01:81

Omskärelse av pojkar

Prop.

2000/01:81

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 mars 2001

Lena Hjelm-Wallén

 Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en lag om omskärelse av pojkar. Lagen syftar till att

reglera sådan omskärelse av pojkar som inte är medicinskt betingad. I lagen

anges under vilka förutsättningar en omskärelse får utföras, vem som får utföra

omskärelse samt straffbestämmelser för den som utför omskärelse utan att vara

behörig. Smärtlindring blir obligatoriskt och ingreppet får utföras endast av

legitimerad läkare med den särskilda kompetens som behövs eller av person som

har fått särskilt tillstånd av Socialstyrelsen. En sådan person skall vara

knuten till ett trossamfund där omskärelse ingår som en del i en religiös

tradition. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås få

bemyndigande att utfärda de ytterligare föreskrifter som behövs till skydd för

liv, säkerhet och hälsa. Lagen föreslås träda i kraft den 1 oktober 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagförslag 5

2.1 Förslag till lag om omskärelse av pojkar 5

2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100) 7

2.3 Förslag till lag om ändring i patientskadelagen

(1996:799) 9

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på

hälso- och sjukvårdens område 10

3 Ärendet och dess beredning 11

4 Allmänna utgångspunkter 11

4.1 Varför, av vem och hur omskärs pojkar? 11

4.2 Mänskliga rättigheter 14

5 Lagförslaget 17

5.1 Syftet med lagen 17

5.2 Förutsättningar för att omskärelse skall få utföras samt kraven på

utförandet 21

5.2.1 Information och samtycke 21

5.2.2 Hur ingreppet skall utföras 24

5.3 Vem som skall få utföra omskärelser 25

5.4 Vilka krav skall ställas på en person för att han eller

hon skall kunna få tillstånd att utföra omskärelse 27

5.5 Återkallelse av tillstånd 28

5.6 Behörig myndighet att meddela och återkalla tillstånd

att utföra omskärelser 28

5.7 Tillsyn 29

5.8 Överklagande av beslut i tillståndsärenden 30

5.9 Straffansvar för den som utför omskärelser utan

att vara behörig 30

5.10 Ingripanden mot den som är behörig att utföra

omskärelse 31

5.11 Frågan om skadestånd vid felaktigt utförd omskärelse 32

5.12 Sekretess 33

6 Frågor om tillgänglighet och kostnader 33

7 Ekonomiska konsekvenser 35

8 Ikraftträdande 36

9 Författningskommentar 36

9.1 Förslaget till lag om omskärelse av pojkar 36

9.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100) 40

9.3 Förslaget till lag om ändring i patientskadelagen (1996:799) 40

9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på

hälso- och sjukvårdens område 40

Bilaga 1 Arbetsgruppens lagförslag 41

Bilaga 2 Remissinstanser till promemorian Omskärelse av

 pojkar (Ds 2000:5) 43

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 44

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 46

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2001 49

Rättsdatablad 50

1

Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om omskärelse av pojkar,

2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

3. lag om ändring i patientskadelagen (1996:799),

4. lag om ändring i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och

sjukvårdens område.

2

Lagförslag

2.1 Förslag till lag om omskärelse av pojkar

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Med omskärelse avses i denna lag ett sådant kirurgiskt ingrepp i syfte att

helt eller delvis avlägsna förhud runt penis, som inte anses utgöra hälso- och

sjukvård i den mening som avses i 1 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763).

Denna lag skall tillämpas på omskärelse av pojkar upp till arton års ålder.

2 § När läkare utför omskärelse enligt denna lag gäller lagen (1998:531) om

yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, patientskadelagen (1996:799)

och patientjournallagen (1985:562).

3 § Omskärelse får utföras på begäran av eller efter medgivande av pojkens

vårdnadshavare och efter det att vårdnadshavaren har informerats om vad

ingreppet innebär. Står pojken under vårdnad av två vårdnadshavare, skall vad

som nu sagts gälla båda. Den som skall utföra ingreppet svarar själv för att

informationen ges eller att den ges av en medicinskt kunnig person.

Sådan information skall ges också till pojken, om han har uppnått den ålder och

mognad som krävs för att förstå informationen.

Pojkens inställning till ingreppet skall så långt det är möjligt klarläggas. Ett

 ingrepp får inte utföras mot en pojkes vilja.

4 § Ingreppet skall utföras med den smärtlindring som ingreppet kräver, under

betryggande hygieniska förhållanden och med hänsyn till vad som är bäst för

pojken.

5 § Omskärelse får utföras endast av legitimerad läkare med sådan kompetens som

föreskrivs med stöd av 11 § eller av den som har särskilt tillstånd att utföra

omskärelse av pojkar.

Annan person än legitimerad läkare får inte utföra omskärelse på pojkar som är

äldre än två månader.

6 § Särskilt tillstånd att utföra omskärelse får meddelas den som föreslagits av

 ett trossamfund där omskärelse ingår som en del i en religiös tradition, om

personen bedöms kunna utföra ingreppet i enlighet med de krav som gäller för

ingreppet och i övrigt är lämplig att utföra omskärelser.

Tillstånd enligt första stycket meddelas av Socialstyrelsen efter ansökan av den

 som föreslås få tillstånd.

7 § Socialstyrelsen kan återkalla ett särskilt tillstånd att utföra omskärelse

för en person som har utfört omskärelse på ett oskickligt eller annars olämpligt

 sätt eller som av andra skäl är olämplig att utföra omskärelser eller om

tillståndet inte längre utnyttjas.

Socialstyrelsens beslut om återkallelse av tillstånd gäller omedelbart.

8 § Socialstyrelsen har tillsyn över den verksamhet som utövas av personer med

särskilt tillstånd att utföra omskärelse. Socialstyrelsen har rätt att

inspektera sådan verksamhet och får inhämta de upplysningar och ta del av de

handlingar som behövs för tillsynen.

9 § Den som utför en omskärelse av en pojke utan att vara legitimerad läkare

eller utan att ha särskilt tillstånd döms till böter eller fängelse i högst sex

månader.

10 § Socialstyrelsens beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till

kammarrätten.

11 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om

- vilken kompetens läkare som skall utföra omskärelse skall ha,

- smärtlindring,

- hur ingreppet i övrigt skall utföras, samt

- den information som skall lämnas till pojken och hans vårdnadshavare.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001.

Prop. 2000/ 01:81

2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha följande

 lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

1 §2

Sekretess gäller, om inte annat följer av 2 §, inom hälso- och sjukvården för

uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det

inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom

närstående lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk verksamhet, såsom

rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk undersökning, insemination, fastställande av

 könstillhörighet, abort, sterilisering, kastrering, åtgärder mot smittsamma

sjukdomar och ärenden hos nämnd med uppgift att bedriva patientnämndsverksamhet.

Sekretess gäller, om inte annat följer av 2 §, inom hälso- och sjukvården för

uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det

inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom

närstående lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk verksamhet, såsom

rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk undersökning, insemination, fastställande av

 könstillhörighet, abort, sterilisering, kastrering, omskärelse, åtgärder mot

smittsamma sjukdomar, och ärenden hos nämnd med uppgift att bedriva

patientnämndsverksamhet.

Sekretess enligt första stycket gäller också i sådan verksamhet hos myndighet

som innefattar omprövning av beslut i eller särskild tillsyn över allmän eller

enskild hälso- och sjukvård.

Sekretess gäller i verksamhet som avser omhändertagande av patientjournal inom

enskild hälso- och sjukvård för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra

personliga förhållanden. Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till

hälso- och sjukvårdspersonal om uppgiften behövs för vård eller behandling och

det är av synnerlig vikt att uppgiften lämnas.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio år.

En landstingskommunal eller kommunal myndighet som bedriver verksamhet som avses

 i första stycket får lämna uppgift till annan sådan myndighet för forskning och

 framställning av statistik eller för administration på verksamhetsområdet, om

det inte kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om

uppgiften röjs. Vidare får utan hinder av sekretessen uppgift lämnas till

enskild enligt vad som föreskrivs i lagen (1984:1140) om insemination, lagen

(1988:1473) om undersökning beträffande HIV-smitta i brottmål, lagen (1991:1129)

 om rättspsykiatrisk vård och smittskyddslagen (1988:1472).

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001.

Prop. 2000/ 01:81

2.3 Förslag till lag om ändring i patientskadelagen (1996:799)

Härigenom föreskrivs att 5 § patientskadelagen (1996:799) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §3

I denna lag avses med

hälso- och sjukvård: sådan verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen

(1982:763) eller tandvårdslagen (1985:125), annan liknande medicinsk verksamhet

samt verksamhet inom detaljhandeln med läkemedel, allt under förutsättning att

det är fråga om verksamhet som utövas av personal som omfattas av 1 kap. lagen

(1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område,

I denna lag avses med

hälso- och sjukvård: sådan verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen

(1982:763), tandvårdslagen (1985:125) eller lagen (2001:000) om omskärelse av

pojkar, annan liknande medicinsk verksamhet samt verksamhet inom detaljhandeln

med läkemedel, allt under förutsättning att det är fråga om verksamhet som

utövas av personal som omfattas av 1 kap. lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på

 hälso- och sjukvårdens område,

vårdgivare: statlig myndighet, landsting eller kommun i fråga om sådan hälso-

och sjukvård som myndigheten, landstinget eller kommunen har ansvar för

(offentlig verksamhet) samt enskild som bedriver hälso- och sjukvård (privat

vårdgivare).

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001.

Prop. 2000/ 01:81

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso-

och sjukvårdens område

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på

hälso- och sjukvårdens område skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Med hälso- och sjukvård avses i denna lag sådan verksamhet som omfattas av

hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125) samt verksamhet

inom detaljhandel med läkemedel.

Med hälso- och sjukvård avses i denna lag sådan verksamhet som omfattas av

hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125), lagen

(2001:000) om omskärelse av pojkar samt verksamhet inom detaljhandel med

läkemedel.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001.

3

Ärendet och dess beredning

Den 26 november 1998 gav regeringen en interdepartemental arbetsgrupp i uppdrag

att föreslå hur omskärelse av pojkar bör regleras för att tillgodose de krav som

 ställs i bl.a. FN:s konvention om barnets rättigheter när det gäller åtgärder

som rör barn. I arbetsgruppens uppgift har inte ingått att föreslå ett förbud

mot omskärelse. Arbetsgruppen, som har bestått av tjänstemän från Justitie-,

Kultur- och Socialdepartementet, redovisade i januari 2000 sitt uppdrag i

promemorian Omskärelse av pojkar (Ds 2000:5). Arbetsgruppens lagförslag finns i

bilaga 1.

Promemorian har remissbehandlats. I bilaga 2 finns en förteckning över

remissinstanserna. Remissvaren och en remissammanställning finns tillgängliga i

Socialdepartementet (dnr. S2000/835/ST).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 22 februari 2001 att inhämta Lagrådets yttrande över

det lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4.

Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets yttrande. Lagrådets yttrande

kommenteras närmare under avsnitten 5.1, 5.2.1, 5.3, 5.9 samt i

författningskommentaren.

4 Allmänna utgångspunkter

4.1 Varför, av vem och hur omskärs pojkar?

Omskärelse av pojkar har praktiserats under mycket lång tid. Man har bl.a.

funnit målningar från ca 3 000 år f. Kr. som visar män som håller på att

omskäras. Omskärelse av pojkar är också i dag ett vanligt ingrepp i stort sett

över hela världen. Det förekommer inom flera befolkningsgrupper och görs av

olika skäl. Ingreppet brukar motiveras med såväl religiösa och kulturella skäl

som med hygieniska skäl och det betraktas av många som förebyggande hälsovård.

Huruvida ingreppet generellt sett faktiskt innebär någon medicinsk nytta och om

denna i så fall är större än riskerna är dock omdebatterade frågor.

I Sverige görs inom hälso- och sjukvården den bedömningen att det saknas

medicinskt hållbara skäl för att här, med beaktande av svenska förhållanden,

generellt utföra ingreppet av medicinskt förebyggande skäl. Omskärelser anses

som medicinskt motiverade eller indikerade - och därmed som hälso- och sjukvård

- endast i sådana fall då de utförs vid exempelvis förhudsförträngning samt vid

vissa infektioner och skador.

I detta lagstiftningsärende avses sådana omskärelser som företas på religiöst

eller kulturellt betingade grunder (dvs. sådana omskärelser som ibland brukar

betecknas som "etniska" eller "rituella") och sådana omskärelser som företas på

grund av uppfattningen att ingreppet generellt sett främjar hygien och bör ses

som förebyggande hälsovård. Det finns anledning att påpeka att omskärelser ofta

motiveras med alla dessa skäl samtidigt.

I Gamla Testamentet finns flera verser om omskärelse. Den judiska religiösa

grunden för att omskära pojkar finns i första Mosebok. Omskärelsen är tecknet på

 förbundet med Gud och genom omskärelsen upptas pojken i detta förbund, "Brit

Milah". Reglerna för Brit Milah finns i Talmud. Där framgår att det är varje

fars skyldighet att se till att hans son blir omskuren av honom själv eller av

någon som han utser därtill - en "Mohel". Det är en grundläggande regel att en

pojke - förutsatt att han är frisk - skall omskäras på sin åttonde levnadsdag.

Man får dock inte utsätta barnet för fara. Även bland flertalet sekulariserade

judar praktiseras omskärelse. Ingreppet anses som hygieniskt och

sjukdomsförebyggande.

Även muslimer beskriver omskärelsen som ett "religiöst fundament" men också som

en viktig del av den muslimska identiteten. Omskärelse av pojkar praktiseras

därför också generellt av sekulariserade muslimer. Omskärelsen är en del i

uppfostran och visar att föräldrarna är rädda om sina barn. Ingreppet anses

förebygga sjukdomar.

I stora delar av Afrika är omskärelse mycket vanlig också utanför religionernas

sfär. Omskärelsen ses som en tradition som markerar inträdet i vuxenvärlden.

Numera omskärs pojkar i regel oavsett om de tillhör någon religion eller inte.

Även utanför Afrika, t.ex. i Sverige, förekommer det bland personer med ursprung

 i Afrika att pojkar omskärs som en del i denna tradition.

Enligt den kristna uppfattningen ersattes genom Jesus det gamla förbundet med

Gud med ett nytt förbund. Då kom också ett nytt förbundstecken - Jesus

instiftade dopet. Många kristna utanför Sverige omskär dock sina pojkar av andra

 skäl än religiösa som en del i en kulturell tradition.

