Regeringens proposition

1991/92:104

om ändring i patientjournallagen (1985:562) m.m.

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits

upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 13 februari

1992.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att patientjournallagen (1985:562)

ändras så, att patientjournaler inom den enskilda hälso- och

sjukvården kan tas om hand dels om det på sannolika skäl kan

antas att journalerna inte kommer att handhas enligt lagen eller

föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, dels om den som

ansvarar för journalerna ansöker om omhändertagande och det

finns ett påtagligt behov av att journalerna tas om hand.

 Omhändertagna journaler skall enligt lagförslaget förvaras hos

arkivmyndigheten i det landsting eller, i fråga om kommuner som

inte tillhör något landsting, den kommun där journalerna finns.

Som minsta tid för förvaring föreslås tio år från den dag

journalhandlingarna inkom till arkivmyndigheten med möjlighet

för arkivmyndigheten att besluta om längre förvaring.

Arkivmyndigheten och andra myndigheter som har hand om

patientjournaler upprättade inom enskild hälso- och sjukvård

föreslås få samma begränsade skyldighet att i vissa särskilt

reglerade fall lämna uppgifter ur journalhandlingar som den haft

som ansvarat för handlingarna före överlämnandet av journalen

till myndigheten. Denna skyldighet gäller endast när uppgifterna

begärs för särskilt fall.

 Vidare föreslås att omhändertagna journaler efter ansökan

skall återlämnas om journalerna inte gallrats ut och det inte

heller finns anledning att anta att hanteringen av journalerna

kommer att misskötas efter återlämnandet.

 Beslut i fråga om omhändertagande och återlämnande skall

enligt förslaget meddelas av socialstyrelsen med möjlighet till

överklagande hos kammarrätt.

 I syfte att skapa ett starkt sekretesskydd läggs i

propositionen också fram förslag om ändringar i sekretesslagen

(1980:100). Det föreslås att en ny bestämmelse införs som

reglerar sekretessen i verksamhet som avser omhändertagande av

patientjournaler som upprättats inom enskild hälso- och

sjukvård. Denna sekretess innebär att uppgifter om enskilds

hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden i princip får

lämnas endast om den enskilde medgett det eller uppgiften begärs

av hälso- och sjukvårdspersonal samt behövs för vård eller

behandling och det är av synnerlig vikt att uppgiften lämnas.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 oktober 1992.

 Prop.

1991/92:104

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i patientjournallagen (1985:562)

 Härigenom föreskrivs i fråga om patientjournallagen

(1985:562)1

 dels att nuvarande 11-16 §§ skall betecknas 15-20 §§,

 dels att 8 § och den nya 15 § skall ha följande lydelse,

 dels att rubrikerna närmast före nuvarande 11, 14 och 16 §§

skall sättas närmast före de nya 15, 18 respektive 20 §§,

 dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 11-14

§§, och närmast före den nya 11 § en ny rubrik av följande

lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 8 §2

 En journalhandling skall En journalhandling skall

bevaras minst tre år efter det bevaras minst tre år efter det

den sista uppgiften fördes in i den sista uppgiften fördes in i

handlingen. Regeringen eller handlingen. Regeringen eller

den myndighet som regeringen den myndighet som regeringen

bestämmer får föreskriva att bestämmer får föreskriva att

vissa slags journalhandlingar vissa slags journalhandlingar

skall bevaras minst tio år. skall bevaras minst tio år. Om

 bevarande av journalhandlingar

 som tagits om hand efter beslut

 av socialstyrelsen finns det

 särskilda föreskrifter i 12 §

 andra stycket.

 För journalhandlingar som utgör allmän handling gäller, med de

undantag som följer av första stycket, arkivlagen (1990:782)

samt de bestämmelser som meddelas med stöd av arkivlagen.

 Omhändertagande och återläm-

 nande av patientjournal

 11 § Om det på sannolika skäl

 kan antas att patientjournaler

 inom enskild hälso- och sjuk-

 vård inte kommer att handhas

 enligt föreskrifterna i denna

 lag eller enligt föreskrifter

 som meddelats med stöd av

 lagen, får socialstyrelsen

 besluta att de skall tas om

 hand.

1 Senaste lydelse av förutvarande 14 § 1986:197.

2 Senaste lydelse 1990:785.

 Prop. 1991/92:104

 Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Socialstyrelsen får också be-

sluta om omhändertagande av

patientjournaler inom enskild

hälso- och sjukvård, om den som

ansvarar för hanteringen av

journalerna ansöker om det och

det finns ett påtagligt behov

av att journalerna tas om hand.

 En omhändertagen patient-

journal skall återlämnas, om

det är möjligt och det inte

finns skäl för omhändertagande

enligt första stycket. Beslut i

fråga om återlämnande meddelas

av socialstyrelsen efter an-

sökan av den som vid beslutet

om omhändertagande ansvarade

för hanteringen av journalen.

 12 § Patientjournaler som

skall tas om hand enligt 11 §

skall förvaras avskilda hos

arkivmyndigheten i det

landsting eller, i fråga om

kommuner som inte tillhör något

landsting, den kommun där

journalerna finns.

Socialstyrelsen skall i varje

beslut om omhändertagande ange

hos vilken arkivmyndighet jour-

nalerna skall förvaras.

 Omhändertagna journalhand-

lingar skall bevaras minst tio

år från det att de kom in till

arkivmyndigheten.

 13 § Ett beslut om omhänder-

tagande av patientjournaler får

verkställas även om det inte

vunnit laga kraft, om inte

något annat föreskrivits i be-

slutet.

 Polismyndigheten skall lämna

den hjälp som behövs för att

verkställa ett beslut om om-

händertagande av pati-

entjournaler.

 14 § Socialstyrelsens beslut

i fråga om omhändertagande

eller återlämnande av patient-

journaler får överklagas hos

kammarrätten.

(11 §) 15 §

 Om rätten att ta del av journalhandlingar inom den allmänna

hälso- och sjukvården finns bestämmelser i tryckfrihets-

förordningen och sekretesslagen (1980:100).

 En myndighet som har hand om

en patientjournal upprättad

 Prop. 1991/92:104

 Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

inom enskild hälso- och

sjukvård har, om uppgift ur

journalen begärs för särskilt

fall, samma skyldighet att

lämna uppgiften som den haft

som ansvarat för journalen före

överlämnandet till myndigheten.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1992.

 Prop.

1991/92:104

2. Förslag till

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1, 2 och 6 §§ sekretesslagen

(1980:100) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 7 kap.

 1 §1

 Sekretess gäller, om inte annat följer av 2 §, inom hälso- och

sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra

personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften

kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående

lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk verksamhet, såsom

rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk undersökning, insemination,

fastställande av könstillhörighet, abort, sterilisering,

kastrering och åtgärder mot smittsamma sjukdomar samt i verksam-

het som avser särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda

och därmed likställda.

 Sekretess enligt första stycket gäller också i sådan verk-

samhet hos myndighet som innefattar omprövning av beslut i eller

särskild tillsyn över allmän eller enskild hälso- och sjukvård.

 Sekretess gäller i verksamhet

 som avser omhändertagande av

 patientjournal inom enskild

 hälso-och sjukvård för uppgift

 om enskilds hälsotillstånd

 eller andra personliga för-

 hållanden. Utan hinder av

 sekretessen får uppgift lämnas

 till hälso- och sjukvårds-

 personal om uppgiften behövs

 för vård eller behandling och

 det är av synnerlig vikt att

 uppgiften lämnas.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i hög-

st sjuttio år.

 En landstingskommunal eller kommunal myndighet som bedriver

verksamhet som avses i första stycket får lämna uppgift till en

annan sådan myndighet för forskning eller framställning av

statistik eller för administration på verksamhetsområdet, om det

inte kan antas att den enskilde eller någon honom närstående

lider men om uppgiften röjs. Vidare får utan hinder av

sekretessen uppgift lämnas till enskild enligt vad som

föreskrivs i lagen (1984:1140) om insemination, lagen

(1988:1473) om undersökning beträffande HIV-smitta i brottmål

och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård.

 2 §2

 Sekretessen enligt 1 § gäller inte

 1. beslut i ärende enligt lagstiftningen om psykiatrisk

tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård, om beslutet angår

frihetsberövande åtgärd,

1 Senaste lydelse 1991:1964

2 Senaste lydelse 1991:1964

 Prop.

1991/92:104

 2. beslut enligt smittskyddslagen (1988:1472), om beslutet

angår frihetsberövande åtgärd och avser annan sjukdom än som

anges i 1.3 bilagan till nämnda lag,

 3. anmälan och beslut i 3. anmälan och beslut i

ärende om ansvar eller be- ärende om ansvar eller be-

hörighet för personal inom hörighet för personal inom

hälso- och sjukvården. hälso- och sjukvården,

 4. beslut i fråga om om-

 händertagande eller åter-

 lämnande av patientjournal.

 6 §

 Sekretess gäller inom hälso- Sekretess gäller inom hälso-

och sjukvården samt inom och sjukvården och annan

socialtjänsten för anmälan verksamhet som avses i 1 § samt

eller annan utsaga av enskild inom social-tjänsten för

om någons hälsotillstånd eller anmälan eller annan utsaga av

andra personliga förhållanden, enskild om någons häl-

om det kan antas att fara upp- sotillstånd eller andra

kommer för att den som har personliga förhållanden, om det

gjort anmälan eller avgivit kan antas att fara uppkommer

utsagan eller någon honom för att den som har gjort

närstående utsätts för våld anmälan eller avgivit utsagan

eller annat allvarligt men om eller någon honom närstående

uppgiften röjs. utsätts för våld eller annat

 allvarligt men om uppgiften

 röjs.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i

högst femtio år.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1992.

 Prop.

1991/92:104

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 februari

1992

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i patientjournallagen

(1985:562) m.m.

