Regeringens proposition

 1992/93:178

 om vissa socialförsäkringsfrågor

 Regeringen föreslår riksdagen att anta de

 förslag som har tagits upp i bifogade

 utdrag ur regeringsprotokollet den

 18 februari 1993.

 På regeringens vägnar

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen föreslås att personer som

 genom smitta vid användning av

 blodprodukter inom den svenska hälso- och

 sjukvården fått infektion av HIV ges rätt

 till avgiftsfria sjukvårdsförmåner i

 fråga om sjukhusvård, tandvård och

 läkemedel. Samtidigt föreslås att

 närståendepenning skall kunna utges för

 högst 240 dagar vid vård av en sådan

 HIV-smittad person.

 Vidare föreslås att för period då en

 försäkrad genomgår medicinsk behandling

 eller medicinsk rehabilitering

 sjukpenning skall kunna utges med 80 % av

 den sjukpenninggrundande inkomsten även

 efter den 365:e dagen i sjukperioden. Som

 villkor gäller att behandlingen eller

 rehabiliteringen har ordinerats av läkare

 och ingår i en av försäkringskassan

 godkänd behandlingsplan. Vidare läggs

 förslag fram om en sammanläggningsregel

 med innebörd att sjukpenning skall utges

 med 70 % av den sjukpenninggrundande

 inkomsten om den försäkrade under de

 senaste 15 månaderna haft sjukperioder

 som sammanlagt omfattar minst 365 dagar.

 I propositionen föreslås också att

 vissa biståndsarbetare efter tjänstgöring

 utom riket som varat längst tre år vid

 återkomsten till Sverige skall återfå den

 sjukpenninggrundande inkomst som gällde

 för honom omedelbart före

 utlandstjänstgöringen. För sådan

 biståndsarbetare föreslås vidare att vid

 bestämmande av rätt till

 föräldrapenningförmåner får i vissa

 avseenden bortses från

 utlandstjänstgöringen.

 På föräldraförsäkringens område

 föreslås även en ändring av innebörd att

 en förälder ges rätt till tillfällig

 föräldrapenning i form av kontaktdagar

 fr.o.m. det kalenderår under vilket

 barnet fyller fyra år.

 1

 På arbetsskadeförsäkringens område

 föreslås att rätten till arbetsskade-

 sjukpenning slopas för personer som är

 sjukförsäkrade enligt lagen om allmän

 försäkring samt att ersättning inte

 längre skall utges från arbets-

 skadeförsäkringen för andra kostnader än

 för sjukvård utom riket, tandvård och

 särskilda hjälpmedel. För den som inte

 omfattas av sjukförsäkringen enligt lagen

 om allmän försäkring föreslås dock att

 ersättning skall utges från

 arbetsskadeförsäkringen på samma villkor

 som den som är försäkrad enligt lagen om

 allmän försäkring. Garantinivån behålls

 också för vissa studerande.

 I propositionen föreslås i övrigt vissa

 konsekvensändringar till följd av

 förändringar av företagshälsovården, en

 ändring i 3 kap. 5 § lagen om allmän

 försäkring som rör studerande med

 arbetsskadelivränta samt en justering av

 bestämmelserna om basbeloppsuppräkning av

 livräntor.

 Förslagen föreslås träda i kraft den

 1 juli 1993 med undantag av förslagen om

 avgiftsfria sjukvårdsförmåner m.m. för

 vissa HIV-smittade vilka avses träda i

 kraft den 1 juni 1993. Bestämmelserna om

 beräkning av livränta föreslås gälla

 fr.o.m. den 1 januari 1993.

 2

 Propositionens lagförslag

 1 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1962:381) om

 allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1962:381) om allmän försäkring1

 dels att 2 kap. 13 § skall upphöra att

 gälla,

 dels att 2 kap. 6 §, 3 kap. 5, 10 och

 13 §§, 4 kap. 6, 9 och 10 §§ samt 21 kap.

 1 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas tre

 nya paragrafer, 3 kap. 4 c, 4 d och

 5 b §§, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 6 §2

 För resekostnader i samband med

 läkarvård eller annan sjukvårdande

 behandling, som avses i 2 eller 5 §,

 eller sjukhusvård enligt 4 §, utges

 ersättning enligt grunder som regeringen

 fastställer. Detsamma gäller

 resekostnader i samband med

 1. tillhandahållande av hjälpmedel åt

 handikappad,

 2. tandvård som avses i 3 §,

 3. besök med

 anledning av sjukdom

 hos läkare eller

 sjukgymnast inom

 företagshälsovård,

 för vilken bidrag

 lämnas efter beslut

 av

 yrkesinspektionen,

 4. besök med 3. besök med

 anledning av sjukdom anledning av sjuk-

 hos läkare inom dom hos läkare inom

 studerande- studerande-

 organisationernas organisationernas

 hälsovård, för hälsovård, för

 vilken statsbidrag vilken statsbidrag

 utbetalas av betalas ut av

 högskolestyrelse, högskolestyrelse,

 5. 4.

 konvalescentvård som konvalescentvård

 lämnas i som lämnas i

 konvalescenthem som konvalescenthem som

 har tagits upp på har tagits upp på

 förteckning som förteckning som

 fastställs av fastställs av

 regeringen eller regeringen eller

 myndighet som den myndighet som

 regeringen regeringen

 bestämmer, bestämmer,

 6. besök för 5. besök för

 sjukvårdande be- sjukvårdande be-

 handling som ges handling som ges

 såsom särskild såsom särskild

 omsorg enligt lagen omsorg enligt lagen

 (1985:568) om (1985:568) om

 särskilda omsorger särskilda omsorger

 om psykiskt om psykiskt

 utvecklingsstörda utvecklingsstörda

 m.fl., m.fl.,

 7. besök för 6. besök för

 sjukvårdande be- sjukvårdande be-

 handling som ges med handling som ges

 stöd av med stöd av

 bestämmelserna om bestämmelserna om

 den kommunala hälso- den kommunala

 och sjukvården i hälso- och

 hälso- och sjukvården i hälso-

 sjukvårdslagen och sjukvårdslagen

 (1982:763), (1982:763),

 1 Lagen omtryckt 1982:120.

 2 Senaste lydelse 1992:1737.

 3

 8. besök för 7. besök för

 läkarvård eller läkarvård eller

 annan sjukvårdande annan sjukvårdande

 behandling som ges behandling som ges

 med stöd av lagen med stöd av lagen

 (1991:1136) om (1991:1136) om

 försöksverksamhet försöksverksamhet

 med kommunal med kommunal

 primärvård. primärvård.

 Ersättning för sjuktransporter utges

 enligt grunder som regeringen

 fastställer.

 3 kap.

 4 c §

 Om den försäkrade

 under de närmast

 föregående 450

 dagarna haft

 sjukperioder som

 omfattat sammanlagt

 minst 365 dagar,

 skall hel

 sjukpenning för dag

 utges med högst

 70 procent av den

 försäkrades

 sjukpenninggrundande

 inkomst delad med

 365 eller, vid

 sjukpen-

 ningberäkning

 enligt 10 a §, med

 motsvarande

 arbetstidsfaktor.

 Detta gäller till

 dess 30 dagar

 förflutit sedan en

 sjukperiod av-

 slutats utan att en

 ny sjukperiod

 påbörjats.

 Vid beräkningen

 av antalet sjuk-

 perioddagar under

 450-dagarsperioden

 beaktas inte dagar

 före ett uppehåll

 mellan sjukperioder

 på mer än 30 dagar.

 Högre sjukpenning

 kan utges enligt

 4 b, 4 d och

 7 b §§.

 4 d §

 Den allmänna

 försäkringskassan

 kan efter ansökan

 av den försäkrade

 besluta att hel

 sjukpenning för dag

 som annars skulle

 ha utgivits med

 70 procent i

 stället skall utges

 med 80 procent av

 den försäkrades

 sjukpenninggrundande

 inkomst delad med

 365 eller, vid

 sjukpen-

 ningberäkning

 enligt 10 a §, med

 motsvarande

 arbetstidsfaktor.

 Ett sådant beslut

 får meddelas för en

 period när den

 försäkrade på grund

 av sjukdom genomgår

 medicinsk

 behandling eller

 medicinsk

 rehabilitering. Som

 villkor gäller att

 behandlingen eller

 rehabiliteringen

 har ordinerats av

 läkare och ingår i

 en av försäkrings-

 kassan godkänd

 plan.

 4

 Beslutet gäller

 från och med den

 dag då ansökan

 gjordes hos för-

 säkringskassan, om

 inte annat sägs i

 beslutet. Beslutet

 gäller för tid som

 anges i beslutet

 eller, om det finns

 särskilda skäl,

 tills vidare.

 Beslutet skall

 upphävas när vill-

 koren enligt första

 stycket inte längre

 är uppfyllda.

 5 §3

 Den allmänna försäkringskassan skall i

 samband med inskrivning av en försäkrad

 besluta om den försäkrades tillhörighet

 till sjukpenningförsäkringen. I fråga om

 en försäkrad som avses i 1 § första

 stycket skall kassan samtidigt fastställa

 den försäkrades sjukpenninggrundande in-

 komst och, om inkomsten helt eller delvis

 är att hänföra till anställning, dennes

 årsarbetstid. Sådan fastställelse skall

 också ske för försäkrad som avses i 1 §

 andra stycket så snart anmälan om hans

 inkomstförhållanden gjorts hos kassan. Av

 beslutet skall framgå i vad mån den

 sjukpenninggrundande inkomsten är att

 hänföra till anställning eller till annat

 förvärvsarbete. Sjukpenningförsäkringen

 skall omprövas

 a) när kassan fått kännedom om att den

 försäkrades inkomstförhållanden,

 arbetstid eller andra omständigheter har

 undergått ändring av betydelse för rätten

 till sjukpenning eller för sjukpenningens

 storlek,

 b) när förtidspension eller särskild

 efterlevandepension enligt denna lag

 beviljas den försäkrade eller redan

 utgående sådan pension ändras med hänsyn

 till ändring i den försäkrades

 arbetsförmåga eller, vid särskild

 efterlevandepension, förmåga eller

 möjlighet att bereda sig inkomst genom

 arbete,

 c) när delpension enligt särskild lag

 beviljas den försäkrade eller redan

 utgående sådan pension ändras med hänsyn

 till ändring i den försäkrades arbets-

 eller inkomstförhållanden, samt

 d) när tjänstepension beviljas den

 försäkrade.

 Ändring som avses i första stycket a)

 skall ske från och med den dag då

 försäkringskassan fått kännedom om de

 ändrade omständigheterna. Ändring skall i

 fall som avses i 1 § fjärde stycket och

 12 a § gälla från och med den första

 dagen med sjukpenning. Ändring skall i

 annat fall än som avses i första

 stycket a) ske så snart anledning till

 ändringen uppkommit.

 Den fastställda sjukpenninggrundande

 inkomsten får ej i annat fall än som

 avses i första stycket b), c) eller d)

 sänkas under tid då den försäkrade

 1. bedriver studier, för vilka han

 uppbär studiehjälp, studiemedel eller

 särskilt vuxenstudiestöd enligt

 studiestödslagen (1973:349), studiestöd

 enligt lagen (1983:1030) om särskilt

 vuxenstudiestöd för arbetslösa eller

 bidrag enligt förordningen (1976:536) om

 utbildningsbidrag för doktorander,

 2. genomgår kommunal vuxenutbildning

 (komvux), vuxenutbildning för psykiskt

 utvecklingsstörda (särvux) eller

 svenskundervisning för invandrare (sfi)

 och uppbär timersättning för studierna,

 3 Senaste lydelse 1991:1974.

 5

 3. är inskriven vid

 arbetsmarknadsinstitut eller efter

 förmedling av en arbetsmarknadsmyndighet

 genomgår yrkesutbildning,

 4. är gravid och avbryter eller

 inskränker sitt förvärvsarbete tidigast

 sex månader före barnets födelse eller

 den beräknade tidpunkten härför,

 5. är helt eller delvis ledig från

 förvärvsarbete för vård av barn, om den

 försäkrade är förälder till barnet eller

 likställs med förälder enligt 1 § lagen

 (1978:410) om rätt till ledighet för vård

 av barn, m.m. och barnet inte har fyllt

 ett år. Motsvarande gäller vid adoption

 av barn som ej fyllt tio år eller vid

 mottagande av sådant barn i avsikt att

 adoptera det, om mindre än ett år har

 förflutit sedan den försäkrade fick

 barnet i sin vård,

 6. fullgör värnpliktstjänstgöring eller

 vapenfri tjänst eller genomgår militär

 grundutbildning för kvinnor.

 För en försäkrad som avses i tredje

 stycket 1 skall försäkringskassan, vid

 sjukdom under utbildningstiden, beräkna

 sjukpenningen på en sjukpenninggrundande

 inkomst som har fastställts på grundval

 av enbart den inkomst av eget arbete som

 den försäkrade kan antas få under denna

 tid. Om därvid den sjukpenninggrundande

 inkomsten helt eller delvis är att

 hänföra till anställning, skall

 årsarbetstiden beräknas på grundval av

 enbart det antal arbetstimmar som den

 försäkrade kan antas ha i ifrågavarande

 förvärvsarbete under utbildningstiden.

 För en försäkrad

 som får sådan

 behandling eller

 rehabilitering som

 avses i 7 b § eller

 22 kap. 7 § och som

 under denna tid får

 livränta enligt

 lagen (1976:380) om

 arbets-

 skadeförsäkring

 eller motsvarande

 ersättning enligt

 en annan författ-

 ning skall

 försäkringskassan,

 vid sjukdom under

 den tid då livränta

 betalas ut, beräkna

 sjukpenningen på en

 sjukpenninggrundande

 inkomst som har

 fastställts på

 grundval av enbart

 den inkomst av eget

 arbete som den

 försäkrade kan

 antas få under

 denna tid.

 För en försäkrad som avses i 10 c §

 första stycket 1 eller 2 skall dock under

 studieupphåll mellan vår- och hösttermin,

 då den försäkrade inte uppbär

 studiesocial förmån som anges i tredje

 stycket 1, sjukpenningen beräknas på den

 sjukpenninggrundande inkomst som följer

 av första * tredje styckena, om

 sjukpenningen blir högre än sjukpenning

 beräknad på den sjukpenninggrundande

 inkomsten enligt fjärde stycket.

 Fjärde stycket tillämpas även för

 försäkrad som avses i tredje stycket 6

 när den försäkrade genomgår

 grundutbildning eller därtill omedelbart

 anslutande repetitionsutbildning.

 5 b §

 För en försäkrad

 som av Svenska

 kyrkan, ett svenskt

 trossamfund, ett

 organ som är knutet

 till ett sådant

 samfund eller en

 svensk ideell

 organisation som

 bedriver

 biståndsverksamhet

 varit sänd till ett

 annat land för

 arbete för

 arbetsgivarens

 räkning, skall den

 sjukpenninggrundande

 inkomsten vid

 återkomsten till

 Sverige fastställas

 till lägst det

 belopp som utgjorde

 hans

 sjukpenninggrundan-

 de inkomst

 omedelbart före

 utlandsresan, om

 utlandsvistelsen

 varat högst tre år.

 Bestämmelsen i

 denna paragraf

 gäller även den

 medföljande maken.

 Med make likställs

 den som utan att

 vara gift med den

 utsände levt

 tillsammans med

 denne, om de

 tidigare har varit

 gifta eller

 gemensamt har eller

 har haft barn.

 10 §4

 För de första 14 För de första 14

 dagarna i sjuk- dagarna i sjuk-

 perioden utges perioden utges

 sjukpenning som sjukpenning som

 svarar mot svarar mot

 sjukpenninggrundande sjukpenninggrundande

 inkomst av inkomst av

 anställning endast anställning endast

 under förutsättning under förutsättning

 att den försäkrade att den försäkrade

 skulle ha utfört skulle ha

 förvärvsarbete om förvärvsarbetat om

 han inte hade varit han inte hade varit

 sjuk. För en sjuk. För en

 försäkrad som avses försäkrad som avses

 i 5 § tredje i 5 § tredje

 stycket 1 eller stycket 1, femte

 sjätte stycket skall eller sjunde

 vad som har sagts nu stycket skall vad

 gälla även för tid som har sagts nu

 efter de första 14 gälla även för tid

 dagarna av efter de första 14

 sjukperioden. För dagarna av

 sjukpenningen skall sjukperioden. För

 10 a och 10 b §§ sjukpenningen skall

 tillämpas. 10 a och 10 b §§

 tillämpas.

 Med tid för förvärvsarbete enligt

 första stycket jämställs

 1. ledighet för semester, dock inte om

 den försäkrade uppbär semesterlön enligt

 semesterlagen (1977:480) och, enligt 15 §

 samma lag, kan begära att dag då han är

 oförmögen till arbete på grund av sjukdom

 inte räknas som semesterdag,

 2. ledighet under studietid för vilken

 oavkortade löneförmåner utges,

 3. ledighet under tid då den försäkrade

 genomgår sådan utbildning eller

 undervisning som anges i 5 § tredje

 stycket 2 eller uppbär korttidsstudiestöd

 enligt studiestödslagen (1973:349), och

 4. ledighet för ferier eller för

 motsvarande uppehåll för lärare som är

 anställda inom utbildningsväsendet.

 13 §5

 Frågor om förmåner enligt detta kapitel

 prövas av den allmänna försäkringskassa

 hos vilken den försäkrade är inskriven

 eller skulle ha varit inskriven, om han

 uppfyllt åldersvillkoret i 1 kap. 4 §.

 Denna försäkringskassa får dock uppdra åt

 en annan försäkringskassa att pröva

 sådana frågor med undantag av frågor som

 avses i 5 §.

 4 Senaste lydelse 1992:1702.

 5 Senaste lydelse 1992:1277.

 6

 Bestämmelserna i

 2 kap. 13 §

 tillämpas även i

 fråga om sjukpen-

 ning. Vid

 tillämpning av

 2 kap. 13 § andra

 stycket skall hänsyn

 inte tas till

 särskild sjukpenning

 enligt lagen

 (1977:265) om

 statligt

 personskadeskydd.

 Bestämmelserna i 3, 5 och 8 §§ i fråga

 om förtidspension tillämpas även där den

 försäkrade skulle ha erhållit sådan

 pension, om han hade haft rätt till

 folkpension enligt bestämmelserna i

 5 kap.

 Har en försäkrad, utan att

 bestämmelserna i 3 kap. 3 § är

 tillämpliga, efter ingången av den månad

 då han uppnådde sextiofem års ålder, er-

 hållit sjukpenning under etthundraåttio

 dagar, får den allmänna försäkringskassan

 besluta att sjukpenning inte längre skall

 utgå.

 4 kap.

 6 §6

 Hel föräldrapenning utgör lägst

 60 kronor om dagen (garantinivå).

 Föräldrapenning för de första 180

 dagarna utges med belopp motsvarande

 förälderns sjukpenning, beräknad enligt

 femte stycket, om föräldern under minst

 240 dagar i följd före barnets födelse

 eller den beräknade tidpunkten härför har

 varit försäkrad för en sjukpenning över

 garantinivån.

 Utöver vad som anges i andra stycket

 utges föräldrapenning för varje barn för

 180 dagar med belopp motsvarande

 förälderns sjukpenning, beräknad enligt

 femte stycket, och 90 dagar med belopp

 enligt garantinivån.

 Vid flerbarnsbörd utges föräldrapenning

 enligt 3 § andra stycket för 90 dagar med

 belopp motsvarande förälderns

 sjukpenning, beräknad enligt femte

 stycket, och 90 dagar med belopp enligt

 garantinivån.

 När När

 föräldrapenning föräldrapenning

 enligt andra * enligt andra *

 fjärde styckena fjärde styckena

 skall utges med skall utges med

 belopp motsvarande belopp motsvarande

 förälderns förälderns

 sjukpenning, skall sjukpenning, skall

 beräkningen ske beräkningen ske

 enligt 3 kap. med enligt 3 kap. med

 undantag av 5 § undantag av 5 §

 fjärde * sjätte fjärde * sjunde

 styckena samt 10 a styckena samt 10 a

 och 10 b §§. Därvid och 10 b §§. Därvid

 skall dock skall dock

 föräldrapenning för föräldrapenning för

 dag beräknas efter dag beräknas efter

 90 procent av den 90 procent av den

 fastställda fastställda

 sjukpenninggrundande sjukpenninggrundande

 inkomsten, delad med inkomsten, delad

 365, och även utges med 365, och även

 för den första utges för den

 dagen. första dagen.

 Utan hinder av vad som föreskrivs i

 andra * fjärde styckena skall, om

 förälderns sjukpenninggrundande inkomst

 har sänkts enligt 3 kap. 5 § tredje

 stycket 5, föräldrapenningen till dess

 barnet fyller två år beräknas lägst på

 grundval av den sjukpenninggrundande

 inkomst som gällde innan sänkningen

 skedde eller den högre inkomst som

 löneutvecklingen inom yrkesområdet

 därefter föranleder, om föräldern avstår

 från förvärvsarbete för vård av barn. Är

 kvinnan gravid på nytt vid utgången av

 denna tid och beräknas barnets födelse

 ske inom sex månader eller föds barnet

 inom nämnda tid, skall hennes

 föräldrapenning även fortsättningsvis

 beräknas på motsvarande sätt.

 6 Senaste lydelse 1992:1702.

 7

 9 §7

 Som villkor för rätt till

 föräldrapenning gäller att föräldern har

 varit inskriven hos allmän

 försäkringskassa under minst 180 dagar i

 följd närmast före den dag för vilken

 föräldrapenningen skall utbetalas.

 Villkoret om inskrivning hos

 försäkringskassa eller om försäkring för

 viss sjukpenning enligt 6 § andra stycket

 anses uppfyllt om det har berott på

 åldersregeln i 1 kap. 4 § att villkoret

 inte har kunnat uppfyllas. Motsvarande

 gäller om föräldern inte har varit

 inskriven eller inte har varit försäkrad

 för viss sjukpenning, men skulle ha varit

 det om kassan känt till samtliga

 förhållanden.

 När det skall

 bestämmas om

 villkoret om

 inskrivning hos

 försäkringskassa

 eller om försäkring

 för viss

 sjukpenning enligt

 6 § andra stycket

 är uppfyllt för en

 försäkrad som avses

 i 3 kap. 5 b §, får

 bortses från tiden

 för

 utlandsvistelsen

 under förutsättning

 att den varat högst

 tre år.

