Regeringens skrivelse

 1992/93:251

 med redogörelse för vidtagna åtgärder för

 att stärka

 det finansiella systemet

 Regeringen lämnar enligt bifogade utdrag

 ur regeringsprotokollet den 6 maj 1993 en

 redogörelse till riksdagen för vidtagna

 åtgärder för att stärka det finansiella

 systemet.

 På regeringens vägnar

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

 1

 Finansdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 6 maj 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Skrivelse med en redogörelse för vidtagna

 åtgärder

 för att stärka det finansiella systemet

 1 Inledning

 Riksdagen beslutade den 18 december 1992

 om åtgärder för att stärka det

 finansiella systemet (prop. 1992/93:135,

 bet. 1992/93:NU16, rskr. 1992/93:155).

 Genom riksdagsbeslutet fick regeringen

 bemyndigande att göra betydande åtaganden

 för statens räkning. Det är därför ange-

 läget att riksdagen fortlöpande hålls

 informerad om vilka åtgärder som

 genomförs. För att fullgöra denna

 informationsskyldighet bör regeringen i

 skrivelser till riksdagen redovisa vilka

 åtgärder som vidtas för att stärka det

 finansiella systemet. Regeringen bör

 vidare årligen lämna en utförlig

 redogörelse för vilka stödåtgärder som

 vidtagits samt de budgetmässiga

 konsekvenserna av dessa. En sådan är

 planerad i samband med avlämnandet av

 budgetpropositionen 1994.

 2 Utvecklingen på kreditmarknaden

 Under det senaste året har krisen i det

 finansiella systemet fördjupats.

 Recession, höga räntor och ett fortsatt

 kraftigt prisfall på fastigheter har

 urholkat låntagarnas betalningsförmåga

 och värdet på säkerheterna. Sedan början

 av 1990 har värdet på kommersiella

 fastigheter mer än halverats. Den

 kommersiella fastighetsmarknaden

 kännetecknas för närvarande av en

 betydande överkapacitet, vilket har

 resulterat i ett kraftigt ökat utbud av

 lediga lokaler och därmed fallande hyror.

 En betydande prisnedgång har även

 registrerats för flerbostadsfastigheter

 och egna hem.

 3 Bankernas resultatutveckling under

 1992

 Den försämrade allmänekonomiska

 utvecklingen och fastighetskrisen under-

 gräver många låntagares ekonomi och

 minskar betalningsförmågan. Omfattningen

 av s.k. nödlidande krediter, dvs. lån där

 låntagaren inte förmår att betala

 förfallna räntor och amorteringar, har

 ökat kraftigt. Samtidigt har bankernas

 innehav av egendom som övertagits till

 skyddande av fordran ökat. Det kraftiga

 prisfallet på olika typer av tillgångar,

 främst fastigheter, innebär att

 säkerheterna ofta inte täcker bankens

 fordran. Detta nödvändiggör betydande

 reserveringar för befarade kredit-

 förluster. Under 1992 mer än fördubblades

 kreditförlusterna för de större

 bankkoncernerna till över 70 miljarder

 kronor, eller drygt 5 % av utlåningen.

 Under de senaste tre åren har bankerna

 reserverat ca 120 miljarder kronor för

 konstaterade och befarade kreditför-

 luster. Även efter reserveringar återstod

 vid årsskiftet nödlidande engagemang

 (oreglerade fordringar och lån med ränte-

 eftergifter) motsvarande 110 miljarder

 kronor.

 Ökningen av problemkrediter påverkar

 bankernas resultat även genom det

 räntebortfall som detta leder till. Under

 1992 blev räntebortfallet av en sådan

 omfattning att även resultatet för

 banksektorn i sin helhet före

 kreditförluster försämrades. Detta trots

 kostnadsnedskärningar och vidgade

 marginaler mellan in- och

 utlåningsräntor. Det skall i detta

 sammanhang påpekas att bilden inte är

 enhetlig i fråga om de enskilda

 instituten. Vissa banker har även under

 1992 lyckats förbättra resultatet före

 kreditförluster medan andra banker visar

 ett kraftigt försämrat resultat.

