Regeringens proposition

1995/96:49

Sveriges tillträde till Europarådets

förverkandekonvention

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att Sverige skall tillträda Europarådets konvention om

penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av vinning av brott

(förverkandekonventionen). I propositionen föreslås även att Sverige vid

tillträdet skall avge förklaringar beträffande vissa av bestämmelserna i

konventionen.

 Konventionen innehåller regler om ett vidgat internationellt samarbete vid

brottsutredningar och vid förverkande av brottsligt förvärvade tillgångar och av

brottsverktyg. Enligt konventionen åläggs parterna bl.a. att straffbelägga

gärningar som innefattar penningtvätt, dvs. förfaranden som innebär hjälp att

dölja eller omsätta vinsterna från brottslig verksamhet. Syftet med konventionen

är att stärka det internationella samarbetet för att bekämpa allvarliga brott.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 4

2 Ärendet och dess beredning................................. 4

3 Förverkandekonventionen.................................... 5

 3.1 Bakgrund............................................ 5

 3.2 Förverkandekonventionens huvudsakliga innehåll...... 6

4 Sveriges tillträde till förverkandekonventionen............ 7

5 Nuvarande svenska regler i jämförelse med konventionen m.m. 8

 5.1 Definitioner (kapitel I, artikel 1)................. 8

 5.2 Åtgärder som skall vidtas på nationell nivå (kapitel II) 8

 5.2.1 Förverkande (artikel 2)....................... 8

 5.2.1.1 Allmänt.............................. 8

 5.2.1.2 Förklaring beträffande artikel 2..... 9

 5.2.2 Förberedande åtgärder m.m. (artiklarna 3-5) .. 12

 5.2.3 Penningtvättbrott (artikel 6)................. 12

 5.2.3.1 Allmänt.............................. 12

 5.2.3.2 Förklaring beträffande artikel 6..... 13

 5.2.3.3 Övriga bestämmelser rörande penning-

 tvättbrott ......................... 15

 5.3 Internationellt samarbete (kapitel III)............. 16

 5.3.1 Gällande svenska bestämmelser................. 16

 5.3.1.1 Bevisupptagning......................

 17

 5.3.1.2 Användning av vissa tvångsmedel på begäran

 av främmande stat................................... 18

 5.3.1.3 Verkställighet av utländska

 brottmålsdomar....................... 18

 5.3.1.4 Säkerhetsåtgärder.................... 20

 5.3.2 Förverkandekonventionens regler (kapitel III) .21

 5.3.2.1 Avdelning 1: Principer för inter-

 nationellt samarbete (artikel 7)..... 21

 5.3.2.2 Avdelning 2: Bistånd med efterspaning

 (artiklarna 8-10).................... 21

 5.3.2.3 Avdelning 3: Säkerhetsåtgärder

 (artiklarna 11 och 12)............... 23

 5.3.2.4 Avdelning 4: Förverkande

 (artiklarna 13-17)................... 24

 5.3.2.5 Avdelning 5: Vägran och uppskjutande

 av samarbete (artiklarna 18-20)...... 30

 5.3.2.6 Avdelning 6: Underrättelser (delgivning)

 och skyddande av tredje mans rättigheter

 (artiklarna 21 och 22)............... 32

 5.3.2.7 Avdelning 7: Procedurregler samt

 andra allmänna bestämmelser

 (artiklarna 23-35)................... 35

 5.4 Konventionens slutbestämmelser

 (artiklarna 36-44)............................ 39

6 Behovet av tillämpningsföreskrifter........................ 39

7 Kostnader.................................................. 40

Bilaga 1 Europarådets konvention om penningtvätt, efter-

 forskning, beslag och förverkande av vinning

 av brott ........................................... 41

Bilaga 2 Sammanfattning - departementspromemorian Sveriges

 tillträde till Europarådets förverkandekonvention

 (Ds 1993:17)........................................ 72

Bilaga 3 Förteckning över de remissinstanser som yttrat sig

 över promemorian.................................... 73

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 oktober 1995.. 74

.

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen godkänner Europarådets konvention om

penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av vinning av brott med de

förklaringar beträffande artiklarna 2, 6, 21 och 25 som regeringen förordat.

2 Ärendet och dess beredning

Inom Europarådet har utarbetats ett flertal konventioner om inbördes rättshjälp

och annat samarbete i brottmål. Bland dessa konventioner kan nämnas 1957 års

konvention om utlämning (utlämningskonventionen), 1959 års konvention om

inbördes rättshjälp i brottmål (rättshjälps-konventionen), 1970 års konvention

om brottmålsdoms internationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen),

1972 års konvention om överförande av lagföring (lagföringskonventionen) och

1983 års konvention om överförande av dömda personer (överförandekonventionen).

 I september 1990 antog Europarådets ministerråd en ny konvention om

internationellt samarbete i brottmål: konventionen om penningtvätt,

efterforskning, beslag och förverkande av vinning av brott (Convention on

Laundering, Search, Seizure and Confiscation of the Proceeds from Crime, ETS No.

141), i fortsättningen kallad förverkandekonventionen. Syftet med den nya

konventionen är att utveckla och förstärka samarbetet bl.a. för att kunna

förverka vinsterna från allvarligare brottslighet.

 Konventionen öppnades för undertecknande den 8 november 1990 och Sverige

undertecknade den samma dag. Sedan tre stater - Storbritannien, Nederländerna

och Schweiz - ratificerat konventionen trädde den i kraft den 1 september 1993.

Övriga stater som hittills tillträtt konventionen är Bulgarien, Italien,

Finland, Norge och Litauen. I likhet med Sverige har ett flertal stater

undertecknat konventionen. Slutligen bör i detta sammanhang också nämnas att

konventionen är öppen för anslutning även av andra än Europarådets

medlemsstater. USA och Kanada har deltagit vid utarbetandet och Australien har

den 28 september 1992 undertecknat konventionen.

 Konventionstexten i engelsk lydelse och i svensk översättning finns i bilaga

1. Till konventionen har också utarbetats en förklarande text.

 I Justitiedepartementet har upprättats en departementspromemoria, Sveriges

tillträde till Europarådets förverkandekonvention (Ds 1993:17). I promemorian

föreslås att Sverige skall tillträda konventionen och att Sverige vid tillträdet

skall göra vissa förbehåll.

 I promemorian behandlas även vissa förslag till lagändringar i syfte att öka

möjligheterna att lämna en annan stat bistånd i form av förhör under

förundersökning. Dessa frågor har tagits upp i prop. 1995/96:4 Internationell

rättshjälp på förundersökningsstadiet, som regeringen överlämnade till riksdagen

i juni månad i år.

 Promemorian har remissbehandlats. Promemorians sammanfattning finns i bilaga

2. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning

över remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju93/965).

3 Förverkandekonventionen

3.1 Bakgrund

Organiserad internationell brottslighet och annan allvarlig kriminalitet ger

ofta upphov till stora vinster. En viktig del av brottsbekämpningen är därför

att beröva gärningsmännen vinsterna av deras verksamhet. Syftet med

förverkandekonventionen är att utveckla samarbetet i fråga om förverkande av

utbyte av brott. Den ovan nämnda brottmålsdomskonventionen innehåller

visserligen också bestämmelser om verkställighet av beslut om förverkande.

Konventionen gäller dock endast verkställighet av slutliga avgöranden och

omfattar inte säkerhetsåtgärder. Endast ett fåtal stater har anslutit sig till

brottmålsdomskonventionen och dess praktiska betydelse har visat sig vara mycket

begränsad. Förverkandekonventionen är avsedd att ge möjlighet till rättsligt

samarbete under alla stadier i förfarandet, dvs. från förundersökningsskedet

fram till dess att det finns ett slutligt beslut om förverkande.

 År 1988 antog FN en konvention mot olaglig hantering av narkotika och

psykotropa ämnen (FN:s narkotikabrottskonvention), som syftar till att förstärka

det internationella samarbetet och effektivisera insatserna mot den

internationella narkotikabrottsligheten. Konventionen innehåller bl.a. krav på

parterna att kriminalisera förfaranden som innebär hjälp att dölja eller omsätta

vinster från den illegala narkotikahandeln, dvs. förfaranden som brukar kallas

penningtvätt. Sverige har tillträtt konventionen (prop. 1990/91:127 om Sveriges

tillträde till FN:s narkotikabrottskonvention, m.m.).

 Förverkandekonventionen har utarbetats med narkotikabrottskonven-tionen som

förebild. Många av de frågor som behandlas i narkotikabrottskonventionen tas upp

även i förverkandekonventionen. Konventionen innehåller förutom bestämmelser om

förverkande också regler om penningtvätt. Till skillnad från

narkotikabrottskonventionen är emellertid förverkandekonventionen inte begränsad

till någon viss typ av förbrott. Syftet är att den skall kunna omfatta alla

slags brott och särskilt sådana brott som medför stora ekonomiska vinster.

 Frågan om penningtvätt har också varit aktuell i andra internationella

sammanhang. Särskilt bör nämnas EG-direktivet om åtgärder för att förhindra att

det finansiella systemet utnyttjas för penningtvätt (91/308/EEG). Genom

införandet av lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt den 1 januari 1994

har Sverige genomfört direktivet i svensk lagstiftning (prop. 1992/93:207, bet.

1992/93:JuU37, rskr. 1992/93:375).

3.2 Förverkandekonventionens huvudsakliga innehåll

Förverkandekonventionen är indelad i fyra kapitel. Kapitel I innehåller

definitioner av vissa termer som skall gälla vid konventionens tillämpning.

Kapitel II gäller åtgärder på nationell nivå. I kapitel III, som är indelat i

sju avdelningar, behandlas frågor om internationellt samarbete. Kapitel IV

innehåller konventionens slutbestämmelser med bl.a. regler om ikraftträdande och

reservationsmöjligheter. Konventionen innehåller således två huvuddelar,

nämligen dels regler som skall gälla nationellt och dels föreskrifter om det

internationella samarbetet.

 När det gäller den första delen föreskrivs att den nationella lagen skall ge

möjligheter att förverka vinning av brott och föremål som använts som hjälpmedel

vid brott. Säkerhetsåtgärder som beslag och liknande skall kunna vidtas.

 En annan viktig punkt gäller kriminaliseringen av s.k. penningtvättbrott.

Parterna skall straffbelägga uppsåtliga förfaranden som innefattar hjälp att

omsätta eller överlåta brottsligt förvärvad egendom. Även gärningar som innebär

döljande av egendomens ursprung och liknande förfaranden omfattas av

bestämmelserna. Skyldigheten att kriminalisera handlingar av detta slag

föreligger oavsett om förbrottet är underkastat partens domsrätt. Parterna kan

begränsa sin kriminalisering till vissa förbrott eller kategorier av förbrott.

 En central del i förverkandekonventionen gäller det internationella samarbetet

för att öka möjligheterna att förverka egendom som utgör vinning av brott eller

hjälpmedel vid brott. Parterna skall anpassa sin lagstiftning så att det skall

vara möjligt såväl att verkställa ett i en annan stat meddelat beslut om

förverkande som att vidta säkerhetsåtgärder för att säkra ett framtida

förverkande. Det sagda skall gälla oberoende av om det är fråga om sak- eller

värdeförverkande. Parterna skall också lämna varandra hjälp vid identifiering

och spårande av egendom som kan vara underkastad förverkande.

 En huvudprincip är att den anmodade staten skall godta det beslut som har

meddelats i den ansökande staten. Någon omprövning under

verkställighetsförfarandet av t.ex. den tilltalades skuld får således i

allmänhet inte ske.

 Samarbete får vägras bl.a. om den sökta åtgärden skulle strida mot

grundläggande principer i den anmodade statens lag eller inkräkta på dess

suveränitet, säkerhet, allmänna rättsprinciper (ordre public) eller andra

väsentliga intressen. Är ärendet sådant att det enligt den anmodade statens

uppfattning inte motiverar åtgärden ifråga eller är den brottslighet med vilken

åtgärden har samband att anse som ett politiskt eller fiskaliskt brott, kan

samarbete också vägras. Grund för vägran är även att frågan redan har prövats

genom ett lagakraftvunnet avgörande i en annan stat. Även i fall när den

brottslighet med vilken åtgärden har samband inte utgör brott enligt den

anmodade statens lag kan samarbete vägras.

 Konventionen innehåller vidare regler till skydd för tredje mans intressen.

Konventionen ger bl.a. utrymme för att avslå en framställning om verkställighet

av förverkande, om tredje mans möjligheter att ta till vara sin rätt inte har

tillgodosetts.

 Enligt konventionen bör tvister i anledning av dess tillämpning lösas genom

förhandlingar mellan berörda parter eller genom att parterna enas om att

hänskjuta tvisten t.ex. till skiljedom. I anslutning härtill kan tilläggas att

Europarådets ministerkommitté i september 1991 antog en rekommendation -

Recommendation No.R(91)12 - angående handläggningen vid sådant skiljeförfarande.

4 Sveriges tillträde till förverkandekonventionen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Sverige skall tillträda konventionen. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar

det utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: En avgörande förutsättning för att med

framgång kunna bekämpa allvarlig kriminalitet är att det finns effektiva

möjligheter att beröva gärningsmännen vinsterna från den brottsliga

verksamheten. Det gäller framför allt, men inte uteslutande,

narkotikabrottsligheten där just den stora lönsamheten är själva drivkraften

bakom brottsligheten. I takt med den ökande rörligheten mellan olika länder ökar

också över huvud taget brottslighet med internationella förgreningar. En

effektiv brottsbekämpning förutsätter därför i allt högre grad ett utvecklat och

väl fungerande internationellt samarbete.

 FN:s narkotikabrottskonvention från år 1988 medför att parterna åtar sig att

bredda de brottsbekämpande åtgärderna genom att bl.a. kriminalisera gärningar

som innebär bistånd med att omsätta vinsterna från illegal narkotikahantering. I

detta hänseende innebär förverkandekonventionen en ytterligare utveckling på det

sättet att det internationella samarbetet utvidgas till andra former av

allvarlig kriminalitet. Konventionen kan förväntas få betydelse också genom att

dess principer sannolikt kommer att tillämpas även i förhållande till utom-

europeiska stater.

 Förverkandekonventionen förutsätter att överensstämmande förverkanderegler

finns i de till konventionen anslutna länderna. En bred anslutning till

konventionen ökar därför möjligheten till samarbete internationellt i dessa

frågor.

 Sverige har sedan länge deltagit i det straffrättsliga samarbetet främst inom

Europarådets ram. För Sveriges del är erfarenheterna därav positiva. Som EU-

medlem tar Sverige nu också del i EU:s rättsliga och inrikes samarbete, vilket

kommer att väsentligt öka våra möjligheter att bedriva kampen mot den

internationella brottsligheten på ett effektivt sätt. Det är regeringens avsikt

att Sverige aktivt skall medverka i detta samarbete. Vad gäller det arbete som

utanför EU - främst inom Europarådets ram - bedrivs mot internationell

brottslighet kommer Sverige också i fortsättningen att delta aktivt och bidra

till att utveckla det ytterligare. Ratifikation av förverkandekonventionen utgör

ett naturligt led i det internationella straffrättsliga samarbetet. Regeringen

föreslår därför att en sådan ratificering nu sker.

5 Nuvarande svenska regler i jämförelse med konventionen m.m.

5.1 Definitioner (kapitel I, artikel 1)

Konventionens inledande artikel innehåller definitioner av vissa termer som

skall gälla vid konventionens tillämpning. I artikeln föreskrivs att i

konventionen avses med vinning varje ekonomisk fördel av brott och med

 egendom all slags egendom. Vidare definieras i artikel 1 hjälpmedel ,

 förverkande och förbrott .

 Definitionerna är vidsträckta för att konventionen skall kunna få en så

omfattande tillämpning som möjligt. Det har därför överlämnats till de

tillträdande staterna att begränsa konventionens tillämpningsområde på olika

sätt genom avgivande av förklaringar. Regeringen återkommer till detta

beträffande artiklarna 2 och 6.

5.2 Åtgärder som skall vidtas på nationell nivå (kapitel II)

5.2.1 Förverkande (artikel 2)

5.2.1.1 Allmänt

Allmänna regler om förverkande finns i 36 kap. brottsbalken.