1 Inledning

Patientjournallagen (1985:562) trädde i kraft den 1 januari

1986. Den innehåller bl.a. bestämmelser om förande av patient-

journal, hur en sådan journal skall hanteras och minsta tid den

skall bevaras. Några särskilda regler om vad som ska hända med

patientjournaler sedan exempelvis den som är ansvarig för

hanteringen och bevarandet av dessa avlidit, finns dock inte i

lagen. I allmänna läkarinstruktionen (1963:341) och allmänna

tandläkarinstruktionen (1963:666) föreskrivs i stället att

socialstyrelsen skall meddela bestämmelser om hur journaler hos

en läkare respektive tandläkare som avlidit eller vars

legitimation återkallats, skall behandlas.

 Socialstyrelsen har utarbetat förslag till bestämmelser

rörande behandlingen av patientjournaler efter avlidna läkare

m.fl. Detta förslag överlämnades i maj 1984 till

journalutredningen (S 1980:3). I betänkandet Journalarkiv

utanför den offentliga hälso- och sjukvården och tandvården (Ds

S 1984:18), som överlämnades i december 1984, föreslog utred-

ningen att det i patientjournallagen skulle införas en be-

stämmelse enligt vilken patientjournaler inom enskild hälso- och

sjukvård skulle kunna tas om hand efter beslut av

socialstyrelsen om vissa förutsättningar förelåg. Utredningen

föreslog också en ändring i sekretesslagen (1980:100). En av

utredningen gjord sammanfattning avbetänkandet och utredningens

förslag till författningsändringar bör fogas till protokollet i

detta ärende som bilagorna 1 och 2.

 Journalutredningens betänkande har remissbehandlats. Till

protokollet bör som bilaga 3 fogas en förteckning över samtliga

remissinstanser och en sammanställning av remissyttrandena.

 Regeringen beslutade den 30 januari 1992 att inhämta lagrådets

yttrande över lagförslag som upprättats inom socialdepartementet

med anledning av vad jag nu redogjort för. Dessa lagförslag var

likalydande med

 Prop.

1991/92:104

dem jag nu lägger fram. Lagrådet har lämnat förslagen utan

erinran. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta

ärende som bilaga 4.

2 Patientjournaler efter avlidna läkare m.fl. och

 hittillsvarande behandling av sådana journaler

I patientjournallagen anges att patientjournal skall föras vid

vård, undersökning och behandling av patienter inom hälso- och

sjukvård. Med patientjournal avses de anteckningar som görs och

de handlingar som upprättas eller kommer in i samband med vården

och som innehåller uppgifter om patientens hälsotillstånd eller

andra personliga förhållanden och om vårdåtgärder. En

patientjournal omfattar sålunda i regel ett antal journal-

handlingar som har betydelse för vården av patienten.

 En journalhandling behöver inte alltid vara en framställning i

skrift. Den kan även bestå av en bild eller en upptagning som

kan läsas, avlyssnas eller i övrigt uppfattas med tekniskt

hjälpmedel. Som exempel på det senare kan nämnas dikta-

fonupptagningar och röntgenfilm.

 Skyldig att föra patientjournal är främst sådan hälso- och

sjukvårdspersonal som har legitimation eller särskilt förord-

nande att utöva sitt yrke. Inom den enskilda hälso- och

sjukvården gäller denna skyldighet också en person som arbetar

som logoped, psykolog eller psykoterapeut och utan att ha

legitimation för yrket biträder en legitimerad yrkesutövare.

 I patientjournallagen föreskrivs vidare att varje

journalhandling skall hanteras och förvaras så att obehöriga

inte får tillgång till den och att en journalhandling skall

bevaras minst tre år efter det att den sista uppgiften fördes in

i handlingen. Regeringen, eller den myndighet regeringen

bestämmer, kan dock föreskriva att vissa journalhandingar skall

bevaras minst tio år. Så har också skett i förordningen

(1986:203) om förlängd bevarandetid för vissa journalhandlingar

inom hälso- och sjukvården.

 Det är enligt patientjournallagen den som fört in en uppgift i

en patientjournal som ansvarar för uppgiften. Vem som har

ansvaret för hanteringen och bevarande av patientjournalerna

framgår däremot inte direkt av lagstiftningen. Ansvaret torde

kunna delas av flera. Det är dock naturligt att den som driver

verksamheten ytterst svarar för förvaringen av journalerna.

 Inom den enskilda hälso- och sjukvården kan det i många fall

vara så att den läkare eller annan som behandlar patienten och

som för patientjournalen också är den som driver verksamheten.

Denne skall då bl.a. se till att journalen förvaras på det sätt

som patientjournallagen föreskriver. Reglering saknas emellertid

om vad som skall hända med journalen om denne person avlider

eller på annat sätt avslutar verksamheten utan att någon annan

dessförinnan har övertagit ansvaret för patientjournalerna.

Detta kan leda till osäkerhet hos patienterna om deras journaler

förvaras på ett tillfredsställande sätt. Det har också

förekommit att

 Prop.

1991/92:104

patientjournaler återfunnits förvarade på vindar och andra

olämpliga ställen. Det är vidare troligt att en del journaler

förstörts i förtid då anhöriga till avlidna läkare m.fl. helt

enkelt inte känt till kravet på viss tids bevarande.

 Emellertid förekommer, och har tidigare förekommit, att

anhöriga till avlidna läkare m.fl. eller vårdgivare som avser

att avsluta sin verksamhet, kontaktar myndigheterna med

förfrågningar om hur de skall förfara med patientjournalerna.

Fram till den 1 juli 1981 sköttes dessa frågor av länsläkarna

eftersom dessa, enligt dåvarande lydelse av 6 § allmänna

läkarinstruktionen, skulle bestämma hur det skulle förfaras med

journalerna när en läkare avlidit och hans journaler inte

övertagits av annan läkare. Socialstyrelsen skulle meddela

närmare anvisningar om detta, men några sådana meddelades

aldrig. Motsvarande reglering för journaler efter avlidna

tandläkare fanns i 6 § allmänna tandläkarinstruktionen.

 Praktiskt kunde det gå till så att en företrädare för ett

dödsbo kontaktade länsläkaren varefter denne besökte mot-

tagningen och gick igenom patientjournalerna samt tog över

ansvaret för dem. Länsläkaren kunde också föreslå att jour-

nalerna direkt skulle lämnas till länsläkarorganisationen, som

ordnade med förvaringen av dessa. Länsläkaren var däremot sällan

mer aktiv i den bemärkelsen att han t.ex. följde dödsannonser

eller på annat sätt själv försökte inhämta information.

 Omhändertagna journaler som var äldre än tio år förstördes

normalt eftersom föreskriven kortaste tid för bevarande av

läkar- och tandläkarjournaler då var tio år från den sista

anteckningen i journalen. Med hänsyn till det nära sambandet

mellan länsläkarorganisationen och länsstyrelsen föll det sig

naturligt att därefter överlämna journalerna till länsstyrelsen

för förvaring. Några få länsläkarorganisationer fick i stället

hjälp med förvaringen av något landsarkiv eller kommunalt arkiv

eller av någon vårdcentral på orten.

 I samband med att länsläkarorganisationen avskaffades år 1981

ändrades allmänna läkarinstruktionen och allmänna tand-

läkarinstruktionen. Enligt den nya lydelsen skall, som tidigare

anförts, socialstyrelsen meddela bestämmelser om hur journalerna

hos en läkare respektive tandläkare som avlidit skall behandlas

om dessa inte övertas av en annan läkare eller tandläkare.

Motsvarande skall gälla journaler förda av läkare eller

tandläkare vars legitimation återkallats. Några sådana

bestämmelser har emellertid inte utfärdats.

 Efter år 1981 har länsstyrelserna under en tid fortsatt att ta

emot vissa patientjournaler efter avlidna läkare och tandläkare.

Detta har skett närmast mot bakgrund av att vissa tjänstemän

inom länsläkarorganisationen under en övergångsperiod fortsatt

att som tidigare hjälpa länsstyrelsen i medicinska frågor. Efter

denna övergångsperiod har socialstyrelsen bl.a. hänvisat till

närmaste landsarkiv. Det har också förekommit att journaler

lämnats till ett landstingsarkiv och i något undantagsfall att

journalerna arkiverats hos socialstyrelsen.

 Prop.

1991/92:104

3 Omhändertagande av patientjournaler inom den enskilda hälso-

och sjukvården samt återlämnande av omhändertagna journaler

 Mitt förslag: Socialstyrelsen skall kunna besluta att

 patientjournaler, som tillhör yrkesutövare inom den

 enskilda hälso- och sjukvården, skall tas om hand.

 Sådant beslut skall kunna meddelas dels om det på

 sannolika skäl kan antas att journalerna annars inte

 skulle komma att handhas på det sätt som föreskrivs i

 patientjournallagen eller i föreskrifter som meddelats

 med stöd av den lagen, dels efter ansökan av en person

 som ansvarar för journalerna om det finns ett

 påtagligt behov av att journalerna tas om hand. Jour-

 nalhandlingar, som blivit omhändertagna, skall efter

 ansökan lämnas tillbaka om det saknas skäl att anta

 annat än att journalerna kommer att handhas på före-

 skrivet sätt efter återlämnandet. Också i sådana

 frågor skall beslut fattas av socialstyrelsen.

 Utredningens förslag överensstämmer med mitt när det gäller

omhändertagande i de situationer då det på sannolika skäl kan

antas att journalerna inte skulle komma att handhas enligt

lagstiftningen och i fråga om återlämnande.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som har berört

utredningens förslag om omhändertagande har ställt sig positiva.

Handikappförbundens centralkommitté anför att det med hänsyn

till patienternas trygghet är ytterst angeläget att denna fråga

regleras.

 Frågan om återlämnande har endast berörts av några få

remissinstanser. Kammarrätten i Stockholm framhåller dock att

uttryckliga föreskrifter bör ges om att det är socialstyrelsen

som skall pröva frågan.