 Sammantaget redovisade de större

 bankkoncernerna en förlust på närmare 50

 miljarder kronor 1992 vilket för vissa

 banker innebar en betydande urholkning av

 kapitalbasen. Bedömningen för innevarande

 år är att bankernas förluster kommer att

 vara fortsatt stora. Regeringens prognos

 över konjunkturutvecklingen visar att en

 tydlig uppgång i konjunkturen är att

 vänta först 1994-1995, och någon vändning

 på fastighetsmarknaden kan ännu inte

 skönjas. En ljuspunkt är emellertid de

 lägre räntor som registrerats under våren

 som dels stärker låntagarnas

 betalningsförmåga, dels innebär minskade

 refinansieringskostnader för problemkre-

 diterna.

 4 Proposition om det statliga stödet och

 om ändrade

 regler för avyttring av egendom

 Regeringen har denna dag beslutat att

 genom proposition föreslå riksdagen att

 anta regler om att villkoren för statligt

 stöd skall kunna prövas av en särskilt

 inrättad nämnd, Prövningsnämnden för

 bankstödsfrågor, samt en möjlighet för

 staten att under vissa förhållanden lösa

 in aktierna i ett kreditinstitut som är

 aktiebolag eller bankaktiebolag eller om

 det är en sparbank, föreningsbank ett

 hypoteksinstitut ställa det under tvångs-

 förvaltning (prop. 1992/93:245). Som en

 följd härav föreslås vissa

 lagbestämmelser som återger huvuddragen

 av riksdagens beslut med anledning av

 prop. 1992/93:135 om åtgärder för att

 stärka det finansiella systemet. Vidare

 föreslås i propositionen ändrade regler

 för avyttring av egendom som en bank

 eller ett kreditmarknadsbolag förvärvat

 för att skydda fordran.

 Beträffande Prövningsnämndens prövning

 av villkoren för statligt stöd föreslås

 följande. En förutsättning för att

 prövning skall kunna påkallas i ett fall

 då överenskommelse inte kan träffas

 mellan den nämnd som inträttats för att

 hantera bankstödsfrågor,

 Bankstödsnämnden, och ett kreditinstitut

 är att kreditinstitutet utan statligt

 stöd skulle vara på obestånd eller

 skyldigt att upprätta kontroll-

 balansräkning eller inte skulle uppfylla

 för institutet gällande kapitaltäck-

 ningskrav.

 Prövningsnämnden skall enligt förslaget

 pröva att de av Bankstödsnämnden

 föreslagna villkoren inte är oskäliga med

 hänsyn till omfattningen av det stöd som

 Bankstödsnämnden på statens vägnar har

 erbjudit sig att lämna.

 Om villkoren inte antas, trots att

 Prövningsnämnden har funnit att de inte

 är oskäliga, har staten rätt till inlösen

 av aktierna i kreditinstitut som är

 aktiebolag eller bankaktiebolag. Inlösen

 kan också ske om ett sådant

 kreditinstitut eller institutets

 aktieägare inte har fullgjort en

 förpliktelse som följer av avtal med

 Bankstödsnämnden och förpliktelsen är av

 väsentlig betydelse.

 Dessutom föreslås att staten skall ha

 rätt att lösa in aktierna i ett

 kreditinstitut vars kapitalbas

 understiger två procent av det riskvägda

 värdet av institutets placeringar. I ett

 sådant läge är institutets tillstånd

 ytterligt kritiskt, och ett statligt

 övertagande är det enda realistiska

 alternativet för att återställa

 förtroendet och klara upp situationen.

 Om någon av ovannämnda omständigheter

 gäller en sparbank, en föreningsbank

 eller ett hypoteksinstitut skall

 institutet kunna ställas under

 tvångsförvaltning.

 Även frågor om inlösen eller

 tvångsförvaltning skall prövas av Pröv-

 ningsnämnden för bankstödsfrågor på

 begäran av Bankstödsnämnden.

 I propositionen föreslås slutligen att

 egendom som en bank eller ett

 kreditmarknadsbolag förvärvat för att

 skydda fordran skall avyttras när det med

 hänsyn till marknadsförhållandena

 lämpligen kan ske och senast när det kan

 äga rum utan förlust för banken eller

 bolaget. Nuvarande skyldighet att inom

 tre år avyttra egendomen avskaffas. Denna

 bestämmelse ersätts med en skyldighet för

 banker och kreditmarknadsbolag att till

 Finansinspektionen varje år avge en

 särskild redovisning av sitt innehav av

 sådan egendom som har övertagits till

 skyddande av fordran.