 Enligt 1 § skall utbyte av brott enligt balken förklaras förverkat, om det

inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller ersättning för kostnader i samband

med ett brott (förlag), om mottagandet av ersättningen utgör brott enligt

balken. I stället för det mottagna får dess värde förverkas. Utbyte av brott

avser således såväl den konkreta egendom som mottagits som det i pengar

uppskattade värdet av det mottagna.

 I 2 § föreskrivs att egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt

brottsbalken eller som frambragts genom sådant brott får förklaras förverkad, om

det är påkallat för att förebygga brott eller om det annars föreligger särskilda

skäl. Förverkande kan också komma i fråga beträffande egendom, vars användande

utgör brott eller egendom med vilken någon i annat fall har tagit brottslig

befattning. Detta gör förverkande möjligt bl.a. i fall då det föreligger sådan

befattning med t.ex. dyrkar, vapen eller förfalskningsverktyg som enligt 23 kap.

2 § brottsbalken utgör straffbelagd förberedelse. På samma sätt som i fråga om

utbyte av brott kan i stället för egendomen dess värde förklaras förverkat.

 I 3 § ges vissa särskilda regler om förverkande i fall då något brott ännu

inte har ägt rum. Sålunda får förverkande beslutas i fråga om föremål som på

grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaras

komma till brottslig användning. Bestämmelsen tar således sikte på typiska

brottsverktyg. Under vissa förutsättningar kan också föremål som är ägnade att

användas som vapen mot liv eller hälsa eller som hjälpmedel vid skadegörelse

förverkas. Eftersom 3 § tar sikte på förverkande av särskilt farliga föremål,

gäller att förverkande kan ske endast av föremålet i fråga och inte av dess

värde.

 Bestämmelserna i 1 och 2 §§ gäller endast i fråga om brott enligt

brottsbalken. Motsvarande förverkandebestämmelser finns emellertid i viss

specialstraffrättslig lagstiftning, t.ex. narkotikastrafflagen (1968:64). Till

skillnad från 1 och 2 §§ är däremot 3 § tillämplig inte endast i fråga om brott

enligt brottsbalken utan även när det gäller brott enligt andra författningar.

 Enligt förverkandekonventionens artikel 2, punkt 1 skall parterna anpassa sin

lagstiftning så att det blir möjligt att förverka hjälpmedel och vinning eller

egendom som motsvarar värdet av vinningen. Som har påpekats är syftet att

förverkandebestämmelserna skall ha en så vidsträckt tillämpning som möjligt. Av

denna anledning är definitionen av begreppet utbyte vidsträckt. Utbyte avser

enligt artikel 1 varje ekonomisk fördel av brott . Någon uttrycklig begränsning

till något visst eller vissa brott har inte tagits in i konventionen. I stället

har det överlämnats åt parterna att avgöra i vilken utsträckning förverkande bör

komma i fråga. Enligt punkt 2 har därför en part rätt att begränsa tillämpningen

till vissa bestämda brott eller vissa kategorier av brott.

5.2.1.2 Förklaring beträffande artikel 2

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Vid tillträdet till konventionen bör Sverige|

| i enlighet med artikel 2, punkt 2 avge en förklaring om att |

| bestämmelsen i artikel 2, punkt 1 för Sveriges del skall vara |

| tillämplig på sådant utbyte av brott och sådana hjälpmedel vid |

| brott som kan förverkas enligt bestämmelserna i brottsbalken, |

| narkotikastrafflagen (1968:64) eller lagen (1991:1969) om |

| förbud mot vissa dopningsmedel. Beträffande annan brottslighet |

| bör Sverige förbehålla sig rätten att, i den utsträckning så är |

| motiverat med hänsyn till brottstypen, föreskriva förverkande i |

| mer begränsad omfattning. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Att Sverige vid tillträdet till konventionen skall göra

förbehåll om att artikel 2, punkt 1 för Sveriges del skall vara tillämplig på

sådant utbyte av brott och sådana hjälpmedel vid brott som kan förverkas enligt

bestämmelserna i brottsbalken och narkotikastrafflagen.

 Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker

promemorieförslaget eller lämnar det utan erinran.

 Riksåklagaren delar uppfattningen att konventionens tillämpningsområde bör

begränsas på visst sätt, men framhåller att det framstår som angeläget att

Sverige inte begränsar konventionens användbarhet mer än vad som är absolut

nödvändigt eftersom varje enskilt förbehåll torde medföra att konventionens

genomslagskraft försvagas. Enligt Riksåklagaren krävs ytterligare överväganden

innan slutlig ställning tas till hur förbehållen skall utformas. Liknande

synpunkter framförs av överåklagarna vid Regionåklagarmyndigheterna i Västerås

och Luleå samt av Rikspolisstyrelsen.

 Riksåklagaren och överåklagaren vid Regionåklagarmyndigheten i Västerås anser

vidare att konventionen skall vara tillämplig även på sådant utbyte av brott och

sådana hjälpmedel vid brott som kan förverkas enligt lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel.

 Rikspolisstyrelsen föreslår att möjligheter skapas för att utbyte av

varusmugglingsbrott skall kunna förverkas.

 Skälen för regeringens förslag: Begreppet utbyte av brott torde i allt

väsentligt motsvara vinning med den innebörd som detta uttryck har enligt

förverkandekonventionen. Trots det ger konventionens förverkandebestämmelser

anledning till vissa tillämpningsproblem. Även om förverkande av utbyte kan

komma i fråga vid brottsbalksbrotten och många brott inom specialstraffrätten,

så sträcker sig lagstiftningen inte alltid lika långt som

förverkandekonventionen. Detta gäller t.ex. lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling (varusmugglingslagen). Enligt 9 § varusmugglingslagen kan sålunda

i fråga om egendom som varit föremål för varusmugglingsbrott endast egendomen

eller, om egendomen inte längre finns i behåll, dess värde förklaras förverkat.

Förverkande kan alltså inte ske i fråga om annat utbyte av ett varu-

smugglingsbrott.

 Även hjälpmedel skall kunna förverkas enligt artikel 2. Med hjälpmedel avses

enligt artikel 1 egendom som har använts eller varit avsedd att användas vid

brott. Detta senare går längre än vad som är generellt möjligt att förverka

enligt svensk lag, även om egendom av detta slag i många fall kan förverkas

enligt 36 kap. 2 eller 3 § brottsbalken.

 Något behov av en generell utvidgning av möjligheterna till förverkande kan

enligt regeringens mening inte anses föreligga. Frågan om hur långt dessa

möjligheter skall sträcka sig får i stället övervägas särskilt för varje brott.

Det skulle föra för långt att i detta sammanhang göra sådana överväganden.

Enligt regeringens mening bör den möjlighet att begränsa bestämmelsernas

tillämpning som står till buds därför utnyttjas av Sverige.

 Såsom konstateras i departementspromemorian är svårigheten emellertid hur

denna begränsning skall utformas. Enligt konventionen förutsätts det att

tillämpningen begränsas till vissa brott eller kategorier av brott. Det bör

samtidigt betonas att artikel 2 endast avser åtgärder på det nationella planet

och att särskilda regler gäller för det internationella samarbetet. Det torde

betyda att parterna bör ha relativt stor frihet att anpassa tillämpningen av

förverkandebestämmelserna till de nationella lagarna. Som några remissinstanser

framhållit är det emellertid viktigt att inte begränsa konventionens

tillämpningsområde mer än vad som kan anses vara nödvändigt. De nationella

bestämmelserna kommer ju att ange ramarna för hur långt det internationella

samarbetet kommer att kunna sträcka sig och målsättningen bör, enligt

regeringens mening, vara att detta samarbete skall få en så vidsträckt

omfattning som möjligt.

 Syftet med konventionen är att komma åt framför allt allvarligare former av

kriminalitet. De bestämmelser som är av central betydelse för förverkande av

vinning av sådan brottslighet återfinns i brottsbalken och narkotikastrafflagen.

Förverkandebestämmelserna i båda dessa lagar är utformade på ett sådant sätt att

konventionens förverkandebestämmelser inte ger någon anledning till några

tillämpningsproblem, varför artikel 2 för Sveriges del generellt bör kunna gälla

utbyte och hjälpmedel för vilka förverkande enligt dessa lagar kan komma i

fråga.

 Som framhållits av Riksåklagaren och överåklagaren vid

Regionåklagarmyndigheten i Västerås bör även lagen (1991:1969) om förbud mot

vissa dopningsmedel omfattas av konventionens tillämpningsområde. Lagen om

förbud mot vissa dopningsmedel har utarbetats med narkotikastrafflagen som

förebild, varför även möjligheterna till förverkande överensstämmer med dem som

ges enligt sistnämnda lag.

 Den svenska lagstiftningen medger dock i stor utsträckning förverkande

beträffande annan allvarlig brottslighet. Som exempel kan nämnas varusmuggling

av annat än narkotika, t.ex. vapen, och människosmuggling. Även om

förverkandebestämmelserna knutna till dessa brottstyper inte medger lika

långtgående möjligheter till förverkande som förverkandekonventionen avser är

det enligt regeringens mening angeläget att skapa så goda generella

förutsättningar som möjligt för ömsesidigt samarbete avseende förverkande. Den

förklaring som Sverige, i enlighet med artikel 2, punkt 2, avger bör därför vara

utformad så att den klargör att möjligheter till förverkande ges också vid annan

brottslighet än enligt brottsbalken, narkotikastrafflagen och lagen om förbud

mot vissa dopningsmedel, om än att förutsättningarna vid andra brott kan vara

något mer restriktiva. Detta bör kunna åstadkommas genom att Sverige i sin

förklaring anger att Sverige beträffande annan brottslighet än brottsbalken,

narkotikastrafflagen och lagen om förbud mot vissa dopningsmedel förbehåller sig

rätten att, i den utsträckning så är motiverat med hänsyn till brottstypen,

föreskriva förverkande i mer begränsad omfattning.

 Som tidigare framhållits anser regeringen att målsättningen bör vara att

förverkandekonventionens bestämmelser skall få en så vidsträckt tillämpning som

möjligt. Vid framtida överväganden beträffande förverkandebestämmelser knutna

till olika brottstyper bör därför hänsyn tas till förverkandekonventionens

bestämmelser.

5.2.2 Förberedande åtgärder m.m. (artiklarna 3-5)

Enligt artikel 3 skall parterna anta den lagstiftning som behövs för att det

skall vara möjligt att identifiera och spåra egendom som skall kunna förverkas

och förhindra transaktioner som gäller sådan egendom. Dessa föreskrifter

uppfylls för svensk del genom bestämmelserna i rättegångsbalken om kvarstad,

beslag och husrannsakan.

 Enligt artikel 4, punkt 1 gäller att banksekretess inte får utgöra hinder mot

att domstol eller annan behörig myndighet skall kunna besluta att dokument från

banker eller andra handlingar med uppgifter om finansiella eller kommersiella

förhållanden skall tas i beslag. Dessa föreskrifter är uppfyllda i svensk rätt.

Det finns sålunda inte några särskilda begränsningar som hindrar att handlingar

som rör ekonomiska förhållanden tas i beslag, om de har betydelse för utredning

om brott.

 De rekommendationer som anges i punkt 2 om införande av speciella

spaningsmetoder som t.ex. rapporteringsskyldighet för banker, teleavlyssning

m.m. innefattar inte några bindande förpliktelser för parterna. Det kan dock

anmärkas att en skyldighet för banker och andra kreditinstitut att rapportera om

transaktioner som kan tyda på penningtvätt följer av 9 § lagen (1993:768) om

åtgärder mot penningtvätt. I Finansdepartementet bereds för närvarande direktiv

till en översyn av lagstiftningen om penningtvätt för att göra den effektivare.

Utredningen skall bl.a. överväga om särskilda regler behövs avseende frysning av

tillgångar samt om det bör införas regler om kontrollerat genomförande av

transaktioner rörande tillgångar som misstänks vara föremål för penningtvätt.

Den skall också överväga om lagen skall omfatta flera aktörer än i dag, bl.a.

med hänsyn till att penningtvätt kan förekomma också utanför den krets av banker

m.fl. som i dag omfattas av lagen om penningtvätt.

 Frågor om tvångsmedel med anknytning till databaserade uppgifter behandlas i

Datastraffrättsutredningens betänkande Information och den nya

InformationsTeknologin (SOU 1992:110). Betänkandet har remissbehandlats och

bereds för närvarande inom Justitiedepartementet.

 Artikel 5 behandlar möjligheten för den som berörs av ett beslut om

förverkande enligt artikel 2 eller av en förberedande åtgärd enligt artikel 3

att få sin sak rättsligt prövad. Bestämmelsen omfattar även tredje man.

Vederbörande skall ha tillgång till effektiva rättsmedel . Därmed avses bl.a.

att vederbörande skall underrättas om åtgärden i fråga och ha möjlighet att

påkalla domstolsprövning och kunna anlita rättsligt biträde och åberopa vittnen.

Svensk rätt uppfyller konventionens krav i dessa hänseenden.

5.2.3 Penningtvättbrott (artikel 6)

5.2.3.1 Allmänt

Enligt artikel 6 åtar sig parterna att straffbelägga s.k. penningtvättbrott. I

punkt 1 föreskrivs att parterna skall kriminalisera omsättning eller överlåtelse

av egendom som utgör vinning av brott, om det sker i syfte att dölja egendomens

olagliga ursprung eller för att bistå någon som är inblandad i förbrottet att

undandra sig de rättsliga följderna av sina handlingar (a). Kriminaliseringen

skall vidare omfatta gärningar som innebär döljande av egendomens ursprung,

förfogandet över den eller dess förflyttande eller döljande av äganderätten

eller andra rättigheter till den med vetskap om att egendomen utgör vinning av

brott (b).

 Punkterna c och d anger vissa ytterligare gärningar som parterna skall belägga

med straff med reservation för vad som följer av en parts konstitutionella

principer och grundläggande rättsbegrepp. Det gäller förvärv, innehav eller

användning av egendom med kännedom om att egendomen utgör vinning av brott (c),

samt delaktighet i eller samverkan och sammansvärjning till brott enligt a-c,

försök till sådant brott, medhjälp eller bistånd genom råd och dåd (d).

 Bestämmelserna i artikel 6 är som tidigare har angetts utformade efter mönster

från FN:s narkotikabrottskonvention från år 1988. Det gäller såväl deras sakliga

innehåll som det förbehåll för grundläggande nationella rättsprinciper m.m. som

anges i fråga om punkterna c och d. Sverige har anslutit sig till

narkotikabrottskonventionen. I samband därmed omarbetades bestämmelserna om

häleri och häleriförseelse i 9 kap. 6 och 7 §§ brottsbalken. Ändringarna innebär

bl.a. att straffansvaret utvidgats till att omfatta den som otillbörligen

främjar möjligheterna för annan att tillgodogöra sig egendom som härrör från

brottsligt förvärv eller värdet av sådan egendom. Även den som med uppsåt att

dölja egendomens ursprung medverkar till att bortföra, överlåta, omsätta eller

vidta annan sådan åtgärd med egendom som härrör från ett brottsligt förvärv kan

fällas till ansvar enligt de nya reglerna. Bestämmelserna trädde i kraft den 1

juli 1991 (prop. 1990/91:127, bet. 1990/91:JuU32, rskr. 1990/91:323, SFS

1991:451).

5.2.3.2 Förklaring beträffande artikel 6

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Vid tillträdet till konventionen bör Sverige|

| i enlighet med artikel 6, punkt 4 avge en förklaring om att |

| bestämmelsen i artikel 6, punkt 1 för Sveriges del skall gälla |

| egendom som härrör från brottsligt förvärv. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Att förbehåll bör göras om att konventionens

bestämmelser skall gälla i fråga om egendom som härrör från brott enligt

brottsbalken eller narkotikastrafflagen.

 Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker

promemorieförslaget eller lämnar det utan erinran.

 Riksåklagaren delar uppfattningen att konventionens tillämpningsområde bör

begränsas på visst sätt, men framhåller att det framstår som angeläget att

Sverige inte begränsar konventionens användbarhet mer än vad som är absolut

nödvändigt eftersom varje enskilt förbehåll torde medföra att konventionens

genomslagskraft försvagas. Enligt Riksåklagaren krävs ytterligare överväganden

innan slutlig ställning tas till hur förbehållen skall utformas. Liknande

synpunkter framförs av överåklagarna vid Regionåklagarmyndigheterna i Västerås

och Luleå samt av Rikspolisstyrelsen.