I USA och vissa andra länder har omskärelse dessutom mer eller mindre

rutinmässigt skett och sker alltjämt i viss utsträckning av hygieniska och

sjukdomsförebyggande skäl.

Var och av vem utförs ingreppet?

I Sverige utförs omskärelse i regel av hälso- och sjukvårdspersonal även i de

fall då ingreppet görs utan medicinsk indikation. Omskärelser av pojkar utan

medicinsk indikation utförs inom såväl offentligt som privat bedriven hälso- och

 sjukvård. Vanligast är att ingreppet utförs i öppen vård.

Ingreppet kan dock också utföras av personer som inte har medicinsk kompetens.

Inom de judiska församlingarna i Sverige finns sedan lång tid en etablerad

organisation för omskärelse av pojkar. Den som utför judiska omskärelser kallas

som tidigare sagts mohel. Det ställs inga krav på att en person måste vara

läkare för att utses till mohel, men det finns moheler som också är läkare. En

mohel måste vara jude och ha särskilda kunskaper om den judiska religionen. Han

måste också ha genomgått särskild utbildning. Den blivande mohelen lärs upp av

en erfaren mohel. Det finns dock inte någon standardiserad utbildning. En judisk

 religiöst betingad omskärelse utförs ofta i pojkens hem.

I muslimska länder utförs omskärelsen i regel av en speciell person med

religiösa kunskaper. Det finns dock inte något religiöst krav på att omskärelsen

 skall utföras av en muslim. I Sverige vänder man sig i regel till läkare, som

kan men inte behöver vara muslim. Det förekommer också att en mohel omskär

muslimska pojkar. Ingreppet utförs i Sverige både i hemmen och vid sjukhus och

andra vårdinrättningar.

Enligt den afrikanska traditionen spelar det inte någon roll vem som utför

ingreppet. I Sverige utförs ingreppet framförallt inom hälso- och sjukvården.

Under senare år har det härutöver också, om än såvitt är känt i liten

utsträckning, förekommit att ingreppet utförts av icke kunniga personer. Detta

problem beror i stor utsträckning på att Sverige har fått nya invandrargrupper,

som inte har haft praktiska eller ekonomiska möjligheter att bygga upp någon

egen organisation för omskärelser. När de har vänt sig till samhällets hälso-

och sjukvård har de ibland avvisats, ibland fått beskedet att omskärelser endast

 utförs till självkostnadspris, som kan innebära en avsevärd kostnad för

familjen. Bristande kunskaper i svenska språket och kännedom om det svenska

samhället har också bidragit till att de inte har vetat vart de skall vända sig

för att få ingreppet utfört. Risken för att villrådiga föräldrar hamnar i

händerna på personer som inte är kompetenta har på detta sätt ökat.

Det förekommer också att föräldrar av olika skäl reser utomlands, ofta till sina

 hemländer, och får ingreppet utfört där.

Hur går ingreppet till?

Med omskärelse avses ett helt eller delvis avlägsnande av förhud runt penis

genom ett kirurgiskt ingrepp. Utförandet kan ske på olika sätt med olika

medicinska tekniker, likaså varierar hur stor del av förhuden som avlägsnas.

Ingreppet är som sådant medicinskt sett relativt okomplicerat. Det tar med en

erfaren operatör ca 30 sekunder. Ingreppet utförs normalt under lokalbedövning

eller narkos men det förekommer också att det utförs helt utan bedövning då det

utförs utanför hälso- och sjukvården.

Omskärelse av pojkar under nyföddhetsperioden förekommer i Sverige huvudsakligen

 bland judar och muslimer. Omskärelse enligt judisk tradition skall helst ske på

 pojkens åttonde levnadsdag och är förenad med en religiös ceremoni. Även

muslimska pojkar omskärs ofta under nyföddhetsperioden, men ingreppet kan också

göras på betydligt äldre barn. Också bland muslimerna är ingreppet förenat med

en ceremoni. Enligt afrikansk tradition markerar omskärelsen pojkens inträde i

vuxenvärlden och ingreppet utförs därför när pojkarna är mer än 10 år gamla;

oftast vid 12 års ålder. Pojkarnas ålder varierar dock. Ingreppet är förknippat

med en hel del ritualer.

Inom hälso- och sjukvården används för mycket små barn i regel bedövning i form

av lokalbedövning genom injektion i kombination med en smärtstillande salva. Vid

 mer omfattande ingrepp och ingrepp på andra än mycket små pojkar används mer

omfattande bedövning, bl.a. narkos. Lokalbedövning är, rätt utförd, förenad med

obetydlig risk för komplikationer medan risken i samband med narkos är något

större.

Vid de omskärelser som utförs av personer som saknar medicinsk kompetens ges i

regel inte någon bedövning. Det finns emellertid inte något förbud i vare sig

den judiska eller den muslimska religionen mot att ge bedövning i samband med

omskärelsen. Bland muslimer anses bedövning både tillåten och önskvärd.

Många gånger i de fall där hela förhuden tas bort krävs morfin i

uppvakningsfasen. Smärtlindringen under efterförloppet ställer i sådana fall

också helt andra krav än vid mindre ingrepp. Komplikationer under efterförloppet

 och blödningar kan annars förekomma men är mycket ovanliga och inte

svårbemästrade.

De allvarliga komplikationer som förekommit vid ingrepp i Sverige avser i allt

väsentligt bedövningen och biverkningar av smärtstillande läkemedel. I de

relativt fåtaliga fall, som kommit till myndigheternas och rättsväsendets

kännedom, där det förelegat brister i det tekniska utförandet och i hygienen har

 ingreppen utförts både av läkare och av personer som inte har varit hälso- och

sjukvårdspersonal.

Hur vanligt är ingreppet?

I Sverige är det framför allt hos den judiska och muslimska befolkningen som

omskärelse av pojkar praktiseras. Det finns inga säkra uppgifter om hur många

pojkar som varje år blir omskurna i Sverige men ingreppen anses ha ökat under

senare år.

Socialstyrelsen har uppskattat att ca 2 000-3 000 omskärelser av pojkar

förekommer årligen i Sverige, varav den allt övervägande delen utförs av andra

skäl än på medicinsk indikation. Det finns ett mörkertal i fråga om de

omskärelser som sker utanför hälso- och sjukvårdens ram och i fråga om hur många

 av de i Sverige boende barnen som omskärs utomlands. Det bör tilläggas att de

uppskattningar som har skett avser förhållandena i dag. Ändrade uppfattningar i

fråga om omskärelse av pojkar liksom förändringar av de invandrargrupper som

kommer till Sverige är förhållanden som kan medföra en ändrad omskärelsefrekvens

 i Sverige.

Internationellt är ingreppen betydligt vanligare och i vissa delar av världen är

 frekvensen av ingrepp hög. Omskärelse är t.ex. den vanligaste av alla

operationer i USA. Det har dock skett en nedgång i omskärelsefrekvensen från ca

90 procent till ca 60 procent under de senaste 20 åren. Enligt den officiella

statistiken för år 1996 var 60,2 procent av männen i genomsnitt för alla

regioner i USA omskurna.

4.2 Mänskliga rättigheter

FN:s konvention om barnets rättigheter

FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen) sätter barnets

rättigheter, intressen och behov i centrum. Barnkonventionen genomsyras av

tanken att barn skall respekteras. I barnkonventionen regleras inte frågan om

omskärelse av pojkar specifikt, men konventionen innehåller ett flertal

bestämmelser som är relevanta när det gäller företeelsen omskärelse av pojkar. I

 ingressen till barnkonventionen framhålls att konventionsstaterna skall ta

vederbörlig hänsyn till vikten av varje folks traditioner och kulturella värden

när det gäller barnets skydd och harmoniska utveckling.

En av barnkonventionens grundläggande principer är att konventionsstaterna skall

 respektera och tillförsäkra varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter

som anges i konventionen utan åtskillnad av något slag, oavsett barnets eller

dess förälders eller vårdnadshavares ras, hudfärg, kön, språk, religion,

politiska eller annan åskådning, nationella, etniska eller sociala ursprung,

egendom, handikapp, börd eller ställning i övrigt (artikel 2).

En annan grundläggande princip är att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig

de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar,

administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, skall barnets bästa komma i

 främsta rummet. Vidare åtar sig konventionsstaterna att tillförsäkra barnet

sådant skydd och sådan omvårdnad som behövs för dess välfärd, med hänsyn tagen

till de rättigheter och skyldigheter som tillkommer dess föräldrar,

vårdnadshavare eller andra personer som har lagligt ansvar för barnet, och

staterna skall för detta ändamål vidta alla lämpliga lagstiftnings- och

administrativa åtgärder (artikel 3).

I artikel 12 behandlas barnets rätt att komma till tals i alla frågor som rör

barnet samt sägs att barnets åsikter skall tillmätas betydelse i förhållande

till dess ålder och mognad. Artikeln föreskriver en rätt för barnet att uttrycka

 sina åsikter, inte en skyldighet. Däremot har staten en skyldighet att se till

att barnet bereds en möjlighet att komma till tals, antingen direkt eller

indirekt. Medicinsk behandling och liknande innefattas i de åtgärder som avses.

Frågor om hälso- och sjukvård återfinns i artikel 24. Konventionsstaterna

erkänner barnets rätt att åtnjuta bästa uppnåeliga hälsa och rätt till sjukvård

och rehabilitering. Konventionsstaterna skall sträva efter att inget barn är

berövat sin rätt att ha tillgång till sådan hälso- och sjukvård. Vidare skall

staterna vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att minska

spädbarnsdödligheten, bekämpa sjukdomar och undernäring samt avskaffa

traditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. Bland de skadliga

sedvänjor som avses finns kvinnlig könsstympning, vilket har lyfts fram såväl

under utarbetandet av konventionen som av FN:s barnkommitté vid dess granskning

av ländernas rapporter.

Enligt artikel 14 skall konventionsstaterna respektera barnets rätt till

tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Föräldrarnas eller

vårdnadshavarnas rättigheter och skyldigheter att, på ett sätt som är förenligt

med barnets fortlöpande utveckling, ge barnet ledning då barnet utövar sin rätt

skall respekteras. Båda föräldrarnas gemensamma ansvar för barnets fostran och

utveckling framgår av artikel 18. Där stadgas också att barnets bästa skall

komma i främsta rummet för föräldrarna.

Slutligen kan också artikel 19 nämnas i detta sammanhang. Den anger att

konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa och

 sociala åtgärder samt åtgärder i utbildningssyfte för att skydda barnet mot

alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller

 behandling, misshandel eller utnyttjande, innefattande sexuella övergrepp,

medan barnet är i föräldrarnas eller den ena förälderns, vårdnadshavares eller

annan persons vård.

Regeringsformen

Enligt 2 kap. 1 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna

tillförsäkrad frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion,

dvs. religionsfrihet.

Religionsfriheten - såsom den har definierats i paragrafen - får inte begränsas.

 En annan sak är att de allmänna begränsningar som gäller för människors

handlande i samhället i vissa fall kan beröra åtgärder som kan uppfattas som

utövande av religionsfrihet. En i allmänhet straffbar handling är t.ex. inte

skyddad bara för att den förekommer i ett religiöst sammanhang.

Europakonventionen m.m.

Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de

 grundläggande friheterna (Europakonventionen) samt dess tilläggsprotokoll

gäller som lag i Sverige. Enligt 2 kap. 23 § regeringsformen får inte lag eller

annan föreskrift meddelas i strid med Europakonventionen.

Enligt Europakonventionen skall staterna garantera var och en som befinner sig

under deras jurisdiktion vissa fri- och rättigheter. Dit hör respekten för

privat- och familjelivet (artikel 8) och rätten till religionsfrihet (artikel

9). Rätten för föräldrar att bestämma över sina barns uppfostran och utbildning

behandlas i artikel 2 i tilläggsprotokoll nr 1.

Enligt artikel 8 i Europakonventionen har var och en rätt till respekt för sitt

privat- och familjeliv. Denna rätt innebär ett skydd mot godtycklig

myndighetsinblandning. Den kan också innebära att staterna är skyldiga att

skydda rättigheter och förhindra att andra kränker dem.

En offentlig myndighet får inskränka rätten till respekt för privat- och

familjelivet under vissa förutsättningar som anges i artikeln. Sålunda får

inskränkningar ske med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är

nödvändigt med hänsyn bl.a. till förebyggande av brott eller skydd för hälsa

eller för andra personers fri- och rättigheter. Hänsyn till barnets bästa är ett

 legitimt intresse i sistnämnda sammanhang. Varje inskränkning måste framstå som

 mycket angelägen och stå i rimlig proportion till det syfte som skall uppnås.

Staterna har dock en viss bedömningsmarginal.

Enligt artikel 9 har var och en rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och

religionsfrihet. Denna rätt innefattar bl.a. frihet att utöva sin religion eller

 tro genom sedvänjor och ritualer. Friheten att utöva sin religion eller tro får

 endast underkastas sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som i ett

 demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn bl.a. till skydd för hälsa eller

 för andra personers fri- och rättigheter.

Europakonventionens bestämmelse om religionsfrihet gäller inte bara för personer

 utan också för religiösa samfund.

Även FN:s båda konventioner från år 1966 om medborgerliga och politiska

rättigheter och om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter innehåller

bestämmelser om religionsfrihet.

5 Lagförslaget

5.1 Syftet med lagen

Regeringens förslag: En reglering av omskärelse av pojkar skall införas. Den

skall syfta till att pojkens bästa kommer i främsta rummet och förebygga att

pojkar far illa. Den övergripande regleringen skall ske i lag. Regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer skall få utfärda de närmare föreskrifter

som behövs till skydd för liv, säkerhet och hälsa.

Lagen skall reglera sådan omskärelse som inte är att anse som hälso- och

sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen. Lagen skall tillämpas på sådan

omskärelse av pojkar upp till arton års ålder.

När läkare utför omskärelse enligt denna lag skall bestämmelserna i lagen

(1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område,

patientskadelagen (1996:799) samt patientjournallagen (1985:562) tillämpas.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: I princip samtliga remissinstanser är eniga med arbetsgruppen

 om behovet av en reglering av omskärelse. Socialstyrelsen anser utifrån mer

principiella utgångspunkter att omskärelse inte skall genomföras annat än om det

 finns medicinska skäl för ingreppet, men att detta måste vägas mot andra

viktiga aspekter som gör sig gällande i frågan. Judiska Centralrådet anser att

existerande lagstiftning är tillräcklig, men motsätter sig inte den föreslagna

regleringen. RFSU anser att omskärelse av pojkar inte är acceptabel. Det strider

 mot individens rätt till integritet och sexualitet. Samarbetsnämnden för

statsbidrag till trossamfund anför att de skäl som betänkandet för fram för att

införa en ny lag är relativt svaga i förhållande till den eventuella skada som

har kunnat påvisas, men nämnden är ändå beredd att acceptera lagstiftning på

området.