 5 Nordbanken och Securum AB

 Nordbanken har redovisat förluster på

 sammanlagt 34 miljarder kronor under de

 senaste tre åren. Hösten 1991 tvingades

 staten skjuta till drygt 4 miljarder

 kronor via en nyemission. Det visade sig

 emellertid ganska snart inte vara

 tillräckligt när problemen på kredit- och

 fastighetsmarknaden förvärrades.

 Regeringen bedömde då att det var nödvän-

 digt med en mer genomgripande

 rekonstruktion av banken och presenterade

 en plan som riksdagen godkände. I planen

 ingick bl.a. att staten skulle förvärva

 alla utestående aktier för att underlätta

 en rekonstruktion. Förvärvet genomfördes

 till ett pris om drygt 2 miljarder

 kronor.

 Den finansiella rekonstruktionen av

 Nordbanken påbörjades under hösten 1992

 varvid Nordbanken, i form av

 aktieägartillskott, tillfördes

 10 miljarder kronor till täckande av ett

 ökat behov av reserveringar för befarade

 kreditförluster. Rekonstruktionen av

 Nordbanken är nu i stort sett avslutad.

 Den bygger på att merparten av bankens

 tidigare problemengagemang, dvs.

 nödlidande krediter, lån med

 ränteeftergifter och andra tillgångar

 övertagna för skyddande av fordran, förts

 över till en särskild koncern, vars

 moderbolag är Securum AB. Securum är per

 den 1 januari 1993 en av staten helägd

 och från Nordbanken fristående koncern.

 Tanken med denna överföring av

 problemengagemang är att få till stånd en

 mer effektiv hantering av dessa

 engagemang, samtidigt som den ordinarie

 bankrörelsen får möjlighet att arbeta på

 normala villkor. Därigenom förbättras

 bankens intjäningsförmåga och behovet av

 statligt stöd elimineras.

 Securum har övertagit tillgångar från

 Nordbanken motsvarande ca 67 miljarder

 kronor före reserveringar, varav

 60 miljarder kronor i företagslån

 utgörande ca en tredjedel av bankens

 totala utlåning till företag före upp-

 delningen. Köpeskillingen sattes till ca

 50 miljarder kronor med hänsyn till att

 tillgångarna var förenade med betydande

 förlustrisker, för vilka reserveringar

 också gjors med ca 17 miljarder kronor.

 Köpet och bolagets likviditet

 finansierades genom att staten sköt till

 24 miljarder kronor, som utgör bolagets

 egna kapital, och Nordbanken lämnade lån

 på 27 miljarder kronor. Nordbanken har

 inte någon marginal på dessa lån.

 Därutöver har Nordbanken lämnat löfte om

 ytterligare ca 5 miljarder kronor i lån

 till Securum för att täcka behovet av

 rörelsekapital.

 Securum har således fått tillskott och

 lån i den utsträckning som krävs för att

 förvärva och hantera Nordbankens proble-

 mengagemang. Bolaget har inte fått någon

 överlikviditet som det fritt kan

 disponera över såsom det ibland

 framställts i massmedierna.

 Det har också riktats kritik mot

 storleken på bolagets egna kapital. Med

 anledning härav vill jag framhålla

 följande. Storleken på det egna kapitalet

 har satts så att det skall täcka dels de

 ytterligare kreditförluster som kan

 förväntas uppstå när tillgångarna säljs,

 dels skillnaden mellan den låga

 avkastningen på tillgångarna och

 räntekostnaden för Securums upplåning

 fram till dess att det blir möjligt att

 sälja tillgångarna. Om beräkningarna

 visar sig vara riktiga, kommer hela det

 egna fria kapitalet att vara förbrukat

 när alla tillgångar avvecklats. Man

 skulle visserligen kunna tänka sig att

 staten i stället för att skjuta till ett

 engångsbelopp hade skjutit till medel

 gradvis i erforderlig takt. En sådan

 lösning skulle emellertid inte ha gett

 samma finansiella stabilitet.

 Securum har också kritiserats för att

 dumpa hyrorna på kommersiella

 fastigheter. Som framgått i det

 föregående har priserna på nämnda

 fastigheter under senaste tvåårsperioden

 sjunkit mellan 40 och 60 %, vilket beror

 på ett överutbud av lokalyta med därav

 sjunkande hyresnivå som följd. Något som

 tyder på att Securum * som ännu har ett

 mycket begränsat fastighetsinnehav *

 skulle uppträda olämpligt när det gäller

 att hyra ut fastigheter har inte kunnat

 påvisas. Som en av de framtida större

 fastighetsägarna skulle Securum, om

 bolaget dumpade hyrorna, motverka det

 egna intresset av en stabil

 fastighetsmarknad.