 10 §8

 En förälder har rätt till tillfällig

 föräldrapenning för vård av ett barn, som

 inte har fyllt tolv år, om föräldern

 behöver avstå från förvärvsarbete i

 samband med

 1. sjukdom eller smitta hos barnet,

 2. sjukdom eller smitta hos barnets

 ordinarie vårdare,

 3. besök i samhällets förebyggande

 barnhälsovård,

 4. vårdbehov som uppkommer till följd

 av att barnets andra förälder besöker

 läkare med ett annat barn till någon av

 föräldrarna, under förutsättning att

 sistnämnda barn omfattas av

 bestämmelserna om tillfällig

 föräldrapenning.

 För vård av ett barn vars levnadsålder

 understiger 240 dagar utges tillfällig

 föräldrapenning enligt första stycket

 endast om tillsynen av barnet är

 stadigvarande ordnad eller om barnet

 vårdas på sjukhus. För vård av ett barn

 som är äldre än som nyss sagts utges

 tillfällig föräldrapenning enligt första

 stycket inte för tid under vilken annars

 föräldrapenning skulle ha uppburits;

 undantag gäller dock om barnet vårdas på

 sjukhus.

 En förälder till En förälder har

 barn som fyllt fyra rätt till

 år har, till och med tillfällig

 det kalenderår under föräldrapenning

 vilket barnet fyller från och med det

 tolv år, rätt till kalenderår under

 tillfällig vilket barnet

 föräldrapenning även fyller fyra år till

 när föräldern avstår och med det

 från förvärvsarbete kalenderår under

 i samband med vilket barnet

 föräldrautbildning, fyller tolv år även

 besök i barnets när föräldern

 skola eller besök i avstår från

 förskole- eller förvärvsarbete i

 fritidsverksamhet samband med

 inom samhällets föräldrautbildning,

 barnomsorg i vilken besök i barnets

 barnet deltar skola eller besök i

 (kontaktdagar). förskole- eller

 fritidsverksamhet

 inom samhällets

 barnomsorg i vilken

 barnet deltar

 (kontaktdagar).

 7 Senaste lydelse 1985:87.

 8 Senaste lydelse 1992:275.

 8

 Rätt till tillfällig föräldrapenning

 tillkommer även en fader som avstår från

 förvärvsarbete i samband med barns

 födelse för att närvara vid

 förlossningen, biträda i hemmet eller

 vårda barn. Motsvarande gäller i

 tillämpliga delar för en fader vid

 adoption av barn, om barnet inte fyllt

 tio år. Som adoption anses även att någon

 tar emot ett barn i avsikt att adoptera

 det.

 21 kap.

 1 §9

 Den som är inskriven hos en allmän

 försäkringskassa, men inte är försäkrad

 för en sjukpenning som, beräknad enligt

 3 kap. 4 § första stycket 3, uppgår till

 garantinivån enligt 4 kap. 6 §, skall

 kunna genom frivilliga avgifter försäkra

 sig för erhållande av sjukpenning eller

 sjukpenningtillägg.

 Den som inte har rätt till sjukpenning

 enligt 3 kap. 1 § får försäkra sig för

 sjukpenning som uppgår till lägst

 20 kronor och högst till garantinivån

 enligt 4 kap. 6 §. Den som har rätt till

 sjukpenning enligt 3 kap. 1 § får

 försäkra sig för sjukpenningtillägg, som

 tillsammans med den sjukpenning som han

 är berättigad till enligt 3 kap. 4 §

 första stycket 3 uppgår till lägst

 20 kronor och högst till garantinivån.

 En frivillig En frivillig

 försäkring påverkas försäkring påverkas

 inte av att den inte av att den

 försäkrades sjuk- försäkrades sjuk-

 penning enligt penning enligt

 3 kap., under där 3 kap., under där

 angivna angivna

 förutsättningar, förutsättningar,

 beräknas med beräknas med

 tillämpning av 5 § tillämpning av 5 §

 femte stycket eller sjätte stycket

 10 a eller 10 b § eller 10 a eller

 nämnda kapitel. 10 b § nämnda

 kapitel.

 Försäkringen skall efter den

 försäkrades val gälla med en karenstid av

 3 eller 30 dagar eller utan sådan

 karenstid.

 Rätt till inträde i den frivilliga

 försäkringen eller förkortning av gällan-

 de karenstid enligt fjärde stycket

 tillkommer endast den som är under 55 år.

 Ersättning enligt denna paragraf utges

 inte för tid efter ingången av den månad

 då den försäkrade börjar uppbära hel

 förtids- eller ålderspension.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli

 1993. Äldre bestämmelser gäller

 fortfarande i fråga om sjukpenning och

 föräldrapenning för tid före den dagen.

 Vid tillämpning av 3 kap. 4 c § bortses

 från tid före den 1 juli 1992.

 9 Senaste lydelse 1992:1702.

 9

 2 Förslag till

 Lag om avgiftsfria sjukvårdsförmåner m.m.

 för vissa HIV-smittade

 Härigenom föreskrivs följande.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

 Denna lag tillämpas på en person som

 vid behandling av honom eller henne inom

 den svenska hälso- och sjukvården har

 fått infektion av HIV (humant

 immunbristvirus) genom smitta vid

 användning av blod eller blodprodukter.

 Lagen tillämpas även på den som fått

 infektion av HIV genom smitta av en sådan

 person, om de är eller varit gifta med

 varandra eller sammanbott med varandra

 under äktenskapsliknande förhållanden och

 om smittan ägt rum innan den först

 smittade fått kännedom om sin infektion.

 Förmåner enligt lagen ersätts av

 sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381)

 om allmän försäkring.

 2 §

 När en smittad person får sjukhusvård

 på grund av sjukdom skall avgift enligt

 2 kap. 12 § lagen (1962:381) om allmän

 försäkring inte tas ut.

 3 §

 Patientavgift skall inte tas ut av en

 smittad person som får tandvård som

 ersätts enligt 2 kap. 3 § första stycket

 lagen (1962:381) om allmän försäkring.

 4 §

 En smittad person har rätt att på

 apotek utan kostnad få läkemedel för

 vilka recept har utfärdats av läkare

 eller tandläkare.

 5 §

 I lagen (1988:1465) om ersättning och

 ledighet för närståendevård finns

 bestämmelser om rätt till ersättning och

 ledighet för en närstående som vårdar en

 smittad person.

 Denna lag träder i kraft den 1 juni

 1993.

 10

 3 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1988:1465)

 om ersättning och ledighet för

 närståendevård

 Härigenom föreskrivs att 4, 6 och 8 §§

 lagen (1988:1465) om ersättning och

 ledighet för närståendevård skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 §1

 En närstående som En närstående som

 vårdar någon som är vårdar någon som är

 svårt sjuk har rätt svårt sjuk har rätt

 till ersättning för till ersättning för

 tid då han avstår tid då han avstår

 från förvärvsarbete från förvärvsarbete

 i samband med i samband med

 vården. vården. En

 närstående har rätt

 till ersättning då

 han vårdar någon

 som vid behandling

 av honom inom den

 svenska hälso- och

 sjukvården har fått

 infektion av HIV

 (humant

 immunbristvirus)

 genom smitta vid

 användning av blod

 eller

 blodprodukter.

 Detta gäller även

 om den som vårdas

 fått infektion av

 HIV genom smitta av

 en sådan person, om

 de är eller varit

 gifta med varandra

 eller sammanbott

 under

 äktenskapsliknande

 förhållanden och om

 smittan ägt rum

 innan den först

 smittade fått

 kännedom om sin

 infektion.

 Om vårdaren får oreducerade

 löneförmåner under tid då han bedriver

 studier, jämställs avstående från studier

 med avstående från förvärvsarbete vid

 tillämpning av föreskrifterna om

 ersättning enligt denna lag, i den mån

 vårdaren går miste om löneförmånerna.

 6 §

 Ersättning utges Ersättning utges

 för högst 30 dagar för högst 240 dagar

 sammanlagt för varje sammanlagt för vård

 person som vårdas. av person som avses

 i 4 § första

 stycket andra och

 tredje meningarna

 och för högst 30

 dagar sammanlagt

 för varje annan

 person som vårdas.

 8 §

 Ersättning Ersättning

 beräknas för hela beräknas för hela

 den tid som förmånen den tid som

 avser ernligt 3 kap. förmånen avser

 10 a § lagen enligt 3 kap.

 (1962:381) om allmän 10 a § lagen

 försäkring när (1962:381) om

 ersättningen utges allmän försäkring

 på grundval av sjuk- när ersättningen

 utges på grundval

 av sjuk-

 1 Senaste lydelse 1992:274.

 11

 penninggrundande penninggrundande

 inkomst av inkomst av

 anställning och anställning och

 enligt 10 b § nämnda enligt 10 b §

 kapitel när den nämnda kapitel när

 utges på grundval av den utges på

 sjukpenninggrundande grundval av

 inkomst av såväl sjukpenninggrundande

 anställning som inkomst av såväl

 annat anställning som

 förvärvsarbete. I annat

 fall som avses i förvärvsarbete. I

 3 kap. 5 § femte fall som avses i

 stycket samma lag 3 kap. 5 § sjätte

 beräknas stycket samma lag

 ersättningen dock beräknas

 inte på grundval av ersättningen dock

 den inte på grundval av

 sjukpenninggrundande den

 inkomst som följer

 sjukpenninggrundande

 av första * tredje inkomst som följer

 styckena i den av första * tredje

 paragrafen. styckena i den

 paragrafen.

 Ersättning som utges på grundval av

 enbart inkomst av annat förvärvsarbete

 beräknas enligt 3 kap. 4 § första stycket

 lagen om allmän försäkring.

 Denna lag träder i kraft såvitt avser 4

 och 6 §§ den 1 juni 1993 och i övrigt den

 1 juli 1993.

 12

 4 Förslag till

 Lag om ändring i semesterlagen (1977:480)

 Härigenom föreskrivs att 17 §

 semesterlagen (1977:480) skall ha följ-

 ande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 17 §1

 Frånvaro från arbetet är

 semesterlönegrundande, när fråga är om

 1. ledighet på grund av sjukdom, i den

 mån frånvaron under intjänandeåret icke

 överstiger 180 dagar eller om frånvaron

 beror på arbetsskada,

 2. ledighet enligt lagen (1978:410) om

 rätt till ledighet för vård av barn, m.m.

 dels under tid för vilken

 havandeskapspenning utges enligt 3 kap.

 9 § lagen (1962:381) om allmän

 försäkring, dels under tid för vilken

 föräldrapenning utges i anledning av

 barns födelse eller adoption enligt

 4 kap. 3 och 5 §§ samma lag, i den mån

 frånvaron för varje barn, eller vid

 flerbarnsbörd sammanlagt, icke överstiger

 120 dagar eller för ensamstående

 förälder, 180 dagar, dels under tid för

 vilken tillfällig föräldrapenning utges

 enligt 4 kap. 10 och 11 §§ samma lag,

 3. ledighet på grund av risk för

 överförande av smitta, om arbetstagaren

 är berättigad till ersättning enligt

 lagen (1989:225) om ersättning till

 smittbärare, i den mån frånvaron under

 intjänandeåret icke överstiger 180 dagar,

 4. ledighet för utbildning, som ej

 enligt annan lag medför rätt till

 semesterlön, om arbetstagaren erhåller

 korttidsstudiestöd, vuxenstudiebidrag

 eller utbildningsarvode enligt

 studiestödslagen (1973:349) eller om

 utbildningen till väsentlig del avser

 fackliga eller med facklig verksamhet

 sammanhängande frågor, i den mån

 frånvaron under intjänandeåret icke

 överstiger 180 dagar,

 5. ledighet på grund av sådan i 27 §

 värnpliktslagen (1941:967) eller med stöd

 därav föreskriven tjänstgöring om högst

 60 dagar, som ej är beredskapsövning och

 ej heller direkt ansluter sig till

 grundutbildning, eller ledighet på grund

 av motsvarande vapenfri tjänst, i den mån

 frånvaron under intjänandeåret icke

 överstiger 60 dagar,

 6. ledighet på grund av att

 arbetstagaren efter det kalenderår då han

 fyllt tjugotvå år fullgör tjänstgöring i

 civilförsvaret på annan tid än då

 civilförsvarsberedskap råder eller

 beredskapsövning får anordnas vid

 försvarsmakten, i den mån frånvaron under

 intjänandeåret icke överstiger 60 dagar,

 7. ledighet enligt lagen (1986:163) om

 rätt till ledighet för svenskundervisning

 för invandrare, eller

 8. ledighet enligt 8. ledighet

 lagen (1988:1465) om enligt lagen

 ersättning och (1988:1465) om

 ledighet för ersättning och

 närståendevård. ledighet för

 närståendevård, i

 den mån frånvaron

 under intjänande-

 året inte

 överstiger 45

 dagar.

 1 Senaste lydelse 1991:1114.

 13

 Vid tillämpning av första stycket 1

 skall frånvaro under de första 90 dagarna

 av frånvaroperiod ej i något fall anses

 bero på arbetsskada. Har arbetstagare av

 anledning som anges i första stycket 1

 varit oavbrutet frånvarande från arbetet

 under två hela intjänandeår, grundar

 därefter infallande dag av

 frånvaroperioden icke rätt till

 semesterlön.

 I frånvaroperiod som avses i första

 stycket inräknas även dagar under

 perioden då arbetstagaren icke skulle ha

 utfört arbete.

 Denna lag träder i kraft den 1 juni

 1993. De nya bestämmelserna tillämpas vid

 beräkning av semesterlön för tid från och

 med den 1 april 1993. Semesterlön som

 intjänats före ikraftträdandet skall dock

 inte minskas.

 14

 5 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1981:49) om

 begränsning av läkemedelskostnader, m.m.

 Härigenom föreskrivs att 7 § lagen

 (1981:49) om begränsning av läke-

 medelskostnader, m.m. skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 §1

 Visar någon att Visar någon att

 han i den omfattning han i den omfatt-

 som anges i andra ning som anges i

 stycket har köpt andra stycket har

 prisnedsatta eller köpt prisnedsatta

 andra läkemedel som eller andra

 avses i 3 § eller läkemedel som avses

 har erlagt i 3 § eller har

 patientavgift för erlagt

 läkarvård eller patientavgift för

 annan sjukvårdande läkarvård eller

 behandling som avses annan sjukvårdande

 i 2 kap. 2 och 5 §§ behandling som

 lagen (1962:381) om avses i 2 kap. 2

 allmän försäkring och 5 §§ lagen

 eller för mot- (1962:381) om

 svarande vård eller allmän försäkring,

 behandling som är han befriad från

 erhållits inom att därefter betala

 företagshälsovård, för utskrivna

 för vilken bidrag läkemedel.

 lämnas efter beslut Befrielsen gäller

 av under den tid som

 yrkesinspektionen, återstår av ett år,

 är han befriad från räknat från det

 att därefter betala första vårdtill-

 för utskrivna fället,

 läkemedel. behandlingstillfället

 Befrielsen gäller eller

 under den tid som

 återstår av ett år, läkemedelsinköpet.

 räknat från det

 första

 vårdtillfället,

 behand-

 lingstillfället

 eller läkemedels-

 inköpet.

 För kostnadsbefrielse enligt första

 stycket fordras att prisnedsatta läke-

 medel har inköpts för eller

 patientavgifter erlagts med sammanlagt

 minst 1 600 kronor. Om ett landsting

 eller en kommun som inte ingår i ett

 landsting har beslutat att för sin del

 tillämpa ett lägsta belopp som

 understiger 1 600 kronor, skall i stället

 det beloppet gälla för kostnadsbefrielse

 enligt första stycket för den som är

 bosatt inom landstinget respektive

 kommunen.

 Har en förälder eller föräldrar

 gemensamt flera barn under 16 år i sin

 vård, får barnen gemensamt

 kostnadsbefrielse när utgifterna för

 vårdtillfällen, behandlingstillfällen och

 läkemedelsinköp för barnen sammanlagt

 uppgår till vad som sägs i andra stycket.

 Kostnadsbefrielse gäller under den tid

 som avses i första stycket även för barn

 som under denna tid fyller 16 år.

 Med förälder avses även fosterförälder.

 Som förälder räknas även den med vilken

 en förälder stadigvarande sammanbor och

 som är eller har varit gift eller har

 eller har haft barn med föräldern.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli

 1993.

 1 Senaste lydelse 1992:1693.

 15

 6 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1976:380) om

 arbetsskadeförsäkring

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1976:380) om arbetsskadeförsäkring1

 dels att 3 kap. 4 * 6 och 8 §§ skall

 upphöra att gälla,

 dels att rubrikerna närmast före 3 kap.

 1, 4 och 9 §§ skall utgå,

 dels att 3 kap. 1 * 3, 7, 9 och 10 §§,

 6 kap. 2 och 4 §§ och 8 kap. 3 och 4 §§

 skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en

 ny paragraf, 3 kap. 2 a §, av följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 1 §2

 Är den skadade Är den skadade

 sjukförsäkrad enligt sjukförsäkrad

 lagen (1962:381) om enligt lagen

 allmän försäkring, (1962:381) om

 har han vid arbets- allmän försäkring,

 skada rätt till har han vid arbets-

 samma förmåner från skada rätt till

 sjukförsäkringen som samma förmåner från

 vid annan sjukdom sjukförsäkringen

 under en tid av 180 som vid annan

 dagar efter det att

 skadan inträffade, sjukdom.

 dock längst till

 dess skadan medför

 rätt till livränta

 eller rätten till

 sjukpenning upphör

 enligt 3 kap. 3 §

 andra meningen

 nämnda lag

 (samordningstid).

 2 §3

 Är någon som avses Är någon som

 i 1 § ej berättigad avses i 1 § inte

 till sjukpenning berättigad till

 från sjukpenning från

 sjukförsäkringen sjukförsäkringen

 eller är den skadade eller är den

 ej sjukförsäkrad skadade inte

 enligt lagen sjukförsäkrad

 (1962:381) om allmän enligt lagen

 försäkring, har han (1962:381) om

 vid arbetsskada rätt allmän försäkring,

 till förmåner från har han vid

 arbetsskade- arbetsskada rätt

 försäkringen i till förmåner från

 enlighet med vad som arbetsskade-

 skulle ha utgått om försäkringen i

 2, 3 och 22 kap. enlighet med vad

 lagen om allmän som skulle ha

 försäkring hade utgått om 2, 3 och

 varit tillämpliga på 22 kap. lagen om

 honom. Sjukpenning allmän försäkring

 utgår dock ej till hade varit

 den som avses i tillämpliga på

 1 kap. 1 § andra honom. Sjukpenning

 stycket denna lag utgår dock inte

 och ej till arbetstagare

 som enligt 3 kap.

 16 § första stycket

 lagen

 1 Lagen omtryckt 1977:264.

 Senaste lydelse av

 3 kap. 4 § 1990:163.

 3 kap. 5 § 1992:1704.

 3 kap. 5 a § 1991:1049.

 3 kap. 5 b § 1988:1538.

 3 kap. 5 c § 1989:220.

 3 kap. 5 d § 1990:158.

 3 kap. 6 § 1991:1049.

 3 kap. 8 § 1991:1642.

 2 Senaste lydelse 1991:1978.

 3 Senaste lydelse 1991:1042.

 16

 heller till om allmän

 arbetstagare som försäkring har

 enligt 3 kap. 16 § undantagits från

 första stycket lagen rätt till

 om allmän försäkring sjukpenning vid

 har undantagits från

 rätt till sjukdom.

 sjukpenning vid

 sjukdom.

 2 a §

 För en försäkrad

 som avses i 1 kap.

 1 § andra stycket

 eller som i annat

 fall genomgår

 yrkesutbildning när

 skadan inträffar

 utges sjukpenning

 från

 arbetsskadeför-

 säkringen vid

 sjukdom som efter

 en tid av 180 dagar

 efter det att

 skadan inträffade

 sätter ned den

 försäkrades förmåga

 att skaffa sig

 inkomst genom

 arbete med minst en

 fjärdedel.

 Sjukpenning

 enligt denna para-

 graf utges på

 grundval av den

 försäkrades

 livränteunderlag

 som anges i 4 kap.

 9 *11 §§ och beräk-

 nas enligt 3 kap.

 och 22 kap. lagen

 (1962:381) om

 allmän försäkring.

 Sjukpenningen

 utges dock endast i

 den mån

 ersättningen

 överstiger den

 sjukpenning den

 försäkrade är

 berättigad till

 enligt 1 eller 2 §.

 3 §

 I den mån I den mån

 ersättning ej utgår ersättning inte

 enligt 1 eller 2 § utges enligt 1

 ersätter arbets- eller 2 § ersätter

 skadeförsäkringen arbets-

 nödvändiga kostnader skadeförsäkringen

 under nödvändiga

 samordningstiden för kostnader för

 1. sjukvård utom 1. sjukvård utom

 riket, riket,

 2. tandvård, 2. tandvård,

 3. särskilda 3. särskilda

 hjälpmedel. hjälpmedel.

 7 §4

 Medför arbetsskada Medför en

 som har föranlett arbetsskada som har

 livränta enligt föranlett livränta

 4 kap. på nytt enligt 4 kap. på

 sjukdom, har den nytt sjukdom, har

 försäkrade rätt till den försäkrade rätt

 sjukpenning, om till sjukpenning

 sjukdomen sätter ned enligt 1 * 2 a §§,

 hans kvarstående om sjukdomen sätter

 förmåga att skaffa ned hans

 sig inkomst genom kvarstående förmåga

 arbete. Därvid skall att skaffa sig

 5 * 6 §§ gälla i inkomst genom

 tillämpliga delar. arbete.

 4 Senaste lydelse 1987:225.

 17

 9 §5

 Läkarvård och Ersättning för

 tandvård inom riket tandvård enligt 3 §

 bekostas av utges under

 arbetsskadeför- förutsättning att

 säkringen under tandvården lämnas

 förutsättning att inom den offentliga

 den lämnas inom den vården eller av

 offentliga vården tandläkare som är

 eller av läkare ansluten till

 eller tandläkare som sjukförsäkringen

 är ansluten till enligt lagen

 sjukförsäkringen (1962:381) om

 enligt lagen allmän försäkring.

 (1962:381) om allmän

 försäkring eller är

 verksam vid

 företagshälsovårds-

 enhet som uppbär

 ersättning från det

 särskilda konto som

 anges i 4 kap. 8 §

 första stycket lagen

 (1981:691) om

 socialavgifter.

 10 §6

 I kostnad för vård I kostnad för

 m.m. enligt 3 eller vård m.m. enligt

 4 § inräknas 3 § räknas in

 nödvändiga utgifter nödvändiga utgifter

 för resor. för resor.

 Är den skadade inte sjukförsäkrad

 enligt lagen (1962:381) om allmän

 försäkring har han rätt till ersättning

 från arbetsskadeförsäkringen för

 resekostnader i samband med

 konvalescentvård i enlighet med vad som

 skulle ha utgetts om 2 kap. 6 § lagen om

 allmän försäkring hade varit tillämplig

 på honom.