 Riksåklagaren och överåklagaren vid Regionåklagarmyndigheten i Västerås anser

vidare att konventionen skall vara tillämplig även på sådant utbyte av brott och

sådana hjälpmedel vid brott som kan förverkas enligt lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel.

 Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om häleri och häleriförseelse i

9 kap. 6 och 7 §§ brottsbalken täcker i och för sig gärningar enligt artikel 6,

punkterna a och b och delvis också enligt punkt c i förverkandekonventionen.

Samtidigt måste understrykas att förverkandekonventionen sträcker sig längre än

narkotikabrottskonventionen. Den är inte begränsad till narkotikabrottslighet

utan gäller generellt. Även om de svenska häleribestämmelserna också har en mera

generell omfattning, kan de inte utan vidare tillämpas på de aktuella

bestämmelserna i förverkandekonventionen.

 De nya häleribestämmelserna är tillämpliga endast på egendom som härrör från

brottsliga förvärv. Denna begränsning utesluter ansvar för häleri för t.ex. den

som hjälper någon annan att omsätta pengar som utgör undanhållna skattebelopp.

Sådan egendom anses inte härröra från något brottsligt förvärv (jfr prop.

1990/91:127 s. 40). Några motsvarande begränsningar finns inte i

förverkandekonventionen. Som tidigare har påpekats definieras i konventionen

vinning som varje ekonomisk fördel av ett brott. På samma sätt som i fråga om

förverkandebestämmelserna har det överlämnats åt konventionsstaterna att

bestämma i fråga om vilka förbrott straffbestämmelserna om penningtvätt skall

tillämpas. Enligt artikel 6 punkt 4 kan straffbestämmelserna begränsas till

vissa förbrott eller kategorier av sådana brott.

 Eftersom tillämpliga svenska straffbestämmelser uppställer vissa begränsningar

som saknar motsvarighet i konventionen, bör den möjlighet till sådan förklaring

som finns enligt punkt 4 utnyttjas av Sverige. Denna förklaring bör kunna

utformas relativt fritt.

 I promemorian konstateras att listan på de förbrott på vilka de svenska

häleribestämmelserna är tillämpliga skulle bli ganska lång, om de skulle anges

särskilt samt att en sådan ordning förefaller ganska opraktisk. För att

konventionen skall komma att omfatta den viktigaste straffrättsliga

lagstiftningen har i promemorian uppställts ett förbehåll om att artikel 6,

punkt 1 skall gälla endast egendom som härrör från brott enligt brottsbalken och

narkotikastrafflagen.

 Regeringen instämmer i bedömningen att en uppräkning av de förbrott som kan

bli aktuella förefaller komplicerad och opraktisk. Som har framhållits av bl.a.

Riksåklagaren är det emellertid angeläget att Sverige inte begränsar

konventionens användbarhet mer än vad som är absolut nödvändigt. En lämplig

ordning för att åstadkomma detta bör enligt regeringens mening kunna vara att

Sverige förklarar att konventionen i berört avseende generellt är tillämplig

inom de ramar som den svenska häleribestämmelsen anger. Tekniskt sett bör

förklaringen med hänsyn härtill utformas så att artikel 6, punkt 1 i

konventionen görs tillämplig på sådan egendom som härrör från brottsligt

förvärv.

 Såsom framhållits vid artikel 2 bör vid framtida överväganden av den svenska

lagstiftningens utformning förverkandekonventionens bestämmelser tas i beaktande

med syfte att konventionens tillämpningsområde skall göras så vidsträckt som

möjligt.

5.2.3.3 Övriga bestämmelser rörande penningtvättbrott

Enligt punkt 1 d skall parterna straffbelägga samverkan och annan delaktighet i

penningtvättbrott liksom gärningar som motsvarar stämpling, förberedelse och

försök till sådant brott. Undantag får göras om en sådan kriminalisering skulle

vara stridande mot konstitutionella principer eller andra grundläggande

rättsbegrepp. Motsvarande bestämmelser finns i narkotikabrottskonventionen.

Bestämmelserna om samverkan och delaktighet motsvaras av de svenska straff-

bestämmelserna om anstiftan och annan medhjälp. Däremot är gärningsformerna

stämpling, förberedelse och försök inte belagda med straff när det gäller

häleri. Frågan om sådan straffbeläggning behandlades i propositionen om Sveriges

anslutning till narkotikabrottskonventionen. I det sammanhanget gjordes

bedömningen att en lagändring inte krävdes för en svensk anslutning till

konventionen. En utgångspunkt för tolkning av konventionsbestämmelserna var

enligt propositionen (prop. 1990/91:127 s. 19 f.) att konventionen skall kunna

tillämpas av länder med olika rättssystem och att det därför ansetts nödvändigt

att i viss mån ta hänsyn till den nationella lagstiftningen i de olika staterna.

Det torde därför enligt propositionen vara tillåtet att ge utrymme för sådana

mera allmänna principer som lett till att den nationella lagstiftningen ut-

formats på visst sätt. Överväganden av det slaget hade för Sveriges del lett

till att de aktuella gärningsformerna inte kriminaliserats i fråga om häleri.

Någon skyldighet att utvidga kriminaliseringen på denna punkt kunde mot bakgrund

av det sagda inte anses följa av konventionen. Inte heller av andra skäl borde

enligt propositionen någon utvidgning ske. Uttalandena i propositionen mötte

inga invändningar under riksdagsbehandlingen.

 Motsvarande synpunkter gör sig gällande även i förhållande till förverkande-

konventionen. Inte heller i detta sammanhang kan någon kriminalisering av de

aktuella gärningsformerna anses vara nödvändig för att uppfylla konventionens

krav. Samtidigt bör dock åter understrykas att flertalet av de gärningsformer

som anges i punkt 1 d kan straffas som anstiftan eller annan medhjälp.

 I artikel 6, punkt 2 a föreskrivs vidare skyldighet att straffbelägga

penningtvättbrotten oavsett huruvida förbrottet i sig självt faller under den

nationella jurisdiktionen. När det gäller häleribrott gäller enligt svensk rätt

inte något krav på att förbrottet skall ha begåtts i Sverige. Bestämmelsen i

konventionen torde således stå i överensstämmelse med svensk rätt.

 Genom punkt 2 b ges parterna möjlighet att föreskriva att penningtvättbrotten

inte skall tillämpas i fråga om den som har begått förbrottet. Enligt svensk

rätt föreligger visserligen inte något hinder mot att döma en tjuv för häleri

för befattning med det stulna, om han inte kan överbevisas om stölden eller om

stölden men inte häleriet skulle vara preskriberat. Däremot skall inte samtidigt

dömas för stöld och häleri. Häleriet är i det fallet en straffri efterhandling.

Huvudregeln enligt konventionen tycks närmast vara den omvända. Det förbehåll

för den nationella lagstiftningens utformning som följer av punkt 2 innebär att

den svenska lagstiftningen inte strider mot konventionen.

 I de fall då vetskap, uppsåt eller avsikt utgör ett särskilt rekvisit i

bestämmelserna om penningtvättbrott anges i punkt 2 c att domstolen skall ha

rätt att dra slutsatsen att rekvisitet är uppfyllt utifrån de faktiska

omständigheterna. Det är således inte nödvändigt att föra särskild bevisning om

att det förelegat sådant direkt uppsåt som avses i t.ex. punkt 1 a. Motsvarande

bestämmelse finns i narkotikabrottskonventionen (art. 3 punkt 3). Principen

överensstämmer med svensk rätt.

 Enligt punkt 3 bör parterna överväga att straffbelägga handlande enligt punkt

1 även i de fall då vederbörande handlat oaktsamt (a), handlat i vinningssyfte

(b) eller för att främja fortsatt brottslig verksamhet (c). Innebörden torde

vara att understryka behovet av att i vissa fall straffbelägga befattning med

egendom som utgör utbyte av brott, även om något direkt syfte att bistå den som

förövat förbrottet inte föreligger.

 De svenska häleribestämmelserna i deras lydelse efter den 1 juli 1991 omfattar

i viss utsträckning även sådana förfaranden. Punkt 3 innehåller dock inte några

obligatoriska föreskrifter.

5.3 Internationellt samarbete (kapitel III)

I konventionens tredje kapitel behandlas frågor om internationellt samarbete.

Kapitlet är indelat i sju avsnitt, i vilka behandlas principer för

internationellt samarbete, bistånd med efterspaning, säkerhetsåtgärder,

förverkande, vägran och uppskjutande av samarbete, underrättelser och skyddande

av tredje mans rättigheter och slutligen procedurregler samt andra allmänna

bestämmelser.

 Tyngdpunkten i fråga om förverkandekonventionen gäller det internationella

samarbetet. Det är därför lämpligt att först lämna en redogörelse för gällande

svenska regler, varefter konventionens bestämmelser i kapitel III kommer att

behandlas.

5.3.1 Gällande svenska bestämmelser

Som har nämnts inledningsvis har Sverige anslutit sig till ett flertal

europeiska konventioner om samarbete och rättshjälp i brottmål, bl.a. 1959 års

rättshjälpskonvention, 1970 års brottmålsdomskonvention, 1972 års

lagföringskonvention och överförandekonventionen från år 1983.

 Nedan lämnas en redogörelse för de svenska bestämmelserna rörande

bevisupptagning, användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat,

verkställighet av utländska brottmålsdomar samt bestämmelser om

säkerhetsåtgärder.

5.3.1.1 Bevisupptagning

Rättshjälpskonventionen omfattar bevisupptagning för utredning, överlämnande av

bevismaterial eller handlingar samt delgivning m.m. Bestämmelserna om

bevisupptagning vid svensk domstol och om delgivning här på begäran av utländska

myndigheter är i princip samma för brottmål och tvistemål. De viktigaste

bestämmelserna finns i lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol

och i kungörelsen (1909:24 s. 1) angående delgivning av handlingar på begäran av

utländsk myndighet. Enligt 1946 års lag kan en svensk domstol på begäran av en

utländsk domstol föranstalta om bl.a. förhör med part eller bevisupptagning

genom vittne, sakkunnig eller syn. En förutsättning för att bevisupptagning i

brottmål skall kunna äga rum enligt lagen är att den gärning som framställningen

gäller motsvarar brott enligt svensk lag. Vissa begränsningar gäller också i

fråga om brott som har karaktären av politiskt brott.

 Svenska myndigheters möjligheter att begära motsvarande rättshjälp utomlands

regleras i lagen (1946:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol. För att

lagen skall vara tillämplig krävs enligt 1 § att frågan gäller ett mål eller

ärende som är anhängigt vid domstol.

 Mellan de nordiska länderna gäller en överenskommelse av den 26 april 1974 om

inbördes rättshjälp genom delgivning och bevisupptagning (SÖ 1975:42, jfr

cirkulär 1995:419 om statsmyndigheterna angående inbördes rättshjälp mellan

Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge genom delgivning och

bevisupptagning). Överenskommelsen omfattar såväl brottmål som tvistemål.

 Det bör framhållas att det också finns ett informellt, oreglerat, samarbete

mellan svenska och utländska polismyndigheter och åklagarmyndigheter. Det

förekommer sålunda att åklagare i samband med en förundersökning i en annan stat

håller förhör på begäran av en utländsk åklagarmyndighet. Den svenska

lagstiftningen saknar emellertid regler om sådan internationell rättshjälp på

förundersökningsstadiet som gäller förhör. Det innebär att Sverige inte kan

bistå främmande stat med sådana åtgärder om den som skall höras inte medverkar

frivilligt. Att genom tvångsmedel tvinga fram förhöret är således inte tillåtet.

Eftersom många länder har ett krav på ömsesidighet i sin lagstiftning på

området, kan denna brist dessutom inverka negativt på Sveriges möjligheter att

få motsvarande hjälp. I propositionen 1995/96:4 Internationell rättshjälp på

förundersökningsstadiet, som regeringen överlämnat till riksdagen, har

regeringen därför föreslagit bl.a. att det införs regler som gör det möjligt för

en svensk åklagare att lämna utländsk undersökningsdomare eller åklagare bistånd

med förhör på förundersökningsstadiet. Härigenom kan tvångsmedel tillgripas om

den som skall höras inte medverkar frivilligt.

5.3.1.2 Användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat

Lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat

(tvångsmedelslagen) ger möjlighet att använda beslag och kvarstad i fråga om

bl.a. egendom som har betydelse för utredning av brott. Enligt lagen kan

husrannsakan ske för att söka efter föremål som är underkastade beslag. Vissa

begränsningar för lagens tillämpning gäller. I utomnordiska förhållanden

uppställs sålunda bl.a. ett krav på att den gärning som framställningen gäller

motsvarar brott för vilket enligt svensk lag fängelse i minst ett år kan följa.

Om framställningen kommer från en nordisk stat, gäller att åtgärden enligt lagen

får vidtas om svårare straff än böter kan följa på brottet.

5.3.1.3 Verkställighet av utländska brottmålsdomar

Åtagandena enligt brottmålsdomskonventionen och överförandekonventionen regleras

i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av

brottmålsdom (internationella verkställighetslagen). Närmare

tillämpningsföreskrifter ges i förordningen (1977:178) med vissa bestämmelser om

internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom.

 Enligt den internationella verkställighetslagen kan regeringen förordna att

frihetsberövande påföljd, böter eller förverkande som har ådömts eller beslutats

i en främmande stat får verkställas i Sverige eller att verkställighet av en

motsvarande dom eller beslut som meddelats i Sverige får verkställas i någon

annan stat.

 Överförandekonventionen gäller endast överförande av till fängelse dömda

personer och de bestämmelser i internationella verkställighetslagen som är

tillämpliga på denna konvention kan därför förbigås i detta sammanhang.

 En framställning om verkställighet som gäller brottmålsdomskonventionen skall

enligt internationella verkställighetslagen göras hos Utrikesdepartementet som,

såvida inte regeringen direkt avslår framställningen, skall överlämna den till

Riksåklagaren för vidare handläggning (8 §). Riksåklagaren skall ansöka om

prövning av framställningen hos tingsrätten. Ensam behörig domstol enligt lagen

är Stockholms tingsrätt (35 §). Gäller framställningen böter eller förverkande

kan dock Riksåklagaren i vissa fall själv pröva framställningen (16 §). Om

framställningen prövas av rätten skall rättegångsbalkens bestämmelser om

rättegången i brottmål tillämpas. Rätten avgör saken genom dom (9 §). Om det

inte finns hinder mot verkställighet här i landet, skall rätten bestämma ny

påföljd enligt vad som enligt svensk lag gäller för motsvarande brott (11 §).

 I 5 och 6 §§ i lagen anges vissa omständigheter som utgör hinder för

verkställighet i Sverige av en utländsk brottmålsdom. Verkställighetshindren

enligt 5 § är absoluta medan 6 § innehåller fakultativa regler. Hinder mot

verkställighet föreligger enligt 5 § bl.a. om domen inte har vunnit laga kraft,

om den gärning som påföljden avser inte motsvarar brott enligt svensk lag, om

verkställighet skulle vara oförenlig med grundläggande principer för

rättsordningen i Sverige eller strida mot Sveriges internationella

förpliktelser, om dom som avser samma gärning har meddelats här i landet eller

om dom har meddelats i en annan stat och den tilltalade har frikänts eller

verkställighet av påföljden redan ägt rum eller pågår. Enligt 6 § får en ansökan

om verkställighet avslås bl.a. om det brott som verkställigheten gäller utgör

ett politiskt eller militärt brott, om förundersökning pågår för samma brott

eller åtal har väckts här i landet, om påföljden inte kan verkställas här eller

om preskription har inträtt i fråga om påföljden.

 I flertalet fall ankommer det på regeringen att pröva om absoluta

verkställighetshinder föreligger, medan prövningen i övrigt är delad mellan

regeringen och domstolen.

 Vad som i lagen sägs om påföljd skall också tillämpas i fråga om förverkande

(4 § tredje stycket). Det innebär att verkställighetshindren gäller även i fråga

om förverkande. Vissa av verkställighetshindren är dock till sin karaktär sådana

att de praktiskt sett har betydelse endast för frihetsberövande.

 I fråga om förverkande finns i lagen dessutom vissa särskilda regler. Avser

förverkandet visst belopp i pengar eller värdet av viss egendom, skall omräkning

ske enligt den växelkurs som gällde vid tiden för beslutet. Jämkning av beloppet

kan ske om beloppet överstiger det belopp som skulle ha förverkats enligt svensk

lag om rättegången ägt rum i Sverige. Har ett föremål förverkats eller angår

förverkandet någon annan än den dömde, får rätten besluta om förverkande endast

om förverkande hade kunnat ske enligt svensk lag i en rättegång i Sverige (14

§). Om förverkandet angår någon annan än den dömde skall särskild talan föras

mot honom om han inte har hörts i den utländska rättegången (9 §).