 Skälen för mitt förslag: Enligt patientjournallagen skall

varje journalhandling hanteras och förvaras så att obehöriga

inte får tillgång till den. Handlingarna skall bevaras i minst

tre - eller i vissa fall tio - år.

 Jag har tidigare anfört är det inte alltid är den enskilde

yrkesutövaren som ytterst är ansvarig för att föreskrifterna om

hantering och bevarande av journalhandlingar följs. Är denne

person anställd ligger detta ansvar i stället på arbetsgivaren,

den som driver verksamheten. Som utredningen anfört får denne

anses vara ägare till journalerna även om denna äganderätt är

inskränkt på många sätt.

 Den som bedriver hälso- och sjukvård skall alltså ordna med

bl.a. journalförvaring och därvid iaktta vad som krävs

beträffande skyddsnivån och bevarandetiden. Det förhållandet att

verksamheten ändrar inriktning eller helt läggs ner påverkar i

princip inte detta förhållande. Någon påföljd finns emellertid

inte angiven i patientjournallagen för den som bryter mot

föreskrifterna i lagen. Däremot kan, enligt lagen (1980:11) om

tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (till-

synslagen), disciplinpåföljd åläggas den som tillhör hälso- och

sjukvårdspersonalen och som uppsåtligen eller av oaktsamhet

åsidosätter vad

 Prop.

1991/92:104

som åligger honom i hans yrkesutövning om felet inte är ringa.

Även den som när en disciplinpåföljd blir aktuell inte längre

tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen kan åläggas

disciplinansvar om det finns särskilda skäl. En yrkesutövare som

är legitimerad kan i vissa fall också fråntas sin legitimation.

 Med hälso- och sjukvårdspersonal avses enligt sistnämnda lag

bl.a. personal vid sjukhus eller andra inrättningar för vård av

patienter om inrättningen drivs av det allmänna eller av

enskilda med bidrag från det allmänna eller efter särskilt

tillstånd samt den som i annat fall i egenskap av legitimerad

yrkesutövare meddelar vård åt patienter eller tillhör personal

som biträder en sådan yrkesutövare i vården. Dessa personer står

i yrkesutövningen under tillsyn av socialstyrelsen.

 En läkare, tandläkare eller annan som förlorar sin

legitimation upphör normalt att tillhöra hälso- och

sjukvårdspersonalen och står då inte längre under

socialstyrelsens tillsyn. Om en sådan person eller någon annan

som inte tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen skulle bryta mot

föreskrifterna om hantering och bevarande av patientjournaler

saknas därför möjlighet att ingripa enligt tillsynslagen. Endast

om åsidosättandet av nämnda föreskrifter skulle innebära att

personen i fråga också bryter mot föreskriven tystnadsplikt kan

ingripande ske. Denne kan i så fall dömas enligt 20 kap 3 §

brottsbalken för brott mot tystnadsplikt.

 Det finns alltså en "lucka" i lagstiftningen när det gäller

förvaringen av patientjournaler. Då dessa journaler kan

innehålla uppgifter av känslig karaktär är det framför allt från

integritetssynpunkt av vikt att en reglering kommer till stånd.

 Journalhanteringen uppfattas inte heller så sällan som ett

praktiskt problem när en privatpraktiserande yrkesutövare läg-

ger ner sin verksamhet utan att överlåta sin praktik till någon

kollega som samtidigt övertar hanteringen och ansvaret för

patientjournalerna. Den vanligaste orsaken till att frågan om

den fortsatta hanteringen av journalhandlingar väcks är att den

som ansvarat för hanteringen avlidit. Ett ofta framfört argument

är att dödsbodelägarna saknar både kompetens och möjligheter att

ta hand om materialet under den föreskrivna arkiveringstiden. Om

dödsboet inte får hjälp utifrån kan alternativet bli att

journalerna helt enkelt läggs undan eller kastas bort, vilket

kan komma att verkställas utan några garantier beträffande säker

destruktion m.m. Enligt vad stadsarkivet i Malmö anfört i ett

yttrande som riksarkivet bifogat sitt remisssvar är det också

arkivmyndigheternas erfarenhet att det vid återkommande

tillfällen hänt att enskilda läkares arkiv påträffats på vindar

och i garage. Samma problem kan uppkomma t.ex. när tillståndet

för ett enskilt vårdhem återkallas med omedelbar verkan eller

när en enskild verksamhet läggs ner abrupt av andra skäl, som

när en enhet för företagshälsovård stängs på grund av företagets

konkurs. Även med hänsyn härtill bör en reglering komma till

stånd som i största möjliga utsträckning säkrar att

patientjournaler förvaras på ett tillfredsställande sätt.

 Prop.

1991/92:104

Denna reglering bör, med hänsyn till syftet med den, innebära

att journalerna kan omhändertas för förvaring. Förvaringen bör

dock i möj-ligaste mån följa de regler som gäller förvaringen

hos den enskilde vårdgivaren.

 Jag ser frågan om ett säkert förvarande av journalerna närmast

som en tillsynsfråga. Det bör därför vara en naturlig uppgift

för socialstyrelsen såsom tillsynsmyndighet för hälso- och

sjukvård att vid behov gripa in exempelvis när en verksamhet

inom enskild hälso- och sjukvård upphör eller förändras på det

sätt jag nämnt och, om det är sannolikt att patientjournalerna

inte kommer att handhas på föreskrivet sätt, fatta beslut om

omhändertagande av berörda journaler. Det bör därvid ligga

närmast till hands att sådana beslut fattas av de olika regio-

nala enheterna inom socialstyrelsen.

 Det bör även öppnas en möjlighet för socialstyrelsen att efter

ansökan av den som ansvarar för hanteringen av patientjournaler,

besluta att dessa skall tas om hand. Så bör exempelvis kunna ske

om en enskild yrkesutövare avser att avbryta sin verksamhet i

landet för en längre tids vistelse utomlands. Det bör dock

betonas att ansvaret för bevarande m.m. i första hand åvilar den

enskilde och att prövning om det är motiverat att besluta om

omhändertagande av journalerna måste göras i varje särskilt

fall.

 Journalhandlingar är ett betydelsefullt arbetsinstrument inom

hälso- och sjukvården. Det är därför av stor vikt för den

enskilde yrkesutövaren att omhändertagna journaler kan återfås

när förhållandena så medger. Detta gäller t.ex. om en person som

fått sin legitimation återkallad får ny legitimation eller om en

nedlagd praktik återupptas av den ursprunglige ägaren. Prövning

av återlämnande bör ske av samma myndighet som prövar frågor om

omhändertagande. Ett återlämnande förutsätter naturligtvis att

handlingarna finns kvar och inte har gallrats ut. Jag återkom-

mer till detta i det följande under avsnitt 6.

 Bestämmelser om omhändertagande och återlämnande av

patientjournaler hör naturligt samman med föreskrifterna i

patientjournallagen om hantering och bevarande av

journalhandlingar. De nu föreslagna bestämmelserna bör därför

föras in i den lagen.

4 Förvarande myndighet

 Mitt förslag: Journalhandlingar, vilka socialstyrelsen

 beslutat skall omhändertas, skall förvaras hos

 arkivmyndigheten i det landsting eller den

 landstingsfria kommun där journalhandlingarna finns.

 Socialstyrelsen skall i beslutet om omhändertagande

 ange den arkivmyndighet hos vilken förvaring skall

 ske.

 Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att

omhändertagna journalhandlingar skall förvaras hos

länsstyrelserna.

 Prop.

1991/92:104

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har ställt sig

bakom utredningens förslag. Några tar emellertid avstånd från

detta. Riksarkivet och länsstyrelsernas organisationsnämnd anser

att en uppgift av detta slag ligger vid sidan av

länsstyrelsernas verksamhet. De framhåller även att

länsstyrelsernas resurser för arkivvård varierar från län till

län och att de i vissa län är otillräckliga. Dessa instanser

föreslår i stället att omhändertagna arkiv med journalhandlingar

förs över till huvudmännen för hälso- och sjukvården.

 Landstingsförbundet har i sitt remissvar framhållit betydelsen

av att omhändertagna journaler utan onödiga dröjsmål kan

rekvireras från länsstyrelserna om de bedöms ha värde för den

fortsatta vården av patienten. Några remissinstanser har vidare

påtalat vikten av att det finns registrerat var omhändertagna

handlingar förvaras så att de lätt kan återfinnas om de behövs

för den fortsatta vården av patienterna.

 Skälen för mitt förslag: Enligt vad som framgår av remissvaren

kan en förvaring hos länsstyrelserna medföra praktiska problem.

Utredningen har förutsatt att länsstyrelsernas konsultläkare

skall medverka vid hanteringen av de privata journalarkiven.

Tillgången till konsultläkare varierar dock. Framför allt kan

det förutses svårigheter när det gäller att med tillräcklig

snabbhet ta fram handlingar som begärs utlämnade och som behövs

för patientens fortsatta vård. Länsstyrelserna är inte heller

beredda att åta sig den nya arkiveringsuppgiften utan att få

kostnaden för den täckt.

 Inom landstingen finns däremot både kunskaper och kapacitet

att ta hand om den relativt begränsade mängd handlingar som det

kan bli fråga om. Fram till och med år 1985 rörde det sig om två

till tio arkiv om året vilket motsvarar ca tio hyllmeter för

landet som helhet. Den totala arkivmängden torde inte heller i

fortsättningen bli så stor. Visserligen kan förutsättas att ett

antal enskilda vårdhem för psykiskt utvecklingsstörda kommer att

läggas ner inom de närmaste åren men detta innebär inte att

journalarkiv avseende hälso- och sjukvård vid dessa vårdhem

alltid behöver omhändertas på sätt jag nu föreslagit. I den mån

det subjekt som drivit vårdhemmet finns kvar behåller detta

ansvaret för förvaringen av journalerna. I många fall kan det

också förutsättas att ansvaret för journalerna övertagits av

någon annan före eller i samband med nedläggningen av vård-

hemmet. Exempelvis kan dessa ha överlämnats till den offentliga

vården med patientens samtycke eller för att vårdhemmet funnit

vara motiverat med hänsyn till patientens fortsatta vård och be-

handling och kunna ske utan hinder av bestämmelserna om tyst-

nadsplikt.