Socialstyrelsen har pekat på att det bör tydliggöras att lagen (1998:531) om

yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område m.fl. författningar skall

tillämpas på läkare som utför omskärelse som inte är hälso- och sjukvård.

Skälen för regeringens förslag:

Nuvarande reglering

Omskärelse av pojkar av religiösa, kulturella eller hygieniska skäl är inte att

anse som hälso- och sjukvård i hälso- och sjukvårdslagens (1982:763) mening,

eftersom den görs utan att det föreligger en medicinsk indikation och på frisk

vävnad. De bestämmelser som gäller inom hälso- och sjukvården är därför inte

tillämpliga på sådan omskärelse av pojkar som här avses. Det finns heller i dag

inte någon särskild rättslig reglering av omskärelse av pojkar. Såsom

arbetsgruppen har konstaterat är det, under vissa förutsättningar, inte

straffbart enligt gällande rätt att omskära pojkar utanför hälso- och

sjukvården. Förutsättningarna är att ingreppet sker med samtycke från en behörig

 person samt att pojkarna inte utsätts för onödig smärta eller för hälsorisker

på grund av förhållandena vid omskärelsen. Denna ordning kan innebära vissa

svårigheter för åklagarsidan att bevisa att ett ingrepp har varit straffbart.

Alternativa vägar

Frågan uppkommer då om omskärelse av pojkar skall regleras och på vilket sätt. I

 princip tre vägar står till buds. Ett alternativ är att nöja sig med den

situation som gäller i dag, dvs. inte göra någonting. Ett annat alternativ är

att införa ett förbud mot all omskärelse som inte är betingad av medicinska

skäl. En tredje variant är att införa en reglering som syftar till att förebygga

 att pojkar skadas av oskickligt utförda omskärelser.

Arbetsgruppens uppdrag har varit att, utifrån det faktum att det finns stora

grupper människor i vårt samhälle för vilka omskärelse har en religiös och

kulturell betydelse, föreslå en reglering som tillförsäkrar berörda pojkar att

ingreppet sker på ett för dem betryggande sätt.

Frågan om förbud mot omskärelse

Den fråga man först måste ställa sig är om omskärelse är ett så skadligt ingrepp

 att det motiverar inskränkningar i religionsfriheten. Religionsfriheten

garanteras i grundlagen och i ett flertal internationella konventioner som

Sverige har anslutit sig till. Artikel 9 i Europakonventionen stadgar att

friheten att utöva sin religion eller sin tro endast får underkastas sådana

inskränkningar som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till

bl.a. skydd för hälsa eller andra personers fri- och rättigheter. Det finns

olika uppfattningar bland såväl forskare som hos övrig expertis om nyttan med

omskärelse. Att omskärelse, utförd på ett riktigt sätt, skulle vara skadligt har

 däremot aldrig kunnat visas. En omskärelse som utförs på ett riktigt sätt ger

få och lätt bemästrade komplikationer, som är snabbt övergående.

Det finns i vårt land relativt stora befolkningsgrupper för vilka omskärelse är

viktig ur religiösa och kulturella aspekter. Enligt Socialstyrelsens beräkningar

 omskärs ca 3 000 pojkar i Sverige varje år. Det vore naivt att tro att ett

förbud mot omskärelse skulle medföra att människor slutade omskära sina pojkar.

Omskärelse är, som tidigare redogjorts för en mångtusenårig tradition med djupa

religiösa motiv för den judiska och muslimska befolkningen. Regeringens

uppfattning är att ett förbud mot omskärelse är en sådan inskränkning av

religionsfriheten som inte är tillåten. Redan på den grunden är det således

uteslutet att införa ett sådant förbud. Vidare skulle ett förbud enbart medföra

att verksamheten tvingades ut i det illegala fältet och att utrymmet för s.k.

köksbordskirurgi skulle öka. Detta skulle inte på något sätt gagna de pojkar som

 det handlar om. Snarare skulle det strida mot hänsynen till barnets bästa.

En särskild lag om omskärelse

Det beskrivna rättsläget ger inte anledning till att ändra bestämmelserna i

brottsbalken. Det kan däremot finnas skäl att införa en reglering av ett annat

slag, i syfte att skapa garantier för att omskärelser äger rum på ett

betryggande sätt i enlighet med vad hänsynen till barnets bästa kräver.

Omskärelse av pojkar strider i sig inte mot barnkonventionen. Detta till

skillnad mot vad som gäller könsstympning av kvinnor (se avsnitt 4.2).

Barnkonventionen ger dock pojken rätt att få ingreppet utfört på ett sätt som är

 bra för honom och som inte åsamkar honom skada. Konventionen ställer krav på

staterna att se till barnets bästa vid alla åtgärder som rör barn. Konventionen

ställer också krav på att barnets inställning skall klargöras så långt det är

möjligt och att barnets vilja skall beaktas.

Enligt regeringens uppfattning skall samhället visa respekt för den religiösa

och kulturella betydelse omskärelse av pojkar har för stora grupper och detta

resonemang är helt i linje med vad respekten för barnets bästa kräver. Religiöst

 och kulturellt betingade aspekter kan ibland behöva vika för andra värden, som

exempelvis att skydda barn mot onödig smärta och andra risker för skador. Det är

 viktigt att omskärelse av pojkar utförs på ett korrekt sätt under betryggande

förhållanden. Regeringen vill betona att den inte ser någon egentlig motsättning

 mellan de religiöst och kulturellt betingade aspekterna och respekten för

barnets bästa. De grupper som generellt praktiserar omskärelse av pojkar vill

naturligtvis också barnets bästa och är angelägna om att åstadkomma ett system

som garanterar att ingreppet utförs på ett sätt som inte skadar pojken.

Det betyder att barnets bästa måste vara att ingreppet utförs på rätt sätt,

under betryggande förhållanden. Detta är ett angeläget intresse också för

föräldrarna, de berörda religiösa och kulturella grupperna och hela samhället.

Föräldrar och pojkar som samtycker till en omskärelse måste kunna förlita sig på

 att ingreppet utförs på ett sådant sätt att pojkarna inte utsätts för onödiga

risker. Av betydelse är att föräldrarna och pojkarna har möjlighet att vända sig

 till eller bli hänvisade till någon som har den kompetens som krävs för att

utföra ingreppet på ett riktigt sätt. Risken är annars stor att föräldrarna och

deras pojkar hamnar hos någon som inte har den nödvändiga kompetensen. Då

minskar också föräldrarnas, och i förekommande fall pojkarnas, möjligheter att

ta ställning till ingreppet med utgångspunkt i vad som är bäst för pojken.

Inom de judiska församlingarna finns en etablerad organisation där ingreppet i

regel utförs i hemmet av en mohel, som inte är läkare. Det har inte framkommit

några belägg för att det inom denna organisation skulle ha förekommit fall där

pojkar skadats. Med nya invandrargrupper som saknar liknande etablerade

organisationer och som inte vet vart de skall vända sig ökar dock riskerna för

att föräldrar vänder sig till icke kompetenta personer.

Det är därför motiverat att införa en särskild reglering när det gäller

omskärelse av pojkar för att förebygga att ingrepp sker på ett sätt som inte är

förenligt med pojkarnas bästa.

Regeringens bedömning är att en sådan reglering är en i vart fall tillåten

inskränkning av religionsfriheten enligt Europakonventionen och i övrigt

förenlig med religionsfriheten enligt regeringsformen samt med andra

grundläggande fri- och rättigheter.

Barnets bästa

En av de grundläggande principerna i FN:s konvention om barnets rättigheter är

att barnets bästa skall vara vägledande vid alla åtgärder som rör barn. Inga

åtgärder får vidtas när det gäller ett barn som strider mot barnets bästa.

Även barnets föräldrar är enligt konventionen skyldiga att tillförsäkra att

barnet kommer i åtnjutande av sina rättigheter och barnets bästa skall för dem

komma i främsta rummet. Staten är i den delen skyldig att ge föräldrarna

lämpligt bistånd i form av råd och stöd i deras föräldraskap. Information om

omskärelse i förhållande till vad som är bäst för barnet kan vara en sådan

fråga. Information till föräldrar är av betydelse när det gäller barnets egna

rättigheter, barnet som ett subjekt i förhållande till föräldrarnas

bestämmanderätt. I sammanhanget kan upplysas om att regeringen har för avsikt

att ge ett uppdrag till lämplig myndighet att utveckla föräldrastödjande

verksamheter (se skr. 1999/2000:137 Barn här och nu, s. 105).

Regeringen utgår från att när föräldrar låter omskära en pojke är det som regel

med pojkens bästa för ögonen. När det gäller omskärelse kan man i och för sig

föra ett resonemang om ingreppet över huvud taget är förenligt med barnets

bästa. I det sammanhanget gör sig emellertid inte bara medicinska aspekter

gällande. Inte minst för de berörda pojkarna kan det vara av stor betydelse för

den religiösa och kulturella identiteten att de är omskurna.

Det är viktigt att här återigen understryka de grundläggande skillnaderna mellan

 omskärelse av pojkar och könsstympning av flickor. Könsstympning är en

företeelse som inte har någon som helst religiös förankring och är

totalförbjuden i Sverige och i stora delar av världen i övrigt.

Regeringens utgångspunkt är att en reglering av omskärelse med pojkens bästa för

 ögonen, skall syfta till att ingreppet utförs på ett sätt som är bra för

pojken. Ingreppet skall då ske med respekt för pojkens person. Pojken får inte

utsättas för onödig smärta eller risker för infektioner eller framtida men. I de

 fall pojken har uppnått tillräcklig ålder och mognad skall hans egen

inställning till ingreppet klarläggas. Ingreppet får aldrig utföras på en pojke

som motsätter sig det.

Ingreppet skall utföras på ett sätt som motsvarar vad som är vetenskap och

beprövad erfarenhet. Detta begrepp är kopplat till de allmänna skyldigheter

enligt lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, som

 gäller för hälso- och sjukvårdspersonal när de utför sitt arbete. Detta innebär

 beträffande omskärelse att ingreppet skall utföras på ett kirurgiskt-tekniskt

riktigt sätt samt att de allmänna regler som gäller inom hälso- och sjukvården

skall iakttas när det gäller hygieniska förhållanden, respekt för patienten,

smärtlindring etc.

Som tidigare konstaterats är sådan omskärelse som inte är medicinskt betingad,

inte att anse som hälso- och sjukvård enligt den definition som ges i 1 § hälso-

 och sjukvårdslagen (1982:763). Detta innebär att de regler till skydd för

patienterna som finns i skilda författningar inte är automatiskt tillämpliga på

omskärelse som sker av religiösa, kulturella eller hygieniska skäl. Därför bör

det tydliggöras i lagen att bestämmelserna i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet

 på hälso- och sjukvårdens område, patientskadelagen (1996:779) samt

patientjournallagen (1985:562) skall vara tillämpliga när läkare utför

omskärelse enligt denna lag.

Lagrådet har anfört att det vid sidan av regleringen i denna lag, bör införas

föreskrifter i patientskadelagen och lagen om yrkesverksamhet på hälso- och

sjukvårdens område varav framgår att nämnda lagar även gäller omskärelse av

pojkar enligt den nu föreslagna lagen. Regeringen delar Lagrådets uppfattning.

Även dessa lagar bör därför ändras.

5.2 Förutsättningar för att omskärelse skall få utföras samt kraven på

utförandet

5.2.1 Information och samtycke

Regeringens förslag: Omskärelse får utföras på begäran av eller efter medgivande

 av en pojkes vårdnadshavare och efter att vårdnadshavaren eller, om pojken står

 under vårdnad av två personer, vårdnadshavarna har informerats om vad ingreppet

 innebär. Den som skall utföra ingreppet svarar för att informationen lämnas och

 att den ges av en medicinskt kunnig person.

Sådan information skall ges också till pojken, om han har uppnått den ålder och

mognad som krävs för att förstå informationen.

Pojkens inställning till ingreppet skall så långt det är möjligt klarläggas. Ett

 ingrepp får inte utföras mot en pojkes vilja.

Promemorians förslag: Överensstämmer i stort sett med regeringens. Arbetsgruppen

 föreslår att vårdnadshavaren eller vårdnadshavarna skall lämna sitt samtycke

till ingreppet för att det skall få ske.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot promemorians förslag. Många

har framfört att det är viktigt att det framgår av lagtexten att båda

vårdnadshavarna skall samtycka. Flera remissinstanser påpekar svårigheterna med

att utröna pojkens vilja. Flera påpekar också vikten av att informationen sker

av medicinskt kunnig person, på ett språk som vårdnadshavarna och pojken förstår

 och att tolk anlitas när så behövs. Falu tingsrätt har invändningar mot

begreppet samtycka och vill i stället att det i lagtexten skall anges att

ingrepp kan ske endast på begäran av vårdnadshavare. Hälso- och sjukvårdens

ansvarsnämnd anför att skyldigheten att inhämta båda vårdnadshavarnas samtycke

uttryckligen bör anges i lagen. Det bör också anges i lagen att pojkens samtycke

 ska inhämtas om han nått sådan ålder och mognad. Ombudsmannen mot etnisk

diskriminering anför att det bör tydliggöras att föräldrarnas samtycke inte

ersätter barnets vilja. Stockholms läns landsting efterlyser ett förtydligande

av hur man skall förfara om vårdnadshavarna har olika uppfattning.

Skälen för regeringens förslag: Enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)

skall hälso- och sjukvården bl.a. bygga på respekt för patientens

självbestämmande och integritet. Denna grundläggande princip skall självfallet

gälla även vid omskärelse, även om ingreppet som sådant inte kan definieras som

hälso- och sjukvård.

Omskärelse av pojkar sker alltifrån på den åttonde levnadsdagen till upp i

tonåren. Det vore på sitt sätt önskvärt att ingreppet inte utfördes förrän

pojken är tillräckligt gammal för att själv kunna avgöra om ingreppet skall få

utföras. Mot detta talar att ju mindre pojken är, desto lindrigare och mindre

komplicerat är ingreppet. Dessutom finns det inom framför allt judendomen

religiösa skäl för att omskärelsen skall ske tidigt.

Enligt bestämmelserna i föräldrabalken har vårdnadshavarna rätt och skyldighet

att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavaren

 skall därvid i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större

hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. Står barnet under vårdnad av två

vårdnadshavare gäller det nu sagda dem tillsammans.

