Bilaga 2

Svensk ekonomi

Bilaga 2

Svensk ekonomi

Innehållsförteckning

Förord 7

1 Inledning 7

1.1 Sammanfattning 7

1.2 Utvecklingen inom olika områden 9

1.3 Sidoalternativet 14

2 Internationell utveckling 16

2.1 Utvecklingen i Japan och övriga Asien 16

2.1.1 Japan 16

2.1.2 Övriga Asien 17

2.2 Utvecklingen i Förenta staterna 18

2.3 Utvecklingen i EU och euroområdet 18

2.4 Utvecklingen i Norden och Östersjöområdet inklusive Ryssland 20

2.5 Risker kring internationell utveckling 20

3 De finansiella marknaderna 22

3.1 Utvecklingen i omvärlden 22

3.2 Utvecklingen i Sverige 23

3.3 Antaganden om ränte- och valutakursutvecklingen 24

4 Utrikeshandeln 26

4.1 Varuhandeln 26

4.2 Tjänstebalansen 28

4.3 Bytesbalansen 28

5 Näringslivets produktion 29

5.1 Industrin 29

5.2 Byggnadsverksamhet 31

6 Arbetsmarknad 32

7 Löner 37

8 Inflation 40

9 Hushållens ekonomi och privat konsumtion 43

9.1 Hushållens inkomster 43

9.2 Privat konsumtion 44

10 Investeringar 56

10.1 Näringslivets investeringar 56

10.2 Bostäder 57

10.3 Lagerinvesteringar 58

11. Den offentliga sektorn 60

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn 60

11.2 Den statliga sektorn 64

11.3 Allmänna pensionsfonden/ ålderspensionssystemet 66

11.4 Kommunsektorn 67

12 Sidoalternativ 70

Innehållsförteckning

Tabeller

 1.1 Prognosförutsättningar 10

1.2 Nyckeltal 10

1.3 Försörjningsbalans 11

1.4 Bidrag till BNP-tillväxten 13

1.5 Finansiellt sparande 13

2.1 BNP-tillväxt, inflation och arbetslöshet 19

3.1 Betalningsbalansens finansiella poster 24

3.2 Ränte- och valutakursantagande 25

4.1 Export och import av varor och tjänster 27

4.2 Bytesbalansen 28

5.1 Näringslivets produktion 29

5.2 Nyckeltal för industrin 30

5.3 Byggnadsverksamhet 31

6.1 Arbetsmarknad 32

6.2 Sysselsättning,, branschfördelat 33

6.3 Konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder 34

7.1 Timlöner 37

7.2 Arbetskraftskostnad per anställd i näringslivet enligt OECD 39

8.1 Konsumentprisutveckling 40

9.1 Hushållens disponibla inkomster, konsumtion och sparande 43

10.1 Bruttoinvesteringar efter näringsgren 46

10.2 Övriga näringslivets investeringar 47

10.3 Lagerförändringar och lagerbidrag 49

11.1 Den offentliga sektorns finanser 50

11.2 Den offentliga sektorns skatter och avgifter 52

11.3 Den offentliga sektorns utgifter i löpande pris samt

volymförändring 53

11.4 Förändring av finansiellt sparande 54

11.5 Staten inklusive sjuk- och arbetslöshetsförsäkringen 55

11.6 Ålderspensionssystemet 56

11.7 Kommunsektorns finanser 58

12.1 Nyckeltal i sidoalternativet 61

12.2 Försörjningsbalans i sidoalternativet 62

12.3 Den offentliga sektorns finanser i sidoalternativet 64

Innehållsförteckning

Diagram

 1.1 BNP-utveckling 7

1.2 Sysselsättning 13

2.1 BNP-tillväxt i världen, Förenta staterna, Japan och EU 16

2.2 BNP-tillväxt i några krisdrabbade asiatiska länder 17

2.3 Företagens och hushållens framtidstro i EU 19

3.1 Internationell börsutveckling 22

3.2 Dollar i D-mark och yen 22

3.3 Obligationstäntan i Sverige och Tyskland 23

3.4 Kronans kurs 23

4.1 Exportens regionsvisa fördelning 26

4.2 Export-, världsmarknads- och marknadsandelstillväxt för

bearbetade varor 27

5.1 Industrins arbetskostnad per producerad enhet i Sverige

relativt 14 OECD-länder 30

5.2 Industrins bruttoöverskottsandel 30

6.1 Antal nyanmälda lediga platser och antal sysselsatta 32

6.2 Sysselsatta och arbetskraftsutbud 33

6.3 Befolkningen i arbetsför ålder uppdelad på grupper 35

6.4 Öppet arbetslösa och personer i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder 35

6.5 Beveridgekurva 36

7.1 Timlöneutveckling i ekonomin som helhet 38

8.1 Producent- och importpriser 41

8.2 Konsumentprisutveckling enligt KPI och HIKP 41

9.1 Privat konsumtion och disponibel inkomst 45

10.1 Investeringar som andel av BNP 46

10.2 Antal outhyrda respektive påbörjade lägenheter 48

11.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande 50

11.2 Den offentliga sektorns inkomster och ugifter 51

11.3 Den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld och

nettoskuld 51

11.4 Den offentliga sektorns reala utgifter 52

11.5 Kommunsektorns konsumtion 59

12.1 Marknadstillväxt i sidoalternativet 61

12.2 BNP-tillväxt i sidoalternativet 63

12.3 Öppen arbetslöshet i sidoalternativet 63

Svensk ekonomi

Förord

I denna bilaga till budgetpropositionen för 1999

görs en bedömning av den internationella och

den svenska ekonomins utveckling t.o.m. år

2001.

Bedömningen baseras på underlag från

Statistiska centralbyrån, OECD, IMF och den

prognos Konjunkturinstitutet publicerade den

25 augusti. Ansvaret för bedömningarna åvilar

dock helt Finansdepartementet.

Beräkningar för åren 1999 till 2001 har gjorts

med stöd av Konjunkturinstitutets modeller

KOSMOS och FIMO och är betingade av att ett

antal förutsättningar är uppfyllda.

Ansvarig för bilagan är departementsrådet

Mats Dillén. Beräkningarna baseras på

information t.o.m. den 6 oktober 1998.

1 Inledning

1.1 Sammanfattning

Den svenska bruttonationalprodukten (BNP)

förväntas växa med ca 3 % såväl 1998 som 1999.

Asienkrisen har fördjupats och tillväxten i världs-

ekonomin har reviderats ned i förhållande till

bedömningen i 1998 års ekonomiska

vårproposition. För Sveriges del har detta

resulterat i en något svagare utveckling av

utrikeshandeln, vilket dock uppvägs av en

starkare inhemsk efterfrågan. Situationen på

arbetsmarknaden har förbättrats ytterligare och

en god sysselsättningstillväxt förutses under de

kommande åren, vilket banar väg för en

sjunkande arbetslöshet.

Enligt de preliminära nationalräkenskaperna

var bruttonationalprodukten (BNP) i Sverige

första halvåret 1998 ca 3 % högre än under

samma period förra året. Utrikeshandeln gav ett

negativt bidrag till tillväxten, samtidigt som

bruttoinvesteringarna och den privata

konsumtionen utvecklades starkt. Även en

expanderande kommunal konsumtion och

positivt lagerbidrag bidrog till en hög tillväxt.

Under förutsättning att löneökningarna

begränsas till ca 3 % per år och att den

internationella konjunkturen inte påtagligt

försämras beräknas den svenska ekonomin

kunna växa med ca 3 % per år även år 2000 och

år 2001 (se diagram 1.1). Lönebildningen antas

fungera väl, vilket tillsammans med låga räntor

och den låga sysselsättningsgraden, utgör viktiga

förklaringar till att den svenska ekonomin

bedöms kunna växa snabbt under en längre

period utan att priser och löner accelererar.

Tillväxten drivs i hög grad av en stark inhemsk

efterfrågan. Utrikeshandeln förväntas ge mindre

bidrag till tillväxten jämfört med 1996 och 1997.

I förhållande till de senaste åren är den

förändrade sammansättningen av tillväxten

gynnsam för sysselsättningen och påskyndar

nedgången av den öppna arbetslösheten.

Diagram 1.1 BNP-utveckling

Den fördjupade recessionen i Japan och i stora

delar av övriga Asien, den turbulenta

utvecklingen i Ryssland och en viss avmattning

av konjunkturen i Förenta staterna väntas

medföra att den globala tillväxten faller från

drygt 4 % 1997 till drygt 2 % 1998.

Produktionsfallet i de krisdrabbade länderna i

Asien förväntas bli avsevärt större än vad som

antogs i vårpropositionen. Återhämtningen i

Japan försvåras av problemen i det finansiella

systemet och framtidspessimism bland hushåll

och företag. En expansiv finanspolitik

tillsammans med åtgärder för att sanera

finanssektorn bedöms bidra till en viss

återhämtning av den japanska konjunkturen

nästa år.

Tillväxten i EU-området drivs, precis som i

Sverige, av en förhållandevis stark inhemsk

efterfrågan. Låga räntor, en viss ljusning på

arbetsmarknaden samt en mindre stram

finanspolitik i jämförelse med 1996 och 1997

understödjer tillväxten. Tillväxtutsikterna i

Norden är överlag goda även om den norska

tillväxten väntas mattas av efter ett antal goda år.

Den svaga ekonomiska utvecklingen i Japan

och Sydostasien har lett till en tydlig

internationell pris- och vinstpress nedåt. En

viktig anledning till detta är att

efterfrågebortfallet från de drabbade länderna har

resulterat i ett kraftigt prisfall på priskänsliga

råvaror, exempelvis olja. Under nästa år förutses

en försiktig exportledd återhämtning i

Asienregionen. Den tilltagande internationella

konkurrens som följer kommer att dämpa det

generella pristrycket även under de kommande

åren.

Förväntningar om en fortsatt internationell

prispress och en lättare penningpolitik har

medfört att långräntorna i såväl EU-området

som i Förenta staterna har sjunkit till historiskt

låga nivåer. Trots en högre räntemarginal mot

Tyskland ligger den svenska tioåriga

obligationsräntan betydligt under de nivåer som

förutsågs i vårpropositionen. De viktigaste

förklaringarna bakom den svenska räntenedgång

som har ägt rum sedan 1995 är, förutom lägre

internationella räntor, dels ett markant ökat

förtroende för en sund utveckling av de

offentliga finanserna, dels att

inflationsförväntningarna har fallit. Den svenska

kronan har, utan att det föreligger några

övertygande fundamentala förklaringar,

försvagats under hösten.

Trots den något splittrade internationella

konjunkturbilden bedöms den svenska exporten

av varor och tjänster kunna växa med ca 6 % per

år 1998 och 1999. Samtidigt beräknas importen

öka relativt kraftigt. Utrikeshandeln förutses

därför i år ge ett negativt bidrag till tillväxten,

vilket delvis beror på den låga exporten till Asien

men även på en mycket kraftig uppgång i

tjänsteimporten.

Förutsättningarna för en längre period av hög

tillväxt i den privata konsumtionen är nu bättre

än på många år. Den positiva utvecklingen på

arbetsmarknaden, de låga räntorna, en stark

förmögenhetsställning i hushållssektorn, en god

inkomstutveckling och ett uppdämt behov av att

ersätta förslitna kapitalvaror är några av de

viktigaste faktorerna som talar för en stark

utveckling av den privata konsumtionen. Ett

annat uttryck för hushållens konsumtionsvilja är

att deras framtidsförväntningar, vad gäller den

egna ekonomin och arbetsmarknadsläget, är

optimistiska.

BNP-tillväxten under 1998 och i något mindre

utsträckning för åren därefter, underbyggs också

av en god investeringstillväxt. Den kraftiga

expansion som väntas i tjänstesektorn och ett

högt kapacitetsutnyttjande i industrin innebär ett

stort behov av att bygga ut kapaciteten i

näringslivet. Ett tydligt osäkerhetsmoment

föreligger dock för investeringarna i den

exportberoende delen av industrin. Om

Asienkrisens negativa effekter på

världsekonomin blir mer långvariga än vad som

förutsätts i prognosen kan delar av

exportindustrins investeringar komma att skjutas

på framtiden.

Läget på arbetsmarknaden har utvecklats

bättre än vad som förutsågs i vårpropositionen.

För innevarande år har sysselsättningen

uppreviderats och arbetslösheten nedreviderats.

Sysselsättningen hade i augusti ökat med ca 60

000 personer i jämförelse med augusti i fjol.

Ledande indikatorer tyder på att en relativt

kraftig sysselsättningstillväxt är att vänta under

återstoden av 1998 och under nästa år, vilket i sin

tur kommer att generera ett fortsatt fall i den

öppna arbetslösheten. Den nedgång i den öppna

arbetslösheten som kunde noteras under 1997

berodde till stor del på ett stigande deltagande i

Kunskapslyftet och därmed på ett fallande

arbetsutbud. Under kalkylperioden bedöms

arbetsutbudet stiga i takt med att

sysselsättningen ökar. I slutet av år 2000

beräknas den öppna arbetslösheten uppgå till

4 %.

De offentliga finanserna visar överskott varje

år under prognosperioden. Därmed minskar den

offentliga sektorns skuldsättning samtidigt som

säkerhetsmarginalerna vid en

konjunkturavmattning ökar. Den offentliga

sektorns bruttoskuld som andel av BNP,

definierad enligt de s.k. Maastrichtkriterierna,

sjunker från 76,6 % år 1997 till 55,8 % år 2001.

På några områden är osäkerheten i prognosen

stor:

- Det kan inte uteslutas att Asienkrisen blir

mer vittomfattande och utsträckt över tiden än

vad som antas i prognosen. I kapitel 12 beskrivs

därför ett s.k. sidoalternativ som belyser

effekterna på svensk ekonomi vid en sämre

internationell utveckling.

- Lönerna antas stiga med i genomsnitt 3,1 %

per år under kalkylperioden, vilket är summan av

de genomsnittliga avtalsmässiga löneökningarna,

som har beräknats till 2,6 % per år, och en

löneglidning på 0,5 % per år. Den antagna

löneglidningen ligger i linje med de bedömningar

som gjordes av parter och medlare inom ett

flertal avtalsområden i samband med vårens

avtalsrörelse. Med löneökningar på denna nivå

blir inflationstrycket fortsatt lågt, vilket skapar

förutsättningar för en expansiv penningpolitik

och en god konkurrenskraft i industrin. Detta

sammantaget befrämjar en stark

sysselsättningstillväxt. Det kan dock inte

uteslutas att löneglidningen kan komma att

överstiga 0,5 % per år.

- Utvecklingen under föregående år och hittills

i år har visat att utbildningssatsningen i stor

utsträckning har lyckats fånga upp personer som

annars skulle ha varit öppet arbetslösa.

Prognosen bygger på antagandet att

utbildningssatsningen även framdeles omfattar

denna kategori samt att personer som fullföljt ett

utbildningsprogram får större möjligheter att

finna ett arbete efter genomgången utbildning.

En annan osäkerhetsfaktor vad gäller

arbetsutbudet, är i vilken utsträckning de

grupper som idag står utanför arbetskraften

träder in när sysselsättningsläget, och därmed

sannolikheten att få jobb, förbättras. Om

inträdet i arbetskraften blir högre än beräknat i

prognosen, blir det svårare att nå

arbetslöshetsmålet.

1.2 Utvecklingen inom olika områden

Den internationella utvecklingen

Den ekonomiska tillväxten i världen har i år

dämpats till följd av en fördjupad recession i

Japan och Sydostasien. Det globala pristrycket

har minskat, vilket bidragit till lägre räntor och

en stimulans av inhemsk efterfrågan i Europa

och Nordamerika. Osäkerheten avseende

utvecklingen av världsekonomin har ökat under

de senaste månaderna. I synnerhet är

osäkerheten i bedömningarna vad gäller den

japanska recessionens djup, tidsutsträckning och

spridningseffekter betydande. Någon tydlig

vändpunkt i den japanska konjunkturen har ännu

inte kunnat konstateras. I prognosen förutsätts

dock en stabilisering under slutet av år 1998 och

en viss återhämtning under loppet av nästa år.

Detta förutsätter att de av regeringspartiet

föreslagna stimulansåtgärderna, motsvarande

5,5 % av BNP fördelat på 1998 och 1999,

genomförs fullt ut samt att åtgärder som

vidtagits i syfte att förbättra situationen i

finanssektorn blir framgångsrika och får positiva

förtroendeeffekter.

Recessionen i de krisdrabbade länderna i

Sydostasien, dvs. Thailand, Malaysia, Indonesien,

Filippinerna och Sydkorea, har fördjupats under

1998 och spridits till övriga länder i regionen. En

försiktig exportledd återhämtning förutses först

under nästa år. Läget är dock mycket svårbedömt

både med avseende på inhemska och yttre

förutsättningar för en expansion. På det

inhemska planet handlar det framför allt om

huruvida länderna har uppnått en tillräckligt hög

grad av stabilitet för att företag och hushåll skall

våga investera och konsumera samt om det

finansiella systemet fungerar tillräckligt väl för

att understödja en återhämtning. Yttre hot mot

ett mer gynnsamt tillväxtförlopp inkluderar en

utebliven återhämtning i Japan och en kinesisk

devalvering. Det är med andra ord tydligt att

problemen i Japan, Sydostasien och Kina hänger

intimt samman och att Japan spelar en nyckelroll

för den fortsatta utvecklingen i regionen.

Den ekonomiska utvecklingen i Förenta

staterna kännetecknas av låg inflation, god

tillväxt och låg arbetslöshet. Tillväxten har i år

burits upp av en stark inhemsk efterfrågan

samtidigt som Asienkrisen och förstärkningen av

dollarn har satt sina spår i form av ett växande

underskott i handelsbalansen. BNP-tillväxten

framöver förutses mattas av i förhållande till

1996 och 1997 års snabba tillväxt, för att närma

sig den underliggande tillväxttrenden under nästa

år. Även om den amerikanska ekonomin inte är

så beroende av utrikeshandeln, kan en fördjupad

Asienkris, särskilt om den sprider sig till

Latinamerika, få kännbara effekter.

Tabell 1.1 Prognosförutsättningar

Årlig procentuell förändring

1996

1997

1998

1999

2000

2001

BNP OECD1

2,7

2,8

2,1

2,2

2,4

2,3

KPI OECD1

2,2

 2,0

 1,5

 1,8

 2,0

 2,0

Timlön,

kostnad

6,0

4,5

3,3

2,9

3,2

3,0

Dollarkurs

(SEK)2

6,7

7,7

7,9

7,7

7,5

7,5

TCW-index2

116,0

120,5

121,7

120,4

118,5

118,0

Tysk

långränta3

6,2

5,7

4,7

4,6

4,9

5,1

Svensk

långränta3

8,1

6,6

5,1

5,0

5,2

5,3

Svensk

kortränta4

5,8

4,3

4,4

4,3

4,3

4,3

1 Årlig procentuell förändring. Avser OECD-16.

2 Årsgenomsnitt.

3 10-års statsobligation, årsgenomsnitt.

4 6-månaders statsskuldsväxel, årsgenomsnitt.

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

En annan hotbild är om den internationella pris-

press, som följer i Asienkrisens spår, leder till

nedjusterade vinstförväntningar för amerikanska

företag. En sådan utveckling kan påverka såväl

investerings- som börsutvecklingen och i

förlängningen även tillväxten i negativ riktning.

Som en motvikt till den amerikanska

konjunkturavmattningen och den svaga asiatiska

utvecklingen väntas konjunkturen i EU-området

vara fortsatt stark. Det låga ränteläget och en

mindre stram finanspolitik stimulerar såväl

investeringar som privat konsumtion och kan

leda till en viss uppgång i den offentliga

konsumtionen. EU-länderna befinner sig i något

olika konjunkturfaser. Tyskland, Frankrike och

Italien är i ett relativt tidigt skede av

uppgångsfasen. Dessa tre länder står för knappt

60 % av det samlade produktionsvärdet i EU och

har därför ett mycket stort genomslag på

konjunkturutvecklingen i EU-området som

helhet. Ett antal EU-länder ligger längre fram i

konjunktur-cykeln, bl.a. Spanien och

Nederländerna. Storbritannien och Danmark

förefaller vara på väg in i en

konjunkturavmattning. I Finland väntas

tillväxten förbli fortsatt hög, men sjunka till

3,4 % nästa år. I Norge har fallande oljepriser

och tecken på alltför höga löneökningar

försvagat växelkursen och tvingat fram en

åtstramning av penningpolitiken.

Tabell 1.2 Nyckeltal

1996

1997

1998

1999

2000

2001

KPI, dec-dec

0,1

1,9

0,1

1,1

2,0

2,0

NPI, dec-dec

-1,0

-0,9

-0,5

0,6

Disponibel inkomst1

-0,7

-1,7

2,7

3,3

1,5

1,8

Sparkvot (nivå)

4,4

0,8

0,8

1,2

0,3

0,1

Industriproduktion1

2,1

5,4

4,6

4,5

4,0

2,9

Relativ enhets-

arbetskostnad1

14,5

-5,3

-1,7

-0,4

Sysselsättning2

-0,6

-1,0

1,3

1,5

1,8

1,1

Öppen arbets-

löshet3

8,1

8,0

6,6

5,7

4,4

4,0

Arbetsmarknads-

politiska åtgärder3

4,5

4,3

3,9

3,9

3,8

3,5

Handelsbalans4

125

139

144

147

160

170

Bytesbalans5

2,6

2,8

2,3

2,1

2,2

2,4

Offentliga sektorns

finansiella

sparande5

-2,1

-1,1

2,1

1,1

2,3

3,3

1 Årlig procentuell förändring.

2 Antal personer. Årlig procentuell förändring.

3 Andel av arbetskraften.

4 Miljarder kronor.

5 Procent av BNP.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Räntor, löner och inflation

De svenska långräntorna har, tillsammans med

räntorna i EU-området och Förenta staterna,

fortsatt att falla under våren och sommaren. Den

svenska 10-årsräntan bedöms ligga strax under

5 % mot slutet av året, för att sedan stiga

blygsamt under de nästföljande åren i takt med

en starkare inhemsk efterfrågan i Europa.

Parallellt med de mycket låga och fallande

långräntorna har räntemarginalen mot tyska

obligationsräntor vidgats. Anledningen till den

relativt stora nedgången i tyska räntor tycks vara

att höstens turbulens på de finansiella

marknaderna har resulterat i

portföljomplaceringar från marknader som

upplevs som osäkra till säkra marknader. I prog-

nosen antas att de tyska långräntorna stiger upp

mot 5 % under loppet av 1999 och 2000, samt att

den svenska långräntemarginalen över samma

tidsperiod närmar sig 20 punkter. I prognosen

antas styrräntan ligga kvar oförändrad i Förenta

staterna samtidigt som en viss höjning förutsätts

i Tyskland under 1998 och i den Europeiska

monetära unionen under 1999. Kronan har under

året fluktuerat kraftigt och periodvis legat på

nivåer som knappast är långsiktigt förenliga med

den fundamentala bilden av svensk ekonomi

bytesbalansen visar stabila överskott och infla

Tabell 1.3 Försörjningsbalans

Miljarder

kronor

Årlig procentuell förändring

1997

1995

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Privat konsumtion

923

0,8

1,3

2,0

2,7

2,9

2,5

2,0

Offentlig konsumtion

449

-0,9

-0,2

-2,1

1,9

0,8

0,6

0,8

 Stat

134

-2,1

-0,6

-5,0

2,5

0,5

0,5

0,5

 Kommun

315

-0,4

0,0

-0,7

1,7

0,9

0,6

1,0

Bruttoinvesteringar

238

12,4

3,7

-4,8

9,8

8,0

6,8

5,9

 Näringsliv exkl. bostäder

183

27,7

4,7

-0,1

10,7

7,1

4,8

3,2

 Bostäder

24

-23,5

13,1

-25,7

6,2

23,5

25,0

25,0

 Myndigheter

31

-5,7

-8,0

-9,4

7,6

1,4

2,2

1,4

Lagerinvesteringar

7

0,5

-1,1

0,7

0,1

0,0

0,0

0,0

Export

761

12,9

6,1

12,8

5,9

5,8

6,6

5,5

Import

639

10,2

3,7

11,7

8,8

7,1

6,3

5,8

BNP

1739

3,9

1,3

1,8

3,0

3,0

3,2

2,6

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

tionen förutses att bli mycket låg. Prognosen

bygger därför på förutsättningen att kronan

förstärks gradvis för att i slutet av år 2000 ligga

på ett TCW-index på 118. Slutnivån är

densamma som i vårpropositionen men det tar

längre tid innan slutnivån nås.

En viktig del i den ljusa bilden av den svenska

ekonomin är att utfallet av 1998 års avtalsrörelse

blev lägre än vad många hade befarat. Givet de

utgångspunkter som angavs ovan antas lönerna

stiga med drygt 3% per år under hela

kalkylperioden. För att detta skall vara möjligt

får inte löneglidningen överstiga 0,5 %, vilket är

betydligt lägre än den historiska löneglidningen.

En ökad samsyn om vikten av låga nominella

löneökningar bland arbetsmarknadens parter,

nya avtalskonstruktioner, större flexibilitet vad

gäller arbetstidens förläggning och låga

inflationsförväntningar är några viktiga skäl till

varför en nedväxling av löneglidningen är trolig.

Det finns dock en risk för att löneglidningen kan

bli högre, bl.a. om det uppstår brist på

arbetskraft under kalkylperioden.

Inflationstrycket i svensk ekonomi har under

de senast 2-3 åren varit lågt och kommer

sannolikt att så förbli också under resterande del

av 1998 och 1999. Med löneökningar som

antagits uppgå till ca 3 % per år, god

produktivitetstillväxt, apprecierande krona, låga

världsmarknadspriser samt

inflationsförväntningar, som även på längre sikt

ligger under 2 %, är det svårt att se något mer

påtagligt inflationshot. Mot denna bakgrund

antas att Riksbankens styrränta den s.k.

reporäntan hålls oförändrad fram t.o.m. år

2001. Faktorer som kan störa bilden av ett lågt

inflationstryck är högre löneökningar, svagare

krona samt att den inhemska efterfrågetillväxten

blir så stark att handeln kan öka sina marginaler

kraftigt. Det krävs dock mycket stora avvikelser i

förhållande till vad som bedöms vara den mest

sannolika utvecklingen i denna prognos, för att

hoten skall leda till att inflationen varaktigt ökar

till 2 % eller mer under 1999. Det är heller inte

troligt att inflationen mätt som årsgenomsnitt

når upp till 2 % år 2000, även om osäkerheten är

större i detta tidsperspektiv. Därefter förutsätts

att inflationen sammanfaller med Riksbankens

inflationsmål ytterst genom att penningpolitiken

och därmed tillväxten anpassas så att målet

uppfylls.

Försörjningsbalansen

Exporttillväxten väntas sjunka från fjolårets

knappa 13 % till knappt 6 % i år. Under första

halvåret i år minskade Sveriges export till Asien

(exklusive Mellanöstern) med ca 25 % jämfört

med första halvåret 1997. Asien står för ca 8 % av

Sveriges samlade export, vilket innebär att den

direkta effekten av Asienkrisen på svensk

exportvolym under första halvåret kan

uppskattas till ca 2 %. Den totala exporten har

dock hållits uppe av en god exporttillväxt till

Europa under motsvarande period (+ 11 %).

Cirka 75 % av svensk export går till Europa. Den

europeiska konjunkturen är således av avgörande

betydelse för den svenska exporten. Givet en viss

återhämtning i Asienregionen bedöms den

svenska exporten kunna växa med ca 6 % även

nästa år.

Varuimporten steg, enligt

nationalräkenskaperna, med 12,4 % första

halvåret i år i jämförelse med första halvåret

1997. Den totala importen väntas stiga med

knappt 9 % i år och drygt 7 % nästa år. Ett

viktigt inslag i den växande importen är att

tjänsteimporten sedan 1997 ökar i mycket snabb

takt. En delförklaring är att svenskars

utlandsresande har ökat i betydande omfattning.

Även direktimport av bilar (klassificeras som

tjänsteimport), internethandel och en växande

import av tekniska konsulttjänster har sannolikt

bidragit till den snabba tillväxten av importerade

tjänster. Tjänsteimportens höga ökningstal

innebär att tjänstebalansen totalt sett ger negativa

bidrag till tillväxten i år och nästa år på 0,4

procentenheter respektive 0,2 procentenheter.

De flesta förutsättningar är på plats för en

fortsatt relativt stark uppgång i den privata

konsumtionen uppdämda behov att anskaffa

kapitalvaror, en stark hushållsekonomi och

framtidsoptimism. Behoven av att ersätta gamla

kapitalvaror har redan satt tydliga spår i

utvecklingen av sällanköpsvaruhandeln.

Försäljningen av möbler, radio- och

televisionsutrustning har ökat med mellan 10 %

och 20 % under årets sju första månader jämfört

med motsvarande period 1997. Hushållens

disponibla inkomster bedöms öka med 2,7 % i år

och 3,3 % nästa år. Den låga inflationen gör att

reallöneutvecklingen blir god trots de historiskt

sett låga nominella löneökningarna. Hushållens

inkomster stärks vidare av att allt fler personer

får arbete. Samtidigt är hushållens

förmögenhetssituation, höstens börsnedgång till

trots, bättre än vad den varit på mycket länge.

Den privata konsumtionen väntas öka med

knappt 3 % både 1998 och 1999.

Konsumtionsökningen väntas sedan avta något

år 2000 och år 2001.

Under de närmaste åren förväntas en

omfattande kapacitetsutbyggnad i näringslivet

och en viss återhämtning av

bostadsinvesteringarna. Det låga ränteläget, en

relativt hög lönsamhet i näringslivet och den

starka ekonomiska situationen i hushållssektorn

skapar gynnsamma förutsättningar för en

fortsatt investeringsexpansion. Statistiska

centralbyråns investeringsenkät och

Konjunkturinstitutets senaste kvartalsbarometer

visar att investeringsviljan är hög inom industrin.

Vad gäller övrigt näringsliv har en snabb

investeringstillväxt redan noterats i de sektorer

som har en stark koppling till hushållens

efterfrågan. Konjunkturinstitutets

tjänstebarometer pekar på ett tydligt förbättrat

konjunkturläge för arkitekter och teknisk

konsultverksamhet, vilket vanligen förebådar

ökade investeringar. Mycket talar även för en

snabb tillväxt av bostadsbyggandet under hela

kalkylperioden. En del av anpassningen av

bostadsbeståndet mot en ny långsiktig

jämviktsnivå har ägt rum tidigare under 1990-

talet. Efter sju år med, mer eller mindre

kontinuerlig, nedgång i bostadsbyggandet är

utgångsnivån mycket låg. Stigande priser på

småhus i tillväxtregionerna har ökat lönsamheten

vid nyproduktion varför bostadsinvesteringarna

återigen förväntas stiga. Trots mycket höga

tillväxttal under kalkylperioden understiger det

beräknade bostadsbyggandet år 2001 en

långsiktigt normal nivå.

Sammantaget ökar bruttoinvesteringarna med

knappt 10 % 1998 och med 8 % 1999 för att

sedan öka något långsammare år 2000 och 2001.

Som framgår av tabell 1.4 står

bruttoinvesteringarna för ca 40 % av BNP-

tillväxten fram t.o.m. 2001. Investeringsposten är

emellertid en svårbedömd komponent i

försörjningsbalansen. Investeringsuppgången i

övrigt näringsliv och uppgången i

bostadsbyggandet avspeglar det goda läget i den

inhemska delen av den svenska ekonomin och

förefaller vara tämligen robust. En starkare

investeringstillväxt än vad som ligger i prognosen

kan inte uteslutas. Vad gäller den exportinriktade

delen av industrin finns det dock en hög

känslighet för en sämre internationell utveckling,

vilket kan resultera i ett investeringsomslag inom

sektorn.

Den kommunala konsumtionen ökade enligt

nationalräkenskaperna under första halvåret i år.

Enligt arbetskraftsundersökningarna har antalet

sysselsatta hittills i år ökat med ca 25 000, rensat

för säsongvariationer. Konsumtionstillväxten

förväntas bli ca 1,7 % i år. Detta kan jämföras

med utvecklingen mellan 1992 och 1997 då

konsumtionen minskade sammantaget med

4,5 %.

Kommuner och landsting förutsätts uppfylla

kravet om ekonomisk balans, dvs. att intäkterna

måste överstiga kostnaderna, fr.o.m. år 2000. De

föreslagna höjningarna av de allmänna

statsbidragen ger utrymme för en uppgång i den

kommunala konsumtionen. Den sammantagna

nivåhöjningen uppgår till 22 miljarder kronor år

2001. Med hänsyn taget till balanskravet och

ökade statsbidrag förutsätts konsumtionen öka

med i genomsnitt 0,8 % per år och

sysselsättningen stiga med ca 30 000 personer

åren 1999 t.o.m. 2001.

Den statliga konsumtionen har minskat tre år

i rad och förra året var nedgången 5 %. Första

halvåret i år skedde en betydande återhämtning

då konsumtionen steg med 4,6 % jämfört med

motsvarande period 1997. I år förutses den

statliga konsumtionen stiga med 2,5 %. För de

kommande åren beräknas en ökning på 0,5 %

per år.

Tabell 1.4 Bidrag till BNP-tillväxt

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Privat konsumtion

0,7

1,0

1,4

1,5

1,3

1,0

Offentlig

konsumtion

0,0

-0,5

0,5

0,2

0,1

0,2

Brutto-

investeringar

0,6

-0,8

1,5

1,3

1,2

1,0

Lagerinvesteringar

-1,1

0,7

0,1

0,0

0,0

0,0

Netto utrikeshandel

1,2

1,3

-0,5

0,0

0,6

0,3

BNP

1,3

1,8

3,0

3,0

3,2

2,6

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Tillväxtens sammansättning

Det förhållandet att den inhemska efterfrågan tar

över som tillväxtmotor innebär att

tillväxtförloppet blir mer uthålligt och balanserat.