 6 kap.

 2 §

 Fastställd En fastställd

 livränta anknytes livränta anknyts

 till basbeloppet och till det basbelopp

 omräknas vid som gällde vid den

 förändring av detta. tidpunkt från

 vilken livräntan

 första gången

 utges. Livräntan

 räknas om när

 basbeloppet ändras.

 4 §

 Försäkrad som på En försäkrad som

 anmodan av allmän på anmodan av

 försäkringskassa allmän

 eller med dess försäkringskassa

 samtycke avhåller eller med dess

 sig från arbetet i samtycke avhåller

 syfte att förebygga sig från arbetet i

 att arbetsskada syfte att förebygga

 uppstår, återuppstår att en arbetsskada

 eller förvärras har uppstår, åter-

 rätt att under tiden uppstår eller

 få skälig ersättning förvärras, har rätt

 från att under tiden få

 arbetsskadeförsäkringen,skälig ersättning

 motsvarande högst från

 hel sjukpenning. arbetsskadeförsäkringen,

 motsvarande högst

 hel sjukpenning

 enligt

 bestämmelserna i

 3 kap. 1 * 2 a §§.

 5 Senaste lydelse 1985:325.

 6 Senaste lydelse 1990:163.

 18

 8 kap.

 3 §7

 Den allmänna försäkringskassa som avses

 i 2 § första stycket skall så snart det

 kan ske bestämma den ersättning som skall

 betalas ut. Denna försäkringskassa får

 dock uppdra åt en annan försäkringskassa

 att bestämma ersättningen. Beträffande

 ersättning till arbetstagare hos staten

 gäller särskilda bestämmelser som

 meddelas av regeringen.

 Frågan om den

 försäkrade har

 ådragit sig en

 arbetsskada skall

 endast prövas i den

 mån det behövs för

 att bestämma

 ersättning enligt

 denna lag.

 Bestämmelsen i 20 kap. 2 a § lagen

 (1962:381) om allmän försäkring om

 förordnande till dess slutligt beslut kan

 fattas gäller även i fråga om ersättning

 från arbetsskadeförsäkringen.

 Beslut som meddelas enligt denna lag

 skall gälla omedelbart, om ej annan

 föreskrivs i beslutet eller bestäms av

 den myndighet som har att pröva beslutet.

 4 §8

 Ärende angående livränta till den

 försäkrade, i annat ärende uppkommen

 fråga huruvida den försäkrade har ådragit

 sig arbetsskada till följd av annat än

 olycksfall och ärende angående särskild

 efterlevandelivränta skall i

 försäkringskassa avgöras av

 socialförsäkringsnämnd. Regeringen får

 dock meddela föreskrifter om behörighet

 för tjänsteman hos försäkringskassan att

 avgöra ärenden som är av enkel

 beskaffenhet och inte angår livränta till

 den försäkrade eller särskild

 efterlevandelivränta.

 Omprövning av Omprövning av

 beslut skall göras beslut skall göras

 av av socialförsäkrings-

 socialförsäkrings-

 nämnd, nämnd,

 om beslutet har om beslutet har

 fattats av tjänste- fattats av tjänste-

 man och gäller man och gäller

 1. fråga enligt

 3 kap. 5 § om eller

 i vilken

 utsträckning den

 försäkrades sjukdom

 sätter ned hans

 förmåga att skaffa

 sig inkomst genom

 arbete,

 2. fråga som avses 1. fråga som

 i 6 kap. 5 §, eller avses i 6 kap. 5 §,

 eller

 3. beslut som 2. beslut som

 tjänsteman fattat tjänsteman fattat

 med stöd av med stöd av

 föreskrifter av föreskrifter av

 regeringen enligt regeringen enligt

 första stycket. första stycket.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli

 1993.

 Äldre föreskrifter skall fortfarande

 tillämpas i fråga om ersättning som avser

 tid före den dagen. Bestämmelserna i

 8 kap. 3 § andra stycket tillämpas inte

 på beslut som fattats före

 ikraftträdandet. De nya bestämmelserna i

 6 kap. 2 § tillämpas på beslut som

 fattats från och med den 1 januari 1993.

 7 Senaste lydelse 1983:1065.

 8 Senaste lydelse 1991:1978.

 19

 7 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1977:265) om

 statligt personskadeskydd

 Härigenom föreskrivs att 10, 11, 13 och

 16 §§ lagen (1977:265) om statligt

 personskadeskydd skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 10 §

 Ersättning enligt Ersättning enligt

 denna lag utgår vid denna lag utges vid

 sjukdom, bestående sjukdom, bestående

 nedsättning av nedsättning av

 arbetsförmågan och arbetsförmågan och

 dödsfall. Därvid har dödsfall. Därvid

 3 kap. 4 * 10 §§ och tillämpas 3 kap. 1

 4 * 6 kap. lagen * 3, 7, 9 och 10 §§

 (1976:380) om och 4 * 6 kap.

 arbetsskadeförsäkring lagen (1976:380) om

 motsvarande arbetsskade-

 tillämpning, om ej försäkring, om inte

 annat följer av 11 * annat följer av 11

 14 §§ denna lag. * 14 §§ denna lag.

 11 §

 Sjukvårdsersättning utgår endast i den

 mån staten ej tillhandahåller motsvarande

 förmån på annat sätt.

 Sjukpenning och Sjukpenning och

 livränta utgår ej livränta enligt

 under skyddstiden. denna lag utges

 Sjukpenning utgår ej inte under skydds-

 i något fall för den tiden. Sjukpenning

 dag då skadan utges inte i något

 inträffade. fall för den dag då

 skadan inträffade.

 13 §1

 Den som avses i 1 § första stycket 1

 har rätt till särskild sjukpenning, om

 han under grundutbildning eller därtill

 omedelbart anslutande repeti-

 tionsutbildning har ådragit sig sjukdom

 som efter skyddstidens slut sätter ned

 hans förmåga att skaffa sig inkomst genom

 arbete med minst en fjärdedel. Detta

 gäller även vid sjukdom som har ådragits

 under utryckningsmånaden eller månaden

 efter denna.

 Särskild sjukpenning beräknas på

 ersättningsunderlag som sägs i 4 kap.

 10 § andra stycket lagen (1976:380) om

 arbetsskadeförsäkring.

 Bestämmelserna i Hel särskild

 3 kap. 5 a * 5 c §§ sjukpenning utgör

 lagen (1976:380) om för dag 80 procent

 arbets- av ersättnings-

 skadeförsäkring underlaget, delat

 skall inte tillämpas med 365.

 i fråga om den

 särskilda sjuk-

 penningen.

 Om den som har Om den som har

 rätt till särskild rätt till särskild

 sjukpenning sjukpenning

 samtidigt har rätt samtidigt har rätt

 till annan till annan

 ersättning enligt ersättning enligt

 denna lag, denna lag,

 sjukpenning enligt sjukpenning enligt

 lagen om lagen om

 arbetsskadeförsäkring arbetsskadeförsäkring

 eller sjukpenning eller sjukpenning

 enligt 3 kap. lagen enligt 3 kap. lagen

 (1962:381) om allmän (1962:381) om

 försäkring, allmän försäkring,

 1 Senaste lydelse 1991:468.

 20

 utges den särskilda utges den särskilda

 sjukpenningen endast sjukpenningen

 i den mån den är endast i den mån

 högre. För den den är högre. För

 period sjukpenning den period

 har beräknats med sjukpenning har

 tillämpning av beräknats med

 3 kap. 5 a * 5 c §§ tillämpning av

 lagen om 3 kap. 10 * 10 b §§

 arbetsskadeförsäkring lagen om allmän

 eller 3 kap. 10 * försäkring utges

 10 b §§ lagen om den särskilda

 allmän försäkring sjukpenningen

 utges den särskilda endast i den mån

 sjukpenningen endast den är högre för

 i den mån den är sådan period.

 högre för sådan

 period.

 16 §

 Bestämmelserna i 8 kap. lagen

 (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

 angående anmälan om skada, bestämmande

 och utbetalning av ersättning,

 uppgiftsskyldighet, ansvar och besvär

 m.m. gäller i tillämpliga delar i ärende

 enligt denna lag.

 Bestämmelserna i

 8 kap. 3 § andra

 stycket lagen om

 arbets-

 skadeförsäkring

 gäller inte i

 ärende enligt denna

 lag.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli

 1993. Äldre föreskrifter skall fort-

 farande tillämpas i fråga om ersättning

 som avser tid före ikraftträdandet.

 21

 8 Förslag till

 Lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370)

 Härigenom föreskrivs att 19 §

 kommunalskattelagen (1928:370) skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 19 §1

 Till skattepliktig inkomst enligt denna

 lag räknas icke:

 vad som vid bodelning tillfallit make

 eller sambo eller vad som förvärvats

 genom arv, testamente, fördel av oskift

 bo eller gåva;

 vinst i svenskt lotteri eller vinst vid

 vinstdragning på här i riket utfärdade

 premieobligationer och ej heller sådan

 vinst i utländskt lotteri eller vid

 vinstdragning på utländska

 premieobligationer, som uppgår till högst

 100 kronor;

 ersättning, som på grund av försäkring

 jämlikt lagen (1962:381) om allmän

 försäkring, lagen (1954:243) om

 yrkesskadeförsäkring eller lagen

 (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

 tillfallit den försäkrade, om icke

 ersättningen grundas på förvärvsinkomst

 eller utgör föräldrapenning, så ock sådan

 ersättning enligt annan lag eller

 särskild författning, som utgått

 annorledes än på grund av sjukförsäkring,

 som nyss sagts, till någon vid sjukdom

 eller olycksfall i arbete eller under

 militärtjänstgöring eller i fall som

 avses i lagen (1977:265) om statligt

 personskadeskydd eller lagen (1977:267)

 om krigsskadeersättning till sjömän om

 icke ersättningen grundas på

 förvärvsinkomst, ävensom ersättning,

 vilken vid sjukdom eller olycksfall

 tillfallit någon på grund av annan

 försäkring, som icke tagits i samband med

 tjänst, dock att till skattepliktig

 inkomst räknas ersättning i form av

 pension eller i form av livränta i den

 mån livräntan är skattepliktig enligt

 32 § 1 eller 2 mom., så ock ersättning

 som utgår på grund av trafikförsäkring

 eller annan ansvarighetsförsäkring eller

 på grund av skadeståndsförsäkring och

 avser förlorad inkomst av skattepliktig

 natur;

 belopp, som till följd av

 försäkringsfall eller återköp av

 försäkringen utgått på grund av

 kapitalförsäkring, samt belopp som

 arbetsgivare utan att försäkring har

 tecknats för anställdas räkning betalar

 ut och som motsvarar ersättning på grund

 av grupplivförsäkring, i den mån beloppet

 inte väsentligt överstiger vad som utgår

 för befattningshavare i statens tjänst;

 försäkringsersättning eller annan

 ersättning för skada på egendom, dock att

 skatteplikt föreligger dels i den mån

 ersättningen avser annan byggnad än

 privatbostad eller markanläggning, dels i

 den mån köpeskilling, som skulle ha

 influtit om den försäkrade eller skadade

 egendomen i stället hade sålts, hade

 varit att hänföra till intäkt av närings-

 verksamhet och dels i den mån

 ersättningen eljest motsvarar

 skattepliktig intäkt av eller avdragsgill

 omkostnad för näringsverksamhet;

 vinstandel, återbäring eller

 premieåterbetalning, som utgått på grund

 av annan personförsäkring än

 pensionsförsäkring eller sådan sjuk*

 eller olycksfallsförsäkring som tagits i

 samband med tjänst, samt vinstandel, som

 utgått på grund av skadeförsäkring, för

 vilken rätt till avdrag för premie icke

 förelegat;

 1 Senaste lydelse 1992:1597.

 22

 ersättning jämlikt lagen (1956:293) om

 ersättning åt smittbärare om icke

 ersättningen grundas på förvärvsinkomst;

 periodiskt understöd eller därmed

 jämförlig periodisk intäkt, som icke

 utgör vederlag vid avyttring av egendom,

 i den mån givaren enligt 20 § eller

 punkt 5 av anvisningarna till 46 § icke

 är berättigad till avdrag för utgivet

 belopp;

 stipendier för mottagarens utbildning;

 stipendium som är avsett för andra

 ändamål och som inte utgår periodiskt och

 inte utgör ersättning för arbete som har

 utförts eller skall utföras för

 utgivarens räkning;

 studiestöd enligt 3 eller 4 kap.

 studiestödslagen (1973:349), internat-

 bidrag, studielån och

 resekostnadsersättning enligt 6 och

 7 kap. samma lag samt sådant särskilt

 bidrag vilket enligt av regeringen eller

 statlig myndighet meddelade bestämmelser

 utgår till deltagare i arbetsmark-

 nadsutbildning samt med dem i fråga om

 sådant bidrag likställda, och äger i

 följd härav de bidragsberättigade icke

 göra avdrag för kostnader som avsetts

 skola bestridas med bidrag av förevarande

 slag;

 introduktionsersättning enligt lagen

 (1992:1068) om introduktionsersättning

 för flyktingar och vissa andra

 utlänningar;

 allmänt barnbidrag och förlängt

 barnbidrag, samt barnpension enligt lagen

 om allmän försäkring till den del

 pensionen för varje månad den avser inte

 överstiger en tolftedel av fyrtio procent

 eller, vid pension efter båda

 föräldrarna, åttio procent, av

 basbeloppet den månad pensionen avser

 samt sådan i 17 kap. 2 § lagen (1962:381)

 om allmän försäkring angiven livränta i

 form av efterlevandelivränta till barn

 enligt lagen (1954:243) om

 yrkesskadeförsäkring eller enligt annan i

 nämnda lagrum angiven författning till

 den del livräntan föranlett minskning av

 sådan del av barnpension som inte är

 skattepliktig;

 lön eller annan gottgörelse, för vilken

 skall erläggas skatt enligt lagen

 (1958:295) om sjömansskatt;

 kontantunderstöd, som utgives av

 arbetslöshetsnämnd med bidrag av

 statsmedel;

 handikappersättning handikappersättning

 enligt 9 kap. 2 och enligt 9 kap. 2 och

 3 §§ lagen om allmän 3 §§ lagen om

 försäkring, sådan allmän försäkring,

 del av vårdbidrag sådan del av

 enligt 9 kap. 4 och vårdbidrag enligt

 4 a §§ samma lag som 9 kap. 4 och 4 a §§

 utgör ersättning för samma lag som utgör

 merkostnader, ersättning för mer-

 ersättning för mer- kostnader,

 utgifter för resor ersättning för mer-

 enligt 3 kap. 7 a § utgifter för resor

 samma lag eller enligt 3 kap. 7 a §

 enligt 3 kap. 5 d § samma lag, särskilt

 lagen om pensionstillägg

 arbetsskade- enligt lagen

 försäkring eller (1990:773) om

 10 § lagen om särskilt

 statligt pensionstillägg

 personskadeskydd, till folkpension

 särskilt för långvarig vård

 pensionstillägg av ett sjukt eller

 enligt lagen handikappat barn

 (1990:773) om samt

 särskilt pensions- hemsjukvårdsbidrag

 tillägg till och hemvårdsbidrag,

 folkpension för som utges av kom-

 långvarig vård av munala eller

 sjukt eller handi- landstingskommunala

 kappat barn samt medel till den

 hemsjukvårdsbidrag

 och hemvårdsbidrag, vårdbehövande;

 som utgår av

 kommunala eller

 landstingkommunala

 medel till den

 vårdbehövande;

 23

 kommunalt bostadstillägg enligt lagen

 (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt

 bostadstillägg till folkpension;

 kommunalt bostadstillägg till

 handikappade;

 bostadsbidrag som avses i lagen

 (1988:786) om bostadsbidrag;

 bidrag enligt lagen (1988:1463) om

 bidrag vid adoption av utländska barn;

 bidrag enligt lagen (1992:148) om

 särskilt bidrag till ensamstående med

 barn;

 ersättning som fastställts av allmän

 domstol eller utgått av allmänna medel

 till den som * utan att det skett

 yrkesmässigt * inställt sig inför domstol

 eller annan myndighet, om ersättningen

 avser reseersättning, traktamente eller

 ersättning för tidsspillan;

 hittelön samt ersättning till den som i

 särkilt fall räddat person eller egendom

 i fara eller bidragit till avslöjande

 eller gripande av person som begått

 brott;

 sedvanlig ersättning till den som

 lämnat organ, blod eller modersmjölk;

 tävlingsvinst som inte hänför sig till

 anställning eller uppdrag och som utgår i

 annan form än kontant eller därmed

 likställd ersättning, om vinsten avser

 minnesföremål eller värdet inte

 överstiger 0,03 basbelopp avrundat till

 närmaste hundratal kronor:

 sådan gottgörelse för utgift eller

 kostnad som arbetsgivare uppburit från

 personalstiftelse ur medel, för vilka

 avdrag icke medgivits vid taxering, vid

 första tillfälle dylika medel finnas i

 stiftelsen;

 gottgörelse som arbetsgivare uppburit

 från pensionsstiftelse, till den del

 stiftelsen ej ägt andra medel för att

 lämna gottgörelsen än sådana för vilka

 avdrag icke åtnjutits vid avsättning till

 stiftelsen;

 intäkter av försäljning av vilt växande

 bär och svampar samt kottar som den

 skattskyldige själv plockat till den del

 intäkterna under ett beskattningsår inte

 överstiger 5 000 kronor och inte kan

 hänföras till näringsverksamhet som utgör

 rörelse eller till lön eller liknande

 förmån;

 ränta enligt 61 § lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt, 69 § 1 och

 2 mom., 69 a § tredje stycket eller

 75 a § fjärde stycket uppbördslagen

 (1953:272), 36 § 3 mom. lagen (1958:295)

 om sjömansskatt, 50 § lagen (1968:430) om

 mervärdeskatt, 22 § tullagen (1973:670),

 20 § lagen (1982:1006) om avdrags- och

 uppgiftsskyldighet beträffande vissa

 uppdragsersättningar, 5 kap. 13 § lagen

 (1984:151) om punktskatter och

 prisregleringsavgifter, 40 § lagen

 (1984:404) om stämpelskatt vid

 inskrivningsmyndigheter, 24 § lagen

 (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

 från arbetsgivare eller 32 och 34 §§

 tullagen (1987:1065);

 ränta som enligt bestämmelserna i

 3 kap. 23 § 4 och 5 lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter

 inte redovisas i kontrolluppgift om sådan

 ränta för den skattskyldige under ett

 beskattningsår sammanlagt inte uppgår

 till 500 kronor.

 Beträffande ersättning som utfaller på

 grund av avtalsgruppsjukförsäkring gäller

 särskilda bestämmelser i 32 § 3 a mom.

 och punkt 12 av anvisningarna till 22 §.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli

 1993 och tillämpas första gången vid 1994

 års taxering.

 24

 9 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1981:691) om

 socialavgifter

 Härigenom föreskrivs att

 ikraftträdande- och

 övergångsbestämmelserna till lagen

 (1992:1572) om ändring i lagen (1981:691)

 om socialavgifter1 skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1.2 Denna lag 1. Denna lag

 träder i kraft den träder i kraft den

 1 januari 1993. 1 januari 1993.

 2. Äldre 2. Äldre

 bestämmelser gäller bestämmelser gäller

 fortfarande i fråga fortfarande i fråga

 om avgifter som om avgifter som

 avser tid före avser tid före

 ikraftträdandet. ikraftträdandet.

 3. Utan hinder av 3. Utan hinder av

 2 kap. 1 § skall 2 kap. 1 § skall

 sjukförsäkrings- sjukförsäkrings-

 avgiften avgiften

 för år 1993 utgöra för år 1993 utgöra

 8,27 procent. 8,27 procent.

 4. Omfattar ett

 beskattningsår tid

 såväl före som

 efter utgången av

 år 1992 skall, om

 den avgiftsskyldige

 inte visar annat,

 så stor del av

 beskattningsårets

 inkomst anses

 hänförlig till

 tiden före utgången

 av år 1992 som

 svarar mot

 förhållandet mellan

 den del av

 beskattningsåret

 som infaller före

 utgången av år 1992

 och hela

 beskattningsåret.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli

 1993. Punkten 4 tillämpas i fråga om

 avgifter som avser år 1993.

 1 Lagen omtryckt 1989:633.

 2 Senaste lydelse 1992:1707.

 25

 Socialdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 18 februari 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Proposition om vissa

 socialförsäkringsfrågor

 1 Inledning

 I detta lagstiftningsärende behandlar jag

 frågor om avgiftsfria sjukvårdsförmåner

 och förlängd tid för närståendevård för

 vissa HIV-smittade.

 Jag behandlar också vissa frågor som

 uppkommit i anslutning till de

 förändringar i sjukförsäkringen som

 träder i kraft den 1 april 1993 (prop.

 1992/93:31 bet. 1992/93:SfU9, rskr.

 1992/93:157).

 Andra frågor som behandlas är

 sjukpenninggrundande inkomst och rätt

 till föräldrapenning för biståndsarbetare

 samt slopande av rätten till

 arbetsskadesjukpenning.

 Vidare tar jag upp konsekvensändringar

 till följd av förändringar av

 företagshälsovården, en ändring av 4 kap.

 10 § lagen om allmän försäkring såvitt

 avser tillfällig föräldrapenning i form

 av kontaktdagar, en ändring i 3 kap. 5 §

 samma lag som rör studerande med

 arbetsskadelivränta samt en justering av

 bestämmelserna om beräkning av livräntor.

 Frågorna har beretts inom

 Socialdepartementet. Under beredningsar-

 betetet har synpunkter inhämtats från

 Riksförsäkringsverket och Social-

 styrelsen. Vidare har flera arbetsgivar-

 och arbetstagarorganisationer fått

 tillfälle att lämna synpunkter.

 2 Avgiftsfria sjukvårdsförmåner m.m. för

 vissa HIV-smittade

 2.1 Bakgrund

 I början av 1980-talet smittades närmare

 200 personer av HIV genom blodtransfusion

 och s.k. faktorkoncentrat som de

 behandlats med inom den svenska hälso-

 och sjukvården.

 Ersättning till de smittade har vid

 olika tillfällen utgetts från Patientför-

 säkringen respektive

 Läkemedelsförsäkringen som reglerar

 behandlingsskador och läkemedelsskador

 enligt försäkringsavtal med sjukvårds-

 huvudmännen och läkemedelsindustrin.

 Ersättningarna från försäkringarna har

 beräknats efter i huvudsak

 skadeståndsrättsliga principer och har

 omfattat såväl ekonomisk som ideell

 ersättning.