 Genom en överenskommelse om ersättningar från sjukförsäkringen

till sjukvårdshuvudmännen (prop. 1985/86:167, SfU 1, rskr. 9)

har slutlig reglering skett av frågan om ersättning till

sjukvårdshuvudmännen för uppgiften att ta hand om journalarkiv

huvudsakligen efter privatpraktiserande läkare, tandläkare,

psykologer m.fl. som avlidit eller mist sin legitimation.

 Journalutredningen har fört fram omsorgen om patienternas

integritet som ett starkt skäl för att överföra journalarkiven

till länsstyrelserna.

 Prop.

1991/92:104

Utredningen anser det vara mindre lämpligt att överlåta ansva-

ret för de privata journalerna på landstingen eftersom

handlingarna rör patienter som kanske av personliga skäl valt en

privat vårdgivare. Självfallet anser jag att det är angeläget

att i detta sammanhang ta hänsyn till patienternas integritet.

Sådana hänsyn anser jag dock kunna tas även om de privata

journalarkiven tas om hand av landstingen och särskilt om förva-

ringen sköts av arkivmyndigheterna. Skulle den medicinska kom-

petensen hos arkivmyndigheten inte vara tillräcklig vid mer

komplicerade sekretessbedömningar och annat bör samråd kunna ske

med annan personal inom landstinget.

 Min bedömning är alltså att den myndighet som är lämpligast

att sköta förvaringen av omhändertagna patientjournaler är

arkivmyndigheten i respektive landsting. När det gäller de

landstingsfria kommunerna bör förvaringen anförtros arkivmyn-

digheten i respektive kommun.

 För att den enskilde inte skall behöva tveka om vilken

arkivmyndighet som skall sköta förvaringen bör detta

uttryckligen anges i socialstyrelsens beslut om omhän-

dertagande. En bestämmelse om detta bör införas i

patientjournallagen. Däremot anser jag det inte vara nödvändigt

att föreskriva att något särskilt register skall upprättas

rörande var omhändertagna journalhandlingar finns. Denna

information kan hämtas från omhändertagandebeslutet och det

torde för övrigt ofta framstå som naturligt vilken arkivmyndig-

het som kan vara aktuell. Att arkivmyndigheterna måste hålla

sådan ordning på handlingarna att dessa lätt kan återfinnas vid

förfrågan skall jag strax återkomma till.

5 Utlämnande av uppgifter ur omhändertagna journalhandlingar

 Mitt förslag: I sekretesslagen införs en bestämmelse

 om sekretess för uppgift om enskilds hälsotillstånd

 eller andra personliga förhållanden i omhändertagna

 patientjournaler och när sådan uppgift i övrigt kan

 förekomma i verksamhet som avser omhändertagande av

 patientjournaler. Enligt huvudregeln skall en sådan

 uppgift få lämnas endast om den som uppgiften rör har

 medgett det eller om uppgiften begärs av hälso- och

 sjukvårdspersonal och behövs för vård eller behandling

 samt det är av synnerlig vikt att uppgiften lämnas. I

 förhållande till patienten skall samma sekretess gälla

 som inom den offentliga hälso- och sjukvården.

 I patientjournallagen införs vidare en bestämmelse

 enligt vilken bl.a. en arkivmyndighet som förvarar en

 omhändertagen patientjournal har samma skyldighet att

 lämna uppgifter som den som var ansvarig för journalen

 innan denna överlämnades till myndigheten.

 Myndighetens skyldighet att lämna uppgift begränsas

 dock till att uppgiften begärts för särskilt fall.

 Prop.

1991/92:104

 Utredningens förslag: Utredningen föreslog att samma sekretess

skulle gälla för uppgifter i omhändertagna patientjournaler som

för uppgifter i patientjournaler inom den offentliga hälso- och

sjukvården.

 Remissinstanserna: Ett fåtal instanser berör dessa frågor. De

flesta som gör det är i stort sett positiva till utredningens

förslag. Några, bl.a. Föreningen arkivverksamma i landsting och

kommun, anför dock att den personliga integriteten bäst skulle

respekteras om de omhändertagna patientjournalerna kunde behålla

sin privaträttsliga status.

 Skälen till mitt förslag: En patientjournal innehåller

uppgifter om bl.a. patientens hälsotillstånd och andra per-

sonliga förhållanden. Till skydd för sådana uppgifter gäller

inom den offentliga hälso- och sjukvården sekretess enligt

sekretesslagen. Sekretess gäller för uppgift om enskilds

hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden och innebär

att uppgifterna inte får röjas på något sätt vare sig det sker

muntligen, genom utlämnande av handlingen eller på annat sätt,

om det inte står klart att de kan röjas utan att den enskilde

eller någon honom närstående lider men. I förhållande till

patienten själv gäller att uppgift om hans hälsotillstånd inte

får röjas om det med hänsyn till ändamålet med vården eller

behandlingen är av synnerlig vikt att uppgiften inte lämnas till

honom. Vidare finns en särskild sekretessbestämmelse till skydd

för anmälan eller annan utsaga av enskild om någons hälsotill-

stånd eller andra personliga förhållanden. För hälso- och

sjukvårdspersonal inom den enskilda vården finns i tillsynslagen

bestämmelser av i princip samma innehåll. Dessa bestämmelser

gäller inte bara den som tillhör hälso-och sjukvårdspersonalen

utan också den som har tillhört sådan personal.

 Att en uppgift får lämnas ut eftersom tystnadsplikt inte

gäller för den i förhållande till patienten eller annan innebär

i sig inte att denne har rätt att ta del av uppgiften.

Handlingar i patientjournaler inom den offentliga hälso- och

sjukvården är dock allmänna handlingar. För sådana gäller enligt

tryckfrihetsförordningen (TF) att alla enskilda som begär det

har rätt att ta del av innehållet i handlingarna. Denna rätt kan

begränsas med hänsyn till vissa förhållanden, bl.a. skyddet för

enskilds personliga förhållanden, något som skett genom tidigare

omnämnd reglering i sekretesslagen. Motsvarande generella rätt

för enskilda att ta del av uppgifter i journalhandlingar finns

inte när det är fråga om patientjournaler inom den privata

vården. Patienten har emellertid genom en särskild bestämmelse i

patientjournallagen fått en sådan rätt i fråga om journalhand-

lingar som rör honom.

 Journalhandlingar som omhändertas efter beslut av

socialstyrelsen skall enligt mitt förslag överlämnas till vissa

arkivmyndigheter för förvaring. Enligt en huvudregel i TF anses

de då, i och med att de kommer in till arkivmyndigheten, vara

allmänna handlingar hos denna myndighet (2 kap. 3 § första

stycket TF). Från denna regel finns i 2 kap 11 § 3 TF ett

undantag som innebär att handlingar som under vissa förutsätt-

ningar lämnas till en myndighet inte anses vara allmänna

handlingar. Då emellertid ett sådant undantag bör tolkas

restriktivt och det får anses tveksamt om förutsättningarna i

bestämmelsen är uppfyllda vid det av mig

 Prop.

1991/92:104

föreslagna förfarandet för omhändertagande av patientjournaler,

bör regleringen i förevarande sammanhang inte bygga på un-

dantagsbestämmelsen.

 Regleringen bör alltså utgå från att en journalhandling som

omhändertagits efter beslut av socialstyrelsen och förvaras hos

en arkivmyndighet är en allmän handling. Den i TF föreskrivna

rätten att ta del av handlingen gäller då om inte annat

föreskrivs i sekretesslagen. I sekretesslagen saknas emellertid

sekretessbestämmelser som är tillämpliga på uppgifter i en sådan

handling. Erforderliga bestämmelser bör därför införas i den

lagen.

 Den sekretess som bör gälla för arkivpersonal och andra som

kommer eller har kommit i kontakt med omhändertagna

patientjournaler liksom ärenden om omhändertagande eller

återlämnande av patientjournaler, bör i stort sett ha samma

innehåll som den som gäller inom hälso- och sjukvården. Detta

gäller exempelvis i förhållande till patienten själv. När det

gäller sekretess i förhållande till annan än patienten måste man

dock beakta att berörda patientjournaler kommer från den

enskilda sektorn där det saknas en allmän rätt för annan än

patienterna att ta del av uppgifterna i journalerna. Många

patienter har också valt att vända sig till den enskilda hälso-

och sjukvården just med hänsyn härtill. Detta talar för att

uppgifter ur omhändertagna journalhandlingar borde få lämnas

till annan än patienten endast efter medgivande av patienten.

Jag anser dock att detta skulle leda för långt och att - även om

huvudregeln skall vara att medgivande inhämtas från patienten -

vissa begränsade möjligheter bör finnas att få lämna ut

uppgifter ur omhändertagna journalhandlingar utan ett sådant

medgivande.

 När förfrågningar skett om att få del av uppgifter ur

omhändertagna journalhandlingar har det oftast gällt en begäran

från läkare eller andra vårdgivare. En sådan förfrågan bör kunna

tillmötesgås om det, med hänsyn till vård eller behandling, är

starkt motiverat att begärd uppgift utlämnas. Sekretessen för

arkivpersonal och andra som kommer eller har kommit i kontakt

med omhändertagna journalhandlingar m.m. bör därför inte gälla

om den som begär en uppgift tillhör hälso- och sjuk-

vårdspersonalen och uppgiften som begärs utlämnad behövs för

vård eller behandling samt det är av synnerlig vikt för denna

vård eller behandling att uppgiften lämnas. Detta innebär i

princip att endast läkare, tandläkare eller andra vårdgivare

inom offentlig eller enskild hälso- och sjukvård som verkligen

behöver uppgifterna för vård eller behandling skall ha rätt att

ta del av dessa utan patientens medverkan. I övrigt måste

patientens samtycke först inhämtas. Sekretesskyddet för

uppgifter om enskilds hälsotillstånd och andra personliga för-

hållanden i omhändertagna patientjournaler m.m. blir därmed

starkare än vad som gäller inom offentlig hälso- och sjukvård.