Under 1996 och 1997 stod nettoexporten för en

stor del av tillväxten (se tabell 1.4). Det

långsiktigt normala är att exportökningen i stort

balanserar importökningen och att

tillväxtbidraget från utrikeshandeln ligger nära

noll. Minskningen av exporten till Asien

tillsammans med den inhemska

efterfrågetillväxten gör att utrikeshandeln i år ger

ett negativt bidrag till tillväxten. Under de

följande tre åren väntas utrikeshandeln i

genomsnitt ge ett svagt positivt bidrag.

Bytesbalansens överskott kommer trots

förskjutningen mot inhemsk efterfrågan att ligga

på drygt 2 % av BNP under samtliga år fram

t.o.m. år 2001. Detta bidrar till en önskvärd

amortering av den svenska utlandsskulden. I den

offentliga sektorn uppnås ungefär lika stora

finansiella överskott, vilket minskar sårbarheten

för framtida konjunkturnedgångar. Företagens

finansiella sparande är nära noll, vilket innebär

att sektorn egenfinansierar de investeringar som

ligger i prognosen. Hushållens finansiella

sparande är svagt positivt trots ökande

bostadsinvesteringar. Tillväxtens

sammansättning och utvecklingen av sparandet i

de olika sektorerna beskriver sammantaget ett

välbalanserat förlopp.

Tabell 1.5 Finansiellt sparande

Procent av BNP

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Bruttosparande

17,3

16,9

17,3

17,8

18,4

19,1

Realt sparande

14,6

14,1

15,0

15,7

16,2

16,7

 Fasta

investeringar

14,8

13,7

14,5

15,2

15,8

16,2

 Lager-

investeringar

-0,2

0,4

0,5

0,5

0,4

0,4

Finansiellt

sparande

2,7

2,8

2,3

2,1

2,2

2,4

 Offentlig sektor

-2,1

-1,1

2,1

1,1

2,3

3,3

 Hushåll

3,4

1,4

1,3

1,4

0,7

0,5

 Företag

1,4

2,6

-1,1

-0,4

-0,8

-1,4

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Arbetsmarknaden

Utvecklingen på arbetsmarknaden har hittills i år

varit mycket positiv. Sysselsättningen ökar nu

kraftigt inom såväl näringslivet som i

kommunsektorn. Ledande indikatorer, som

antalet nyanmälda lediga platser, tyder på att

sysselsättningen fortsätter att öka i snabb takt

under resten av 1998 och under 1999. Givet att

den internationella konjunkturen inte viker och

att löneökningarna kan begränsas till ca 3 % per

år, beräknas den totala sysselsättningsökningen

mellan 1997 och 2001 uppgå till ca 226 000

personer (se diagram 1.2).

Diagram 1.2 Sysselsättning

Tusental personer

Medelarbetstiden bedöms falla under de

närmaste åren. Sjukfrånvaron har ökat något och

en sänkning av arbetstiden ingår i ett flertal av

löneavtalen. Produktivitetsökningen väntas bli

lägre än under de senaste åren. Att tillväxten i

högre grad drivs av inhemsk efterfrågan och inte

av exporttillväxt, samt att låga löneökningar

minskar rationaliseringstrycket bidrar till en

något lägre produktivitetstillväxt.

Till följd av det förbättrade

arbetsmarknadsläget ökar arbetskraftsutbudet.

Ökningen av arbetskraften motverkas dock i

någon mån av den fortsatta ökningen av antalet

utbildningsplatser inom Kunskapslyftet och

tillkommande högskoleplatser. Den starka

sysselsättningstillväxten och ett begränsat inträde

i arbetskraften gör att den öppna arbetslösheten

fortsätter att sjunka. Givet de förutsättningar

denna kalkyl bygger på god internationell

konjunkturutveckling, låga löneökningar samt

att utbildningssatsningen ger avsedd effekt kan

den öppna arbetslösheten sjunka till 4% i slutet

av år 2000.

Den offentliga sektorns finanser

Från 1994 till 1998 har den offentliga sektorns

finansiella sparande vänts från ett underskott på

10,3 % av BNP till ett överskott på 1,3 % av

BNP exklusive effekten av att AP-fondens

fastigheter överförs till bolagsform.

Förbättringen mellan 1994 och 1998 beror till

övervägande delen på det omfattande

konsolideringsprogrammet. Överskottet, som

andel av BNP, stiger sedan till 1,1 % år 1999,

2,3 % år 2000 och 3,3 % år 2001.

De finansiella överskotten medför att den

offentliga sektorns skulder kan amorteras. Den

konsoliderade bruttoskulden går ned från 76,6 %

av BNP 1997 till 55,8 % av BNP år 2001 medan

statsskulden sjunker från 82,4 % av BNP 1997

till 54,1 % av BNP år 2001. Nedgången av

statsskulden kan dock till viss del tillskrivas

effekter av den nyligen beslutade

ålderspensionsreformen. I kalkylerna har antagits

att det sker en överföring av medel från AP-

fonden år 2001 på 235 miljarder kronor, som till

huvuddelen används för att amortera

statsskulden.

Det finansiella sparandet för 1998 och 1999

har reviderats upp med 9 respektive 5 miljarder

kronor jämfört med vårpropositionen. Det beror

på högre skatteinkomster och lägre ränteutgifter.

I vårpropositionen gjordes ett

beräkningstekniskt antagande med innebörden

att de finansiella överskotten utöver

budgetmålen år 2000 och år 2001 skulle tillföras

hushållssektorn. De här presenterade kalkylerna

utgår istället från att hela det beräknade

överskottet används till amortering av den

offentliga nettoskulden. Beaktas denna nya

förutsättning och de åtgärder som föreslagits

sedan vårpropositionen har det underliggande

sparandet i den offentliga sektorn reviderats upp

även för åren 2000 och 2001.

De beräkningar av finanspolitikens inriktning,

som redovisas i kapitel 11 indikerar att

finanspolitiken är svagt expansiv i år och 1999,

samt svagt kontraktiv år 2000 och 2001. Den

fortsatta förstärkningen av de offentliga

finanserna beror istället huvudsakligen på en

positiv konjunktur och lägre ränteutgifter.

1.3 Sidoalternativet

I syfte att belysa osäkerheten i den

internationella bilden, och de därmed

sammanhängande riskerna vad avser

utvecklingen i svensk ekonomi, presenteras i

kapitel 12 ett s.k. sidoalternativ. Sidoalternativet

bedöms vara mindre sannolikt än kalkylen ovan,

i det följande kallat basalternativet.

I basalternativet förutses en försiktig

exportledd återhämtning i Japan under 1999. I

sidoalternativet är utgångspunkten att den

japanska lågkonjunkturen blir mer utdragen och

att en återhämtning sker först år 2000 samtidigt

som den allmänna osäkerheten ökar genom

fortsatt turbulens på de finansiella marknaderna.

Detta leder till negativa återverkningar för övriga

världen främst under nästa år. De länder som

påverkas mest av sämre exportförutsättningar

och en allmänt ökad osäkerhet är de tidigare

krisdrabbade asiatiska länderna samt övriga

tillväxtekonomier, i t.ex. Latinamerika. Den

fördjupade krisen pressar

världsmarknadspriserna, vilket försämrar

vinstutsikterna för företag med stor

internationell handel. Krisen sprids till

Nordamerika och Europa dels genom direkta

handels-effekter, dels genom en svagare

börsutveckling och den allmänt ökade

osäkerheten. Detta medför en sämre utveckling

av framför allt investeringar och privat

konsumtion. I sidoalternativet förutsätts att

penningpolitiken blir betydligt lättare än i

basalternativet, men detta är inte tillräckligt för

att på kort sikt uppväga efterfrågebortfallet. Den

svagare konjunkturutvecklingen i omvärlden

leder till en lägre världsmarknadstillväxt för

svensk export än i basalternativet.

Den svenska ekonomin reagerar på ett likartat

sätt som Europa och Nordamerika. I synnerhet

bedöms investeringarna i den svenska

exportindustrin vara känsliga för en försämrad

internationell konjunkturutveckling. Lägre

tillväxt i omvärlden och den ökade osäkerheten

sprider sig vidare till hushållen och dämpar

konsumtionen och bostadsinvesteringarna.

BNP-tillväxten beräknas i sidoalternativet uppgå

till 2,8 % år 1998 och 1,8 % år 1999. Den lägre

tillväxten, i jämförelse med basalternativet,

innebär att sysselsättningen utvecklas sämre i

sidoalternativet särskilt under 1999 och att den

öppna arbetslösheten hamnar på en högre nivå.

År 2000 och år 2001 blir tillväxten 3,1 %

respektive 3,2 %, vilket sammantaget sett är

något högre än i basalternativet. Detta beror på

att den globala konjunkturen har återhämtat sig

och att industriinvesteringarna ökar snabbt.

Därtill antas penningpolitiken i sidoalternativet

vara lättare under 1999 än i basalternativet, vilket

med eftersläpning slår igenom på tillväxten. Den

öppna arbetslösheten överstiger dock 4 % i slutet

av år 2000.

De offentliga finanserna utvecklas sämre i

sidoalternativet än i basalternativet. Lägre

skatteinkomster och högre offentliga utgifter,

exempelvis i form av arbetslöshetsersättningar

och socialbidrag, leder till ett sämre finansiellt

sparande i den offentliga sektorn. Målet om ett

offentligt sparande om 0,5 % av BNP år 1999

uppnås med knapp marginal. Däremot

understiger det offentliga sparandet år 2000 den

målsatta nivån på 2 % av BNP.

2 Internationell utveckling

Den internationella konjunkturutvecklingen har

dämpats under det senaste året främst till följd av

en fördjupad recession i Japan och i vissa

asiatiska länder. Samtidigt har det globala

pristrycket minskat, vilket har bidragit till lägre

räntor och en stimulans av inhemsk efterfrågan i

Europa och Nordamerika.

Den globala ekonomiska tillväxten förutses

falla från 4,1 % 1997 till 2,2 % i år, medan den i

OECD-området förväntas avta med drygt en

halv procentenhet till 2,1 %. I slutet av året och

under 1999 förutses en försiktig återhämtning i

de asiatiska länderna och i världsekonomin som

helhet. Viktiga förutsättningar är dock att

förtroendet för den japanska ekonomin,

inklusive den ekonomiska politiken, stärks och

att de asiatiska länderna fortsätter att genomföra

IMF-programmen, inklusive en reformering av

finanssektorn.

Den ekonomiska utvecklingen i Förenta

staterna väntas bli fortsatt gynnsam, även om en

viss avmattning förutses mot bakgrund av ett

ökande handelsbalansunderskott och en

dämpning av den inhemska efterfrågan.

Konjunkturen i EU förutses bli fortsatt god och

får draghjälp av en mindre stram finanspolitik

samt gynnsamma monetära förhållanden, dvs.

den sammantagna effekten på efterfrågan av

ränte- och växelkursutvecklingen.

För flertalet tillväxtekonomier har

Asienkrisen bidragit till ökad osäkerhet på de

finansiella marknaderna. I Ryssland har den

finansiella oron ökat till följd av den fördjupade

recessionen i Asien och sjunkande oljepriser,

vilket har accentuerat inhemska ekonomiska och

politiska problem. Utvecklingen i Ryssland kan

få vissa negativa effekter för Central- och

Östeuropa, men dessa bedöms delvis motverkas

av den fortsatt starka konjunkturen i EU. I

Latinamerika har den ekonomiska politiken

stramats åt i syfte att undvika ökad turbulens på

de finansiella marknaderna vilket kan bidra till en

lägre inhemsk efterfrågan.

Världsmarknadstillväxten för svensk export

väntas avta från 10 % 1997 till ungefär 6 % i år

och nästa år. Återhämtningen i den asiatiska

regionen bidrar till att den stiger till 7½ % år

2000. En minskad efterfrågan bland Sveriges

viktigaste handelspartners därefter medför en

något lägre världsmarknadstillväxt år 2001.

Diagram 2.1 BNP-tillväxt i världen, Förenta staterna, Japan

och EU

Procent

Osäkerheten i bedömningen av den

internationella utvecklingen har ökat markant

och det finns i första hand risk för att

utvecklingen blir sämre än prognostiserat.

2.1 Utvecklingen i Japan och övriga Asien

2.1.1 Japan

Den långvariga ekonomiska krisen i Japan har

förvärrats och landet befinner sig i en recession.

BNP minskade under det sista kvartalet i fjol och

under de två första kvartalen i år. Denna

utveckling är allvarlig med hänsyn till Japans

betydelse för världsekonomin.

Den ekonomiska krisen hör samman med

djupgående strukturella problem i den finansiella

sektorn främst orsakade av betydande regleringar

och liten insyn. Uteblivna åtgärder för att lösa

problemen har bidragit till en ökad osäkerhet

både för den japanska och den globala

ekonomiska utvecklingen. Problemen i den

finansiella sektorn har dessutom medfört en

kreditåtstramning i Japan som främst drabbar

små- och medelstora företag.

Krisen i det finansiella systemet har

tillsammans med en ökad arbetslöshet och

Asienkrisen fortsatt att undergräva företagens

och hushållens förtroende. Detta har bidragit till

att minska den inhemska efterfrågan. Samtidigt

har den svaga konjunkturutvecklingen i Asien

lett till en sämre japansk exportutveckling.

I syfte att mildra den ekonomiska krisen har

regeringen aviserat omfattande finanspolitiska

stimulansåtgärder för budgetåren 1998 och 1999

och har även anslagit medel för att sanera

finanssektorn. Penningpolitiken förutses bli

fortsatt expansiv och styrräntan har antagits vara

oförändrad under 1998 och 1999.

Dagslåneräntan sänktes nyligen till 0,25%,

medan diskontot förblev oförändrat på 0,5%.

Åtgärden vidtogs mot bakgrund av

deflationsförväntningar i ekonomin. Utrymmet

för penningpolitiska åtgärder är dock begränsat.

En stabilisering av BNP förutses under det

kommande halvåret givet att de finanspolitiska

stimulansåtgärderna genomförs fullt ut och

bidrar till kraftigt ökade offentliga investeringar.

Den inhemska efterfrågan förutses dock bli

fortsatt svag både i år och nästa år. Den privata

konsumtionen hämmas av hushållens pessimism

inför framtiden och den stigande arbetslösheten.

Skattelättnader väntas därmed i stor utsträckning

användas till ökat sparande. En svag utveckling

av privata investeringar förutses mot bakgrund

av lågt förtroende bland företag, fortsatt

kreditåtstramning samt problem med

överkapacitet. I takt med att effekterna av

Asienkrisen planar ut förutses dock en något

bättre exportutveckling under nästa år.

Trots de massiva stimulansåtgärderna under

andra halvan av 1998, väntas BNP minska med

2,3 % 1998. Nästa år förutses en BNP-tillväxt på

0,6 % främst till följd av de omfattande offentliga

investeringarna och den något bättre

exportutvecklingen. Därefter förutses BNP öka

med 1,5 % år 2000 och 2,0 % år 2001.

Denna bedömning är förknippad med

betydande osäkerhet. Om de planerade

offentliga investeringarna inte genomförs fullt ut

och förtroendet hos företag och hushåll inte

stärks, kommer återhämtningen i den privata

sektorn att fördröjas. Lösningen av problemen i

den finansiella sektorn kan dröja, vilket på många

sätt skulle verka dämpande på BNP-tillväxten.

Vidare kan Asienkrisens negativa inverkan på

japansk export komma att bli större än

prognostiserat.

2.1.2 Övriga Asien

Förra sommarens finansiella kris i Asien har

utvecklats till en djup recession. Den svaga

efterfrågan i de direkt krisdrabbade länderna,

dvs. Thailand, Indonesien, Malaysia, Filippinerna

och Sydkorea, har bl.a. genom minskad handel

och förtroendeeffekter drabbat övriga länder i

regionen. En stram ekonomisk politik har

medfört en stabilisering av priser, räntor och

valutor, men den inhemska efterfrågan har fallit

kraftigt. Oron på de finansiella marknaderna har

tillsammans med höga räntor och en minskad

utlåning fått stora effekter på den reala

ekonomin. Nedgången i produktionen har lett

till en kraftigt minskad import i stora delar av

regionen. Till följd av bl.a. kreditåtstramningen

och höga priser på importerade insatsvaror har

även exporten utvecklats relativt svagt.

För de flesta länder i regionen väntas BNP

sjunka i år. Dock förutses en försiktig,

exportdriven återhämtning inledas i slutet av året

för att fortsätta under 1999. Ökade

valutareserver väntas resultera i att förtroendet

för de drabbade ländernas ekonomier återvänder,

vilket i sin tur kan bidra till ett ökat inflöde av

kapital och lägre räntor. En något mindre stram

ekonomisk politik torde också stimulera

inhemsk efterfrågan. Utan en förbättrad

ekonomisk situation i Japan, med ökad

efterfrågan och en starkare yenkurs, försvåras

emellertid återhämtningen i regionen avsevärt.

Ytterligare en förutsättning för en exportledd

återhämtning är att situationen i den finansiella

sektorn i regionen förbättras.

Diagram 2.2 BNP-tillväxt i några krisdrabbade asiatiska

länder

Procent

BNP-tillväxten i Thailand, Indonesien, Malaysia,

Filippinerna och Sydkorea sammantaget väntas

minska från 4,1 % 1997 till -8,9 % 1998 och

-1,1 % 1999. För år 2000 och 2001 förutses en

betydande återhämtning. I Kina bedöms

tillväxten dämpas i år för att sedan öka nästa år. I

likhet med utsikterna för Japan är bedömningen

av utvecklingen i övriga Asien förknippad med

betydande osäkerhet. Utsikterna skulle

exempelvis försämras om Kina, i syfte att stärka

konkurrenskraften, devalverar sin valuta.

2.2 Utvecklingen i Förenta staterna

Den ekonomiska situationen i Förenta staterna

har under inledningen av 1998 kännetecknats av

en fortsatt stark ökning av den inhemska

efterfrågan, låg arbetslöshet och inflation,

fallande obligationsräntor samt sunda offentliga

finanser. BNP-tillväxten var stark under det

första kvartalet, men dämpades under det andra

till följd av negativa bidrag från lager och

nettoexport. Den privata konsumtionen har

stimulerats av en god utveckling av real

disponibelinkomst, en stabil och hög

sysselsättningstillväxt samt en uppgång av

aktiepriserna. Investeringarna har fortsatt att

växa snabbt bl.a. i ljuset av goda vinstmarginaler i

företagen. Dollarns appreciering i effektiva

termer samt den lägre efterfrågan i de asiatiska

länderna har bidragit till att

bytesbalansunderskottet vuxit kraftigt.

Inflationen är fortsatt låg och uppgick på

årsbasis i augusti till 1,6 %. Flera faktorer har

bidragit till att prisökningstakten inte tilltagit

trots att arbetslösheten sjunkit under den nivå

som anses förenlig med låg inflation:

Dollarförstärkningen, en måttlig utveckling av

de sammanlagda arbetskraftskostnaderna samt

den dämpande effekten av Asienkrisen t.ex. på

energi- och råvarupriser. En vändning av denna

utveckling skulle kunna leda till ett stigande

inflationstryck.

Under den andra halvan av 1998 väntas

nettoexporten ge ett ökat negativt bidrag till

BNP-tillväxten, samtidigt som den inhemska

efterfrågan fortsätter att växa förhållandevis

starkt. Under 1999 väntas dock investeringarna

växa långsammare mot bakgrund av stigande

arbetskraftskostnader, sjunkande vinstmarginaler

och att nedgången i orderingången för

exportsektorn sprider sig till hemmaplan. Även

tillväxten av den privata konsumtionen förutses

avta. Den mycket låga sparkvoten och den höga

graden av aktieinnehav hos amerikanska hushåll

har sannolikt ökat konsumtionens känslighet för

ändringar i förtroendet, inte minst i samband

med en eventuell fördjupning av den globala

krisen och en svagare utveckling av inhemska

aktiepriser. Arbetslösheten, som fortsatt att

sjunka något i år och låg på 4,6 % i september,

väntas uppgå till knappt 5 % 1998 och 1999.

BNP-tillväxten förutses till 3,3 % 1998 för att

sedan avta till 2,3 % 1999. På medellång sikt, dvs

år 2000-2001, antas BNP-tillväxten motsvara den

uppskattade potentiella tillväxten kring 2,3 %.

Med hänsyn till den osäkerhet som råder om

den amerikanska konjunkturen är det svårt att

bedöma det penningpolitiska läget. Den starka

dollarn samt Asienkrisen och oron i

Latinamerika kan leda till en mycket svag

exportutveckling med negativa effekter på

vinster, aktiepriser och hushållens förtroende. Å

andra sidan har en bred nedgång av den

inhemska efterfrågan ännu inte kunnat skönjas i

statistiken och det är osäkert hur omfattande en

eventuell avmattning blir. På grund av den

externa utvecklingens risker för den inhemska

efterfrågan samt fortsatt dämpad prisutveckling,

sänkte Federal Reserve nyligen styrräntan med

0,25 procentenheter till 5,25 %. Med hänsyn till

att nämnda risker för en svagare

konjunkturutveckling balanseras av risker för att

arbetsmarknaden stramas åt ytterligare och att

dollarn deprecierar, antas styrräntan ligga kvar på

5,25 % under 1998 och 1999. Utvecklingen i

omvärlden kan dock komma att medföra en mer

expansiv penningpolitik i Förenta staterna än

prognostiserat.

2.3 Utvecklingen i EU och euroområdet

Konjunkturen i EU som helhet har i år fortsatt

att stärkas till följd av en ökad inhemsk

efterfrågan stimulerad av gynnsamma monetära

förhållanden och en mindre stram finanspolitik.

Den minskade efterfrågan i Asien som helhet har

dock inneburit att bidraget från nettoexporten

till BNP-tillväxten har minskat. Utvecklingen i

Asien har även haft en dämpande effekt på den

europeiska prisutvecklingen, vilket medfört lägre

räntor. Inflationen i EU är fortsatt låg och

uppgick på årsbasis till 1,3 % i augusti. Sedan

augusti förra året har de långa räntorna fallit från

knappt 6 % till omkring 4 %.

EU-länderna befinner sig i olika stadier av

konjunkturutvecklingen. En grupp länder, bl.a.

Tyskland, Frankrike och Italien, är i ett relativt

tidigt skede av en uppgångsfas medan Spanien,

Portugal, Nederländerna, Finland och Irland

befinner sig längre fram i konjunkturcykeln. I

Storbritannien och Danmark kan en avmattning

i konjunkturen skönjas.

Vid årsskiftet införs euron och elva länders

penningpolitik kommer att styras av den

europeiska centralbanken. Under de senaste åren

har skillnaderna i inflationstakt och räntor

mellan länderna minskat betydligt och de

offentliga finanserna har förbättrats avsevärt.

Mot bakgrund av bl.a. denna utveckling bedöms

förutsättningarna vara goda för en smidig

övergång till EMU, även om processen inte

förutses bli opåverkad av den senaste tidens

turbulens på de finansiella marknaderna.

Bedömningen är att den europeiska styrräntan

kommer att ligga på 3,40 % för att sedan stiga

något under 1999 i takt med en fortsatt stark

konjunkturutveckling. Detta skulle innebära en

sänkt styrränta för ett antal länder som ligger

långt fram i konjunkturcykeln.

Utsikterna för en fortsatt återhämtning i EU

som helhet är goda. Den inhemska efterfrågan

väntas stärkas mot bakgrund av fortsatt

gynnsamma monetära förhållanden, ett något

förbättrat arbetsmarknadsläge och en mindre

stram finanspolitik. I vissa länder, t.ex.

Frankrike, Spanien och Österrike bedöms

finanspolitiken bli milt expansiv 1999.

Tillväxten av den privata konsumtionen väntas

öka i ljuset av en god reallöneutveckling, en viss

minskning av arbetslösheten samt en ökad

framtidstro bland hushållen.

Diagram 2.3 Företagens och hushållens framtidstro i EU

Nettobalans

Även om företagens optimism kan komma att

minska något till följd av ökad osäkerhet i världs-

ekonomin är nivån fortsatt hög sett över en

längre period. Ökningstakten av de totala

arbetskraftskostnaderna förutses vara måttlig,

vilket bidrar till goda vinstmarginaler. Företagens

investeringar bedöms därmed fortsätta att

utvecklas förhållandevis starkt.

Den dämpade tillväxten i världsekonomin

väntas leda till en lägre världsmarknadstillväxt för

EU:s export. Bidraget från nettoexporten

bedöms bli svagt negativt i år och nästa år, vilket

även är i linje med antagandet om en

appreciering av euron i effektiva termer under

perioden.

Tabell 2.1 BNP-tillväxt, inflation och arbetslöshet

Årlig procentuell förändring

1997

1998

1999

2000

2001

BNP

OECD1

2,8

2,1

2,2

2,4

2,3

 Förenta staterna

3,9

3,3

2,3

2,5

2,2

 Japan

0,9

-2,3

0,6

1,5

2,3

EU

2,6

2,8

2,7

2,7

2,4

 Tyskland

2,2

2,6

2,7

3,0

2,3

 Frankrike

2,4

2,9

2,8

2,5

2,5

 Italien

1,5

2,1

2,7

3,0

2,3

 Storbritannien

3,3

2,0

1,6

2,0

2,3

Norden

3,4

3,4

2,8

2,7

2,2

 Danmark

3,4

2,6

2,3

2,2

2,2

 Finland

5,9

5,1

3,4

3,1

2,7

 Norge

3,5

3,4

2,5

1,7

2,0

Konsumentpriser

OECD

2,0

1,5

1,8

2,0

2,0

EU

2,0

1,8

1,9

2,0

2,0

Norden

1,6

1,7

2,2

2,0

2,0

Arbetslöshet i procent av

arbetskraften

OECD

6,7

6,5

6,5

6,4

6,3

EU

11,3

10,9

10,6

10,3

10,1

Norden

8,3

7,1

6,4

5,9

5,7

Världsmarknadstillväxt för

svensk export

10,0

5,9

6,2

7,5

6,5

1 Med OECD-området avses här 16 länder: Förenta staterna, Japan,

Tyskland, Frankrike, Italien, Storbritannien, Kanada, Belgien, Danmark,

Finland, Nederländerna, Norge, Spanien, Schweiz, Sverige och Österrike.

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Sammantaget förutses en BNP-tillväxt i EU på

2,8 % i år och 2,7 % 1999. För euroområdet

förväntas en BNP-tillväxt på 2,9 % för båda åren.

Den sämre utvecklingen för EU sammantaget

förklaras främst av en avmattning i

Storbritannien, där en stram ekonomisk politik

förväntas dämpa den inhemska efterfrågan

samtidigt som exporten bedöms utvecklas svagt.

På medellång sikt bedöms BNP-tillväxten bli

kring 2½ %, dvs. något över den uppskattade

potentiella tillväxten. Den förhållandevis goda

ekonomiska tillväxten bidrar till att

arbetslösheten i EU fortsätter att sjunka i

långsam takt. Den höga utgångsnivån innebär

dock att arbetslösheten fortsätter att vara ett

stort problem under de närmaste åren.

Inflationen förutses bli omkring 2 %.

2.4 Utvecklingen i Norden och

Östersjöområdet inklusive Ryssland

Den gynnsamma ekonomiska utvecklingen i

Norden förväntas fortsätta även om en viss

avmattning i konjunkturen förutses under 1999

till följd av en stramare ekonomisk politik.

I Danmark har en stark inhemsk efterfrågan,

stimulerad av en ökad sysselsättning och stigande

reallöner, bidragit till en hög ekonomisk tillväxt

under de senaste åren. Det finns dock tecken på

en viss avmattning av den privata konsumtionen

i år och den inhemska efterfrågan bedöms sjunka

till följd av en stramare finanspolitik. BNP-

tillväxten bedöms avta till 2,6 % i år och 2,3 %

1999.

Den snabba ekonomiska utvecklingen i

Finland fortsätter. Exportutvecklingen är

mycket god, framför allt inom

telekommunikationsindustrin. Sysselsättningen

ökar och detta stimulerar tillsammans med låga

räntor till en hög inhemsk efterfrågan. Den

ekonomiska krisen i Ryssland bedöms få vissa

negativa effekter på exportutvecklingen. BNP-

tillväxten förväntas sjunka något till 5,1 % i år

och 3,4 % under nästa år.

Konjunkturutvecklingen var fortsatt stark

under det första halvåret i Norge. Den privata

konsumtionen har stimulerats av en god

sysselsättningsutveckling och ökade reallöner.

Till följd av en valutaoro, som utlösts av bl.a.

fallande oljepriser och problem med

lönebildningen, har penningpolitiken stramats åt

betydligt. Detta kommer att verka dämpande på

den privata konsumtionen och på

investeringarna. BNP-tillväxten förväntas bli

3,4 % i år för att sedan sjunka till 2,5 % 1999.

Den försiktiga återhämtning av BNP-

tillväxten som skedde i Ryssland i fjol fortsatte i

inledningen av innevarande år. Inflationen sjönk

betydligt under det första halvåret samtidigt som

växelkursen hade en förhållandevis stabil

utveckling. Den finansiella kris som visade sig

med en kraftig försvagning av valutan i augusti är

ett bakslag för den ekonomiska politiken

inriktad mot stabilitet. Orsakerna bakom krisen

är främst den svaga finanspolitiken och i

synnerhet oförmågan att stärka budgetens

intäktsida samt sjunkande oljepriser på

världsmarknaden, vilket har medfört ett snabbt

fallande bytesbalanssaldo. Ett minskat globalt

förtroende för tillväxtekonomierna, som en följd

av den fördjupade recessionen i Asien, har

påverkat Ryssland negativt. Den ryska

centralbanken har tvingats att överge rubelns

fasta växelkursband vilket har lett till en kraftig

depreciering av valutan och snabbt stigande

inflation. Vidare har krisen allvarligt

underminerat hela den finansiella sektorn då

stora delar av bank- och betalningssystemen har

slutat att fungera. Det råder en betydande

osäkerhet om den fortsatta reformstrategin och

inte minst hur problemen med finansieringen av

budgetunderskottet och refinansiering av

statsskulden skall lösas. Finansiell instabilitet och

minskat förtroende för den ekonomiska

politiken verkar dämpande på BNP som förutses

sjunka med omkring 4 % i år. Någon betydande

återhämtning förväntas inte under 1999.

Den snabba ekonomiska utvecklingen i

Baltikum och Polen under 1997 fortsatte i början

av innevarande år till följd av en stark inhemsk

efterfrågan, i synnerhet vad gäller investeringar.

Den stabilitetsorienterade ekonomiska politiken

har bidragit till en fortsatt minskad inflation.

Utsikterna för den ekonomiska utvecklingen i år

och nästa år är förhållandevis goda. Krisen i

Ryssland väntas dock få vissa negativa effekter, i

synnerhet för Lettland och Litauen vars handel

med Ryssland är betydande. Detta kan öka

problemen med bytesbalansunderskotten i dessa

länder. Den inhemska efterfrågan väntas dämpas

något och det förutses en BNP-tillväxt i samtliga

baltiska länder på drygt 4 % i år och i Polen på

knappt 6 %.

2.5 Risker kring internationell utveckling

Osäkerheten i bedömningen av den

internationella ekonomin har ökat markant till

följd av Asienkrisen, och i viss utsträckning av

utvecklingen i Ryssland och tillväxtekonomierna

i Latinamerika. Det finns i första hand risk för

att utvecklingen blir sämre än den som beskrivits

ovan. Även om enskilda risker troligen inte är

tillräckligt allvarliga för att medföra en skarpare

nedgång i den globala konjunkturen, kan deras

inbördes förhållanden skapa kedjereaktioner som

påtagligt fördjupar och sprider krisen.

I första hand finns risk för en mer utdragen

japansk lågkonjunktur och för att bräckligheten i

det finansiella systemet ytterligare eroderar

förtroendet för den ekonomiska politiken, trots

de åtgärder som aviserats inom den finansiella

sektorn och finanspolitiken.

En fördröjd återhämtning i den japanska

ekonomin skulle kunna skapa ökad instabilitet på

de asiatiska finansmarknaderna, vilket i sin tur

riskerar att försvåra genomförandet av

ekonomiska och politiska reformer i Asien.

Återhämtningen i Asien skulle även försvåras av

en fortsatt svag japansk importefterfrågan. En

djupare och bredare recession i Asien skulle

kunna framtvinga en devalvering av den

kinesiska valutan. En sådan utveckling skulle

sätta ytterligare press på Hongkongdollarn och

andra valutor i tillväxt-ekonomierna.

Fortsatta och ökade svårigheter för den ryska

ekonomin kan dels förvärra oron på de globala

finansmarknaderna, dels bidra till att försämra

situationen i andra tillväxtekonomier. Det finns

även en risk att tillväxtekonomier som har stora

externa och inhemska obalanser påverkas

påtagligt av Asienkrisen. Dessa länder drabbas

av minskade kapitalinflöden och högre räntor

genom att de finansiella marknaderna söker sig

till säkra placeringar.

Oron på de finansiella marknaderna bidrar till

ökad osäkerhet. En fortsatt börsnedgång skulle

medföra ett sjunkande förtroende bland hushåll

och företag med effekter på inhemsk efterfrågan

i Nordamerika och i viss mån även i Europa.

Förenta staterna förutses absorbera

huvuddelen av de förväntade

bytesbalansöverskotten i de asiatiska länderna.

Det är därför av betydelse att konjunkturen i

Förenta staterna inte avmattas i en sådan

utsträckning att återhämtningen i den asiatiska

regionen försvåras. Ett ökat underskott i den

amerikanska bytesbalansen och ett större

överskott i den japanska skapar dock osäkerhet

om växelkursutvecklingen samt hur dessa

obalanser skall justeras på sikt.

Slutligen finns risk att länder vars

handelsbalanser har påverkats av Asienkrisen tar

till protektionistiska åtgärder,

konkurrensdevalveringar eller skjuter upp

nödvändiga strukturella reformer.

I sidoalternativet i kapitel 12 analyseras

effekterna av en svagare internationell utveckling

till följd av att vissa av dessa risker realiseras, dvs.

en fördröjd återhämtning i Asien, en spridning

av krisen till Latinamerika samt fortsatt oro på de

finansiella marknaderna.