Det följer naturligen av bestämmelsens utformning att den som skall utföra

ingreppet är skyldig att förvissa sig om att vårdnadshavaren eller, om pojken

står under vårdnad av två vårdnadshavare, båda vårdnadshavarna vill att

omskärelsen skall utföras. Att vårdnadshavaren eller vårdnadshavarna begär

ingreppet skall alltså vara ett nödvändigt villkor för att ingreppet skall få

ske.

Mycket små barn kan av naturliga skäl inte ge uttryck för en egen vilja. För små

 pojkar gäller därför att åtgärden endast kan utföras på begäran av

vårdnadshavare. Omskärelse sker dock även på pojkar som har nått en sådan ålder

och mognad att de skall kunna tillfrågas om sin inställning. Frågan är då i

vilken mån pojken själv skall kunna inverka på beslutet. Som tidigare framgått

har vårdnadshavaren rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets

person. Bestämmanderätten är dock inte oinskränkt. Barnet har otvivelaktigt rätt

 att själv bestämma i åtskilliga personliga frågor. Ibland följer detta av

uttryckliga lagregler, ibland följer det enbart av att barnet anses ha

tillräcklig mognad och tillräckligt omdöme att ta ställning till den aktuella

frågan. Den allmänna principen om att ett barns vilja bör beaktas i takt med

stigande ålder och mognad bör gälla även på detta område. Om pojken förstår vad

ingreppet innebär och vill att det skall göras, bör det naturligtvis vara en

omständighet av stor betydelse. En pojke bör dock som regel inte självständigt,

dvs. oberoende av vårdnadshavarens uppfattning, kunna få en omskärelse gjord.

Detta utesluter inte att pojken ges en absolut rätt att säga nej till ett

ingrepp. Respekten för pojkens person och ingreppets art talar tvärtom starkt

för att han tilläggs en sådan rätt. En pojke skall inte få omskäras om han

tydligt visar att han motsätter sig att det sker. Pojken skall alltså ges en

vetorätt. Som framgått ovan strider det inte mot reglerna i föräldrabalken att

ge pojken en sådan rätt. Regler som begränsar vårdnadshavarens bestämmanderätt

finns i bl.a. föräldrabalken när det gäller adoption liksom i lagen (1995:831)

om transplantation m.m. och i den s.k. "kvacksalverilagen" (4 kap. lagen

(1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område) när det gäller

alternativ vård och behandling.

Socialstyrelsen har efterlyst en diskussion om huruvida en pojke som inte

omskurits som liten, har rätt att göra det mot föräldrarnas vilja när han är

större men fortfarande omyndig.

Lagrådet har i denna fråga anfört att den föreslagna lydelsen av bestämmelsen om

 att omskärelse får utföras "endast" på begäran av pojkens vårdnadshavare inte

står i god överensstämmelse med de principer som i övrigt gäller enligt svensk

rätt i fråga om förhållandet mellan barn och deras vårdnadshavare och om ungas

samtycke till medicinska åtgärder och är diskutabel också utifrån

religionsfrihetssynpunkt. Ungas rättshabilitet i frågor som rör högst personliga

 angelägenheter utvecklas successivt och det kan i sådana frågor inte dras någon

 klar gräns vid artonårsåldern. Mycket unga kvinnor kan få abort t.o.m. utan

vårdnadshavarnas vetskap, eftersom sjukvårdssekretessen kan gälla även gentemot

dem (14 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen). Vid behandlingen av förslaget

till lag om trossamfund anförde Lagrådet att i fråga om sådana högst personliga

angelägenheter som trostillhörighet fick det antas följa av allmänna

rättsgrundsatser att exempelvis en 17-åring har möjlighet att träffa avgörandet

på egen hand. Regeringen delade Lagrådets uppfattning. (Prop. 1997/98:116 s. 109

 f och 197.) Lagrådet säger sig inte inse varför en 17-åring som önskar

konvertera till judendomen inte skulle på egen begäran kunna bli omskuren, om

han eller någon annan betalar kostnaden och ingreppet utförs av en kompetent

läkare. Enligt Lagrådets mening borde frågan överlämnas till praxis. Lagrådet

förordar därför att ordet "endast" utgår ur lagtexten.

Familjerättsligt sett finns det inte hinder mot att lagstiftaren bestämmer sig

för att reglera frågan och dra en klar gräns i lagstiftningen på ett viss sätt.

Huvudregeln i föräldrabalken när det gäller bestämmanderätten säger att det är

vårdnadshavarens rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets

personliga angelägenheter. Vårdnadshavaren skall därvid i takt med barnets

stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och

önskemål. Detta hindrar inte att barn på vissa områden i praxis tillerkänts

självbestämmanderätt. När det gäller t.ex. vävnadsdonation har dock

vårdnadshavaren en vetorätt och en mogen tonåring får inte besluta själv, 8 §

lagen (1995:831) om transplantation m.m, prop 1994/95:148 s. 181. Se även

namnlagen (48 §) som kräver att vårdnadshavaren gör anmälan/ansöker om namnbyte

om barnet inte fyllt 18 år.

Regeringen har accepterat Lagrådets förslag till justering av lagtexten.

Regeringen vill emellertid framhålla att huvudregeln alltjämt är att det är

vårdnadshavaren som skall begära omskärelse. I det fall en 17-årig pojke själv

skulle uppsöka en läkare för att få en omskärelse utförd, ligger det i läkarens

ansvar att förvissa sig om att vårdnadshavaren är överens med pojken om

ingreppet och att vårdnadshavaren får den information som föreskrivs. Detta bör

komma till uttryck i lagtexten. Om det inte är vårdnadshavaren som begär

omskärelse, skall i vart fall vårdnadshavaren medge ingreppet.

Ett operativt ingrepp är alltid förenat med viss smärta och vissa risker. Såväl

pojken som hans vårdnadshavare måste för att kunna ta ställning ha insikt om

relevanta risker. Det är därför av betydelse att vårdnadshavaren eller

vårdnadshavarna och, i förekommande fall, pojken informeras om vad ingreppet och

 eftervården innebär, den smärta som ingreppet kan förorsaka samt de risker och

komplikationer som kan vara förenade med ingreppet. Den person som skall utföra

omskärelsen har att svara för att sådan information ges till pojkens

vårdnadshavare och, i förekommande fall, pojken innan ingreppet utförs. Ett

ingrepp skall inte få utföras om inte sådan information har lämnats. Såsom flera

 remissinstanser har påpekat är det viktigt att informationen lämnas av

medicinskt kunnig person och att den ges på ett språk som både vårdnadshavarna

och pojken förstår.

5.2.2 Hur ingreppet skall utföras

Regeringens förslag: Ingreppet skall utföras med den smärtlindring som ingreppet

 kräver, under betryggande hygieniska förhållanden och i övrigt med hänsyn till

vad som är bäst för pojken.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: I princip samtliga remissinstanser som har berört frågan

framhåller vikten av att ingreppet föregås av smärtlindring/bedövning.

Länsrätten i Södermanlands län anför att den utformning som lagförslaget har ger

 ett alltför stort utrymme för ett skönsmässigt övervägande i fråga om behovet

av smärtlindring. Socialstyrelsen anför att det finns anledning att närmare

precisera innebörden av adekvat smärtlindring. Lagförslaget måste förtydligas

med en bestämmelse om att det är hälso- och sjukvårdspersonal som skall svara

för smärtlindring vid omskärelse utanför hälso- och sjukvården. Judiska

Centralrådet anser att obligatorisk smärtlindring inte skall behöva införas på

barn upp till åttonde levnadsveckan. Kravet på smärtlindring genom

lokalbedövning eller lättare narkos kommer att medföra att en mohel, som inte

har läkarutbildning, inte kommer att kunna utföra omskärelser. Svensk

barnkirurgisk förening anför att det bland deras medlemmar råder en nästan total

 enighet om att ingreppet bör göras i full narkos oberoende av barnets ålder.

Barnläkarföreningen påpekar att det kan vara komplicerat att kräva smärtlindring

 i injektionsform vid t.ex. judisk omskärelse i hemmet. Det kräver nämligen att

en läkare medverkar. Om lokalbedövningssalvan EMLA appliceras i god tid före

ingreppet har det klart smärtstillande effekt, vilket skulle göra det möjligt

för en mohel att utföra ingreppet utan att en läkare är med.

Skälen för regeringens förslag: En i stort sett enig medicinsk expertis säger i

dag att små barn känner smärta i lika hög grad som vuxna. Inom hälso- och

sjukvården företas över huvud taget inga smärtsamma ingrepp eller undersökningar

 på barn utan att smärtlindring ges. Omskärelse är ett smärtsamt ingrepp, det

gör ont såväl under ingreppet som under läkningsprocessen. Ingreppet kräver

därför smärtlindring. När omskärelse görs inom hälso- och sjukvården ges

regelmässigt smärtlindring, såväl under själva ingreppet som under eftervården.

Smärtans omfattning beror dock bl.a. på hur stor del av förhuden som avlägsnas

och pojkens ålder. Vilken smärtlindring som i det enskilda fallet är adekvat kan

 därför variera. För mycket små pojkar används inom hälso- och sjukvården

anestesi i form av lokalbedövning genom injektion kombinerad med smärtstillande

salva. Vid mer omfattande ingrepp och på andra än mycket små pojkar används mer

omfattande bedövning, bl.a. narkos.

Som framgår av avsnitt 5.3 föreslår regeringen att det skall finnas en möjlighet

 för personer som inte är läkare att efter särskilt tillstånd få utföra

omskärelse. Samma krav på smärtlindring måste ställas vid sådana omskärelser.

Svårigheterna att lösa detta problem praktiskt i de fall omskärelsen utförs i

pojkens hem utanför hälso- och sjukvården bör inte överdrivas. Det finns inga

föreskrifter om viss behörighet för att ge bedövning genom injektion. Däremot är

 det enbart läkare som kan skriva ut preparatet.

Regeringens slutsats är att hänsynen till barnets bästa måste vara avgörande när

 det gäller vilken smärtlindring som skall ges. Som framgår av redogörelsen för

remissinstansernas inställning i frågan, råder olika uppfattningar också inom

läkarkåren om vilken smärtlindring som är adekvat i enskilda fall. Lagen bör

därför endast föreskriva att det skall krävas att omskärelse måste ske med

adekvat smärtlindring. Vad som i enskilda fall är adekvat smärtlindring är inte

en fråga för lagstiftaren, utan bör anförtros Socialstyrelsen att reglera i

föreskrifter.

Det får också förutsättas att Socialstyrelsen behandlar frågan om smärtlindring

och andra förutsättningar som anges i lagen, såsom hygieniska förhållanden,

information m.m. i allmänna råd.

5.3 Vem som skall få utföra omskärelser

Regeringens förslag: Omskärelse får endast utföras av legitimerad läkare med

sådan kompetens som Socialstyrelsen föreskriver eller av en person som har fått

särskilt tillstånd att utföra omskärelse. En person med särskilt tillstånd får

inte utföra omskärelse på pojkar som är äldre än två månader. Socialstyrelsen

föreslås få meddela föreskrifter om krav på särskild läkarkompetens för att

utföra omskärelse enligt denna lag.

Promemorians förslag: Arbetsgruppen föreslår att omskärelse endast skall få

utföras av därtill behörig hälso- och sjukvårdspersonal eller av en person som

har fått särskilt tillstånd att utföra omskärelse.

Remissinstanserna: Många remissinstanser, däribland Hälso- och sjukvårdens

ansvarsnämnd, Barnombudsmannen, Statens medicinsk-etiska råd, Länsstyrelsen i

Värmland, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Landstinget

Gävleborg, Rädda Barnen, Patientskadenämnden, Svensk barnkirurgisk förening,

Svensk barnsmärtförening samt Vårdförbundet, anser att endast behörig hälso- och

 sjukvårdspersonal skall få utföra ingreppet samt att det i lagen bör

tydliggöras att det skall vara läkare med specialistkompetens.

Judiska Centralrådet har ingenting emot att endast utbildad, kunnig,

auktoriserad och erfaren person utför omskärelser. Detta krav på kompetens

föreligger redan inom de judiska församlingarna. Centralrådet och

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund påpekar dock att det

föreslagna systemet med särskild tillståndsgivning begränsar möjligheten att

anlita experter från utlandet. Landstingsförbundet anser att förslaget att

Socialstyrelsen kan ge tillstånd kan vara värt att utveckla, särskilda

kompetenskrav för att ge smärtlindring och utföra det operativa ingreppet skall

dock vara uppfyllda. Svenska Läkaresällskapet anför att omskärelse utanför

hälso- och sjukvården endast kan accepteras när det gäller mycket små barn och

under förutsättning att adekvat smärtlindring ges.

Skälen för regeringens förslag: Omskärelse är ett kirurgiskt ingrepp. Ett

grundläggande krav är att ingreppet sker på ett medicinskt och

kirurgiskt-tekniskt riktigt sätt och så att pojken inte utsätts för onödiga

risker. Det handlar också i regel om ett ingrepp på pojkar, som inte själva har

den ålder och mognad som krävs för att de skall kunna ta ställning till om

ingreppet skall utföras. Det är därför viktigt att den person som skall utföra

omskärelse har den kompetens som krävs för att kunna utföra ingreppet på ett

riktigt sätt. Vad som skall anses vara erforderlig kompetens för en legitimerad

läkare får regleras av Socialstyrelsen inom dess föreskriftsrätt.

Man kunde mot denna bakgrund diskutera om omskärelse över huvud taget skall få

tillåtas utföras av andra än legitimerade läkare. Det är dock samtidigt ett

okomplicerat ingrepp som, rätt utfört, är förenat med små risker.

Enligt regeringens bedömning saknas det tillräckliga skäl att införa

bestämmelser som helt förbjuder att omskärelse utförs utanför hälso- och

sjukvården. Det har nämligen inte framkommit något som tyder på att pojkar har

farit illa när de har omskurits inom den etablerade organisation som de judiska

församlingarna har byggt upp. Sådana omskärelser ingår i en religiös tradition

och det krävs mycket starka skäl för att göra inskränkningar i

religionsutövningen. Enligt samstämmiga uppgifter från olika experter inom

barnkirurgi så är den judiske mohelen oftast mycket skicklig när det gäller att

utföra själva omskärelsen.