Jag kommer att i specialmotiveringen närmare beröra situationer

då nämnda typ av uppgifter bör kunna lämnas utan att patientens

samtycke inhämtats.

 Vissa undantag måste göras från nämnda regler. Främst gäller

detta i fall då den som varit ansvarig för journalhandlingarna

före beslutet om omhändertagande varit skyldig att lämna ut i

övrigt sekretessbelagda

 Prop.

1991/92:104

uppgifter i handlingarna. Sådan uppgiftsskyldighet föreligger

exempelvis för uppgifter som kan behövas i ett tillsynsärende

hos socialstyrelsen och uppgifter som smittskyddsläkaren behöver

för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt smittskyddslagen

(1988:1472) m.m. Hänsyn bör dock tas till att arkivpersonal

m.fl. endast har i uppgift att förvara handlingarna och normalt

inte har anledning att studera dessa. Detta bör medföra att

sådan personal inte skall ha skyldighet att lämna ut uppgifter

utan att detta särskilt begärts.

 Vidare bör i övrigt sekretessbelagda uppgifter kunna lämnas

till domstol som i anledning av ett överklagande har att pröva

en fråga om utlämnande av uppgifterna liksom till åklagare m.fl.

som kan behöva sådana uppgifter för förundersökning m.m. i

anledning av misstanke mot någon arkivtjänsteman för brott i

tjänsten. Föreskrifter om att sekretess inte hindrar att

uppgifter lämnas i dessa fall finns i 14 kap. 2 § första stycket

1 och 2 sekretesslagen. Också flertalet bestämmelser i övrigt om

utlämnande av annars sekretessbelagda uppgifter som finns i det

kapitlet bör, i den mån bestämmelserna är tillämpliga på

motsvarande uppgifter inom offentlig hälso- och sjukvård, vara

tillämpliga på uppgifter om enskilds hälsotillstånd m.m. i

omhändertagna patientjournaler och ärenden som rör om-

händertagande eller återlämnande av sådana journaler. Flera av

dessa bestämmelser torde emellertid, med hänsyn till att

uppgifter i omhändertagna patientjournaler inte rör skeenden

efter omhändertagandetidpunkten, i praktiken inte bli aktuella.

 Några särskilda sekretessregler behövs inte för den

situationen att arkivpersonal samråder med mer medicinskt kun-

nig personal inom landstinget för att kunna avgöra exempelvis om

det är av synnerlig vikt att lämna en uppgift som behövs för

vård eller behandling eller om det är uppenbart att en journal

som patienten begärt få förstörd inte behövs för dennes vård. De

personer med vilka samråd skett är nämligen bundna av samma

sekretessregler som arkivpersonalen (jfr. 1 kap 6 § sekre-

tesslagen).

6 Bevarandetid och andra frågor som rör förvaringen av

 omhändertagna journalhandlingar

 Mitt förslag: De omhändertagna journalhandlingarna

 skall bevaras hos arkivmyndigheten minst tio år räknat

 från det att de inkom till myndigheten. Längre tid för

 bevarande skall dock kunna beslutas av arkiv-

 myndigheten. De skall under förvaringstiden hållas

 avskilda från andra handlingar.

 Utredningens förslag: Handlingarna skall bevaras i tre år men

riksarkivet skall kunna föreskriva längre bevarandetid.

 Prop.

1991/92:104

 Remissinstanserna: Bevarandetiden berörs av flera

remissinstanser. Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd anser t.ex.

att journaler från läkare som fråntagits sin legitimation bör

bevaras längre tid än tre år, eftersom det kan förekomma att

legitimation kan återfås efter en längre period varvid

journalarkivet bör kunna återlämnas. Även flera arkivmyndigheter

anför att journalhandlingarna inte alltid bör gallras så tidigt

som efter tre år. Som skäl anförs, förutom att längre be-

varandetid underlättar för yrkesutövare som fråntagits sin

legitimation att kunna återfå sina handlingar, att erfarenheten

visar att behovet av uppgifter för vård av patienten sträcker

sig längre än tre år och att vissa journalhandlingar kan vara av

intresse för forskningen. Bl.a. riksförsäkringsverket anför som

skäl för längre bevarandetid för vissa journalhandlingar att ett

långsiktigt behov av handlingar kan föreligga när det gäller

prövning enligt lagstiftningen om arbetsskadeförsäkring.

Folktandvården i Göteborg pekar på tandvårdsjournalernas värde

för rättsmedicinen.

 Skälen för mitt förslag: Som jag anfört är det av stor vikt

att en yrkesutövare inom den enskilda hälso- och sjukvården kan

få tillbaka sina omhändertagna journalhandlingar om

förhållandena så medger. Detta förutsätter dock att handlingarna

inte gallrats ut.

 Någon särskild gallringstid är inte föreskriven för denna typ

av handlingar. Patientjournallagen föreskriver endast den minsta

tid journalhandlingar skall bevaras. När denna tid gått ut får

den enskilde vårdgivaren förstöra dessa om han så önskar.

 Den längsta föreskrivna bevarandetiden för en journalhandling

inom den enskilda hälso- och sjukvården är minst tio år efter

det att den sista uppgiften fördes in i handlingen. Så är

exempelvis fallet beträffande journalhandlingar som rör en

patient vars sak prövas eller har prövats enligt tillsynslagen,

enligt ersättningsreglerna för patient- eller läkemedels-

försäkringen eller enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk-

ring. Detta framgår av förordningen (1986:203) om förlängd

bevarandetid för vissa journalhandlingar inom hälso- och

sjukvården. Huvudregeln, som finns i patientjournallagen, är

dock att journalhandlingar skall bevaras minst tre år efter det

den sista uppgiften fördes in. Samma regler gäller den

offentliga hälso- och sjukvården. Vissa särskilda regler gäller

dock för journaler med uppgifter om spermagivare enligt lagen

(1984:1140) om insemination. Vidare är allmänna råd som rör

gallringen av patientjournaler inom den hälso- och sjukvård som

landsting och landstingsfria kommuner bedriver enligt 3 och 4 §§

hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) samt tandvård enligt 5 och

6 §§ tandvårdslagen (1985:125) under utarbetande. Dessa torde

komma att bygga på uttalanden i förarbetena till patient-

journallagen om att väsentliga delar av patientjournaler i

offentlig öppen och sluten vård bör bevaras under patientens

livstid samt att, med hänsyn till forskningens intressen, jour-

nalhandlingar rörande personer födda vissa dagar allmänt skall

undantas från gallring.

 Som flera remissinstanser påpekat kan en så kort bevarandetid

som tre år, när det gäller journalhandlingar som omhändertagits

från en vårdgivare som fråntagits sin legitimation, innebära att

vårdgivaren riskerar

 Prop.

1991/92:104

att inte kunna få tillbaka handlingarna även om han återfår sin

legitimation. Detta är inte tillfredsställande.

 Också andra skäl kan motivera en längre tid än tre år för

bevarande av omhändertagna journalhandlingar. För vissa fall

tillgodoses sådana synpunkter genom den tidigare nämnda

förordningen. Emellertid omfattas där exempelvis när det gäller

handlingar som kan vara av betydelse för prövning enligt lagen

om arbetsskadeförsäkring endast handlingar som rör en patient

vars sak prövas eller redan prövats enligt nämnda lagstiftning.

Att, som flera remissinstanser påpekar, vissa journalhandlingar,

t.ex. inom företagshälsovården, kan bli aktuella i kommande

arbetsskadeprövningar är inte ett förhållande som förlänger

bevarandetiden enligt förordningen.

 Jag finner med hänsyn till det anförda att omhändertagna

journalhandlingar alltid bör bevaras i minst tio år. För att

underlätta hanteringen för arkivmyndigheten bör denna tid räknas

från det att handlingarna kom in till arkivmyndigheten.

Regleringen bör göras i patientjournallagen.

 Den nu föreslagna tiden för bevarande av omhändertagna

journalhandlingar är en minimitid. Skulle arkivmyndigheten i det

enskilda fallet finna att en längre bevarandetid är motiverad

bör myndigheten kunna besluta om detta. Så kan exempelvis vara

fallet om myndigheten får vetskap om att den vårdgivare, från

vilken handlingarna omhändertagits, före tioårsperiodens utgång

har ansökt om att återfå sin legitimation och att frågan inte

beräknas bli slutligt avgjord förrän efter utgången av perioden.

Även i fall när det finns särskild anledning att anta att hand-

lingarna är av intresse för den framtida vården av patienten bör

ett beslut om förlängd bevarandetid kunna anses motiverat.

Däremot bör inte uttalandena i förarbetena till

patientjournallagen om ett generellt bevarande av

patientjournaler så länge patienten lever regelmässigt till-

lämpas i fråga om omhändertagna journaler från den enskilda

hälso- och sjukvården.

 Omhändertagna journalhandlingar bör inte hos arkivmyndigheten

sammanblandas med arkivhandlingar från den offentliga hälso- och

sjukvården. I patientjournallagen bör därför föreskrivas att om-

händertagna patientjournaler skall förvaras avskilda hos

arkivmyndigheten. Även omhändertagna handlingar bör dock följa

arkivlagens (1990:782) bestämmelser när det gäller ordning och

vård m.m.

7 Möjlighet till överprövning av beslut om omhändertagande m.m.

 Mitt förslag: Beslut om omhändertagande resp.

 återlämnande av journalhandlingar skall kunna

 överklagas till kammarrätten. Ett omhänder-

 tagandebeslut skall kunna verkställas utan hinder av

 att det överklagats. Vidare skall polismyndigheten

 vara skyldig att lämna den hjälp som behövs.