 Penningbelopp eller annan egendom som har förverkats med stöd av lagen

tillfaller svenska staten (36 §). Regeringen kan dock, på begäran av den stat

som har begärt verkställighet, förordna att ett föremål som har förklarats

förverkat skall återlämnas till den staten.

 Internationella verkställighetslagen innehåller också bestämmelser om

verkställighet utomlands av svenska brottmålsdomar. Av dessa bestämmelser kan

nämnas att enligt 29 § får verkställighet inte påbörjas i Sverige sedan en

framställning om verkställighet har gjorts till en annan stat, om det inte är

fråga om en frihetsberövande påföljd och den dömde är häktad.

 Internationella verkställighetslagen förutsätter i princip ömsesidighet, dvs.

att Sverige har ingått en överenskommelse med en främmande stat om

verkställighet av brottmålsdomar. Utöver domar och beslut som är meddelade i

stater anslutna till brottmålsdomskonventionen eller överförandekonventionen kan

lagen efter regeringens förordnande tillämpas också i förhållande till andra

stater med vilka Sverige har ingått andra överenskommelser än de två tidigare

nämnda. Sålunda har lagen gjorts tillämplig i förhållande till Storbritannien

och Nordirland i fråga om en år 1989 träffad överenskommelse om tvångsåtgärder

och förverkande avseende vinning av brott samt i förhållande till Thailand

enligt en överenskommelse samma år om överförande av frihetsberövande påföljd.

Slutligen är lagen också tillämplig i fråga om stater som har tillträtt FN:s

narkotikabrottskonvention avseende förverkande som avses i konventionen.

 Bestämmelserna i 5 och 6 §§ internationella verkställighetslagen gäller

formellt endast vid verkställighet enligt brottmålsdomskonventionen. Några

motsvarande regler har inte ansetts behövliga enligt överförandekonventionen med

hänsyn till att det enligt denna konvention alltid står öppet för en stat att

avslå en framställning om straffverkställighet. Det finns heller inte några

särskilda regler i lagen för de fall då verkställighet skall ske i Sverige med

stöd av någon annan överenskommelse som Sverige har ingått med en främmande

stat. I förarbetena till lagen har det dock förutsatts att motsvarande prövning

bör göras även när det gäller andra överenskommelser som Sverige ingår, under

förutsättning att innehållet i överenskommelsen inte lägger hinder i vägen

(prop. 1972:98 s. 107). Sådana föreskrifter har intagits i 1977 års förordning

(se bl.a. 21 a och 21 b §§ som gäller överenskommelsen med Storbritannien och

Nordirland samt FN:s narkotikabrottskonvention).

 Kravet på att det skall finnas en bindande överenskommelse med en annan stat

är inte absolut. Om synnerliga skäl föreligger, kan regeringen för särskilda

fall förordna att lagen skall tillämpas trots att någon överenskommelse med den

främmande staten inte föreligger.

 På det nordiska området gäller särskilda regler. Lagen (1963:193) om samarbete

med Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.

(nordiska verkställighetslagen) reglerar bl.a. möjligheterna att överflytta

verkställighet av straff och förverkande till något annat nordiskt land. Lagen

har tillkommit i nordiskt samarbete och övriga nordiska länder har motsvarande

lagstiftning.

5.3.1.4 Säkerhetsåtgärder

Förutom när det gäller beslag för att säkerställa bevismaterial är lagen

(1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat

(tvångsmedelslagen) tillämplig också i fråga om egendom som kan förverkas på

grund av brott. Enligt 2 a § lagen kan beslag eller kvarstad komma i fråga för

att säkerställa framtida verkställighet av beslut om sak- eller värdeförverkande

som meddelas i en annan stat. Åtgärden kan vidtas när som helst under det

utländska brottmålsförfarandets gång, således såväl innan åtal har väckts som

efter det att dom har meddelats i den främmande staten. En förutsättning för

tillämpning av denna bestämmelse är att också det slutliga beslut om förverkande

som meddelas i den främmande staten får verkställas i Sverige. I första hand är

möjligheterna att använda de nu berörda säkerhetsåtgärderna avsedda att

utnyttjas i avvaktan på att den utländska domen kan verkställas i Sverige. Den

beslagtagna egendomen skall då stanna kvar i Sverige till dess verkställighet av

domen kan ske.

 Enligt 2 § andra stycket tvångsmedelslagen finns emellertid också möjlighet

att i vissa fall ta ett föremål i beslag och överlämna det till den främmande

staten, oberoende av om verkställighet av domen kommer att sökas i Sverige.

Situationen kan vara den att det inte finns något verkställighetsavtal med den

främmande staten. Verkställighetsfrågor regleras av internationella

verkställighetslagen och som tidigare har påpekats förutsätter en tillämpning av

den lagen i regel att det finns en överenskommelse med den främmande staten.

Även om ett verkställighetsavtal med den främmande staten finns, kan det i vissa

fall vara mera lämpligt att direkt överlämna egendomen till den främmande staten

än att egendomen blir kvar i Sverige i avvaktan på att en framställning görs om

verkställighet enligt internationella verkställighetslagen. Förutsättningarna

för att den nu behandlade regeln skall kunna tillämpas är att egendomen hade

kunnat förverkas enligt svensk lag i en rättegång i Sverige och att det

föreligger särskilda skäl att överlämna egendomen till den främmande staten.

 Tvångsmedelslagen är som har framgått tillämplig också i förhållandet mellan

de nordiska staterna. I sådana fall gäller dock vissa särskilda regler som

medger verkställighet i något större utsträckning än annars.

 Vissa bestämmelser om säkerhetsåtgärder finns också i internationella

verkställighetslagen. Enligt 18 § kan egendom som förklarats förverkad enligt en

dom eller ett beslut som meddelats i en annan stat tas i beslag sedan

framställning om verkställighet av domen har gjorts i Sverige. Till skillnad

från tvångsmedelslagen medger denna bestämmelse inte beslag innan dom har

meddelats i den främmande staten. En förutsättning för beslag enligt

bestämmelsen är att beslag hade kunnat ske enligt svensk lag i en rättegång i

Sverige. Riksåklagaren eller domstolen (Stockholms tingsrätt) beslutar om

beslaget.

5.3.2 Förverkandekonventionens regler (kapitel III)

5.3.2.1 Avdelning 1: Principer för internationellt samarbete (artikel 7)

Enligt artikel 7 skall parterna samarbeta med varandra i största möjliga

utsträckning vid brottsutredningar och andra rättsliga förfaranden som avser

förverkande av vinning och hjälpmedel. Bestämmelsen får anses ge uttryck för

mera allmänna principer för samarbetet.

5.3.2.2 Avdelning 2: Bistånd med efterspaning (artiklarna 8-10)

Enligt artikel 8 skall parterna på begäran lämna varandra största möjliga hjälp

vid identifiering och spårande av hjälpmedel, vinning eller annan egendom som

kan vara underkastad förverkande. Samarbetet skall omfatta varje möjlig åtgärd

för att tillhandahålla och säkra bevisning i fråga om egendomen. Den begärda

åtgärden skall enligt artikel 9 verkställas i enlighet med den anmodade statens

lag och, i den utsträckning denna lag tillåter, i överensstämmelse med de

procedurregler som den ansökande staten begär.

 Artikel 8 och 9 förutsätter att en formell framställning har gjorts. I artikel

10 anges att en part även utan att en framställning har gjorts kan överlämna

information, om det skulle främja den andra partens möjligheter att inleda eller

fortsätta en brottsundersökning.

 Artikel 8-10 gäller således rättshjälp framför allt i syfte att säkra

bevisning. Svenska regler om internationellt samarbete i dessa frågor finns i

1946 års lag om bevisupptagning och i tvångsmedelslagen. Eftersom det här är

fråga om efterforskning av egendom är det i första hand möjligheterna till

husrannsakan och beslag enligt tvångsmedelslagen som är av intresse.

 Är någon i en främmande stat misstänkt, tilltalad eller dömd för någon där

straffbelagd gärning, kan enligt 2 § första stycket tvångsmedelslagen egendom

som kan antas ha betydelse för utredning om brott tas i beslag och överlämnas

till den främmande staten. Om framställningen inte kommer från någon av de

nordiska staterna, får en åtgärd enligt 2 § inte vidtas om vissa angivna hinder

mot utlämning skulle ha förelegat enligt lagen (1957:668) om utlämning för

brott. Detta innebär bl.a. ett krav på att gärningen motsvarar brott för vilket

enligt svensk lag fängelse i mer än ett år kan följa.

 Något motsvarande villkor anges inte uttryckligen i förverkandekonventionen.

Av artikel 18, punkt 1 c framgår dock att framställningen får avslås om ärendet

enligt den anmodade parten inte är av sådan vikt att det motiverar den begärda

åtgärden. Om brottet inte har högre maximistraff än fängelse ett år, bör denna

undantagsregel vara tillämplig. Det torde också i praktiken vara så att ett

internationellt förfarande knappast kommer att inledas för lindrigare brott.

Sammanfattningsvis bör därför nu angivna begränsningar i tvångsmedelslagen inte

anses strida mot konventionen.

 I den mån upptagning av någon annan form av bevisning blir aktuell regleras

detta av 1946 års lag om bevisupptagning åt utländsk domstol.

 Enligt denna lag kan en svensk domstol föranstalta om bevisupptagning genom

förhör med part eller genom vittne, sakkunnig eller syn. Också skriftliga bevis

kan begäras fram genom ett sådant förfarande. En förutsättning för att

bevisupptagning i brottmål skall kunna äga rum enligt lagen är att den gärning

som framställningen gäller motsvarar brott enligt svensk lag.

 Förverkandekonventionen medger inte rätt att vägra bistånd för utredning annat

än då framställningen inbegriper någon form av tvångsmedel, artikel 18, punkt 1

f. Förverkandekonventionen innehåller inte någon definition av vad som skall

avses med tvångsmedel enligt konventionen. Frågan får därför i första hand

avgöras utifrån den anmodade statens eget rättssystem. Enligt 5 § 1946 års lag

skall svensk lag gälla för handläggningen. Det innebär att rättegångsbalkens

regler om viten och hämtning är tillämpliga. Det bör därför vara förenligt med

konventionen att vägra bevisupptagning, om gärningen i fråga inte utgör brott

enligt svensk lag.

 1946 års lag innehåller liksom tvångsmedelslagen vissa begränsningar när det

gäller brott som har karaktären av politiskt brott (1 § andra stycket). Detta är

förenligt med förverkandekonventionen. Om gärningen utgör politiskt brott, får

samarbete vägras enligt artikel 18, punkt 1 d.

 I anslutning till artikel 9 bör påpekas att det vid bevisupptagning enligt

1946 års lag finns utrymme för att tillämpa en utländsk formföreskrift i den mån

det inte strider mot svensk lag (8 §).

 Enligt artikel 8 skall bistånd för att säkra bevisning lämnas i största

möjliga utsträckning . Det är inte alldeles klart vilka förpliktelser detta

innebär. Bestämmelsen bör dock tolkas i ljuset av vilka grunder för vägran som

får åberopas. Enligt artikel 18, punkt 2 får en framställning om bistånd för

bevissyfte - om åtgärden avser tvångsmedel - avslås, om motsvarande åtgärd inte

får vidtas enligt den anmodade statens lag i samband med förundersökning eller

rättegångsförfarande i ett liknande inhemskt ärende.

 I många fall bör de möjligheter att lämna rättshjälp för bevissäkring enligt

1946 års lag och tvångsmedelslagen motsvara vad som är möjligt i ett motsvarande

svenskt ärende. Vissa begränsningar gäller dock i fråga om möjligheterna att

lämna internationellt bistånd på förundersökningsstadiet. Det gäller t.ex.

utländska åklagares möjligheter att hos svenska åklagare utverka förhör med

misstänkta m.fl. Som tidigare har påpekats förekommer ett informellt och för

svensk del oreglerat samarbete med polis- och åklagarmyndigheter i andra länder.

Detta informella samarbete utesluter dock användning av tvångsmedel. Sådana

begränsningar kan inte anses vara förenliga med de åtaganden som följer av

förverkandekonventionen. Den svenska regleringen är också från andra synpunkter

otillfredsställande och bör ändras oberoende av ett svenskt tillträde till

förvekandekonventionen. Regeringen har därför i den tidigare nämnda

propositionen 1995/96:4 Internationell rättshjälp på förundersökningsstadiet

föreslagit att det införs regler som gör det möjligt för en svensk åklagare att

lämna utländsk undersökningsdomare eller åklagare bistånd med förhör på

förundersökningsstadiet. Härigenom kommer tvångsmedel att kunna tillgripas om

den som skall höras inte medverkar frivilligt. Vidare föreslås i propositionen

bl.a. att även en annan utländsk myndighet än en undersökningsdomare eller

åklagare skall bli behörig att göra framställning om förhör i den utsträckning

Sverige kommit överens om detta med den främmande staten. Lagändringarna

föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

5.3.2.3 Avdelning 3: Säkerhetsåtgärder (artiklarna 11 och 12)

Artikel 11 föreskriver att en stat på begäran av en annan stat, som har inlett

ett straffrättsligt förfarande eller annat förfarande som syftar till

förverkande, skall vidta nödvändiga säkerhetsåtgärder som spärrande eller

 beslag för att förhindra överlåtelse eller annat förfogande över egendom som

kan komma att begäras förverkad. Åtgärderna skall kunna vidtas för att säkra

såväl sakförverkande som värdeförverkande. Säkerhetsåtgärderna skall enligt

artikel 12 verkställas i enlighet med reglerna i den anmodade statens lag.

 Säkerhetsåtgärder som beslag och kvarstad kan enligt tvångsmedelslagen vidtas

för att för en annan stats räkning säkerställa förverkande. Enligt 1 § får på

begäran av en främmande stat beslutas om beslag och kvarstad om någon är

misstänkt, tilltalad eller dömd i den främmande staten för en gärning som är

straffbelagd där. Detsamma gäller om en separat talan förs om förverkande i den

främmande staten. Av 2 a § tvångsmedelslagen följer att samma typ av åtgärder

får vidtas på begäran av främmande stat för att säkra framtida verkställighet

här i landet av utländska förverkanden. Den typ av åtgärder som denna lag

erbjuder är i överensstämmelse med förverkandekonventionen.

 Som har framgått av det tidigare anförda förutsätter åtgärder enligt 2 a §

tvångsmedelslagen att ett beslut om förverkande som meddelas i den främmande

staten kan verkställas här i landet. Verkställighet av utländska brottmålsdomar

regleras i internationella verkställighetslagen. Det innebär att villkoren för

tvångsmedelslagens tillämpning i stor utsträckning är desamma som enligt

internationella verställighetslagen. Dessa villkor kommer att behandlas i det

följande i samband med förverkandekonventionens regler om verkställighet av

förverkande.

 Den svenska konstruktionen, att säkerhetsåtgärder för att säkerställa

verkställighet här i landet av framtida förverkande kan meddelas på begäran av

främmande stat endast under förutsättning att det utländska förverkandebeslutet

som sådant är verkställbart i Sverige, måste anses vara i överensstämmelse med

förverkandekonventionen. Denna förutsätter nämligen inte att egendom som belagts

med kvarstad eller liknande i något fall skall överlämnas till den främmande

staten för verkställighet där. Det kan därför inte ställas krav på svenska

säkerhetsåtgärder i fall där Sverige inte kan fullfölja åtgärden genom att verk-

ställa det utländska avgörandet.

 Av det anförda följer att tvångsmedelslagens regler om säkerhetsåtgärder

sammantaget medför att förverkandekonventionens bestämmelser härom är uppfyllda

i svensk rätt.

5.3.2.4 Avdelning 4: Förverkande (artiklarna 13-17)

Artikel 13 motsvarar i sak narkotikabrottskonventionen (art. 5, punkt 4 a) och

liksom i den konventionen anvisas två alternativa möjligheter. Den anmodade

staten skall antingen låta det utländska avgörandet vara direkt verkställbart

eller överlämna framställningen till egna behöriga myndigheter för att där

utverka ett beslut om förverkande och därefter verkställa detta. Föreskrifterna

är tillämpliga i fråga om både sak- och värdeförverkande.