Det finns därför skäl att i stället införa ett system som medger att ett

särskilt tillstånd att utföra omskärelse kan ges till en person, som är knuten

till ett samfund där omskärelse ingår som en del av den religiösa traditionen

och som därtill är lämplig att utföra ingreppet. Avsikten är inte att öppna för

en marknad av omskärare, utan det särskilda tillståndet skall göra det möjligt

att även fortsättningsvis utföra religiöst betingade omskärelser under

betryggande förhållanden utanför hälso- och sjukvården. Genom det tillståndskrav

 som införs klargörs det att bara sådana personer som bedömts kompetenta att

utföra omskärelser får göra det.

Som påpekats av Svenska Läkaresällskapet, är ingreppet som minst komplicerat när

 pojken är riktigt liten. Omskärelser inom den judiska församlingen sker heller

inte på pojkar som är äldre än två månader. Det kan därför finnas skäl att

begränsa sådan behörighet till att gälla omskärelser på pojkar upp till två

månaders ålder.

Ett par remissinstanser har aktualiserat frågan om att ett krav på behörighet

skulle kunna försvåra anlitandet av tillresande omskärare. Judiska Centralrådet

har i sammanhanget också hänvisat till EG-rättsliga regler. Det förtjänar därför

 påpekas att det inte uppställs något krav på att vara svensk medborgare eller

att vara bosatt i Sverige för att få särskilt tillstånd att utföra omskärelse.

När det gäller läkare, följer det av de allmänna reglerna inom hälso- och

sjukvården vad som gäller för en läkare med legitimation från ett annat EU-land.

 Problemet bör heller inte överdrivas. Såvitt regeringen erfarit, finns det

tämligen gott om såväl judiska som muslimska läkare med rätt kompetens, vilka i

sådana fall bör kunna anlitas.

Som Lagrådet har anfört torde omskärelse vara att anse som en tjänst. Detta

konstaterande påverkar dock inte bestämmelsens utformning.

5.4 Vilka krav skall ställas på en person för att han eller hon skall kunna få

tillstånd att utföra omskärelse

Regeringens förslag: För att en person skall få tillstånd att utföra omskärelse

skall denne vara föreslagen av ett trossamfund, ha nödvändig kompetens samt vara

 lämplig att utföra omskärelse.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm anför att frågan om vilka

lämplighetskrav som skall vara uppfyllda för att tillstånd skall kunna ges bör

beaktas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Ombudsmannen mot etnisk

diskriminering anser att kraven som ställs på den person, förutom kravet att

vara föreslagen av ett trossamfund, bör vara likvärdiga med dem som i dag ställs

 på en mohel. Sveriges advokatsamfund anför att det bör övervägas om det måste

vara ett trossamfund som föreslår annan person än därtill behörig hälso- och

sjukvårdspersonal. Det kan diskuteras om grupper där omskärelse sker utanför

religionens sfär skall vara hänvisade till personer som trossamfund föreslagit

eller till hälso- och sjukvården. Riksförbundet för barnsjuksköterskor anför att

 den person som skall utföra ingreppet skall ha medicinsk kompetens gällande

smärtlindring, anestesi och hygien/antiseptik. Barnläkarföreningen anför att

endast personer med dokumenterad kompetens bör få utföra ingreppet. Samma krav

som inom sjukvården på hygien och sterilitet bör krävas, men kraven på

smärtlindring bör ej ställas så höga att omskärelse i hemmen omöjliggörs.

Skälen för regeringens förslag: Skälet till att tillåta omskärelser utanför

hälso- och sjukvården, är hänsynen till religionsfriheten. Ett grundläggande

krav för att en person skall kunna få särskilt tillstånd att utföra omskärelse

bör därför vara att personen i fråga är föreslagen av ett trossamfund, för

vilket omskärelsen ingår som ett led i en religiös tradition. Den person som

ansöker om tillstånd att utföra omskärelser skall vidare besitta de kunskaper

som krävs för att kunna utföra omskärelse på ett sätt som motsvarar vad som inom

 hälso- och sjukvården betecknas vetenskap och beprövad erfarenhet. Personen i

fråga skall kunna dokumentera sina kunskaper. Han skall även i övrigt vara

lämplig att inneha sådant tillstånd. Han får t.ex. inte tidigare ha visat sig

vara olämplig att utföra omskärelse och det får inte finnas en sjukdoms- eller

missbruksbild som gör att personen inte kan förväntas utföra ingreppet på ett

sätt som är förenligt med barnets bästa. Vid prövningen av om viss person skall

ges behörighet, ligger naturligtvis också en bedömning av att han också kommer

att uppfylla de krav som ställs för att omskärelse skall få utföras.

Även om det inte har framkommit något behov av en möjlighet till omskärelser

utanför hälso- och sjukvårdens ram från något annat håll än från de judiska

församlingarna, kan det inte uteslutas att det även inom andra trossamfund kan

visa sig uppkomma motsvarande behov. Lagstiftningen bör därför utformas inte

bara med hänsyn till förhållandena i dag utan den bör vara neutral i fråga om

vilka samfund det kan röra sig om.

5.5 Återkallelse av tillstånd

Regeringens förslag: Ett särskilt tillstånd att utföra omskärelse skall kunna

återkallas om den som fått tillståndet är olämplig för uppgiften eller om

tillståndet inte längre utnyttjas. En återkallelse av tillstånd skall gälla

omedelbart.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Ett särskilt tillstånd att utföra omskärelse

skall kunna återkallas om personen som har fått tillståndet visar sig vara

olämplig att fortsättningsvis utföra omskärelser. Om de allmänna krav på

lämplighet som uppställs för att tillstånd skall ges inte längre är uppfyllda

skall tillståndet återkallas. Grunder för återkallelse kan vara oskicklighet,

att ingreppet har utförts på ett sätt eller under sådana förhållanden som

äventyrar barnets hälsa samt andra former av bristande omtanke och respekt för

barnet. Andra skäl för återkallelse kan vara att personen i fråga inte håller

sig underrättad om vilka föreskrifter som gäller för ingreppet. Det kan också

vara fråga om sjukdom, tecken på missbruk eller liknande omständigheter som gör

att personen inte längre är lämplig att inneha tillstånd att utföra omskärelse.

Ytterligare ett skäl kan vara att förhållandena ändras så att det inte längre är

 aktuellt för trossamfundet att anlita den som fått tillståndet. Detta kan t.ex.

 vara att personen i fråga inte längre är verksam inom församlingen eller

religiösa eller andra skäl som inte är direkt kopplade till personens

yrkeskompetens.

Frågan om återkallelse kan aktualiseras på Socialstyrelsens eget initiativ eller

 efter en anmälan, och vem som helst skall kunna göra en anmälan. Exempelvis kan

 hälso- och sjukvården, socialtjänsten, föräldrar eller annan som får kännedom

om något som kan föranleda att en person inte längre bör ha tillstånd att utföra

 omskärelse göra en anmälan. Även trossamfundet, som tillståndet är kopplat

till, kan aktualisera att ett tillstånd inte längre bör gälla.

En återkallelse av tillstånd bör gälla omedelbart. I annat fall riskerar

utdragna rättsprocesser att återkallelsen är utan verkan. Den enskilde, eller

ett trossamfund vars omskärare har fått tillståndet återkallat, har enligt

allmänna förvaltningsrättsliga regler möjlighet att begära inhibition om

Socialstyrelsen beslut upplevs inte ha fog för sig.

5.6 Behörig myndighet att meddela och återkalla tillstånd att utföra omskärelser

Regeringens förslag: Socialstyrelsen skall vara behörig myndighet att utfärda

och återkalla tillstånd att utföra omskärelser.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker utredningens

förslag att Socialstyrelsen skall vara den myndighet som meddelar särskilt

tillstånd att utföra omskärelser. Judiska Centralrådet har föreslagit att rådet

skall få ge behörighet att utföra omskärelse och rådet för detta ändamål skall

inrätta ett medicinskt råd, som står som garant för att endast personer med

dokumenterade kunskaper ges behörighet att utföra omskärelser.

Skälen för regeringens förslag: När det gäller frågan om vilken myndighet som

skall hantera frågan om tillstånd respektive återkallande av tillstånd kan man

tänka sig olika alternativ. Socialstyrelsen är den centrala myndighet som

hanterar frågor om samt har tillsynsansvaret över hälso- och sjukvården i

landet. Socialstyrelsen har en regional indelning. Omskärelse är, som påpekats

tidigare, inte hälso- och sjukvård, men till sin natur näraliggande eftersom det

 är ett kirurgiskt ingrepp som kräver bedövning. Omskärelse kan kategoriseras

som "annan medicinsk verksamhet". Ingreppet utförs också oftast inom hälso- och

sjukvården av personer som står under Socialstyrelsens tillsyn i sin verksamhet

inom hälso- och sjukvården. Socialstyrelsen kommer att få rätt att utfärda

föreskrifter och kommer att utfärda allmänna råd på området. Mycket talar för

att Socialstyrelsen skall vara den myndighet som beviljar och återkallar

tillstånd till omskärelse som utförs också utanför hälso- och sjukvårdens ram.

Mot detta talar att Socialstyrelsen i sin funktion som central myndighet för

hälso- och sjukvården inte skall belastas med allehanda frågor som inte rör

hälso- och sjukvård. Socialstyrelsen hanterar dock redan andra frågor som ligger

 i utkanten av vad som per definition är hälso- och sjukvård. Den lösning som

har anvisats av Judiska Centralrådet är intressant och bör kunnas beaktas av

Socialstyrelsen när den närmare reglerar hur tillståndsprövningen skall gå till.

 Regeringen anser dock inte att det är lämpligt att överlåta den

myndighetsutövning som tillståndsgivningen innefattar till ett privaträttsligt

subjekt. Också den omständigheten att lagstiftningen bör vara neutral i

förhållande till olika religiösa samfund talar emot en sådan delegering.

5.7 Tillsyn

Regeringens förslag: Socialstyrelsen skall ha tillsyn över den verksamhet som

bedrivs av personer med särskilt tillstånd att utföra omskärelse. Tillsynen

omfattar en rätt att inspektera verksamheten, inhämta upplysningar och ta del av

 de handlingar som behövs för tillsynen.

Promemorians förslag: Arbetsgruppen har inte berört frågan om tillsyn.

Remissinstanserna: Socialstyrelsen och Kammarrätten i Stockholm har anfört att

tillsynsfrågan bör regleras i lagen.

Skälen för regeringens förslag: När det gäller omskärelse som utförs av

legitimerad läkare kommer bestämmelserna om tillsyn i lagen (1998:531) om

yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens (LYHS) att bli tillämpliga. Som

Socialstyrelsen har påpekat är det rimligt att myndigheten ges

tillsynsmöjligheter när det gäller sådan omskärelse som utförs av personer med

särskilt tillstånd. Regeringen förutsätter att myndigheten utövar sin tillsyn

med respekt för religiöst betingade aspekter.

5.8 Överklagande av beslut i tillståndsärenden

Regeringens förslag: Beslut av Socialstyrelsen i tillståndsärenden skall kunna

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd skall krävas vid

överklagande till kammarrätten.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna har haft något att invända

mot arbetsgruppens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Ett beslut av Socialstyrelsen i ett ärende om

tillstånd eller återkallelse av tillstånd att utföra omskärelse skall kunna

överklagas. Länsrätten skall vara första instans och prövningstillstånd skall

krävas vid överklagande till kammarrätt. De allmänna reglerna i

förvaltningslagen avgör vem som har rätt att överklaga ett beslut av

Socialstyrelsen, dvs. den som beslutet rör om det har gått honom emot. Den som

har ansökt om ett tillstånd kan således överklaga ett beslut att inte ge

tillstånd. Ett positivt beslut om tillstånd kan inte överklagas. Däremot kan som

 nämnts under avsnitt 5.5 vem som helst aktualisera frågan om återkallelse av

tillstånd.

5.9 Straffansvar för den som utför omskärelser utan att vara behörig

Regeringens förslag: Den som utför en omskärelse av en pojke utan att vara

legitimerad läkare eller ha särskilt tillstånd skall kunna dömas till böter

eller fängelse i högst sex månader.

Promemorians förslag: Överensstämmer i stort sett med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Riksåklagaren (RÅ) tar upp frågan om betydelsen av samtycke

och social adekvans som straffbefrielse för den som inte är behörig att utföra

omskärelse. Rädda Barnen anser att straffvärdet på brottet bör höjas. Detta för

att vissa straffprocessuella tvångsmedel, såsom anhållande, skall kunna komma

ifråga.

Skälen för regeringens förslag: Ett straffansvar bör införas för den som utför

omskärelse av pojkar utan att vara legitimerad läkare eller som innehar särskilt

 tillstånd att utföra omskärelse. Detsamma skall gälla för den som utför sådana

ingrepp trots att han eller hon inte längre är behörig att göra det. Straffet

för icke behöriga bör i båda de nämnda fallen vara böter eller fängelse i högst

sex månader.

Bestämmelsen kan tillämpas på den som utför omskärelser utan att ha ett gällande

 särskilt tillstånd och som inte är legitimerad läkare med den kompetens som

Socialstyrelsen föreskriver. Det skall för straffansvar vara tillräckligt att en

 omskärelse har ägt rum och att den som har utfört omskärelsen vid tidpunkten

för ingreppet inte var behörig. Det skall således inte behöva föras någon

bevisning om hur ingreppet gått till, samtycke, förhållandena vid omskärelsen,

skador på barnet etc.

Lagrådet har anfört att det inte är förenligt med det system som i övrigt gäller

 för ansvar på hälso- och sjukvårdens område att en legitimerad läkare skulle

kunna straffas därför att det enligt Socialstyrelsens föreskrifter finns någon

formell brist i hans kompetens att utföra omskärelser (jfr. 9 § abortlagen).

Lagrådet förordar att uttrycket "utan att vara behörig" byts mot orden "utan att

 vara legitimerad läkare eller ha särskilt tillstånd". Regeringen delar

Lagrådets synpunkter och har justerat lagförslaget i enlighet därmed.

En omskärelse som utförs av en icke behörig person kan förutom att föranleda

ansvar enligt denna lag också föranleda ansvar enligt de allmänna bestämmelserna

 i brottsbalken. Det förhållandet att en gärning bedöms som brottslig enligt

denna lag innebär dock inte automatiskt att gärningen också föranleder ansvar

enligt brottsbalken. Det kan fortfarande finnas fall där de allmänna reglerna om

 samtycke och social adekvans leder till att bestämmelserna om t.ex. misshandel

inte kan tillämpas. Utrymmet för att vid tillämpningen av brottsbalkens

bestämmelser bedöma en omskärelse som utförs av någon som inte är behörig att

göra det som socialadekvat torde emellertid minska väsentligt till följd av den

nya regleringen.