 År 1986 erbjöds de smittade ett

 engångsbelopp som ersättning för de

 följder som påvisandet av antikroppar mot

 HIV hade medfört. Beloppet skulle utges

 oavsett om symtom på HIV-infektion

 utvecklats eller inte. Ersättningens

 storlek var åldersrelaterad och uppgick

 för en 30-åring till 75 000 kronor (i

 dagens penningvärde ca 126 000 kronor)

 och för en 50-åring med 50 000 kronor.

 Någon individuell bedömning gjordes inte.

 Efter starka önskemål från de smittade

 erbjöd respektive försäkring dem några år

 senare ett engångsbelopp som en

 förskottering av den ersättning som de

 smittade beräknades komma att ha rätt

 till enligt försäkringsvillkoren.

 Beloppen räknades fram i samarbete med

 företrädare för de smittade.

 Överenskommelsen reglerades i ett avtal

 mellan respektive försäkring och varje

 smittad. I enlighet med dessa avtal

 erhöll de transfusionssmittade år 1989

 ett engångsbelopp om 145 000 kronor (i

 dagens penningvärde ca 186 000 kronor)

 oavsett ålder. De blödarsjuka valde att

 låta personer som ännu inte insjuknat och

 antingen var under 35 år eller

 sammanboende eller hade vård om

 minderårigt barn få ett högre belopp,

 160 000 kronor (i dagens penningvärde ca

 207 000 kronor). Övriga som inte

 insjuknat fick 145 000 kronor. De som

 redan insjuknat i AIDS och påbörjat en

 skadereglering enligt försäkringens

 villkor fick ett engångsbelopp på

 100 000 kronor.

 I beloppet ingick följande poster

 * sveda och värk

 * inkomstbortfall/risker under tid från

 infektionstillfälle fram till

 AIDS-diagnos

 * kostnader för resor, medicin,

 läkarbesök, m.m.

 * ökade tandvårdskostnader

 * olägenhetsersättning under HIV-tid.

 Inkomstförluster förorsakade av att den

 smittade erhållit sjukbidrag eller

 förtidspension innefattades inte i den

 överenskomna ersättningen och inte heller

 ersättning för begravningskostnader och

 underhållsersättning till efterlevande.

 Dessa förluster regleras av

 försäkringarna när de blir aktuella i

 varje enskilt fall.

 I februari 1991 beslöt respektive

 försäkring * sedan Kommittén om ideell

 skada (Ju 1989:01) utrett hur

 ersättningar bör beräknas för person-

 skador där skadeföljderna är särpräglade

 * att utbetala ytterligare 100 000 kronor

 (i dagens penningvärde ca 108 000 kronor)

 var till de smittade. Under samma månad

 beslöt även regeringen att ex gratia ut-

 betala 100 000 kronor var till de

 smittade på grund av de särskilda för-

 hållanden som gäller för de personer som

 blivit HIV-smittade inom sjukvården genom

 blodtransfusion eller genom

 faktorkoncentrat. Härigenom ansågs de

 smittade ha fått kompensation enligt vad

 som gäller för ett s.k. mindre

 maximalfall i enlighet med vad Kommittén

 om ideell skada rekommenderar. Ett mindre

 maximalfall ersätts idag med

 460 000 kronor.

 De smittade har framfört krav på

 ytterligare skadestånd motsvarande ett

 belopp om 15 000 kronor skattefritt i

 månaden. Dessutom har krav framställts om

 fri sjukvård, fria mediciner, fri

 tandvård, möjlighet för anhöriga att

 vårda den smittade utan att förlora

 inkomst samt ytterligare

 efterlevnadsersättning.

 2.2 Rätt till avgiftsfria

 sjukvårdsförmåner samt förlängd tid

 för närståendevård

 Mitt förslag: De personer som genom

 smitta vid användning av

 blodprodukter inom den svenska hälso-

 och sjukvården har fått infektion av

 HIV ges rätt till avgiftsfria

 sjukvårdsförmåner i fråga om

 sjukhusvård, tandvård och läkemedel.

 Vidare görs ett tillägg i

 bestämmelserna om ersättning och

 ledighet för närståendevård som

 innebär att närståendepenning skall

 kunna utges för högst 240 dagar vid

 vård av en sådan HIV-smittad person.

 Skälen för mitt förslag: Men hänsyn

 till den mycket speciella livssituationen

 för ifrågavarande personer är det enligt

 min uppfattning rimligt att de under

 återstoden av livet befrias från att

 betala avgifter för sjukvård, tandvård

 och läkemedel. Vidare anser jag att

 reglerna för en närstående att vårda en

 sjuk person inom denna grupp med

 ersättning i form av närståendepenning

 bör vara mer generösa än de gällande

 reglerna medger i fråga om vårdperiodens

 längd. Jag föreslår därför att ersättning

 för vård av en person inom denna grupp

 bör kunna utges för 240 dagar. Eftersom

 ersättningen normalt utges för dag då den

 anhörige annars skulle ha förvärvsarbetat

 bör detta motsvara ett års vårdtid. Något

 krav på sjukdomens svårighetsgrad behöver

 inte ställas i dessa fall.

 Enligt vad jag inhämtat har

 Landstingsförbundets styrelse den

 28 januari 1993 beslutat att rekommendera

 sjukvårdshuvudmännen att inte ta ut

 avgifter för sjukhusvård eller för

 öppenvård för denna kategori

 HIV-smittade. Rekommendationen gäller

 också fria sjukresor. Jag utgår från att

 huvudmännen kommer att följa denna

 rekommendation.

 Avgiftsfrihet i öppenvård bör även

 omfatta besök hos privatpraktiserande

 läkare och sjukgymnaster med

 försäkringsanslutning. För de personer i

 gruppen som är förtids- eller

 ålderspensionerade bör vid sjukhusvård

 något avdrag på utgående pensionsförmåner

 inte göras.

 Den föreslagna ordningen med

 avgiftsfrihet för tandvård, läkemedel och

 sjukhusvård för förtids- eller

 ålderspensionärer bör enligt min be-

 dömning lagregleras. Jag föreslår därför

 att en särskild lag utfärdas med sådant

 innehåll. Ändring bör även göras i lagen

 (1988:1465) om ersättning och ledighet

 för närståendevård. För att minska risken

 att denna utvidgning av ledigheten ökar

 belastningen på den enskilde

 arbetsgivaren föreslås dessutom införande

 av ett tillägg i 17 § semesterlagen

 (1977:480) vilket innebär att ledigheter

 över 45 dagar per år i samband med

 närståendevård inte skall vara

 semesterlönegrundande.

 Vad gäller utformningen av de

 administrativa rutinerna för avgifts-

 befrielse för sjukvård, tandvård och

 läkemedel för denna begränsade grupp bör

 regeringen eller efter regeringens

 bemyndigande Riksförsäkringsverket

 utfärda verkställighetsföreskrifter till

 den nya lagen. Samråd bör därvid kunna

 äga rum förslagsvis med

 Landstingsförbundet och Apoteksbolaget.

 Den nya lagen och övriga lagändringar

 föreslås träda i kraft den 1 juni 1993.

 3 Företagshälsovård

 Mitt förslag: Med anledning av att

 det generella statsbidraget till

 företagshälsovården avskaffats genom

 beslut av riksdagen görs vissa

 konsekvensändringar i lagen

 (1962:381) om allmän försäkring,

 lagen (1976:380) om

 arbetsskadeförsäkring och lagen

 (1981:49) om begränsning av

 läkemedelskostnader, m.m.

 Skälen för mitt förslag: Genom beslut

 av riksdagen under våren 1992 har det

 generella statsbidraget till

 företagshälsovården avskaffats fr.o.m. år

 1993 (prop. 1991/92:100 bil. 11, bet.

 1991/92:AU12, rskr. 1991/92:251). Den

 sjukvård som lämnas inom

 företagshälsovården bör härigenom inte

 längre jämställas med den av samhället i

 övrigt finansierade öppna hälso- och

 sjukvården i olika avseenden.

 Av detta följer att läkarvård eller

 annan sjukvårdande behandling som lämnas

 av läkare eller sjukgymnaster vilka är

 anställda av eller har avtal med

 företagshälsovård jämställs med övrig

 oreglerad privatvård under förutsättning

 att vårdgivaren inte är ansluten till den

 allmänna sjukförsäkringen eller har

 vårdavtal med sjukvårdshuvudmannen.

 Förändringen påverkar de delar av

 socialförsäkringssystemet som har haft en

 koppling till sjuk- och hälsovården inom

 företagshälsovården, trots att denna

 verksamhet i övrigt varit avskild från

 den allmänna sjukförsäkringens

 ersättningssystem sedan den 1 januari

 1986. Det gäller bestämmelser om avgifter

 för läkarvård och tandvård vid

 arbetsskada, högkostnadsskydd samt

 sjukresor.

 Av vad jag nyss anfört följer att det

 på nämnda områden krävs kon-

 sekvensändringar inom berörda delar av

 socialförsäkringen som innebär att

 återstående bestämmelser med anknytning

 till företagshälsovården slopas.

 Jag vill i detta sammanhang understryka

 att de föreslagna ändringarna inte

 påverkar den gällande ordningen i fråga

 om remisser från företagsläkare till

 röntgen- och laboretorieundersökningar.

 Det innebär således att en läkare vid

 företagshälsovård som avses i 3 kap. 2 §

 arbetsmiljölagen även fortsättningsvis på

 sjukförsäkringens bekostnad skall kunna

 remittera en patient till sådana

 undersökningar hos sjukvårdshuvudmännen

 och vad gäller laboratorieundersökningar

 till Statens bakteriologiska laboratorium

 (fr.o.m. den 1 juli 1993

 Smittskyddsinstitutet). Det är också min

 förhoppning att * oavsett den föreslagna

 konsekvensändringen i fråga om ersättning

 för sjukresor * sådan ersättning ändå

 skall kunna lämnas vid remiss från

 företagsläkare i vissa fall genom lokala

 överenskommelser mellan företagshälsovård

 och sjukvårdshuvudman.

 Sammanfattningsvis innebär detta att

 föreskrifterna i fråga om företags-

 hälsovård i 3 kap. 9 § lagen (1976:380)

 om arbetsskadeförsäkring, i 2 kap. 6 §

 lagen (1962:381) om allmän försäkring

 samt i 7 § lagen (1981:49) om begränsning

 av läkemedelskostnader, m.m. bör slopas.

 Jag har i detta ärende samrått med

 chefen för Arbetsmarknadsdepartementet.

 4 Sjukersättning vid långvarig

 sjukskrivning

 4.1 Bakgrund

 Riksdagen har efter förslag av regeringen

 (prop. 1992/93:31, bet. 1992/93:SfU9,

 rskr. 1992/93:157) nyligen fattat beslut

 om införande av en karensdag i

 sjukförsäkrings- och sjuklönesystemen

 fr.o.m. den 1 april 1993. Samtidigt

 beslöts att sjukpenning skall utges med

 65 % av den sjukpenninggrundande

 inkomsten för de två första dagarna efter

 karensdagen och 80 % för tid därefter

 t.o.m. den 365:e dagen i sjukperioden.

 Fr.o.m. den 366:e dagen skall sjukpenning

 utges med 70 % av den

 sjukpenninggrundande inkomsten.

 Bestämmelsen om en sänkt kompensa-

 tionsgrad till 70 % tillämpas dock först

 fr.o.m. den 1 juli 1993. För de första 90

 dagarna i sjukperioden gäller som

 tidigare att arbetsgivare har rätt att

 utge sjuklön med högst 10 %.

 I prop. 1992/93:31 (s. 52) angavs bl.a.

 att i den grupp försäkrade som är

 sjukskrivna mer än ett år finns personer

 som efter en begränsad tids behandling

 kommer att återgå i arbete och personer

 som har livshotande sjukdomar. Det kunde

 därför finnas skäl att överväga särskilda

 regler för dessa grupper. Utformningen av

 en undantagsregel i form av en särskild

 kompensationsgrad för dessa situationer

 stöter dock på stora problem när det

 gäller att avgränsa vilka som skulle vara

 berättigade till högre ersättning.

 Regeringen ansåg därför att det krävdes

 ytterligare utredning om behovet av och

 möjligheterna att införa sådana

 bestämmelser.

 I propositionen berördes också (s. 54)

 behovet av en spärr för att förhindra att

 en försäkrad i ett mycket långt sjukfall

 på ett relativt enkelt sätt undgår en

 sänkning av kompensationsgraden. Enligt

 propositionen behövdes en sådan spärr

 dels av rättviseskäl, dels av

 besparingsskäl. Frågan om hur en sådan

 regel närmare skulle utformas behövde

 dock övervägas ytterligare inom

 regeringskansliet.

 27

 Socialförsäkringsutskottet framhöll i

 sitt betänkande (bet. 1992/93:SfU9) bl.a.

 att det bland de långtidssjuka finns

 försäkrade som passerar ettårsgränsen i

 sin sjukdomsperiod på grund av att den

 medicinska rehabiliteringen inte är

 avslutad och arbetslivsinriktade reha-

 biliteringsåtgärder därför ännu inte är

 meningsfulla. Det finns också försäkrade

 för vilka arbetslivsinriktade

 rehabiliteringsåtgärder inte är

 meningsfulla och för vilka sjukbidrag

 inte heller är aktuellt. Utskottet

 förutsatte att frågan om en

 tillfredsställande kompensation för dessa

 grupper skulle få en acceptabel lösning

 genom att kompletterande förslag skulle

 läggas fram för riksdagen under

 innevarande riksmöte, så att erforderliga

 regler kan träda i kraft innan den nya

 nivån 70 % börjar tillämpas den 1 juli

 1993.

 I fråga om den tidigare nämnda

 spärregeln uttalade socialförsäkrings-

 utskottet att man också förutsatte att

 regeringen samtidigt skulle återkomma med

 förslag om en regel som innebär en spärr

 mot möjligheterna att kringgå en sänkning

 av kompensationsnivån till 70 % genom att

 den försäkrade friskskriver sig kortare

 perioder.

 4.2 Sjukpenningens nivå efter den 365:e

 dagen

 Mitt förslag: För tid under vilken en

 försäkrad på grund av sjukdom

 genomgår medicinsk behandling eller

 medicinsk rehabilitering skall

 sjukpenning med 80 % av den

 sjukpenninggrundande inkomsten kunna

 utges även efter den 365:e dagen i

 sjukperioden. Som villkor skall gälla

 att behandlingen eller

 rehabiliteringen ordinerats av läkare

 och ingår i en av försäkringskassan

 godkänd plan.

 Skälen för mitt förslag: Som nyss

 nämnts kommer fr.o.m. den 1 juli 1993

 sjukpenning att utges med 70 % av den

 sjukpenninggrundande inkomsten efter den

 365:e dagen i sjukperioden. För dem som

 varit sjukskrivna mer än ett år och som

 inte blir aktuella för arbetslivsinriktad

 rehabilitering eller pensionsprövning

 skall sjukpenningnivån 70 % gälla som

 huvudregel.

 Vad gäller sjukbidrag/förtidspension

 vill jag redan här erinra om att någon

 ändring av möjligheterna att erhålla

 sjukbidrag eller förtidspension inte är

 avsedd. Det bör vidare betonas att

 motivet till införandet av sänkta

 ersättningsnivåer i sjukförsäkringen är

 regeringens strävan att minska

 omfattningen av de mycket långa

 sjukfallen.

 Bland de försäkrade som varit

 sjukskrivna mer än ett år finns de som

 antingen kommer att återgå i arbete eller

 vara föremål för arbetslivsinriktad

 rehabilitering eller prövas för

 sjukbidrag eller förtidspension.

 För övriga i gruppen som varit

 sjukskrivna ett år skall huvudregeln

 tillämpas. Det kommer att röra sig om

 personer som ännu inte är medicinskt

 färdigbehandlade eller vars arbetsförmåga

 inte beräknas vara nedsatt ytterligare

 minst ett år. För vissa av dem bör

 emellertid enligt min uppfattning

 bestämmelsen om sänkt ersättningsnivå

 inte tillämpas. Jag anser därför att en

 undantagsregel bör införas så att

 sjukpenning i vissa särskilda fall skall

 kunna utges med 80 % av den sjukpenning-

 grundande inkomsten även efter den 365:e

 dagen i sjukperioden.

 Som tidigare framhållits kan en

 undantagsregel ge upphov till svåra

 avgränsningsproblem. För att inte hamna i

 den situationen att sjukdomens art skall

 avgöra ersättningsnivån har jag vid

 utformningen av en undantagsregel stannat

 för att knyta nivån till tid då den

 försäkrade genomgår medicinsk behandling

 eller medicinsk rehabilitering. Som

 förutsättning bör gälla att det rör sig

 om behandlingar som ordinerats av läkare.

 Vidare bör det krävas att behandlingen

 ingår i en behandlingsplan som har

 godkänts av försäkringskassan. Avsikten

 är dock inte att försäkringskassan skall

 godkänna behandlingen som sådan.

 I en behandlingsplan bör enligt min

 uppfattning ställas krav på att den

 försäkrade har regelbunden kontakt med

 den behandlande läkaren. Jag anser vidare

 att det är lämpligt att det i planen

 föreskrivs att läkarbesök skall företas i

 vart fall en gång per månad.

 Sjukpenning med 80 % av den

 sjukpenninggrundande inkomsten bör kunna

 utges så länge behandlingen pågår. En

 serie behandlingar med upphåll mellan

 behandlingstillfällena bör kunna

 berättiga till sjukpenning på den högre

 nivån under hela behandlingsperioden.

 Förslaget bör intas i en ny paragraf,

 3 kap. 4 d § AFL.

 4.3 Sammanläggning av sjukfall vid

 långvarig sjukskrivning

 Mitt förslag: Sjukpenning skall utges

 med 70 % av den sjukpenninggrundande

 inkomsten om den försäkrade under de

 senaste 15 månaderna haft

 sjukperioder som sammanlagt omfattar

 minst 365 dagar. Tid före ett

 30-dagarsuppehåll räknas inte.

 Sjukpenning på nämnda nivå skall

 utges till dess att friskanmälan

 följs av en period som överstiger 30

 dagar i följd.

 Skälen för mitt förslag: I regeringens

 prop. 1992/93:31 framhölls, utöver vad

 jag redovisat i det föregående, att den

 aviserade spärregeln inte fick vara

 utformad så att den motverkar

 rehabilitering. Den bör också vara enkel

 för försäkringskassan att administrera

 och lätt för den försäkrade att förstå.

 En lösning kunde enligt regeringen vara

 en bestämmelse med innebörden att vid

 beräkning av om sjukperiod förelegat

 under 365 dagar längre sjukperioder skall

 sammanläggas om uppehållet mellan dem

 understiger ett bestämt antal dagar.

 Som framhållits i det föregående är det

 nödvändigt att samtidigt med sänkningen

 av sjukpenningnivån till 70 % införa en

 bestämmelse som förhindrar att en

 försäkrad på ett alltför enkelt sätt

 undgår en sådan sänkning. Vid mina

 överväganden av en lämplig sådan regel

 anser jag att den bör utformas så att den

 i första hand blir så enkel som möjligt.

 28

 Jag föreslår att sjukpenning utges med

 70 % av den sjukpenninggrundande

 inkomsten om den försäkrade under den

 senaste tiden haft sjukperioder i stor

 omfattning. Med stor omfattning avses att

 antalet dagar i sjukperioderna uppgår

 till sammanlagt minst 365 under en

 15-månadersperiod. Om den försäkrade

 under perioden varit friskskriven under

 mer än 30 dagar i följd, bortses från

 sjukperioddagar före den tiden.

 Sjukpenning med 70 % av den

 sjukpenninggrundande inkomsten bör utges

 till dess att friskanmälan följs av en

 period som överstiger 30 dagar i följd

 innan en ny sjukperiod börjar.

 Förslaget bör tas in i en ny paragraf,

 3 kap. 4 d § AFL.

 De förändringar i

 sjukersättningssystemet som kommer att

 gälla fr.o.m. den 1 april resp. den

 1 juli 1993 är betydande. Det är också

 svårt att förutsäga de ekonomiska och

 administrativa konsekvenser som blir

 följden av de förslag om ersättning efter

 ett års sjukskrivning som redovisats

 ovan. Jag avser därför att med

 uppmärksamhet följa utvecklingen av

 sjukfall längre än ett år inklusive

 tillämpning och effekter av de nya

 reglerna för sjukpenningnivå efter 365

 dagar.

 5 Sjukpenninggrundande inkomst för

 biståndsarbetare

 Mitt förslag: Efter tjänstgöring utom

 riket som varat längst tre år skall

 den sjukpenninggrundande inkomsten

 för en försäkrad som varit anställd

 hos Svenska kyrkan, ett svenskt

 trossamfund, ett organ som är knutet

 till ett sådant samfund eller en

 svensk ideell organisation som

 bedriver biståndsverksamhet

 fastställas till lägst den

 sjukpenninggrundande inkomst som

 gällde för honom eller henne

 omedelbart före

 utlandstjänstgöringen. Motsvarande

 skall gälla för medföljande make

 eller därmed likställd.

 Skälen för mitt förslag: Enligt 1 kap.

 3 § AFL gäller att försäkrade enligt

 lagen är dels svenska medborgare, dels

 personer som utan att vara svenska

 medborgare är bosatta i riket. En

 försäkrad som lämnar Sverige skall

 fortfarande anses vara bosatt i riket, om

 utlandsvistelsen är avsedd att vara

 längst ett år.

 Vidare anges att om inte regeringen

 föreskriver annat skall den som av en

 statlig arbetsgivare sänds till ett annat

 land för arbete för arbetsgivarens

 räkning anses bosatt i riket under hela

 utsändningstiden även om denna är avsedd

 att vara längre än ett år. Detta gäller

 även medföljande make samt barn som inte

 fyllt 18 år. Med make likställs den som

 utan att vara gift med den utsände lever

 tillsammmans med denne, om de tidigare

 har varit gifta eller gemensamt har eller

 har haft barn.

 29

 Enligt förordningen (1985:73) om

 undantag från svensk socialförsäk-

 ringslagstiftning vid arbete utomlands

 gäller dock bestämmelserna om att en

 utsänd arbetstagare och hans medföljande

 familjemedlemmar skall anses bosatta i

 riket under hela utsändningstiden inte

 sådan arbetstagare, som är

 arvodesanställd av Styrelsen för

 internationell utveckling (SIDA) för

 arbete inom det svenska biståndet i ett

 annat land eller deras medföljande

 familjemedlemmar.

 Enligt 1 kap. 4 § första stycket AFL

 skall en försäkrad från och med den månad

 varunder han uppnår 16 års ålder, därest

 han är bosatt i riket, vara inskriven hos

 allmän försäkringskassa.