 De 50 miljarder kronor Nordbanken fick i

 köpeskilling har banken använt för

 utlåning om ca 30 miljarder kronor till

 Securum och för att reducera sin

 utlåning.

 Den minskade balansomslutningen i

 kombination med en omfördelning av

 tillgångarna har reducerat

 kapitalbehovet. Samtidigt har

 kapitalbasen reducerats, trots

 tillskottet på 10 miljarder kronor, till

 följd av förlusten 1992.

 Banken har således en godtagbar

 kapitaltäckning och bör kunna vidmakt-

 hålla eller kanske förbättra denna de

 närmaste åren. Det bör dock framhållas

 att bankens intjänings- och

 expansionsförmåga begränsas av att banken

 inte kan göra någon förtjänst på sina lån

 till Securum eftersom räntan på dessa är

 satt så att den motsvarar bankens egen

 upplåningskostnad.

 Bankens möjligheter att expandera sin

 utlåning är till följd av denna konstruk-

 tion begränsad, men å andra sida har

 bankens förlustrisker reducerats avsevärt

 genom att större delen av

 problemengagemangen sålts till Securum.

 Dessutom har staten gått i borgen för 10

 miljarder kronor av de lån Nordbanken

 gett. Borgensåtagandet bidrar till att

 begränsa Nordbankens risker samtidigt som

 det reducerar den riskvägda balan-

 somslutningen så att en kapitaltäckning

 på 8,9 % erhölls.

 Rekonstruktionen av Nordbanken har

 sammanfattningsvis medfört att staten

 tagit på sig åtaganden motsvarande totalt

 ca 50 miljarder kronor, varav

 10 miljarder kronor i form av en

 garantiram och en borgensförbindelse till

 Securum som inte kommer att behöva

 utnyttjas om bedömningen av utvecklingen

 är riktig. Hur stora kostnaderna blir för

 statens stöd till Nordbanken kan bedömas

 först då Nordbanken sålts och Securum

 avvecklats.

 6 Gota Bank

 I september 1992 framkom det att Gota AB,

 med dess dotterbolag Gota Bank, stod

 inför betydande förluster som kunde

 medföra att banken kom på obestånd. Om

 man bortser från den särskilda försäkring

 som banken tecknade tidigare under år

 1992 redovisade Gota Bank för år 1992 en

 rörelseförlust på ca 13 miljarder kronor

 och ett negativt resultat före kredit-

 förluster. Kreditförlusterna som andel av

 utlåningen uppgick till 18 %, vilket kan

 jämföras med genomsnittet för bankkon-

 cernerna på drygt 5 %. Redan under hösten

 1992 gjorde regeringen en utfästelse att

 Gota Banks förpliktelser skulle infrias.

 I slutet av december tog staten över

 samtliga aktier i banken. I början av

 1993 fick Gota Bank, som en temporär

 lösning, en förlusttäckningsgaranti på

 10 miljarder kronor.

 För att uppnå en kapitaltäckningsgrad på

 över 8% tog Gota Bank i årsredovisningen

 i anspråk drygt 6 miljarder kronor av

 garantin. Gota Bank har i början av år

 1993 ansökt om ytterligare statligt stöd.

 För närvarande pågår en inventering och

 värdering av Gota Banks problem-

 engagemang. Målet är en försäljning av

 banken under 1993 efter det banken

 rekonstruerats. Regeringen har uppdragit

 åt Credit Suisse First Boston Ltd att för

 statens räkning handha försäljningen.

 7 Övriga stödsökande banker

 Runt årsskiftet 1992/93 anmälde

 Skandinaviska Enskilda Banken, Sparbanken

 Sverige och Föreningsbanken att de

 sannolikt kommer att vara i behov av

 statligt stöd. Dessa banker redovisade

 under år 1992 en kraftig

 resultatförsämring som också medförde en

 försämrad kapitaltäckning. De räknar alla

 med fortsatta förluster under innevarande

 år vilket hotar att föra kapitalbasen

 under den lagstadgade nivån på 8 procent.

 För närvarande pågår en grundlig

 genomgång av bankernas problemkrediter

 och bankernas långsiktiga intjäningsför-

 måga för att Bankstödsnämnden skall kunna

 bedöma omfattningen och formerna för det

 statliga stödet och behovet av andra

 åtgärder.