Någon särskild skyddad titel eller liknande behöver inte införas för att

motverka att någon osant ger sig ut för att ha behörighet. Detta bör kunna

motverkas på annat sätt. Den som utan att vara behörig faktiskt utför ingrepp

gör sig däremot skyldig till brott enligt vad som nyss sagts.

5.10 Ingripanden mot den som är behörig att utföra omskärelse

Regeringens bedömning: Genom att det införs bestämmelser om att lagen (1998:531)

 om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (LYHS) skall gälla för

läkare som utför omskärelse, kommer åtgärder att kunna vidtas enligt de

bestämmelser som finns där.

Om en pojke som följd av ingreppet har tillfogats kroppsskada, sjukdom eller

smärta och detta har berott på uppsåt eller oaktsamhet, kan också brottsbalkens

bestämmelser bli tillämpliga.

Promemorians bedömning: Överensstämmer i stort sett med regeringens.

Remissinstanserna: Riksåklagaren (RÅ) påpekar att det synes som om hälso- och

sjukvårdspersonal inte skulle kunna bli föremål för straffrättslig bedömning

enligt brottsbalkens regler vid felaktigt utförd omskärelse, vilket däremot

skulle vara fallet för den som har särskilt tillstånd. RÅ efterlyser ett

förtydligande.

Skälen för regeringens bedömning: Som framgår av avsnitt 5.1 föreslår regeringen

 att det i lagen införs en bestämmelse om lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på

 hälso- och sjukvårdens område (LYHS) skall vara tillämplig på legitimerad

läkare som utför omskärelse enligt denna lag. Ingreppet skall då uppfylla hälso-

 och sjukvårdslagens (1982:763) och LYHS krav på god vård, dvs. vården skall

vara sakkunnig och omsorgsfull och stå i överensstämmelse med vetenskap och

beprövad erfarenhet. Av detta följer att om omskärelsen utförs på ett oskickligt

 sätt kan åtgärder vidtas mot den ansvarige enligt bestämmelserna om

disciplinpåföljd och återkallelse av legitimation i LYHS.

En person som har fått särskilt tillstånd att utföra omskärelse, kan få sin

behörighet återkallad (se avsnitt 5.5) om ingreppet utförts på ett oskickligt

sätt eller utan att iaktta de föreskrifter som gäller för ingreppet.

Det förhållandet att en person är behörig att utföra omskärelse - oavsett om det

 är fråga om en legitimerad läkare eller en person med särskilt tillstånd enligt

 denna lag - utesluter givetvis inte att straffansvar enligt brottsbalkens

bestämmelser kan komma ifråga. Sådant ansvar kan t.ex. aktualiseras om de

förutsättningar för ansvar som anges i 3 kap. 5 § brottsbalken (misshandel) är

uppfyllda när ingreppet har skett utan erforderligt samtycke eller utan

bedövning.

5.11 Frågan om skadestånd vid felaktigt utförd omskärelse

Regeringens bedömning: Någon särskild reglering av ersättningsfrågan vid

felaktigt utförd omskärelse bör inte införas.

Promemorians bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har särskilt kommenterat frågan.

Skälen för regeringens bedömning: Genom att det dels i lagen införs en

bestämmelse om att patientskadelagen (1996:799) skall gälla vid omskärelse som

utförs av legitimerad läkare, dels införs en bestämmelse i patientskadelagen om

att den lagen gäller vid omskärelse enligt denna lag, kommer en skada att kunna

ersättas på samma sätt som annan hälso- och sjukvårdsverksamhet enligt

bestämmelserna i den lagen.

Den som utför omskärelse utan att ha behörighet att göra det kommer, om

förslaget genomförs, att göra sig skyldig till brott.

Det saknas anledning att införa skadeståndsbestämmelser för sådana fall där

ingreppet inte har lett till någon skada för den pojke som har omskurits.

I de fall den icke behörige omskäraren faktiskt har tillfogat en pojke smärta

eller annan skada är de allmänna bestämmelserna i skadeståndslagen tillämpliga.

En pojke kan naturligtvis orsakas skada också i sådana fall då omskärelsen har

utförts av en person som haft behörighet att utföra ingreppet. Om denne har

orsakat pojken skada genom uppsåt eller av oaktsamhet blir skadeståndslagens

allmänna bestämmelser tillämpliga. Detta torde vara tillräckligt. Detta gäller

särskilt eftersom de krav som nu ställs på hur ingreppet skall utföras etc.

rimligen måste beaktas vid prövningen av uppsåt eller oaktsamhet. Det finns

därför inte behov av någon särskild ny regel om ersättning för de fall då en

omskärelse av en därtill behörig person har orsakat en pojke skada.

5.12 Sekretess

Regeringens förslag: Sekretesslagen (1980:100) kompletteras så att det tydligt

framgår att omskärelse omfattas av den sekretess som gäller inom hälso- och

sjukvården.

Arbetsgruppens förslag: Arbetsgruppen har inte berört frågan.

Skälen för regeringens förslag: Lagrådet har anfört att det i allmän verksamhet

bör råda motsvarande sekretess för omskärelser som gäller i hälso- och

sjukvården. Lagrådet anser dock att det är tvivelaktigt om omskärelse av

religiösa eller kulturella skäl kan betecknas som medicinsk verksamhet. Lagrådet

 har därför föreslagit en ny tredje mening i 7 kap 1 § första stycket

sekretesslagen (1980:100).

Regeringen delar Lagrådets uppfattning att omskärelse som sker av ovan nämnda

skäl bör omfattas av sekretess. Regeringen anser dock att sådan omskärelse redan

 omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 § första stycket andra meningen. Med i

sistnämnda bestämmelse förekommande uttryck "i annan medicinsk verksamhet"

åsyftas verksamhet som inte primärt har vård- eller behandlingssyfte (se

prop.1979/80:2 s 167 och Regner m.fl., Sekretesslagen, s. 7:5). Förutom de

exempel som nämns i lagtexten nämns i förarbetena rättsmedicinsk undersökning

och läkarundersökning som går ut på att fastställa en persons lämplighet för

viss befattning, t.ex. inom försvaret. I och med att den omskärelse som avses i

lagen utgör ett kirurgiskt ingrepp som måste ske på ett medicinskt riktigt sätt,

 måste omskärelsen anses utgöra medicinsk verksamhet. Att den sker av kulturella

 och religiösa skäl innebär ju endast att verksamheten inte primärt har vård-

eller behandlingssyfte. Regeringen anser således att sådan omskärelse som sker

av nyss nämnda skäl omfattas av den nu gällande lagtexten. Även om regeringen

anser att den befintliga lagstiftningen är tillräcklig kan det med hänsyn till

att Lagrådet funnit tveksamheter föreligga finnas skäl att ytterligare

förtydliga lagstiftningen. Regeringen har därför valt att föra in ordet

omskärelse i den exemplifiering av annan medicinsk verksamhet som finns i

paragrafen.

I privat hälso- och sjukvård får, till följd av de föreslagna ändringarna i

lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område,

tystnadsplikt anses följa av 2 kap. 8 § samma lag.

6 Frågor om tillgänglighet och kostnader

Regeringens bedömning: Landstingen bör inte åläggas att tillhandahålla

omskärelser. Frågorna om tillgänglighet och kostnader för ingreppet har dock

betydelse när det gäller att tillskapa garantier för att ingreppet sker i

enlighet med barnets bästa.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Arbetsgruppen menade

dock att frågan är komplicerad och bör utredas vidare.

Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser kommenterar frågan om

tillgänglighet och kostnader. Flertalet av dessa anser att det är nödvändigt för

 att den föreslagna regleringen skall få avsedd effekt att hälso- och sjukvården

 tillhandahåller omskärelse till en avgift i nivå med övriga patientavgifter.

Flera pekar också på att kostnaden för samhället är försumbar.

Landstingsförbundet anser principiellt att omskärelse inte kan anses ingå i det

generella åtagandet av hälso- och sjukvårdshuvudmännen. Respektive huvudman

avgör därvid avgiften för detta.

Skälen för regeringens bedömning: Även om omskärelse regleras på så sätt att

ingreppet huvudsakligen kommer att utföras av läkare, är det inte självklart att

 landstingen skall ha skyldighet att utföra denna uppgift. Dels finns det ett

stort antal läkare och sjuksköterskor som inte vill medverka till omskärelse,

dels måste frågan om omskärelse ses i belysning av den diskussion som förs om

prioriteringar inom sjukvården, vad resurserna skall användas till, vilka behov

som är mest angelägna etc.

Det finns också andra ingrepp, t.ex. abort eller sterilisering, som inte per

definition är hälso- och sjukvård, men för vilka det föreskrivs att ingreppet

skall ske inom hälso- och sjukvården. Det är en fråga för arbetsmarknadens

parter om personal av etiska skäl inte skall behöva medverka mot sin vilja. Det

ankommer då ändå på sjukvårdshuvudmännen att se till att ingreppet blir utfört

inom hälso- och sjukvården.

Utifrån hänsynen till barnets bästa kan det anföras att den förebyggande

reglering som föreslås, för att bli effektiv och för att barn inte skall

behandlas olika utifrån var i landet de bor, förutsätter att det införs en rätt

att få ingreppet utfört inom den offentliga hälso- och sjukvården. En sådan rätt

 förutsätter en motsvarande skyldighet för sjukvårdshuvudmännen att låta utföra

ingreppet. Risken finns annars att föräldrar som bor inom ett landsting där det

inte går att få omskärelse utförd, hamnar hos personer som inte är behöriga att

utföra omskärelse. Detta skulle äventyra själva syftet med den reglering

regeringen föreslår. I de fall en omskärelse sker utanför hälso- och sjukvården

och ingreppet ger upphov till komplikationer, måste pojken dessutom ändå tas om

hand av sjukvården.

Mot denna bakgrund är det ett rimligt ställningstagande att landstingen borde

kunna åläggas att tillhandahålla omskärelser. Enskilda läkare och sjuksköterskor

 som inte vill medverka till ingreppet skall självfallet respekteras och inte

tvingas till det, men landstingen borde ändå inom ramen för sin organisation

kunna tillgodose behovet av att få omskärelse utförd på ett betryggande sätt. En

 sådan skyldighet vore ett sätt att säkra tillgängligheten till korrekt

genomförda omskärelser. Av hänsyn till den diskussion som pågår om prioritering

av hälso- och sjukvårdens resurser, anser regeringen emellertid att det inte är

lämpligt att lägga fram något förslag i den delen. Regeringen vill dock framföra

 att även frågan om tillgänglighet till riktigt utförd omskärelse måste beaktas

i diskussionen om vad hälso- och sjukvården skall användas till.

Genom 7 och 8 §§ hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) regleras varje landstings

generella planeringsskyldighet för sin hälso- och sjukvård. Planeringsansvaret

omfattar inte bara den egna hälso- och sjukvården utan också den vård som

privata och andra vårdgivare tillhandahåller. Ett landsting skall sålunda vid

planeringen av sin verksamhet beakta omfattningen av och inriktningen på den

hälso- och sjukvård som andra ansvarar för. Detta innebär att landstingen har en

 god överblick över de olika vårdverksamheter som erbjuds. Även om landstingen

inte åläggs att tillhandahålla omskärelse, bör de därför kunna stå till tjänst

med att informera föräldrar om var och hos vilken läkare det är möjligt att få

en omskärelse utförd.

Frågan om kostnaden för ingreppet

Varje landsting bestämmer självt hur mycket ingreppet skall kosta för den

enskilde. Inom Stockholms läns landsting har man ett avtal med en

privatpraktiserande läkare, som får ersättning med 2 100 kr (år 2000) för varje

ingrepp, samtidigt som ingreppet är kostnadsfritt för familjen. Andra landsting

tillämpar självkostnad för den enskilde. Men inte heller denna är enhetlig, utan

 beräkningarna görs på olika sätt. En omskärelse till självkostnad kan därför

kosta allt mellan 700 kronor och flera tusen kronor.

För många familjer kan den höga kostnaden vara mycket betungande, samtidigt som

religionen och traditionen ställer krav på att ingreppet skall utföras. Detta är

 också en orsak till att små pojkar utsätts för ingrepp av personer som inte har

 tillräcklig kunskap.

Det finns argument både för och emot en offentlig finansiering av omskärelse som

 sker av skäl som inte är medicinskt betingade. Mot en offentlig finansiering

talar att ingreppet inte är hälso- och sjukvård, att det är en angelägenhet för

den enskilda familjen som den själv bör stå kostnaden för, att sjukvårdens

resurser är ansträngda och att detta är inte en prioriterad fråga.

Å andra sidan kan man hävda att det för barnets bästa och av rättviseskäl borde

finnas en offentlig finansiering eller åtminstone reglering av vad ingreppet

skall få kosta för familjen. Barnets bästa kräver att omskärelse utförs på ett

korrekt sätt under betryggande förhållanden. Att säkerställa detta är till stor

del en fråga om tillgänglighet och kostnader. Barnkonventionen kräver att alla

barn i landet behandlas på likvärdigt sätt; inget barn får diskrimineras utifrån

 religiös eller etnisk tillhörighet eller utifrån var i landet det bor. Barn,

vars religion och sociala tillhörighet kräver att omskärelse utförs, bör få

tillgång till den bästa vård på likvärdiga villkor som andra barn som behöver

besöka hälso- och sjukvården.

En jämförelse kan göras med våra nordiska grannländer, där det närmast är

självklart att familjen betalar normal läkarvårdstaxa om ingreppet utförs inom

hälso- och sjukvården. Det går inte heller att bortse från att kostnaden ur ett

samhälleligt perspektiv lär vara närmast försumbar, samtidigt som kostnaden för

den enskilda familjen kan vara högst kännbar.

Regeringen avser att följa utvecklingen och vilka effekter den nya lagen får för

 berörda pojkar och deras vårdnadshavare och vilken policy som utvecklas hos de

enskilda sjukvårdshuvudmännen.

7 Ekonomiska konsekvenser

Kostnadsökningarna av förslagen är mycket små och ryms inom nuvarande ramar för

såväl rättsväsendet som Socialstyrelsen.

8 Ikraftträdande

Regeringen finner det angeläget att lagen träder i kraft så snart som möjligt.

Socialstyrelsen har dock framfört synpunkter på att de behöver ges rimlig tid

att utfärda föreskrifter samt att ge erforderliga tillstånd. Regeringen har

förståelse för Socialstyrelsens synpunkter och föreslår därför att lagen träder

i kraft den 1 oktober 2001.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om omskärelse av pojkar

1 § Med omskärelse avses i denna lag ett sådant kirurgiskt ingrepp, i syfte att

helt eller delvis avlägsna förhud runt penis, som inte anses utgöra hälso- och

sjukvård i den mening som avses i 1 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763).