 I 1 kap. 5 § första stycket AFL

 föreskrivs att försäkringskassan skall

 skriva in en försäkrad, så snart kassan

 erhållit kännedom om att han skall vara

 inskriven hos kassan. Inskrivning gäller

 från den tidpunkt, då sådant förhållande

 inträtt att den försäkrade skall var

 inskriven, dock tidigast från och med

 tredje månaden före den, då han skrivs

 in. I tredje stycket anges att så snart

 försäkringskassan fått kännedom om att en

 försäkrad inte längre skall vara

 inskriven hos kassan, skall kassan avföra

 honom från sitt register över inskrivna

 försäkrade med verkan från den tidpunkt,

 då sådant förhållande inträtt att

 inskrivningen skall upphöra.

 För rätt till sjukpenning krävs enligt

 3 kap. 1 § AFL att en hos allmän

 försäkringskassa inskriven försäkrad har

 en sjukpenninggrundande inkomst som

 uppgår till minst 6 000 kronor.

 Enligt 3 kap. 5 § första stycket AFL

 skall försäkringskassan i samband med

 inskrivning av en försäkrad besluta om

 den försäkrades tillhörighet till

 sjukpenningförsäkringen.

 Försäkringskassan skall samtidigt

 fastställa den försäkrades

 sjukpenninggrundande inkomst och, om

 inkomsten helt eller delvis är att

 hänföra till anställning, dennes

 årsarbetstid. Enligt samma stycke skall

 sjukpenningförsäkringen omprövas bl.a.

 när kassan fått kännedom om att den

 försäkrades inkomstförhållanden,

 arbetstid eller andra omständigheter har

 undergått ändring av betydelse för rätten

 till sjukpenning eller för sjukpenningens

 storlek.

 I paragrafens tredje stycke föreskrivs

 att den fastställda sjukpenninggrundande

 inkomsten inte får sänkas i vissa

 situationer bl.a. då den försäkrade

 genomgår viss utbildning eller är helt

 eller delvis ledig från förvärvsarbete

 för vård av barn.

 Enligt 3 § Riksförsäkringsverkets

 föreskrifter (RFFS 1981:5) om sjuk-

 penninggrundande inkomst får den

 fastställda sjukpenninggrundande

 inkomsten i dessa och andra närmare

 specificerade situationer anpassas efter

 löneutvecklingen inom den försäkrades

 yrkesområde. Vidare får den

 sjukpenninggrundande inkomsten inte

 sänkas under avbrott från förvärvsarbete

 eller minskning av arbetstid för kortare

 tid än sex månader.

 I den svenska biståndsverksamheten

 finns ett stort inslag av verksamhet som

 bedrivs av kyrkor och enskilda

 organisationer. Denna verksamhet är

 beroende av insatser av kvalificerad

 personal. De personer som rekryteras för

 utlandstjänstgöring har ofta en hög

 utbildning och lång praktisk

 yrkeserfarenhet. De rekryteras i regel

 för arbete i ett utvecklingsland under en

 tid av minst två år.

 Som redovisats i det föregående skall

 försäkringskassan avregistrera en

 inskriven försäkrad i de fall en

 utlandstjänstgöring avses vara längre tid

 än ett år. Detta gäller som nämnts inte

 den som sänts ut av en statlig

 arbetsgivare, med undantag dock av SIDA:s

 arvodesanställda. Vidare gäller att en

 försäkrad som avbryter sitt ordinarie

 arbete för biståndsarbete utomlands för

 en längre tid än sex månader att den

 sjukpenninggrundande inkomsten ändras och

 fastställs med utgångspunkt i den för-

 säkrades inkomstförhållanden under

 utlandstjänstgöringen.

 Vid återkomsten till Sverige

 återinskrivs personen i fråga hos försäk-

 ringskassan samtidigt som kassan beslutar

 om hans eller hennes tillhörighet till

 sjukpenningförsäkringen.

 Sjukpenninggrundande inkomst fastställs

 samtidigt på grundval av de då gällande

 inkomstförhållandena. För en enskild

 biståndsarbetare kan detta innebära att

 han helt går miste om sjukersättning om

 han är sjuk vid ankomsten till Sverige.

 Med hänsyn till det angelägna arbete

 som biståndsarbetarna utför anser jag att

 det finns skäl att vidta åtgärder i syfte

 att förbättra de ekonomiska villkoren för

 denna grupp. Reglerna bör ändras så att

 biståndsarbetares rätt till sjukpenning

 inte försämras till följd av tjänstgöring

 utomlands. Jag föreslår därför att

 biståndsarbetare efter

 utlandstjänstgöring om högst tre år skall

 kunna få en sjukpenninggrundande inkomst

 fastställd till ett belopp som motsvarar

 lägst den sjukpenninggrundande inkomst

 som gällde omedelbart före

 tjänstgöringen. Löneutvecklingen i den

 tidigare anställningen bör därvid

 beaktas.

 Med biståndsarbetare avses den grupp

 som enligt 1 § tredje stycket lagen

 (1947:529) om allmänna barnbidrag har

 rätt att uppbära barnbidrag under längre

 tid (tre år) än normalt i samband med

 utlandsvistelse. Riksförsäkringsverket

 har i samråd med SIDA upprättat en

 förteckning över de organisationer som

 uppfyller kraven i barnbidragsreglerna.

 Det förhållandet att gruppen

 biståndsarbetare föreslås avgränsas på

 samma sätt som enligt lagen om allmänna

 barnbidrag får till följd att en

 arvodesanställd hos SIDA som genom

 förordningen 1985:73 är undantagen från

 svensk socialförsäkringslagstiftning vid

 arbete utomlands inte får tillgodoräkna

 sig den före utlandstjänstgöringen

 gällande sjukpenninggrundande inkomsten

 vid återkomsten till Sverige. För övriga

 SIDA-anställda gäller att de på grundval

 av bestämmelserna i 1 kap. 3 § fjärde

 stycket AFL anses bosatta i Sverige under

 hela utsändningstiden även om denna är

 avsedd att vara längre än ett år.

 Ändringen bör intas i en ny paragraf,

 3 kap. 5 b § AFL.

 30

 6 Rätt till föräldrapenning för

 biståndsarbetare

 Mitt förslag: Om en försäkrad av

 Svenska kyrkan, ett svenskt

 trossamfund, ett organ som är knutet

 till ett sådant samfund eller en

 svensk ideell organisation som

 bedriver biståndsverksamhet varit

 sänd till ett annat land för arbete

 för arbetsgivarens räkning, får vid

 bestämmande av villkoret om 180

 dagars inskrivning hos

 försäkringskassan bortses från tiden

 för utlandsvistelsen om den varat

 längst tre år.

 Detsamma skall gälla beträffande

 kravet om viss tids (240 dagar)

 försäkring för sjukpenning över

 garantinivån.

 Skälen för mitt förslag: Av 4 kap. 1 §

 första stycket AFL framgår att en

 försäkrad förälder som är inskriven hos

 allmän försäkringskassa har rätt till

 föräldrapenning och tillfällig

 föräldrapenning (föräldrapenning-

 förmåner). Föräldrapenning kan utges

 under högst 450 hela dagar, varav högst

 360 dagar med 90 % av förälderns

 sjukpenninggrundande inkomst. Återstående

 dagar utges föräldrapenning med 60 kronor

 per dag (garantinivån). Som villkor för

 rätt till föräldrapenning gäller enligt

 4 kap. 9 § första stycket AFL att

 föräldern har varit inskriven hos för-

 säkringskassan under minst 180 dagar i

 följd närmast före den dag för vilken

 föräldrapenning skall utbetalas.

 Enligt 4 kap. 6 § andra stycket AFL

 utges föräldrapenning för de första 180

 dagarna med belopp motsvarande förälderns

 sjukpenning om föräldern under minst 240

 dagar i följd före barnets födelse eller

 den beräknade tidpunkten härför har varit

 försäkrad för en sjukpenning över

 garantinivån. Enligt paragrafens tredje

 stycke gäller motsvarande krav inte för

 resterande 180 dagar som föräldrapenning

 kan utges på sjukpenningnivå.

 För den som återvänder till Sverige

 efter en längre tids vistelse i ett land

 med vilket Sverige inte träffat

 överenskommelse om social trygghet och

 som fött barn under denna vistelse eller

 som föder barn efter hemkomsten innebär

 reglerna att föräldrapenning kan betalas

 ut först när föräldern varit inskriven

 hos försäkringskassan i 180 dagar. På

 grund av kvalifikationsvillkoret om 240

 dagar kan föräldrapenning endast utges på

 garantinivå de första 180

 ersättningsdagarna.

 Som jag framhållit i det föregående

 motiverar det angelägna arbete som utförs

 av biståndsarbetare att åtgärder vidtas i

 syfte att förbättra deras ekonomiska

 villkor. Mot bakgrund av den betydelse

 föräldrapenningen har för en förälders

 eller en familjs ekonomiska villkor anser

 jag att rätten till föräldrapenning

 respektive föräldrapenningens storlek för

 denna grupp bör bestämmas med bortseende

 från tiden för utlandsvistelsen vad

 gäller såväl villkoret om 180 dagars

 inskrivning hos försäkringskassan som

 kravet om 240 dagars försäkring i följd

 före barnets födelse för sjukpenning över

 garantinivån. En förutsättning härför bör

 dock vara att utlandsvistelsen inte

 överstiger tre år.

 Den föreslagna ändringen får till följd

 att för barn födda under utlandsvistelsen

 kan föräldrapenning motsvarande

 förälderns sjukpenning utges vid

 återkomsten till Sverige. För rätt till

 föräldrapenning på denna nivå bör då

 krävas att föräldern var försäkrad för en

 sjukpenning över garantinivån under 240

 dagar i följd omedelbart före

 utlandstjänstgöringen.

 För barn som föds efter återkomsten

 till Sverige beräknas 240-dagarsvillkoret

 med bortseende från utlandsvistelsen.

 Mitt förslag föranleder ändring i

 4 kap. 9 § AFL.

 Jag har i denna fråga samrått med

 chefen för Socialdepartementet.

 7 Tillfällig föräldrapenning i form av

 kontaktdagar

 Mitt förslag: En ändring görs i

 4 kap. 10 § tredje stycket AFL så att

 en förälder ges rätt till tillfällig

 föräldrapenning i form av

 kontaktdagar från och med det

 kalenderår under vilket barnet fyller

 fyra år.

 Skälen för mitt förslag: Enligt 4 kap.

 10 § tredje stycket AFL har förälder till

 barn som fyllt fyra år, till och med det

 kalenderår under vilket barnet fyller

 tolv år, rätt till tillfällig

 föräldrapenning under högst två dagar per

 år när föräldern avstår från

 förvärvsarbete i samband med

 föräldrautbildning, besök i barnets skola

 eller besök i förskole- eller

 fritidshemsverksamhet inom samhällets

 barnomsorg i vilken barnet deltar

 (kontaktdagar).

 Rätten till kontaktdagar gäller således

 fr.o.m. barnets fyraårsdag och t.o.m. det

 kalenderår under vilket barnet fyller

 12 år. Bestämmelsens utformning innebär

 att föräldrar till barn som är födda

 mycket sent på året kan gå miste om

 kontaktdagar. En förälder till ett barn

 som fyller år t.ex. den 31 december har

 inte möjlighet att ta ut kontaktdagar det

 år barnet fyller fyra år. Om barnet

 däremot fyller år den 1 december före-

 ligger rätt till två kontaktdagar under

 december månad det år barnet fyller fyra

 år.

 Eftersom det inte finns något motiv för

 att ha regler som ger olika förmåner

 beroende på när på året barnet är fött

 föreslår jag en ändring av innebörd att

 rätten till kontaktdagar inträder fr.o.m.

 det kalenderår under vilket barnet fyller

 fyra år.

 Jag har i denna fråga samrått med

 chefen för Socialdepartementet.

 31

 8 Sjukpenninggrundande inkomst för

 försäkrad som uppbär arbetsskadelivränta

 under tid för studier

 Mitt förslag: En ändring görs i

 3 kap. 5 § AFL så att sjukpenning vid

 sjukdom under utbildningstiden för

 studerande som uppbär livränta med

 stöd av 6 kap. 5 § lagen om

 arbetsskadeförsäkring skall beräknas

 utifrån en sjukpenninggrundande

 inkomst som fastställts på grundval

 av enbart den inkomst av eget arbete

 som den försäkrade kan antas få under

 denna tid.

 Skälen för mitt förslag: Enligt 6 kap.

 5 § lagen (1976:380) om

 arbetsskadeförsäkring (LAF) gäller att

 under tid då den försäkrade är föremål

 för sådan behandling eller rehabilitering

 som avses i 3 kap. 7 b § eller 22 kap.

 7 § AFL hans förmåga att skaffa sig

 inkomst genom arbete skall anses nedsatt

 även i den mån åtgärden hindrar honom att

 förvärvsarbeta.

 Ersättning enligt LAF under

 rehabilitering, t.ex. studier, kan

 beviljas antingen i form av sjukpenning

 eller livränta. Riksförsäkringsverket har

 i allmänna råd 1988:7 om ersättning

 enligt lagen om arbetsskadeförsäkring

 rekommenderat att livränta beviljas om

 utbildningen sträcker sig över ett år.

 Som tidigare redovisats skall en

 fastställd sjukpenninggrundande inkomst

 inte sänkas i vissa situationer och den

 får anpassas efter löneutvecklingen inom

 den försäkrades yrkesområde. Av 3 §

 Riksförsäkringsverkets föreskrifter

 (RFFS 1981:5) om sjukpenninggrundande in-

 komst framgår att detta gäller t.ex. en

 försäkrad som inte förvärvsarbetar av

 anledning som berättigar till ersättning

 bl.a. enligt LAF under rehabilitering.

 Enligt 3 kap. 13 § jämförd med 2 kap.

 13 § AFL gäller vidare att sjukpenning

 enligt AFL inte betalas ut för samma

 skada som föranleder ersättning enligt

 LAF.

 För studerande som börjar uppbära

 livränta under utbildning med stöd av

 6 kap. 5 § LAF innebär reglerna att

 livräntetagaren får behålla sin

 sjukpenninggrundande inkomst under

 utbildningstiden och följa löne-

 utvecklingen inom det egna yrkesområdet.

 Sjukpenning enligt AFL kan inte betalas

 ut för den skada som föranleder

 ersättning enligt LAF men något hinder

 mot att utge sjukpenning enligt AFL för

 annan sjukdom än den som föranlett

 utbetalning av livränta finns inte. Detta

 förhållande innebär att den som uppbär

 livränta under studier samtidigt kan få

 sjukpenning enligt AFL om han sjukanmäler

 sig av annan orsak än den som utgör grund

 för livräntan.

 En försäkrad som uppbär livränta med

 stöd av 6 kap. 5 § LAF kan därmed bli

 överkompenserad om han drabbas av annan

 sjukdom än arbetsskadan. För att minska

 risken för överkompensation föreslår jag

 att den sjukpenninggrundande inkomst på

 vilken livräntan är grundad skall vara

 vilande under den tid som föranleder

 livräntan. Har den försäkrade inkomst av

 arbete under studietiden, t.ex.

 ferieinkomst, skall särskild

 sjukpenninggrundande inkomst beräknas på

 grundval av den inkomsten

 (studietids-SGI). I det följande föreslås

 att den angivna bestämmelsen i 3 kap.

 13 § AFL slopas. Detta minskar dock inte

 problemet med möjlig överkompensation.

 Vad nu sagts skall även gälla om den

 försäkrade uppbär livränta enligt lagen

 (1977:265) om statligt personskadeskydd

 (LSP) och lagen (1977:267) om

 krigsskadeersättning till sjömän.

 9 Samordning av sjuk- och arbetsskade-

 försäkringarna

 9.1 Gällande regler

 Lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

 (LAF) trädde i kraft den 1 juli 1977 och

 gäller skador som visat sig denna dag

 eller senare. Arbetsskadeförsäkringen

 omfattar anställda, uppdragstagare och

 egenföretagare och ger ersättning för

 inkomstbortfall till den som drabbas av

 skada i sitt arbete. Även vissa

 studerande omfattas av LAF.

 Arbetsskadan skall i princip bestå

 längre än 180 dagar för att ge den

 försäkrade rätt till ersättning enligt

 LAF. För tiden dessförinnan, sam-

 ordningstiden, gäller att den försäkrade

 har rätt till ersättning i form av

 sjuklön från arbetsgivaren och ersättning

 från den allmänna försäkringen i form av

 sjukvårdsförmåner och sjukpenning. Den

 som inte är sjukförsäkrad har dock rätt

 till motsvarande förmåner från

 arbetsskadeförsäkringen även under

 samordningstiden. Under denna tid

 ersätter arbetsskadeförsäkringen dessutom

 nödvändiga kostnader för sjukvård utom

 riket, tandvård och särskilda hjälpmedel

 i den mån dessa kostnader inte ersätts

 enligt lagen om allmän försäkring. För

 skada som inträffat före den 1 januari

 1992 är samordningstiden 90 dagar.

 Efter samordningstidens slut ersätter

 arbetsskadeförsäkringen nödvändiga

 kostnader för läkarvård, tandvård,

 sjukvårdande behandling, sjukhusvård,

 läkemedel och särskilda hjälpmedel. Vid

 sjukdom som sätter ned arbetsförmågan

 efter samordningstiden utges sjukpenning

 från arbetsskadeförsäkringen. Hel

 sjukpenning enligt LAF motsvarar normalt

 1/365 av årsinkomsten upp till

 7,5 basbelopp (258 000 kronor år 1993).

 Vid bestående nedsättning av

 arbetsförmågan med minst en femtondel har

 den försäkrade rätt till ersättning i

 form av livränta för den inkomstförlust

 som uppkommer. Livräntan motsvarar

 skillnaden mellan den inkomst den

 försäkrade skulle ha haft om han inte

 hade skadats och den inkomst han trots

 skadan kan beräknas komma att få.

 Livräntan ersätter inkomstförlust upp

 till 7,5 basbelopp. Inkomstbortfall som

 för år understiger en fjärdedel av

 basbeloppet ger dock inte rätt till

 livränta. Livränta kan också utges till

 efterlevande.

 32

 Arbetsskadeförsäkringen skall

 finansieras genom socialavgifter och

 avkastning från arbetsskadefonden.

 Avgiften utgör för närvarande 1,38 % av

 avgiftsunderlaget.

 9.2 Utvecklingen

 Antalet arbetsskadeärenden har ökat under

 i stort sett hela 1980-talet. År 1985

 uppgick antalet inkomna ärenden som

 skulle prövas hos försäkringskassorna

 till drygt 64 000. År 1989 var antalet

 som högst eller 118 600. Därefter har

 antalet ärenden minskat. År 1991 uppgick

 antalet ärenden till 108 600.

 Försäkringens kostnader (inkl.

 ersättning enligt äldre lagstiftning) har

 under perioden 1985 * 1991 ökat från

 1 813 miljoner kronor till

 11 295 miljoner kronor. Kostnaderna för

 arbetsskadesjukpenning uppgick under år

 1985 till 670 miljoner kronor och år 1991

 till 6 779 miljoner kronor. Motsvarande

 kostnader för livräntor var 223

 respektive 4 516 miljoner kronor.

 Arbetsskadefonden uppvisar sedan år

 1987 ett underskott. Vid utgången av år

 1992 var det ackumulerade underskottet

 drygt 26 000 miljoner kronor. Trots

 höjning av arbetsskadeavgiften till

 1,38 % fr.o.m. den 1 januari 1993 och

 tillskott från delpensionsfonden

 (8,3 miljarder kronor under budgetåret

 1992/93) bedöms underskottet vid utgången

 av budgetåret 1992/93 uppgå till drygt

 22 000 miljoner kronor. Utan de av

 regeringen hittills föreslagna och av

 riksdagen godkända åtgärderna skulle

 underskottet vid utgången av år 1997 ha

 uppgått till mer än 80 miljarder kronor

 enligt av Riksförsäkringsverket gjorda

 beräkningar.

 Arbetsskadeförsäkringen har bl.a. varit

 föremål för en granskning av Riksdagens

 revisorer. I en rapport (1988/89:5)

 uttalade revisorerna att

 arbetsskadeförsäkringen inte fungerar väl

 i sin nuvarande utformning. Som skäl

 angavs bl.a. att arbetsskadeförsäkringens

 högre ersättningsnivå jämte

 handläggningstiderna i systemet torde

 verka starkt rehabiliteringshindrande

 samt att kompensationsnivån inom andra

 trygghetssystem för flertalet försäkrade

 ligger på en tillfredsställande nivå.

 Revisorerna anmälde därefter sin

 granskning till riksdagen (förs.

 1989/90:8).

 Socialförsäkringsutskottet uttalade med

 anledning av revisorernas granskning i

 bet. 1989/90:SfU15 bl.a. att principen

 att en skada som beror på arbetet, i vart

 fall efter det akuta sjukdomsstadiet,

 genom försäkringsskydd skall ersättas med

 högre belopp än annan skada bör bi-

 behållas. Vidare utgick utskottet från

 att överväganden skulle komma att göras

 beträffande samordning av sjuk- och

 arbetskadeförsäkringarna. Utskottet

 hänvisade till den beredning av frågan

 som då pågick inom regeringskansliet.

 Den dåvarande regeringen framhöll i

 prop. 1990/91:141 om rehabilitering och

 rehabiliteringsersättning att en

 samordning av sjuk- och arbets-

 skadeförsäkringarna är av mycket stor

 betydelse för ett framgångsrikt

 rehabiliteringsarbete. Utgångspunkten för

 en samordning skulle därvid vara att den

 enskilde som skadas i sitt arbete skall

 hållas skadeslös samt att samhällets

 åtaganden gentemot den skadade i huvudsak

 skall omfatta sjukpenning under

 sjukdomstid, rehabiliteringspenning under

 rehabiliteringstid och livränta vid

 varaktig nedsättning av arbetsförmågan.

 Utgångspunkten var vidare att

 arbetsmarknadens parter skulle ta ansvar

 för vad som därutöver krävs för att genom

 avtalsförsäkringar hålla de arbetsskadade

 skadeslösa. Därefter tillsattes en

 kommitté med uppgift att göra en översyn

 av vissa frågor inom

 arbetsskadeförsäkringen (S 1991:10).