 Bestämmelser om verkställighet av utländska domar och beslut om förverkande

finns i internationella verkställighetslagen. Denna lag bygger i första hand på

reglerna i brottmålsdomskonventionen. Huvuddragen i lagen har redovisats

tidigare. Påpekas bör ånyo att lagen också gäller verkställighet av förverkande,

såväl sak- som värdeförverkande. Även om lagen i första hand är tillämplig på

verkställighet enligt brottmålsdomskonventionen, har i förarbetena förutsatts

att lagens regler skall ha motsvarande tillämpning i förhållande till andra

internationella överenskommelser om straffverkställighet som Sverige ingår,

under förutsättning att överenskommelsen medger det (prop. 1972:98 s. 107).

 I 5 och 6 §§ i lagen anges vissa omständigheter som utgör hinder för

verkställighet här i riket av en utländsk brottmålsdom. Som tidigare har angetts

är verkställighetshindren enligt 5 § absoluta medan 6 § innehåller fakultativa

regler.

 Enligt 5 § gäller bl.a. att verkställighet inte får ske, om domen inte vunnit

laga kraft (punkt 1), om den gärning som påföljden avser inte motsvarar brott

enligt svensk lag eller om gärningsmannen, om gärningen hade begåtts i Sverige,

av annan anledning än att gärningsmannen vid tiden för brottet var under femton

år inte skulle ha kunnat ådömas någon påföljd (punkt 2). Den sistnämnda

bestämmelsen tar enligt förarbetena sikte bl.a. på fall då de allmänna

straffrihetsgrunderna såsom nöd, nödvärn eller samtycke skulle innebära att

gärningsmannen inte skulle ha kunnat fällas till ansvar här i landet (prop.

1972:98 s. 110). Verkställighetshinder föreligger vidare, om verkställigheten

skulle vara oförenlig med grundläggande principer för rättsordningen här (punkt

4). Hinder för verkställighet föreligger också om en dom som avser samma gärning

har meddelats här i landet eller om här utfärdat strafföreläggande eller

föreläggande av ordningsbot för samma gärning har godkänts (punkt 6) eller om

den dömde genom dom som har meddelats i en annan stat än den som gjort

framställningen har frikänts eller dömts till påföljd som kan verkställas eller

håller på att verkställas eller om den dömde genom sådan dom har förklarats

skyldig till brottet utan att någon påföljd har dömts ut (punkt 7). Slutligen

skall verkställighet vägras, om den i övrigt skulle strida mot brottmåls-

domskonventionen.

 Bestämmelserna i punkt 6 och 7 grundas på brottmålsdomskonventionens regler om

 ne bis in idem , dvs. att en dom som har verkställts eller håller på att

verkställas i en annan konventionsstat utgör hinder mot en ny prövning i en

annan konventionsstat för samma gärning (art. 53-55, jfr prop. 1972:98 s. 42 och

111 f.).

 De hinder för verkställighet enligt 5 § internationella verkställighetslagen

som nu har redovisats har motsvarighet i förverkandekonventionen (art. 18, punkt

4 e, punkt 1 f, punkt 1 a och b samt punkt 1 e).

 Kravet på dubbel straffbarhet regleras i punkt 2. Till skillnad från brott-

målsdomskonventionen (art. 4) innehåller förverkandekonven-tionen inte någon

uttrycklig hänvisning till att verkställighet skall vägras även i sådana fall då

gärningen i och för sig är straffbelagd i den anmodade staten men då

straffansvar ändå är uteslutet på grund t.ex. av att nöd eller någon annan

straffrihetsgrund förelegat. Formuleringen i förverkandekonventionen (art. 18,

punkt 1 f) att verkställighet får vägras, om gärningen inte skulle ha utgjort

brott enligt den anmodade statens lag får dock anses täcka även sådana fall.

 Till skillnad från brottmålsdomskonventionen innehåller förverkande-

konventionen (art. 18, punkt 1 e) inte någon närmare beskrivning av i vilka fall

reglerna om ne bis in idem utgör hinder för verkställighet. Det får dock antas

att förverkandekonventionens regler på denna punkt har samma innebörd som den

äldre konventionen.

 5 § internationella verkställighetslagen innehåller vissa ytterligare

verkställighetshinder. Av dessa tar punkt 3 sikte uteslutande på frihets-

berövande påföljder och är därför inte tillämplig i detta sammanhang. Enligt

punkt 5 skall en framställning avslås om verkställigheten skulle strida mot

Sveriges internationella förpliktelser. Någon direkt motsvarande grund för

avslag finns inte i förverkandekonventionen. Enligt artikel 18, punkt 1 b har

dock en konventionsstat rätt att vägra samarbete, om verkställigheten skulle

inkräkta på statens suveränitet, säkerhet, grundläggande principer för

rättsordningen eller andra väsentliga intressen . Denna bestämmelse bör kunna

åberopas om verkställighet enligt förverkandekonventionen skulle kollidera med

någon annan internationell förpliktelse.

 Sammanfattningsvis bör vad som nu har anförts betyda att reglerna i för-

verkandekonventionen är i överensstämmelse med de absoluta

verkställighetsförbuden enligt 5 § internationella verkställighetslagen.

 Enligt 6 § får en ansökan om verkställighet avslås, om den aktuella gärningen

utgör ett politiskt eller militärt brott (punkt 1) eller om det finns anledning

att anta att domen har föranletts eller den utdömda påföljden har skärpts av

hänsyn till ras, religion, nationalitet eller politiska åtsikter (punkt 2).

Verkställighet får också vägras, om den gärning som framställningen avser redan

är föremål för lagföring här i landet (punkt 3), dvs. om gärningen omfattas av

pågående förundersökning, väckt åtal, utfärdat strafföreläggande eller

föreläggande av ordningsbot eller om beslut har meddelats att åtal för gärningen

inte skall väckas eller fullföljas. Verkställighet kan vidare vägras, om

gärningen inte har begåtts i den stat där påföljden har bestämts (punkt 4), om

påföljden inte kan verkställas här (punkt 5), om det kan antas att påföljden kan

verkställas i den främmande staten (punkt 6), om den dömde inte har fyllt femton

år (punkt 7) eller om preskription har inträtt i fråga om påföljden (punkt 8).

 Av de nu nämnda fakultativa avslagsgrunderna har den i första punkten angivna

grunden att den gärning som påföljden avser utgör politiskt brott en direkt

motsvarighet i förverkandekonventionen (art. 18, punkt 1 d). Detsamma skall

emellertid enligt samma bestämmelse gälla också då gärningen utgör ett militärt

brott. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i förverkandekonventionen. I

sammanhanget bör anmärkas att förbehåll för militärt brott har gjorts i fråga om

andra internationella straffrättsliga överenskommelser, t.ex. lagföringskonven-

tionen och utlämningskonventionen, se 8 § 3 lagen (1976:19) om internationellt

samarbete rörande lagföring för brott (lagföringslagen) och 5 § lagen (1957:668)

om utlämning för brott.

 Förverkandekonventionen ger således inte utrymme för något direkt förbehåll

för militära brott. Å andra sidan är förbehållet enligt internationella

verkställighetslagen i fråga om militära brott inte ovillkorligt. Verställighet

kan således ske även i fråga om militära brott. För det fall verkställighet

enligt förverkandekonventionen i fråga om ett militärt brott skulle framstå som

stötande, bör verkställighet i stället kunna vägras under hänvisning till att

verkställigheten skulle strida mot grundläggande principer för den svenska

rättsordningen (5 § 4 internationella verkställighetslagen jämfört med artikel

18 punkt 1 a och b i förverkandekonventionen). Att förverkandekonventionen

saknar uttryckliga möjligheter till förbehåll i fråga om militära brott bör

därför inte strida mot internationella verkställighetslagen. Det bör anmärkas

att prövningen av om verkställighet bör vägras på nu angivna grund ankommer på

regeringen (8 § internationella verkställighetslagen). Det bör innebära

möjligheter till en allsidig bedömning av frågan om verkställighet bör ske eller

inte.

 Vad som nu har sagts bör också gälla fakultativa verkställighetshinder enligt

6 § 2 internationella verkställighetslagen, nämligen att det finns grundad

anledning att anta att domen föranletts av hänsyn till ras, religion,

nationalitet eller politiska åsikter eller att påföljden skulle ha skärpts av

motsvarande skäl. Även i sådana fall bör det således vara möjligt att vägra

verkställighet med hänvisning till grundläggande rättsprinciper här i riket. I

den mån domen föranletts av något av de angivna skälen kan det också i viss

utsträckning vara möjligt att vägra verställighet på grund av att gärningen inte

är belagd med straff enligt svensk lag.

 Fakultativt verkställighetshinder föreligger enligt 6 § 3 internationella

verkställighetslagen, om den gärning som framställningen gäller omfattas av en

här i Sverige pågående förundersökning, väckt åtal, utfärdat strafföreläggande

eller föreläggande av ordningsbot eller av beslut om att åtal inte skall väckas

eller fullföljas. Bestämmelsen grundas på artikel 6, punkterna c, e, och f i

brottmålsdomskonventionen, som ger möjlighet att vägra verkställighet i dessa

fall. Motsvarighet till dessa föreskrifter saknas i förverkandekonventionen. Av

artikel 19 följer dock att den anmodade staten kan skjuta upp verkställigheten

av en framställning från en annan stat, om verkställigheten kolliderar med ett

rättsligt förfarande i den anmodade staten. Det innebär att den anmodade statens

anspråk har företräde. Enligt artikel 20 föreligger också möjlighet till

villkorad eller partiell verkställighet. Även artikel 16 kan vara tillämplig i

angivna fall. Denna bestämmelse innehåller regler bl.a. om maximiförverkande.

Finns det en risk för dubbelförverkande, är parterna skyldiga att samråda. Att

Sverige och en annan stat konkurrerar i fråga om förverkande bör därför i

praktiken inte möta några problem.

 Enligt 6 § 4 internationella verkställighetslagen föreligger vidare ett

fakultativt verkställighetshinder, om den gärning som påföljden avser inte har

begåtts i den stat där påföljden har bestämts. En liknande bestämmelse finns i 8

§ lagföringslagen.

 Någon motsvarighet till dessa bestämmelser finns inte i förverkande-

konventionen. Något större behov av att i fråga om förverkande vägra

verkställighet på denna grund bör dock inte finnas. Tvärtom är ju ett av syftena

med konventionen att stärka möjligheterna att förverka egendom oberoende av var

den finns. Ett ökat internationellt samarbete kommer också medföra ett ökat

antal fall av detta slag. Om t.ex. lagföring för en gärning som har begåtts

utomlands överförs med stöd av lagföringskonventionen till den dömdes hemland,

bör det inte vara främmande att medge verkställighet av förverkande av egendom

som finns i Sverige. Det torde därför inte finnas behov av att tillämpa denna

vägransgrund i förhållande till förverkandekonventionen.De verkställighetshinder

som anges i 6 § 5 och 6, nämligen att påföljden inte kan verkställas här eller

att påföljden kan verkställas i den främmande staten tar i första hand sikte på

verkställighet av utdömda straffpåföljder och saknar betydelse i fråga om

förverkande.

 Enligt 6 § 7 får verkställighet vägras om den dömde vid tiden för brottets

begående inte hade fyllt femton år. En direkt motsvarighet saknas i

förverkandekonventionen. Enligt svensk lag kan under vissa förutsättningar

förverkande ske vid brott som har begåtts av någon under femton år (38 kap. 13 §

brottsbalken). Om verkställighet i en sådan situation skulle framstå som

stötande, bör verkställigheten i stället kunna vägras med hänsyn till

grundläggande rättsprinciper.

 Slutligen föreligger enligt 6 § 8 fakultativt verkställighetshinder om en

tillämpning av 36 kap. 15 § brottsbalken skulle innebära att förverkandet har

bortfallit, dvs. att påföljdspreskription föreligger. Motsvarighet finns i

artikel 18, punkt 4 c i förverkandekonventionen.

 Enligt 6 § andra stycket skall en preskriptionsavbrytande åtgärd som

företagits i den främmande staten ha motsvarande verkan i Sverige. Bestämmelsen

grundas på brottmålsdomskonventionen (art. 8). Förverkandekonventionen saknar

motsvarighet till denna bestämmelse. Det innebär att enbart de svenska

bestämmelserna om preskription blir att tillämpa.

 Sammanfattningsvis bör således bestämmelserna om verkställighetshinder i

internationella verkställighetslagen vara i överensstämmelse med

förverkandekonventionens föreskrifter.

 För förfarandet vid verkställigheten skall enligt artikel 14 i för-

verkandekonventionen lagen i den anmodade staten gälla. Däremot skall den

anmodade parten vara bunden av den bedömning av vad som är styrkt i målet som

framgår av den dom eller det beslut som skall verkställas. Någon omprövning av

t.ex. den tilltalades skuld får alltså i regel inte förekomma. Bestämmelsen är

utformad med bl.a. artikel 42 i brottmålsdomskonventionen som förebild. Till

skillnad från den konventionen ger dock förverkandekonventionen enligt punkt 3

möjlighet för en konventionsstat att göra förbehåll, om en sådan bundenhet

skulle strida mot statens konstitutionella principer och grunderna för dess

rättsordning. För svensk del gäller enligt 10 § andra stycket internationella

verkställighetslagen att någon omprövning av skuldfrågan inte skall ske.

Principen om bundenhet är alltså redan accepterad i Sverige.

 Av övriga föreskrifter i artikel 14 bör i detta sammanhang också nämnas att

den ansökande staten ensam skall ha rätt att besluta angående en begäran om ny

prövning av domen. Också denna bestämmelse är utformad med

brottmålsdomskonventionen som förebild (art. 10, punkt 2).

 I artikel 15 anges att den anmodade parten skall förfoga över den förverkade

egendomen i enlighet med vad dess nationella lag föreskriver. I anslutning till

denna bestämmelse kan anmärkas att enligt 36 § internationella

verkställighetslagen gäller att penningbelopp eller annan egendom som förklaras

förverkad med stöd av lagen skall tillfalla svenska staten. Har ett föremål

förklarats förverkat, kan regeringen förordna att föremålet i fråga skall

överlämnas till den främmande staten.

 Oberoende av om en framställning om verkställighet har gjorts till en annan

stat är enligt artikel 16, punkt 1 den ansökande staten oförhindrad att själv

söka verkställa beslutet.

 Denna reglering skiljer sig från brottmålsdomskonventionen. Enligt artikel 11

i denna konvention kan verkställighet inte ske i den ansökande staten, så länge

ansökan fortfarande är anhängig hos den främmande staten. För det fall Sverige

har ansökt om verkställighet hos en främmande stat, finns det i överensstämmelse

med brottmålsdomskonventionen i 29 § internationella verkställighetslagen en

bestämmelse om verkställighetsförbud här i riket.

 Riksskatteverket har i sitt remissyttrande framfört bl.a. att mot bakgrund av

att förverkandekonventionen förutsätter att man vid brottsbekämpningen utnyttjar

effektiva och moderna metoder som bl.a. innebär att infomation snabbt

vidarebefordras över gränserna framstår regeln om verkställighetsförbud som

otidsenlig. Riksskatteverket framför att det skulle vara mycket olyckligt om

egendom som anträffats i Sverige sedan verkställighet begärts utomlands, inte

skulle kunna säkerställas och anser att de svenska bestämmelserna inte bör

begränsa de möjligheter som konventionen ger.

 Regeringen kan i och för sig hysa viss förståelse för de synpunkter

Riksskatteverket framför. Inte minst ur rättssäkerhetssynpunkt är det emellertid

enligt regeringens mening viktigt att dubbelförverkande inte sker. Regeln i 29 §

internationella verkställighetslagen bör därför tillämpas också i fall som

omfattas av förverkandekonventionen, på samma sätt som gäller för bl.a.

narkotikabrottskonventionen.

 Genom att 29 § internationella verkställighetslagen görs tillämplig bör det

inte föreligga någon risk för dubbelförverkande i de fall då det är Sverige som

begär verkställighet i ett annat land. Gäller det en framställning till Sverige

från en främmande stat, finns inte någon motsvarande reglering. Å andra sidan

bör noteras att det i artikel 27, punkt d ii vid sidan av regeln om samråd i

artikel 16, punkt 2 finns en föreskrift om att den ansökande staten i samband

med framställningen om verkställighet skall ange om motsvarande åtgärd kan komma

att ske i den ansökande staten. Vidare följer av artikel 31, punkt 3 att den

ansökande staten har skyldighet att underrätta samtliga anmodade stater om att

verkställighet har sökts i flera stater. Dessa regler bör utgöra tillräckliga

garantier mot dubbelförverkande i det fall en främmande stat begär

verkställighet i Sverige.