3 De finansiella marknaderna

3.1 Utvecklingen i omvärlden

De finansiella marknaderna har under året allt

mer kommit att påverkas av den svaga

ekonomiska utvecklingen i Asien och Ryssland. I

Japan har de successivt nedreviderade tillväx-

förväntningarna och den politiska oförmågan att

hantera de sedan många år kända problemen

inom banksektorn skapat osäkerhet och bidragit

till en försvagning av yenen under det första

halvåret. Under inledningen av hösten har dock

yenen stärkts och kursen mot dollarn var i

mitten av september ungefär densamma som vid

årsskiftet. Tokyobörsen har utvecklats svagt. I

Ryssland har rubelns kraftiga depreciering i

augusti, omstruktureringen av statspappers-

stocken samt Moskvabörsens fall på ca 90 %

under 1998 fram till och med september

inneburit stora förluster för utländska placerare.

Diagram 3.1 Internationell börsutveckling

Index 1997-12-31 = 100

Den s.k. Asienkrisen förefaller ha påverkat de

finansiella marknaderna i två steg. I ett första

steg gav utvecklingen i Asien under våren

upphov till lägre inflationsförväntningar i Europa

och Förenta staterna, vilket i sin tur bidrog till

lägre obligationsräntor framförallt i Europa.

Under denna period stärktes dollarn inte bara

mot yenen utan också i viss mån mot de

europeiska valutorna. De lägre

obligationsräntorna bidrog till en fortsatt

börsuppgång under våren såväl i Europa som i

Förenta staterna. För Europas del medverkade

sannolikt förväntningar om en fortsatt

konjunkturuppgång medan uppgången i Förenta

staterna stöttades av ett kapitalinflöde i samband

med krisen i Asien. Börsuppgången i New York

under det första halvåret skedde trots att det

sedan en längre tid funnits en stor osäkerhet om

börsens värdering. Osäkerheten grundades på

huruvida rimliga bedömningar av den framtida

ränteutvecklingen och tillväxttakten i företagens

vinstutveckling kunde motivera de höga nivåer

som aktiepriserna nått i slutet av 1997.

Diagram 3.2 Dollar i D-mark och yen

D-mark yen

Ett andra steg av reaktionen på utvecklingen i

Asien och inte minst Ryssland som inleddes

under sommaren har präglats av portföljom-

flyttningar, från tillgångar som uppfattas som

mer osäkra, till tillgångar som anses mindre

riskfyllda. Detta har inneburit fallande

börskurser och större skillnad i ränta både mellan

olika länders statsobligationer och mellan t.ex.

statsobligationer och bostadsobligationer. Den

ökade efterfrågan på säkra tillgångar har

framförallt gynnat statsobligationer från Förenta

staterna och Tyskland och därigenom bidragit till

obligationsräntenedgången i dessa länder.

Sammantaget har därmed de senaste årens

obligationsräntenedgång fortsatt i Europa och

Förenta staterna. Dollarn är fortsatt stark, även

om dollarkursen försvagats något under

inledningen av hösten till följd av ökade

förväntningar om lägre styrränta i Förenta

staterna. Därtill har de senaste årens

börsuppgång i Förenta staterna nu brutits.

Den första maj beslutade EU:s stats och

regeringschefer att 11 av EU-medlemsstaterna

skall delta i valutaunionen från och med den

första januari 1999. I samband med detta

beslutade EU:s finansministrar att förannonsera

att centralkurserna inom ERM skall utgöra de

bilaterala omräkningskurser som skall gälla

mellan de deltagande medlemsstarnas valutor

från och med valutaunionens start. Beslutet om

omräkningskurserna innebär att spekulationer

om förändringar av centralkurserna inom ERM

inför bildandet av valutaunionen undviks.

Beslutet har därigenom givit stadga åt växelkurs-

systemet.

Konvergensen mellan obligationsräntorna i de

medlemsstater som kommer att delta i valuta-

unionen fortsatte under våren, men under de

senaste månaderna har skillnaden i

obligationsräntor åter ökat. T.ex. var skillnaden i

10-årsränta mellan Finland och Tyskland i slutet

av september ca 0,5 procentenheter vilket kan

jämföras med ca 0,1 procentenhet i maj.

3.2 Utvecklingen i Sverige

De svenska obligationsräntornas utveckling kom

till stor del att likna den i andra EU-länder under

det första halvåret. Under våren fortsatte

obligationsräntorna att sjunka samtidigt som

räntedifferensen mot Tyskland minskade. Under

slutet av sommaren har dock räntenedgången

avstannat i Sverige samtidigt som

räntedifferensen mellan svenska och tyska

statsobligationer ökat kraftigt.

Diagram 3.3 Obligationsräntan i Sverige och Tyskland

Procent

Kurserna på Stockholms fondbörs har utvecklats

i linje med andra europeiska börser. Under våren

fortsatte de senaste årens uppgång, men under

sommaren vände kurserna nedåt. Från årets

början fram till slutet av september har kurserna

på Stockholms fondbörs sjunkit med ca 2 %.

Sämst har utvecklingen varit för aktier i

skogsindustrin och i branschen övrig industri där

kurserna sjunkit med ca 15 %. Aktier i

tjänstebolag och handelsbolag har däremot

utvecklats väl med en kursuppgång på omkring

40 %.

Under hösten 1997 ökade efterhand

förväntningarna om en mindre expansiv

penningpolitik. Dessa förväntningar fick stöd i

uttalanden från Riksbanken och i den

inflationsrapport som publicerades i december

1997 bedömdes inflationen i genomsnitt uppgå

till ca 2 % under 1998 och ca 2,5 % under 1999,

givet en oförändrad reporänta. Därmed väntades

inflationen i snitt under 1999 överstiga

Riksbankens inflationsmål på 2 %, men ändå

ligga inom toleransintervallet på +/-1

procentenhet. Mot bakgrund av den förväntade

konjunkturuppgången menade Riksbanken i

december att det fanns goda skäl att under

vintern ändra penningpolitiken i mindre

expansiv riktning. Kort därefter höjdes repo-

räntan med 0,25 procentenheter till 4,35 %.

Under våren kom dock Riksbanken att

väsentligt revidera ned sin inflationsbild för de

kommande åren. I den inflationsrapport som

publicerades i juni bedömdes inflationen i

genomsnitt bli 0,5 % under 1998 och 0,9 %

under 1999 givet en oförändrad reporänta. De

huvudsakliga skälen till den ändrade

inflationsbilden var en svagare utveckling än

väntat i Asien tillsammans med sjunkande

råvarupriser samt vissa temporära effekter på

inflationen till följd av skatteförändringar. Till

följd av den ändrade inflationsbilden sänkte

Riksbanken åter reporäntan med 0,25

procentenheter till 4,1 % i början av juni.

Diagram 3.4 Kronans kurs

TCW-index, 1992-11-18 = 100

Sedan 1997 har kronan fluktuerat utan att någon

generell trend kunnat urskiljas. Mätt i termer av

TCW-index har kronan sedan inledningen av

1997, med något undantag, legat i intervallet 117

till 123 med ett genomsnitt på ca 120. Under

inledningen av hösten har dock kronans kurs

under en längre period legat över 123. Som

framgår av diagram 3.4 har rörelserna varit

tämligen snabba. Kursen har rört sig från den

starkaste delen av intervallet till den svagaste på

ett par månader. I samband med att kronan

försvagats har ett antal möjliga förklaringar lyfts

fram som t.ex. att svenska placerare ökat andelen

utländska värdepapper i sina portföljer eller att

utländska placerare sålt svenska aktier som ett

led i en internationell rörelse till mer säkra

tillgånger. Även omläggningen av

penningpolitiken i en mer expansiv riktning

under försommaren samt fallande råvarupriser

har av några bedömare angivits som orsaker till

kronans försvagning under sommaren. Det

förefaller dock vara mycket svårt att presentera

några tillförlitliga förklaringar till kronans

kortsiktiga rörelser.

Tabell 3.1 Betalningsbalansens finansiella poster

Flöden, i miljarder kronor

1997

1998 t.o.m.

juli

Bytesbalans

47,7

21,8

Kapitaltransfereringar

-0,3

4,7

Finansiell balans

-33,7

10,8

Direkta investeringar1

-9,2

-1,4

Portföljinvesteringar1

-140,1

-91,7

Räntebärande värdepapper1

-33,5

-68,8

I Svenska kronor1

21,3

10,4

I utländsk valuta

-54,8

-79,2

Aktier

-106,6

-22,9

Svenska

-13,0

29,2

Utländska

-93,7

-52,1

Finansiella derivat

13,4

6,8

Övrigt kapital1

52,1

119,8

Valutareservens förändring

50,0

-22,8

Restpost

-13,7

-37,3

1Begränsad jämförbarhet över tiden då definitionen ändrats i oktober

1997.

Källa: Sveriges riksbank.

Tabell 3.1 visar betalningsbalansen finfördelad i

de finansiella posterna. Betalningsbalansen

summerar alltid till noll. Detta innebär i tabellen

att posterna bytesbalans, kapitaltransfereringar,

finansiell balans samt restposten summerar till

noll Under senare år har Sverige haft ett

överskott i bytesbalansen vilket uppvägts av en

negativ finansiell balans. Hittills under 1998 har

dock den finansiella balansen varit positiv och

endast restposten varit negativ. Av tabellen

framgår också att handeln med räntebärande

värdepapper hittills under 1998 givit ett negativt

valutaflöde som är ca tre gånger så stort som den

positiva bytesbalansen. Detta återspeglar svenska

placerares köp av utländska värdepapper.

Utländska placerare har under året nettoköpt

svenska räntebärande värdepapper. Även handeln

i aktier har inneburit ett valutautflöde hittills

under 1998. Detta beror på att svenskars köp av

utländska aktier på 52,1 miljarder kronor

överstiger utländska placerares köp av svenska

aktier på 29,2 miljarder kronor. Statistiken för

den finansiella delen av betalningsbalansen är

dock svårtydd. Till detta bidrar inte minst den

stora posten övrigt kapital som hittills under

1998 givit ett kapitalinflöde på 119,8 miljarder

kronor. Detta utgörs framförallt av

handelskrediter och banklån från utlandet som

sannolikt är kopplade till svenska investeringar i

utlandet. Regeringen beslutade i oktober att

statsskulden i utländsk valuta skall amorteras

med 25 miljarder kronor. Denna amortering

bidrar till ett valutautflöde i den finansiella

balansen och är en del av utflödet på 79,2

miljarder kronor som kan hänföras till posten

räntebärande värdepapper i utländsk valuta.

Under årets sju första månader har Riksbanken

ökat valutareserven genom nettoköp av

utländska tillgångar motsvarande 22,8 miljarder

kronor, vilket också inneburit ett valutautflöde.

Sammantaget visar tabellen att svenska köp av

utländska tillgångar tillsammans med de statliga

transaktionerna innebär ett stort valutautflöde i

jämförelse med bytesbalansöverskottet.

3.3 Antaganden om ränte- och

valutakursutvecklingen

Antagandena om ränte- och

växelkursutvecklingen görs utifrån den bild av

den internationella konjunkturutvecklingen som

beskrevs i det föregående kapitlet och den bild av

den svenska ekonomin som presenteras i de

följande avsnitten. Utifrån den europeiska

konjunkturbilden väntas en måttlig uppgång i

såväl korta som långa räntor inom valutaunionen

de närmaste åren.

Inflationen i Sverige väntas vara låg under de

kommande åren. Därmed antas det inte finnas

behov för en stramare penningpolitik. De

svenska obligationsräntorna väntas dock i

huvudsak följa med i den europeiska

ränteuppgången. Därtill antas att kronan

kommer att stärkas något jämfört med genom-

snittet i år. Detta grundas såväl på den förväntade

låga inflationen som ett förväntat bytes-

balansöverskott.

Tabell 3.2 Ränte- och valutakursantagande

Värde vid respektive års slut

1997

1998

1999

2000

2001

Reporänta

4,35

4,1

4,1

4,1

4,1

Ränta 6 månader

4,7

4,3

4,3

4,3

4,3

Ränta 5 år

5,6

4,6

4,8

5,0

5,0

Ränta 10 år

6,0

4,9

5,1

5,3

5,3

Diff. Sve - Ty 10 år

0,6

0,5

0,3

0,2

0,2

Euro DEM 6 mån

3,75

3,7

4,1

4,3

4,3

TCW -index

121

122

119

118

118

Dollar i kronor

7,9

7,80

7,55

7,50

7,50

D-mark i kronor

4,41

4,50

4,35

4,30

4,30

Källor: Finansdepartementet och Sveriges riksbank.

4 Utrikeshandeln

4.1 Varuhandeln

Som en följd av den goda världskonjunkturen

och exportindustrins fördelaktiga produkt-

inriktning (bl.a. inom teleproduktindustrin) blev

1997 ett mycket bra år för den totala svenska

exporten som ökade med närmare 13 %. Under

innevarande år har exporten fortsatt att öka men

i en långsammare takt. Enligt SCB:s

nationalräkenskapsstatistik för det första halvåret

1998 ökade varuexporten med 7,6 % jämfört

med samma period föregående år. Den

ekonomiska tillbakagången i Asien har i hög grad

påverkat Sveriges handelsflöden i år. Enligt

utrikeshandelsstatistiken har t.ex. värdet av

Sveriges export till Asien (exklusive

Mellanöstern) fallit med ca 25 % under första

halvåret jämfört med samma period året innan.

Exporten till Asienregionen svarar nu för ca 8 %

av den totala varuexporten jämfört med 11 %

föregående år. Bortfallet till Asien har emellertid

mer än väl kompenserats av ökningar till Europa

(+ 12 %) och Amerika (+ 7 %). Europa tar

emot ungefär 3/4 av den svenska varuexporten

och är därmed den viktigaste marknaden. Den

främsta anledningen till årets exportökning kan

huvudsakligen tillskrivas den gynnsamma

konjunkturutvecklingen inom EU och Norge.

Diagram 4.1 Exportens regionsvisa fördelning

Över hälften av Sveriges samlade exportvärde

härrör från gruppen verkstadsvaror. Andra

viktiga exportprodukter är skogsvaror,

mineralvaror och kemivaror. Bland verkstads-

varorna är maskiner, elektrovaror och fordon de

viktigaste produkterna. Det är också dessa varor

som har stått för den största exportökningen

under första halvåret i år. Inom de övriga

kategorierna har exporten av papper, järn och stål

samt läkemedel utvecklats väl.

Osäkerheten om den ekonomiska utveck-

lingen i Ryssland tillsammans med krisen i Asien

gör den internationella marknadsutvecklingen

och dess effekter på svensk export svårbedömd.

Den direkta handeln med t.ex. Ryssland omfattar

visserligen inte mer än ca 1 % av Sveriges totala

varuexport men övriga länder i Östeuropa och

Baltikum kan komma att påverkas av situationen

i Ryssland. Ungefär 4 % av svensk export går till

de snabbt växande marknaderna i Baltikum och

Östeuropa (exklusive Ryssland). De direkta

effekterna av utvecklingen i Ryssland torde ändå

bli begränsade på den fortsatta konjunktur-

utvecklingen i övriga Europa och därmed även på

den svenska exporten.

Som tidigare nämnts har recessionen i Asien

medfört ett kraftigt fall i den svenska exporten

till området. Under årets första sex månader har

värdet av exporten till Japan minskat med ca

40 % jämfört med samma period föregående år.

Exporten till Kina har under samma period ökat

kraftigt men detta har inte varit tillräckligt för att

kompensera för den totala minskningen till

området. Till vissa av de mindre marknaderna i

Asien, t.ex. Filippinerna, Indonesien, Malaysia,

Sydkorea och Thailand har exporten fallit med

40 % eller mer jämfört med föregående år.

Exporten till Hongkong den tredje enskilt

största marknaden efter Japan och Kina har

dock ökat med över 10 %. De närmaste årens

exportmöjligheter till Asien är i hög grad

beroende av den fortsatta utvecklingen i Japan

och Kina. I den internationella bedömningen (se

kapitel 2) har det antagits att den ekonomiska

utvecklingen i området stabiliseras och att en viss

exportledd återhämtning sker nästa år.

Osäkerheten i detta scenario är dock mycket

stor.

Till bilden av internationell osäkerhet bidrar

även den ekonomiska utvecklingen i länder som

är stora råvaruexportörer. Som en effekt av

krisen i Asien har priserna på råvaror sjunkit

markant under det första halvåret. Därmed har

vissa ekonomier i Sydamerika, Oceanien och

Afrika fått se sina exportinkomster sjunka med

påföljande börsfall och valutakursturbulens.

Spridningseffekterna på länderna inom OECD

av denna utveckling kan drabba delar av svensk

exportindustri med dess traditionellt stora inslag

av verkstadsprodukter om industriinvester-

ingarna generellt skulle minska.

Diagram 4.2 Export-, världsmarknads-och

marknadsandelstillväxt för bearbetade varor

Procentuell förändring

Den internationella marknadsutvecklingen ger

ett splittrat intryck. Det viktigaste

marknadsområdet Europa förutses få en fortsatt

god ekonomisk utveckling. Konjunkturläget i

Förenta staterna förutses också vara fortsatt

stabilt varvid marknadstillväxten för OECD-14

förväntas öka med ca 8 % 1998 och med ca 6,5 %

1999. Det är i ljuset av den relativt starka

europeiska marknadstillväxten som varuexporten

ändå förväntas stiga med närmare 6 % under

både 1998 och 1999.

Prisutvecklingen under samma tidsperiod

förväntas bli fortsatt återhållsam till följd av en

hårdnande internationell konkurrens vilket

begränsar svenska företags möjligheter att höja

priserna. En förväntad apprecieringen av kronan

medverkar även till att hålla ned exportpriserna.

Relativprisutvecklingen (räknat i gemensam

valuta) mellan Sverige och utlandet förväntas inte

heller leda till att svenska företag ökar sina

marknadsandelar i nämnvärd utsträckning.

Varuimporten ökade med 12,4 % under första

halvåret 1998 enligt nationalräkenskapsstatistik.

Enligt länderfördelad statistik för årets första sex

månader ökade importen från Asien (exklusive

Mellanöstern) med 12 % i värde. Importen från

Kina ökade kraftigt medan de länder som

drabbats värst av den ekonomiska recessionen i

området ännu inte nämnvärt ökat sin export till

Sverige. Sannolikt kommer importen från Asien

öka ytterligare när effekterna av de kraftiga

växelkursförändringarna får genomslag i form av

lägre importpriser. Denna utveckling förväntas

dock inte drabba svenska producenter i första

hand utan snarare importörer från andra länder.

Över 80 % av den totala varuimporten till

Sverige härrör från Europa, varav Tyskland är

den enskilt största exportören.

Verkstadsprodukter står för ca hälften av

varuimporten. Liksom för exporten är maskiner,

elektrovaror och fordon de värdemässigt

viktigaste produkterna.

I takt med en förväntad tilltagande

konsumtionsefterfrågan tillsammans med den

starka investeringsaktiviteten förväntas även den

totala varuimporten öka under prognosperioden.

Det höga importinnnehållet i exportvarorna

bidrar också till importens höga ökningstakt

framöver. Varuimporten förväntas därmed öka

med närmare 8 % under 1998 och med ca 7 %

1999.

Sammantaget förväntas handeln med varor ge

ett litet negativt bidrag till tillväxten i år. I det

medelfristiga perspektivet antas varuexporten

öka med ca 6,5 % år 2000 och med ca 5,5 % år

2001 som en följd av den internationella

konjunkturutvecklingen.

Tabell 4.1 Export och import av varor och tjänster

Miljarder kr

Procentuell volymutveckling

Procentuell prisutveckling

1997

1997

1998

1999

2000

2001

1997

1998

1999

2000

2001

Varuexport

633,2

11,3

5,7

5,8

7,2

5,8

-0,2

-0,8

0,3

0,7

1,1

 Bearbetade varor

544,0

11,3

6,3

6,5

7,8

6,2

-0,9

-0,5

0,0

0,7

1,1

Tjänsteexport

125,0

14,4

7,0

6,0

3,5

3,5

6,0

0,7

0,3

1,0

1,6

Total export

758,2

11,8

5,9

5,8

6,6

5,5

0,8

-0,6

0,3

0,7

1,1

Varuimport

497,8

10,7

7,8

6,9

6,7

6,0

0,6

-2,5

0,3

0,7

1,1

 Bearbetade varor

400,8

12,0

8,3

8,2

7,2

6,3

0,0

-0,8

-0,5

0,7

1,1

Tjänsteimport

136,1

18,1

13,4

8,0

4,6

4,6

6,3

1,8

0,8

1,8

2,0

Total import

633,9

12,0

8,8

7,1

6,3

5,7

1,9

-1,4

0,4

0,9

1,2

Anm: Export och import är i tabellen redovisade enligt

utrikeshandelsstatistiken.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

4.2 Tjänstebalansen

Tjänstebalansen visade under 1997 ett kraftigt

underskott beroende på den snabba ökningen av

tjänsteimporten. Enligt nationalräkenskaps-

statistik ökade tjänsteimporten med ca 18 %

under 1997. Under första halvåret i år ökade

samma post med 13,4 % jämfört med

motsvarande period föregående år. Av tjänsterna

är det framförallt resevaluta och posten övriga

tjänster som ökat mest. I posten resevaluta ingår

privatpersoners utgifter i samband med resor

utomlands men även direktimport av bilar som

ökat de senaste åren. I gruppen övriga tjänster

ingår tjänster som främst efterfrågas av

näringslivet, t.ex. data/IT-tjänster, byggtjänster,

finansiella tjänster, etc. Exporten av tjänster

ökade 1997 med 14,4 %. Under första halvåret

1998 ökade tjänsteexporten med endast 1,2 %

jämfört med samma period föregående år.

Bidraget till BNP-tillväxten från tjänstebalansen

1997 var -0,2 procentenheter och beräknas för

1998 och 1999 bli -0,4 procentenheter respektive

-0,2 procentenheter. Drivande faktorer bakom

denna utveckling är en fortsatt ökning av tjänste-

importen i takt med att den inhemska efterfrågan

stiger, framförallt genom tilltagande privat

konsumtion. En ökande privat konsumtion antas

bl.a. leda till ökande turism utomlands de

närmaste åren.

4.3 Bytesbalansen

Prognosen för bytesbalansen har reviderats ned

kraftigt jämfört med bedömningen i 1998 års

ekonomiska vårproposition. En orsak är den

relativt kraftiga försämring av tjänstebalansen

som skett under 1997 och som väntas fortsätta

under prognosperioden. En annan orsak är en

förändrad bedömning av export- och import-

prisutvecklingen. Trots nedrevideringarna för-

väntas bytesbalansen visa fortsatt stora överskott

de närmaste åren. Överskotten i handelsbalansen

kompenserar väl underskotten i tjänstebalansen

och i kapitalavkastningen.

Kapitalavkastningsposten antas förbättras

under prognosperioden, dvs. underskottet antas

minska något. En orsak är att de senaste årens

diversifiering av svenskars sparande i bl.a.

utländska aktier bör komma att få en positiv

effekt på nettot av aktieutdelningarna. Även

räntenettot antas fortsätta att förbättras under

1998 och 1999, främst som en följd av minskat

upplåningsbehov och därmed minskade ränte-

betalningar. Löpande transfereringar, som bl.a.

omfattar delar av Sveriges U-landsbistånd och

EU-avgift antas däremot öka under

prognosperioden.

År 2000 och 2001 beräknas bytesbalansen och

därmed även Sveriges totala finansiella sparande

uppgå till drygt 2 % av BNP. Bidragande till det

höga sparandet är att de offentliga finanserna

skall uppvisa ett genomsnittligt överskott på 2 %

över en konjunkturcykel.

Tabell 4.2 Bytesbalansen

Miljarder kronor

1997

1998

1999

2000

2001

Varuexport

667,2

667,2

707,8

Varuimport

498,2

523,5

561,2

Handelsbalans

138,6

143,7

146,6

160,3

170,1

Transporter

5,3

7,4

7,0

Resevaluta

-24,9

-34,0

-37,8

Övriga tjänster

0,9

-5,4

-7,9

Tjänstebalans

-18,7

-32,0

-38,7

Löner

-1,7

-1,7

-1,7

Avkastning på kapital

-45,6

-40,4

-37,3

 räntor

-62,1

-63,2

-60,1

 direktinvesteringar

22,6

26,0

25,0

 aktieutdelningar

-6,1

-3,2

-2,2

Löpande

transfereringar

-25,0

-28,0

-29,0

Bytesbalansen

47,7

41,6

39,9

44,4

49,4

Kapitaltransfere-

ringar

-0,3

0

0

Finansiellt sparande

som andel av BNP

2,7

2,3

2,1

2,2

2,4

Anm: Bytesbalansen är enligt Riksbankens definition.

Källor: Riksbanken och Finansdepartementet.

5 Näringslivets produktion

Konjunkturläget i näringslivet förväntas stärkas

ytterligare under åren 1998 och 1999. Den totala

produktionen beräknas växa med drygt 3,5 %

per år jämfört med 3 % under 1997. Den under

förra året i huvudsak exportledda uppgången har

under första halvåret i år breddats till fler

sektorer i näringslivet. Ett omslag i

byggkonjunkturen skedde första halvåret och

återhämtningen förutses förstärkas under

prognosperioden. En fortsatt låg räntenivå och

en förbättring av hushållens ekonomiska

situation väntas leda till en uppgång i

bostadsproduktionen samtidigt som

expansionen inom näringslivet leder till ett ökat

byggande av kommersiella lokaler.

Industrikonjunkturen mattas däremot av

något under de närmaste åren. En lägre global

marknadstillväxt medför att exportföretagen går

in i en lugnare expansionsfas. Skillnaden i

tillväxttakt mellan olika branscher är dock

mycket stor. Basindustrin förväntas drabbas

mest av den lägre tillväxttakten i världsekonomin

medan teleproduktindustrin får en fortsatt stark

tillväxt. Den privata tjänstesektorn förväntas

växa något snabbare under 1998 och 1999 än

under de senaste åren. En allt större del av den

förutsedda produktionstillväxten i tjänstesektorn

kommer från de delar som vänder sig till

hushållen och till sektorer som är beroende av

investeringsutvecklingen. Det gäller bland annat

varuhandel, hotell och restaurang, samt

uppdragsverksamhet.

Tabell 5.1 Näringslivets produktion

Procentuell volymförändring

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Jordbruk, fiske och

skogsbruk

-3,0

4,6

0,0

0,5

Industri

2,1

5,4

4,6

4,5

4,0

2,9

El, gas, värme och

vattenverk

0,2

1,8

0,5

-1,0

Byggnadsindustri

0,8

-5,4

4,9

6,1

Näringslivets tjänster

2,6

2,9

3,5

3,6

Summa näringsliv

2,1

3,0

3,7

3,8

3,6

2,8

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

I ett medelfristigt perspektiv, dvs under år 2000

och 2001, förutses en större del av

produktionstillväxten i näringslivet bli

hemmamarknadsorienterad. Det innebär en

fortsatt expansion av byggsektorn medan

industri-produktionens ökningstakt blir lägre än

under de närmaste två åren när nettoexportens

bidrag till tillväxten avtar.

5.1 Industrin

Industrikonjunkturen var stark under större

delen av förra året med en markant produk-

tionsuppgång under andra halvåret. En starkt

bidragande orsak till den gynnsamma

utvecklingen var de fortsatta framgångarna inom

elektro- och teleproduktindustrin som stod för

närmare hälften av industrins totala

produktionstillväxt. Under första halvåret i år

har det skett en avmattning i industrins

konjunkturläge som främst beror på

utvecklingen i Asienregionen. Till följd av

recessionen i Asien beräknas också

marknadstillväxten för svenska exportvaror bli

väsentligt lägre såväl i år som nästa år än under

1997, vilket dämpar produktionen av export-

varor. Svensk exportindustri är något mer

exponerande i Asienregionen än vad industrin

inom EU som helhet är men fortfarande utgör

de drabbade länderna i Asien en förhållandevis

liten avsättningsmarknad.

Den viktigaste marknaden för svensk

exportindustri utgörs av länderna i Västeuropa

och en motverkande faktor till den svaga

utvecklingen i Asien är den starka

investeringsaktiviteten inom EU. Utbyggnaden

av kapitalstocken i Europa gynnar svensk

industri som i hög grad är specialiserad på

produktion av investeringsvaror. En påfallande

risk är dock att investeringsuppgången inom EU

under nästa år kan komma av sig om Asienkrisen

får större spridningseffekter än vad som antagits

i prognosen.

Den starka konsumtions- och

investeringstillväxten i Sverige förutses också

innebära att produktionen inom

hemmamarknadsindustrin stiger snabbare än

under de senaste åren. Sammantaget beräknas

industriproduktionen växa med ca 4,5 % såväl i

år som 1999. Ökningstakten mätt som

årsgenomsnitt är således lägre än 1997.

Produktionsutvecklingen under loppet av åren är

dock betydligt lugnare än under förra året vilket

speglar den något svagare industrikonjunkturen.

Produktionsökningen fram till och med 1999

förutses bli störst inom

investeringsvaruindustrin men även tillväxten

inom branscher riktade mot hemmamarknaden

tilltar. Däremot beräknas

produktionsökningarna inom

insatsvaruindustrin (bl.a skogsindustrin) bli

betydligt lägre än under förra året. Asienkrisen

har påtagligt minskat efterfrågan på insatsvaror

och priserna har fallit. Enligt den senaste

konjunkturbarometern för industrin från augusti

har en betydande lageruppbyggnad skett inom

skogsindustrin. Detta väntas leda till

produktionsbegränsningar under hösten.

Tabell 5.2 Nyckeltal för industrin

Procentuell förändring

1996

1997

1998

1999

Industriproduktion

2,1

5,4

4,6

4,5

Lönekostnad per timme

7,6

4,7

3,4

2,9

Produktivitet

2,4

6,5

4,0

3,5

Enhetsarbetskostnad (ULC)

5,1

-1,7

-0,6

-0,6

14 OECD-länders ULC

1,0

-0,6

0,9

1,1

14 OECD-länders ULC, SEK

-8,2

3,5

0,8

-0,3

Relativ ULC, SEK

14,5

-5,3

-1,7

-0,4

Vinstmarginal, förändring

-2,2

0.1

1,3

0,1

Bruttoöverskottsandel1

34,2

35,0

37,8

38,3

1Bruttoöverskottsandel avser bruttovinsten som andel av förädlingsvärdet

till faktorpris.

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Industrins kapacitetsutnyttjande steg till höga

90,1 % under det andra kvartalet i år men

förutses sjunka något fram till slutet av 1999.

Den höga investeringsnivån inom industrin

medför att kapitalstocken växer med ungefär 9 %

mellan slutet av 1997 och slutet av 1999.

Samtidigt förutses produktionen inom industrin

öka med ca 7 % . Det fallande resursutnyttjandet

i kombination med en måttlig

sysselsättningsökning torde innebära att risken

för inflationsdrivande flaskhalsar inom industrin

är ringa eller obefintlig under perioden fram till

slutet av nästa år.

Diagram 5.1 Industrins arbetskostnad per producerad

enhet i Sverige relativt 14 OECD-länder

Index 1980=100

Under åren närmast efter deprecieringen hösten

1992 ökade lönerna i Sverige snabbare än i

omvärlden. Trots det bestod det gynnsamma

konkurrensläget i stor utsträckning genom att

produktiviteten samtidigt kunde höjas kraftigt.

Lågkonjunkturen innebar sannolikt att

rationaliseringspotentialen ökade under några år

vilket ledde till den höga produktivitetstillväxten

(se kapitel 6).

Den svenska industrins konkurrensläge

förbättras något fram till 1999 från ett redan

gynnsamt utgångsläge. Lönerna förutses stiga i

takt med omvärlden samtidigt som

produktivitetstillväxten är obetydligt högre i

svensk industri. Industrins relativa

enhetsarbetskostnad, räknat i gemensam valuta,

beräknas därmed minska något mellan 1997 och

1999. I och med de avtal som slöts i våras,

förefaller lönerna fram till år 2000 utvecklas i takt

med de viktigaste konkurrentländerna. Detta

bidrar till att den tidigare mycket höga

produktivitetstillväxten avtar.

De internationella prisökningarna har blivit

lägre än vad som förväntades i vårpropositionen.

Den omedelbara effekten av Asienkrisen har

hittills varit fallande råvarupriser som inneburit

låga eller till och med fallande insatsvarupriser

såväl i Sverige som i omvärlden. Utöver detta

väntas Asienkrisen innebära att

priskonkurrensen på bearbetade varor successivt

skärps i takt med att industriföretagen i

Asienregionen försöker ta marknadsandelar.

Därtill utvecklas både löner och produktivitet, ur

ett kostnadsperspektiv, gynnsamt i OECD-

länderna under de kommande åren. Därigenom

begränsas den totala prisutvecklingen på

industrivaror både i år och nästa år. Sammantaget

ökar priserna på världsmarknaden med knappt

1 % per år vilket dämpar priserna också på

svenska industrivaror.

Diagram 5.2 Industrins bruttoöverskottsandel

Procent

I Sverige beräknas låga importpriser, begränsade

löneökningar och en fortsatt fördelaktig

produktivitetsutveckling, leda till att de rörliga

kostnaderna per producerad enhet i stort blir

oförändrade mellan 1997 och 1999. Den relativt

svaga kronkursen förväntas ge utrymme för

exportföretagen att i begränsad omfattning höja

sina vinstmarginaler. I prognosen har antagits att

de mer pressade hemmamarknadsföretagen

förbättrar sin lönsamhet något under de

närmaste åren när den inhemska efterfrågan

beräknas ta fart. För industrin som helhet

beräknas produkt-priserna sammanvägt stiga

med knappt 1 % per år . Därmed beräknas

lönsamheten, mätt som bruttoöverskottet som

andel av förädlingsvärdet, öka till 38,3 % år 1999,

vilket är en hög nivå i jämförelse med andra

OECD-länder. De låga förväntade

prisökningarna inom industrin bidrar till att

konsumentpriserna ökar mycket långsamt

framöver.