 Utredningen redovisar inte något förslag i dessa frågor.

 Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm anför att såväl

beslut om omhändertagande som beslut om återlämnande bör kunna

överklagas och att sådana överklaganden bör ske hos

kammarrätten.

 Prop.

1991/92:104

 Skälen för mitt förslag: I de flesta fall torde

omhändertagande av patientjournaler ligga i linje med ägarens

önskemål. Detta gäller framför allt omhändertagande efter

dödsfall om verksamheten inte överlåts på någon kollega som

också tar över ansvaret för journalarkivet. I vissa situationer

kan omhändertagandet dock komma att stå i strid mot ägarens

önskan. Jag anser därför det vara väsentligt att möjlighet finns

att få en rättslig prövning av socialstyrelsens beslut. På

motsvarande sätt anser jag att en möjlighet till överprövning

bör finnas för de fall att återlämnande av journaler inte

beviljas. Lämplig instans för överprövningen är kammarrätten.

Kammarrättens avgörande bör kunna överklagas hos

regeringsrätten. Där prövas sakfrågan dock bara under förut-

sättning att prövningstillstånd meddelats.

 Inställningen hos den enskilde vårdgivare eller det dödsbo

från vilken journalhandlingarna skall omhändertas bör inte kunna

få fördröja verkställigheten av omhändertagandebeslutet. Oavsett

om överklagande skett bör därför sådana beslut vara

verkställbara. Polismyndigheten bör åläggas att lämna den hjälp

som behövs för verkställigheten.

8 Kostnader och ikraftträdande

Den nu föreslagna lagstiftningen kommer att innebära visst

merarbete för såväl socialstyrelsen som arkivmyndigheterna i

landstingen och de landstingsfria kommunerna. När det gäller

landsting och kommuner har emellertid, som jag tidigare nämnt,

kostnaderna för förvaringen av omhändertagna journaler beaktats

i samband med en överenskommelse för år 1987 om ersättning till

sjukvårdshuvudmännen från sjukförsäkringen enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

 För socialstyrelsens del handlar det om att fatta beslut om

omhändertagande i vissa situationer och att kontrollera eller se

till att besluten verkställs. Endast ett fåtal ärenden där det

kan bli aktuellt med ett omhändertagande torde vara av

komplicerad beskaffenhet. Ärendehanteringen beräknas därför inte

komma att orsaka socialstyrelsen några kostnader av betydenhet.

Detsamma gäller handläggningen hos de allmänna förvalt-

ningsdomstolarna av ett fåtal mål om överklagande av beslut av

socialstyrelsen eller överprövning av sekretessfrågor.

 Lagändringarna bör träda i kraft den 1 oktober 1992. I samband

med att lagändringarna träder i kraft bör de särskilda

bestämmelserna i läkar-och tandläkarinstruktionerna om

skyldighet för socialstyrelsen att meddela föreskrifter om

behandlingen av journaler efter läkare eller tandläkare som

avlidit eller förlorat sin legitimation upphävas. Jag avser att

återkomma till regeringen i denna fråga sedan riksdagen har

behandlat lagstiftningsärendet.

9 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom

socialdepartementet upprättats förslag till

 1. lag om ändring i patientjournallagen (1985:562),

 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

 Lagförslaget under 2 har upprättats i samråd med statsrådet

Laurén.

 Lagförslagen har granskats av lagrådet.

 Prop.

1991/92:104

10 Specialmotivering

Förslaget till lag om ändring i patientjournallagen

(1985:562)

8 §

I första stycket har en hänvisning gjorts till den särskilt

föreskrivna tiden för bevarande av omhändertagna

journalhandlingar.

Omhändertagande och återlämnande av patientjournal

11 §

Paragrafen anger situationer då socialstyrelsen får besluta att

patientjournaler inom enskild hälso- och sjukvård får tas om

hand och när dessa skall återlämnas. Med hälso- och sjukvård

avses, liksom i lagen i övrigt, åtgärder för att medicinskt

förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Även tand-

vård omfattas.

 Enligt första stycket får beslut om omhändertagande meddelas

om det på sannolika skäl kan antas att journalerna inte kommer

att handhas enligt föreskrifterna i lagen eller enligt

föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Därvid avses

främst bestämmelserna om hantering och förvaring samt minsta tid

för bevarande av journalhandlingar. Dessa bestämmelser återfinns

i 7 § första stycket och 8 § första stycket samt i förordningen

(1986:203) om förlängd bevarandetid för vissa journalhandlingar

inom hälso- och sjukvården.

 En situation då ett omhändertagande enligt första stycket kan

bli aktuellt är när en enskild vårdgivare avlider. Tas inte

verksamheten över av någon annan vårdgivare kan det ofta antas

att det kommer att brista i det framtida handhavandet av

patientjournalerna. Har vårdgivaren varit aktiv ända fram till

dödsfallet krävs exempelvis att journalhandlingar skall bevaras

under betryggande former i ytterligare minst tre år, något som

ett dödsbo kan ha begränsade möjligheter till. En annan

situation då ett omhändertagande enligt första stycket kan bli

aktuellt är när en legitimerad vårdgivare fått sin legitimation

återkallad. Hänsyn måste naturligtvis då tas till varför

legitimationen återkallats. Om orsaken till återkallelsen inte

ger anledning att anta att hanteringen av journalerna kommer att

 Prop.

1991/92:104

misskötas och det inte heller framkommer något annat som ger

anledning till ett sådant antagande kan inte beslut meddelas

enligt detta stycke.

 En fråga om omhändertagande enligt första stycket kan tas upp

av socialstyrelsen när anledning finns därtill och någon formell

anmälan eller ansökan behövs inte. Ägaren till journalerna,

vilket normalt är den som driver den verksamhet i vilken

journalerna förts, skall emellertid i regel få tillfälle att

yttra sig innan beslut fattas. Detta framgår av 17 §

förvaltningslagen (1986:223). I vissa fall, såsom när avgörandet

inte kan uppskjutas, kan dock beslut meddelas utan att berörd

part fått tillfälle att yttra sig i ärendet (17 § andra stycket

förvaltningslagen). Så kan exempelvis vara fallet när ansvarig

vårdgivare inte kan nås inom rimlig tid och journalhandlingarna

måste tas om hand för att de inte skall bli förstörda eller för

att inte innehållet i handlingarna skall spridas till obehöriga.

Vad som är rimlig tid måste avgöras efter omständigheterna i

varje ärende.

 I andra stycket öppnas en möjlighet för socialstyrelsen att

besluta att journalhandlingar skall tas om hand utan att det

finns sådana skäl som anges i första stycket. För detta krävs

dock att den som ansvarar för journalerna ansökt om om-

händertagande.

 Med den som ansvarar för patientjournalerna avses här den som

ytterst ansvarar för hanteringen av handlingarna i journalerna

vilket inte alltid är densamma som den som enligt 9 § är

ansvarig för uppgifterna i patientjournalerna. Denna fråga har

berörts närmare i den allmänna motiveringen.

 Avsikten är inte att varje ansökan om omhändertagande skall

beviljas. Det är, som betonats i den allmänna motiveringen, i

första hand vårdgivaren som ansvarar för förvaringen av

journalhandlingarna. I vissa fall kan det dock vara motiverat

att dessa tas om hand för förvaring hos landstingens

arkivmyndighet. I lagtexten har nämnda förhållanden betonats

genom kravet på att det skall finnas ett påtagligt behov av att

journalerna tas om hand. Ett exempel är när en vårdgivare inom

enskild hälso- och sjukvård avslutar eller avbryter sin

verksamhet och flyttar utomlands. För att handlingarna skall

vara åtkomliga för patienter och andra bör då en förvaring

ordnas här i landet.

 I och för sig kan ansökan om omhändertagande göras också av

ett dödsbo efter en vårdgivare. I ett sådant fall kan

socialstyrelsen meddela beslut enligt detta stycke och det

behövs då inte någon utredning om det finns sannolika skäl att

anta att journalerna inte kommer att handhas på föreskrivet

sätt.

 Tredje stycket reglerar när en omhändertagen patientjournal

skall återlämnas. En första förutsättning för detta är att ett

återlämnande alls är möjligt, dvs. att journalhandlingarna inte

förstörts efter utgången av minsta tiden för bevarande (se 12 §

andra stycket). Vidare förutsätts för beslut om återlämnande att

det inte finns skäl för omhändertagande enligt första stycket.

 Prop.

1991/92:104

 Beslut i fråga om återlämnande skall meddelas av

socialstyrelsen efter ansökan. Ansökan kan göras av den som vid

beslutet om omhändertagande av en patientjournal ansvarade för

denna. Med den som ansvarade för journalen avses densamma som i

andra stycket.

12 §

I första stycket anges var omhändertagna patientjournaler skall

förvaras.

 Vilka som är arkivmyndigheter i kommuner och landsting om inte

annat bestämts av fullmäktige framgår av 8 § arkivlagen

(1990:782). Socialstyrelsen skall dock i beslutet om

omhändertagande precisera vilken arkivmyndighet det är som är

aktuell i det enskilda fallet.

 Vidare anges i första stycket att omhändertagna

patientjournaler skall hållas avskilda hos arkivmyndigheten.

Denna bestämmelse införs i syfte att se till att

journalhandlingar som kommer från den enskilda hälso- och

sjukvården inte blandas samman med journalhandlingar som

överlämnats från den offentliga vården. Detta är av särskild

vikt med hänsyn till de speciella sekretessregler som enligt

förslaget till ändring i sekretesslagen skall gälla för

uppgifter i omhändertagna patientjournaler.

 Den arkivmyndighet som enligt denna bestämmelse förvarar om-

händertagna patientjournaler får anses vara den som skall

beredas tillfälle till yttrande före beslut om förstörande av en

omhändertagen patientjournal eller del av en sådan journal efter

beslut som avses i 17 § (tidigare 13 §).