Denna lag skall tillämpas på omskärelse av pojkar upp till arton års ålder.

I denna inledande paragraf ges en definition av vad som avses med omskärelse

enligt lagen. Omskärelse som görs utifrån en medicinsk indikation, exempelvis

fimosis (förhudsförträngning), omfattas inte av denna lag. För sådan omskärelse

gäller hälso- och sjukvårdslagstiftningen.

I andra stycket anges att lagen skall tillämpas på pojkar upp till arton års

ålder. Då denna lag är till för att skydda barn, är det lämpligt att knyta

tillämpningsområdet till barnkonventionens definition av barn - varje människa

under arton år, om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller

för barnet. I Sverige är myndighetsåldern arton år och barnkonventionen gäller

således upp till den åldern för barn här i landet.

Omskärelse utförs endast på pojkar, könsstympning av flickor - som är något helt

 annat - är totalt förbjudet enligt lagen (1982:316) med förbud mot

könsstympning av kvinnor.

2 § När läkare utför omskärelse enligt denna lag gäller lagen (1998:531) om

yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, patientskadelagen (1996:799)

och patientjournallagen (1985:562).

Omskärelse som inte är medicinskt betingad är inte hälso- och sjukvård enligt

den definition som ges i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). För att lagen om

yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, patientskadelagen samt

patientjournallagen skall bli tillämpliga på sådan verksamhet, måste detta

regleras särskilt. Denna bestämmelse syftar till att göra tillämpliga

bestämmelser i nämnda lagar tillämpliga på sådana omskärelser som avses i denna

lag.

3 § Omskärelse får utföras på begäran av eller efter medgivande av pojkens

vårdnadshavare och efter det att vårdnadshavaren har informerats om vad

ingreppet innebär. Står pojken under vårdnad av två vårdnadshavare, skall vad

som nu sagts gälla båda. Den som skall utföra ingreppet svarar själv för att

informationen ges eller att den ges av medicinskt kunnig person.

Sådan information skall ges också till pojken, om han har uppnått den ålder och

mognad som krävs för att förstå informationen.

Pojkens inställning till ingreppet skall så långt det är möjligt klarläggas. Ett

 ingrepp får inte utföras mot en pojkes vilja.

I denna paragraf anges förutsättningarna för att omskärelse skall få ske.

Paragrafens innehåll behandlas närmare i avsnitt 5.2.1.

I första och andra styckena behandlas dels frågan om att det är pojkens

vårdnadshavare som skall begära eller medge omskärelsen, dels information som en

 förutsättning för att omskärelse skall få ske. Information om vad ingreppet

innebär skall ges till pojkens vårdnadshavare och också till pojken om han har

uppnått sådan ålder och mognad att han kan förstå informationen. Den som skall

utföra ingreppet är ansvarig för att sådan information ges. Om han själv inte

kan ge informationen skall han tillse att den ges av annan person som är

medicinskt kunnig. Det åligger den som skall utföra omskärelsen att förvissa sig

 om att informationen lämnats och att pojkens vårdnadshavare och, i förekommande

 fall, pojken själv förstår den.

Huvudregeln är att det är pojkens vårdnadshavare som skall begära ingreppet. I

det fall att en äldre pojke, som fortfarande är omyndig, begär att få en

omskärelse utförd, är det läkarens skyldighet att förvissa sig om att

vårdnadshavarna är införstådda med att omskärelse skall utföras och att de får

den information som föreskrivs.

Står barnet under vårdnad av två vårdnadshavare skall båda vårdnadshavarna

begära att omskärelsen görs (se 6 kap. 13 § föräldrabalken) och information om

vad ingreppet innebär skall ges till båda vårdnadshavarna. Om vid gemensam

vårdnad en av två vårdnadshavare inte vill att omskärelse görs, får den inte

utföras.

Uttrycket information om vad ingreppet innebär är avsett att innefatta också

information om vad eftervården innebär.

Det åligger också den som skall utföra ingreppet att försöka ta reda på pojkens

inställning, om pojken är gammal och mogen nog att kunna ge uttryck för en

sådan. Denna bestämmelse knyter an till en av barnkonventionens grundläggande

principer, barnets rätt att bli hörd och respekterad i frågor som berör honom.

Detta framgår av tredje stycket.

I tredje stycket anges också ytterligare förutsättningar för att ingreppet skall

 få ske. Pojken ges här en vetorätt. Även om pojkens vårdnadshavare vill att ett

 ingrepp görs får det inte utföras om pojken motsätter sig det.

4 § Ingreppet skall utföras med den smärtlindring som ingreppet kräver, under

betryggande hygieniska förhållanden och i övrigt med hänsyn till vad som är bäst

 för pojken.

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2.2.

Hänsynen till vad som är bäst för pojken skall vara vägledande. Detta innebär

bl.a. att adekvat smärtlindring skall ges och att ingreppet skall utföras under

fullgoda hygieniska och andra förhållanden. Socialstyrelsen kommer att

bemyndigas att utfärda närmare föreskrifter i fråga om adekvat smärtlindring och

 övriga villkor för omskärelsen, se 11 §.

5 § Omskärelse får utföras endast av legitimerad läkare med sådan kompetens som

föreskrivits med stöd av 11 § eller av den som har särskilt tillstånd att utföra

 omskärelse.

Annan person än legitimerad läkare får inte utföra omskärelse på pojkar som är

äldre än två månader.

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2.1.

Paragrafen anger vilka som är behöriga att utföra omskärelser av pojkar och

förbjuder samtidigt andra att utföra ingreppet. Det ankommer på Socialstyrelsen

att inom ramen för sin föreskriftsrätt ange vilken ytterligare kompetens som

skall krävas av en legitimerad läkare för att han eller hon skall vara behörig

att utföra omskärelse.

I andra stycket anges att särskilt tillstånd att utföra omskärelse endast kan

omfatta barn upp till två månaders ålder.

6 § Särskilt tillstånd att utföra omskärelse får meddelas den som har

föreslagits av ett trossamfund där omskärelse ingår som en del i en religiös

tradition, och om personen bedöms kunna utföra ingreppet i enlighet med de krav

som gäller för ingreppet och i övrigt är lämplig att utföra omskärelse eller om

tillståndet inte längre utnyttjas.

Tillstånd enligt första stycket meddelas av Socialstyrelsen efter ansökan av den

 som föreslås få tillstånd.

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.4 och 5.6.

I första stycket anges vad som krävs för att få särskilt tillstånd att utföra

omskärelse. Till ledning för vad som är ett trossamfund kan definitionen i 2 §

lagen (1998:1593) om trossamfund användas. Där anges att ett trossamfund är en

gemenskap för religiös verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst.

Sökanden skall, för att få tillstånd, kunna förväntas se till att de krav på

omskärelsen som ställs i 3 och 4 §§ denna lag samt anknytande föreskrifter och

allmänna råd uppfylls. Det krävs dock inte att sökanden själv har kompetens att

ge smärtlindring. Adekvat smärtlindring kan också ges av en annan person.

Däremot krävs att sökanden skall kunna ta ansvar för att kraven på omskärelse

uppfylls.

I andra stycket anges att det är Socialstyrelsen som är behörig myndighet att ge

 tillstånd. Ansökan skall göras av den person som skall ha tillståndet.

7 § Socialstyrelsen kan återkalla ett särskilt tillstånd att utföra omskärelse

för en person har utfört omskärelse på ett oskickligt eller annars olämpligt

sätt eller som av andra skäl är olämplig att utföra omskärelse eller om

tillståndet inte längre utnyttjas.

Ett beslut om återkallelse av tillstånd gäller omedelbart.

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5.

Principen bör vara den att en person som inte längre uppfyller de krav som

gäller för att få särskilt tillstånd att utföra omskärelse av pojkar inte heller

 skall få behålla ett sådant tillstånd.

En person som utför omskärelser på ett sådant sätt eller under sådana

förhållanden som riskerar att skada barnet, förorsaka det smärta eller på annat

sätt äventyrar barnets utveckling bör naturligtvis inte få behålla sitt

tillstånd. Det bör inte heller en person som inte håller sig underrättad om

vilka regler och allmänna råd som gäller för ingreppet eller som åsidosätter

sådana regler och råd. Detta kan vara fallet t.ex. om ingen eller endast

bristfällig information om ingreppet och dess konsekvenser lämnas.

En person kan härutöver anses vara olämplig att utföra omskärelser av pojkar

exempelvis på grund av sjukdom, tecken på missbruk eller liknande

omständigheter.

Lagrådet har noterat att det i motivtexten anförs att Socialstyrelsen skall

kunna återkalla ett tillstånd när det inte längre behövs, t.ex. för att

tillståndshavaren av något skäl inte längre anlitas, och föreslagit ett tillägg

till paragrafens första stycke. Regeringen delar Lagrådets uppfattning och har

justerat lagtexten i enlighet härmed.

I andra stycket föreskrivs att ett beslut om återkallelse av tillstånd gäller

omedelbart. Den som är missnöjd med ett återkallelsebeslut har enligt allmänna

förvaltningsrättsliga regler möjlighet att ansöka om inhibition hos länsrätten.

8 § Socialstyrelsen har tillsyn över den verksamhet som utövas av personer med

särskilt tillstånd att utföra omskärelse. Socialstyrelsen har rätt att

inspektera sådan verksamhet och får inhämta de upplysningar och ta del av de

handlingar som behövs för tillsynen

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.7.

9 § Den som utför en omskärelse utan att vara legitimerad läkare eller ha

särskilt tillstånd döms till böter eller fängelse i högst sex månader.

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.9.

10 § Socialstyrelsens beslut enligt denna lag överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till

kammarrätten.

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.8.

Beslut som kan överklagas är beslut om att inte bifalla en ansökan om särskilt

tillstånd samt beslut om återkallelse. I fråga om vem som skall ha rätt att

överklaga skall de allmänna förvaltningsrättsliga reglerna som framgår av 22 §

förvaltningslagen (1986:223) och 33 § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Där

stadgas att ett beslut får överklagas av den beslutet angår om det har gått

honom emot. I normalfallet torde det vara den som ansökt om tillstånd, dvs. den

som vid bifall skall ha det särskilda tillståndet att utföra omskärelse.

11 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om

- vilken kompetens läkare som skall utföra omskärelse skall ha,

- smärtlindring,

- hur ingreppet i övrigt skall utföras, samt

- den information som skall lämnas till pojken och hans vårdnadshavare.

I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen föreskriver,

att utfärda de ytterligare föreskrifter som behövs till skydd för enskilda.

Föreskriftsrätten knyter an till dels bestämmelsen i 5 § om kompetens, dels till

 de förutsättningar för omskärelse som anges i 3 och 4 §§.

9.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

7 kap. 1 §

Ett tillägg har gjorts i första stycket om att sekretess även gäller i

verksamhet som avser omskärelse. Lagrådet har anfört att det i allmän verksamhet

 bör råda motsvarande sekretess för omskärelser som gäller i hälso- och

sjukvården. Regeringen har emellertid valt en annan lösning än den Lagrådet

förordat av skäl som framgår under avsnitt 5.12.

9.3 Förslaget till lag om ändring i patientskadelagen (1996:799)

5 §

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.11.

Den föreslagna ändringen har införts på Lagrådets inrådan och medför att

patientskadelagen blir tillämplig när läkare utför sådan omskärelse som inte per

 definition är hälso- och sjukvård.

9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på

hälso- och sjukvårdens område

2 §

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.10.

Den föreslagna ändringen har införts på Lagrådets inrådan. Härigenom blir det

helt tydligt att läkare som utför omskärelse som inte per definition är hälso-

och sjukvård omfattas av bestämmelserna i nämnda lag.

Arbetsgruppens lagförslag

Förslag till lag om omskärelse

1 § Med omskärelse avses i denna lag ett sådant kirurgiskt ingrepp, i syfte att

helt eller delvis avlägsna förhud runt penis, som inte anses utgöra hälso- och

sjukvård i den mening som avses i 1 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763).

Denna lag skall tillämpas på omskärelse av pojkar upp till arton års ålder.

2 § Omskärelse får utföras endast om pojkens vårdnadshavare har informerats om

vad ingreppet innebär. Sådan information skall ges också till pojken, om han har

 uppnått den ålder och mognad som krävs för att kunna förstå informationen.

Pojkens inställning till ingreppet skall så långt det är möjligt klarläggas.

Samtycke till ingreppet skall lämnas av pojkens vårdnadshavare. Ett ingrepp får

inte göras mot en pojkes vilja.

Ingreppet skall utföras med den smärtlindring som ingreppet kräver samt under

betryggande hygieniska förhållanden och även i övrigt i enlighet med barnets

bästa.

3 § Omskärelse får utföras endast av därtill behörig hälso- och

sjukvårdspersonal eller den som har särskilt tillstånd att utföra omskärelse.

4 § Särskilt tillstånd att utföra omskärelse får meddelas den som har

föreslagits av ett sådant trossamfund för vilket omskärelse ingår som en del i

en religiös tradition, och som bedöms kunna utföra ingreppet i enlighet med de

krav som gäller för ingreppet och som i övrigt är lämplig att utföra omskärelse.

Tillstånd enligt första stycket meddelas av Socialstyrelsen efter ansökan av den

 som föreslås få tillstånd.

5 § Socialstyrelsen kan återkalla ett särskilt tillstånd att utföra omskärelse

för en person som utför eller har utfört en omskärelse på ett oskickligt eller

annars olämpligt sätt eller som av andra skäl får anses vara olämplig att utföra

 omskärelser.

6 § Den som utför en omskärelse utan att vara berättigad till det döms till

böter eller fängelse i högst sex månader.

7 § Socialstyrelsens beslut enligt denna lag får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till

kammarrätten.

8 § Regeringen eller efter regeringens bemyndigande Socialstyrelsen, får meddela

 föreskrifter om smärtlindring och om hur ingreppet i övrigt skall utföras samt

om den information som skall lämnas till vårdnadshavare och barn.