 För att komma till rätta med problemen

 vad gällde kostnadsutvecklingen inom

 arbetsskadeförsäkringen beslöt riksdagen

 på förslag av den nuvarande regeringen

 att förlänga samordningstiden från 90

 till 180 dagar fr.o.m. den 1 januari 1992

 (prop. 1991/92:40, bet. 1991/92:SfU5,

 rskr. 1991/92:81). Regeringen utfärdade

 vidare tilläggsdirektiv till den nyss

 nämnda utredningen om översyn av vissa

 frågor inom arbetsskadeförsäkringen

 (dir. 1991:109). Utredningen, som antog

 namnet Arbetsskadeförsäkringsutredningen,

 fick i uppdrag att dels överväga förslag

 till ändring av grunderna för vad som

 skall betraktas som arbetsskada, dels

 pröva om försäkringsskyddet för

 arbetsskadade kunde tillgodoses i annan

 ordning än den nuvarande. Utredningen har

 i april 1992 överlämnat ett delbetänkande

 (SOU 1992:39) Begreppet arbetsskada.

 Med utgångspunkt i

 Arbetsskadeförsäkringsutredningens

 betänkande och efter förslag av

 regeringen i prop. 1992/93:30 om ändring

 av begreppet arbetsskada har riksdagen

 beslutat att kravet på skadlighet hos en

 arbetsmiljöfaktor skall höjas från

 sannolikhet till hög grad av sannolikhet.

 Samtidigt har kravet på orsakssamband

 mellan skadlig inverkan i arbetet och den

 försäkrades skada skärpts så att samband

 skall anses föreligga om övervägande skäl

 talar för det. De nya reglerna har trätt

 i kraft den 1 januari 1993. Äldre lag

 gäller alltjämt för skador som inträffat

 före den 1 januari 1993 om de anmäls till

 försäkringskassan senast den 30 juni

 1993.

 Vid riksdagens behandling av

 propositionen erinrade socialförsäkrings-

 utskottet (bet. 1992/93:SfU8 s. 14) bl.a.

 om att arbetsskadeförsäkringen till

 skillnad från den allmänna försäkringen

 vilar på skadeståndsrättsliga principer.

 Enligt utskottet kunde det emellertid

 finnas anledning, inte minst av

 administrativa skäl, att inom den

 kommande utredningen om hur sjuk- och

 arbetsskadeförsäkringarna skall

 finansieras och administreras i framtiden

 även undersöka en modell där

 socialförsäkringssystemet kompenserar

 arbetsskador med samma nivå som

 sjukpenningförsäkringen. Detta gav

 riksdagen regeringen till känna (rskr.

 1992/93:142).

 Den mellan regeringen och

 Socialdemokraterna träffade överenskom-

 melse, som närmare redovisats i prop.

 1992/93:50 om åtgärder för att

 stabilisera den svenska ekonomin,

 inbegriper bl.a. att en beredning skall

 tillsättas i syfte att införa en ny

 försäkringsmodell som innebär bl.a. att

 sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna

 flyttas ut ur statsbudgeten och att

 arbetsmarknadens parter ges huvudansvaret

 för försäkringarna. Jag avser att inom

 kort föreslå regeringen att besluta om

 direktiv för en sådan beredning.

 33

 Med anledning av att förutsättningarna

 för Arbetsskadeförsäkringsutredningen

 ändrats väsentligt genom regeringens

 överenskommelse med Socialdemokraterna

 har utredningens arbete efter beslut av

 regeringen avslutats den 31 december

 1992.

 Som redovisats i det föregående har

 riksdagen beslutat om sänkta kom-

 pensationsnivåer i sjukförsäkringen

 fr.o.m. den 1 april respektive den 1 juli

 1993 (prop. 1992/93:31, bet.

 1992/93:SfU9, rskr. 1992/93:157). Bl.a.

 sänks rehabiliteringspenningen till 95 %

 av den sjukpenninggrundande inkomst

 fr.o.m. förstnämnda tidpunkt.

 I samband med riksdagens behandling av

 nyss nämnda proposition uttalade

 socialförsäkringsutskottet (s. 15 f)

 bl.a. att utskottet tillstyrkte att

 rehabiliteringspenningens

 kompensationsgrad sänks till 95 % av den

 sjukpenninggrundande inkomsten. Efter

 samordningstidens slut kan dock

 arbetsskadesjukpenning utges även i

 rehabiliteringssituationer med ett högre

 belopp än denna rehabiliteringspenning.

 Utskottet ansåg att den kommande

 beredningen om sjuk- och

 arbetsskadeförsäkringarna har möjlighet

 att uppmärksamma de eventuella problem

 som kan föreligga med rehabilitering av

 arbetsskadade personer.

 Som redan framhållits i årets

 budgetproposition (prop. 1992/93:100

 bil. 6, s. 39) medför de ändrade

 kompensationsnivåerna inom sjukpenning-

 och sjuklönesystemen behov av anpassning

 av arbetsskadesjukpenningen. Utan en

 sådan anpassning kan befaras att

 arbetsskadeförsäkringen i ökad

 utsträckning kommer att bli

 rehabiliteringshämmande eftersom den som

 anmält en arbetsskada svårligen kommer

 att vara motiverad att påbörja

 rehabilitering innan skadan blivit

 prövad. Mot bakgrund härav föreslår jag i

 det följande att rätten till

 arbetsskadesjukpenning i princip skall

 upphöra den 1 juli 1993.

 9.3 Sjukersättning vid arbetsskada till

 den som är försäkrad enligt lagen om

 allmän försäkring

 Mitt förslag: Vid arbetsskada utges

 till den som är sjukpenningförsäkrad

 ersättning under sjukdomstid för

 inkomstbortfall i form av sjukpenning

 eller rehabiliteringspenning enligt

 AFL.

 Skälen för mitt förslag: Sedan länge

 gäller principen att skador till följd av

 arbete kompenseras med högre ersättning

 än andra skador. Bakom denna uppfattning

 ligger bedömningen att en

 förvärvsarbetande löper större risk att

 skadas än den som inte förvärvsarbetar.

 Principen att en arbetsskada skall

 ersättas med högre belopp än en annan

 skada bör alltjämt gälla. Med hänsyn till

 utvecklingen av kostnaderna för

 arbetsskadeförsäkringen samt risken för

 att arbetsskadesjukpenningen verkar

 rehabiliteringshämmande anser jag det

 emellertid befogat att föreslå att,

 såvitt avser arbetsskadeförsäkringen,

 detta skall gälla först sedan en

 bestående nedsättning av arbetsförmågan

 till följd av arbetsskada har inträtt.

 Jag föreslår därför att rätten till

 arbetsskadesjukpenning i princip slopas.

 34

 Som nämnts har antalet

 arbetsskadeärenden ökat mycket kraftigt

 under en följd av år. Detta har i sin tur

 medfört att väntetiden för ett beslut om

 arbetsskada förlängts i motsvarande mån.

 Eftersom den skadade i många fall vill ha

 ersättningsfrågan löst innan han är

 beredd att medverka i en rehabilitering

 har handläggningstiden jämte den höga

 ersättningsnivån kommit att utgöra ett

 hinder för ett framgångsrikt reha-

 biliteringsarbete. Detta är enligt min

 mening otillfredställande. Tidigare

 vidtagna åtgärder, bl.a. förlängningen av

 samordningstiden, är inte tillräckliga,

 varför ytterligare åtgärder behövs för

 att ändra detta förhållande. Genom för-

 slaget att i huvudsak slopa rätten till

 arbetsskadesjukpenning anser jag att

 förutsättningarna för att få den

 försäkrade att medverka i en framgångsrik

 rehabilitering ökar väsentligt.

 Mitt förslag innebär att den som till

 följd av arbetsskada har fått sin

 arbetsförmåga nedsatt med minst en

 fjärdedel skall erhålla sjukpenning i

 enlighet med bestämmelserna i 3 kap. AFL

 under sjukdomstiden. Detta innebär, med

 utgångspunkt i de nya regler om ändrad

 sjukersättning som träder i kraft den

 1 april 1993, att sjukpenning i regel

 kommer att utges med 80 % eller, efter

 ett års sjukskrivning, i flertalet fall

 med 70 % av den sjukpenninggrundande

 inkomsten. Bestämmelsen om sjukpenning

 med 70 % tillämpas dock först fr.o.m. den

 1 juli 1993.

 I de fall en arbetslivsinriktad

 rehabilitering blir aktuell innebär för-

 slaget att sjukpenning enligt 3 kap. AFL

 kommer att bytas ut mot i första hand

 rehabiliteringspenning enligt 22 kap.

 samma lag, om förutsättningarna i övrigt

 för denna ersättning är uppfyllda.

 Med sjukdomstid avses tiden fram till

 dess att sjukdomstillståndet upphör.

 Beträffande tidpunkten härför föreslår

 jag ingen ändring i förhållande till

 nuvarande regler.

 Vad gäller förutsättningarna att

 erhålla sjukpenning med stöd av 6 kap.

 4 § LAF föreslår jag heller ingen

 ändring. Enligt denna paragraf kan

 försäkrad som på anmodan av

 försäkringskassan eller med kassans sam-

 tycke avhåller sig från arbete i syfte

 att förebygga att arbetsskada uppstår,

 återuppstår eller förvärras få skälig

 ersättning från arbetsskadeförsäkringen,

 motsvarande högst hel sjukpenning. Då

 sådan ersättning inte kan erhållas från

 den allmänna försäkringen bör rätten till

 denna form av ersättning kvarstå.

 Ersättningens storlek anpassas dock till

 AFL:s regler.

 Inte heller vad gäller

 förutsättningarna för att erhålla

 livränta respektive för livräntans

 storlek föreslår jag någon ändring av de

 nuvarande reglerna. Jag kan här nämna att

 antalet nybeviljade livräntor kan upp-

 skattas till ca 17 000 * 18 000 per år de

 närmaste åren.

 Som redovisas i det följande innebär

 förslaget att försäkringskassorna i regel

 först i samband med att fråga om rätt

 till livränta aktualiseras skall pröva om

 förutsättningarna för att erhålla

 ersättning enligt LAF är uppfyllda.

 Jag vill i det här sammanhanget något

 beröra de avtalsbundna ersättningarna vid

 arbetsskada. Det försäkringsskydd som den

 allmänna försäkringen och

 arbetsskadeförsäkringen ger kompletteras

 för flertalet anställda av förmåner som

 arbetsgivarnas och arbetstagarnas

 organisationer kommit överens om genom

 kollektivavtal, t.ex. trygghetsförsäkring

 vid arbetsskada (TFA) och det statliga

 avtalet om ersättning vid personskada

 (PSA).

 TFA administreras av

 försäkringskonsortiet

 AMF-trygghetsförsäkring.

 Försäkringsvillkoren gäller i regel för

 ett år i taget. De ersättningar som utges

 från TFA är i första hand ideella

 ersättningar för lyte och men, sveda och

 värk m.m. Ersättning kan också lämnas för

 den inkomstförlust och för de kostnader

 som återstår sedan ersättning från

 arbetsskadeförsäkringen betalats ut.

 Kompletterande förmåner av samma slag

 som utges från TFA garanteras statligt

 anställda genom PSA som började gälla den

 1 april 1986. Statens trygghetsnämnd

 prövar ersättningsanspråk enligt PSA. För

 trygghetsnämndens räkning sker

 regleringen av skadorna hos

 AMF-trygghetsförsäkring.

 Försäkringskassornas beslut utgör i

 regel grunden för den ersättning som

 utges enligt de avtalsbundna

 försäkringarna. Den föreslagna sam-

 ordningen kan därmed få såväl

 administrativ som kostnadsmässig be-

 tydelse för TFA och PSA.

 De nya reglerna bör träda i kraft den

 1 juli 1993. Äldre föreskrifter bör

 alltjämt tillämpas i fråga om ersättning

 som avser tid före detta datum. Förslaget

 innebär således att för sjukfall som

 ligger i tid före den 1 juli 1993 kommer

 nuvarande regler i LAF att tillämpas fram

 till detta datum. För sjukfall som börjar

 denna dag eller senare kommer den

 föreslagna ändringen att gälla fullt ut.

 För pågående sjukfall får förslaget till

 följd att ersättning som avser tid före

 den 1 juli 1993 kommer att utges enligt

 nuvarande bestämmelser i LAF medan

 ersättning som avser tiden därefter

 kommer att utges i enlighet med den

 föreslagna ändringen.

 Riksförsäkringsverket har under

 beredningen av detta ärende framhållit

 att ikraftträdande bör ske tidigast den

 1 januari 1994. Förslaget att slopa

 arbetsskadesjukpenningen är dock ett led

 i arbetet med att minska statens

 kostnader. Av det skälet och för att

 befrämja rehablitering av arbetsskadade

 ser jag det som angeläget att de nya

 reglerna i LAF införs utan dröjsmål.

 För den som före den 1 juli 1993

 beviljats arbetsskadesjukpenning för att

 genomgå en arbetslivsinriktad

 rehabilitering kan emellertid problem

 uppstå i samband med att

 arbetsskadesjukpenningen skall bytas till

 rehabiliteringspenning. I sådana fall bör

 rehabiliteringsplanerna fullföljas. För

 att försäkringskassorna under ett

 övergångsskede skall kunna ta särskild

 hänsyn i dessa fall bör regeringen

 meddela de närmare föreskrifter som

 behövs i syfte att underlätta övergången

 till den nya ersättningsförmånen.

 Vad jag nu föreslagit förutsätter

 ändringar i 3 och 6 kap. LAF.

 För att upprätthålla principen om ett

 likvärdigt skydd vid skada i arbetet och

 i verksamhet som omfattas av lagen

 (1977:265) om statligt personskadeskydd

 erfordras en ändring också i nämnda lag.

 Förslaget avseende LAF får

 återverkningar också för ersättningar

 enligt lagen (1977:267) om

 krigsskadeersättning till sjömän.

 35

 9.4 Sjukersättning till arbetsskadeför-

 säkrade som inte omfattas av sjukförsäk-

 ring enligt lagen om allmän försäkring

 Mitt förslag: Den som förvärvsarbetar

 i verksamhet här i riket utan att

 vara försäkrad för sjukvårdsförmåner

 och sjukpenning enligt AFL skall vid

 arbetsskada under sjukdomstid erhålla

 sjukvårdsförmåner, sjukpenning och

 rehabiliteringsersättning från

 arbetsskadeförsäkringen på samma

 villkor som den som är försäkrad för

 dessa förmåner enligt AFL.

 Undantag från rätt till sjukpenning

 enligt LAF skall dock alltjämt gälla

 för arbetstagare som enligt 3 kap.

 16 § första stycket AFL har

 undantagits från rätt till

 sjukpenning vid sjukdom samt för den

 som avses i 1 kap. 1 § andra stycket

 LAF under de första 180 dagarna efter

 det att skadan inträffade.

 Skälen för mitt förslag: Försäkrad

 enligt AFL är enligt 1 kap. 3 § dels

 svenska medborgare, dels personer som

 utan att vara svenska medborgare är

 bosatta här i riket. Sjukvårdsersättning

 enligt 2 kap. AFL utges dock inte för

 annan försäkrad än den som är bosatt i

 Sverige. Försäkrad för sjukpenning är

 enligt 3 kap. 1 § AFL den som är inskri-

 ven hos en allmän försäkringskassa och

 har en sjukpenninggrundande inkomst som

 uppgår till minst 6 000 kronor.

 Försäkrad för arbetsskada är den som

 förvärvsarbetar i verksamhet här i riket

 samt, vad gäller annan förvärvsarbetande

 än arbetstagare, är bosatt här i Sverige.

 Försäkrad enligt LAF är också den som

 genomgår utbildning i den mån

 utbildningen är förenad med särskild risk

 för arbetsskada. Särskilda regler finns

 vidare för arbetstagare som är utsänd för

 arbete utomlands av en arbetsgivare med

 verksamhet här i riket.

 År 1964 antog Internationella

 arbetsorganisationen (ILO) en konvention

 (nr 121) om förmåner vid yrkesskada.

 Konventionen ratificerades av Sverige

 år 1969 med verkan från år 1970.

 Konventionens förmåner utgörs dels av

 olika former av hälso- och sjukvård, dels

 av kontantförmåner.

 En medlemsstat som tillhandahåller

 hälso- och sjukvård och därmed

 sammanhängande förmåner enligt ett

 allmänt sjukförsäkringssystem kan låta

 detta bli tillämpligt även på de

 yrkesskadade under förutsättning att

 systemet har sådant innehåll att

 vederbörande inte utsätts för ekonomiska

 svårigheter. Vidare är det inte något

 hinder för en medlemsstat, som

 tillhandahåller ifrågavarande förmåner

 enligt ett återbetalningssystem, att

 uppställa särskilda regler enligt vilka

 de försäkrade själva får svara för viss

 del av kostnaden. Reglerna måste även i

 detta fall vara sådana att de inte medför

 ekonomiska svårigheter för den skadade.

 Kontantförmånerna kan enligt artikel 13

 i konventionen beräknas på två sätt.

 Enligt det ena beräkningssättet

 (artikel 19) skall kontantförmånerna

 inklusive eventuella familjebidrag för en

 standardförmånstagare utgöra minst 60 %

 av dennes tidigare arbetsförtjänst ökade

 med de familjebidrag som utgår till en

 skyddad person med samma försörjnings-

 plikt. Man har med detta beräkningssätt

 dock rätt att lämna inkomster som

 överstiger medelinkomsten för en

 yrkesutbildad manlig industriarbetare

 utan kompensation.

 Enligt det andra beräkningssätt som

 konventionen anvisar (artikel 20) skall

 kontantförmånerna för alla

 standardförmånstagare oavsett tidigare

 inkomst inklusive familjebidrag utgöra

 minst 60 % av en oskolad manlig

 industriarbetares lön ökad med de

 familjebidrag som utgår till en skyddad

 person med samma försörjningsplikt. För

 annan förmånstagare skall förmånen stå i

 rimlig relation till

 standardförmånstagarens förmån.

 Varje land kan fritt välja

 beräkningssätt för uppfyllande av kraven

 på kontantförmånernas storlek.

 Konventionen stadgar vidare att varje

 land har skyldighet att inom sitt

 territorium behandla dem som inte är

 medborgare i landet lika med landets egna

 medborgare.

 Enligt en av ILO antagen rekommendation

 (nr 121) om förmåner vid yrkesskada bör

 kontantförmåner vid arbetsoförmåga uppgå

 till minst två tredjedelar av den

 skadades inkomster eller av

 genomsnittsinkomsten för arbetstagaren

 inom den undergrupp av ekonomisk

 verksamhet som sysselsätter det största

 antalet förvärvsarbetande manliga

 personer.

 Min redogörelse för sjukförsäkringens

 resp. arbetsskadeförsäkringens omfattning

 visar att personkretsen enligt LAF är en

 annan än enligt AFL. LAF omfattar bl.a.

 vissa personkategorier som inte uppfyller

 bosättningskravet i AFL eller som inte är

 inskrivna hos allmän försäkringskassa och

 har en sjukpenninggrundande inkomst om

 minst 6 000 kronor. En samordning av

 sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna bör

 av det skälet inte genomföras så att

 arbetsskadeförsäkrade personer som enligt

 gällande regler saknar skydd inom den

 allmänna försäkringens ram ställs utan

 försäkringsersättning vid arbetsskada. En

 sådan lösning skulle stå i strid med

 Sveriges förpliktelser enligt ILO-konven-

 tionen nr 121.

 Jag förordar därför att samordningen

 genomförs på så sätt att de här avsedda

 personkategorierna får ett fortsatt skydd

 från arbetsskadeförsäkringen men att

 villkoren utformas så att de

 överensstämmer med vad som gäller för den

 som är försäkrad för ifrågavarande

 förmåner enligt AFL. De

 arbetsskadeförsäkrade får då vid

 arbetsskada rätt att erhålla

 sjukvårdsförmåner och sjukpenning

 motsvarande vad som utgår enligt 2 och

 3 kap. AFL. Vidare bör de * om

 förutsättningarna i övrigt är uppfyllda *

 ha rätt till ersättning motsvarande

 rehabiliteringsersättning enligt 22 kap.

 samma lag. Med detta förslag bör de i

 ILO-konventionen nr 121 uppställda kraven

 vara tillgodosedda.

 Vad nu sagts skall dock inte gälla

 arbetstagare som enligt 3 kap. 16 §

 första stycket AFL har undantagits från

 rätt till sjukpenning samt i fråga om den

 som avses i 1 kap. 1 § andra stycket LAF

 under de första 180 dagarna efter det att

 skadan visade sig.

 Mitt förslag föranleder ändringar i 3

 och 6 kap. LAF.

 Förslaget avseende LAF får

 återverkningar också för ersättningar

 enligt lagen om statligt personskadeskydd

 och lagen om krigsskadeersättning till

 sjömän.

 36

 9.5 Ersättning för kostnader från

 arbetsskadeförsäkringen

 Mitt förslag: Nödvändiga kostnader

 för sjukvård utom riket, tandvård och

 särskilda hjälpmedel skall vid

 arbetsskada ersättas enligt LAF.

 Ersättning för kostnader för

 läkarvård, sjukvårdande behandling,

 sjukhusvård och läkemedel utges vid

 arbetsskada enligt AFL som vid annan

 sjukdom. Den som inte är

 sjukförsäkrad enligt AFL har rätt

 till motsvarande ersättning enligt

 LAF.

 Skälen för mitt förslag: Nuvarande

 bestämmelser i 3 kap. 3 och 4 §§ LAF

 innebär att under samordningstiden utges

 ersättning för sjukvård utom riket,

 tandvård och särskilda hjälpmedel från

 arbetsskadeförsäkringen, såvida inte

 ersättning kan erhållas från den allmänna

 sjukförsäkringen. Efter samordningstiden

 utges från arbetsskadeförsäkringen

 ersättning för läkarvård, tandvård,

 sjukvårdande behandling, sjukhusvård,

 läkemedel och särskilda hjälpmedel.

 Som nämnts i det föregående kan enligt

 ILO:s konvention om förmåner vid

 yrkesskada en medlemsstat som

 tillhandahåller hälso- och sjukvård och

 därmed sammanhängande förmåner enligt ett

 allmänt sjukförsäkringssystem under vissa

 förutsättningar låta detta bli

 tillämpligt även på de yrkesskadade.

 Konventionens bestämmelser utgör enligt

 min mening inte något hinder mot att

 avskaffa rätten till ersättning enligt

 LAF i fråga om kostnader för läkarvård,

 sjukvårdande behandling, sjukhusvård och

 läkemedel under förutsättning att

 ersättning kan erhållas i enlighet med

 bestämmelserna i AFL. Annorlunda

 förhåller det sig med ersättning för

 kostnader för sjukvård utom riket,

 tandvård och särskilda hjälpmedel.