 8 Behandlingen av en ansökan om statligt

 stöd

 En bank som anmäler behov av statligt

 stöd skall först lämna vissa uppgifter

 till Bankstödsnämnden om bankens

 verksamhet och ekonomiska ställning och

 även göra en bedömning av den framtida

 utvecklingen. Ärendet remitteras till

 Finansinspektionen. Bankstödsnämnden gör

 därefter en preliminär bedömning av om

 institutet är i behov av stöd. Om så

 bedöms vara fallet skall institutet i en

 andra omgång genomgå flera undersök-

 ningar.

 En av undersökningarna omfattar en

 värdering av bankens problemengagemang.

 Den görs av banken inom ramen för en plan

 som banken utarbetat med utgångspunkt

 från de specifikationer och krav som

 Bankstödsnämnden ställt upp. Denna

 värdering är föremål för olika kontroller

 som görs av externa rådgivare och ett

 värderingsinstitut. Undersökningen

 ställer krav på relativt stora resurser

 både inom och utanför banken och tar i

 allmänhet flera månader i anspråk.

 Parallellt med denna undersökning görs

 en värdering av bankens övriga tillgångar

 och en analys av bankens struktur,

 strategi och framtida resultatutveckling.

 Dessa undersökningar görs av

 Bankstödsnämndens konsulter i samarbete

 med banken och ställer också krav på

 stora resurser.

 Resultaten av dessa undersökningar ger

 en samlad bild av bankens ställning och

 framtida utveckling som kan läggas till

 grund för en analys av olika finansiella

 lösningar och andra åtgärder som bör

 vidtas. Det är nödvändigt att få fram

 denna bild för att staten skall ha en

 möjlighet att bedöma vilka stödåtgärder

 som erfordras och vilka krav som måste

 ställas på banken och dess ägare.

 Det är också nödvändigt att staten

 försäkrar sig om att banken har en

 tillfredställande riskkontroll och att

 staten får möjlighet att kontrollera att

 banken fullföljer sina åtaganden och

 utvecklas i rätt riktning. Därför

 genomför Bankstödsnämnden i samarbete med

 Finansinspektionen en omfattande under-

 sökning av bankens system för

 kreditgivning, riskhantering och

 rapportering.

 Mot bakgrund av resultatet av

 undersökningarna tar Bankstödsnämnden

 fram ett beslutsunderlag för nämndens

 styrelse. Enligt nämndens instruktion

 skall nämnden med eget yttrande till

 regeringen överlämna sådana ärenden som

 är av principiell betydelse eller i

 övrigt av större vikt. Efter det att ett

 beslut om stöd fattats och ett avtal om

 stödet och villkoren för detta har

 ingåtts med banken, kommer

 Bankstödsnämnden att kontrollera hur

 banken utvecklas och att de villkor som

 förenats med stöd uppfylls.

 9 Hittills genomförda stödinsatser till

 det finansiella

 systemet

 Fram till början av maj 1993 har de

 statliga stödinsatserna till det

 finansiella systemet sammanlagt uppgått

 till 44,4 miljarder kronor. Utöver detta

 har staten ställt ut garantier omfattande

 30,6 miljarder kronor. Det totala

 åtagandet uppgår sålunda till 75

 miljarder kronor. De största insatserna

 har gällt Nordbanken och Securum, där

 staten sammanlagt skjutit till kapital

 motsvarande 40,2 miljarder kronor samt

 lämnat garantier för ytterligare

 10 miljarder kronor. Av redovisningstek-

 niska skäl har garantiåtagandena gentemot

 Securum temporärt varit större än de

 slutliga utbetalningarna.

 Vidare har staten medverkat i en

 rekonstruktion av Sparbanken Första,

 vilken numera ingår i Sparbanken Sverige.

 Hösten 1992 utbetalades ett förmånligt

 lån på 3,8 miljarder kronor. Staten har

 vidare gått i borgen för ett lån till

 sparbanksstiftelserna på 3,5 miljarder

 kronor samt räntekostnader på lånet

 omfattande maximalt 700 miljoner kronor.