Denna lag träder i kraft den

Remissinstanser till promemorian Omskärelse av pojkar (Ds 2000:5)

Riksdagens ombudsmän (JO), Göta Hovrätt, Kammarrätten i Stockholm, Göteborgs

tingsrätt, Falu tingsrätt, Länsrätten i Skåne, Länsrätten i Södermanland,

Socialstyrelsen, Länsstyrelsen i Hallands län, Länsstyrelsen i Värmlands län,

Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Domstolsverket, Integrationsverket,

Invandrarverket, Barnombudsmannen, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering,

Statens medicinsk-etiska råd, Brottsförebyggande rådet, Brottsoffermyndigheten,

Sveriges advokatsamfund, Juridiska fakulteten vid Stockholms universitet,

Juridiska fakulteten vid Uppsala universitet, Judiska centralrådet, Judiska

församlingen i Stockholm, Sveriges muslimska förbund, Islamiska

kulturcenterunionen i Sverige, Förenade Islamiska Församlingar i Sverige,

Sveriges muslimska ungdomsförbund, Svenska islamiska samfundet, Stiftelsen

Islamic center, Islamiska shiasamfunden i Sverige, Samarbetsnämnden för

statsbidrag till trossamfund, Afrosvenskarnas riksförbund, Rädda Barnen, Barnens

 rätt i samhället (BRIS), Svenska Röda Korset, Nätverket för barnkonventionen,

Läkarsällskapet, Svenska barnläkarföreningen, Svensk barnkirurgisk förening,

Svensk barnsmärtförening, Riksförbundet för barnsjuksköterskor, Svensk

sjuksköterskeförening, Svenska barnmorskeförbundet, Landstingsförbundet, Svenska

 kommunförbundet, Landstinget i Stockholms län, Landstinget i Jönköpings län,

Landstinget i Gävleborgs län, RFSU, Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd,

Patientskadenämnden, Vårdförbundet och Sveriges läkarförbund.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om omskärelse av pojkar

1 § Med omskärelse avses i denna lag ett sådant kirurgiskt ingrepp i syfte att

helt eller delvis avlägsna förhud runt penis, som inte anses utgöra hälso- och

sjukvård i den mening som avses i 1 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763).

Denna lag skall tillämpas på omskärelse av pojkar upp till arton års ålder.

2 § När läkare utför omskärelse enligt denna lag gäller lagen (1998:531) om

yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, patientskadelagen (1996:799)

och patientjournallagen (1985:562).

3 § Omskärelse får utföras endast på begäran av pojkens vårdnadshavare och efter

 att vårdnadshavaren har informerats om vad ingreppet innebär. Står pojken under

 vårdnad av två vårdnadshavare, skall vad som nu sagts gälla båda. Den som skall

 utföra ingreppet svarar själv för att informationen ges eller att den ges av en

 medicinskt kunnig person.

Sådan information skall ges också till pojken, om han har uppnått den ålder och

mognad som krävs för att förstå informationen.

Pojkens inställning till ingreppet skall så långt det är möjligt klarläggas. Ett

 ingrepp får inte utföras mot en pojkes vilja.

4 § Ingreppet skall utföras med den smärtlindring som ingreppet kräver, under

betryggande hygieniska förhållanden och med hänsyn till vad som är bäst för

pojken.

5 § Omskärelse får utföras endast av legitimerad läkare med föreskriven

kompetens eller den som har särskilt tillstånd att utföra omskärelse av pojkar.

Annan person än legitimerad läkare får inte utföra omskärelse på pojkar som är

äldre än två månader.

6 § Särskilt tillstånd att utföra omskärelse får meddelas den som föreslagits av

 ett trossamfund där omskärelse ingår som en del i en religiös tradition, om

personen bedöms kunna utföra ingreppet i enlighet med de krav som gäller för

ingreppet och i övrigt är lämplig att utföra omskärelser.

Tillstånd enligt första stycket meddelas av Socialstyrelsen efter ansökan av den

 som föreslås få tillstånd.

7 § Socialstyrelsen kan återkalla ett särskilt tillstånd att utföra omskärelse

för en person som har utfört omskärelse på ett oskickligt eller annars olämpligt

 sätt eller som av andra skäl är olämplig att utföra omskärelser.

Socialstyrelsens beslut om återkallelse av tillstånd gäller omedelbart.

8 § Socialstyrelsen har tillsyn över den verksamhet som utövas av personer med

särskilt tillstånd att utföra omskärelse. Socialstyrelsen har rätt att

inspektera sådan verksamhet och får inhämta de upplysningar och ta del av de

handlingar som behövs för tillsynen.

9 § Den som utför en omskärelse av en pojke utan att vara behörig döms till

böter eller fängelse i högst sex månader.

10 § Socialstyrelsens beslut enligt denna lag får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till

kammarrätten.

11 § Regeringen eller, den myndighet regeringen bestämmer, får meddela

föreskrifter om

- vilken kompetens läkare som skall utföra omskärelse skall ha,

- smärtlindring,

- hur ingreppet i övrigt skall utföras, samt

- den information som skall lämnas till pojken och hans vårdnadshavare.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Lagen gäller inte omskärelse som skett före ikraftträdandet.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2001-03-07

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 22 februari 2001 (Socialdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

omskärelse av pojkar.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Carin Jahn.

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Allmänt

Varje form av könsstympning av kvinnor är förbjuden i vårt land (lag 1982:316).

När förbudet infördes konstaterades att könsstympning av kvinnor saknar religiös

 motivering till skillnad från vad som ofta är fallet vid könsstympning av män

(omskärelse), även om det förekommer att omskärelse utförs utan vare sig

medicinsk eller religiös motivering (prop. 1981/82:172). I bägge fallen utgör

ingreppet ett intrång i individens personliga integritet som principiellt kräver

 individens eget samtycke (vilket dock genom lagen 1982:316 blivit utan verkan

vid kvinnlig könsstympning).

Eftersom omskärelse av pojkar regelmässigt utförs när barnet är mycket litet -

enligt judisk sed på åttonde levnadsdagen och även bland muslimer ofta under

nyföddhetsperioden - aktualiseras i stället föräldrarnas bestämmanderätt över

barnet. I rättsfallet NJA 1997 s. 636 fann Högsta domstolen att föräldrars

samtycke gjorde en omskärelse tillåten. I det målet förelåg inte stöd för tanken

 att ingreppet, utfört på betryggande sätt, skulle vara så skadligt för barnet

att föräldrarnas samtycke inte skulle befria från ansvar. Som framgår av

remissyttranden i detta lagstiftningsärende råder emellertid inte någon enighet

om att ingreppet regelmässigt är oskadligt för barnet, och det konstateras också

 att den smärtlindring som är erforderlig - och som i och för sig väl kunde

göras obligatorisk, såsom förespråkats i en del remissvar - inte heller alltid

är utan komplikationer.

Det synes emellertid inte nu föreligga tillräckliga skäl för att anse omskärelse

 av pojkar vara en sådan för barnets hälsa skadlig sedvänja som Sverige genom

barnkonventionen (SÖ 1990:20, artikel 24.3) åtagit sig att motverka. Inte heller

 kan det bortses från att ett förbud mot omskärelse av pojkar - vare sig totalt

eller begränsat till andra ingrepp än sådana som görs inom hälso- och sjukvården

 - inte skulle efterlevas, utan verksamheten skulle, som det anförs i remissen,

tvingas ut i det illegala fältet och utrymmet för "köksbordskirurgi" skulle öka

med åtföljande ökade risker för barnens hälsa.

Men värderingen av ingreppet synes ha förskjutits redan under den korta tiden

från Högsta domstolens nyss nämnda avgörande och det nu föreliggande

lagstiftningsärendet, och den avvägning mellan å ena sidan barnets bästa och å

andra sidan föräldrarnas bestämmanderätt över barnet och deras rätt till fri

religionsutövning som nu görs kan efter en tid visa sig föråldrad.

Den föreslagna lagens EG-aspekt

Det får antas att omskärelser - liksom t.ex. aborter, se mål C-159/90 Society

for the Protection of Unborn Children Ireland Ltd mot Stephen Grogan m.fl.,

[1991] ECR I-4685 - är tjänster som omfattas av artikel 50 EG-fördraget och

beträffande vilka följaktligen, enligt artikel 49 samma fördrag, inskränkningar

i friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen skall förbjudas såvitt

avser medborgare i annan medlemsstat än den där mottagaren av tjänsten är

bosatt. Hur detta förhållande kan påverka den föreslagna regleringen har inte

berörts i remissen men bör beaktas under det fortsatta beredningsarbetet i

Regeringskansliet.

2 §

Enligt Lagrådets mening bör, vid sidan av förevarande bestämmelse, även i lagen

om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område och i patientskadelagen

införas föreskrifter varav framgår att nämnda lagar gäller även omskärelse

enligt förevarande lag. I förstnämnda lag bör i 2 § efter "tandvårdslagen

(1985:125)" läggas till ", lagen (2001:000) om omskärelse av pojkar". I

patientskadelagen bör i 5 § första ledet efter "hälso- och sjukvårdslagen

(1982:763)" skrivas ", tandvårdslagen (1985:125) eller lagen (2001:000) om

omskärelse av pojkar".

3 §

Bestämmelsen att omskärelsen får utföras "endast" på begäran av pojkens

vårdnadshavare står inte i god överensstämmelse med de principer som i övrigt

gäller enligt svensk rätt i fråga om förhållandet mellan barn och deras

vårdnadshavare och om ungas samtycke till medicinska åtgärder och är diskutabel

också från religionsfrihetssynpunkt. Ungas rättshabilitet i frågor som rör högst

 personliga angelägenheter utvecklas successivt och det kan i sådana frågor inte

 dras någon klar gräns vid artonårsåldern. Mycket unga kvinnor kan få abort

t.o.m. utan vårdnadshavarnas vetskap, eftersom sjukvårdssekretessen kan gälla

även gentemot dem (14 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen). Vid behandlingen

av förslaget till lag om trossamfund anförde Lagrådet att i fråga om sådana

högst personliga angelägenheter som trostillhörighet fick det antas följa av

allmänna rättsgrundsatser att exempelvis en 17-åring har möjlighet att träffa

avgörandet på egen hand. Regeringen delade Lagrådets uppfattning. (Prop.

1997/98:116 s. 109 f och 197.) Här kan även hänvisas till Elisabeth Rynning,

Samtycke till medicinsk vård och behandling, 1984, s. 285 ff, särskilt s. 286.

Det inses inte varför en 17-åring som önskar konvertera till judendomen inte

skulle kunna på egen begäran bli omskuren, om han eller någon annan betalar

kostnaden och ingreppet utförs av en kompetent läkare. Frågan borde överlämnas

till praxis. Lagrådet förordar därför att ordet "endast" utgår ur lagtexten.

Av lagtexten framgår att, om det finns två vårdnadshavare, bådas agerande skall

kunna förstås så att de begär att ingreppet skall utföras. Det är alltså inte

tillräckligt att en av dem begär och den andra inte motsätter sig ingreppet.

Frågan om hänsyn till barnets vilja brukar i familjerättsliga sammanhang

uttryckas så att sådan hänsyn skall tas med beaktande av barnets ålder och

mognad. I förevarande paragraf står att ett ingrepp inte får utföras mot pojkens

 vilja. Detta innebär att inte ens en liten pojke får omskäras mot sin vilja om

han kan ge utryck för att han inte vill vara med om ingreppet. Häremot har

Lagrådet inget att erinra.

7 §

Enligt motiveringen är avsikten att Socialstyrelsen skall kunna återkalla ett

tillstånd, förutom i de fall som anges i lagtexten, också när tillståndet inte

längre behövs, t.ex. för att tillståndshavaren av något skäl inte längre

anlitas. Detta måste komma till uttryck i lagtexten för att kunna läggas till

grund för återkallelse. Till paragrafens första stycke kan förslagsvis läggas

orden ", eller om tillståndet inte längre utnyttjas.

9 §

Om en läkare utför en omskärelse felaktigt kan han bli föremål för

disciplinpåföljd enligt lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens

område, därför att ingreppet inte har skett i överensstämmelse med vetenskap och

 beprövad erfarenhet, eller åtalas enligt brottsbalken för exempelvis misshandel

 eller vållande till kroppsskada. Däremot är det inte väl förenligt med det

system som i övrigt gäller för ansvar på hälso- och sjukvårdens område att en

legitimerad läkare skulle kunna straffas därför att det enligt Socialstyrelsens

föreskrifter finns någon formell brist i hans kompetens att utföra omskärelser

(jfr 9 § abortlagen). Lagrådet förordar att uttrycket "utan att vara behörig"

byts mot orden "utan att vara legitimerad läkare eller ha särskilt tillstånd".

Övergångsbestämmelserna

Punkten 2 är överflödig och bör utgå. Den torde endast kunna vara av intresse i

fråga om möjligheten att erhålla skadestånd. Vid patientskadelagens tillkomst

ansågs emellertid en motsvarande övergångsbestämmelse obehövlig, eftersom det i

enlighet med allmänna rättsgrundsatser ändå gällde att den nya lagen bara skulle

 tillämpas på skador som inträffade efter ikraftträdandet (prop. 1995/96:187 s.

75).

Sekretess

I allmän verksamhet bör för omskärelser råda motsvarande sekretess som gäller

för hälso- och sjukvården. Det är tvivelaktigt om omskärelse av religiösa skäl

kan betecknas som medicinsk verksamhet, något som motiverar en uttrycklig

bestämmelse i ämnet. En sådan bör läggas till som en ny tredje mening i 7 kap. 1

 § första stycket sekretesslagen och förslagsvis ges följande lydelse:

"Sekretessen gäller även i verksamhet som avser omskärelse enligt lagen

(2001:000) om omskärelse av pojkar:"

I privat hälso- och sjukvård får till följd av de av regeringen respektive

Lagrådet föreslagna ändringarna i lagen om yrkesverksamhet på hälso- och

sjukvårdens område tystnadsplikt anses följa av 2 kap. 8 § samma lag.

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2001

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:81 Omskärelse av pojkar

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som inför, ändrar, upp-häver eller upprepar ett

normgivnings-bemyndigande

Celexnummer för bakomliggande EG-regler

Lagen (2001:000) om omskärelse av pojkar

11 §

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1998:1657.

3 Senaste lydelse 1998:535.

Prop. 2000/ 01:81

8

1

Prop. 2000/01:81

40

41

Prop. 2000/01:81

Bilaga 1

42

Prop. 2000/01:81

Bilaga 1

41

Prop. 2000/01:81

Bilaga 2

43

Prop. 2000/01:81

Bilaga 2

43

Prop. 2000:01/81

Bilaga 3

45

Prop. 2000/01:81

Bilaga 3

44

Prop. 2000:01/81

Bilaga 4

48

Prop. 2000/01:81

Bilaga 4

46

Prop. 2000/01:81

49

Prop. 2000/01:81

49

Prop. 2000/01:81

50

50