 I paragrafens andra stycke anges minsta tid för bevarande av

journalhandlingar som omhändertagits efter beslut enligt 11 §.

Utgångspunkten för beräkningen av denna minsta tid är den

tidpunkt då handlingarna inkom till arkivmyndigheten. Efter

utgången av i paragrafen angiven tid kan handlingarna förstöras.

Något krav på gallring har dock inte införts utan det ankommer

på arkivmyndigheten att avgöra om en journalhandling bör bevaras

efter utgången av den i lagen angivna tiden.

13 och 14 §§

I dessa paragrafer finns regler om dels omedelbar verkställighet

och polismyndighetens skyldighet att medverka vid verk-

ställigheten (13 §), dels överklagande av beslut om

omhändertagande eller återlämnande av patientjournaler (14 §).

Att den domstol som har att pröva ett sådant överklagande genom

särskilt beslut kan hindra den omedelbara verkställigheten

framgår av 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291).

15 §

I ett nytt andra stycke föreskrivs att en uppgift som finns i en

patientjournal upprättad inom enskild hälso- och sjukvård och

som begärs utlämnad för särskilt fall skall lämnas av en

myndighet som har hand om journalen, om den som ansvarat för

journalen före överlämnandet av denna till myndigheten hade

varit skyldig att lämna uppgiften. Med den som ansvarat för

journalen avses här var och en som före överlämnandet

 Prop.

1991/92:104

haft ett ansvar för journalen och det är inte knutet till den

som hade ansvaret vid tidpunkten för överlämnandet. Denna

bestämmelse innebär framför allt att den sekretess som föreslås

gälla för uppgift om enskilds personliga förhållanden i

omhändertagna patientjournaler och journaler som kan ha

överlämnats till en myndighet för ett omhändertagande, inte

hindrar ett utlämnande i de fall som här avses. Detta framgår av

14 kap. 1 § sekretesslagen.

 Att bl.a. en arkivmyndighet har samma skyldighet att lämna

uppgifter som den tidigare journalansvarige innebär exempelvis

att en uppgift i en journalhandling som tillhört en läkare inom

enskild hälso- och sjukvård och som omhändertagits enligt

bestämmelserna i patientjournallagen skall lämnas ut av

arkivpersonalen om läkaren hade varit skyldig att lämna

uppgiften. Det är däremot inte tillräckligt att läkaren hade

haft rätt att lämna ut uppgiften utan det krävs att han varit

skyldig att göra det. Bestämmelser om sådan uppgiftsskyldighet

finns bl.a. i 7 och 7 a §§ tillsynslagen (uppgifter som behövs

för socialstyrelsens tillsyn och uppgifter som behövs för en

rättsmedicinsk undersökning m.m.). Andra exempel på bestämmelser

som innehåller regler om sådan uppgiftsskyldighet är 8 §

smittskyddslagen (1988:1472) som innebär att smittskyddsläkaren

skall få del av uppgifter i handlingar hos läkare och andra som

är verksamma inom hälso- och sjukvården, om han behöver uppgif-

terna för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt lagen eller

enligt föreskrifter som meddelats med stöd av den, samt 71 §

fjärde stycket socialtjänstlagen (1980:620) som ålägger bl.a.

läkare, sjuksköterskor och barnmorskor att lämna vissa typer av

uppgifter till socialnämnden.

 Föreskriften att utlämnande skall ske om det begärs för

särskilt fall innebär att arkivpersonal eller andra som berörs

av bestämmelsen inte på eget initiativ är skyldiga att lämna ut

aktuella uppgifter utan att dessa skall lämnas endast efter

begäran från den som är berättigad att utfå uppgifterna. En

sådan begäran måste också gälla särskilt fall och får alltså

inte utformas så att exempelvis vissa typer av uppgifter som kan

finnas i omhändertagna handlingar alltid skall lämnas.

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

7 kap. 1 §

I paragrafen införs ett nytt tredje stycke. Enligt detta gäller

sekretess för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra

personliga förhållanden som kan finnas i verksamhet som avser

omhändertagande av patientjournaler. Sådan verksamhet innefattar

dels ärenden om omhändertagande eller återlämnande av

patientjournaler, dels arkivmyndigheternas förvaring av

patientjournaler som omhändertagits efter beslut i ett sådant

ärende.

 Av andra meningen i tredje stycket framgår att i första

meningen omnämnda uppgifter i princip endast får lämnas till

hälso- och sjukvårdspersonal samt att det då krävs att uppgiften

behövs för vård eller behandling och att det är av synnerlig

vikt att uppgiften lämnas. Med hälso- och sjukvårdspersonal

avses detsamma som i tillsynslagen.

 Prop.

1991/92:104

 Att sekretessen inte gäller i förhållande till den som

uppgifterna rör och att denne kan efterge sekretessen framgår av

14 kap. 4 §. Sekretessen gäller dock i vissa fall även mot

patienten själv enligt 7 kap. 3 och 6 §§. 14 kap. reglerar också

några andra allmänna undantag från sekretessen. Det bör dock

observeras att 14 kap 2 § sjunde stycket endast gäller lämnande

av uppgift från myndighet inom hälso- och sjukvården och

socialtjänsten. Då en arkivmyndighet inte är en sådan myndighet

kommer nämnda bestämmelse inte att gälla för uppgifter i om-

händertagna patientjournaler.

 Kravet på att en aktuell uppgift, om inte något allmänt

undantag är tillämpligt, endast får lämnas till hälso- och

sjukvårdspersonal om den behövs för vård eller behandling

innebär bl.a. att utlämnande till andra personer eller för andra

ändamål än de angivna, exempelvis för forskning, kräver

patientens samtycke. Vidare har föreskrivits att det måste vara

av synnerlig vikt att uppgiften lämnas ut. Detta innebär att

även om en begäran om att få del av uppgiften betingats av vård-

 eller behandlingsbehov får utlämnande inte ske annat än i

undantagsfall om det finns ett mycket stort behov av just den

uppgiften för vården eller behandlingen.

 Som exempel på situationer när ett utlämnande bör kunna ske

utan inhämtande av samtycke från den enskilde kan nämnas att

uppgiften är av mycket stor eller t.o.m. avgörande betydelse för

vård av den som uppgiften rör men att denne inte kan lämna sitt

medgivande på grund av medvetslöshet eller annat.

 De få fall då ett utlämnande utan patientens medgivande kan

bli aktuellt, torde komma att gälla situationer när uppgiften

behövs för vård eller behandling av den patient uppgiften rör.

Lagen uppställer dock inget krav på att uppgiften skall behövas

för vård eller behandling av denne. Skälet härtill är att det

kan komma i fråga att pröva om utlämnande bör ske för behandling

av en annan person t.ex. när det gäller en ärftlig sjukdom.

 Liksom för uppgifter om enskilds personliga förhållanden inom

hälso-och sjukvården gäller sekretessen för sådana uppgifter i

omhändertagna patientjournaler m.m. i högst sjuttio år. Till

följd av den reglering i patientjournallagen som avser minsta

tid för bevarande av omhändertagna patientjournaler kommer dock

uppgifter för vilka sekretess skall gälla sällan finnas kvar så

länge.

7 kap 2 §

Av den nytillkomna punkten i denna paragraf framgår att

sekretessen enligt 1 § inte gäller beslut i ärenden om om-

händertagande eller återlämnande av patientjournaler.

7 kap 6 §

Genom tillägget i första stycket kommer samma sekretessregler

som gäller för anmälan och utsaga inom hälso- och sjukvården att

gälla för

 Prop.

1991/92:104

sådana uppgifter i en omhändertagen patientjournal eller ett

ärende om omhändertagande eller återlämnande av

patientjournaler.

11 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta

förslagen till

 1. lag om ändring i patientjournallagen (1985:562),

 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

12 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de

förslag som föredraganden lagt fram.

 Prop.1991/92:104

Bilaga 1

Journalutredningens sammanfattning av betänkandet (Ds S 1984:18)

Journalarkiv utanför den offentliga hälso- och sjukvården och

tandvården

När en privatpraktiserande yrkesutövare inom hälso- och sjukvård

eller tandvård avlider eller upphör med verksamheten av andra

skäl, uppstår frågan hur man skall göra med journalarkivet. Om

utredningens tidigare framförda förslag om en sänkning av den

lagbundna bevarandetiden genomförs, blir förvaringskravet inte

särskilt betungande. Journalutredningen framhåller i detta

betänkande att det åligger yrkesutövaren eller dennes huvudman

att i första hand själv ordna med förvaringen.

 Om emellertid avvecklingen sker i sådana former att

journalerna inte blir säkert omhändertagna under den före-

skrivna tiden, måste patienternas intressen skyddas på annat

sätt. Journalutredningen föreslår att arkivet skall kunna

överföras till länsstyrelse. Konsultläkare hos länsstyrelse bör

anlitas i dessa sammanhang. Denne bör också hjälpa till vid

frågor om utlämnande av journaler ur arkivet. Ett

omhändertagandebeslut av socialstyrelsen kan aktualiseras när

den som är ansvarig för journalerna avlider, deslegitimeras

eller eljest på sannolika skäl antas missköta förvaringen.

Författningsändringar, som berör den tidigare föreslagna lagen

om patientjournaler och sekretesslagen, föreslås.

 Utredningsförslaget ansluter sig i sina huvuddrag till de

rutiner som tillämpades före avvecklingen av länsläkarväsendet.

Det bedöms därför inte medföra extra besvär eller

kostnadsökningar för de berörda myndigheterna eller för

enskilda. I ett särskilt avsnitt diskuteras journalfrågor inom

företagshälsovården något utförligare.

 Prop. 1991/92:104

Bilaga 2

Journalutredningens författningsförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1985:000) om patientjournaler

 Härigenom föreskrivs att i lagen (1985:000) om

patientjournaler skall införas en ny paragraf, 11 §, av nedan

angivna lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 11 §

 Om det på sannolika skäl kan

 antas att patientjournaler inom

 enskild hälso- och sjukvård

 eller enskild tandvård inte

 kommer att handhas enligt före-

 skrifterna i denna lag, får

 socialstyrelsen besluta att de

 skall tas om hand. Sådana

 patientjournaler skall förvaras

 av länsstyrelsen.