5.2 Byggnadsverksamhet

Byggkonjunkturen har successivt förstärkts

under innevarande år efter en svag utveckling

under 1997. Vändningen i år är huvudsakligen

resultatet av stigande bygginvesteringar inom

näringslivet samt ett ökat anläggningsbyggande

(exempelvis Öresundsbron). Från och med nästa

år förväntas bostadsinvesteringarna ta över som

drivkraft i byggandet. Sammantaget beräknas

byggproduktionen öka med 5 % i år och med

6 % nästa år.

Tabell 5.3 Byggnadsverksamhet

Miljarder

kronor

Årlig procentuell förändring

1997

1996

1997

1998

1999

Byggnadsinvesteringar

101,7

1,9

-13,1

8,3

10,4

 Näringslivet

56,5

0,9

-5,2

9,3

8,3

 Myndigheter

21,3

-7,8

-16,2

7,9

1,3

 Bostäder

23,8

13,1

-25,7

6,2

23,5

Reparation och

underhåll

85,2

1,1

3,9

0,7

0,0

Totalt

186,9

1,6

-6,6

5,0

6,1

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Under de senaste åren har den allmänna

ekonomiska utvecklingen inneburit att

förutsättningarna för byggande snabbt

förbättrats. Den totala BNP-tillväxten i

ekonomin förväntas vara god under åren fram till

sekelskiftet samtidigt som räntorna ligger kvar

på dagens låga nivåer. Byggnadsindustrin kan

därför förväntas expandera kraftigt de närmaste

åren och växa i takt med eller snabbare än den

totala ekonomin.

Bostadsbyggandet har sedan början av 1990-

talet varit mycket lågt. Bostadsstocken har

därmed anpassats till nya jämviktsnivåer när

bostadssubventionerna reducerats och

realräntorna varit mycket höga.

Anpassningsprocessen torde nu i stort vara över

samtidigt som hushållens goda

inkomstutveckling samt förbättringen av

arbetsmarknadsläget leder till en gradvis högre

efterfrågan på bostäder. De flesta indikatorer

tyder också på en omsvängning av

bostadsbyggandet. Prisrelationen mellan

nyproducerade bostäder och bostäder på

andrahandsmarknaden är inom tillväxtregionerna

sådan att det är lönsamt att bygga. Orderläget för

byggkonsulter och arkitekter har också

förbättrats och den senaste byggbarometern från

augusti indikerar ett ökat bostadsbyggande

framöver. Till följd av långa ledtider i

byggprocessen förutses en mer markant uppgång

i bostadsbyggandet ske först från och med nästa

år.

Den betydande produktionsökningen inom

näringslivet beräknas medföra en utbyggnad av

kapaciteten de närmaste åren. Byggandet av nya

kommersiella lokaler har varit mycket lågt de

senaste åren. De investeringar som genomförts

är framför allt ombyggnader av existerande

fastigheter. Den relativt kraftiga konsumtions-

och sysselsättningsutvecklingen bör dock

innebära att nyproduktionen av affärs- men

också kontorslokaler gradvis stiger.

Vakansgraden, dvs. andelen lediga lokaler i

förhållande till beståndet, har sjunkit till nivåer

som motiverar nyproduktion i expansiva

områden samtidigt som lönsamheten kraftigt

förbättrats. Även ett antal statliga

investeringsprogram bidrar till produktions-

ökningen inom byggsektorn de närmaste åren.

Bland annat finns det avsatt ca 1,5 miljarder

kronor per år till ett omställningsprogram för

energisektorn. För perioden 1998 till 2001 finns

det också avsatt sammanlagt 6,8 miljarder kronor

för ett program för ekologisk hållbarhet. För

innevarande år ökar anläggningsbyggandet

ytterligare genom byggnationen av

storstadslederna och Öresundsbron.

6 Arbetsmarknad

Mot slutet av förra året vände sysselsättningen

uppåt. Hittills i år har antalet sysselsatta ökat

med ca 60 000 personer, rensat för

säsongvariationer, och ligger nu på ungefär

samma nivå som i början av 1996.

Arbetskraftsutbudet, som föll kraftigt under

hösten 1997, har också stigit sedan årsskiftet,

dock inte lika snabbt som sysselsättningen.

Sammantaget innebär sysselsättningsuppgången

och utvecklingen av arbetskraftsutbudet att den

öppna arbetslösheten faller från 8,0 % 1997 till

6,6 % i år. De närmaste åren förutses en god

konjunkturutveckling, både i Sverige och i övriga

Europa, vilket leder till att sysselsättningen

fortsätter att stiga. Arbetskrafts-utbudet hålls

samtidigt tillbaka av att antalet utbildningsplatser

ökar ytterligare. Det får till följd att den öppna

arbetslösheten faller till 4,0 % i slutet av år 2000.

Förutsättningarna för en god tillväxt och stark

sysselsättningsutveckling är en fortsatt god

internationell konjunktur samt att

arbetsmarknaden och lönebildningen fungerar

väl. För att nå ner till 4,0 % i öppen arbetslöshet

krävs också att utbildningssatsningen även

framöver riktas till personer som annars skulle ha

varit öppet arbetslösa, samt att det är möjligt att

få till stånd alla utbildningsplatser.

Tabell 6.1 Arbetsmarknad

Årlig procentuell förändring

1997

1998

1999

2000

2001

BNP, producentpris

2,0

3,1

3,1

3,0

2,4

Produktivitet

2,9

2,0

1,9

1,4

1,4

Arbetade timmar

-1,1

1,1

1,2

1,5

1,0

Medelarbetstid

-0,1

-0,2

-0,3

-0,2

-0,1

Antal sysselsatta

-1,0

1,3

1,5

1,8

1,1

Arbetskraft

-1,1

-0,2

0,5

0,4

0,6

Öppen arbetslöshet1

8,0

6,6

5,7

4,4

4,0

Åtgärder2

4,3

3,9

3,9

3,8

3,5

1 I procent av arbetskraften.

2 Antalet konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder i procent

av arbetskraften.

Källor: Statistiska centralbyrån, Arbetsmarknadsstyrelsen och

Finansdepartementet.

Sysselsättning

Under de närmaste åren antas sysselsättningen

fortsätta att stiga i relativt snabb takt till följd av

en stark produktionsuppgång. I år beräknas

antalet sysselsatta öka med 52 000 personer och

nästa år med 59 000 personer, mätt som

årsgenomsnitt. En faktor som styrker antagandet

om en sysselsättningsuppgång är att antalet

lediga platser successivt har stigit sedan mitten av

1997. Historiskt sett har detta varit en bra

indikator på sysselsättningsutvecklingen. Av

diagram 6.1 framgår att

sysselsättningsutvecklingen har följt

utvecklingen av antalet lediga platser med viss

eftersläpning.

Diagram 6.1 Antal nyanmälda lediga platser och antal

sysselsatta

Årlig procentuell förändring

Arbetsmarknadsstyrelsens (AMS) senaste

intervjuundersökning av 9 000 arbetsställen visar

också att optimismen för de kommande åren har

ökat betydligt inom både näringslivet och den

offentliga sektorn. För första gången under

1990-talet är samtliga län positiva i sin

bedömning av den framtida

sysselsättningsutvecklingen, enligt AMS.

Sysselsättningen i näringslivet har hittills i år

ökat med ca 35 000 personer, säsongrensat. Det

är främst privat tjänstesektor som har stått för

uppgången. Även inom industrin och

byggnadssektorn har dock en viss uppgång

noterats. Sysselsättningen inom jord- och

skogsbruk fortsätter däremot att falla.

Efterfrågan på privata tjänster antas bli fortsatt

stark till följd av att privat konsumtion ökar och

investeringsaktiviteten stiger. Även nästa år antas

därför den största sysselsättningsuppgången ske

inom denna sektor. Industriproduktionen

beräknas växa i ungefär samma takt nästa år som

innevarande år. För att klara

produktionsuppgången bedöms sysselsättningen

inom industrin behöva öka med 17 000 personer

mellan 1997 och 1999. Aktiviteten inom

byggnadssektorn har stigit svagt i år. Nästa år

förväntas en mer markant uppgång i

bostadsbyggandet, vilket leder till en

sysselsättningsökning på 8 000 personer, mätt

som årsgenomsnitt. Sammantaget beräknas

antalet sysselsatta i näringslivet öka med ca

86 000 personer mellan 1997 och 1999.

Tabell 6.2 Sysselsättning, branschfördelat

Tusental

1997

1998

1999

2000

2001

Privat sektor

2695

2732

2781

2842

2874

 Jord- och skogsbruk

109

102

98

 Industri

800

806

817

 Byggnadsverksamhet

218

220

228

 Privat tjänstesektor

1569

1604

1638

Offentliga myndigheter

1223

1238

1247

1258

1270

 Staten

189

188

188

 Kommunerna

1034

1050

1060

Totalt

3922

3973

4032

4104

4148

Arbetskraft, totalt

4264

4255

4276

4294

4321

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och Finansdepartementet.

Sysselsättningen inom kommunala myndigheter

har ökat med ca 25 000 personer, säsongrensat,

sedan årsskiftet. Sysselsättningsuppgången är

sannolikt en effekt av att statsbidragen till

kommunerna har höjts samt att

rekryteringsbehovet av lärare har ökat i samband

med utökningen av antalet utbildningsplatser.

Även under 1999 väntas sysselsättningen inom

kommuner och landsting öka något. Utrymmet

för sysselsättningsökningar är dock begränsat

eftersom både kommuner och landsting är

bundna av att uppnå balans i budgeten från och

med år 2000 (se kapitel 11). Inom statliga

myndigheter antas sysselsättningen minska

svagt. Sammantaget antas sysselsättningen inom

offentliga myndigheter stiga med 24 000

personer mellan 1997 och 1999.

Diagram 6.2 Sysselsatta och arbetskraftsutbud

Tusental personer

Givet en fortsatt god internationell

konjunkturutveckling beräknas BNP stiga med

ca 3 % per år åren 2000 och 2001, dvs. ungefär

samma ökningstakt som under åren 1998 och

1999. Förutsättningen för den relativt starka

BNP-ökningen är att arbetsmarknaden och

speciellt lönebildningen fungerar väl så att de

lediga resurser som finns tillgängliga på

arbetsmarknaden kan mobiliseras utan att det

uppstår inflationsdrivande löneökningar. Mot

bakgrund av den goda tillväxten i ekonomin

bedöms sysselsättningen kunna öka med

ytterligare ca 116 000 personer mellan 1999 och

2001. Liksom för åren 1998-1999 sker den

största sysselsättningsuppgången inom privat

sektor.

Medelarbetstid

Antalet arbetade timmar antas utvecklas något

svagare än antalet sysselsatta under

prognosperioden. Det beror på att

medelarbetstiden bedöms sjunka något, bl.a. till

följd av att sjukfrånvaron, som har minskat

kraftigt hittills under 1990-talet, kan tänkas stiga

något igen i samband med att

arbetsmarknadsläget successivt förstärks. Hittills

i år har en viss uppgång i sjukfrånvaron noterats.

En annan faktor som kan bidra till en sänkning

av medelarbetstiden är att flertalet löneavtal som

har slutits i år inkluderar en

arbetstidsförkortning. I vissa avtal ökas även

möjligheterna till en mer flexibel förläggning av

arbetstiden, vilket kan leda till mindre övertid.

Produktivitet

Under perioden 1998-2001 antas produktiviteten

öka långsammare än vad historiska samband

indikerar vid en BNP-tillväxt på 3 % per år.

Produktivitetsökningen förväntas också vara

lägre än genomsnittet hittills under 1990-talet.

Den snabba produktivitetsökningen under

lågkonjunkturen i början av 1990-talet var

troligtvis tillfällig och orsakades sannolikt av en

mängd samverkande faktorer. En delförklaring

kan vara att det mycket svaga konjunkturläget

skapade ett rationaliseringstryck, som innebar att

företag med relativt låg produktivitetspotential

inte klarade av konkurrensen och slogs ut från

marknaden samt att det främst var personer med

relativt hög kompetens och arbetsförmåga som

lyckades erhålla och bibehålla arbeten. Snabba

framsteg inom informationsteknologin samt

avregleringen inom vissa näringar har sannolikt

också bidragit till en hög produktivitetstillväxt.

Om den snabba ökningen de senaste åren

indikerar en trendmässigt högre

produktivitetstillväxt är svårt att avgöra, men

bedömningen är att rationaliseringspotentialen är

lägre i dagsläget än i början av 1990-talet.

Industriföretagens vinstnivåer är dessutom höga,

sett både ur ett historiskt och internationellt

perspektiv, vilket minskar

rationaliseringstrycket. Begränsas

löneökningarna till ca 3 % per år de närmaste

åren bidrar det till ett lägre rationaliseringstryck.

Drivkraften i produktionsuppgången antas också

växla från export till inhemsk efterfrågan, vilket

tenderar att dämpa produktivitetsökningen.

Åtgärder inom arbetsmarknads- och

utbildningspolitiken

De senaste åren har det införts flera olika typer

av nya åtgärder. Antalet utbildningsplatser inom

både vuxenutbildningen och högskolan har

utökats. Inom arbetsmarknadspolitiken har det

bl.a. införts tillfällig avgångsersättning,

resursarbete, IT-satsning samt ökat kommunalt

ansvar för att aktivera ungdomar. Tillfällig

avgångsersättning innebar att arbetslösa mellan

60 och 64 år under hösten 1997 gavs möjlighet

att erhålla a-kassa utan att stå till arbets-

marknadens förfogande de återstående åren fram

till pensioneringen. Enligt AMS fick ca 18 500

personer denna typ av åtgärd. Resursarbete

innebär att arbetsgivare inom offentlig sektor ges

möjlighet att ta emot en långtidsarbetslös som,

med ersättning motsvarande a-kassa, utför

kvalitetshöjande arbete under en begränsad

tidsperiod. Som mest deltog drygt 5 000

personer i denna åtgärd under våren 1998. IT-

satsningen är en överenskommelse mellan

regeringen, Industriförbundet och företrädare

för IT-företagen, att införa en utbildning inom

ramen för arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

Utbildningen beräknas omfatta 10 000 personer

från den 1 december 1997 t.o.m. utgången av år

1999 och syftar till att motverka bristen på

kompetent och yrkseutbildad personal inom IT-

området. Trots införandet av flera nya åtgärder

de senaste åren minskar det genomsnittliga

antalet personer i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder med ca 20 000

mellan 1997 och 1998. Den främsta orsaken är

att antalet platser inom arbetslivsutveckling och

arbetsplatsintroduktion minskar jämfört med

förra året. Den beräknade volymen åtgärder år

1998 har nedreviderats jämfört med

vårpropositionen från 179 000 till 165 000.

Denna volym antas ligga kvar år 1999 och 2000

för att därefter minska till 150 000 år 2001.

Tabell 6.3 Konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

åtgärder

Tusental personer

1996

1997

1998

1999

2000

2001

I arbetskraften

41

32

38

40

36

33

 Beredskapsarbete

8

7

 Rekryteringsstöd

12

4

 Utbildningsvikariat

10

4

 Starta-eget-bidrag

10

12

 Offentligt tillfälligt

 anställda

0

5

Ej i arbetskraften

155

152

127

125

129

117

 Arbetsmarknads-

 utbildning

46

37

 Arbetslivs-

 utveckling

52

53

 Kommunalt pro-

 gram för ungdomar

13

14

 Datortek

12

14

 Arbetsplats-

 introduktion

32

34

Totalt

196

185

165

165

165

150

Anm.: För åren 1998-2001 ingår även utvecklingsgaranti för ungdomar

under 25 år i begreppet konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

åtgärder. År 1998 och 1999 tillkommer dessutom resursarbete och den

s.k. IT-satsningen. Rekryteringsstöd, utbildningsvikariat och

beredskapsarbete slås ihop till individuellt anställningsstöd.

Källor: Arbetsmarknadsstyrelsen och Finansdepartementet.

Arbetskraften

Arbetskraftsutbudet föll kraftigt under hösten

1997, främst till följd av att antalet platser vid

vuxenutbildningen och högskolan utökades samt

att den tillfälliga avgångsersättningen infördes.

Sedan årsskiftet har fler personer sökt sig in på

arbetsmarknaden i samband med att

sysselsättningen har ökat. Denna utveckling

antas fortsätta de närmaste åren. Uppgången

hålls dock tillbaka av att antalet

utbildningsplatser ökar ytterligare. De tillfälliga

avgångsersättningar som beviljades under hösten

1997 bidrar däremot till ett högre nettotillskott

till arbetskraftsutbudet under de kommande fem

åren än om inte denna åtgärd hade införts.

Orsaken är att antalet personer som kommer att

pensioneras vid 65 års ålder blir färre, dvs.

utträdet från arbetsmarknaden på grund av

pensionering blir lägre, än det annars skulle ha

blivit. I år påverkas arbetskraftsutbudet också av

att antalet personer i åtgärder som inte räknas in i

arbetskraften minskar jämfört med förra året.

Sammantaget antas arbetskraftsutbudet stiga

med ca 40 000 personer under loppet av 1998.

Mätt som årsgenomsnitt minskar det dock med

drygt 10 000 personer till följd av det kraftiga

fallet under förra hösten. Mellan 1998 och 2001

ökar utbudet med ytterligare ca 65 000 personer,

samtidigt som det beräknas tillkomma knappt

50 000 personer till den arbetsföra befolkningen.

Det innebär att arbetskraftstalet, dvs.

arbetskraften som andel av befolkningen, stiger

från 76,8 % 1997 till 77,0 % år 2001. Det är

fortfarande ca 7 procentenheter lägre än år 1990,

då arbetskraftstalet låg på en rekordhög nivå.

Lägger man till den ökning som har skett av

antalet studieplatser och av antalet

arbetsmarknadspolitiska åtgärder utanför

arbetskraften sedan år 1990 får man ett bredare

mått på arbetsutbudet. Detta utökade mått föll

från drygt 84 % av den arbetsföra befolkningen

år 1990 till som lägst 81 % år 1994, varefter det

beräknas stiga till knappt 83 % år 2001.

Diagram 6.3 Befolkningen i arbetsför ålder uppdelad på

grupper

Procent av befolkningen

Öppen arbetslöshet

Sedan sommaren 1997 har den öppna

arbetslösheten fallit med drygt 1,5

procentenheter till ca 6,5 %, säsongrensat. Under

de närmaste åren antas den snabba

sysselsättningsuppgången, i kombination med en

förhållandevis dämpad utveckling av

arbetskraftsutbudet, leda till att den öppna

arbetslösheten faller till 4,0 % i slutet av år 2000.

De konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna omfattar då

ca 3,5 % av arbetskraften.

Diagram 6.4 Öppet arbetslösa och personer i konjunktur-

beroende arbetsmarknadspolitiska åtgärder

Procent av arbetskraften

Risker i prognosen

En förutsättning för att arbetslösheten skall

kunna minskas till 4,0 % är att

utbildningssatsningarna även framöver riktas till

personer som annars skulle vara öppet arbetslösa

samt att antalet utbildningsplatser ökar som

planerat. Under hösten 1997 var det inga större

svårigheter att fylla upp de nya platserna.

Framöver kan det dock bli svårare, till följd av

t.ex. lärarbrist eller problem med att rekrytera

personer med rätt utbildningsbehov.

Förutsättningen för att antalet utbildningsplatser

skall fyllas fram till nästa sommar ökade dock i

och med att rätten att få utbildningsbidrag för

vuxenstudier förlängdes från 1 till 2 år för de

som påbörjade utbildningen hösten 1997.

Även om förutsättningarna är goda för en hög

tillväxt och snabb sysselsättningsökning finns

det risk för att sysselsättningen utvecklas sämre

än vad som antas i prognosen. Den

internationella konjunkturen kan bli svagare om

krisen i Asien och Ryssland blir mer omfattande

och utsträckt än vad som antas i prognosen.

Konsekvenserna för svensk tillväxt och

sysselsättning av en sådan utveckling undersöks

närmare i kapitel 12. En annan risk är att

löneökningarna kan öka med mer än 3 % per år

(se kapitel 7). Detta problem kan uppkomma om

företagen, trots hög arbetslöshet, inte kan

rekrytera tillräckligt kompetent arbetskraft eller

om det uppstår andra matchningsproblem på

arbetsmarknaden till följd av bristande

geografisk, yrkesmässig eller branschmässig

rörlighet. Det kan leda till högre löneglidning

och sämre sysselsättningsutveckling än vad som

antas i prognosen. Redan i dagsläget finns det

tecken på att det är brist på vissa typer av

arbetskraft. Enligt Arbetsmarknadsstyrelsen

påpekar länsarbetsnämnderna att bristerna ökar

för ett flertal yrkesgrupper. Även

Konjunkturinstitutets barometer för såväl

industrin som för tjänstesektorn indikerar att det

är brist på främst tekniska tjänstemän och

branschspecifik kompetens inom vissa sektorer,

framför allt databranschen och uppdrags-

verksamhet. Antalet nyanmälda lediga platser

tenderar dessutom att bli kvarstående i större

utsträckning än tidigare, vilket kan betyda att

arbetsgivarna har svårt att hitta rätt personer att

anställa. Matchningsproblemen på arbets-

marknaden kan illustreras av en s.k.

beveridgekurva, som visar summan av öppet

arbetslösa och personer i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder i förhållande

till nivån på antalet kvarstående lediga platser (se

diagram 6.5). Noteringen för 1998 visar att

antalet kvarstående lediga platser har ökat

samtidigt som summan av arbetslösa och

personer i åtgärder har minskat. Kurvan visar

också att antalet kvarstående lediga platser är

högre än tidigare vid en given nivå för summan

av personer i åtgärder och arbetslösa. Det tyder

på att det är svårare att tillsätta de lediga platserna

nu än tidigare, dvs. matchningsproblemen verkar

ha ökat.

Diagram 6.5 Beveridgekurva

Kvarstående lediga platser

7 Löner

Löneavtal för åren 1998-2000 är nu slutna för i

stort sett hela arbetsmarknaden. De flesta avtal

löper över 3 år. I flertalet avtal är dock det sista

avtalsåret uppsägningsbart. För ekonomin som

helhet beräknas avtalen ge löneökningar på i

genomsnitt ca 2,6 % per år, vilket är ca 1

procent-enhet lägre än de avtalade löneökningar

som förra avtalsrörelsen resulterade i. Inom vissa

avtalsområden har parterna eller de oberoende

medlarna även redovisat uppskattningar av

löneglidningen för de närmaste åren.

Bedömningarna varierar mellan 0 och 0,8 % per

år med ett sammanvägt genomsnitt på 0,5 % per

år. Den här redovisade prognosen är betingad av

att lönerna ökar i enlighet med dessa

bedömningar, dvs. att löneglidningen för hela

arbetsmarknaden begränsas till 0,5 % i

genomsnitt per år. De totala löneökningarna

beräknas därmed bli drygt 3 % i genomsnitt per

år för åren 1998-2001.

Tabell 7.1 Timlöner

Årlig procentuell förändring

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Industri

7,4

4,5

 Avtal

3,7

3,1

2,9

1,5

2,4

 Löneglidning

3,6

1,4

Byggnadsindustri

3,4

3,8

 Avtal1

2,6

3,8

3,1

1,9

 Löneglidning

0,8

0,0

Privata tjänster

5,6

4,4

 Avtal

4,5

3,6

3,1

2,7

2,5

 Löneglidning

1,1

0,8

Statliga myndigheter

7,4

4,3

 Avtal

5,0

3,5

1,9

2,5

2,5

 Löneglidning

2,4

0,8

Kommunala myndigheter

5,8

4,8

 Avtal

5,3

4,7

2,3

2,7

3,5

 Löneglidning

0,5

0,1

Totalt

6,0

4,5

3,3

2,9

3,2

3,0

 Avtal

4,4

3,8

2,8

2,4

2,7

 Löneglidning

1,7

0,7

0,5

0,5

0,5

1 Avtalet för byggnadsarbetare, som är den största gruppen inom

byggnadsindustrin, sträcker sig endast fram till 31 september 1999.

Därför har inget avtal för år 2000 lagts in i tabellen för denna näringsgren.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Avtalen

Sedan förra avtalsrörelsen, 1995, har

förhandlingsordningen inom vissa avtalsområden

förändrats, vilket sannolikt har påverkat årets

avtalsrörelse. I samband med vårpropositionen

1996 gav regeringen i uppdrag åt

arbetsmarknadens parter att redovisa sin syn på

den framtida lönebildningen och gemensamt

formulera nödvändiga förändringar av

förhandlingssystemet och

lönebildningsordningen för att säkerställa en

bättre fungerande lönebildning. Bakgrunden var

att 1995 års avtalsrörelse resulterade i

förhållandevis höga avtal. De förslag till åtgärder

som de olika parterna presenterade skilde sig åt i

betydande grad. Det framkom dock att det finns

en bred samsyn bland arbetsmarknadens parter

vad gäller lönebildningens betydelse för

bekämpningen av arbetslösheten. Den mest

konkreta förändringen skedde inom industrin

där parterna undertecknade ett avtal som bl.a.

innehöll en ny förhandlingsordning.

En annan förändring jämfört med förra

avtalsrörelsen är att arbetsgivarna synes ha lagt

större vikt vid koordineringen av avtalsrörelsen.

Arbetsgivarna på den privata sidan verkade för

att avtalen inom den konkurrensutsatta

industrin, där förhandlingarna bedrevs utifrån

den nya mer strukturerade

förhandlingsordningen, slöts före andra avtal. På

arbetstagarsidan enades alla LO-förbunden kring

ett samordnat lönekrav som totalt värderades till

3,7 %, inklusive löneglidning.

Årets löneförhandlingar resulterade i avtal

som beräknas ge löneökningar på i genomsnitt

2,8 % i år, 2,4 % år 1999 och 2,7 % år 2000 för

ekonomin som helhet. Att löneökningarna är

något lägre år 1999 än de övriga åren beror på att

vissa av de treåriga avtalen är uppdelade på två

perioder, dvs. avtalsrevisionerna sker endast vid

två tillfällen, i början av 1998 och i slutet av 1999.

Det innebär att löneökningarna mätt som

årsgenomsnitt blir låga år 1999.

I flera av de avtal som slutits i år har den sedan

tidigare inledda utvecklingen mot friare

lönesättning på lokal nivå ytterligare förstärkts. I

några avtal finns inga centralt fastställda

löneökningar. Inom flera andra avtalsområden är

det endast fastställt vilka generella lönepåslag

som kommer att gälla om parterna inte kommer

överens på lokal nivå. Det betyder att det är svårt

att avgöra vad de totala avtalsmässiga

löneökningarna slutligen kommer att bli. Det

innebär också att det är svårare att definiera vad

som är avtalade löneökningar och vad som är

löneglidning.

För merparten av de kommunalt anställda har

det endast fastställts ett s.k. lägsta utrymme för

löneökningarna. Det innebär att det råder stor

osäkerhet om de slutliga löneökningarnas

storlek.

Ett inslag i avtalen som är gemensamt för flera

områden är att det, inom ramen för de totala

avtalade löneökningarna, avsätts ett visst

löneutrymme för en arbetstidsförkortning. I

några avtal kan arbetstidsförkortningen antingen

tas ut som ledighet, pension eller som höjd lön.

Flexibiliteten i arbetstidens förläggning har

också utökats inom vissa områden.

Löneglidning

Löneglidningen har sedan 1980 uppgått till i

genomsnitt drygt 2 % per år. Den största

löneglidningen har registrerats inom industrin.

Sedan mitten av 1990-talet har löneglidningen

varit något lägre än det historiska genomsnittet,

drygt 1 % i genomsnitt per år. Det måste ändå

betraktas som en förhållandevis hög löneglidning

mot bakgrund av det svaga arbetsmarknadsläget

och de relativt höga avtalade löneökningarna i

1995-års avtalsrörelse. Inflationen har dessutom

varit mycket låg de senaste åren, betydligt lägre

än inflationsförväntningarna vid tidpunkten för

avtalsförhandlingarna år 1995. Det borde ha

bidragit till låg löneglidning eftersom

reallöneökningarna blev betydligt högre än

parterna räknade med när avtalen slöts.

Det finns flera faktorer som talar för att

löneglidningen de närmaste åren kan begränsas

till 0,5 % per år. Pristrycket i ekonomin väntas

bli fortsatt lågt (se kapitel 8), vilket kan väntas

dämpa löneglidningen. Reallönerna kommer,

med de nominella löneökningar som antas i

prognosen, att stiga med i genomsnitt 2,2 % per

år. Det är betydligt mer än den genomsnittliga

reallöneökningen mellan 1970 och 1997.

Diagram 7.1 Timlöneutveckling i ekonomin som helhet

Årlig procentuell förändring

Eftersom den individuella lönesättningen i större

utsträckning än tidigare kommer att fastställas på

lokal nivå har arbetsgivarna större möjlighet att

direkt fördela lönerna med hänsyn till

individuella prestationer och rekryteringsläget.

De behöver därmed inte i samma utsträckning

som tidigare justera det relativa löneläget bland

de anställda via löneglidning. I några avtal finns

det också inslag av större flexibilitet vad gäller

arbetstidens förläggning, vilket kan leda till

minskade kostnader för övertid.

Andra faktorer som talar för låg löneglidning

är att det från och med 1999 inte antas ske några

fler höjningar av löntagarnas avgifter och

inkomstskatter samt att uppmärksamheten kring

lönerna har stigit sedan förra avtalsrörelsen.

Industrins samarbetsavtal, LO-förbundens

gemensamma lönekrav samt de uppskattningar

av löneglidningen som parterna eller medlarna

inom vissa avtalsområden har gjort, ställer

sannolikt större krav än tidigare på parterna att

hålla nere löneglidningen. Att det, som framgår

av parternas rapportering av synen på den

framtida lönebildningen, finns en bred samsyn

vad gäller lönebildningens betydelse för att

bekämpa arbetslösheten bidrog sannolikt till att

avtalen för åren 1998-2000 blev lägre än för den

föregående treårsperioden. Det kan också väntas

bidra till att löneglidningen begränsas så att de

totala löneökningarna inte leder till att Sveriges

konkurrenskraft försämras och att tillväxten i

ekonomin hämmas. Företagen har ett begränsat

utrymme att övervältra ökade kostnader på

konsumenterna när penningpolitiken anpassas

för att uppnå inflationsmålet. Den internationella

priskonkurrensen, som under den närmaste

tiden troligtvis kommer att skärpas ytterligare till

följd av Asienkrisens verkningar på

världsekonomin, bidrar också till att det är

svårare att höja priserna. Därmed skapar höga

löneökningar i första hand press på företagen att

rationalisera verksamheten, vilket dämpar

sysselsättningsutvecklingen. Om inte företagen

klarar av att öka produktiviteten i samma takt

som reallönerna stiger, sjunker företagens

vinstmarginaler. Även detta leder till att

tillväxten i ekonomin hämmas och att

sysselsättningsutvecklingen försvagas. Den

ökade medvetenheten om dessa förhållanden

torde bidra till en låg löneglidning.

Även om det finns flera faktorer som talar för

en låg löneglidning framöver finns det

fortfarande risk för att löneglidningen kommer

att bli högre än vad som antas i prognosen. I

samband med att efterfrågan på arbetskraft stiger

kan det uppstå brist på arbetskraft inom vissa

branscher, vilket kan öka lönetrycket. Blir

löneglidningen hög inom vissa branscher eller

för vissa yrkesgrupper finns det risk för att

löneglidningen så småningom drivs upp även

inom andra branscher. Historiskt sett har

följsamheten mellan löneökningarna varit stor

mellan olika branscher och sektorer, trots att

förutsättningarna, i form av vinstläge och

sysselsättningsutveckling, har varierat.

Som tidigare nämnts medför vissa

avtalskonstruktioner att det är svårt att avgöra

löneökningarnas storlek. Att det exempelvis för

merparten av de kommunalt anställda endast är

inlagt ett lägsta utrymme för avtalen kan

innebära betydande löneökningar utöver detta

lägstautrymme, vilket i så fall noteras som hög

löneglidning inom denna sektor. Det är endast

Kommunalarbetareförbundet som har fastställt

definitiva avtalsmässiga löneökningar. Det avtalet

ger ca 1 procentenhet högre löneökningar per år

än de höjningar som angetts som lägsta utrymme

i de övriga avtalen. Det innebär att det finns risk

för att löneökningarna inom övriga områden

kommer att överstiga lägstautrymmet med 1

procentenhet. Detta gäller framför allt

Vårdförbundets medlemmar som för åren 1998

och 1999 blivit utlovade 0,5 procentenheter mer

än övriga landstingsanställda, enligt ett avtal som

slöts 1995.

Internationell jämförelse

Lönerna i Sverige har hittills under 1990-talet

stigit med några tiondels procentenheter mer per

år än genomsnittet i övriga Europa. De höga

kostnadsökningarna har kompenserats av en

försvagad valuta och snabbare

produktivitetstillväxt i Sverige. De närmaste åren

antas ungefär samma produktivitetsökning som i

övriga Europa. Samtidigt antas kronan stärkas.

Därmed är det viktigt att lönerna i Sverige inte

ökar snabbare än i de viktigaste

konkurrentländerna för att inte

konkurrenskraften för svensk exportindustri

skall försämras. Om inte företagen kan

kompensera eventuella högre kostnadsökningar

genom att rationalisera verksamheten eller att

sänka vinstmarginalerna, tvingas de höja

exportpriserna. Det leder till minskad efterfrågan

på svenska varor, vilket hämmar tillväxten och

sysselsättningen. De löneökningar som antas i

prognosen ligger ungefär i linje med

utvecklingen i övriga Europa.

Tabell 7.2 Arbetskraftskostnad per anställd i näringslivet

enligt OECD

Årlig procentuell förändring

1996

1997

1998

1999

Tyskland

2,4

2,2

1,8

1,9

Frankrike

2,8

3,3

2,3

2,4

Italien

4,3

4,4

3,2

2,8

Storbritannien

3,3

4,9

5,4

4,8

Österrike

2,0

2,0

2,2

2,7

Belgien

1,0

2,7

2,5

2,6

Danmark

3,6

4,0

4,3

4,7

Finland

2,9

1,7

3,4

2,8

Grekland

10,9

9,5

6,7

5,5

Irland

3,5

4,9

6,0

5,9

Nederländerna

2,1

2,5

2,7

3,6

Portugal

5,5

6,0

4,1

4,0

Spanien

3,6

3,1

3,0

3,5

Sverige1

6,2

3,6

4,1

4,0

EU

3,3

3,5

3,1

3,1

1OECD:s prognos. Se fotnot 1.