 Artikel 17 gäller möjligheter att ålägga fängelsestraff eller annan

inskränkning av friheten i de fall en framställning om förverkande inte kunnat

verkställas. Bakgrunden till bestämmelsen är att det i vissa länder finns

möjligheter att ålägga fängelsestraff, om vederbörande saboterar

verkställigheten. Artikel 17 innebär att den anmodade parten inte får vidta

någon åtgärd som innebär frihetsberövande, om den ansökande parten har förklarat

att så inte får ske.

 Som tidigare har nämnts skall verkställigheten vara underkastad bestämmelserna

i den anmodade partens nationella lag. Svensk rätt tillåter inte

frihetsberövande i motsvarande situationer. I fråga om framställningar från

främmande stat bör bestämmelsen därför inte medföra några problem. Gäller det

däremot verkställighet utomlands av dom eller beslut som meddelats i Sverige,

kan beroende på lagstiftningen i den främmande staten fråga om frihetsberövande

och andra liknande åtgärder uppkomma. Med hänsyn till att Sverige vid

verkställighet inom landet inte tillåter frihetsberövande av detta slag, bör det

heller inte få ske om verkställigheten skall äga rum utomlands. Regeringen

kommer därför att i samband med tillträdet till konventionen meddela en

föreskrift om att förbehåll mot frihetsberövande alltid skall göras.

5.3.2.5 Avdelning 5: Vägran och uppskjutande av samarbete

(artiklarna 18-20)

Flertalet av föreskrifterna i artikel 18 om möjligheterna att avslå en

framställning om samarbete har redan behandlats (se avsnitt 5.3.2.2 och

5.3.2.4). I fråga om verkställighet av förverkande finns emellertid vissa

ytterligare bestämmelser.

 Till en början föreligger enligt punkt 4 a möjlighet att vägra verkställighet,

om lagen i den anmodade staten inte tillåter förverkande på grund av sådant

brott som framställningen gäller. Bestämmelsen tar sikte på sådana brott som den

anmodade parten i samband med ratificeringen undantagit från konventionens

tillämpning.

 Punkt 4 b gäller vissa speciella fall där bifall till verkställighet skulle

komma i konflikt med den anmodade partens nationella lag. Bestämmelsen ger

möjlighet att vägra verkställighet om ländernas rättssystem är olika i frågan om

sambandet mellan ett brott och vad som kan betecknas som vinning av brott eller

som hjälpmedel vid brott.

 I 5 § 2 internationella verkställighetslagen föreskrivs att verkställighet

inte får ske här i landet om den gärning som påföljden avser ej motsvarar brott

enligt svensk lag eller gärningsmannen på grund av annan anledning än att han är

under femton år inte skulle ha kunnat ådömas påföljd för brottet. Skulle en

konflikt uppkomma på det sätt som anges i punkt 4 b bör även en framställning om

förverkande kunna avslås i enlighet med bestämmelsen i internationella verk-

ställighetslagen.

 I sammanhanget kan också anmärkas att det enligt 14 § första stycket

internationella verkställighetslagen finns möjlighet att sätta ned det belopp

som yrkas förverkat, om beloppet uppenbarligen överstiger det belopp som hade

kunnat förverkas enligt svensk lag.

 Av punkt 4 d framgår att verkställighet kan vägras, om framställningen inte

grundas på en dom i brottmål eller om förverkandet inte grundas på en brottslig

gärning. Internationella verkställighetslagen är tillämplig bara i fråga om

påföljd eller förverkande som dömts ut eller beslutats på grund av brott (jfr 8

§ andra stycket). Motsvarande bör gälla i fråga om förverkandekonventionen.

Konventionen och svensk lagstiftning överensstämmer således i detta avseende.

 I brottmålsdomskonventionen, som internationella verkställighetslagen bygger

på, finns i artikel 23 och 24 bestämmelser om opposition, dvs. omprövning av

domar som meddelats i vederbörandes utevaro. Reglerna bygger på tanken att det i

detta fall skall finnas möjlighet att få till stånd en prövning i den stat där

verkställigheten skall ske. I 19-22 §§ internationella verkställighetslagen ges

bestämmelser om rätt att föra oppositionstalan i Sverige i det fall

verkställighet av en utevarodom överförts hit. Några motsvarande möjligheter

till oppositionstalan ger inte förverkandekonventionen. I stället finns regler

om att verkställighet får vägras. Enligt artikel 18, punkt 4 f kan den anmodade

parten vägra verkställa ett beslut om förverkande, om beslutet har meddelats

utan att den som berörs har varit personligen närvarande vid förhandling i saken

inför domstol och om rättegångsförfarandet inte har gett den tilltalade

godtagbara möjligheter att försvara sig. Reglerna om utevarodom skall dock inte

tillämpas, om domen meddelats efter omprövning eller efter överklagande på talan

av den tilltalade. Vid bedömningen av om vederbörandes rättigheter har

tillvaratagits skall, enligt punkt 6, också beaktas om denne avsiktligt

undandragit sig det rättsliga förfarandet eller låtit bli att överklaga domen

trots att han haft möjlighet till det eller om han försummat att inställa sig

trots att han blivit vederbörligen delgiven kallelse eller har underlåtit att

begära uppskov.

 I de situationer då det skulle framstå som stötande att verkställa en dom som

har meddelats utan att den dömde har varit närvarande bör verkställighet kunna

vägras med hänsyn till att detta skulle strida mot grundläggande svenska

principer om den misstänktes rätt att försvara sig. Bestämmelsen i artikel 18

punkt 1 a om att samarbete kan vägras om den begärda åtgärden skulle strida mot

de grundläggande principerna i den anmodade partens rättsordning torde kunna

åberopas som stöd härför.

 Slutligen bör en bestämmelse i artikel 18, punkt 8 nämnas. Enligt denna får

enbart den omständigheten att en framställning om samarbete gäller en juridisk

person inte åberopas som grund för vägran. Verkställighet får heller inte vägras

på grund av att den som framställningen gäller har avlidit eller, om

framställningen avser en juridisk person, att denna blivit upplöst.

 36 kap. 5 § brottsbalken medger i och för sig att förverkande riktas mot en

juridisk person, t.ex. om denna beretts vinning genom brottet. Förverkande kan

vidare ske hos annan än gärningsmannen, om vederbörande förvärvat egendomen med

vetskap om egendomens samband med brottet eller om han hade skälig anledning att

misstänka att ett sådant samband fanns. Svensk rätt utesluter således inte att

förverkande kan ske i situationer som avses i punkt 8. Förverkande får dock inte

ske utan att särskild talan riktats mot den hos vilken förverkande skall ske.

 Om förverkandet angår någon annan än den dömde, gäller enligt internationella

verkställighetslagen att särskild talan skall föras mot honom och att

verkställighet får ske bara om förverkande hade kunnat äga rum enligt svensk lag

(9 och 14 §§). Bestämmelserna är i överensstämmelse med förverkandekonventionen.

 Det har redan tidigare påpekats att enligt tvångsmedelslagen gäller i fråga om

säkerhetsåtgärder att beslag och kvarstad till säkrande av förverkande i regel

kan ske endast om förverkande som beslutats i den främmande staten är

verkställbart i Sverige. Som genomgången av internationella

verkställighetslagens regler har visat är dessa regler i överensstämmelse med

förverkandekonventionen. Det innebär i sin tur att också villkoren enligt

tvångsmedelslagen för säkerhetsåtgärder som t.ex. beslag bör vara förenliga med

konventionen.

 I fråga om förverkandekonventionens regler om säkerhetsåtgärder bör tilläggas

följande.

 Om fråga uppkommer om hävande av en vidtagen åtgärd, skall enligt artikel 12

om möjligt den ansökande parten få tillfälle att yttra sig innan åtgärden hävs.

 I 9 § tvångsmedelslagen finns en föreskrift om att en främmande stat på vars

begäran har förordnats om kvarstad eller beslag skall beredas tillfälle att

yttra sig innan åtgärden hävs, om det inte är uppenbart obehövligt. Därmed bör

föreskriften i artikel 12 vara uppfylld.

 Artiklarna 19 och 20 har omnämnts i avsnitt 5.3.2.4.

5.3.2.6 Avdelning 6: Underrättelser (delgivning) och skyddande av tredje mans

rättigheter (artiklarna 21 och 22)

Delgivning (artikel 21)

Enligt artikel 21, punkt 1 skall parterna i största möjliga omfattning lämna

varandra inbördes rättshjälp för delgivning av rättegångshandlingar med personer

som berörs av säkerhetsåtgärder och förverkande. Detta åtagande skall enligt

punkt 2 dock inte inverka på möjligheten att per post skicka

rättegångshandlingar direkt till personer utomlands (a), eller möjligheten för

judiciell personal, tjänstemän eller andra behöriga myndigheter hos den part som

utfärdat beslutet att delge rättegångshandlingar direkt genom sina egna

konsulära myndigheter eller genom judiciell personal, tjänstemän eller andra

behöriga myndigheter hos den mottagande parten (b). I punkt 2 slås slutligen

fast att en konventionsstat har rätt att motsätta sig sådant delgivnings-

förfarande som avses i punkt 2 a eller b.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I enlighet med artikel 21, punkt 2 bör |

| Sverige tills vidare utnyttja möjligheten att reservera sig mot |

| bestämmelsen i artikel 21, punkt 2 b som innebär att handlingar |

| kan sändas för delgivning mellan konventionsstaterna på |

| tjänstemannanivå. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Promemorian innehåller inte något förslag om förklaring

beträffande artikel 21.

 Remissinstanserna: Av remissinstanserna uttalar sig endast Riksskatteverket

särskilt över artikel 21 och erinrar om att Sverige såvitt avser

Luganokonventionen reserverat sig mot att handlingar skall kunna sändas för

delgivning mellan konventionsstaterna på tjänstemannanivå. Vidare har

Riksskatteverket framfört att svenska myndigheter i dag inte torde vara

ovillkorligen skyldiga att tillmötesgå en direkt gjord framställning som härrör

från utomnordisk myndighet. Enligt Riksskatteverkets mening bör de svenska

delgivningsreglerna snarast bli föremål för en översyn och anpassas till

internationell praxis, eftersom delgivningsförfarandet skulle effektiviseras om

direktdelgivning tilläts.

 Skälen för regeringens förslag: Reglerna om delgivning enligt artikel 21,

punkt 2 a av personer som berörs av beslut om förverkande eller av

säkerhetsåtgärder motsvaras av föreskrifterna i kungörelsen (1909:24 s. 1)

angående delgivning av handlingar på begäran av utländsk myndighet. För svensk

del finns det inte något behov av att utnyttja möjligheten enligt punkt 2 till

förbehåll mot att den främmande staten översänder handlingarna direkt eller via

egna konsulära myndigheter till den person som söks för delgivning i enlighet

med punkt 2 a.

 Som Riksskatteverket påpekat förhåller det sig emellertid annorlunda då fråga

är om de situationer som anges i punkt 2 b, dvs. att handlingar skall kunna

sändas för delgivning mellan konventionsstaterna på tjänstemannanivå.

 Sverige har reserverat sig mot tillämpningen av motsvarande bestämmelser i

såväl 1965 års Haagkonvention om delgivning i utlandet av handlingar i mål och

ärenden av civil och kommersiell natur som konventionen om domstols behörighet

och om verkställighet av domar på privaträttens område (Luganokonventionen).

 Reservationen vid tillträdet till Haagkonventionen motiverades med att svenska

myndigheter enligt svensk rätt inte torde vara ovillkorligt skyldiga att

tillmötesgå en direkt gjord framställning om delgivning som härrör från

utomnordisk myndighet och att det knappast förelåg något praktiskt behov av att

vid sidan av de i konventionen föreskrivna andra metoderna för överlämnande av

delgivningshandlingar införa en sådan förpliktelse för de svenska

delgivningsmyndigheterna (prop. 1969:32 s. 7 f.).

 Vid tillträdet till Luganokonventionen ifrågasattes om ett delgivnings-

förfarande på tjänstemannanivå skulle innebära någon effektivitetsvinst för

svenska förhållanden. En sådan ordning skulle enligt svenska bestämmelser (1 §

kungörelsen 1909:24 s. 1 angående delgivning av handlingar på begäran av

utländsk myndighet) innebära att delgivningshandlingen får sändas direkt till

länsstyrelse i stället för att sändas till det svenska centralorganet, dvs.

Utrikesdepartementet. Vid tillträdet till Luganokonventionen framhölls att

länsstyrelserna sedan flera år tillbaka i praktiken inte tagit någon befattning

med delgivningsframställningar från utlandet. Detta gäller alltjämt. I stället

ombesörjer Utrikesdepartementet delgivningen enligt delgivningslagens bestäm-

melser, vilket i första hand innebär delgivning per post (ordinär delgivning)

eller genom bistånd från polismyndighet (stämningsmannadelgivning). Enligt

förarbetena om tillträdet till Luganokonventionen kunde det befaras att en

tillämpning av konventionens bestämmelser om delgivning på tjänstemannanivå i

Sverige - i strid med sitt syfte - skulle medföra en försämrad effektivitet och

framhölls att Utrikesdepartementet bl.a. har en viktig samordnande och

kontrollerande funktion som skulle riskera att gå förlorad (prop. 1991/92:128 s.

132). Vidare framhölls att de svenska bestämmelserna om delgivning i

internationella förhållanden - sådana de kommit att tillämpas - inte är

avpassade för sådana direktkontakter som avses samt att bestämmelserna var

föremål för en mer samlad översyn. Det ansågs mot den bakgrunden förhastat att

införa särbestämmelser som tog sikte enbart på Luganokonventionen, varför

reservationsrätten utnyttjades (a. prop. s. 133).

 De omständigheter som legat till grund för reservationerna mot såväl

Haagkonventionens som Luganokonventionens bestämmelser om delgivning på

tjänstemannanivå är alltjämt gällande. I likhet med vad som framhölls vid

tillträdet till Luganokonventionen bör därför Sverige tills vidare utnyttja den

reservationsrätt som framgår av artikel 21, punkt 2.

Skyddande av tredje mans rättigheter (artikel 22)

I artikel 22 behandlas tredje mans rättigheter. Av bestämmelsen framgår att den

anmodade staten när det gäller bistånd i form av säkerhetsåtgärder och

verkställighet av beslut om förverkande skall godta de beslut som fattats i den

ansökande staten angående tredje mans rättigheter till egendomen i fråga. Det

gäller dock inte om tredje man inte haft möjlighet att nöjaktigt ta tillvara

sina rättigheter (2 a), om beslutet är oförenligt med ett beslut som har

meddelats i den anmodade staten i samma fråga (2 b), om beslutet skulle strida

mot allmänna rättsprinciper (ordre public) i den staten (2 c) eller om beslutet

står i strid med bestämmelser i den anmodade partens lag som innebär att den

staten förbehållit sig domsrätt i frågan (2 d).

 Varken i tvångsmedelslagen eller internationella verkställighetslagen finns

några direkta motsvarigheter till punkt 2 a. I den senare lagen finns emellertid

bestämmelser (9 och 14 §§) som har samma syfte. De innebär bl.a. att om en

framställning om verkställighet som gäller förverkande angår någon annan än den

dömde särskild talan skall föras mot honom, om han inte har blivit hörd i den

utländska rättegången. I fråga om punkterna 2 b och c föreligger

verkställighetshinder enligt 5 § 4 och 6 internationella verkställighetslagen.

Vad gäller punkt 2 d finns inte några sådana exklusiva jurisdiktionsregler i

svensk lag.

 Tvångsmedelslagen innehåller inte några uttryckliga föreskrifter som motsvarar

begränsningarna enligt artikel 22. Enligt huvudregeln förutsätter den lagen

emellertid att ett framtida beslut om förverkande kan verkställas här. På det

sättet blir bestämmelserna i internationella verkställighetslagen indirekt

tillämpliga även i dessa fall.