 Kostnader för sjukvård utom riket

 ersätts fr.o.m. år 1983 inte av den

 allmänna försäkringen. Den skadade är i

 stället hänvisad till privata

 försäkringar i de fall det inte finns en

 socialförsäkringskonvention som ger den

 skadade rätt till sjukvård enligt de

 villkor som gäller bosatta i det land

 vården ges. Ersättning från den allmänna

 försäkringen kan dock fortfarande utges

 enligt en särskild

 gränssjukvårdsförordning (1962:390) för

 läkarvård eller sjukgymnastik i Finland

 eller Norge, när vårdbehovet uppkommit

 under vistelse i en gränskommun. Eftersom

 den allmänna försäkringen ger ett

 otillräckligt skydd för dem som till

 följd av arbetsskada är i behov av

 sjukvård utom riket anser jag det

 motiverat att arbetsskadeförsäkringen

 även fortsättningsvis lämnar ersättning

 för nödvändiga sådana kostnader.

 Ersättning för kostnader för tandvård

 betalas endast delvis av den allmänna

 försäkringen. För försäkrade över 20 år

 ersätter försäkringskassan 30 % av

 behandlingskostnaden upp till ett belopp

 om 3 000 kronor, 50 % av belopp mellan

 3 000 kronor och 7 000 kronor samt 75 %

 av belopp däröver. Vad gäller kostnaden

 för ädla metaller beräknas ersättningen

 endast på halva kostnaden. Tandvård är

 förhållandevis kostsam för den enskilde

 patienten. Av det skälet bedömer jag det

 inte möjligt att vid arbetsskada hänvisa

 den försäkrade till att söka ersättning

 enbart från den allmänna försäkringen.

 Rätten till ersättning från arbets-

 skadeförsäkringen bör därför finnas kvar

 i denna situation.

 Hjälpmedel tillhandahålls i regel

 kostnadsfritt av landstingen i enlighet

 med vad som anges i en för respektive

 landsting särskilt upprättad förteckning.

 I de fall ett visst hjälpmedel inte är

 förtecknat bör emellertid möjlighet

 finnas att, liksom för närvarande, vid

 arbetsskada utge ersättning för

 nödvändiga kostnader från

 arbetsskadeförsäkringen.

 Mot bakgrund av vad jag nu har anfört

 föreslår jag att kostnader för sjukvård

 utom riket, tandvård och särskilda

 hjälpmedel även fortsättningsvis skall

 ersättas enligt LAF.

 Övriga förmåner som idag kan erhållas

 från arbetsskadeförsäkringen * läkarvård,

 sjukvårdande behandling, sjukhusvård och

 läkemedel * subventioneras i hög grad

 inom den allmänna försäkringen. Patienten

 betalar vid sjukdom och skada som inte är

 arbetsskada en låg patientavgift. Vid

 arbetsskada träder arbetsskade-

 försäkringen in och ersätter patientens

 avgift för respektive förmån. Med hänsyn

 till den subventionering som redan finns

 genom sjukförsäkringen bör rätten till

 ersättning från arbetsskadeförsäkringen

 begränsas i fråga om dessa förmåner. Den

 nu föreslagna ändringen * i förening med

 förslaget beträffande den som inte

 omfattas av sjukförsäkringen enligt AFL *

 får till följd att alla som är försäkrade

 för arbetsskada kommer att erhålla

 ersättning för ifrågavarande kostnader i

 enlighet med sjukförsäkringens

 bestämmelser. Som jag nyss nämnt anser

 jag att ILO-konventionen inte uppställer

 något hinder mot en sådan ändring.

 Vad jag föreslagit i detta avsnitt

 föranleder ändringar i 3 kap. LAF samt i

 lagen om statligt personskadeskydd.

 Förslaget avseende LAF får även

 återverkningar på ersättningar som utges

 enligt lagen om krigsskadeersättning till

 sjömän.

 9.6 Försäkringskassornas skyldighet att

 pröva anmälda arbetsskador

 Mitt förslag: Försäkringskassan skall

 pröva om den försäkrade har ådragit

 sig arbetsskada endast i den mån det

 behövs för att bestämma rätt till

 ersättning enligt LAF.

 Skälen för mitt förslag: Genom den

 praxis som utbildats vad gäller

 arbetsskadeförsäkringen har det slagits

 fast att försäkringskassorna skall pröva

 anmälda arbetsskador även om anspråk på

 arbetsskadeersättning inte föreligger i

 det enskilda fallet.

 Försäkringskassorna prövar således

 vissa ärenden, s.k. serviceärenden,

 rörande kvarstående medicinsk defekt även

 om skadan inte medfört inkomstförlust

 eller ersättningsgilla kostnader. Sådana

 skador kan inte medföra ersättning enligt

 LAF, men väl från avtalsförsäkringarna,

 t.ex. ersättning för sveda och värk samt

 lyte och men. Det kan gälla skador av

 typen hörselskada, pleuraplaques och

 silikos. Försäkringskassornas prövning

 gäller i dessa fall endast frågan

 huruvida arbetsskada föreligger eller

 inte. Ersättningsfrågan prövas sedan av

 AMF eller Statens trygghetsnämnd.

 Som framhållits i det föregående kommer

 försäkringskassorna i regel inte ha

 anledning att pröva huruvida den

 försäkrade har ådragit sig en arbetsskada

 förrän i samband med att en anmäld

 arbetsskada har föranlett ett arbetsbyte

 med inkomstförlust som följd eller i

 samband med en förtidspensionsprövning

 och fråga om rätt till livränta således

 uppkommit.

 För att begränsa

 administrationskostnaderna föreslår jag

 att de s.k. serviceärendena inte längre

 skall prövas av försäkringskassorna.

 I vissa situationer kommer det

 emellertid att krävas att försäkrings-

 kassorna har möjlighet att pröva rätten

 till ersättning från arbetsskade-

 försäkringen trots att den sjukdom som

 förorsakats av skadan ännu inte har

 upphört. Det gäller dels beträffande den

 som inte omfattas av sjukförsäkringen

 enligt AFL, dels i fråga om sådana

 kostnader som enligt vad som föreslagits

 i det föregående alltjämt skall ersättas

 enligt LAF.

 Jag föreslår därför att

 försäkringskassan i nu nämnda fall skall

 pröva rätten till ersättning från

 arbetsskadeförsäkringen så snart frågan

 om ersättning uppkommit. En ändring bör

 därför göras i 8 kap. 3 § LAF så att

 prövning av om en försäkrad ådragit sig

 arbetsskada skall ske endast om det

 behövs för att bestämma rätten till

 ersättning enligt LAF.

 Jag är medveten om att mitt förslag kan

 få konsekvenser för AMF och Statens

 trygghetsnämnd. För dem uppstår ett

 administrativt problem genom att

 utredningar och beslut som i dag erhålls

 från försäkringskassorna inte kommer att

 bli tillgängliga i samma utsträckning som

 tidigare. Jag skulle se positivt på en

 lösning som innebär att försäkrings-

 kassorna, om AMF och Trygghetsnämnden så

 önskar, yttrar sig om en arbetsskada

 bedöms föreligga. En förutsättning skulle

 vara att försäkringskassorna erhåller

 ersättning från AMF/Trygghetsnämnden för

 detta arbete. Frågan bör beredas

 ytterligare.

 Förslaget om att slopa

 arbetsskadesjukpenningen kan komma att få

 konsekvenser för det förebyggande

 arbetsmiljöarbetet. Arbetsskadeför-

 säkringen fyller en viktig funktion i

 detta arbete. Arbetsskadeanmälan och den

 statistik som bygger på denna anmälan är

 härvid av stor betydelse. I

 Arbetarskyddsstyrelsens

 informationssystem om arbetsskador (ISA)

 registreras samtliga anmälningar om

 arbetsskador som rapporteras till

 försäkringskassorna. Uppgifterna används

 sedan i olika sammanhang i det

 förebyggande arbetsmiljöarbetet, t.ex. i

 yrkesinspektionens tillsyn och för

 statistik.

 Omkring 190 000 anmälningar om

 arbetsskada görs per år. Den enskilde

 skall enligt 8 kap. 1 § LAF anmäla en

 inträffad arbetsskada till sin

 arbetsgivare. En arbetsgivare som

 underrättats eller på annat sätt fått

 kännedom om en inträffad arbetsskada är

 enligt samma paragraf skyldig att

 omedelbart anmäla skadan till

 försäkringskassan. Av förordningen

 (1977:284) om arbetsskadeförsäkring och

 statligt personskadeskydd framgår att

 anmälan skall göras på en särskild

 blankett och att försäkringskassan skall

 sända en kopia av denna till

 yrkesinspektionen.

 Drygt 110 000 av

 arbetsskadeanmälningarna leder inte till

 någon försäkringsmässig prövning av

 arbetsskadan hos försäkringskassan,

 eftersom ett tillfrisknande har skett

 inom samordningstiden. Resterande

 anmälningar behandlas hos

 försäkringskassan för att pröva om en

 arbetsskada föreligger eller inte.

 Med den föreslagna samordningen kommer

 försäkringskassan i regel inte att ha

 anledning att göra någon

 arbetsskadeprövning förrän krav på

 livränta uppkommit. Antalet

 arbetsskadeanmälningar kan därmed komma

 att minska. Detta minskar samhällets

 kunskap om arbetsskador, liksom

 möjligheterna att förebygga att skador

 inträffar. En sådan utveckling är inte

 acceptabel. Frågan om eventuella åtgärder

 för att tillgodose Arbetarskyddsverkets

 behov av information om arbetsskador och

 hälsorisker i arbetsmiljön bör därför, i

 avvaktan på resultatet av den kommande

 beredningen om sjuk- och

 arbetsskadeförsäkringarna, övervägas inom

 regeringskansliet. Jag har i denna fråga

 samrått med chefen för

 Arbetsmarknadsdepartementet.

 Jag vill framhålla att mitt förslag att

 slopa arbetsskadesjukpenningen inte

 innebär någon som helst ändring i fråga

 om arbetstagares respektive arbetsgivares

 skyldighet att anmäla arbetsskada. Det är

 mycket angeläget att arbetsskador anmäls

 även i fortsättningen. Det bör här

 framhållas att arbetsgivare som

 underlåter att fullgöra sin

 anmälningsskyldighet kan dömas till böter

 med stöd av 8 kap. 11 § LAF. Vidare bör

 framhållas de skyldigheter för

 arbetsgivare i fråga om rutiner för

 planering, ledning och uppföljning av en

 verksamhet som följer av

 Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse med

 föreskrifter om internkontroll av

 arbetsmiljön (ASF 1992:6).

 En anställd som omfattas av

 bestämmelserna om sjuklön i lagen

 (1991:1047) om sjuklön skall om han gör

 anspråk på sjuklön enligt 8 § sjukanmäla

 sig till arbetsgivaren. Om den anställde

 i sin sjukanmälan uppger att sjukdomen är

 orsakad av arbetet är arbetsgivaren

 skyldig att göra anmälan till

 försäkringskassan.

 Om sjukperioden överstiger 14 dagar har

 den försäkrade rätt till sjukpenning

 enligt AFL fr.o.m. den 15:e dagen. Om

 försäkringskassan i samband därmed får

 kännedom om att sjukdomen är orsakad av

 arbetet, t.ex. genom att den försäkrade

 anger detta på blanketten Försäkran för

 sjukpenning fr.o.m. 15:e dagen, är det

 lämpligt att kassan kontrollerar att

 arbetsgivaren fullgjort sin

 anmälningsskyldighet.

 10 Beräkning av livräntor

 Mitt förslag: En ändring görs i

 6 kap. 2 § LAF så att det klargörs

 att i fall då en tidsbegränsad

 livränta skall börja utges för ny

 tidsperiod, den nya livräntan skall

 omräknas i förhållande till det

 basbelopp som gällde när livräntan

 första gången började utges. Detta

 gäller även när en löpande livränta

 omräknas.

 37

 Skälen för mitt förslag: De regler om

 beräkning av livränteunderlag som gällde

 fram till den 1 januari 1993 medförde att

 olika principer tillämpades beroende på

 om det gällde retroaktiva eller

 framåtverkande livräntor. I prop.

 1992/93:30 föreslogs därför ändringar i

 4 kap. 5 och 6 §§ LAF med innebörd att

 retroaktiva livräntor och framåtverkande

 livräntor skall fastställas efter samma

 principer. Riksdagen godkände regeringens

 förslag (bet. 1992/93:SfU8, rskr.

 1992/93:142).

 Fr.o.m. den 1 januari 1993 gäller

 därmed att när livränta beviljas för

 förfluten tid skall livränteunderlaget

 fastställas med utgångspunkt i den

 försäkrades sjukpenninggrundande inkomst

 vid livräntans begynnelsetidpunkt. Denna

 tidpunkt blir således avgörande för

 livräntans storlek och det då fastställda

 livränteunderlaget kommer att gälla också

 för den framtida livräntan.

 Motivet till de ändrade reglerna har

 varit att * för såväl tidsbegränsad

 livränta som livränta som beviljats tills

 vidare * låsa livränteunderlaget till

 begynnelsetidpunkten för utgivande av

 livränta i ett skadefall. Sedan de nya

 reglerna trätt i kraft har dock vissa

 problem uppmärksammats i fråga om

 basbeloppsanknytningen av tidsbegränsade

 livräntor. Jag anser att ett

 förtydligande bör ske för att skapa

 klarhet på denna punkt. Jag föreslår

 därför att i 6 kap. 2 § LAF anges att en

 fastställd livränta skall anknytas till

 det basbelopp som gällde vid den tidpunkt

 från vilken livränta första gången utges.

 Detta medför att även vid omprövning

 enligt 4 kap. 12 § LAF av en löpande

 livränta den nya livräntan skall följa

 samma basbelopp.

 11 Ikraftträdande

 Ikraftträdande vad gäller förslaget att

 slopa rätten till arbetsskadesjukpenning

 har behandlats i det föregående liksom

 förslaget om avgiftsfria

 sjukvårdsförmåner m.m. för vissa

 HIV-smittade.

 Reglerna i övrigt bör träda i kraft den

 1 juli 1993 med undantag av ändringen i

 6 kap. 2 § LAF som föreslås gälla fr.o.m.

 den 1 januari 1993.

 12 Kostnader och finansiering

 12.1 Socialavgifter avseende sjuk- och

 arbetsskadeförsäkringarna

 Arbetsskadeförsäkringen finansieras genom

 en särskild arbetsskadeavgift. Fr.o.m.

 den 1 januari 1993 är avgiften 1,38 % av

 avgiftsunderlaget.

 Av de influtna arbetsskadeavgifterna

 avsätts en tjugondel som bidrag till

 kostnaderna för försäkringens

 förvaltning. Återstoden förs till arbets-

 skadefonden, som förvaltas av

 Riksförsäkringsverket. Sedan år 1987 är

 fondens behållning noll. Det underskott,

 som därefter uppkommit genom att

 utgifterna överstigit avgiftsintäkterna,

 har täckts från statsbudgetens

 inkomsttitel 1251 Övriga socialavgifter,

 netto.

 Trots ett särskilt tillskott på

 8 300 miljoner kronor från delpensions-

 fonden under budgetåret 1992/93 beräknas

 vid utgången av budgetåret 1992/93 det

 ackumulerade underskottet uppgå till ca

 22 000 miljoner kronor. Det löpande

 underskottet har i budgetpropositionen

 (prop. 1992/93:100, bil. 6.2) för

 budgetåret 1993/94 beräknats till

 4 400 miljoner kronor om ingen förändring

 görs.

 Sjukförsäkringen finansieras av

 socialavgifter och bidrag över stats-

 budgeten. Sjukförsäkringsavgiftens

 storlek skall enligt 19 kap. 2 § AFL vara

 sådan att avgiftsinkomsterna täcker 85 %

 av försäkringens utgifter.

 Sjukförsäkringsavgiften för år 1993 är

 fastställd till 8,27 % av avgifts-

 underlaget för arbetstagare och 9,12 %

 för egenföretagare.

 Sjukförsäkringsutgifterna beräknas i

 årets budgetproposition (prop.

 1992/93:100, bil. 6, s. 60) till

 30 991 miljoner kronor.

 Den 1 januari 1993 infördes en allmän

 sjukförsäkringsavgift på 0,95 % på

 förvärvsinkomst som är pensionsgrundande

 för att bidra till finansieringen av

 sjukförsäkringen.

 12.2 Förändrade försäkringsutgifter

 Min bedömning: De förändrade

 utgifterna för sjuk- och arbets-

 skadeförsäkringarna kommer att

 innebära en bruttobesparing för

 staten på ca 1 700 miljoner kronor.

 Skälen för min bedömning: Utgifterna

 för arbetsskadesjukpenningen exkl. vissa

 vårdkostnader kan för budgetåret 1993/94

 beräknas till ca 6 200 miljoner kronor.

 De vårdkostnader som ersätts enligt LAF

 uppgår till ca 100 miljoner kronor.

 Av sjukpenningutgifterna avser ca 70 %

 dagar i sjukfall som varat längre än ett

 år. För dessa sjukpenningdagar kommer

 kompensationsgraden att minska från 100 %

 till 70 % varigenom utbetalningarna mins-

 kar med ca 1 300 miljoner kronor. För

 sjukpenningdagar som avser sjukfall

 mellan 181 * 365 dagar kommer

 kompensationsgraden att minska från 100 %

 till 80 % vilket ger en besparing på ca

 400 miljoner kronor. Sammantaget beräknas

 sjukpenningutgifterna för arbetsskador

 minska med ca 1 700 miljoner kronor.

 Den slopade arbetsskadesjukpenningen

 innebär samtidigt att samtliga

 sjukpenningkostnader i framtiden kommer

 att belasta femte huvudtitelns

 förslagsanslag Bidrag till

 sjukförsäkringen.

 12.3 Arbetsskadeavgiften och sjukförsäk-

 ringsavgiften

 Min bedömning: Socialavgifterna för

 sjukförsäkring respektive

 arbetsskadeförsäkring föreslås förbli

 oförändrade.

 Skälen för min bedömning: Jag föreslår

 tills vidare ingen förändring av

 socialavgifterna för sjuk- respektive

 arbetsskadeförsäkringarna. Skälet till

 detta är att avgiftsinkomsterna under en

 följd av år inte varit tillräckliga för

 att täcka utgifterna, vilket i sin tur

 medfört att underskotten finansierats via

 statsbudgeten. Dessutom avses en

 beredning om en ny modell för sjuk- och

 arbetsskadeförsäkringarna tillsättas inom

 kort.

 12.4 Administrativa konsekvenser

 För försäkringskassorna innebär slopandet

 av arbetsskadesjukpenningen på sikt

 minskade resursbehov. För närvarande

 finns emellertid ett stort antal ännu ej

 avgjorda ärenden till följd av att den

 genomsnittliga handläggningstiden uppgår

 till ca 13 månader. Detta medför att

 administrativa besparingar kommer att

 realiseras först under budgetåret

 1994/95.

 12.5 Anslagskonsekvenser

 Mitt förslag: De ökade utgifterna för

 sjukförsäkringen föranleder ett ökat

 anslagsbehov på 750 000 000 kronor.

 Skälen för mitt förslag: I regeringens

 budgetproposition 1992/93:100 beräknades

 anslaget C 1. för budgetåret 1993/94 till

 4 649 miljoner kronor.

 Förslagen i föreliggande proposition

 innebär bl.a. att rätten till arbets-

 skadesjukpenning i princip upphör den

 1 juli 1993.

 Sjukförsäkringens utgifter beräknas

 därmed öka med ca 4 500 miljoner kronor.

 Belastningen på anslaget C 1. Bidrag till

 sjukförsäkringen, som utgör 15 % av

 bruttoutgiften, ökar med 675 miljoner

 kronor. Dessutom ökar belastningen på

 detta anslag med ytterligare 75 miljoner

 kronor till följd av riksdagens beslut i

 december 1992 att kommunerna fr.o.m. den

 1 mars 1993 får uppbära avgifter i

 sjukhem och andra vårdinrättningar som

 kommunerna övertagit av landstingen eller

 har betalningsansvar för. Dessa avgifter

 kommer härigenom inte längre att kunna

 tillföras sjukförsäkringen. Sammantaget

 bedöms utgifterna för sjukförsäkringen

 för budgetåret 1993/94 öka från en utgift

 om 30 991 miljoner kronor till närmare

 36 000 miljoner kronor. Anslaget bör

 därför ökas med 750 miljoner kronor.

 13 Upprättade lagförslag

 I enlighet med vad jag nu har anfört har

 inom Socialdepartementet upprättats

 förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1962:381) om

 allmän försäkring,

 2. lag om avgiftsfria sjukvårdsförmåner

 m.m. för vissa HIV-smittade,

 38

 3. lag om ändring i lagen (1988:1465)

 om ersättning och ledighet för

 närståendevård,

 4. lag om ändring i semesterlagen

 (1977:480),

 5. lag om ändring i lagen (1981:49) om

 begränsning av läkemedelskostnader, m.m.,

 6. lag om ändring i lagen (1976:380) om

 arbetsskadeförsäkring,

 7. lag om ändring i lagen (1977:265) om

 statligt personskadeskydd,

 8. lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370),

 9. lag om ändring i lagen (1981:691) om

 socialavgifter.

 Lagförslag 4 har upprättats i samråd

 med chefen för Arbetsmarknads-

 departementet och lagförslag 8 i samråd

 med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

 Lagförslag 3, 4, 8 och 9 gäller ämnen

 som faller under Lagrådets

 granskningsområde. Förslagen är dock av

 sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande

 skulle sakna betydelse.

 14 Specialmotivering

 14.1 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1962:381) om allmän försäkring

 2 kap.

 6 §

 Ändringen i paragrafen är en konsekvens

 av att det generella statsbidraget till

 företagshälsovården har avskaffats

 fr.o.m. år 1993.

 Ändring i denna paragraf har tidigare

 föreslagits i prop. 1992/93:159 om stöd

 och service åt vissa funktionshindrade.

 13 §

 Genom den samordning med reglerna i AFL

 som föreslås i 3 kap. 1 * 2 a §§ lagen om

 arbetsskadeförsäkring kan denna paragraf

 upphävas.

 3 kap.

 4 c §

 Enligt bestämmelserna i denna nya

 paragraf skall sjukpenning högst utges

 med 70 % även för dagar innan ett

 sjukfall varat ett år. Sjukpenningen blir

 således lägre för den 4:e t.o.m. den

 365:e dagen i en sjukperiod, dvs. tid då

 sjukpenning annars skulle ha utgivits med

 80 %. Bestämmelserna är till för att en

 försäkrad inte skall kunna kringgå

 bestämmelserna i 4 § genom att

 friskskriva sig under viss kortare tid

 innan sjukperioden varat ett år * dock

 mer än fem dagar med hänsyn till den s.k.