Källa: OECD Economic Outlook, juni 1998.

8 Inflation

Inflationstrycket är för närvarande mycket lågt i

svensk ekonomi. Detta illustreras bl.a. av att

konsumentprisindex (KPI) var oförändrat från

augusti 1997 till augusti i år. Förutsättningarna är

gynnsamma för låga prisökningar även framöver.

Återhållsamma löneökningar, en god

produktivitetstillväxt, måttliga internationella

prisökningar samt låga inflationsförväntningar

hos såväl hushåll som företag, bidrar till att hålla

ned konsumentpriserna i Sverige. Utvecklingen

av KPI styrs i år i stor utsträckning av tillfälliga

effekter såsom fallande räntor samt vissa skatte-

och subventionsförändringar. Inflationen

beräknas ligga omkring noll även fortsättningsvis

under 1998. Nästa år förväntas KPI öka med ca

 1 % under loppet av året.

Lönerna förväntas öka måttligt även år 2000

och 2001 medan produktivitetsutvecklingen

mattas något. Riksbanken antas klara

inflationsmålet så att inflationen ligger kring 2 %

år 2001. Eftersom konsumentpriserna förväntas

öka med ca 1 % under loppet av 1999 beräknas

årsgenomsnittet för år 2000 bli 1,7 %.

Bostadskostnaderna

En viktig förklaring till den låga prisutvecklingen

i år är minskade bostadskostnader.

Bostadsposten utgör en tredjedel av totala KPI

och är därmed av stor betydelse för den

uppmätta inflationen. Under första halvåret

höjdes taket för ROT-avdragen och

fastighetsskatten sänktes, vilket medförde lägre

boendekostnader för hushållen som de mäts i

KPI. Med lägre räntor har också

räntekostnaderna för egnahemsägare fortsatt att

falla. De bostadslån som successivt förfaller sätts

vanligen om till en lägre ränta. I aug-usti i år

bidrog denna kostnadsminskning till att sänka

inflationen med 0,7 procentenheter. Även

fortsättningsvis under 1998 och under 1999

beräknas lägre räntekostnader hålla ned

inflationen. Räntekostnaderna faller dock

betydligt långsammare nästa år, vilket är en

viktig orsak till att priserna beräknas öka något

snabbare under 1999 än under 1998.

Utöver ovan nämnda faktorer förklaras de

låga bostadskostnaderna hittills i år av att

hyrorna för hyreslägenheter har ökat måttligt.

Från december 1997 fram t.o.m. augusti i år har

hyrorna ökat med endast 0,7 %. Eftersom

flertalet av hyresavtalen sluts under första

halvåret indikerar detta att hyresökningarna blir

knappt 1 % i år, vilket historiskt sett är lågt.

Under de senaste åren har hyrorna ökat med

ca 3-4 % per år och de har därmed höjt KPI i

betydande omfattning. Bland annat ränteläget

och den tillfälliga sänkningen av

fastighetsskatten för flerfamiljshus under 1999,

talar för att hyrorna ökar måttligt även de

närmaste åren.

Löner och producentpriser

Lönekostnaderna är av stor betydelse för pris-

och sysselsättningsutvecklingen. Under åren

1995-1997 steg lönerna inom näringslivet i

genomsnitt med närmare 5 % och inom

offentliga myndigheter med drygt 4 % per år.

Slutna avtal hittills under 1998 indikerar en

betydande nedväxling i löneökningstakten. Om

så inte blir fallet är risken överhängande att

priserna ökar något snabbare och, via en stramare

penningpolitik, sysselsättningen ökar

långsammare än vad som antas i denna prognos.

Lönebildningen framstår således som en risk i

prognosen.

Tabell 8.1 Konsumentprisutveckling

Årlig procentuell förändring

1997

1998

1999

2000

2001

KPI, årsgenomsnitt

0,9

0,5

0,7

1,7

2,0

KPI, dec-dec

1,9

0,1

1,1

2,0

2,0

Basbelopp (tusental kr)

36,3

36,4

36,4

36,7

37,3

HIKP1, årsgenomsnitt

1,8

1,2

1,1

-

-

HIKP1, dec-dec

2,7

0,5

1,5

-

-

NPI, årsgenomsnitt

-1,2

-1,4

0,7

-

-

NPI, dec-dec

-0,9

-0,5

0,6

-

-

KPI, OECD2, årsgenomsnitt

2,0

1,5

1,8

2,0

2,0

1 Harmoniserat index för konsumentpriser inom EU.

2 Med OECD avses 16 länder, se kapitel 2.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Alltför stora löneökningar kan skapa

inflationstryck bl.a. genom ökade

produktionskostnader inom industrin. Under

perioden 1995-1997 steg produktiviteten i

industrin med närmare 5 % per år. Den

omfattande effektiviseringen av produktionen

har i stort balanserat löneökningarna, vilket har

bidragit till att industrins producent- och

hemmamarknadspriser har legat förhållandevis

stilla de senaste åren (se diagram 8.1). Till

exempel har industrins priser för

hemmamarknaden varit i det närmaste

oförändrade från mitten av 1995 fram till och

med i augusti i år. Industrins investeringar

beräknas ligga på en hög nivå såväl i år som nästa

år, vilket talar för en fortsatt god

produktivitetstillväxt. Utbyggnaden av

produktionskapaciteten torde bidra till att

inflationsdrivande flaskhalsar kan undvikas de

närmaste åren trots förväntningar om en fortsatt

uppgång i industriproduktionen.

Eftersom en allt större del av industrins

insatsvaror är importerade har den

internationella prisutvecklingen och

växelkursens förändring stor betydelse för

industrins produktionskostnader. Den

förhållandevis svaga ökningen av

producentpriserna under senare år förklaras bl.a.

av förstärkningen av kronan under 1995 och

1996. Den fördelaktiga

produktivitetsutvecklingen och de låga

löneökningarna i OECD har, tillsammans med

Asienkrisen, dessutom dämpat

världsmarknadspriserna. Asienkrisen har

medfört en skärpt internationell konkurrens som

pressar priserna, vilket bl.a. indikeras av

Konjunkturinstitutets barometer från augusti i

år. Barometern visar att svenska industriföretag

förväntar sig ett fortsatt kraftigt fall i

försäljningspriserna på exportmarknaden.

Utöver effekterna via

produktionskostnaderna är importpriserna också

viktiga för de svenska konsumentpriserna genom

att en stor del av hushållens konsumtion utgörs

av varor tillverkade i utlandet. Låga

internationella prisökningar och den antagna

förstärkningen av kronan medför att

importpriserna sjunker i år, vilket bidrar till lägre

svenska konsumentpriser. Nästa år förutses de

internationella råvaru-priserna stiga, vilket ger ett

blygsamt bidrag till inflationen i Sverige.

Inflationsförväntningar och hushållens efterfrågan

Den låga och sjunkande inflationen under de

senaste åren har medfört ett väsentligt fall i

inflationsförväntningarna. Av SCB:s enkät

framgår att hushållens inflationsförväntningar ett

år framåt har legat på eller under Riksbankens in-

Diagram 8.1 Producent- och importpriser

Index 1990=100

flationsmål under en längre tid. Även inom

näringslivet förväntas måttliga prisökningar

framöver. Såväl Konjunkturinstitutets

barometrar som Prosperas och Aragons enkäter

till varu- och penningmarknaden visar att

inflationsförväntningarna på 2 till 5 års sikt ligger

väl inom Riksbankens toleransintervall för

inflationen. Nedgången i de långa nominella

räntorna från 1995 kan också tolkas som att

marknadens förväntningar om den framtida

inflationen har blivit lägre. Den ränteuppgång

som skedde i augusti i år kan sannolikt inte

tolkas som stigande inflationsförväntningar. De

något högre räntorna förklaras snarare av att

riskpremien har ökat bl.a. för svenska

obligationer som en följd av den globala oron på

de finansiella marknaderna. Futureräntan med

likvid om sex månader dvs. den i dag

förväntade framtida korträntan är fortsatt låg,

vilket indikerar att marknaden inte förväntar sig

en penningpolitisk åtstramning de närmaste

månaderna. Sammantaget visar de fallande

inflationsförväntningarna hos hushåll och

näringsliv att Riksbankens prisstabilitetsmål har

vunnit i förtroende. Inflationsbenägenheten har

därmed minskat i svensk ekonomi.

En faktor som sannolikt bidrar till något

högre konsumentpriser de närmaste åren är en

till-tagande privat konsumtion. I denna prognos

har antagits att expansionen av hushållens efter-

frågan, i kombination med måttliga kostnads-

ökningar, skapar ett utrymme för producenter

och handel att höja vinstmarginalerna de

närmaste åren.

Skatte- och subventionsförändringar

Av KPI-ökningen på 1,9 % under loppet av förra

året förklaras ca 1 procentenhet av förändringar

Diagram 8.2 Konsumentprisutveckling enligt KPI och HIKP

12-månaderstal

Procent

av indirekta skatter och subventioner som t.ex.

höjd tobaksskatt. I år beräknas

skatteförändringar i stället sänka KPI med

ca 0,6 procentenheter, vilket är en viktig

förklaring till att uppgången i KPI under loppet

av året beräknas bli så låg som 0,1 %. I januari i år

höjdes alkoholskatten, vilket tillsammans med

ändrade elskatter drog upp KPI något. Under

första halvåret i år bidrog, som nämndes tidigare,

sänkt fastighetsskatt samt det höjda taket för

ROT-avdraget till att sänka KPI. Därefter har

även tobaksskatten sänkts. Nästa år beräknas

skatte- och subventionsförändringar medföra att

KPI höjs med ca 0,1 procentenheter under

loppet av året. Stödet till de s.k. kris-årgångarna

för flerfamiljshus samt sänkt fastighetsskatt på

flerfamiljshus och vattenkraftverk förväntas

bidra till att KPI sänks något under 1999.

Däremot beräknas KPI höjas nästa år när ROT-

avdraget upphör och när avfallsskatten införs.

Sammantaget kan således en stor del av

skillnaderna mellan KPI-ökningen under 1997,

1998 och 1999 förklaras av ändrade skatter och

subventioner.

Dessa förändringar, och även räntekostnader för

egnahemsägare, har endast en tillfällig påverkan

på inflationen. Rensat för dessa övergående

effekter ligger inflationen, förutom en uppgång

kring årsskiftet 1997/98, förhållandevis stabilt

mellan 1 och 1,5 % under perioden 1997-1999.

HIKP

Inflationen i Sverige enligt EU:s harmoniserade

index för konsumentpriser, HIKP, har fallit från

2,7 % i december 1997 till 0,6 % i augusti i år,

vilket understiger genomsnittet för EU-

länderna. HIKP innefattar ca 80 % av

varukorgen i KPI. Den viktigaste skillnaden

mellan de båda måtten är att räntekostnaderna

för egnahemsägare inte ingår i HIKP.

Allteftersom räntekostnaderna faller i allt mindre

utsträckning minskar skillnaden mellan de båda

måtten. I december nästa år beräknas 12-

månaderstalet enligt HIKP uppgå till 1,5 %, dvs.

något högre än KPI.

9 Hushållens ekonomi och privat

konsumtion

För de kommande åren sker en återhämtning av

hushållens reala inkomster. Konsumtionen ökar

något snabbare än inkomsterna och därmed blir

sparandet lågt.

9.1 Hushållens inkomster

Hushållens realinkomster har utvecklats svagt

under de senaste åren. Efter de kraftiga

ökningarna i början av 1990-talet, huvudsakligen

till följd av att 1990/91 års skattereform var

underfinansierad, har hushållssektorns samlade

inkomster fallit tillbaka. Inkomtstutvecklingen

under de senaste åren har emellertid varit

splittrad. De reala löneinkomsterna före skatt har

utvecklats positivt, medan skattehöjningar och

sänkta ersättningsnivåer i transfereringssystemen

har dragit ned hushållens inkomster.

I år beräknas hushållens reala disponibla

inkomster öka med 2,7 %, vilket är något

starkare än vad som beräknades i

vårpropositionen. Bakom denna relativt kraftiga

uppgång ligger en fortsatt ökning av reallönerna

före skatt tillsammans med stigande

sysselsättning.

Transfereringarna från offentlig sektor ger

också ett positivt bidrag till inkomstutvecklingen

i år, trots att arbetslösheten sjunker. Pensionerna

ökar realt som en följd av den låga inflationen,

samtidigt som bostadstillägget till pensionärerna

har höjts. Utbetalningarna från sjukförsäkringen

ökar kraftigt i år av flera skäl.

Ersättningsnivåerna i sjuk- och

föräldraförsäkringen höjdes vid årsskiftet från 75

till 80 % och antalet sjukdagar har stigit. Därtill

ökar utbetalningarna från sjukförsäkringen till

följd av att arbetsgivarperioden återställts till 14

dagar från 1 april 1998 efter att ha varit 28 dagar

dessförinnan. Detta påverkar dock inte

hushållens inkomster eftersom sjuklönen

reduceras i motsvarande grad.

Tabell 9.1 Hushållens disponibla inkomster, konsumtion och sparande

Miljarder kronor,

 löpande priser

Procentuell utveckling, 1991 års priser

1997

1997

1998

1999

2000

2001

Lönesumma, inkl. sjuklön

756,6

3,3

4,0

3,4

3,0

2,1

Transfereringar från offentlig sektor

387,9

-0,3

2,5

-0,5

-0,6

0,3

 Pensioner

216,2

0,1

1,1

1,3

0,7

1,2

 Sjukförsäkring m.m.

34,3

-6,9

10,9

3,7

1,1

1,5

 Arbetslöshetsbidrag m.m.

55,3

2,0

-8,6

-12,5

-14,4

-10,3

 Övriga transfereringar

82,2

-0,1

10,0

0,1

2,3

1,8

Räntor och utdelningar, netto

-13,5

Övriga inkomster, netto

204,9

-6,1

1,7

2,0

3,7

1,6

Direkta skatter och avgifter

405,7

7,1

6,2

-0,4

3,3

1,4

Disponibel inkomst

930,2

-1,7

2,7

3,3

1,5

1,8

Privat konsumtion

922,9

2,0

2,7

2,9

2,5

2,0

Sparande, nivå i % av disponibel inkomst

Nettosparande

0,8

0,8

1,2

0,3

0,1

Finansiellt sparande

2,6

2,5

2,6

1,4

0,9

Procentuellt bidrag till realinkomstutvecklingen

Lönesumma, inkl. sjuklön

2,7

3,3

2,9

2,5

1,8

Transfereringar från offentlig sektor

-0,1

1,1

-0,2

-0,2

0,1

Räntor och utdelningar, netto

-0,1

0,8

0,1

0,0

0,2

Övriga inkomster, netto

-1,3

0,3

0,4

0,7

0,3

Direkta skatter och avgifter

-2,9

-2,8

0,2,

-1,5

-0,6

Anm: Lönesumma, inkomstöverföringar, räntenetto och skatter är deflaterade med

KPI. Disponibel inkomst är deflaterat med implicitprisindex för privat

konsumtion, IPI.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen

höjdes till 80 % redan den 1 oktober 1997.

Övriga transfereringar ökar realt med 11,5 %. I

den kraftiga ökningen ligger att antalet personer

som uppbär olika former av studiestöd stiger

samt att barnbidragen och flerbarnstilläggen

höjdes vid årsskiftet med sammanlagt

2,9 miljarder kronor.

Direkta skatter och avgifter stiger i år bl.a.

genom att den allmänna egenavgiften till

pensionssystemet har höjts med 1 procentenhet.

Vidare finansieras den höjda ersättningsnivån i

arbetslöshetsförsäkringen delvis genom ökade

egenavgifter. Skatten för småföretagare har

sänkts genom att en ökad andel av vinsten

beskattas som inkomst av kapital. Hushållens

skattebetalningar i år dras upp av att

fyllnadsbetalningar av skatt var ovanligt stora till

följd av realiserade kurs-vinster på aktier under

1997.

För 1999 förutses en fortsatt positiv

utveckling av sysselsättningen och reallönerna.

Pensionärerna får också en real inkomstökning.

Basbeloppet räknas upp med hela, och inte som

tidigare med en del av föregående års inflation.

Därutöver förelås en höjning av pensionerna

med 2 procentenheter, dvs. från 98 till 100 % av

basbeloppet samt en ytterligare höjning av

bostadstillägget. Sammantaget minskar dock

transfereringarna från den offentliga sektorn till

följd av nedgången i arbetslösheten.

Den statliga inkomstskatten förändras nästa år

genom att den tillfälliga s.k. värnskatten upphör

samtidigt som skatteuttaget förblir 25 % för

inkomster över 389 500 kronor per år.

Dessutom föreslås, tillfälligt för 1999, en

skattereduktion för inkomsttagare med

inkomster upp till 245 000 kronor per år. Netto

innebär förändringarna en skattesänkning på ca 6

miljarder kronor, jämfört med 1998 års regler.

Sammantaget beräknas realinkomsterna öka med

3,3 % nästa år, vilket är ca ½ procentenhet

starkare än vad som beräknades i

vårpropositionen.

För åren 2000 och 2001 beräknas den goda

tillväxten leda till en fortsatt gynnsam

sysselsättningsutveckling, medan

reallöneökningarna dämpas när inflationen stiger

något. Effekten på disponibel inkomst av den

ökade sysselsättningen dämpas av att

inkomsterna från arbetslöshetsbidragen sjunker

parallellt. Barnbidragen föreslås höjas i två steg

med sammanlagt ca 5 miljarder kronor.

Inkomsterna dras ned när den tillfälliga

skattereduktionen upphör. De realt disponibla

inkomsterna beräknas öka med 1,5 % år 2000

och med 1,8 % år 2001.

9.2 Privat konsumtion

Under 1997 ökade hushållens totala

konsumtionsutgifter med 2 % jämfört med året

innan, mätt som årsgenomsnitt. Ökningen av

den privata konsumtionen var den hittills

starkaste under 1990-talet. Det var i synnerhet

kapitalvaruhandeln som bidrog till

konsumtionstillväxten, t.ex. handeln med bilar

och delar av den s.k. sällanköpsvaruhandeln.

Under det första halvåret 1998 ökade den privata

konsumtionen med 2,5 % jämfört med första

halvåret 1997. Denna konsumtionsökning var

något starkare än vad som förväntades i 1998 års

ekonomiska vårproposition. Framförallt var det

handeln med bilar och sällanköpsvaror som

fortsatte att uppvisa en stark

försäljningsutveckling.

Förra årets ökning av den privata konsum-

tionen sammanföll med en minskning av

hushållens reala disponibla inkomster. Därmed

sjönk hushållens sparkvot, definierad som

sparandet i förhållande till den disponibla

inkomsten, till en nivå under 1 %. Hushållens

disponibla inkomster förväntas öka med 2,7 %

innevarande år och tillväxten i hushållens

inkomster förväntas bli ännu starkare 1999. Den

gynnsamma inkomstutvecklingen innebär att

utrymmet för en privat konsumtionsökning

framöver är stort. Konsumtionsutrymmet stärks

dessutom av hushållens förhållandevis starka

förmögenhetsställning. Den främsta orsaken till

den förbättrade förmögenhetssituationen är att

värdet av hushållens aktie- och småhusinnehav

har ökat de senaste åren. Behovet av att spara av

de disponibla inkomsterna har därmed minskat.

De låga räntenivåerna underlättar dessutom

finansieringen av vissa kapitalvaruinköp, vilket

innebär att försäljningsvolymen av kapitalvaror

sannolikt tilltar.

De senaste månaderna har situationen på

arbetsmarknaden förbättrats. Sysselsättningen

har ökat och arbetslösheten har minskat. Som ett

resultat av förbättringen på arbetsmarknaden

minskar hushållens osäkerhet vad gäller framtida

arbetsinkomster. De svenska hushållens

förbättrade ekonomi återspeglas i stor

utsträckning av hushållens

framtidsförväntningar, som redovisas av

Statistiska centralbyrån i de s.k. Hushållens

inköpsplaner. Alltfler hushåll bedömer nu att

deras egen ekonomiska situation kommer att

förbättras framöver och att framtidsutsikterna

för den svenska ekonomin är gynnsamma.

Dessutom förväntar sig flertalet hushåll att

arbetslösheten kommer att sjunka framöver och

att inflationen kommer att vara fortsatt låg.

Som en följd av den alltmer optimistiska

synen på framtiden har de svenska hushållen

minskat sitt sparande. Hushållens sparkvot är för

närvarande låg och bankernas utlåning till

hushållen har ökat successivt sedan andra

halvåret 1997. Volymen av hushållens totala

bankkrediter är emellertid, trots uppgången,

betydligt mindre än under slutet av 1980-talet.

Utvecklingen av detaljhandelns försäljning

hittills under 1998 antyder att hushållens

minskade sparande har skapat utrymme för bl.a.

inköp av hemelektronik och möbler. Handeln

med radio- och televisionsutrustning har ökat

med ca 20 % under det första halvåret 1998

jämfört med första halvåret 1997, och

möbelhandeln har under samma period ökat med

ca 10 %. Dessutom tyder den löpande statistiken

över totala nybilsregistreringar på att även

nybilsinköpen har ökat kraftigt.

Diagram 9.1 Privat konsumtion och disponibel inkomst

Miljarder kronor, 1991-års priser

Sammantaget förväntas hushållens totala

efterfrågan öka ytterligare de kommande åren,

främst som en följd av ökade disponibla

inkomster, förbättrade

arbetsmarknadsförhållanden och mycket positiva

framtidsförväntningar. Den totala privata

konsumtionen förväntas öka med 2,7 % 1998

och med 2,9 % 1999. Därmed upprevideras

bedömningen som gjordes i vårpropositionen

med 0,4 procentenheter för respektive år.

Konsumtionstillväxten förväntas sedan avta till

2,5 % respektive 2,0 % under åren 2000 och

2001. Den avtagande tillväxttakten i den privata

konsumtionen är huvudsakligen ett resultat av

att hushållen under både 1998 och 1999 i stor

utsträckning beräknas uppgradera och ersätta

slitna kapitalvaror. Dessa konsumtionsutgifter

förväntas så småningom återgå till långsiktigt

normala nivåer, vilket resulterar i en svagare

ökning av hushållens totala konsumtionsutgifter.

Det finns naturligtvis flera moment av

osäkerhet i bedömningen av hushållens

konsumtionsutveckling de närmaste åren. I

synnerhet gäller detta eventuella effekter på

hushållens framtidsförväntningar, och därmed

effekter på deras konsumtionsbeteende, av

diverse makroekonomiska händelser, såväl

inhemska som internationella. Det är t.ex.

tänkbart att den asiatiska krisen blir djupare och

att dess effekter på den svenska ekonomin får

återverkningar på hushållens

konsumtionsbeteende. Hushållens

förmögenhetsställning påverkas negativt av en

global nedjustering av aktiepriserna. Det är

emellertid troligt att det kortsiktiga beroendet

mellan hushållens konsumtionsutgifter och

priserna på aktier är förhållandevis begränsat.

Anledningen är att hushåll i allmänhet strävar

efter att utjämna sina konsumtionsutgifter över

tiden.

7 Löner

Löneavtal för åren 1998-2000 är nu slutna för i

stort sett hela arbetsmarknaden. De flesta avtal

löper över 3 år. I flertalet avtal är dock det sista

avtalsåret uppsägningsbart. För ekonomin som

helhet beräknas avtalen ge löneökningar på i

genomsnitt ca 2,6 % per år, vilket är ca 1

procent-enhet lägre än de avtalade löneökningar

som förra avtalsrörelsen resulterade i. Inom vissa

avtalsområden har parterna eller de oberoende

medlarna även redovisat uppskattningar av

löneglidningen för de närmaste åren.

Bedömningarna varierar mellan 0 och 0,8 % per

år med ett sammanvägt genomsnitt på 0,5 % per

år. Den här redovisade prognosen är betingad av

att lönerna ökar i enlighet med dessa

bedömningar, dvs. att löneglidningen för hela

arbetsmarknaden begränsas till 0,5 % i

genomsnitt per år. De totala löneökningarna

beräknas därmed bli drygt 3 % i genomsnitt per

år för åren 1998-2001.

Tabell 7.1 Timlöner

Årlig procentuell förändring

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Industri

7,4

4,5

 Avtal

3,7

3,1

2,9

1,5

2,4

 Löneglidning

3,6

1,4

Byggnadsindustri

3,4

3,8

 Avtal1

2,6

3,8

3,1

1,9

 Löneglidning

0,8

0,0

Privata tjänster

5,6

4,4

 Avtal

4,5

3,6

3,1

2,7

2,5

 Löneglidning

1,1

0,8

Statliga myndigheter

7,4

4,3

 Avtal

5,0

3,5

1,9

2,5

2,5

 Löneglidning

2,4

0,8

Kommunala myndigheter

5,8

4,8

 Avtal

5,3

4,7

2,3

2,7

3,5

 Löneglidning

0,5

0,1

Totalt

6,0

4,5

3,3

2,9

3,2

3,0

 Avtal

4,4

3,8

2,8

2,4

2,7

 Löneglidning

1,7

0,7

0,5

0,5

0,5

1 Avtalet för byggnadsarbetare, som är den största gruppen inom

byggnadsindustrin, sträcker sig endast fram till 31 september 1999.

Därför har inget avtal för år 2000 lagts in i tabellen för denna näringsgren.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Avtalen

Sedan förra avtalsrörelsen, 1995, har

förhandlingsordningen inom vissa avtalsområden

förändrats, vilket sannolikt har påverkat årets

avtalsrörelse. I samband med vårpropositionen

1996 gav regeringen i uppdrag åt

arbetsmarknadens parter att redovisa sin syn på

den framtida lönebildningen och gemensamt

formulera nödvändiga förändringar av

förhandlingssystemet och

lönebildningsordningen för att säkerställa en

bättre fungerande lönebildning. Bakgrunden var

att 1995 års avtalsrörelse resulterade i

förhållandevis höga avtal. De förslag till åtgärder

som de olika parterna presenterade skilde sig åt i

betydande grad. Det framkom dock att det finns

en bred samsyn bland arbetsmarknadens parter

vad gäller lönebildningens betydelse för

bekämpningen av arbetslösheten. Den mest

konkreta förändringen skedde inom industrin

där parterna undertecknade ett avtal som bl.a.

innehöll en ny förhandlingsordning.

En annan förändring jämfört med förra

avtalsrörelsen är att arbetsgivarna synes ha lagt

större vikt vid koordineringen av avtalsrörelsen.

Arbetsgivarna på den privata sidan verkade för

att avtalen inom den konkurrensutsatta

industrin, där förhandlingarna bedrevs utifrån

den nya mer strukturerade

förhandlingsordningen, slöts före andra avtal. På

arbetstagarsidan enades alla LO-förbunden kring

ett samordnat lönekrav som totalt värderades till

3,7 %, inklusive löneglidning.

Årets löneförhandlingar resulterade i avtal

som beräknas ge löneökningar på i genomsnitt

2,8 % i år, 2,4 % år 1999 och 2,7 % år 2000 för

ekonomin som helhet. Att löneökningarna är

något lägre år 1999 än de övriga åren beror på att

vissa av de treåriga avtalen är uppdelade på två

perioder, dvs. avtalsrevisionerna sker endast vid

två tillfällen, i början av 1998 och i slutet av 1999.

Det innebär att löneökningarna mätt som

årsgenomsnitt blir låga år 1999.

I flera av de avtal som slutits i år har den sedan

tidigare inledda utvecklingen mot friare

lönesättning på lokal nivå ytterligare förstärkts. I

några avtal finns inga centralt fastställda

löneökningar. Inom flera andra avtalsområden är

det endast fastställt vilka generella lönepåslag

som kommer att gälla om parterna inte kommer

överens på lokal nivå. Det betyder att det är svårt

att avgöra vad de totala avtalsmässiga

löneökningarna slutligen kommer att bli. Det

innebär också att det är svårare att definiera vad

som är avtalade löneökningar och vad som är

löneglidning.

För merparten av de kommunalt anställda har

det endast fastställts ett s.k. lägsta utrymme för

löneökningarna. Det innebär att det råder stor

osäkerhet om de slutliga löneökningarnas

storlek.

Ett inslag i avtalen som är gemensamt för flera

områden är att det, inom ramen för de totala

avtalade löneökningarna, avsätts ett visst

löneutrymme för en arbetstidsförkortning. I

några avtal kan arbetstidsförkortningen antingen

tas ut som ledighet, pension eller som höjd lön.

Flexibiliteten i arbetstidens förläggning har

också utökats inom vissa områden.

Löneglidning

Löneglidningen har sedan 1980 uppgått till i

genomsnitt drygt 2 % per år. Den största

löneglidningen har registrerats inom industrin.

Sedan mitten av 1990-talet har löneglidningen

varit något lägre än det historiska genomsnittet,

drygt 1 % i genomsnitt per år. Det måste ändå

betraktas som en förhållandevis hög löneglidning

mot bakgrund av det svaga arbetsmarknadsläget

och de relativt höga avtalade löneökningarna i

1995-års avtalsrörelse. Inflationen har dessutom

varit mycket låg de senaste åren, betydligt lägre

än inflationsförväntningarna vid tidpunkten för

avtalsförhandlingarna år 1995. Det borde ha

bidragit till låg löneglidning eftersom

reallöneökningarna blev betydligt högre än

parterna räknade med när avtalen slöts.

Det finns flera faktorer som talar för att

löneglidningen de närmaste åren kan begränsas

till 0,5 % per år. Pristrycket i ekonomin väntas

bli fortsatt lågt (se kapitel 8), vilket kan väntas

dämpa löneglidningen. Reallönerna kommer,

med de nominella löneökningar som antas i

prognosen, att stiga med i genomsnitt 2,2 % per

år. Det är betydligt mer än den genomsnittliga

reallöneökningen mellan 1970 och 1997.

Diagram 7.1 Timlöneutveckling i ekonomin som helhet

Årlig procentuell förändring

Eftersom den individuella lönesättningen i större

utsträckning än tidigare kommer att fastställas på

lokal nivå har arbetsgivarna större möjlighet att

direkt fördela lönerna med hänsyn till

individuella prestationer och rekryteringsläget.

De behöver därmed inte i samma utsträckning

som tidigare justera det relativa löneläget bland

de anställda via löneglidning. I några avtal finns

det också inslag av större flexibilitet vad gäller

arbetstidens förläggning, vilket kan leda till

minskade kostnader för övertid.

Andra faktorer som talar för låg löneglidning

är att det från och med 1999 inte antas ske några

fler höjningar av löntagarnas avgifter och

inkomstskatter samt att uppmärksamheten kring

lönerna har stigit sedan förra avtalsrörelsen.

Industrins samarbetsavtal, LO-förbundens

gemensamma lönekrav samt de uppskattningar

av löneglidningen som parterna eller medlarna

inom vissa avtalsområden har gjort, ställer

sannolikt större krav än tidigare på parterna att

hålla nere löneglidningen. Att det, som framgår

av parternas rapportering av synen på den

framtida lönebildningen, finns en bred samsyn

vad gäller lönebildningens betydelse för att

bekämpa arbetslösheten bidrog sannolikt till att

avtalen för åren 1998-2000 blev lägre än för den

föregående treårsperioden. Det kan också väntas

bidra till att löneglidningen begränsas så att de

totala löneökningarna inte leder till att Sveriges

konkurrenskraft försämras och att tillväxten i

ekonomin hämmas. Företagen har ett begränsat

utrymme att övervältra ökade kostnader på

konsumenterna när penningpolitiken anpassas

för att uppnå inflationsmålet. Den internationella

priskonkurrensen, som under den närmaste

tiden troligtvis kommer att skärpas ytterligare till

följd av Asienkrisens verkningar på

världsekonomin, bidrar också till att det är

svårare att höja priserna. Därmed skapar höga

löneökningar i första hand press på företagen att

rationalisera verksamheten, vilket dämpar

sysselsättningsutvecklingen. Om inte företagen

klarar av att öka produktiviteten i samma takt

som reallönerna stiger, sjunker företagens

vinstmarginaler. Även detta leder till att

tillväxten i ekonomin hämmas och att

sysselsättningsutvecklingen försvagas. Den

ökade medvetenheten om dessa förhållanden

torde bidra till en låg löneglidning.

Även om det finns flera faktorer som talar för

en låg löneglidning framöver finns det

fortfarande risk för att löneglidningen kommer

att bli högre än vad som antas i prognosen. I

samband med att efterfrågan på arbetskraft stiger

kan det uppstå brist på arbetskraft inom vissa

branscher, vilket kan öka lönetrycket. Blir

löneglidningen hög inom vissa branscher eller

för vissa yrkesgrupper finns det risk för att

löneglidningen så småningom drivs upp även

inom andra branscher. Historiskt sett har

följsamheten mellan löneökningarna varit stor

mellan olika branscher och sektorer, trots att

förutsättningarna, i form av vinstläge och

sysselsättningsutveckling, har varierat.

Som tidigare nämnts medför vissa

avtalskonstruktioner att det är svårt att avgöra

löneökningarnas storlek. Att det exempelvis för

merparten av de kommunalt anställda endast är

inlagt ett lägsta utrymme för avtalen kan

innebära betydande löneökningar utöver detta

lägstautrymme, vilket i så fall noteras som hög

löneglidning inom denna sektor. Det är endast

Kommunalarbetareförbundet som har fastställt

definitiva avtalsmässiga löneökningar. Det avtalet

ger ca 1 procentenhet högre löneökningar per år

än de höjningar som angetts som lägsta utrymme

i de övriga avtalen. Det innebär att det finns risk

för att löneökningarna inom övriga områden

kommer att överstiga lägstautrymmet med 1

procentenhet. Detta gäller framför allt

Vårdförbundets medlemmar som för åren 1998

och 1999 blivit utlovade 0,5 procentenheter mer

än övriga landstingsanställda, enligt ett avtal som

slöts 1995.