 Det bör påpekas att enligt 14 § tredje stycket internationella verk-

ställighetslagen gäller att förverkande som angår någon annan än den dömde får

beslutas bara om förverkande hade kunnat ske enligt svensk lag vid en rättegång

i Sverige. En begränsning som gäller enligt svensk lag och som kommer att gälla

också i dessa sammanhang är att förverkande kan underlåtas om ett förverkande

skulle vara uppenbart oskäligt (36 kap. 1 § brottsbalken).

 Vad som nu har sagts bör innebära att gällande regler utgör en lämplig

avvägning mellan intresset att tillgodose tredje mans intressen och önskemålet

att kunna verkställa utländska avgöranden i Sverige. Förverkandekonventionen

innehåller visserligen inte några direkta motsvarigheter till den svenska

regleringen om särskild talan mot tredje man under verkställighetsförfarandet.

Eftersom konventionen ger uttrycklig möjlighet att vägra verkställighet i det

fall tredje mans rättigheter satts åsido bör det dock vara förenligt med

konventionen att i enlighet med de svenska reglerna förena möjligheten till

verkställighet med rätten för tredje man att göra sina anspråk gällande under

verkställighetsförfarandet. Sammanfattningsvis måste därför de svenska reglerna

anses vara i överensstämmelse med konventionen.

5.3.2.7 Avdelning 7: Procedurregler samt andra allmänna bestämmelser

(artiklarna 23-35)

Centralmyndighet och direkt översändande (artiklarna 23 och 24)

Enligt artikel 23 skall varje stat utse en eller flera centralmyndigheter som

skall svara för att avge eller motta framställningar om rättshjälp. Normalt

skall alltså framställningarna gå via dessa centralmyndigheter. Genom artikel

24, punkt 2, öppnas dock möjlighet att i brådskande fall vända sig direkt till

behörig myndighet i den anmodade staten. Samtidigt skall en kopia av

framställningen skickas till den utsedda centralmyndigheten. Är den myndighet

som tagit emot framställningen inte behörig, skall enligt punkt 4

framställningen lämnas över till den myndighet som är behörig samtidigt som den

ansökande staten underrättas. Enligt punkt 3 skall en framställning också kunna

göras via Interpol. Avser framställningen samarbete för spaningsändamål som inte

omfattar användning av tvångsmedel utan endast information och liknande, skall

enligt punkt 5 skriftväxling alltid kunna ske direkt mellan de berörda

myndigheterna i respektive stat, oavsett om ärendet är brådskande eller inte.

 Rikspolisstyrelsen har i sitt remissyttrande föreslagit att styrelsen, jämte

Utrikesdepartementet, skall vara centralmyndighet enligt artikel 23, eftersom

flera av konventionens bestämmelser förutsätter snabba, polisoperativa beslut.

Om Utrikesdepartementet ensamt skall vara centralmyndighet innebär det, enligt

Rikspolisstyrelsen, förutom onödig administrativ omgång också inblandning av

ytterligare en eller flera kedjor av befattningshavare. Rikspolisstyrelsen anser

inte att det skulle medföra några särskilda problem om man här använder sig av

två centralmyndigheter; gemensamt kan dessa enligt Rikspolisstyrelsen täcka

ansökande parts behov av såväl ytterligt snabba åtgärder som behovet av att

ibland föra upp ett ärende till högsta möjliga officiella status.

 Tidigare har angetts att det förekommer ett informellt samarbete med andra

länders polis- och åklagarmyndigheter i frågor som inte omfattar användningen av

tvångsmedel. I sådana fall finns det inte några hinder mot skriftväxling direkt

mellan myndigheterna. Är det fråga om användning av tvångsmedel, är läget

däremot ett annat.

 Sverige har i fråga om rättshjälpskonventionen förklarat, att framställningar

till Sverige om rättshjälp enligt konventionen skall göras på diplomatisk väg.

Framställningen skickas därefter till Utrikesdepartementet. I brådskande fall

kan en framställning göras direkt till Utrikesdepartementet. Framställningen

vidarebefordras av departementet till behörig svensk domstol. Enligt

internationella verkställighetslagen (8 §) gäller också att en framställning om

verkställighet skall göras hos Utrikesdepartementet. Även enligt

tvångsmedelslagen (5 §) skall en framställning från ett icke nordiskt land

förmedlas av Utrikesdepartementet, om inte Sverige i förhållande till den

främmande staten har kommit överens om en annan ordning. Enligt båda lagarna

gäller att en prövning i vissa hänseenden skall göras innan framställningen

lämnas vidare till den behöriga myndigheten. Sålunda gäller att regeringen skall

avslå ansökningen, om det är uppenbart att den inte skall bifallas (8 resp. 6

§).

 I fråga om internationella verkställighetslagen gäller dessutom att prövningen

också av vissa andra frågor är förbehållen regeringen, bl.a. huruvida

ansökningen skall avslås med hänsyn till att det är fråga om ett politiskt eller

militärt brott.

 Främst mot bakgrund av att det är regeringen som har att pröva de frågor som

kan uppkomma finns det, enligt regeringens mening, i vart fall inte för

närvarande skäl att frångå principen om att Utrikesdepartementet ensamt skall

utgöra centralmyndighet för mottagande av framställningar av aktuellt slag.

 För flertalet fall är nuvarande svenska regler om skriftväxling i överens-

stämmelse med förverkandekonventionen. Däremot ger varken internationella

verkställighetslagen eller tvångsmedelslagen möjlighet till direkt skriftväxling

mellan berörda myndigheter ens i de undantagsfall som avses i konventionen.

Frågan om att öppna möjligheter till en sådan direkt skriftväxling kompliceras

av den prövning som det enligt de gällande reglerna ankommer på regeringen att

göra. Någon möjlighet till förbehåll ger inte förverkandekonventionen.

 Möjligheten till direktkontakt är emellertid avsedd endast för undantags-

situationer och myndigheten i fråga kan aldrig fatta några beslut som enligt

svensk lag skall prövas av regeringen. Genom att en kopia samtidigt skall

tillställas den utsedda centralmyndigheten då möjligheten till

direktkommunikation utnyttjas får Utrikesdepartementet information om ärendet.

Handläggningen kan därför följa den ordning som förutsätts i den svenska

regleringen. Att Utrikesdepartementet fungerar som förmedlande instans bör för

övrigt inte behöva medföra någon särskild tidsutdräkt med hänsyn till

möjligheten att utnyttja moderna teleförbindelser som telefax och liknande.

Formkrav samt tillämpliga språk (artikel 25)

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I enlighet med artikel 25, punkt 3 bör |

| Sverige avge en förklaring om att en framställning ställd till |

| Sverige enligt konventionen skall vara avfattad på svenska, |

| danska, norska eller engelska eller vara åtföljd av en |

| översättning till något av dessa språk. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: En framställning skall enligt artikel 25

alltid göras skriftligen. Vid anslutning till konventionen kan en förklaring

avges om att en framställning och till den hörande handlingar skall inges i

översättning till den anmodade statens språk eller till något av Europarådets

officiella språk, engelska och franska. Det står också en stat fritt att godta

andra språk än de nu nämnda.

 Tillämpliga språk enligt internationella verkställighetslagen är svenska,

danska, norska och engelska (4 och 15 §§ förordningen 1977:178 med vissa

bestämmelser om internationellt samarbete rörande verkställighet av

brottmålsdom). Det är lämpligt att motsvarande gäller i fråga om

förverkandekonventionen.

Övriga procedurregler (artiklarna 26-35)

Enligt artikel 26 skall ingivna handlingar vara undantagna från legalisering.

Artikel 27 gäller de formella kraven på innehållet i en framställning om

samarbete och artikel 28 avser komplettering av ofullständiga framställningar.

Bestämmelserna behöver inte kommenteras närmare.

 Om en stat har mottagit mer än en framställning som avser säkerhetsåtgärder

eller verkställighet av förverkande, gäller enligt artikel 29 att detta inte får

hindra att interimistiska åtgärder vidtas. Den stat till vilken

framställningarna gjorts bör innan ytterligare åtgärder sker ta upp

förhandlingar med de ansökande staterna. Det får ankomma på Utrikesdepartementet

att i dessa fall ta kontakt med de berörda staterna. Några särskilda regler

därom bör inte behövas.

 Enligt artikel 30 föreliggger skyldighet att lämna beslutsmotivering, om

framställningen avslås. Artikel 31 gäller information som parterna är skyldiga

att lämna varandra. Bestämmelsen har delvis berörts i det föregående och behöver

inte några ytterligare kommentarer.

 Artikel 32 innehåller ett s.k. specialitetsförbehåll. En part kan som villkor

för att bevilja en framställning om bistånd föreskriva att information eller

bevis som lämnas ut inte får användas för något annat ändamål än det som

uttryckligen har angetts i framställningen. I samband med ratificering kan en

part förklara att ett sådant förbehåll alltid skall gälla i fråga om information

som lämnas av den parten.

 För det fall upplysningar eller bevismaterial överlämnats till en svensk

myndighet för att användas vid utredning eller i ett annat rättsligt förfarande

med anledning av brott, gäller enligt 1 § lagen (1991:435) med vissa

bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet att myndigheten

skall följa de begränsningar om möjligheterna att använda materialet som har

ställts upp av den främmande staten. Genom denna bestämmelse kan således ett

förbehåll som ställs av en främmande stat vid samarbete enligt

förverkandekonventionen iakttas.

 Artikel 33 innehåller föreskrifter om sekretess. Den anmodade staten skall

hålla innehållet i en framställning från en annan stat sekretessbelagd i den

utsträckning annat inte krävs för att verkställa framställningen. Kan kravet på

sekretess inte upprätthållas, skall den ansökande parten underrättas (punkt 1).

Vidare skall den ansökande staten hålla information som den fått från en annan

stat under sekretess i den utsträckning det begärs och inte strider mot

grundläggande nationella rättsprinciper. Sekretessen får hävas till den del det

är nödvändigt för att kunna fullfölja det rättsliga förfarandet (punkt 2). I

enlighet med föreskrifterna i den nationella lagstiftningen skall en stat som

med stöd av artikel 10 fått spontan information hålla denna sekretessbelagd. I

annat fall skall den part som lämnat informationen underrättas (punkt 3).

 I 5 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) finns bestämmelser om s.k.

förundersökningssekretess. Sekretess gäller bl.a. för uppgift som hänför sig

till en förundersökning i brottmål eller till ett ärende om användning av

tvångsmedel i sådant mål, om uppgiftens röjande skulle kunna innebära att syftet

med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller att den framtida

verksamheten skadas.

 Bestämmelsen om förundersökningssekretess i sekretesslagen kan i viss

utsträckning också tillämpas när det gäller motsvarande åtgärder på begäran av

en främmande stat. Ibland kan också den s.k. utrikessekretessen enligt 2 kap. 1

§ sekretesslagen vara tillämplig, dvs. sekretess föreligger om ett röjande av

uppgiften i fråga skulle störa Sveriges förbindelser med en annan stat. Det bör

dock noteras att den aktuella föreskriften i punkt 1 inte ställer upp något

absolut krav på sekretess. Däremot torde punkterna 2 och 3 täckas direkt av

reglerna om förundersökningssekretess. Det är här fråga om sekretess hos den

stat som har fått informationen. Sammanfattningsvis torde Sverige genom det

ovannämnda uppfylla de krav på möjlighet till sekretess som anges i artikel 33 i

konventionen.

 Enligt artikel 34 skall kostnaderna för förfarandet i regel bäras av den

anmodade staten. Regeln överensstämmer med vad som gäller enligt svensk lag.

Artikel 35 behandlar underrättelseskyldighet i de fall då skadeståndsanspråk

görs gällande.

5.4 Konventionens slutbestämmelser (artiklarna 36-44)

Artiklarna 36-44 innehåller konventionens slutbestämmelser, dvs. bestämmelser om

undertecknande, ikraftträdande, territoriell tillämpning och reservationer. I

dessa frågor hänvisas till konventionstexten.

6 Behovet av tillämpningsföreskrifter

Jämförelsen mellan de svenska lagreglerna och föreskrifterna i förverkande-

konventionen visar att de svenska bestämmelserna om internationell rättshjälp

m.m. i brottmål har täckning i konventionen och att några särskilda

lagstiftningsåtgärder inte är nödvändiga för att kunna tillträda konventionen.

Däremot måste bestämmelserna i internationella verkställighetslagen göras

tillämpliga i förhållande till förverkandekonventionen. Det gäller bl.a. de

ovillkorliga verkställighetshindren i 5 §, vissa av de fakultativa

verkställighetshindren enligt 6 § samt regeln i 29 § om verkställighetsförbud i

Sverige om en framställning om verkställighet har gjorts till en annan stat.

Detsamma gäller reglerna för handläggningen m.m. Dessutom bör det införas en

regel om att en framställning till en annan stat om verkställighet av

förverkande alltid skall vara åtföljd av ett förbehåll mot frihetsberövande på

grund av bristande fullgörelse (jfr artikel 17).

 Som har framgått av det föregående är internationella verkställighetslagen

direkt tillämplig i fråga om ärenden enligt brottmålsdomskonventionen och

överförandekonventionen (2 § första och andra styckena). För

brottmålsdomskonventionen gäller bestämmelserna i 4-24, 26 och 28-41 §§ och för

överförandekonventionen gäller 25 a, 25 b, 34 a, 35 och 37-41 §§. Det har dock

förutsatts att lagen skall kunna göras tillämplig även i fråga om andra

internationella överenskommelser som Sverige ingår. För sådana fall har

regeringen fått befogenhet att meddela de bestämmelser som behövs (2 § tredje

stycket). Bestämmelserna i 25-34 §§ skall dock alltid gälla i tillämpliga delar.

 Som också har redovisats tidigare har lagen gjorts tillämplig på en

överenskommelse med Thailand om överförande av dömda, på en överenskommelse med

Storbritannien om förverkande av utbyte av brott samt på FN:s

narkotikabrottskonvention. Detta har skett genom att tillämpningsföreskrifter

intagits i 21-21 b §§ förordningen (1977:178) med vissa bestämmelser om

internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. På motsvarande

sätt bör internationella verkställighetslagen göras tillämplig på

förverkandekonventionen. Regeringen har för avsikt att återkomma med sådana

tillämpningsföreskrifter.

7 Kostnader

Ett svenskt tillträde till förverkandekonventionen medför en förbättring av

Sveriges internationella samarbete på brottmålsområdet. I den utsträckning

framställningar enligt förverkandekonventionen kommer att göras till Sverige

innebär tillträdet till konventionen en ökad belastning på rättsväsendet. Det

torde dock röra sig om en endast försumbar förändring av den totala

belastningen. Vidare måste även beaktas de effektivitetsvinster som ligger i att

Sverige kan få bistånd i förverkandefrågor av andra länder enligt

förverkandekonventionen.

Sammanfattning - departementspromemorian Sveriges tillträde till Europarådets

förverkandekonvention

(Ds 1993:17)

I promemorian behandlas frågan om Sveriges tillträde till en inom Europarådet

utarbetad konvention om förverkande m.m. Konventionen innehåller regler om ett

vidgat internationellt samarbete vid brottsutredningar och vid förverkande av

brottsligt förvärvade tillgångar och av brottsverktyg. Enligt konventionen

åläggs parterna bl.a. att straffbelägga penningtvätt, dvs. förfaranden som

innebär hjälp att dölja eller omsätta vinsterna från brottslig verksamhet.

Syftet med konventionen är att stärka det internationella samarbetet för att

bekämpa allvarliga brott.

 I promemorian föreslås att Sverige, som har undertecknat konventionen,

ratificerar denna. Promemorian innehåller också förslag till lagändringar i

syfte att öka möjligheterna att lämna en annan stat bistånd i form av förhör

under förundersökning. Förslaget kan underlätta för åklagare att få motsvarande

bistånd av andra stater.

Förteckning över de remissinstanser som yttrat sig över promemorian

Remissyttranden har avgetts av Riksdagens ombudsmän (JO), Svea hovrätt,

Hovrätten för Nedre Norrland, Stockholms tingsrätt, Göteborgs tingsrätt,

Helsingborgs tingsrätt, Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren,

Rikspolisstyrelsen, Finansinspektionen, Riksskatteverket, Juridiska

fakultetsnämnden vid Uppsala universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid

Stockholms universitet, Sveriges Advokatsamfund, Svenska Bankföreningen, Svenska

Arbetsgivareföreningen, Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR och Sveriges

Domareförbund.