 återinsjuknanderegeln. Bestämmelserna

 blir tillämpliga på den som under de

 senaste 15 månaderna (närmare angivet

 till 450 dagar) haft sjukperioder som

 tillsammans omfattar över ett år. Med

 sjukperiod avses detsamma som i 3 kap.

 8 § fjärde stycket. Om ett uppehåll

 mellan

 39

 sjukperioderna under 15-månaderstiden

 varat mer än 30 dagar skall tiden

 dessförinnan inte beaktas.

 Den sänkta ersättningsnivån skall gälla

 till dess mer än 30 dagar gått sedan

 senaste sjukperiod avslutades.

 Bestämmelserna tillämpas även på den

 som löpande varit sjukskriven ett år *

 eller med kortare avbrott enligt den s.k.

 återinsjuknanderegeln varit sjukskriven

 sammanlagt ett år * och enligt de vanliga

 reglerna får sjukpenning med 70 % för de

 följande dagarna i sjukperioden. Enligt

 denna paragraf kommer sjukpenning att

 utges med högst 70 % även vid kommande

 sjukfall, om friskskrivningsperioden

 däremellan är högst 30 dagar.

 Att bestämmelserna i denna paragraf är

 tillämpliga på nya sjukfall påverkar inte

 arbetsgivarens skyldighet att utge

 sjuklön enligt sjuklönelagen.

 Försäkringskassan bör i god tid avisera

 den försäkrade om att sjukpenningen kan

 komma att sänkas.

 Sjukpenning kan enligt bestämmelserna i

 kapitlets 4 b, 4 d och 7 b §§, i

 förekommande fall för de tre första

 dagarna, utges med 80 procent av SGI:n.

 4 d §

 Genom bestämmelserna i denna paragraf,

 som är ny, införs en möjlighet för en

 försäkrad att få rätt till sjukpenning

 med 80 % av SGI:n för tid då sjukpenning

 annars skulle ha utgivits med 70 %.

 Beslutet kan också avse den som enligt

 4 c § får sjukpenning med 70 %. Det

 gäller under en period när den försäkrade

 på läkares ordination genomgår medicinsk

 behandling eller medicinsk

 rehabilitering. En behandlingsplan skall

 godkännas av kassan.

 5 §

 I ett nytt femte stycke föreslås att

 försäkrad som uppbär livränta med stöd av

 6 kap. 5 § LAF vid annan sjukdom än den

 som ligger till grund för livräntan skall

 få sjukpenning beräknad på den inkomst av

 eget arbete som han kan antas få under

 studietiden (s.k. studietids-SGI).

 5 b §

 I denna nya paragraf införs särskilda

 bestämmelser om SGI för försäkrade som

 bedriver biståndsverksamhet. De närmare

 motiven för bestämmelserna har redovisats

 i den allmänna motiveringen (avsnitt 5).

 Förslaget innebär att när en försäkrad

 som avses i paragrafen återkommer till

 Sverige skall SGI fastställas till lägst

 den SGI som gällde för honom vid avresan

 till utlandet. Utlandsvistelsen får inte

 överstiga tre år.

 Avgränsningen av den grupp personer som

 skall kunna få en SGI fastställd med stöd

 av denna särregel skall ske på samma sätt

 som i lagen (1947:529) om allmänna

 barnbidrag. Rätten att få en sådan SGI

 fastställd skall även gälla medföljande

 make eller därmed likställd.

 10 §

 I första stycket anges att sjukpenning

 som utges till en studerande som har

 livränta enligt 6 kap. 5 § lagen om

 arbetsskadeförsäkring skall "timberäknas"

 på grundval av studietids-SGI även för

 tid efter de första 14 dagarna av

 sjukperioden.

 13 §

 Med hänsyn till att den som är

 sjukpenningförsäkrad inte kommer att få

 rätt till sjukpenning enligt LAF,

 bortsett från garantinivån för vissa

 studerande, kan andra stycket i denna

 paragraf slopas.

 Ändring i denna paragraf har tidigare

 föreslagits i prop. 1992/93:155 om höjd

 pensionsålder.

 4 kap.

 6 §

 Ändringen i paragrafen är en anpassning

 till ändringen i 3 kap. 5 § beträffande

 studerande som har arbetsskadelivränta.

 9 §

 I ett nytt tredje stycke föreslås att för

 den grupp personer som anges i 3 kap.

 5 b § får vid bestämmande av såväl

 villkoret om 180 dagars inskrivning hos

 försäkringskassan som kravet om 240

 dagars försäkring för sjukpenning över

 garantinivån bortses från tiden för

 utlandsvistelsen om den varat högst tre

 år. Tiden före resp. efter

 utlandsvistelsen får därvid läggas samman

 vid beräkning av kvalifikationstiden.

 10 §

 I paragrafens tredje stycke föreslås en

 ändring som innebär att en förälder har

 rätt till s.k. kontaktdagar från och med

 det kalenderår under vilket barnet fyller

 fyra år. Det sammanlagda antalet

 kontaktdagar som en förälder kan få för

 ett barn blir därmed lika för alla.

 Ändring i denna paragraf har tidigare

 föreslagits i prop. 1992/93:159.

 21 kap.

 1 §

 Ändringen i denna paragraf är en följd av

 att ett nytt femte stycke föreslås bli

 infört i 3 kap. 5 §.

 14.2 Förslaget till lag om avgiftsfria

 sjukvårdsförmåner m.m. för vissa

 HIV-smittade

 1 §

 Lagen tillämpas i första hand på personer

 som fått behandling inom den svenska

 hälso- och sjukvården och därvid smittats

 med HIV. Det gäller personer som genom

 faktorkoncentrat eller blodtransfusion

 smittats och fått HIV-infektion. Lagen

 tillämpas också på makar till dessa

 personer som sekundärt blivit smittade av

 HIV. En förutsättning är dock att smittan

 skett innan den först smittade fått

 kännedom om sin infektion. Med make

 jämställs person som sammanbott med den

 först smittade under äktenskapsliknande

 förhållande.

 Den som på detta sätt fått infektion av

 HIV har rätt till förmåner enligt lagen

 såväl under latentstadiet som under

 AIDS-tid.

 I lagens 2 * 4 §§ finns bestämmelser om

 vissa förmåner i form av avgiftsfrihet

 eller motsvarande. Kostnaden för dessa

 förmåner skall belasta sjukförsäkringen.

 2 §

 Den som har hel ålders- eller

 förtidspension och som vårdas på sjukhus

 skall enligt 2 kap. 12 § AFL erlägga

 avgift i form av ett avdrag på pensionen.

 Av förevarande paragraf följer att den

 som fått HIV-infektion inom hälso- och

 sjukvården eller make eller likställd som

 blivit smittad är befriad från sådan

 avgift.

 3 §

 Den smittade personen får genom denna

 paragraf rätt till kostnadsfri tandvård.

 Detta gäller sådan tandvård som omfattas

 av tandvårdsförsäkringen. Innebörden blir

 att försäkringskassan betalar även den

 del av kostnaden som patienten erlagt

 eller skulle ha erlagt i form av

 patientavgift.

 4 §

 Genom bestämmelserna i denna paragraf får

 den smittade personen rätt till

 kostnadsfria läkemedel om de förskrivits

 av läkare eller tandläkare. Med läkemedel

 avses för människor avsedda varor på

 vilka läkemedelsförordningen (1962:701)

 skall tillämpas. Även receptfria

 läkemedel omfattas. Det krävs inte att

 Riksförsäkringsverket fastställt pris för

 läkemedlet. Referensprissystemet görs

 inte heller tillämpligt.

 Som följer av 1 § skall kostnaden

 ersättas av den allmänna försäkringen.

 5 §

 Denna paragraf innehåller en hänvisning

 till att bestämmelser om rätt till

 ersättning och ledighet vid vård av en

 smittad person finns i särskild lag.

 14.3 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1988:1465) om ersättning och

 ledighet för närståendevård

 4 §

 I paragrafen görs ett tillägg som innebär

 att närståendepenning kan utges vid vård

 av viss HIV-smittad person. Personkretsen

 är densamma som enligt den föreslagna

 lagen om avgiftsfria sjukvårdsförmåner

 m.m. för vissa HIV-smittade, nämligen de

 som blivit smittade av blod eller blod-

 produkter inom den svenska hälso- och

 sjukvården och sekundärsmittade makar och

 likställda. Vid vård av sådan person

 ställs inte något krav på sjukdomens

 svårighetsgrad.

 6 §

 Närståendepenning kan utges för högst 240

 dagar vid vård av en sådan HIV-smittad

 person som avses i 4 §. Vid vård av annan

 person är antalet dagar oförändrat 30.

 8 §

 Ändringen i paragrafen är en följd av att

 ett nytt femte stycke föreslås bli infört

 i 3 kap. 5 § AFL.

 14.4 Förslaget till lag om ändring i

 semesterlagen (1977:480)

 17 §

 Genom ändringen i första stycket 8

 begränsas den period med när-

 ståendepenning som ger rätt till

 semesterlön till 45 dagar för varje in-

 tjänandeår. Närståendepenning utges i

 regel endast för arbetsdagar. I

 frånvaroperioden inräknas enligt tredje

 stycket även arbetsfria dagar.

 14.5 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1981:49) om

 begränsning av läkemedelskostnader, m.m.

 7 §

 Ändringen i paragrafen är en konsekvens

 av att det generella statsbidraget till

 företagshälsovården har avskaffats

 fr.o.m. år 1993.

 14.6 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1976:380) om

 arbetsskadeförsäkring

 3 kap.

 1 §

 Paragrafen reglerar i sin nuvarande

 lydelse de förmåner som under en tid av

 180 dagar efter det att skadan inträffade

 * den s.k. samordningstiden * utges till

 en arbetsskadad som är sjukförsäkrad

 enligt AFL. Genom den föreslagna

 ändringen kommer samordningen att gälla

 utan tidsbegränsning. Ersättning skall

 alltså under hela sjukdomstiden utges

 från sjukförsäkringen enligt reglerna i

 AFL.

 2 §

 Den förevarande paragrafen reglerar för

 närvarande rätten till förmåner under

 samordningstiden för en arbetsskadad som

 inte har rätt till sjukpenning från

 sjukförsäkringen eller som inte är

 sjukförsäkrad enligt AFL.

 Även i fråga om de arbetsskadade som

 avses i denna paragraf förslås att

 enhetliga regler om rätt till förmåner

 skall gälla under sjukdomstid. Med hänsyn

 till den angivna kategorins begränsade

 rätt till förmåner enligt AFL skall dock

 ersättning också i fortsättningen utges

 från arbetsskadeförsäkringen. Även de

 förmåner, som enligt nuvarande 3 kap. 4 §

 utges efter samordningstidens utgång,

 skall utges enligt reglerna i AFL.

 Eftersom dessa arbetsskadade inte har

 någon sjukpenninggrundande inkomst

 föreslås att sjukpenningen enligt LAF

 utges med ett belopp som motsvarar vad

 som skulle ha utgetts vid tillämpning av

 AFL.

 Den nu gällande begränsningen i

 paragrafens andra mening av rätten till

 sjukpenning under den s.k.

 samordningstiden för studerande har

 slopats i denna paragraf. I den mån de

 har förvärvsinkomster utges ersättning

 från LAF enligt vad som skulle ha

 utgivits från AFL om de varit

 sjukpenningförsäkrade. Såväl de som är

 försäkrade enligt AFL som de som inte är

 det garanteras i en ny 2 a § sjukpenning

 på en viss lägsta nivå.

 2 a §

 I denna nya paragraf föreslås att de

 studerande som har särskilt arbets-

 skadeskydd enligt 1 kap. 1 § andra

 stycket och andra studerande som genomgår

 yrkesutbildning skall kunna få en

 ersättning som motsvarar vad som för

 närvarande gäller efter samordningstidens

 utgång, dock med de lägre procentsatser

 m.m. som gäller enligt AFL. Sjukpenning

 från arbetsskadeförsäkringen utges då på

 grundval av de garantinivåer som gäller

 för denna kategori försäkrade vid

 beräkning av livränta. Har sjukpenning

 utgivits från AFL enligt 1 § ersätter

 arbetsskadeförsäkringen endast

 mellanskillnaden upp till garantinivån.

 3 §

 De förmåner som avses i denna paragraf

 utges enligt nuvarande lydelse under

 samordningstiden medan kapitlets 4 §

 reglerar förmåner för tid därefter. Genom

 ändringen i 3 § kommer ersättning för

 nödvändiga kostnader för sjukvård utom

 riket, tandvård och särskilda hjälpmedel

 att utan tidsbegränsning utges från

 arbetsskadeförsäkringen i den mån

 ersättning inte utges enligt 1 eller 2 §.

 4 §

 Enligt paragrafens nuvarande lydelse

 ersätter arbetsskadeförsäkringen

 nödvändiga kostnader efter

 samordningstidens slut för läkarvård,

 tandvård, sjukvårdande behandling,

 sjukhusvård, läkemedel och särskilda

 hjälpmedel. Behovet av ersättning för

 kostnader utöver dem som anges i 3 § i

 föreslagen lydelse kan numera anses i

 tillräcklig utsträckning tillgodosett

 genom reglerna i AFL. Genom hänvisningen

 i kapitlets 2 § till AFL blir den som

 drabbas av arbetsskada och inte är

 sjukförsäkrad enligt lagen om allmän

 försäkring berättigad till motsvarande

 ersättning från arbetsskadeförsäkringen.

 Förevarande paragraf kan därför upphävas.

 5 * 5 d §

 Genom samordning med reglerna i lagen om

 allmän försäkring som görs i kapitlets 1

 och 2 §§ och som genom de föreslagna

 ändringarna kommer att gälla för all

 sjukpenningtid kan reglerna i 5 * 5 d §§

 upphävas.

 6 §

 Genom de föreslagna ändringarna i de

 föregående paragraferna i detta kapitel

 behöver något sjukpenningunderlag för de

 i paragrafen aktuella kategorierna inte

 fastställas enligt förevarande lag.

 Paragrafen kan därför upphävas.

 7 §

 Ändringen i paragrafen beror på att 5 *

 6 §§ föreslås bli upphävda.

 8 §

 Med hänsyn till de hänvisningar som görs

 till AFL i 1 och 2 §§ och den ändring som

 föreslås i 1 § kommer innehållet i 8 §

 att sakna betydelse. Paragrafen kan

 därför upphävas.

 9 §

 Ändringarna i paragrafen innebär en

 anpassning till den nya lydelsen i 3 §

 och upphävandet av 4 § och en konsekvens

 av att det generella statsbidraget till

 företagshälsovården har avskaffats

 fr.o.m. år 1993.

 10 §

 Ändringen är en följd av att kapitlets

 4 § föreslås upphävd.

 6 kap.

 2 §

 Enligt nuvarande lydelse av denna

 paragraf skall fastställd livränta

 anknytas till basbeloppet och omräknas

 vid förändring av detta. Fr.o.m. den

 1 januari 1993 skall, med undantag för

 dem som skadar sig i unga år eller under

 utbildningstid, endast ett

 livränteunderlag fastställas i ett

 skadefall (prop. 1992/93:30, bet.

 1992/93:SfU8, rskr. 1992/93:142). Om en

 livränta som beviljats tills vidare

 omprövas eller en ny livränta fastställs

 efter det att en tidsbegränsad livränta

 upphört skall även den nya livräntan

 följa basbeloppsutvecklingen. Genom

 ändringen i paragrafen klargörs att även

 den senare fastställda livräntan skall

 knytas till det basbelopp som gällde när

 livränta i skadefallet första gången

 började utges.

 4 §

 Ändringen i paragrafen innebär en

 anpassning till de föreslagna ändringarna

 i 3 kap.

 8 kap.

 3 §

 I ett nytt andra stycke föreslås att

 försäkringskassorna endast skall pröva de

 ärenden där ersättning enligt LAF skall

 bestämmas. Skälen härför anges i den

 allmänna motiveringen (avsnitt 9.6).

 4 §

 Ändringen i paragrafen är en följd av att

 3 kap. 5 § föreslås bli upphävd.

 14.7 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1977:265) om statligt person-

 skadeskydd

 10 §

 Hänvisningarna i förevarande paragraf har

 anpassats till de föreslagna ändringarna

 i LAF. Detta innebär bl.a. att ersättning

 inte utges från LSP under sjukdomstid

 till den som är sjukpenningförsäkrad

 enligt AFL.

 11 §

 Enligt andra stycket i paragrafen utges

 inte sjukpenning och livränta under

 skyddstiden enligt LSP. Sjukpenning

 enligt AFL kan dock utges.

 13 §

 Även den särskilda sjukpenningen anpassas

 i huvudsak till AFL:s ersättningsnivåer.

 Sjukpenning enligt denna paragraf skall

 utges med 80 procent av SGI:n eller

 motsvarande och utges för kalenderdag och

 utan karensdag.

 16 §

 Den föreslagna ändringen i paragrafen

 innebär att försäkringskassorna till

 skillnad från reglerna i LAF skall pröva

 alla ärenden enligt denna lag.

 Anledningen härtill är att alla som täcks

 av personskadeskyddet i LSP har rätt till

 ersättning enligt lagen (1977:266) om

 statlig ersättning vid ideell skada m.m.

 om de uppfyller förutsättningarna härför

 i den lagen.

 14.8 Förslaget till lag om ändring i

 kommunalskattelagen (1928:370)

 19 §

 Ändringen i paragrafen är föranledd av

 förslagen att upphäva 3 kap. 5 d § LAF

 och att ändra 10 § lagen (1977:265) om

 statligt personskadeskydd.

 Ändring i denna paragraf har tidigare

 föreslagits i prop. 1992/93:159.

 14.9 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1981:691) om socialavgifter

 Övergångsbestämmelserna till lagen

 (1992:1572) har kompletterats med den

 punkt riksdagen beslöt i anledning av

 prop. 1992/93:50 och i enlighet med bet.

 1992/93:FiU1 (rskr. 1992/93:134, SFS

 1992:1572) men som föll bort genom en

 senare lagändring (prop. 1992/93:31, bet.

 1992/93:SfU9, rskr. 1992/93:157, SFS

 1992:1707).

 15 Hemställan

 Med hänvisning till vad jag anfört

 hemställer jag att regeringen föreslår

 riksdagen att

 dels anta förslagen till

 1. lag om ändring i lagen (1962:381)

 om allmän försäkring,

 2. lag om avgiftsfria

 sjukvårdsförmåner m.m. för vissa

 HIV-smittade,

 3. lag om ändring i lagen

 (1988:1465) om ersättning och ledig-

 het för närståendevård,

 4. lag om ändring i semesterlagen

 (1977:480),

 5. lag om ändring i lagen (1981:49)

 om begränsning av läke-

 medelskostnader, m.m.,

 6. lag om ändring i lagen (1976:380)

 om arbetsskadeförsäkring,

 7. lag om ändring i lagen (1977:265)

 om statligt personskadeskydd,

 8. lag om ändring i

 kommunalskattelagen (1928:370),

 9. lag om ändring i lagen (1981:691)

 om socialavgifter,

 dels

 10. under femte huvudtitelns

 förslagsanslag Bidrag till sjukför-

 säkringen anvisa ett belopp som är

 750 000 000 högre än vad som

 föreslagits i prop. 1992/93:100

 bil. 6.

 16 Beslut

 Regeringen ansluter sig till

 föredragandens överväganden och beslutar

 att genom proposition föreslå riksdagen

 att anta de förslag som föredraganden har

 lagt fram.

 40

 Innehållsförteckning

 Propositionen...........................1

 Propositionens huvudsakliga innehåll....1

 Propositionens lagförslag...............3

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde 18 februari 1993..27

 1 Inledning..........................27

 2 Avgiftsfria sjukvårdsförmåner m.m.

 för vissa HIV-smittade.............27

 2.1Bakgrund........................27

 2.2Rätt till avgiftsfria sjukvårds-

 förmåner samt förlängd tid för

 närståendevård..................29

 3 Företagshälsovård..................30

 4 Sjukersättning vid långvarig

 sjukskrivning......................31

 4.1Bakgrund........................31

 4.2Sjukpenningens nivå efter den

 365:e dagen.....................32

 4.3Sammanläggning av sjukfall vid

 långvarig sjukskrivning.........33

 5 Sjukpenninggrundande inkomst för

 biståndsarbetare...................34

 6 Rätt till föräldrapenning för

 biståndsarbetare...................37

 7 Tillfällig föräldrapenning i form

 av kontaktdagar....................38

 8 Sjukpenninggrundande inkomst för

 försäkrad som uppbär arbetsskade-

 livränta under tid för studier....39

 9 Samordning av sjuk- och arbetsska-

 deförsäkringarna...................40

 9.1Gällande regler.................40

 9.2Utvecklingen....................41

 9.3Sjukersättning vid arbetsskada

 till den som är försäkrad enligt

 lagen om allmän försäkring.....43

 9.4Sjukersättning till arbetsskade-

 försäkrade som inte omfattas av

 sjukförsäkring enligt lagen om

 allmän försäkring...............46

 9.5Ersättning för kostnader från

 arbetsskadeförsäkringen.........48

 9.6Försäkringskassornas skyldighet

 att pröva anmälda arbetsskador..49

 10 Beräkning av livräntor.............51

 11 Ikraftträdande.....................52

 12 Kostnader och finansiering.........52

 12.1Socialavgifter avseende sjuk-

 och arbetsskade- försäkringar-

 na.............................52

 12.2Förändrade försäkringsutgifter.53

 12.3Arbetsskadeavgiften och

 sjukförsäkringsavgiften........53

 12.4Administrativa konsekvenser....54

 12.5Anslagskonsekvenser............54

 13 Upprättade lagförslag..............54

 14 Specialmotivering..................55

 14.1Förslaget till lag om ändring

 i lagen (1962:381) om allmän

 försäkring.....................55

 41

 14.2Förslaget till lag om avgifts-

 fria sjukvårdsförmåner m.m.

 för vissa HIV-smittade.........57

 14.3Förslaget till lag om ändring

 i lagen (1988:1465) om ersätt-

 ning och ledighet för

 närståendevård.................58

 14.4Förslaget till lag om ändring

 i semesterlagen (1977:480).....59

 14.5Förslaget till lag om ändring

 i lagen (1981:49) om begräns-

 ning av läkemedelskostnader,

 m.m............................59

 14.6Förslaget till lag om ändring

 i lagen (1976:380) om arbets-

 skadeförsäkring................59

 14.7Förslaget till lag om ändring

 i lagen (1977:265) om statligt

 personskadeskydd...............62

 14.8Förslaget till lag om ändring

 i kommunalskattelagen

 (1928:370).....................62

 14.9Förslaget till lag om ändring

 i lagen (1981:691) om socialav-

 gifter.........................63

 15 Hemställan.........................63

 16 Beslut.............................63

 42