Internationell jämförelse

Lönerna i Sverige har hittills under 1990-talet

stigit med några tiondels procentenheter mer per

år än genomsnittet i övriga Europa. De höga

kostnadsökningarna har kompenserats av en

försvagad valuta och snabbare

produktivitetstillväxt i Sverige. De närmaste åren

antas ungefär samma produktivitetsökning som i

övriga Europa. Samtidigt antas kronan stärkas.

Därmed är det viktigt att lönerna i Sverige inte

ökar snabbare än i de viktigaste

konkurrentländerna för att inte

konkurrenskraften för svensk exportindustri

skall försämras. Om inte företagen kan

kompensera eventuella högre kostnadsökningar

genom att rationalisera verksamheten eller att

sänka vinstmarginalerna, tvingas de höja

exportpriserna. Det leder till minskad efterfrågan

på svenska varor, vilket hämmar tillväxten och

sysselsättningen. De löneökningar som antas i

prognosen ligger ungefär i linje med

utvecklingen i övriga Europa.

Tabell 7.2 Arbetskraftskostnad per anställd i näringslivet

enligt OECD

Årlig procentuell förändring

1996

1997

1998

1999

Tyskland

2,4

2,2

1,8

1,9

Frankrike

2,8

3,3

2,3

2,4

Italien

4,3

4,4

3,2

2,8

Storbritannien

3,3

4,9

5,4

4,8

Österrike

2,0

2,0

2,2

2,7

Belgien

1,0

2,7

2,5

2,6

Danmark

3,6

4,0

4,3

4,7

Finland

2,9

1,7

3,4

2,8

Grekland

10,9

9,5

6,7

5,5

Irland

3,5

4,9

6,0

5,9

Nederländerna

2,1

2,5

2,7

3,6

Portugal

5,5

6,0

4,1

4,0

Spanien

3,6

3,1

3,0

3,5

Sverige1

6,2

3,6

4,1

4,0

EU

3,3

3,5

3,1

3,1

1OECD:s prognos. Se fotnot 1.

Källa: OECD Economic Outlook, juni 1998.

8 Inflation

Inflationstrycket är för närvarande mycket lågt i

svensk ekonomi. Detta illustreras bl.a. av att

konsumentprisindex (KPI) var oförändrat från

augusti 1997 till augusti i år. Förutsättningarna är

gynnsamma för låga prisökningar även framöver.

Återhållsamma löneökningar, en god

produktivitetstillväxt, måttliga internationella

prisökningar samt låga inflationsförväntningar

hos såväl hushåll som företag, bidrar till att hålla

ned konsumentpriserna i Sverige. Utvecklingen

av KPI styrs i år i stor utsträckning av tillfälliga

effekter såsom fallande räntor samt vissa skatte-

och subventionsförändringar. Inflationen

beräknas ligga omkring noll även fortsättningsvis

under 1998. Nästa år förväntas KPI öka med ca

 1 % under loppet av året.

Lönerna förväntas öka måttligt även år 2000

och 2001 medan produktivitetsutvecklingen

mattas något. Riksbanken antas klara

inflationsmålet så att inflationen ligger kring 2 %

år 2001. Eftersom konsumentpriserna förväntas

öka med ca 1 % under loppet av 1999 beräknas

årsgenomsnittet för år 2000 bli 1,7 %.

Bostadskostnaderna

En viktig förklaring till den låga prisutvecklingen

i år är minskade bostadskostnader.

Bostadsposten utgör en tredjedel av totala KPI

och är därmed av stor betydelse för den

uppmätta inflationen. Under första halvåret

höjdes taket för ROT-avdragen och

fastighetsskatten sänktes, vilket medförde lägre

boendekostnader för hushållen som de mäts i

KPI. Med lägre räntor har också

räntekostnaderna för egnahemsägare fortsatt att

falla. De bostadslån som successivt förfaller sätts

vanligen om till en lägre ränta. I aug-usti i år

bidrog denna kostnadsminskning till att sänka

inflationen med 0,7 procentenheter. Även

fortsättningsvis under 1998 och under 1999

beräknas lägre räntekostnader hålla ned

inflationen. Räntekostnaderna faller dock

betydligt långsammare nästa år, vilket är en

viktig orsak till att priserna beräknas öka något

snabbare under 1999 än under 1998.

Utöver ovan nämnda faktorer förklaras de

låga bostadskostnaderna hittills i år av att

hyrorna för hyreslägenheter har ökat måttligt.

Från december 1997 fram t.o.m. augusti i år har

hyrorna ökat med endast 0,7 %. Eftersom

flertalet av hyresavtalen sluts under första

halvåret indikerar detta att hyresökningarna blir

knappt 1 % i år, vilket historiskt sett är lågt.

Under de senaste åren har hyrorna ökat med

ca 3-4 % per år och de har därmed höjt KPI i

betydande omfattning. Bland annat ränteläget

och den tillfälliga sänkningen av

fastighetsskatten för flerfamiljshus under 1999,

talar för att hyrorna ökar måttligt även de

närmaste åren.

Löner och producentpriser

Lönekostnaderna är av stor betydelse för pris-

och sysselsättningsutvecklingen. Under åren

1995-1997 steg lönerna inom näringslivet i

genomsnitt med närmare 5 % och inom

offentliga myndigheter med drygt 4 % per år.

Slutna avtal hittills under 1998 indikerar en

betydande nedväxling i löneökningstakten. Om

så inte blir fallet är risken överhängande att

priserna ökar något snabbare och, via en stramare

penningpolitik, sysselsättningen ökar

långsammare än vad som antas i denna prognos.

Lönebildningen framstår således som en risk i

prognosen.

Tabell 8.1 Konsumentprisutveckling

Årlig procentuell förändring

1997

1998

1999

2000

2001

KPI, årsgenomsnitt

0,9

0,5

0,7

1,7

2,0

KPI, dec-dec

1,9

0,1

1,1

2,0

2,0

Basbelopp (tusental kr)

36,3

36,4

36,4

36,7

37,3

HIKP1, årsgenomsnitt

1,8

1,2

1,1

-

-

HIKP1, dec-dec

2,7

0,5

1,5

-

-

NPI, årsgenomsnitt

-1,2

-1,4

0,7

-

-

NPI, dec-dec

-0,9

-0,5

0,6

-

-

KPI, OECD2, årsgenomsnitt

2,0

1,5

1,8

2,0

2,0

1 Harmoniserat index för konsumentpriser inom EU.

2 Med OECD avses 16 länder, se kapitel 2.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Alltför stora löneökningar kan skapa

inflationstryck bl.a. genom ökade

produktionskostnader inom industrin. Under

perioden 1995-1997 steg produktiviteten i

industrin med närmare 5 % per år. Den

omfattande effektiviseringen av produktionen

har i stort balanserat löneökningarna, vilket har

bidragit till att industrins producent- och

hemmamarknadspriser har legat förhållandevis

stilla de senaste åren (se diagram 8.1). Till

exempel har industrins priser för

hemmamarknaden varit i det närmaste

oförändrade från mitten av 1995 fram till och

med i augusti i år. Industrins investeringar

beräknas ligga på en hög nivå såväl i år som nästa

år, vilket talar för en fortsatt god

produktivitetstillväxt. Utbyggnaden av

produktionskapaciteten torde bidra till att

inflationsdrivande flaskhalsar kan undvikas de

närmaste åren trots förväntningar om en fortsatt

uppgång i industriproduktionen.

Eftersom en allt större del av industrins

insatsvaror är importerade har den

internationella prisutvecklingen och

växelkursens förändring stor betydelse för

industrins produktionskostnader. Den

förhållandevis svaga ökningen av

producentpriserna under senare år förklaras bl.a.

av förstärkningen av kronan under 1995 och

1996. Den fördelaktiga

produktivitetsutvecklingen och de låga

löneökningarna i OECD har, tillsammans med

Asienkrisen, dessutom dämpat

världsmarknadspriserna. Asienkrisen har

medfört en skärpt internationell konkurrens som

pressar priserna, vilket bl.a. indikeras av

Konjunkturinstitutets barometer från augusti i

år. Barometern visar att svenska industriföretag

förväntar sig ett fortsatt kraftigt fall i

försäljningspriserna på exportmarknaden.

Utöver effekterna via

produktionskostnaderna är importpriserna också

viktiga för de svenska konsumentpriserna genom

att en stor del av hushållens konsumtion utgörs

av varor tillverkade i utlandet. Låga

internationella prisökningar och den antagna

förstärkningen av kronan medför att

importpriserna sjunker i år, vilket bidrar till lägre

svenska konsumentpriser. Nästa år förutses de

internationella råvaru-priserna stiga, vilket ger ett

blygsamt bidrag till inflationen i Sverige.

Inflationsförväntningar och hushållens efterfrågan

Den låga och sjunkande inflationen under de

senaste åren har medfört ett väsentligt fall i

inflationsförväntningarna. Av SCB:s enkät

framgår att hushållens inflationsförväntningar ett

år framåt har legat på eller under Riksbankens in-

Diagram 8.1 Producent- och importpriser

Index 1990=100

flationsmål under en längre tid. Även inom

näringslivet förväntas måttliga prisökningar

framöver. Såväl Konjunkturinstitutets

barometrar som Prosperas och Aragons enkäter

till varu- och penningmarknaden visar att

inflationsförväntningarna på 2 till 5 års sikt ligger

väl inom Riksbankens toleransintervall för

inflationen. Nedgången i de långa nominella

räntorna från 1995 kan också tolkas som att

marknadens förväntningar om den framtida

inflationen har blivit lägre. Den ränteuppgång

som skedde i augusti i år kan sannolikt inte

tolkas som stigande inflationsförväntningar. De

något högre räntorna förklaras snarare av att

riskpremien har ökat bl.a. för svenska

obligationer som en följd av den globala oron på

de finansiella marknaderna. Futureräntan med

likvid om sex månader dvs. den i dag

förväntade framtida korträntan är fortsatt låg,

vilket indikerar att marknaden inte förväntar sig

en penningpolitisk åtstramning de närmaste

månaderna. Sammantaget visar de fallande

inflationsförväntningarna hos hushåll och

näringsliv att Riksbankens prisstabilitetsmål har

vunnit i förtroende. Inflationsbenägenheten har

därmed minskat i svensk ekonomi.

En faktor som sannolikt bidrar till något

högre konsumentpriser de närmaste åren är en

till-tagande privat konsumtion. I denna prognos

har antagits att expansionen av hushållens efter-

frågan, i kombination med måttliga kostnads-

ökningar, skapar ett utrymme för producenter

och handel att höja vinstmarginalerna de

närmaste åren.

Skatte- och subventionsförändringar

Av KPI-ökningen på 1,9 % under loppet av förra

året förklaras ca 1 procentenhet av förändringar

Diagram 8.2 Konsumentprisutveckling enligt KPI och HIKP

12-månaderstal

Procent

av indirekta skatter och subventioner som t.ex.

höjd tobaksskatt. I år beräknas

skatteförändringar i stället sänka KPI med

ca 0,6 procentenheter, vilket är en viktig

förklaring till att uppgången i KPI under loppet

av året beräknas bli så låg som 0,1 %. I januari i år

höjdes alkoholskatten, vilket tillsammans med

ändrade elskatter drog upp KPI något. Under

första halvåret i år bidrog, som nämndes tidigare,

sänkt fastighetsskatt samt det höjda taket för

ROT-avdraget till att sänka KPI. Därefter har

även tobaksskatten sänkts. Nästa år beräknas

skatte- och subventionsförändringar medföra att

KPI höjs med ca 0,1 procentenheter under

loppet av året. Stödet till de s.k. kris-årgångarna

för flerfamiljshus samt sänkt fastighetsskatt på

flerfamiljshus och vattenkraftverk förväntas

bidra till att KPI sänks något under 1999.

Däremot beräknas KPI höjas nästa år när ROT-

avdraget upphör och när avfallsskatten införs.

Sammantaget kan således en stor del av

skillnaderna mellan KPI-ökningen under 1997,

1998 och 1999 förklaras av ändrade skatter och

subventioner.

Dessa förändringar, och även räntekostnader för

egnahemsägare, har endast en tillfällig påverkan

på inflationen. Rensat för dessa övergående

effekter ligger inflationen, förutom en uppgång

kring årsskiftet 1997/98, förhållandevis stabilt

mellan 1 och 1,5 % under perioden 1997-1999.

HIKP

Inflationen i Sverige enligt EU:s harmoniserade

index för konsumentpriser, HIKP, har fallit från

2,7 % i december 1997 till 0,6 % i augusti i år,

vilket understiger genomsnittet för EU-

länderna. HIKP innefattar ca 80 % av

varukorgen i KPI. Den viktigaste skillnaden

mellan de båda måtten är att räntekostnaderna

för egnahemsägare inte ingår i HIKP.

Allteftersom räntekostnaderna faller i allt mindre

utsträckning minskar skillnaden mellan de båda

måtten. I december nästa år beräknas 12-

månaderstalet enligt HIKP uppgå till 1,5 %, dvs.

något högre än KPI.

9 Hushållens ekonomi och privat

konsumtion

För de kommande åren sker en återhämtning av

hushållens reala inkomster. Konsumtionen ökar

något snabbare än inkomsterna och därmed blir

sparandet lågt.

9.1 Hushållens inkomster

Hushållens realinkomster har utvecklats svagt

under de senaste åren. Efter de kraftiga

ökningarna i början av 1990-talet, huvudsakligen

till följd av att 1990/91 års skattereform var

underfinansierad, har hushållssektorns samlade

inkomster fallit tillbaka. Inkomtstutvecklingen

under de senaste åren har emellertid varit

splittrad. De reala löneinkomsterna före skatt har

utvecklats positivt, medan skattehöjningar och

sänkta ersättningsnivåer i transfereringssystemen

har dragit ned hushållens inkomster.

I år beräknas hushållens reala disponibla

inkomster öka med 2,7 %, vilket är något

starkare än vad som beräknades i

vårpropositionen. Bakom denna relativt kraftiga

uppgång ligger en fortsatt ökning av reallönerna

före skatt tillsammans med stigande

sysselsättning.

Transfereringarna från offentlig sektor ger

också ett positivt bidrag till inkomstutvecklingen

i år, trots att arbetslösheten sjunker. Pensionerna

ökar realt som en följd av den låga inflationen,

samtidigt som bostadstillägget till pensionärerna

har höjts. Utbetalningarna från sjukförsäkringen

ökar kraftigt i år av flera skäl.

Ersättningsnivåerna i sjuk- och

föräldraförsäkringen höjdes vid årsskiftet från 75

till 80 % och antalet sjukdagar har stigit. Därtill

ökar utbetalningarna från sjukförsäkringen till

följd av att arbetsgivarperioden återställts till 14

dagar från 1 april 1998 efter att ha varit 28 dagar

dessförinnan. Detta påverkar dock inte

hushållens inkomster eftersom sjuklönen

reduceras i motsvarande grad.

Tabell 9.1 Hushållens disponibla inkomster, konsumtion och sparande

Miljarder kronor,

 löpande priser

Procentuell utveckling, 1991 års priser

1997

1997

1998

1999

2000

2001

Lönesumma, inkl. sjuklön

756,6

3,3

4,0

3,4

3,0

2,1

Transfereringar från offentlig sektor

387,9

-0,3

2,5

-0,5

-0,6

0,3

 Pensioner

216,2

0,1

1,1

1,3

0,7

1,2

 Sjukförsäkring m.m.

34,3

-6,9

10,9

3,7

1,1

1,5

 Arbetslöshetsbidrag m.m.

55,3

2,0

-8,6

-12,5

-14,4

-10,3

 Övriga transfereringar

82,2

-0,1

10,0

0,1

2,3

1,8

Räntor och utdelningar, netto

-13,5

Övriga inkomster, netto

204,9

-6,1

1,7

2,0

3,7

1,6

Direkta skatter och avgifter

405,7

7,1

6,2

-0,4

3,3

1,4

Disponibel inkomst

930,2

-1,7

2,7

3,3

1,5

1,8

Privat konsumtion

922,9

2,0

2,7

2,9

2,5

2,0

Sparande, nivå i % av disponibel inkomst

Nettosparande

0,8

0,8

1,2

0,3

0,1

Finansiellt sparande

2,6

2,5

2,6

1,4

0,9

Procentuellt bidrag till realinkomstutvecklingen

Lönesumma, inkl. sjuklön

2,7

3,3

2,9

2,5

1,8

Transfereringar från offentlig sektor

-0,1

1,1

-0,2

-0,2

0,1

Räntor och utdelningar, netto

-0,1

0,8

0,1

0,0

0,2

Övriga inkomster, netto

-1,3

0,3

0,4

0,7

0,3

Direkta skatter och avgifter

-2,9

-2,8

0,2,

-1,5

-0,6

Anm: Lönesumma, inkomstöverföringar, räntenetto och skatter är deflaterade med

KPI. Disponibel inkomst är deflaterat med implicitprisindex för privat

konsumtion, IPI.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen

höjdes till 80 % redan den 1 oktober 1997.

Övriga transfereringar ökar realt med 11,5 %. I

den kraftiga ökningen ligger att antalet personer

som uppbär olika former av studiestöd stiger

samt att barnbidragen och flerbarnstilläggen

höjdes vid årsskiftet med sammanlagt

2,9 miljarder kronor.

Direkta skatter och avgifter stiger i år bl.a.

genom att den allmänna egenavgiften till

pensionssystemet har höjts med 1 procentenhet.

Vidare finansieras den höjda ersättningsnivån i

arbetslöshetsförsäkringen delvis genom ökade

egenavgifter. Skatten för småföretagare har

sänkts genom att en ökad andel av vinsten

beskattas som inkomst av kapital. Hushållens

skattebetalningar i år dras upp av att

fyllnadsbetalningar av skatt var ovanligt stora till

följd av realiserade kurs-vinster på aktier under

1997.

För 1999 förutses en fortsatt positiv

utveckling av sysselsättningen och reallönerna.

Pensionärerna får också en real inkomstökning.

Basbeloppet räknas upp med hela, och inte som

tidigare med en del av föregående års inflation.

Därutöver förelås en höjning av pensionerna

med 2 procentenheter, dvs. från 98 till 100 % av

basbeloppet samt en ytterligare höjning av

bostadstillägget. Sammantaget minskar dock

transfereringarna från den offentliga sektorn till

följd av nedgången i arbetslösheten.

Den statliga inkomstskatten förändras nästa år

genom att den tillfälliga s.k. värnskatten upphör

samtidigt som skatteuttaget förblir 25 % för

inkomster över 389 500 kronor per år.

Dessutom föreslås, tillfälligt för 1999, en

skattereduktion för inkomsttagare med

inkomster upp till 245 000 kronor per år. Netto

innebär förändringarna en skattesänkning på ca 6

miljarder kronor, jämfört med 1998 års regler.

Sammantaget beräknas realinkomsterna öka med

3,3 % nästa år, vilket är ca ½ procentenhet

starkare än vad som beräknades i

vårpropositionen.

För åren 2000 och 2001 beräknas den goda

tillväxten leda till en fortsatt gynnsam

sysselsättningsutveckling, medan

reallöneökningarna dämpas när inflationen stiger

något. Effekten på disponibel inkomst av den

ökade sysselsättningen dämpas av att

inkomsterna från arbetslöshetsbidragen sjunker

parallellt. Barnbidragen föreslås höjas i två steg

med sammanlagt ca 5 miljarder kronor.

Inkomsterna dras ned när den tillfälliga

skattereduktionen upphör. De realt disponibla

inkomsterna beräknas öka med 1,5 % år 2000

och med 1,8 % år 2001.

9.2 Privat konsumtion

Under 1997 ökade hushållens totala

konsumtionsutgifter med 2 % jämfört med året

innan, mätt som årsgenomsnitt. Ökningen av

den privata konsumtionen var den hittills

starkaste under 1990-talet. Det var i synnerhet

kapitalvaruhandeln som bidrog till

konsumtionstillväxten, t.ex. handeln med bilar

och delar av den s.k. sällanköpsvaruhandeln.

Under det första halvåret 1998 ökade den privata

konsumtionen med 2,5 % jämfört med första

halvåret 1997. Denna konsumtionsökning var

något starkare än vad som förväntades i 1998 års

ekonomiska vårproposition. Framförallt var det

handeln med bilar och sällanköpsvaror som

fortsatte att uppvisa en stark

försäljningsutveckling.

Förra årets ökning av den privata konsum-

tionen sammanföll med en minskning av

hushållens reala disponibla inkomster. Därmed

sjönk hushållens sparkvot, definierad som

sparandet i förhållande till den disponibla

inkomsten, till en nivå under 1 %. Hushållens

disponibla inkomster förväntas öka med 2,7 %

innevarande år och tillväxten i hushållens

inkomster förväntas bli ännu starkare 1999. Den

gynnsamma inkomstutvecklingen innebär att

utrymmet för en privat konsumtionsökning

framöver är stort. Konsumtionsutrymmet stärks

dessutom av hushållens förhållandevis starka

förmögenhetsställning. Den främsta orsaken till

den förbättrade förmögenhetssituationen är att

värdet av hushållens aktie- och småhusinnehav

har ökat de senaste åren. Behovet av att spara av

de disponibla inkomsterna har därmed minskat.

De låga räntenivåerna underlättar dessutom

finansieringen av vissa kapitalvaruinköp, vilket

innebär att försäljningsvolymen av kapitalvaror

sannolikt tilltar.

De senaste månaderna har situationen på

arbetsmarknaden förbättrats. Sysselsättningen

har ökat och arbetslösheten har minskat. Som ett

resultat av förbättringen på arbetsmarknaden

minskar hushållens osäkerhet vad gäller framtida

arbetsinkomster. De svenska hushållens

förbättrade ekonomi återspeglas i stor

utsträckning av hushållens

framtidsförväntningar, som redovisas av

Statistiska centralbyrån i de s.k. Hushållens

inköpsplaner. Alltfler hushåll bedömer nu att

deras egen ekonomiska situation kommer att

förbättras framöver och att framtidsutsikterna

för den svenska ekonomin är gynnsamma.

Dessutom förväntar sig flertalet hushåll att

arbetslösheten kommer att sjunka framöver och

att inflationen kommer att vara fortsatt låg.

Som en följd av den alltmer optimistiska

synen på framtiden har de svenska hushållen

minskat sitt sparande. Hushållens sparkvot är för

närvarande låg och bankernas utlåning till

hushållen har ökat successivt sedan andra

halvåret 1997. Volymen av hushållens totala

bankkrediter är emellertid, trots uppgången,

betydligt mindre än under slutet av 1980-talet.

Utvecklingen av detaljhandelns försäljning

hittills under 1998 antyder att hushållens

minskade sparande har skapat utrymme för bl.a.

inköp av hemelektronik och möbler. Handeln

med radio- och televisionsutrustning har ökat

med ca 20 % under det första halvåret 1998

jämfört med första halvåret 1997, och

möbelhandeln har under samma period ökat med

ca 10 %. Dessutom tyder den löpande statistiken

över totala nybilsregistreringar på att även

nybilsinköpen har ökat kraftigt.

Diagram 9.1 Privat konsumtion och disponibel inkomst

Miljarder kronor, 1991-års priser

Sammantaget förväntas hushållens totala

efterfrågan öka ytterligare de kommande åren,

främst som en följd av ökade disponibla

inkomster, förbättrade

arbetsmarknadsförhållanden och mycket positiva

framtidsförväntningar. Den totala privata

konsumtionen förväntas öka med 2,7 % 1998

och med 2,9 % 1999. Därmed upprevideras

bedömningen som gjordes i vårpropositionen

med 0,4 procentenheter för respektive år.

Konsumtionstillväxten förväntas sedan avta till

2,5 % respektive 2,0 % under åren 2000 och

2001. Den avtagande tillväxttakten i den privata

konsumtionen är huvudsakligen ett resultat av

att hushållen under både 1998 och 1999 i stor

utsträckning beräknas uppgradera och ersätta

slitna kapitalvaror. Dessa konsumtionsutgifter

förväntas så småningom återgå till långsiktigt

normala nivåer, vilket resulterar i en svagare

ökning av hushållens totala konsumtionsutgifter.

Det finns naturligtvis flera moment av

osäkerhet i bedömningen av hushållens

konsumtionsutveckling de närmaste åren. I

synnerhet gäller detta eventuella effekter på

hushållens framtidsförväntningar, och därmed

effekter på deras konsumtionsbeteende, av

diverse makroekonomiska händelser, såväl

inhemska som internationella. Det är t.ex.

tänkbart att den asiatiska krisen blir djupare och

att dess effekter på den svenska ekonomin får

återverkningar på hushållens

konsumtionsbeteende. Hushållens

förmögenhetsställning påverkas negativt av en

global nedjustering av aktiepriserna. Det är

emellertid troligt att det kortsiktiga beroendet

mellan hushållens konsumtionsutgifter och

priserna på aktier är förhållandevis begränsat.

Anledningen är att hushåll i allmänhet strävar

efter att utjämna sina konsumtionsutgifter över

tiden.

10 Investeringar

Investeringskonjunkturen tog fart det första

halvåret i år. Den totala investeringsvolymen steg

med ca 10 % jämfört med motsvarande period

förra året. Sammantaget beräknas de totala

bruttoinvesteringarna öka med knappt 10 %

1998 och med 8 % 1999.

Den starka produktionsökningen inom såväl

industrin som den privata tjänstesektorn väntas

medföra en stigande investeringsaktivitet inom

näringslivet. Inom den exportinriktade delen av

näringslivet avtar dock investeringarnas

tillväxttakt successivt, medan

utbyggnadsbehovet inom

hemmamarknadssektorerna ökar.

Förutsättningar för en viss återhämtning av

bostadsinvesteringarna är också goda. Räntorna

är låga samtidigt som hushållens ekonomi

förbättras. Under innevarande år bidrar också de

offentliga myndigheterna till den starka

investeringsexpansionen. Det förklaras av

byggnationen av storstadslederna och av en

uppgång i de kommunala myndigheternas

investeringar.

Tabell 10.1 Bruttoinvesteringar efter näringsgren

Miljarder

kronor

Årlig procentuell volymförändring

1997

1997

1998

1999

2000

2001

Näringslivet

183,6

-0,1

10,7

7,1

4,8

3,2

 industri

64,1

-6,9

8,0

4,5

4,5

3,0

Övrigt

näringsliv

119,5

3,8

12,1

8,4

5,0

3,3

Bostäder

23,8

-25,7

6,2

23,5

25,0

25,0

 Nybyggnad

11,5

-19,2

5,5

32,0

 Ombyggnad

12,3

-32,0

7,1

14,0

Offentliga

myndigheter

30,5

-9,4

7,6

1,4

2,2

1,4

Totalt

237,9

-4,8

9,8

8,0

6,8

5,9

Maskiner

136,2

2,8

11,1

6,2

4,5

3,2

Byggnader

101,7

-13,2

8,3

10,4

9,7

9,3

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Under perioden mellan 1999 och 2001 förutses

investeringskvoten, dvs investeringarna som

andel av BNP, åter närma sig de nivåer som

rådde på 1970- och 80-talen. De senaste årens

låga investeringskvoter kan delvis förklaras av

behovet att anpassa kapitalstocken för bostäder

till långsiktigt hållbara nivåer. Därtill har

sannolikt den höga realräntan också bidragit till

de låga investeringsnivåerna. I den medelfristiga

kalkylen utgör de låga räntorna och den relativt

höga lönsamheten i näringslivet goda

förutsättningar för en fortsatt expansion. Den

relativt höga investeringsaktiviteten är också en

förutsättning för att kostnadsdrivande flaskhalsar

ska kunna undvikas. Därtill bidrar också den

goda tillgången på arbetskraft till den

gynnsamma tillväxtmiljön de närmaste åren.

Bostadsproduktionen antas gradvis normaliseras

till följd av stigande disponibelinkomster och

den positiva sysselsättnings-utvecklingen. Nivån

på bostadsinvesteringarna förutses dock även år

2001 vara låg jämfört med 1980-talets nivå.

10.1 Näringslivets investeringar

Diagram 10.1 Investeringar som andel av BNP

1991 års priser, procent

Industrins investeringar har under de senaste åren

legat på en mycket hög nivå, vilket främst kan

förklaras av den kraftiga ökningen av exporten

samt en hög lönsamhet. Även om industrins

investeringar tillfälligt föll tillbaka förra året

innebar de ändå att produktionskapaciteten

byggdes ut ytterligare. Till följd av den kraftiga

produktionsökningen mot slutet av 1997 steg

kapacitetsutnyttjandet. Den utvecklingen har

fortsatt under årets inledning, trots att industrins

konjunkturläge tyder på en viss avmattning.

Under andra kvartalet i år uppgick

resursutnyttjandet till hela 90,1 %, vilket är en

nivå då investeringarna bör öka avsevärt för att

flaskhalsar i produktionen skall kunna undvikas.

Därtill stimuleras investeringarna av att

lönsamheten förväntas öka ytterligare under

innevarande år från en redan i utgångsläget hög

nivå. Den internationella prispressen har

visserligen tilltagit under året, men samtidigt är

produktivitetsutvecklingen fortsatt gynnsam och

löneutvecklingen återhållsam.

Enligt Statistiska centralbyråns

investeringsenkät från maj planerar

industriföretagen för kraftiga

investeringsökningar i år. Med tanke på det

osäkra konjunkturläge som uppstått till följd av

Asienkrisen, är det rimligt att en del av de

planerade investeringarna förskjuts till nästa år.

Enligt nationalräkenskaperna steg emellertid

industrins investeringar med drygt 8 % under

det första halvåret i år jämfört med motsvarande

period förra året. Samtidigt indikerar den senaste

kvartalsbarometern att industrins

kapacitetsutbyggnad fortsätter i stor omfattning

också under andra halvåret. Investeringarna

bedöms därför öka med 8 % i industrin 1998

vilket innebär att kapitalstocken byggs ut med

över 4 %. Investeringsvolymerna blir mycket

stora inom verkstadsindustrin som gynnas av

den goda investeringskonjunkturen i Europa.

För 1999 beräknas investeringarna öka med ca

4 %. Resursutnyttjandet förutses också nästa år

ligga på en hög nivå. Detta i kombination med en

hög lönsamhet utgör gynnsamma förutsättningar

för en fortsatt kapacitetsutbyggnad. Både privat

konsumtion och export ökar i betydande

omfattning, vilket bör innebära avsevärda

investeringsökningar inom såväl konsumtions-

som investeringsvaruindustri.

Tabell 10.2 Övriga näringslivets investeringar

Miljarder

kronor

Årlig procentuell förändring

1997

1996

1997

1998

1999

Jordbruk och skogsbruk

8,9

6,0

7,1

4,4

4,1

Energi och vattenverk

14,1

-4,1

3,3

10,4

14,4

Byggnadsindustri

4,6

-2,0

13,4

4,0

11,0

Handel

17,2

0,4

4,3

20,0

17,0

Finansiell verksamhet

2,5

-15,1

30,5

15,0

11,0

Företagstjänsteverksamhet

14,1

0,2

6,3

16,0

7,0

Hushållsverksamhet

11,2

-3,1

13,5

5,0

5,0

Fastighetsverksamhet

7,7

15,2

2,8

9,0

16,0

Övrig tjänsteverksamhet

39,2

-1,6

-1,6

12,3

1,8

 därav samfärdsel

24,4

11,6

-3,2

19,0

-2,0

Summa

119,5

0,3

3,8

12,1

8,4

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Investeringarna inom övrigt näringsliv ökade mer

än förväntat under det första halvåret i år. En

mycket kraftig expansion noterades i sektorer

som i stor utsträckning påverkas av hushållens

efterfrågan. Inom exempelvis varuhandeln ökade

investeringsvolymerna med hela 28 % första

halvåret i år jämfört med samma period 1997.

För såväl 1998 som 1999 beräknas

investeringarna öka starkt inom de flesta

delsektorer inom övrigt näringsliv. En sådan

utveckling stöds av resultaten från Statistiska

centralbyråns investeringsenkät från maj. En

kraftig produktionsökning och låga räntor utgör

gynnsamma förutsättningar för en betydande

utbyggnad av kapaciteten under prognos-

perioden. Tillgängliga indikatorer tyder också på

en markant ökning av investeringsaktiviteten

framöver. Priserna på kommersiella fastigheter

har för riket som helhet ökat med 15 % de

senaste två åren. Samtidigt har vakanserna inom

expansiva regioner minskat i sådan omfattning

att nyproduktion av kommersiella lokaler åter

blivit lönsam. Av juni månads tjänstebarometer

från Konjunkturinstitutet framgår att

konjunkturläget stärktes ytterligare både för

arkitekter och för teknisk konsultverksamhet.

En uppgång i dessa sektorer förebådar en ökning

av investeringar i realkapital med 1/2 till 1 års

eftersläpning. En del strukturella förändringar

bidrar också till investeringsexpansionen

framöver. Avregleringen av energisektorn

innebär ökade krav på rationaliseringar. Detta

tillsammans med det statliga energiomställnings-

programmet, i vilket det årligen finns avsatt ca

1,5 miljarder kronor, innebär en betydande

investeringshöjning inom energisektorn. För

innevarande år väntas statliga infrastruktur-

satsningar såsom byggandet av Öresundsbron

med tillfartsleder, samt ökade järnvägs-

investeringar bidra till investeringsökningen

inom övrigt näringsliv. Sammantaget beräknas

investeringarna inom övrigt näringsliv öka med

12 % i år och med drygt 8 % 1999. Därmed

stiger resursutnyttjandet något fram till och med

1999. Det finns dock en viss osäkerhet i

bedömningen över investeringsutvecklingen

framöver. Under tidigare konjunkturuppgångar

har det funnits en tendens till en snabbare

ökningstakt än den här redovisade prognosen.

10.2 Bostäder

Bostadsbyggandet ökade med 12 % under första

halvåret 1998 jämfört med samma period 1997.