 I början av 1993 beviljade staten, såsom

 en tillfällig lösning i avvaktan på en

 slutlig lösning, Gota Bank en

 förlusttäckningsgaranti på 10 miljarder

 kronor. Under år 1992 åsamkades AB

 Industrikredit, som ägs till hälften av

 staten och till hälften av bankerna,

 betydande kreditförluster och var i behov

 av kapitaltillskott. Totalt beräknas

 kapitalbehovet till 1,6 miljarder kronor

 för 1992-1993 varav 800 miljoner kronor

 faller på staten. Därför har en ram på

 800 miljoner kronor beslutats för

 kapitaltillskott till AB Industrikredit

 varav 400 miljoner kronor utbetalades i

 slutet av 1992.

 10 Bankstödsnämnden

 Bankstödsnämnden påbörjade sin verksamhet

 den 1 maj 1993. För nämndens verksamhet

 gäller förordningen (1993:215) om

 statligt stöd till banker och andra

 kreditinstitut. Regeringen utsåg den 5

 februari 1992 riksdagsmannen Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

 att från det nämnden inrättades vara

 ordförande i nämndens styrelse och

 finansrådet Stefan Ingves att vara

 generaldirektör för nämnden. Regeringen

 utsåg den 19 april 1993 verkställande

 direktören Peggy Bruzelius, f.d.

 statsrådet Laila Freivalds, rättschefen

 Hans Jacobson, riksdagsmannen Göran

[REDACTED_EFTERNAMN] och verkställande direktören

 Marcus Storch att från samma tidpunkt

 vara ledamöter i nämndens styrelse.

 11 Allmänna principer för hantering av

 stödfrågor

 Den beredning av ansökningar om statligt

 stöd som hittills bedrivits inom

 Finansdepartementet ger anledning till

 följande reflexioner.

 Det är av stor vikt att den svenska

 bankkrisen får en så snar lösning som

 möjligt. Den värdering av bankernas

 dåliga tillgångar och av bankernas

 ställning i övrigt som ingår i bered-

 ningen av ett ärende måste dock slutföras

 innan frågan om hur stödet till en

 enskild bank skall utformas kan prövas.

 Värderingen är omfattande och

 tidskrävande. Hittills har det också

 varit problem med att få bankerna att

 hantera värderingen på ett likartat sätt.

 Detta kan till viss del förklaras utifrån

 svårigheter att få tillgång till vissa

 basfakta. Det kan dock inte helt

 uteslutas att tidsutdräkten berott på en

 avsaknad av insikt om värderingens

 betydelse.

 Det är också av stor vikt att bankerna

 snarast inrättar interna riskkontroll-

 och informationssystem. Härigenom skapas

 möjlighet för bankerna att effektivt

 kunna utnyttja stödet samtidigt som

 risken för ytterligare fallisemang

 minskar. De översiktliga genomgångar som

 hittills gjorts tyder på att betydande

 insatser bör göras inom detta område.

 Den i prop. 1992/93:135 uttalade

 principen att en banks befintliga egna

 kapital måste bära förlusterna innan

 statliga stödåtgärder sätts in måste stå

 fast. Det kan aldrig accepteras att

 statliga stödåtgärder på ett otillbörligt

 sätt skulle gynna de gamla aktieägarna.

 Detta utesluter inte att det bör vara en

 strävan för staten att bibehålla det

 svenska bankväsendet i huvudsak

 privatägt. Däremot bör man inte undvika

 den lösningen att staten under en kortare

 rekonstruktionsfas blir tvungen att

 förvärva en bank om den lösningen ter sig

 mest ändamålsenlig och rationell. Om

 staten tvingas skjuta till ägarkapital i

 en bank måste staten ta på sig det mot

 tillskottet svarande ägaransvaret.

 Erfarenheterna av statligt ägande av

 banker är emellertid inte goda. Staten är

 inte långsiktigt någon lämplig ägare till

 finansiella institutioner. En försäljning

 bör därför eftersträvas så snart det är

 lämpligt.

 I de förslag som utarbetas måste

 konkurrensaspekten få en framskjuten

 plats, samtidigt som det är viktigt att

 stödet till bankerna ges i sådana former

 att bankernas funktion som

 kreditförmedlare tryggas.

 12 Hemställan

 Jag hemställer att regeringen bereder

 riksdagen tillfälle att ta del av min

 redogörelse för vidtagna åtgärder för att

 stärka det finansiella systemet.

 13 Beslut

 Regeringen ansluter sig till

 föredragandens överväganden och beslutar

 att genom skrivelse förelägga riksdagen

 vad föredraganden har anfört för det

 ändamål han har hemställt om.

 2