 Prop. 1991/92:104

Förslag till

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

7 kap. Sekretess med hänsyn främst till skyddet för enskilds

personliga

förhållanden

1 §

 Sekretess gäller, om inte annat följer av 2 §, inom hälso- och

sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra

personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften

kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående

lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk verksamhet, såsom

rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk undersökning, fastställande

av könstillhörighet, abort, sterilisering, kastrering och

åtgärder mot smittsamma sjukdomar, samt i verksamhet som avser

omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda.

 Sekretess enligt första Sekretess enligt första

stycket gäller också i sådan stycket gäller också i sådan

verksamhet hos myndighet som verksamhet hos myndighet som

innefattar omprövning av beslut innefattar omprövning av beslut

i eller särskild tillsyn över i eller särskild tillsyn över

allmän eller enskild hälso- och allmän eller enskild hälso- och

sjukvård. sjukvård. Samma sekretess

 gäller vidare för uppgift i en

 patientjournal som förvaras hos

 länsstyrelsen med stöd av lagen

 (1985:000) om pa-

 tientjournaler.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst

sjuttio år.

 Prop. 1991/92:104

Bilaga 3 

Sammanställning av remissyttranden över betänkandet

(Ds S 1984:18) Journalarkiv utanför den offentliga hälso- och

sjukvården och tandvården

 Yttrande över betänkandet har avgetts av kammarrätten i

Stockholm, socialstyrelsen, hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd

(HSAN), riksförsäkringsverket, riksrevisionsverket, riksarkivet,

Länsstyrelsernas organisationsnämnd, länsstyrelserna i

Stockholms, Södermanlands samt Göteborgs och Bohus län,

Landstingsförbundet, Stockholms, Södermanlands, Malmöhus och

Västernorrlands läns landsting, Göteborgs och Malmö kommuner,

Centralorganisationen SACO/SR, Sveriges läkarförbund, Sveriges

tandläkarförbund, Svenska Läkaresällskapet, Handikappförbundens

Centralkommitté och Föreningen arkivverksamma i landsting och

kommuner. Yttranden har också såvitt gäller företagshälsovård

avgetts av arbetarskyddsstyrelsen och Landsorganisationen i

Sverige. Tjänstemännens centralorganisation och Svenska

arbetsgivareföreningen har förklarat sig avstå från att yttra

sig.

 Remissinstanserna har i några fall bifogat yttranden som de

inhämtat.

 Följande instanser har framfört att de tillstyrker eller inte

har något att erinra mot utredningens förslag. Riks-

revisionsverket, Södermanlands och Malmöhus läns landsting,

Göteborgs och Malmö kommuner, Sveriges läkarförbund, Sveriges

tandläkarförbund, Svenska läkaresällskapet och

Handikappförbundens Centralkommitté. Exempelvis anför riks-

revisionsverket att förslaget utgör en lämplig anpassning till

den ändrade organisation som inträtt i och med länsläkar-

väsendets avveckling och Handikappförbundens Centralkommitté att

det med hänsyn till patienternas trygghet är ytterst angeläget

att denna fråga regleras.

 Också flertalet remissinstanser i övrigt tillstyrker

utredningens förslag såvitt gäller var omhändertagna journal-

handlingar skall förvaras. Detta gäller bl.a. kammarätten i

Stockholm, socialstyrelsen, HSAN, riksförsäkringsverket,

länsstyrelsen i Södermanlands län, landstingsförbundet och

Centralorganisationen SACO/SR. Landstingsförbundet anför dock

att det är angeläget att omhändertagna journaler utan onödiga

dröjsmål kan rekvireras från länsstyrelsen om de bedöms ha värde

för den fortsatta behandlingen och vården av patienten. Också

länsstyrelsen i Stockholms län tillstyrker en förvaring hos

länsstyrelserna men framför att länsstyrelserna behöver få

kostnadstäckning för de utgifter som uppstår i samband med

hanteringen. Riksrevisionsverket anger en förvaring hos

landstingen som ett formellt likvärdigt alternativ men anför att

den sekretessprövning som skall göras vid utlämnande av

journalhandlingar i realiteten torde bli mer omfattande hos en

länsstyrelse jämfört med ett landsting.

 Landstinget i Västernorrlands län anför att den naturliga

lösningen vore att arkiven överförs till den offentliga hälso-

och sjukvården om dessa innehåller uppgifter som kan vara av

intresse för patienternas fortsatta vård och att utredningens

förslag kan försvåra den offentliga hälso- och sjukvårdens

möjligheter att ge en god vård. Landstinget till

 Prop. 1991/92:104

styrker ändå förslaget med motiveringen att den medicinska

informationen i ifrågavarande arkiv hittills tycks ha varit av

ringa intresse för vårdändamål.

 Riksarkivet, Länsstyrelsernas organisationsnämnd och

länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län avstyrker förslaget att

omhändertagna patientjournaler skall förvaras hos

länsstyrelserna. I stället föreslås att landstingen tillförs

denna uppgift. Riksarkivet anför som skäl för att avstyrka

förslaget om förvaring hos länsstyrelserna att en uppgift av

detta slag ligger vid sidan av länsstyrelsernas övriga

verksamhet. Arkivet framhåller också att länsstyrelsernas

resurser för arkivvård varierar från län till län och är klart

otillräckliga i vissa län. Länsstyrelsernas organisationsnämnd

framhåller också att arkivfunktionerna vid länsstyrelserna på

flera håll inte fungerar särskilt väl och att aktuella arkiv

inte tillhör eller ens har något samband med länsstyrelsernas

övriga verksamhet. Nämnden pekar vidare på att den ekonomiska

situationen och personalens arbetsbelastning är besvärlig på

många länsstyrelser samt att det nu handlar om journalhandlingar

från fler yrkesgrupper än då länsläkarna skötte dessa frågor.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län finner det naturligare

att landstingen får arkivansvaret för ifrågavarande handlingar

eftersom landstingen svarar för merparten av all sjukvård och

det är dit allmänhet och läkare i första hand torde komma att

vända sig för att få del av arkivhandlingar. Vidare påpekar

länsstyrelsen att de länsstyrelser som har konsultläkare endast

disponerar dessa viss tid varför kommunikationen mellan

länsstyrelser och konsultläkare kan bli besvärliga.

 Flera remissinstanser tar upp frågan om hur länge

omhändertagna journalhandlingar skall bevaras och framhåller att

tre år är för kort tid. Hit hör HSAN, riksarkivet,

riksförsäkringsverket, Malmöhus läns landsting och Föreningen

arkivverksamma i landsting och kommun. Som skäl för en längre

tids bevarande anförs bl.a. att det kan förekomma att läkare som

mist sin legitimation kan komma att återfå denna senare och att

de då inte bör vara fråntagna möjligheten att återfå journal-

handlingarna. Vidare anförs att erfarenheten visar att behovet

av uppgifter för vård av patienten sträcker sig längre än tre

år, att vissa journalhandlingar kan vara av intresse för

forskningen eller kan behövas vid en senare prövning enligt

lagstiftningen om arbetsskadeförsäkring.

 Några remissinstanser, däribland Göteborgs kommun och

Föreningen arkivverksamma i landsting och kommun, har anfört att

omhändertagna journaler bör förtecknas i register.

 Svenska Läkaresällskapet anför att föreslagen ordning med

beslut om omhändertagande av socialstyrelsen före överförande av

journalerna för arkivering hos en länsstyrelse förefaller

onödigt komplicerad och föreslår att ett överlämnande skall

kunna ske utan mellankommande beslut. Också socialstyrelsen

ifrågasätter om inte länsstyrelserna skulle kunna besluta om

arkivering av journalerna.

 När det gäller utredningens författningsförslag anför

kammarrätten i Stockholm att möjligheten att återfå om-

händertagna journaler bör lagregleras samt att såväl beslut i

fråga om omhändertagande av journalhandlingar som beslut i fråga

om återlämnande av sådana handlingar bör kunna överklagas och

att detta bör framgå av lagtexten.

 Prop. 1991/92:104

Bilaga 4 

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1992-02-05

Närvarande: justitierådet Bengt Rydin, regeringsrådet Stig von

Bahr, justitierådet Inger[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 30 januari 1992

har regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat

inhämta lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om ändring i patientjournallagen (1985:562) och

 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Mona Wildig.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 Prop. 1991/92:104

Innehållsförteckning

Proposition 1

Propositionens huvudsakliga innehåll 1

Propositionens lagförslag 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 februari

1992 8

1 Inledning 8

2 Patientjournaler efter avlidna läkare m.fl. och

 hittillsvarande behandling av sådana journaler 9

3 Omhändertagande av patientjournaler inom den

 enskilda hälso- och sjukvården samt återlämnande av

 omhändertagna journaler 11

4 Förvarande myndighet 13

5 Utlämnande av uppgifter ur omhändertagna

 journalhandlingar 15

6 Bevarandetid och andra frågor som rör förvaringen av

 omhändertana journalhandlingar 18

7 Möjlighet till överprövning av beslut om

 omhändertagande m.m. 20

8 Kostnader och ikraftträdande 21

9 Upprättande lagförslag 22

10 Specialmotivering 22

11 Hemställan 27

12 Beslut 27

Bilaga 1 Journalutredningens sammanfattning av betänkandet

 (Ds S 1984:18) Journalarkiv utanför den offentliga

 hälso- och sjukvården och tandvården 28

Bilaga 2 Journalutredningens författningsförslag 29

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden över betänkandet

 (Ds S 1984:18) Journalarkiv utanför den offentliga

 hälso- och sjukvården och tandvården 31

Bilaga 4 Lagrådet 33

 34