Under förra året låg dock bostadsbyggandet på

en rekordlåg nivå. Bostadsbyggandet har sedan

lågkonjunkturen i början på 1990-talet legat på

en historiskt mycket låg nivå. Detta har inneburit

att bostadsstocken gradvis anpassats till en ny

jämviktsnivå. Minskningen av

bostadssubventionerna till motsvarande 30 % av

räntekostnaden är nu i stort sett genomförd,

samtidigt som de allmänna ekonomiska

förutsättningarna för en ökad efterfrågan på

bostäder snabbt förbättras. Hushållens

disponibla inkomster beräknas öka kraftigt efter

en lång stagnationsperiod och sysselsättningen

tar fart. Därigenom finns förutsättningarna för

en markant uppgång i bostadsproduktionen.

Diagram 10.2 Antal outhyrda respektive påbörjade

lägenheter

Tusental

Bostadsbyggandet har hittills varit lågt på grund

av att priserna på andrahandsmarknaden i

allmänhet understigit nyproduktionskostnaden.

Sedan priserna på småhus stigit med 8 % för

riket som helhet det senaste året, har skillnaden

mellan priserna på andrahandsmarknaden och

nyproduktionskostnaden reducerats till ca 10 %.

De regionala skillnaderna är emellertid mycket

stora. I de flesta tillväxtområden är

nyproduktion redan i dagsläget lönsam samtidigt

som antalet tomma lägenheter är lågt. I andra

områden kommer det inte under överskådlig tid

att bli lönsamt att bygga nya bostäder och

vakans-graden är mycket hög. Den

bostadspolitiska propositionen beslutades av

Riksdagen i juni månad. Därmed undanröjdes

den osäkerhet som omgärdat den framtida

bostadsfinansieringen, vilket främjar byggandet

av nya bostäder. Därutöver bör sänkningen av

fastighetsskatten från 1,7 % till 1,5 % av

taxeringsvärdet liksom den nu föreslagna

tillfälliga sänkningen av fastighetsskatten på

flerbostadshus, leda till en högre

bostadsefterfrågan. Enligt Konjunktur-

institutets kvartalsbarometer från juni synes

bostadsbyggandet under andra halvåret vara på

väg mot en påtaglig återhämtning. Långa

projekteringstider torde innebära att en mer

markant uppgång i bostadsbyggandet märks

först nästa år. Sammantaget beräknas antalet

påbörjade lägenheter stiga till drygt 12 000 i år och

till 17 000 nästa år. Enligt Boverket uppgår det

långsiktiga behovet av nya bostäder till 30 000-

35 000 per år.

Ombyggnationen av bostäder har också legat

på en mycket låg nivå de senaste åren även om

det temporära stimulansbidraget tillfälligt drog

upp ombyggnadsvolymerna under 1996. Den

tidigare låga lönsamheten i branschen samt

hushållens svaga inkomstutveckling har

sannolikt lett till att en del ombyggnader skjutits

på framtiden. De låga räntorna som gradvis

stärker bostadsföretagens finansiella ställning, i

kombination med hushållens relativt starka

inkomstutveckling, bör dock innebära att

ombyggandet närmar sig en mer långsiktig

jämviktsnivå. Antalet påbörjade ombyggnader av

flerbostadshus var emellertid fortsatt lågt under

första halvåret i år. Detta beror sannolikt på den

osäkerhet som då rådde om det framtida

bostadsfinansieringssystemet. Under samma

period steg ombyggnationen av egnahem. Under

de närmaste åren finns det, vid sidan av

räntebidrag till ombyggnad, möjlighet att få del

av stödet till ekologisk hållbar utveckling, vilket

bidrar till att stimulera ombyggnadsverksam-

heten.

10.3 Lagerinvesteringar

De totala lagerförändringarnas effekt på BNP-

tillväxten förväntas bli neutral såväl i år som

nästa år. Lagerinvesteringarna enligt

primärstatistiken och nationalräkenskaperna

skiljer sig emellertid delvis åt, vilket försvårar

tolkningen av lagerutvecklingen.

Under andra halvåret förra året genomfördes

en viss lageruppbyggnad inom industrin.

Samtidigt växte produktionen snabbt och den

nedgång i lagerkvoten, dvs. lagerstocken i

förhållande till produktionen, som inleddes

andra halvåret 1996 fortsatte. Inledningsvis i år

har industriproduktionen mattats något och

Konjunkturinstitutets barometer för industrin

från i juli och augusti i år indikerar ett ökat

missnöje med färdigvarulagrens storlek. Under

loppet av 1998 beräknas emellertid efterfrågan

tillta, vilket begränsar tillväxten av

färdigvarulagren. I stället förväntas den

prognostiserade uppgången av

industriproduktionen under senare delen av 1998

och under 1999 medföra att lagren av insatsvaror

och varor i arbete ökar. Prognoserna för

produktionen och lagerförändringarna innebär

att lagerkvoten fortsätter att falla såväl i år som

nästa år. Den internationella utvecklingen utgör

emellertid en risk i prognosen. Tillväxten av

order från exportmarknaderna har från årsskiftet

fram till juni i år stannat av och om den

internationella efterfrågan viker ytterligare kan

en oönskad lageruppbyggnad ske inom

industrin, med en uppgång i lagerkvoten som

följd. En sådan utveckling skulle kunna ändra

förloppet till en snabbare uppbyggnad av

industrins lager i år som följs av en

lagerreducering under 1999.

Förra året växte lagren inom både detalj- och

partihandeln. Lageruppbyggnaden inom

detaljhandeln kan sättas i samband med

uppgången i den privata konsumtionen förra

året. Hushållens efterfrågan beräknas tillta

framöver, vilket sannolikt innebär en något ökad

lagerhållning för detaljhandeln som helhet.

Uppgången i hushållens efterfrågan, tillsammans

med en ökad industriproduktion, beräknas också

bidra till att lagerhållningen ökar inom

partihandeln nästa år.

Sammantaget beräknas de totala lagren i år och

nästa år växa i ungefär samma omfattning som

förra året. Detta innebär att tillväxtbidraget från

lagerinvesteringarna kommer att ligga nära noll

båda åren.

Tabell 10.3 Lagerförändringar och lagerbidrag

Miljoner kronor, 1991 års priser

1996

1997

1998

1999

Jord- och skogsbruk

33

-102

-100

-100

Industri

1161

-1831

2900

2800

El-, gas- och värmeverk

129

-324

0

0

Handel

-4747

8996

5900

6200

Summa

-3424

6739

8700

8900

BNP-bidrag

-1,1

0,7

0,1

0,0

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

11. Den offentliga sektorn

De offentliga finanserna har stärkts kraftigt

sedan 1994 och i år beräknas det finansiella

sparandet i den offentliga sektorn visa ett

överskott, som sedan växer under

kalkylperioden. Det statliga lånebehovet, som

uppgick till ca 140 miljarder kronor så sent som

1995, har vänts så att statsskulden kan börja

amorteras i år.

Diagram 11.1 Den offentliga sektorns finansiella

sparande

Procent av BNP

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn

Finansiellt sparande

År 1997 uppgick underskottet i den offentliga

sektorns finansiella sparande till ca 19 miljarder

kronor. Därmed hade underskottet, mätt som

andel av BNP, reducerats till 1,1 % från 10,3 %

år 1994. För 1998 väntas de offentliga finanserna

visa ett överskott på ca 38 miljarder kronor eller

2,1 % av BNP. Av detta överskott beror

emellertid 0,8 procentenheter på att AP-fondens

innehav av svenska fastigheter överförs till

bolagsform. Överföringen tillgodoräknas det

finansiella sparandet eftersom aktier till skillnad

från fastigheter betraktas som finansiella

tillgångar i nationalräkenskaperna. Exklusive

denna bokföringsmässiga effekt uppgår

överskottet således till 1,3 % av BNP. De

utdelningar från det statliga fastighetsbolaget

Securum som ägt rum i år tillgodoräknas inte det

finansiella sparandet.

För 1999 beräknas ett överskott på 1,1 % av

BNP. Överskottet stiger sedan som andel av

BNP till 2,3 % år 2000 och till 3,3 % år 2001, se

tabell 11.1.

Förstärkningen av det finansiella sparandet

sker genom att utgifterna som andel av BNP

(utgiftskvoten) minskar. Utgiftskvoten,

Tabell 11.1 Den offentliga sektorns finanser

Miljarder kronor, löpande priser

1997

1998

1999

2000

2001

Inkomster

1092,8

1148,1

1163,8

1201,9

1241,4

 procent av BNP

62,8

63,3

61,7

60,7

60,0

Skatter och avgifter

941,7

992,9

1014,8

1053,5

1096,2

 procent av BNP

54,2

54,8

53,8

53,2

53,0

Kapitalinkomster

84,6

85,1

77,3

75,8

70,4

Övriga inkomster

66,4

70,1

71,7

72,6

74,8

Utgifter

1111,9

1110,1

1142,5

1155,5

1172,5

 procent av BNP

63,9

61,3

60,6

58,4

56,7

Transfereringar

506,3

510,5

519,1

514,7

520,8

Konsumtion och investeringar

491,7

496,1

529,3

550,2

570,1

Ränteutgifter

113,9

103,5

94,2

90,6

81,6

Finansiellt sparande

-19,1

38,1

21,3

46,4

68,9

 procent av BNP

-1,11

2,11

1,1

2,3

3,3

Finansiell ställning

Nettoskuld

376,8

338,1

310,5

265,4

197,6

 procent av BNP

21,7

18,7

16,5

13,4

9,6

Konsoliderad bruttoskuld2

1331,8

1319,2

1321,8

1280,1

1153,1

 procent av BNP

76,6

72,8

70,1

64,7

55,8

1 Enligt de regler som gäller inom EU uppgick det finansiella sparandet som

andel av BNP för 1997 till -0,8 procent och beräknas för 1998 till 1,2 %.

2 Den konsoliderade skulden är definierad enligt EU:s konvergenskriterier

(Maastricht).

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksgäldskontroret, Riksrevisionsverket,

Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

som började sjunka 1994, beräknas gå ned från

63,9 % år 1997 till 56,7 % år 2001. Av denna

nedgång på 7,2 procentenheter svarar sänkta

ränteutgifter för 2,7 procentenheter. I övrigt

beror minskningen huvudsakligen på att

transfereringsutgifterna ökar långsammare än

BNP. Utgifterna för den offentliga

verksamheten i form av konsumtion och

investeringar sjunker med endast 0,6

procentenheter av BNP mellan 1997 och 2001.

Efter en tillfällig ökning i år sjunker även

inkomsterna som andel av BNP. Nedgången

beror såväl på att skattekvoten minskar som på

att ränteinkomsterna sjunker. Nedgången av

ränteinkomsterna är till stor del en effekt av

pensionsreformen, som innefattar en reducering

av AP-fondens tillgångar.

Jämfört med bedömningarna i den

ekonomiska vårpropositionen har prognosen för

det finansiella sparandet reviderats upp för åren

1998 och 1999, även med beaktande av de efter

vårpropositionen föreslagna skattesänkningarna

och utgiftsökningarna. Den redan beslutade

sänkningen av fastighetsskatten samt förslagen

om skattereduktion och höjda pensioner

beräknas belasta det offentliga sparandet med ca

7,5 miljarder kronor 1999. Bedömningen av de

offentliga finanserna exklusive dessa åtgärder har

således förändrats i ännu mer positiv riktning.

Skatteinkomsterna har i år visat sig bli betydligt

större än vad som tidigare prognostiserats och

bedömningen för 1999 har också reviderats upp.

Därtill är räntenivån och följaktligen de

offentliga ränteutgifterna lägre än vad som

beräknades i vårpropositionen. Exklusive den

sänkta fastighetsskatten och de nu föreslagna

åtgärderna har sparandet reviderats upp något

även för åren 2000 och 2001. I vårpropositionen

gjordes ett beräkningstekniskt antagande med

innebörden att det skulle ske överföringar till

hushållssektorn i den mån den offentliga

sektorns finansiella sparande översteg det

målsatta. Något sådant antagande görs inte i

föreliggande kalkyl. I stället ligger i kalkylerna att

hela det beräknade överskottet ger en

motsvarande amortering av den offentliga

nettoskulden.

Den finansiella ställningen

Det finansiella sparandet visar den förändring av

den finansiella förmögenheten som sker genom

transaktioner. Värdeförändringar påverkar

således inte det finansiella sparandet. Detsamma

gäller försäljningar av aktier och andra finansiella

tillgångar, då de inte förändrar den finansiella

förmögenhetsställningen.

Diagram 11.2 Den offentliga sektorns inkomster och

utgifter

Procent av BNP

Den offentliga skulden påverkas däremot av

anskaffning och försäljningar av finansiella

tillgångar samt värdeförändringar på skulden i

utländsk valuta. Den offentliga sektorns

konsoliderade bruttoskuld, definierad enligt de

s.k. Maastrichtkriterierna, motsvarade 79,3 % av

BNP vid utgången av 1994. Skuldkvoten har

sedan reducerats och uppgick till 76,6 % vid

utgången av 1997 och beräknas gå ned till 72,8 %

vid slutet av 1998. Genom de finansiella

överskotten och fortsatta försäljningar av statens

aktieinnehav fortsätter skulden att sjunka och

understiger 60 % av BNP år 2001. Den

konsoliderade bruttoskulden reduceras även av

att det som ett led i ålderspensionsreformen sker

en betydande engångsöverföring av tillgångar i

AP-fonden till staten för amortering av

statsskulden.

Diagram 11.3 Den offentliga sektorns konsoliderade

bruttoskuld och nettoskuld

Procent av BNP

Den offentliga sektorns finansiella nettoskuld,

dvs. skulder minus samtliga finansiella tillgångar,

är väsentligt lägre än den konsoliderade

bruttoskulden. Detta beror huvudsakligen på att

AP-fonden har betydande finansiella tillgångar

vid sidan av statsobligationer. Nettoskulden

sjunker i takt med överskottet i det finansiella

sparandet och beräknas reduceras som andel av

BNP från 21,7 % vid utgången av 1997 till 9,6 %

vid utgången av 2001.

Skatter och avgifter

Skatterna och avgifterna som andel av BNP

(skattekvoten) uppgick 1996 och 1997 till ca

54 %. Det är en uppgång med över 4

procentenheter från 1995. Av den kraftiga

ökningen från 1995 till 1997 förklaras endast en

tredjedel av ändrade skatteregler och höjda

taxeringsvärden på fastigheter. En nästan lika

stor del av höjningen av skattekvoten beror på en

återhämtning av de viktigaste skattebaserna,

lönesumman och den privata konsumtionen,

som var nedpressade som andel av BNP år 1995

och under de närmast föregående åren.

Tabell 11.2 Den offentliga sektorns skatter och avgifter

Procent av BNP

1997

1998

1999

2000

2001

Skatter och avgifter

54,2

54,7

53,8

53,2

53,0

Hushållens direkta

skatter och avgifter

22,8

23,3

22,5

22,5

22,3

Företagens direkta

skatter

2,9

3,5

3,6

3,2

3,2

Arbetsgivaravgifter

14,4

14,6

14,6

14,6

14,5

Mervärdesskatt

7,5

7,2

7,2

7,2

7,3

Övriga indirekta skatter

6,5

6,2

5,9

5,7

5,7

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

Hushållens skattemässigt redovisade

nettoinkomster av kapital, dvs. ränteinkomster,

aktieutdelningar och reavinster med avdrag för

utgiftsräntor och reaförluster, var negativa t.o.m.

1995, vilket sammantaget innebar ett

skattebortfall. Sedan 1996 har

kapitalinkomsterna gett ett positivt netto, vilket

höjer skattekvoten. Denna vändning av

hushållens kapitalinkomster är en konsekvens av

att hushållens finansiella sparande varit högt

under flera år samt av att hushållen realiserar en

del av den värdestegring, som ägt rum på aktier

och fastigheter de senaste åren.

I år stiger skattekvoten till 54,8 % bl.a. till

följd av höjningen av den allmänna

pensionsavgiften med 1 procentenhet samt stora

inbetalningar av skatt på förra årets reavinster

m.m. Årets sänkning av fastighetsskatten från 1,7

till 1,5 % får fullt genomslag i skatteinkomsterna

först nästa år. Då sänks också den statliga

inkomstskatten när den s.k. värnskatten upphör

och endast till en del kompenseras av ett

skatteuttag på 25 % för höga inkomster.

Dessutom föreslås tillfälligt för 1999 en

skattereduktion för inkomsttagare med lägre

inkomster samt en sänkning av fastighetsskatten

på hyreshus. Företagens direkta skatter som

ligger på en historiskt hög nivå 1998 och 1999

beräknas falla tillbaks något åren därefter.

Inkomsterna från skatt på reavinster väntas avta

under prognosperioden. Sammantaget beräknas

skattekvoten gå ned från 54,8 % 1998 till 53 % år

2001, se tabell 11.2.

Utgifter

Som framgår av diagram 11.4 skedde en kraftig

real ökning av de offentliga utgifterna i början av

1990-talet, delvis beroende på bankstödet. År

1994 började dock utgifterna sjunka, trots ökade

ränteutgifter på statsskulden, och 1997 var

utgifterna i reala termer ca 4 % lägre än 1994. De

totala utgifterna i reala termer beräknas öka

något i år för att sedan vara i stort sett

oförändrade 1999.

Diagram 11.4 Den offentliga sektorns reala utgifter

Index 1991=100

Ränteutgifterna sjunker kraftigt till följd av

nedgången i räntenivån och den minskade stats-

skulden. Den lägre räntan medför även minskade

räntebidrag till bostäder. Transfereringarna till

hushållen stiger däremot i år, trots en kraftigt

nedgång i arbetslösheten. Ersättningsnivåerna i

socialförsäkringarna och barnbidragen har höjts

och arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen har

halverats, vilket ökar utbetalningarna från den

offentliga sektorn. Även den offentliga

konsumtionen och investeringarna ökar i volym

efter flera års minskningar. I fasta priser växer

den offentliga konsumtionen betydlig lång-

sammare än BNP, men då prisutvecklingen är

högre än för BNP blir konsumtionen som andel

av BNP oförändrad 1998 och 1999.

Tabell 11.3 Den offentliga sektorns utgifter i löpande pris samt volymförändring

Miljarder kronor, löpande priser

Procentuell förändring, 1991 års priser

1997

1997

1998

1999

2000

2001

Summa utgifter

1111,6

-3,1

0,3

-0,1

-1,3

-0,9

exklusive räntor

997,7

-2,7

1,4

0,9

-0,9

0,1

Hushållstransfereringar

387,9

-0,3

2,5

-0,5

-0,6

0,3

Pensioner

216,2

0,1

1,1

1,3

0,7

1,2

Sjukförsäkring m.m.

34,3

-6,9

10,9

3,7

1,1

1,5

Arbetsmarknadsstöd

55,3

2,0

-8,6

-12,5

-14,4

-10,3

Övrigt

82,2

-0,1

10,0

0,1

2,3

1,8

Övriga transfereringar

118,4

-6,6

-6,7

5,9

-8,8

-4,9

Varav

 Läkemedel

13,6

-0,3

-4,8

4,2

6,7

-0,4

 Räntebidrag till bostäder

20,8

-25,7

-48,2

-29,7

-46,9

-52,1

 Bidrag till EU

20,1

19,2

3,7

4,1

-4,6

1,5

Ränteutgifter

113,9

-6,5

-9,6

-9,7

-5,4

-11,7

Konsumtion

449,3

-2,1

1,9

0,8

0,6

0,8

Investeringar m.m.

42,4

-14,6

7,9

2,1

2,5

1,5

Anm: Förändringstal för investeringar är beräknade exkl. köp och försäljning av

fastigheter.

Anm: Deflatering med implicitprisindex för offentlig konsumtion resp.

investeringar. Övriga delar deflaterade med KPI.

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

För åren efter sekelskiftet fortsätter ränte-

utgifterna falla i takt med att statsskulden

sjunker. Utgifterna för arbetslösheten minskar

ytterligare. Pensionerna ökar trendmässigt till

följd av ett ökat antal pensionärer med hög ATP.

Utgifterna för sjukförsäkringen antas, vid

oförändrade regler, utvecklas i takt med lönerna.

Övriga transfereringar till hushållen ökar genom

den föreslagna höjningen av barnbidragen.

Räntebidragen till bostäder halveras såväl år 2000

som 2001 till en nivå på drygt 2 miljarder kronor

år 2001. Den offentliga konsumtionen förutses

växa relativt långsamt. Sammantaget sjunker

utgifterna realt med 1,3 % år 2000 och med 0,9

% år 2001, se tabell 11.3.

Finanspolitiken

År 1994 visade den offentliga sektorns finansiella

sparande ett underskott på motsvarande 10,3 %

av BNP. För 1998 beräknas ett överskott på

2,1 % av BNP. Mellan 1994 och 1998 förbättras

således det finansiella sparandet med 12,4 % av

BNP. Bakom denna utveckling ligger förutom

finanspolitiska åtgärder en rad andra faktorer,

som konjunkturutveckling, förändrat ränteläge,

periodiseringar av skatteinkomster och köp och

försäljningar av fastigheter. I tabell 11.4 redovisas

dessa faktorers bidrag till förändringen av det

finansiella sparandet. Den komponent som

hänförs till konjunktur beaktar såväl BNP-

utvecklingen som de viktigaste skattebasernas

utveckling i förhållande till BNP. Den del som

beror på BNP mäts som 75 % av avvikelsen i

BNP-tillväxt från en antagen trendmässig

utveckling på 2 %. Denna uppskattning av

konjunkturkänsligheten i de offentliga

finanserna är baserad på simuleringar i modeller

av den offentliga sektorns inkomster och

utgifter. Hur det offentliga sparandet påverkas av

konjunkturen beror inte bara på BNP-tillväxten

utan också på tillväxtens sammansättning. En

exportledd tillväxt ger lägre skatteinkomster än

om tillväxten drivs av privat konsumtion.

Förskjutningar mellan vinster och löner påverkar

också skatteinkomsterna eftersom vinster på

kort sikt är lägre beskattade än löner.

Betydelsen av skattebasernas utveckling

framgår tydligt när man jämför bidraget från

konjunkturen till förändringen av det finansiella

sparandet i tabell 11.4 för åren 1995 och 1996. År

1995 steg BNP med 3,9 % men lönesumman och

den privata konsumtionen ökade svagt. År 1996

var BNP-ökningen endast 1,3 % medan

lönesumman steg realt med nära 5 %. Detta

resulterar i att konjunkturen gav ett negativt

bidrag 1995 och ett positivt bidrag 1996 till

förändringen av den offentliga sektorns

finansiella sparande, trots att den faktiska

tillväxten översteg den trendmässiga år 1995 men

inte 1996.

Tabell 11.4 Förändring av finansiellt sparande

Procent av BNP

1995

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Total förändring

2,6

5,7

1,0

3,2

-1,0

1,2

1,1

Förklarande faktorer

Kapitalinkomster och

ränteutgifter, netto

-0,4

-0,4

0,0

0,7

0,1

0,1

0,3

Konjunkturläge inkl.

förändring av

skattebaser

-0,2

0,5

0,0

0,6

0,6

0,5

0,2

Periodicering av

skatteinkomster

0,2

1,2

-1,2

1,2

-0,3

-0,4

0,1

Köp och försäljningar av

fastigheter, netto

0,2

0,4

-0,8

1,2

-0,8

-0,1

0,0

Justerat finansiellt

sparande

2,8

3,9

3,0

-0,4

-0,5

1,0

0,5

Källa: Finansdepartementet.

Periodiseringar av skatteinkomsterna har för

vissa år stor betydelse för det finansiella

sparandet. Det är huvudsakligen den

kassamässiga uppbörden av skatter som ingår i

sparandet. År 1996 höjdes sparandet tillfälligt av

förändringen av uppbörden av mervärdesskatt.

År 1998 ökar skattebetalningarna från hushåll

och företag mer än den beräknade slutligt

fastställda skatten, vilket bl.a. förklaras av att

skatten på de höga realisationsvinsterna 1997

betalas i år.

Det som i nationalräkenskaperna registreras

som köp och försäljningar av fastigheter är ofta

ett resultat av finansiella transaktioner, som sale-

lease-backavtal och bolagiseringar. År 1997 drogs

det offentliga sparandet ned av kommunala köp

av fastigheter och 1998 förbättras sparandet av

bolagiseringen av AP-fondens fastigheter.

Efter beaktande av bidragen från dessa

faktorer till förändringen av det finansiella

sparandet återstår en restpost, justerat finansiellt

sparande, som kan tolkas som en grov indikator

på finanspolitikens inriktning. Som framgår av

tabell 11.4 ökade det justerade finansiella

sparandet med sammanlagt 9,7 % av BNP från

1994 till 1997. Finanspolitiken var således starkt

kontraktiv under denna period.

Konsolideringsprogrammets skattehöjningar och

besparingar uppgick till 7 % av BNP för dessa år.

Att förbättringen av det justerade sparandet blev

än större beror bl.a. på besparingar i kommuner

och landsting, som inte räknades in i

konsolideringsprogrammet, samt på att

utgifterna för räntebidragen till bostäder

reducerades till följd av räntenedgången.

I år och nästa år minskar det justerade finan-

siella sparandet med ca 0,5 % av BNP per år,

vilket indikerar en milt expansiv finanspolitik.

Visserligen innebär konsolideringsprogrammet

budgetförstärkningar också 1998, men dessa

kompenseras av andra åtgärder som t.ex. höjda

ersättningsnivåer i socialförsäkringarna, höjda

barnbidrag, sänkt fastighetsskatt samt höjda

statsbidrag till kommunerna, som bidrar till en

ökning av den kommunala konsumtionen. För år

2000 förbättras det justerade sparandet med 1 %

av BNP och 2001 med 0,5 % av BNP.

Sammanfattningsvis är således finanspolitiken,

enligt detta mått, svagt expansiv 1998 och 1999

och svagt kontraktiv 2000 och 2001.

11.2 Den statliga sektorn

Den finansiella situationen för staten har

förbättrats markant under senare år. Statens

finansiella sparande visade ett underskott på ca

180 miljarder kronor 1994 medan det i år

beräknas uppkomma ett överskott på 14,6

miljarder kronor. Motsvarande förbättring visar

sig också i att det statliga lånebehovet vänts från

en upplåning på 185 miljarder kronor 1994 till en

amortering av statsskulden med 12 miljarder

kronor i år. Statsskulden var, som andel av BNP,

högst åren 1994-95 då den uppgick till 84 %. Vid

årets utgång beräknas den till motsvarande

77,5 % av BNP, se tabell 11.5 på nästa sida.

Ålderspensionsreformen medför en påtaglig

belastning på statens finanser från 1999, medan

det sker en motsvarande förstärkning av ålders-

pensionssystemet. Som redovisas närmare i

avsnitt 11.3 medför de statliga

ålderspensionsavgifterna, överföringen av medel

till premie-pensionssystemet m.m. en

nettoförsvagning av statsfinanserna med 43

miljarder kronor år 1999, 22 miljarder kronor år

2000 och 28 miljarder kronor år 2001. Som

kompensation för denna försvagning överförs

under perioden 1999-2001 till staten medel från

AP-fonden motsvarande 45, 45 respektive 235

miljarder kronor år 1999, 2000 respektive 2001.

Den stora överföringen år 2001 utgör

kompensation även för tiden efter detta år.

Engångsöverföringen 2001 kommer delvis att

bestå av bostadsobligationer, som ska förvaltas

av Riksgäldskontoret till dess obligationerna

förfaller till betalning. Till den del dessa

obligationer förfaller efter 2001 påverkas därför

inte statens lånebehov. Däremot påverkas statens

finansiella sparande av överföringen av

bostadsobligationer. I prognosen har antagits att

av överföringen år 2001 utgörs 63 miljarder

kronor av bostadsobligationer, med förfall efter

2001.

Tabell 11.5 Staten inklusive sjuk- och arbetslöshetsförsäkringen (exkl. statliga

 affärsverk och aktiebolag)

Miljarder kronor, löpande priser

1997

1998

1999

2000

2001

Inkomster

618,7

665,4

719,9

741,2

958,4

Skatter och avgifter

560,7

603,3

615,1

633,3

660,3

Överföring från AP-fonden

45,0

45,0

235,0

Övriga inkomster

58,0

62,1

59,8

63,0

63,1

Utgifter

641,3

650,8

704,8

673,0

676,4

Transfereringar till privat sektor och utlandet

323,7

312,4

309,2

298,6

297,4

Bidrag till kommuner

60,2

81,6

91,2

94,1

96,4

Ålderspensionsavgifter till pensionssystemet

15,3

15,2

15,5

Premiepensionsmedel

37,0

12,5

18,1

Konsumtion och investeringar

151,2

160,5

165,3

169,9

175,5

Ränteutgifter

106,3

96,4

86,8

82,7

73,5

Finansiellt sparande

-22,6

14,6

15,1

68,3

282,0

Lånebehov

6,2

-12,0

-16,0

-63,1

-203,1

Statsskuld

1432,1

1404,5

1382,3

1321,8

1119,7

 procent av BNP

82,4

77,5

73,3

66,8

54,1

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksgäldskontoret, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Sammantaget förstärks statens finansiella

sparande under åren 1999, 2000 och 2001 med ca

2, 23 och 207 miljarder kronor till följd av

pensionsreformen.

Totalt inklusive pensionsreformen beräknas

statens finansiella sparande uppgå till 15, 68 och

282 miljarder kronor för åren 1999, 2000 och

2001. Amorteringen av statsskulden blir något

lägre än de finansiella överskotten. Statsskulden

beräknas minska med 285 miljarder kronor från

1998 till 2001 till motsvarande 54,1 % av BNP år

2001. Av denna nedgång är ca 168 miljarder

kronor effekter av pensionsreformen,

motsvarande ca 8 % av BNP.

Bortsett från övergångseffekter beräknas

pensionsreformen försvaga statens finanser och

öka lånebehovet med drygt 50 miljarder kronor,

medan sparandet i ålderspensionssystemet

förstärks med samma belopp. För att belysa

utgångsläget för de statliga finanserna efter

reformens fulla genomförande år 2001 har en

beräkning också gjorts av det sparande som

skulle ha uppkommit år 2001 om reformen i sin

helhet hade slutförts den 31 december 2000.

Detta underliggande finansiella sparande

beräknas till 0,8 % av BNP.

De statliga utgifterna beräknas, enligt

redovisningen i nationalräkenskaperna, uppgå till

650,8 miljarder kronor 1998. Av utgifterna är det

endast konsumtionen och investeringarna som

utgör real resursförbrukning och ingår i BNP.

Den statliga konsumtionen svarar för ca 1/5 av

statens utgifter och ca 7,5 % av BNP. Den

statliga konsumtionen varierar relativt kraftigt

mellan åren och har visat sig vara svår att

förutsäga. Genom systemet med anslagssparande

kan statliga myndigheter delvis förskjuta

förbrukningen av de budgeterade medlen i tiden.

Dessutom är nationalräkenskapernas preliminära

utfall osäkra och genomgår ofta stora

revideringar.

Den statliga konsumtionen i fasta priser har

minskat kontinuerligt sedan 1995 och förra året

sjönk konsumtionen med hela 5 %. En

återhämtning skedde första halvåret 1998 då

konsumtionen steg med 4,6 %, jämfört med

motsvarande period 1997. Den starka ökningen

beror på stora inköp av varor och tjänster bl.a. till

för-svaret, medan den statliga sysselsättningen

fortsatte sjunka. För andra halvåret beräknas

ökningstakten för konsumtionen avta till 0,5 %,

vilket leder till en uppgång för helåret 1998 på

2,5 %. För de kommande åren i prognosperioden

väntas sedan en ökning på 0,5 % per år.

11.3 Allmänna pensionsfonden/

ålderspensionssystemet

År 1998 beräknas avgiftsintäkterna till den

allmänna tilläggspensionen (ATP) understiga

utbetalda ATP-pensioner med ca 34 miljarder

kronor. Detta underskott finansieras med AP-

fondens direktavkastning i form av utdelningar

och ränteinkomster, som sammantagna väntas

uppgå till 43,4 miljarder kronor. I år sker en

bolagisering av AP-fondens inhemska

fastighetsinnehav, som har ett uppskattat värde

på 15 miljarder kronor. Denna transaktion

bokförs i nationalräkenskaperna som ett bidrag

till fondens finansiella sparande. Frånräknat

denna effekt uppgår fondens finansiella sparande

till 8,3 miljarder kronor. Eftersom ATP-

systemets avgiftsunderskott vuxit trendmässigt

har fondens sparande successivt avtagit. I början

av 1990-talet hade fonden ett sparande på 46,5

miljarder kronor.

Den av riksdagen beslutade

ålderspensionsreformen innebär att AP-fonden

fr.o.m. år 1999 får en delvis ny roll. Fonden

kommer framgent att finansiera

inkomstbaserade ålderspensioner inom det

reformerade systemets s.k. fördelningsdel.

Finansieringsansvaret för tilläggspension i form

av förtids- och efterlevandepension förs över till

statsbudgeten. Vidare medför reformen att

fondens avgiftsinkomster förstärks genom att

det införs statliga ålderspensionsavgifter på vissa

transfereringar m.m., som betalas över

statsbudgeten. Nivåerna för allmänna

pensionsavgiften och ålderspensionsavgiften är i

år 6,95 resp 6,40 % och antas vara så under

prognosperioden. Ålderspensionsreformen

innebär dock att avgiftssatserna ska vara högre.

Vid sidan av AP-fonden påbörjas under år

1999 en förmögenhetsuppbyggnad inom premie-

pensionssystemet. De medel som avsätts

motsvarar intjänad premiepensionsrätt och

placeras hos den fondförvaltare som den enskilde

själv väljer. Genom att den statliga

Premiepensionsmyndigheten är formell ägare av

fondandelarna kommer sparandet i

premiepensionssystemet att i

nationalräkenskaperna inräknas i den offentliga

sektorn. Den offentliga sektorn indelas därför

fr.o.m. år 1999 i den statliga sektorn, den

kommunala sektorn och ålderspensionssystemet,

varav det senare omfattar AP-fonden och

Premiepensionsmyndigheten. Sparandet i den 7:e

AP-fonden tillgodoräknas

Premiepensionsmyndigheten.

Tabell 11.6 Ålderspensionssystemet

Miljarder kronor, löpande priser

1997

1998

1999

2000

2001

Inkomster

133,6

134,4

181,2

157,8

161,7

Avgifter

87,5

91,1

105,7

112,5

116,2

 Allmänna egenavgifter

7,8

52,2

58,4

60,4

62,4

 Ålderspensionsavgifter

79,7

38,9

32,0

36,9

38,3

 Statliga ålderspensions-

 avgifter

15,3

15,2

15,5

Premiepensionsmedel

37,0

12,5

18,1

Räntor, utdelningar m.m.

46,1

43,4

38,5

32,8

27,5

Utgifter

122,6

126,2

181,4

185,8

381,5

Pensioner

121,6

125,1

135,2

139,5

145,2

Överföring till staten

45,0

45,0

235,0

Övriga utgifter

1,1

1,1

1,1

1,3

1,2

Försäljning av fastigheter

-15,0

Finansiellt sparande

11,0

23,3

-0,2

-28,0

-219,8

AP-fonden

-38,2

-42,7

-241,0

Premiepensionsmyndigheten

38,0

14,7

21,2

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksgäldskontoret, Statistiska centralbyrån

och Finansdepartementet.

Under år 1999 överförs retroaktiva

premiepensionsmedel avseende inkomståren

1995-1997 från den tillfälliga förvaltningen hos

Riksgäldskontoret till

Premiepensionsmyndigheten, sammanlagt 37

miljarder kronor. Det sparande som sker inom

premiepensionssystemet motsvaras således av ett

reducerat sparande inom staten. Medel

motsvarande premiepensionsrätten överförs till

Premiepensionsmyndigheten först andra året

efter inkomståret. Överföringen år 2000 avser

således inkomståret 1998. Fr.o.m. inkomståret

1999 höjs den intjänade premiepensionsrätten

från 2 % till 2,5 % av pensionsgrundande

inkomster och belopp, varför överföringen till

premiepensionssystemet stiger fr.o.m år 2001

och då beräknas uppgå till ca 18 miljarder

kronor.

Sammantaget medför de hittills beslutade

delarna av ålderspensionsreformen en långsiktig

förstärkning av ålderspensionssystemets

finansiella sparande. När nivån på avgifterna till

ålders-pensionssystemet slutligen fastställs stärks

systemets sparande med ytterligare ca 30

miljarder kronor. Det underliggande sparandet

år 2001, dvs. det sparande som skulle ha

uppkommit om pensionsreformen i sin helhet

hade slutförts den 31 december 2000, uppgår

därmed till 48 miljarder kronor, vilket motsvarar

2,3 % av BNP.

11.4 Kommunsektorn

Under första halvåret i år ökade sysselsättningen

och förbrukningen i kommuner och landsting

något kraftigare än vad som förutsågs i 1998 års

ekonomiska vårproposition. Därför har

prognosen reviderats upp och

konsumtionsvolymen förväntas i år öka med 1,7

procent. Ökningen följer efter en utveckling

med stagnerande eller minskande konsumtion

sedan början av nittiotalet.

Med bland annat högre skatteinkomster än i

föregående kalkyl finns i sektorn utrymme för

såväl en ekonomi i balans från och med år 2000

som en starkare utveckling av konsumtions-

volymen fram till och med år 2001 än tidigare

beräknat.

Med kommunsektorn menas här kommuner,

landsting och kyrkokommuner exklusive

affärsverk och bolag.

Enligt det preliminära utfallet från national-

räkenskaperna motsvarade kommunsektorns

utgifter 24,1 procent av BNP förra året.

Konsumtionen utgjorde 18,1 procentenheter

därav. Kommunerna och landstingen svarade för

67,8 respektive 28,9 procent av sektorns totala

konsumtion.

Faktorer som påverkar sektorns utveckling

I enlighet med tidigare riksdagsbeslut har nivån

på de allmänna statsbidragen till kommuner och

landsting under innevarande och föregående år

höjts med totalt 12 miljarder kronor. Regeringen

föreslår nu en fortsatt förstärkning med 4

miljarder kronor från och med nästa år.

Därutöver avser regeringen att föreslå ytterligare

höjningar med 4 respektive 2 miljarder kronor

för de två därpå följande åren. Sammantaget

leder dessa förstärkningar till att nivån på de

generella statsbidragen kommer att vara 22

miljarder kronor högre från och med år 2001.

Statsbidragen påverkas också av ekonomiska

regleringar mellan staten och kommunsektorn.

Från och med i år tar kommuner och landsting

över huvudmannaskapet för inkontinensartiklar.

Landstingen övertar samtidigt ansvaret för

läkemedelssubventioner från staten.

Sedan 1997 har särskilda statsbidrag utgått för

arbetsmarknadspolitiska åtgärder i form av

offentligt tillfälligt anställda (OTA) och resurs-

arbeten.

Hösten 1996 förklarade regeringen att

kommuner och landsting skulle få kompensation

om de i samband med slutavräkningen för 1997

års preliminära skattemedel tvingas att betala

tillbaka en del av det förskott som erhållits.

Denna kompensation har i kalkylen hanterats

som en tillfällig statsbidragshöjning på 2,6

miljarder kronor under 1999. Nästa år förstärks

dessutom kommunernas och landstingens

inkomster ytterligare genom en tillfällig

överföring av statlig inkomstskatt motsvarande

1,3 miljarder kronor.

Den genomsnittliga kommunala skattesatsen

antas förbli oförändrad på 1998 års nivå under

hela kalkylperioden. Möjligheten att höja skatten

begränsas genom lagen om att i särskilda fall

minska det generella statsbidraget. Lagen innebär

att de kommuner eller landsting som för nästa år

fastställer en högre skattesats än den som gällde

under 1996 får det generella statsbidraget

reducerat med ett belopp som motsvarar halva

den ökning som följer av skattehöjningen.

I beräkningarna har den kommande

skatteväxlingen mellan kommuner och landsting

för de nya landstingen i Västra Götaland och

Skåne ej beaktats.

I samband med regeringens krisuppgörelse

1992 slöts ett avtal om förändrade

pensionsbestämmelser i kommuner och

landsting. Avtalet medförde reducerade

pensioner från och med 1993. Efter en rättslig

process har Arbetsdomstolen nyligen

ogiltigförklarat avtalet. Därför måste nu

kommuner och landsting betala ut retroaktiva

pensioner motsvarande cirka 1,0 res-pektive 0,6

miljarder kronor. Utbetalningarna förväntas vara

genomförda före 1998 års utgång. De retroaktiva

utbetalningarna medför dock att kommunernas

och landstingens skatteinkomster ökar med

omkring 400 miljoner kronor år 2000.

Sedan vårpropositionen publicerades har fler

löneavtal för kommunsektorns anställda slutits.

De flesta avtalen är fleråriga och ger en något

högre löneutveckling än vad som tidigare prog-

nostiserats. Därför har löneökningstakten i

kalkylen reviderats upp.

Både kommuner och landsting är enligt lag

skyldiga att uppnå ekonomisk balans från och

med år 2000. Balanskravet innebär att budgeten i

varje kommun, landsting och kommunalförbund

bildat före 1998 måste upprättas så att de årliga

intäkterna överstiger kostnaderna. Kostnaderna

skall inkludera förändringen av pensionsskulden.

Om kostnaderna ändock överstiger intäkterna

skall underskottet täckas inom två år.

Vanligtvis krävs ett positivt finansiellt

sparande för att nå balanskravet. Om

investeringsutgifterna är större än

avskrivningarna kan dock ett negativt finansiellt

sparande förenas med att kravet uppfylls. En

sådan situation är för närvarande mer sannolik i

kommunerna än i landstingen. I beräkningarna

av kommunsektorns finansiella utveckling

förutsätts att alla kommuner, landsting och

kommunalförbund uppfyller balans-kravet.

Utvecklingen till och med år 2001

Inkomsterna i kommunsektorn förväntas fram

till och med år 2001 bli högre än vad som

förutsågs i vårpropositionen. Till följd av ett

oväntat högt preliminärt taxeringsutfall för 1997,

en fortsatt ökad sysselsättning och högre

löneökningar förutspås skatteinkomsterna öka.

Även statsbidragen ökar, bland annat på grund

av ovan nämnda förstärkningar.

Riksskatteverket har fastställt kommunernas

och landstingens momsavgift för 1999 till 1 970

respektive 965 kronor per invånare. Detta

innebär att avsättningarna till momskontot från

och med nästa år antas bli högre än i tidigare

kalkyler.

Även sektorns utgifter förväntas bli högre än

vad som förutsågs i vårpropositionen.

Transfereringarna minskar dock något, delvis till

följd av en svagare prisutveckling. Socialbidragen

som under en längre period har ökat förutses

börja minska från och med i år. Minskningen

följer bland annat av den allt gynnsammare

utvecklingen på arbetsmarknaden. Sammantaget

ger detta ett större utrymme för konsumtion och

en högre sysselsättning än tidigare. Denna

utveckling stöds av utfallet från

nationalräkenskaperna för årets första halvår.

Inte bara sysselsättningen, utan även

förbrukningen har ökat, vilket delvis kan

förklaras med att kommunerna köper tjänster i

samband med Kunskapslyftet, bland annat

konsulter som lärare.

Från och med 1998 beräknas det finnas

utrymme för en ökning av konsumtionsvolymen

med i genomsnitt 1,0 procent per år. Denna

ökning medger att antalet sysselsatta ökar med i

genomsnitt drygt 11 000 personer per år.

Utrymmet för volymökning av konsumtionen är

ungefär lika stort i kommuner och landsting,

men fördelar sig något olika över åren.

Under 1998 förväntas konsumtionen i fasta

priser öka med cirka 0,4 procent till följd av

OTA och resursarbeten, med cirka 0,4 procent

på grund av ändrat huvudmannaskap för

inkontinensartiklar samt med cirka 0,5 procent

till följd av Kunskapslyftet. Rensat för dessa

förändringar framträder den underliggande

konsumtionsvolymen som i år antas öka med 0,3

procent. Från och med nästa år förväntas

emellertid den underliggande konsumtionen

växa snabbare än den faktiska.

Det finansiella sparandet i kommunsektorn

väntas i år bli lägre än vad som prognostiserades i

vårpropositionen, delvis beroende på

utbetalningen av retroaktiva pensioner. För

kommande år beräknas sparandet bli något högre

än vad som tidigare förutsågs. Både

kommunernas och landstingens finansiella

sparande förväntas från och med nästa år uppgå

till i genomsnitt 2,8 mil-jarder kronor per år.

Nivån på det finansiella

Tabell 11.7 Kommunsektorns finanser1

Miljarder kronor

1997

1998

1999

2000

2001

Inkomster

411,3

441,2

462,6

480,8

497,3

Skatter

294,4

300,5

311,2

325,1

337,6

Statsbidrag2

60,2

81,6

91,2

94,1

96,2

Övrigt

56,6

59,1

60,1

61,7

63,5

Utgifter

418,5

441,1

456,1

474,8

490,6

Transfereringar

78,2

90,7

92,4

94,7

96,2

Konsumtion

315,1

329,2

341,5

355,5

368,9

 volymförändring %3

-0,7

1,7

0,9

0,6

1,0

 underliggande %4

-1,6

0,3

1,0

1,3

1,0

Investeringar

25,2

21,2

22,2

24,6

25,6

Finansiellt sparande

-7,2

0,2

6,5

6,1

6,7

1 Inkomster och utgifter redovisas exklusive statligt utjämningsbidrag och

statlig utjämningsavgift. Utjämningsbidraget för 1998 är fastställt till 21

miljarder kronor.

2Statsbidragen redovisas från och med 1996 netto efter avdrag för kommunernas

och landstingens tillskott till momsåterbetalningssystemet.

3Årlig procentuell förändring i fasta priser.

4Årlig procentuell volymförändring rensad för effekterna av OTA, resursarbeten,

förändrat huvudmannaskap för inkontinensartiklar och Kunskapslyftet.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

sparandet förutsätts från och med år 2000

motsvara ett positivt resultat för sektorn som

helhet, eftersom varje kommun, landsting och

kommunalförbund minst måste uppnå

ekonomisk balans.

Diagram 11.5 Kommunsektorns konsumtion

Index

Kommunsektorns förädlingsvärde beräknas som

summan av löner, arbetsgivaravgifter med mera

och kapitalförslitning av anläggningstillgångar.

Förädlingsvärdet utgör sektorns bidrag till BNP.

Konsumtionen är ett mått på sektorns skatte-

finansierade verksamhet. Om

försäljningsinkomster och avgifter läggs till

konsumtionen erhålls bruttoproduktionen, som

motsvarar kommunsektorns totala produktion

och resurs-åtgång.

Som framgår av diagram 11.5 ökade både

kommunsektorns förädlingsvärde, konsumtion

och bruttoproduktion i fasta priser fram till och

med början av nittiotalet. Därefter minskade

förädlingsvärdet kraftigt. Detta förklaras i

huvudsak av en minskad sysselsättning. Varken

konsumtionen eller bruttoproduktionen

minskade i samma omfattning som

förädlingsvärdet. Det beror på att

kommunsektorn i ökad utsträckning köper

material och tjänster samt att den

avgiftsfinansierade verksamheten och

försäljningsinkomsterna ökat i volym. För de

kommande åren förväntas förädlingsvärdet,

konsumtionen och bruttoproduktionen återigen

öka, om än i lugnare takt än tidigare.

12 Sidoalternativ

Under vintern och våren 1998 fanns det en

ovanligt bred samsyn bland olika

konjunkturbedömare avseende utvecklingen av

svensk ekonomi. I takt med att Asienkrisen har

fördjupats, förlängts och spridits har dock

åsikterna börjat divergera. Olika bedömningar

görs avseende krisens längd och djup,

spridningseffekterna till omvärlden samt åter-

verkningar på svensk ekonomi.

För att belysa osäkerheten om den

internationella utvecklingen och möjliga

återverkningar på Sveriges tillväxt, sysselsättning

och offentliga finanser presenteras i detta kapitel

ett sidoalternativ som beskriver utvecklingen vid

en svagare internationell konjunktur.

Jämförelsen görs därvid med det s.k.

basalternativ som presenteras ovan. De två

alternativen antas börja divergera i början av

oktober 1998. Sidoalternativet bedöms vara

mindre sannolikt än basalternativet.

Internationell utveckling

I basalternativet förutses en försiktig exportledd

återhämtning i den asiatiska regionen under

1999. Spridningseffekterna från Asienkrisen på

OECD-området utanför Asien antas bli

måttliga. Osäkerheten kring denna bedömning

är stor och det finns risk för en sämre utveckling.

I sidoalternativet antas att lågkonjunkturen i

Japan blir mer utdragen än vad som antagits i

basalternativet. Problemen i den finansiella

sektorn kvarstår och den finanspolitiska

stimulansen uteblir delvis. Detta bidrar till ett

fortsatt dämpat förtroende bland hushåll och

konsumenter. Den fördröjda återhämtningen i

Japan medför fortsatt instabila finansmarknader i

övriga Asien och därmed försvåras genom-

förandet av ekonomiska och politiska reformer i

de krisdrabbade asiatiska länderna. I sido-

alternativet antas att en återhämtning i den

asiatiska regionen sker först år 2000.

Sidoalternativets fördjupade Asienkris innebär

negativa återverkningar på övriga världen, inte

minst på tillväxtekonomierna. De av dessa länder

som har betydande budget- och

bytesbalansunderskott är särskilt sårbara för

Asienkrisens effekter och drabbas därför av

minskade kapitalinflöden och högre räntor

genom att de finansiella marknaderna söker sig

till säkra placeringar. Även de länder som har

starka kommersiella och finansiella kopplingar

till de asiatiska länderna är mer sårbara. En

minskad efterfrågan på råvaror medför dessutom

vidgade bytesbalansunderskott för

råvaruexporterande länder. I sidoalternativet

förväntas dessa länder, exempelvis i

Latinamerika, föra en stramare ekonomisk

politik för att motverka den finansiella oron och

därmed påverkas den inhemska efterfrågan

negativt.

En svagare ekonomisk utveckling i

Latinamerika innebär en försämrad

exportutveckling i framför allt Förenta staterna

och i vissa europeiska länder. En svagare

exporttillväxt medför med viss fördröjning en

sämre investeringsutveckling i de

exportberoende sektorerna, vilket bidrar till en

lägre sysselsättning.

Förutom genom handelseffekter påverkas

Europa och Nordamerika även direkt av oron på

de finansiella marknaderna, som antas fortsätta

och fördjupas i sidoalternativet. Den fördjupade

krisen medför accentuerad prispress och därmed

en vinstpress som leder till lägre vinst-

förväntningar och en svagare börsutveckling än i

basalternativet. Därmed påverkas hushållens och

företagens framtidsförväntningar negativt.

Nordamerika drabbas relativt påtagligt av en

kraftigare och mer långvarig börsnedgång främst

till följd av att sparkvoten där redan sjunkit

betydligt. Förenta staterna har under en längre

tid stimulerats av en god

förmögenhetsutveckling och tillsammans med en

lägre sysselsättningstillväxt skulle en

börsnedgång bidra till en långsammare

ökningstakt av den privata konsumtionen.

I Europa, där den privata konsumtionen

bedöms vara mindre känslig för

börsutvecklingen, antas de direkta effekterna av

en fördjupad Asienkris vara något mindre än i

Nordamerika. Pressade företagsvinster och ökad

osäkerhet skulle dock leda till en lägre

sysselsättnings- och investeringstillväxt än i

basalternativet, vilket i förlängningen även skulle

påverka den privata konsumtionen negativt.

Den jämfört med basalternativet svagare

efterfrågeutvecklingen antas leda till en lättare

penningpolitik främst i Förenta staterna och

Europa. Detta dämpar, men förmår inte på kort

sikt eliminera de negativa återverkningarna på

tillväxt och sysselsättning.

I sidoalternativet förutsätts således att

återhämtningen i Asien sker först år 2000 och att

krisen ger större negativa återverkningar på

omvärlden främst under åren 1999-2000.

Skillnaden mellan bas- och sidoalternativen vad

gäller den globala BNP-utvecklingen och därmed

världsmarknadstillväxten för svensk export är

mest betydande år 1999. Skillnaden i

världsmarknadstillväxten beräknas till drygt 2

procentenheter detta år.

Diagram 12.1 Marknadstillväxt i sidoalternativet

Procent

Svensk ekonomi

Sidoalternativets svagare internationella

utvecklingen innebär en sämre marknadstillväxt

för svensk export kombinerad med ökad

prispress. Lägre importpriser och svagare

efterfrågan genererar ett lägre inflationstryck

även i Sverige. Riksbanken förutsätts därför föra

en lättare penningpolitik. Räntemarginalerna

gentemot utlandet antas vara desamma som i

basalternativet. Även växelkursen antas vara

densamma, eftersom penningpolitiken lättas i

såväl Sverige som i omvärlden. Till skillnad från

situationen vid många tidigare internationella

avmattningar är vinstläget i industrin

förhållandevis högt. I en stor del av industrin

finns det därför utrymme

att priskonkurrera genom att sänka

vinstmarginalerna. Svenska företag kan därför

väntas sänka priserna för att behålla och vinna

marknadsandelar. Svensk exportindustri klarar

därför av en internationell avmattning betydligt

bättre idag. Trots sänkta exportpriser blir

exportutvecklingen svagare än i basalternativet.

För innevarande år blir effekten på exporten liten

då alternativen divergerar först i slutet av året.

Nästa år blir exportutvecklingen betydligt

svagare än i basalternativet.

Anpassningen av produktionen till den lägre

efterfrågan sker med en viss fördröjning, vilket

leder till en ofrivillig lageruppbyggnad. Effekten

på BNP av en minskad export blir därför något

fördröjd.

Den sämre industrikonjunkturen, med

försämrade vinstutsikter och större osäkerhet,

leder till ett kraftigt omslag i investeringarna i

exportsektorn. På sikt minskar också

investeringarna i närliggande exportberoende

sektorer jämfört med basalternativet. Större

osäkerhet innebär att såväl företagens som

hushållens investeringar skjuts på framtiden. Till

skillnad från konjunk- turnedgången i början på

1990-talet är investeringsvolymerna och

kapitalstockarna förhållandevis balanserade i

dagsläget. I början av 1990-talet fanns det

kraftiga obalanser i framför allt bostadssektorn.

Idag ligger bostadsbyggandet på en låg nivå,

vilket gör att risken för kraftiga

investeringsnedgångar i denna sektor är tämligen

liten.

Tabell 12.1 Nyckeltal i sidoalternativet

Procent

Differens mot basalternativet, procentenheter

1998

1999

2000

2001

1998

1999

2000

2001

Marknadstillväxt, för svensk export

5,4

3,9

6,8

7,7

-0,5

-2,3

-0,7

1,2

TCW-index1

121,7

120,4

118,5

118,0

0

0

0

0

Tysk långränta1

4,30

4,03

4,39

4,8

-0,05

-0,25

-0,25

0

Tysk kortränta1

3,58

3,38

3,69

4,30

-0,05

-0,50

-0,50

0

Svensk långränta1

4,76

4,44

4,64

5,00

-0,05

-0,25

-0,25

0

Svensk kortränta1

4,31

3,80

3,80

4,30

-0,05

-0,50

-0,50

0

Timlön

3,3

2,9

3,2

3,0

0

0

0

0

KPI1

0,5

0,4

1,3

2,0

0

-0,3

-0,4

0

Real disponibel inkomst

2,7

3,2

1,6

2,0

0,0

-0,1

0,0

0,1

Sparkvot, nivå

0,9

1,8

1,0

0,6

0,1

0,6

0,7

0,5

Industriproduktion

4,3

2,7

4,1

3,9

-0,3

-1,8

0,1

1,0

Sysselsättning

1,1

0,5

1,6

1,6

-0,2

-1,0

-0,1

0,5

Öppen arbetslöshet

6,7

6,5

5,3

4,5

0,1

0,8

0,9

0,5

1 Årsgenomsnitt

Källa: Finansdepartementet.

Avmattningen sprider sig även vidare till hus-

hållen och dämpar konsumtionen. Den jämfört

med basalternativet lägre tillväxten leder till en

svagare sysselsättningsutveckling och en svagare

utveckling av hushållens disponibla inkomster.

Genomslaget motverkas dock av att

transfereringarna bl.a. i form av

arbetslöshetsersättning blir högre. De

försämrade vinstutsikterna för företag leder till

en svagare börsutveckling. Svenska hushåll äger

relativt mycket aktier och aktieägandet är

tämligen spritt, vilket gör att hus-hållens

förmögenhet påverkas relativt mycket jämfört

med andra europeiska länder. Priserna på

fastigheter påverkas negativt av en lägre tillväxt

även om genomslaget dämpas av den lättare

penningpolitiken. Sidoalternativet innebär

således en svagare utveckling av hushållens

inkomst och förmögenhet, vilket tillsammans

med den allmänt högre osäkerheten leder till en

lägre konsumtion. Risken för en mer betydande

avmattning i konsumtionsutvecklingen bedöms

vara relativt liten. Hushållen har konsoliderat sin

ekonomi under 1990-talet och har en mycket

god förmögenhetsställning.

Lägre export, investeringar och privat

konsumtion leder till att även importen blir

lägre, vilket minskar genomslaget på BNP. Även

den lättare penningpolitiken med sänkt

reporänta dämpar genomslaget på BNP, men

förmår inte att på kort sikt fullt ut balansera det

efterfrågebortfall som uppkommer genom lägre

internationell tillväxt och allmänt högre

osäkerhet.

Beräkningarna i sidoalternativet baseras också

på ett antal mera tekniska antaganden. Liksom i

basalternativet antas lönerna öka med ca 3 % per

år. För att renodla effekterna av en annorlunda

internationell utveckling, utgår beräkningarna

från oförändrade regler. Den statliga

konsumtionen, de offentliga investeringarna och

volymen arbetsmarknadspolitiska åtgärder antas

således vara desamma som i basalternativet. De

redovisade effekterna avser således

konsekvenserna av en svagare internationell

utveckling bortsett från de regeländringar en

sådan svagare utveckling skulle kunna ge

upphov till.

För kommunerna förutsätts att balanskravet

ska vara uppfyllt från och med år 2000 i såväl

bas- som sidoalternativet. Därmed anpassas den

kommunala konsumtionen som en följd av

sidoalternativets lägre skatteinkomster.

Sammantaget beräknas BNP i sidoalternativet

växa med 2,8 % år 1998 och 1,8 % år 1999, vilket

är 0,2 respektive 1,2 procentenheter lägre än i

basalternativet.

Den lägre tillväxten innebär ett sämre

arbetsmarknadsläge än i basalternativet med en

svagare sysselsättningsutveckling särskilt nästa

år. Den sämre internationella utvecklingen slår

direkt mot industrisysselsättningen, men även

sysselsättningen i övrigt näringsliv drabbas som

en följd av svagare inhemsk efterfrågan.

Balanskravet i kommunsektorn sätter en

restriktion på omfattningen av verksamheten och

sysselsättningen utvecklas därför sämre även i

denna sektor. Sammantaget beräknas

sysselsättningen öka med 0,5 % nästa år, vilket är

1 procentenhet lägre än i basalternativet. Den

svagare sysselsättningsutvecklingen leder till att

färre träder in på arbetsmarknaden, vilket

dämpar genomslaget på den öppna

arbetslösheten. Den öppna arbetslösheten

beräknas till 6,5 % nästa år, vilket är 0,8

procentenheter högre än i basalternativet.

Tabell 12.2 Försörjningsbalans i sidoalternativet

Procentuell förändring

Differens mot basalternativet, procentenheter

1998

1999

2000

2001

1998

1999

2000

2001

Privat konsumtion

2,6

2,2

2,4

2,4

-0,1

-0,7

-0,1

0,4

Offentlig konsumtion

1,9

0,4

0,0

1,1

0,0

-0,4

-0,5

0,2

Fasta investeringar

9,4

4,2

8,3

7,0

-0,4

-3,8

1,5

1,1

Lagerinvesteringar

0,2

-0,1

0,0

0,0

0,1

-0,1

0,0

0,0

Export

5,4

4,3

6,3

6,4

-0,5

-1,6

-0,3

0,9

Import

8,6

5,2

6,4

6,4

-0,3

-1,9

0,1

0,6

BNP

2,8

1,8

3,1

3,2

-0,2

-1,2

-0,1

0,6

Källa: Finansdepartementet.

Diagram 12.2 BNP-tillväxt i sidoalternativet

Den internationella avmattningen väntas inte

reducera svensk BNP på lång sikt lika mycket

som på kort sikt. På några års sikt när den

internationella oron har lagt sig, den lättare

penningpolitiken får större genomslag, den

globala tillväxten återhämtar sig samt

kapitalstockarna visar sig vara för låga efter en

period med förhållandevis låga investeringar, kan

man räkna med en återhämtning så att tillväxten

under ett par år blir högre än i basalternativet.

Återhämtningen antas dock inte bli fullständig

inom den här beaktade tidsperioden, utan BNP-

nivån år 2001 antas vara lägre än i basalternativet.

I sidoalternativet beräknas BNP-tillväxten bli 3,1

% år 2000 och 3,2 % år 2001. År 2001 blir BNP

därmed 0,9 % lägre än i basalternativet.

Eftersom BNP blir lägre alla år blir

arbetslösheten högre, vilket innebär att

arbetslöshetsmålet ej nås i slutet av år 2000.

Diagram 12.3 Öppen arbetslöshet i sidoalternativet

Procent av arbetskraften

Offentliga sektorns finanser

Med svagare tillväxt utvecklas de offentliga

finanserna sämre än i basalternativet.

Historiskt har det offentliga sparandet

uppvisat en hög känslighet för

konjunktursvängningar. En del av dessa

svängningar kan dock tillskrivas diskretionära

finanspolitiska åtgärder snarare än automatiska

effekter på det offentliga sparandet vid givna

skatte- och utgiftsregler.

I sidoalternativet utvecklas de viktigaste

skattebaserna långsammare än i

huvudalternativet. Lönesumman beräknas år

2000 vara drygt 1,3 % lägre till följd av den

svagare sysselsättningsutvecklingen och den

privata konsumtionen antas vara drygt 1 % lägre.

Sammantaget beräknas skatteinkomsterna bli 13

miljarder kronor lägre än i basalternativet.

På utgiftssidan är det främst

arbetslöshetsersättningarna och andra

hushållstransfereringar som påverkas av den

sämre arbetsmarknaden. Högre arbetslöshet och

lägre sysselsättning jämfört med basalternativet

innebär ca 4 mil-jarder kronor högre utgifter för

staten år 1999 och 2000. Här har inte beaktats att

åtgärder måste vidtas för att det statliga

utgiftstaket inte ska överskridas eftersom

beräkningarna avser fallet med givna skatte- och

utgiftsregler.

För den sammantagna offentliga sektorn

motverkas utgiftsökningen för staten till viss del

av att konsumtionen i kommuner och landsting

blir lägre än i basalternativet. I kombination med

det ekonomiska balanskravet ger lägre

skatteinkomster i kommuner och landsting

mindre utrymme för kommunal

konsumtionstillväxt. År 2000 beräknas

konsumtionen i kommuner och landsting vara

drygt 1 % lägre än i basalternativet. Balanskravet

bidrar således till att reducera de offentliga

finansernas känslighet för

konjunktursvängningar.

Det offentliga finansiella sparandet beräknas

bli 11 miljarder kronor sämre såväl 1999 som år

2000 jämfört med basalternativet, vilket

motsvarar ca 0,5 % av BNP. Målet om ett

offentligt sparande motsvarande 0,5 % av BNP

år 1999 uppnås. Det offentliga sparandet når

däremot inte upp till 2 % av BNP år 2000.

Skillnaden mellan alternativen vad gäller den

offentliga sektorns finansiella sparande

motsvarar år 2000 knappt hälften av skillnaden i

BNP. Detta ger ett mått på graden av de

offentliga finansernas konjunkturkänslighet vid

den här analyserade störningen i form av en

internatio-

Tabell 12.3 Den offentliga sektorns finanser i sidoalternativet

Differens mot basalternativet

1998

1999

2000

2001

1998

1999

2000

2001

Inkomster

1147

1154

1186

1228

-1

-10

-16

-13

procent av BNP

63,4

62,1

61,1

60,2

0,1

0,4

0,4

0,2

Skatter och avgifter

992

1006

1041

1086

-1

-8

-13

-10

procent av BNP

54,8

54,2

53,6

53,2

0,0

0,4

0,4

0,2

Kapitalinkomster

85

76

73

68

0

-2

-3

-2

Övriga inkomster

70

72

72

74

0

0

0

0

Utgifter

1111

1144

1152

1168

0

1

-4

-4

procent av BNP

61,3

61,6

59,3

57,2

0,1

1,0

0,9

0,6

Transfereringar

511

524

518

521

1

5

4

1

Konsumtion och investeringar

496

527

545

566

0

-2

-6

-5

Ränteutgifter

103

93

89

81

0

-1

-2

-1

Finansiellt sparande

37

10

34

60

-1

-11

-12

-8

procent av BNP

2,0

0,5

1,8

3,0

-0,1

-0,6

-0,6

-0,4

Finansiell ställning

Nettoskuld

340

323

290

231

1

13

25

33

procent av BNP

18,8

17,4

14,9

11,3

0,1

0,9

1,5

1,8

Konsoliderad bruttoskuld

1321

1334

1305

1186

1

13

25

33

procent av BNP

73,0

71,8

67,2

58,1

0,2

1,8

2,5

2,4

Källa: Finansdepartementet.

nell konjunkturförsvagning under förutsättning

att inga finanspolitiska åtgärder vidtas. I 1998 års

vårproposition bilaga 1 analyserades två andra

störningar som resulterade i en

konjunkturkänslighet på 57 respektive 45 %.

Detta visar att de offentliga finanserna är olika

känsliga för olika typer av störningar, vilket

beror på att olika störningar påverkar

sammansättningen av BNP och därmed

skattebaserna och offentliga utgifter på olika sätt.

Sammanfattning

Svensk ekonomi är känslig för vad som händer i

omvärlden. En svagare internationell utveckling

får således betydande återverkningar på svensk

tillväxt, sysselsättning och offentliga finanser. En

sådan utveckling gör det svårare att nå målet om

en halverad arbetslöshet år 2000. De offentliga

finanserna är emellertid så starka i basalternativet

att det offentliga sparandet visar överskott varje

år även vid den svagare internationella

utvecklingen. Därmed undviks att nedgången

fördjupas och förlängs genom misstroende mot

svensk ekonomi, som tar sig uttryck bl.a. i högre

räntor.

 Vid OECD:s beräkning av arbetskraftskostnaden ingår sociala avgifter,

som t.ex. sjukförsäkring, medan andra arbetsgivaravgifter som är rena

löneskatter, exempelvis den allmänna löneavgiften, inte ingår. I Sverige

skedde en växling mellan sociala avgifter och löneskatter 1997 som höll

tillbaka arbetskraftskostnaden med 1,1 procentenheter enligt OECD:s

beräkning, trots att växlingen inte påverkar de sammanlagda

arbetsgivaravgifterna. Eftersom arbetskraftskostnaden mäts per anställd

och inte per timme påverkas utvecklingen också av om medelarbetstiden

förändras.

 Vid OECD:s beräkning av arbetskraftskostnaden ingår sociala avgifter,

som t.ex. sjukförsäkring, medan andra arbetsgivaravgifter som är rena

löneskatter, exempelvis den allmänna löneavgiften, inte ingår. I Sverige

skedde en växling mellan sociala avgifter och löneskatter 1997 som höll

tillbaka arbetskraftskostnaden med 1,1 procentenheter enligt OECD:s

beräkning, trots att växlingen inte påverkar de sammanlagda

arbetsgivaravgifterna. Eftersom arbetskraftskostnaden mäts per anställd

och inte per timme påverkas utvecklingen också av om medelarbetstiden

förändras.

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

2

3

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

6

7

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

10

9

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

20

21

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

28

27

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

30

31

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

42

41

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

46

43

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

50

51

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

56

53

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

58

59

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

68

69

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

PROP. 1998/99:1 BILAGA 2

74

75