Riksåklagaren har bifogat yttranden från överåklagaren vid Stats-

åklagarmyndigheten för speciella mål och överåklagarna vid Region-

åklagarmyndigheterna i Västerås, Härnösand och Luleå.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 oktober 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1995/96:49 Sveriges tillträde till Europarådets

förverkandekonvention. .

CONVENTION ON

LAUNDERING, SEARCH, SEIZURE AND CONFISCATION OF THE PROCEEDS[REDACTED_EFTERNAMN] CRIME

KONVENTION OM PENNINGTVÄTT, EFTERFORSKNING, BESLAG OCH FÖRVERKANDE AV VINNING AV

BROTT

PREAMBLE

INLEDNING

The member States of the Council of Europe and the other States signatory

hereto,

Europarådets medlemsstater och övriga som undertecknat denna konvention,

Considering that the aim of the Council of Europe is to achieve a greater unity

between its members;

som beaktar att Europarådets ändamål är att uppnå en större enighet bland sina

medlemmar,

Convinced of the need to pursue a common criminal policy aimed at the protection

of society;

som är övertygade om behovet av att vidta gemensamma brottsbekämpande åtgärder

för att skydda samhället,

Considering that the fight against serious crime, which has become an

increasingly international problem, calls for the use of modern and effective

methods on an international scale;

som anser att kampen mot allvarliga brott, som har blivit ett allt större

internationellt problem, kräver ett utnyttjande av moderna och effektiva metoder

på internationell nivå;

Believing that one of these methods consists in depriving criminals of the

proceeds from crime;

som anser att en av dessa metoder består i att beröva brottslingar vinningen av

deras brott;

Considering that for the attainment of this aim a well-functioning system of

international co-operation also must be established,

som anser att även ett väl fungerande system för internationellt samarbete måste

upprättas för att upppnå detta mål;

Have agreed as follows:

har kommit överens om följande:

 75

CHAPTER I

KAPITEL I

USE OF TERMS

DEFINITIONER

Article 1

Artikel 1

Use of terms

Definitioner

For the purpose of this Convention:

a. proceeds means any economic advantage from criminal offences. It may

consist of any property as defined in subparagraph b of this article;

I denna konvention avses med

a. vinning varje ekonomisk fördel av brottsliga gärningar. Den kan bestå av

all sådan egendom som anges i b i denna artikel;

b. property includes property of any description, whether corporeal or

incorporeal, movable or immovable, and legal documents or instruments evidencing

title to, or interest in such property;

b. egendom all slags egendom, materiell eller immateriell, lös eller fast

egendom, samt juridiska handlingar eller urkunder som styrker äganderätt eller

annan rätt till sådan egendom;

c. instrumentalities means any property used or intended to be used, in any

manner, wholly or in part, to commit a criminal offence or criminal offences.

c. hjälpmedel all slags egendom som på något sätt, helt eller delvis, använts

eller varit avsedd att användas för att begå brottslig gärning eller brottsliga

gärningar;

d. confiscation means a penalty or a measure, ordered by a court following

proceedings in relation to a criminal offence or criminal offences resulting in

the final deprivation of property;

d. förverkande sådant straff eller annan åtgärd beslutad av domstol efter

rättegång på grund av brottslig gärning eller brottsliga gärningar som innebär

slutgiltigt berövande av egendom.

e. predicate offence means any criminal offence as a result of which proceeds

were generated that may become the subject of an offence as defined in Article 6

of this Convention.

e. förbrott varje brottslig gärning som resulterat i sådan vinning som kan

vara föremål för brott enligt artikel 6 i denna konvention.

 76

CHAPTER II

KAPITEL II

MEASURES TO BE TAKEN

AT NATIONAL LEVEL

ÅTGÄRDER SOM SKALL VIDTAS PÅ NATIONELL NIVÅ

Article 2

Artikel 2

Confiscation measures

Åtgärder för förverkande

1. Each Party shall adopt such legislative and other measures as may be

necessary to enable it to confiscate instrumentalities and proceeds or property

the value of which corresponds to such proceeds.

1. Varje part skall vidta sådana lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som

kan vara nödvändiga för att kunna förverka hjälpmedel och vinning eller egendom

vars värde motsvarar sådan vinning.

2. Each Party may, at the time of signature or when depositing its instrument of

ratification, acceptance, approval or accession, by a declaration addressed to

the Secretary General of the Council of Europe, declare that paragraph 1 of this

article applies only to offences or categories of offences specified in such

declaration.

2. Varje part kan vid tidpunkten för undertecknandet eller när den deponerar

sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument genom

en förklaring, ställd till Europarådets generalsekreterare, förklara att punkt 1

i denna artikel är tillämplig endast på de brott eller kategorier av brott som

anges i förklaringen.

Article 3

Artikel 3

Investigative and provisional measures

Åtgärder för att efterspana egendom och säkerhetsåtgärder

Each party shall adopt such legislative and other measures as may be necessary

to enable it to identify and trace property which is liable to confiscation

pursuant to Article 2, paragraph 1, and to prevent any dealing in, transfer or

disposal of such property.

Varje part skall vidta sådana lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som är

nödvändiga för att kunna identifiera och spåra egendom som kan förverkas enligt

artikel 2, punkt 1, och för att förhindra handel med, överlåtelse eller

undanskaffande av sådan egendom.

 77

Article 4

Artikel 4

Special investigative powers

and techniques

Särskilda åtgärder och metoder

för efterspaning

1. Each Party shall adopt such legislative and other measures as may be

necessary to empower its courts or other competent authorities to order that

bank, financial or commercial records be made available or be seized in order to

carry out the actions referred to in Articles 2 and 3. A Party shall not decline

to act under the provisions of this article on grounds of bank secrecy.

1. Varje part skall vidta sådana lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som är

nödvändiga för att domstolar eller andra behöriga myndigheter skall kunna

förordna att bank- eller affärshandlingar eller andra handlingar rörande ekono-

miska förhållanden skall göras tillgängliga eller beslagtas för att möjliggöra

åtgärder som avses i artikel 2 och 3. En part skall inte vägra att vidta

åtgärder enligt bestämmelserna i denna artikel under hänvisning till

banksekretess.

2. Each Party shall consider adopting such legislative and other measures as may

be necessary to enable it to use special investigative techniques facilitating

the identification and tracing of proceeds and the gathering of evidence related

thereto. Such techniques may include monitoring orders, observation,

interception of telecommunications, access to computer systems and orders to

produce specific documents.

2. Varje part skall överväga att vidta sådana lagstiftningsåtgärder och andra

åtgärder som är nödvändiga för att kunna använda sådana särskilda metoder för

efterspaning som underlättar identifiering och spårande av vinning och

insamlande av bevis som har anknytning därtill. Sådana metoder kan innefatta

beslut om rapporteringsskyldighet, övervakning, teleavlyssning, tillträde till

datasystem och beslut om editionsföreläggande.

 78

Article 5

Artikel 5

Legal remedies

Rättsmedel

Each party shall adopt such legislative and other measures as may be necessary

to ensure that interested parties affected by measures under Articles 2 and 3

shall have effective legal remedies in order to preserve their rights.

Varje part skall vidta sådana lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som är

nödvändiga för att säkerställa att den som berörs av åtgärder enligt artikel 2

och 3 har tillgång till effektiva rättsmedel för att kunna bevaka sina

rättigheter.

Article 6

Artikel 6

Laundering offences

Penningtvättbrott

1. Each Party shall adopt such legislative and other measures as may be

necessary to establish as offences under its domestic law, when committed

intentionally:

1. Varje part skall vidta sådana lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som är

nödvändiga för att enligt sin nationella lagstiftning belägga följande

handlingar med straff när de begås uppsåtligen:

a. the conversion or transfer of property, knowing that such property is

proceeds, for the purpose of concealing or disguising the illicit origin of the

property or of assisting any person who is involved in the commission of the

predicate offence to evade the legal consequences of his actions;

a. omsättning eller överlåtelse av egendom med vetskap om att egendomen utgör

vinning, om det sker för att dölja eller maskera egendomens olagliga ursprung

eller för att bistå en person som är delaktig i förbrottet att undandra sig de

rättsliga följderna av sina handlingar;

b. the concealment or disguise of the true nature, source, location,

disposition, movement, rights with respect to, or ownership of, property,

knowing that such property is proceeds;

and, subject to its constitutional principles and the basic concepts of its

legal system:

b. döljande eller maskering av egendomens rätta art eller ursprung, av dess

belägenhet eller förfogandet över den eller dess förflyttning eller av

äganderätten eller andra rättigheter till den med vetskap om att egendomen utgör

vinning;

och, med reservation för sina konstitutionella principer och grundbegreppen i

sin rättsordning:

c. the aquisition, possession or use of property, knowing, at the time of

receipt, that such property was proceeds;

c. förvärv, innehav eller användning av egendom om gärningsmannen vid

mottagandet kände till att egendomen utgjorde vinning;

d. participation in, association or conspiracy to commit, attempts to commit and

aiding, abetting, facilitating and counselling the commission of any of the

offences established in accordance with this article.

d. delaktighet i brott som anges i denna artikel, samverkan eller

sammansvärjning i avsikt att begå sådana brott, försök att begå eller medhjälp

eller bistånd till, främjande av eller råd för genomförandet av sådant brott.

2. For the purpose of implementing or applying paragraph 1 of this article:

a. it shall not matter whether the predicate offence was subject to the criminal

jurisdiction of the Party;

2. För att genomföra eller tillämpa punkt 1 i denna artikel

a. skall det inte tillmätas någon betydelse huruvida förbrottet var föremål för

partens straffrättsliga domsrätt eller inte;

b. it may be provided that the offences set forth in that paragraph do not apply

to the persons who committed the predicate offence;

b. kan föreskrivas, att gärning som anges i den punkten inte skall föreligga i

fråga om den som har begått förbrottet.

c. knowledge, intent or purpose required as en element of an offence set forth

in that paragraph may be inferred from objective, factual circumstances.

c. får vetskap, uppsåt eller avsikt som erfordras för att gärning som anges i

den punkten skall föreligga härledas från yttre faktiska omständigheter.

3. Each Party may adopt such measures as it considers necessary to establish

also as offences under its domestic law all or some of the acts referred to in

paragraph 1 of this article, in any or all of the following cases where the

offender:

a. ought to have assumed that the property was proceeds:

b. acted for the purpose of making profit;

3. Varje part kan vidta sådana åtgärder som den anser nödvändiga för att enligt

sin nationella lagstiftning också straffbelägga alla eller vissa av de gärningar

som avses i punkt 1 i denna artikel i något eller samtliga av följande fall då

gärningsmannen

a. borde ha insett att egendomen var vinning;

b. handlat i vinstsyfte;

c. acted for the purpose of promoting the carrying on of further criminal

activity.

c. handlat i syfte att främja fortsatt brottslig verksamhet.

4. Each Party may, at the time of signature or when depositing its instrument of

ratification, acceptance, approval or acession, by declaration addressed to the

Secretary General of the Council of Europe declare that paragraph 1 of this

article applies only to predicate offences or categories of such offences

specified in such declaration.

4. Varje part kan vid tidpunkten för undertecknandet eller när den deponerar

sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument genom

en förklaring ställd till Europarådets generalsekreterare förklara att punkt 1 i

denna artikel endast är tillämplig på sådana förbrott eller sådana kategorier av

förbrott som anges i förklaringen.

 79

CHAPTER III

KAPITEL III

INTERNATIONAL CO-OPERATION

INTERNATIONELLT SAMARBETE

Section 1

Avdelning I

Principles of international co-operation

Principer för internationellt samarbete

Article 7

Artikel 7

General principles and measures for international co-operation

Allmänna principer och åtgärder för internationellt samarbete

1. The Parties shall co-operate with each other to the widest extent possible

for the purposes of investigations and proceedings aiming at the confiscation of

instrumentalities and proceeds.

1. Parterna skall i största möjliga utsträckning samarbeta med varandra då det

gäller brottsutredningar och rättsliga förfaranden som syftar till att förverka

hjälpmedel och vinning.

2. Each Party shall adopt such legislative or other measures as may be necessary

to enable it to comply, under the conditions provided for in this chapter, with

request:

a. for confiscation of specific items of property representing proceeds or

instrumentalities, as well as for confiscation of proceeds consisting in a

requirement to pay a sum of money corresponding to the value of proceeds:

b. for investigative assistance and provisional measures with a view to either

form of confiscation referred to under a. above.

2. Varje part skall vidta sådana lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som är

nödvändiga för att enligt villkoren i detta kapitel kunna verkställa

framställningar som gäller

a. förverkande av bestämda föremål som utgör vinning eller hjälpmedel liksom

sådant förverkande av vinning som består av ett åläggande att betala ett

penningbelopp motsvarande värdet av vinningen.

b. bistånd med efterspaning och säkerhetsåtgärder med avseende på de slag av

förverkande som avses i a. ovan.

 80

Section 2

Avdelning 2

Investigative assistance

Bistånd med efterspaning

Article 8

Artikel 8

Obligation to assist

Skyldighet att lämna bistånd

The parties shall afford each other, upon request, the widest possible measure

of assistance in the identification and tracing of instrumentalities, proceeds

and other property liable to confiscation. Such assistance shall include any

measure providing and securing evidence as to the existence, location or move-

ment, nature, legal status or value of the aforementioned property.

Parterna skall på begäran lämna varandra bistånd i största möjliga omfattning

vid identifiering och spårande av hjälpmedel, vinning och annan egendom som kan

bli föremål för förverkande. Sådant bistånd skall innefatta alla åtgärder för

att tillhandahålla och säkra bevisning angående förekomst, belägenhet eller för-

flyttning, art, rättslig karaktär eller värde av den nämnda egendomen.

Article 9

Artikel 9

Execution of assistance

Verkställighet av bistånd

The assistance pursuant to Article 8 shall be carried out as permitted by and in

accordance with the domestic law of the requested Party and, to the extent not

incompatible with such law, in accordance with the procedures specified in the

request.

Bistånd enligt artikel 8 skall lämnas i enlighet med och på de villkor som

föreskrivs i den anmodade partens nationella lag och i enlighet med de

förfaranden som anges i framställningen i den utsträckning det inte är

oförenligt med den nationella lagen.

Article 10

Artikel 10

Spontaneous information

Frivillig information

Without prejudice to its own investigations or proceedings, a Party may without

prior request

Om det inte är till skada för egna brottsutredningar eller rättsliga förfaranden

kan en part utan att först ha

 81

forward to another Party information on instrumentalities and proceeds, when it

considers that the disclosure of such information might assist the receiving

Party in initiating or carrying out investigations or proceedings or might lead

to a request by that Party under this chapter.

erhållit en framställning därom överlämna information om hjälpmedel och vinning

till annan part, när den anser att lämnandet av sådan information skulle kunna

bistå den mottagande parten att inleda eller genomföra brottsutredningar eller

rättsliga förfaranden eller kunna föranleda den mottagande parten att inkomma

med en framställning enligt detta kapitel.

Section 3

Avdelning 3

Provisional measures

Säkerhetsåtgärder

Article 11

Artikel 11

Obligation to take provisional measures

Skyldighet att vidta säkerhetsåtgärder

1. At the request of another Party which has instituted criminal proceedings or

proceedings for the purpose of confiscation, a Party shall take the necessary

provisional measures, such as freezing or seizing, to prevent any dealing in,

transfer or disposal of property which, at a later stage, may be the subject of

a request for confiscation or which might be such as to satisfy the request.

1. På framställning av annan part som har inlett rättsliga förfaranden eller

förfaranden för förverkande skall en part vidta nödvändiga säkerhetsåtgärder,

såsom spärrande eller beslag, för att förhindra handel med, överlåtelse eller

undanskaffande av egendom som vid en senare tidpunkt kan begäras förverkad eller

som annars kan tas i anspråk för att tillgodose framställningen.

2. A Party which has received a request for confiscation pursuant to Article 13

shall, if so requested, take the measures mentioned in paragraph 1 of this

article in respect of any property which is the subject of the request or which

might be such as to satisfy the request.

2. En part som har mottagit framställning om förverkande enligt artikel 13 skall

på begäran vidta de i punkt 1 i denna artikel angivna åtgärderna beträffande all

slags egendom som begärs förverkad eller som annars kan tas i anspråk för att

tillgodose framställningen.

 82

Article 12

Artikel 12

Execution of provisional measures

Verkställighet av säkerhetsåtgärder

1. The provisional measures mentioned in Article 11 shall be carried out as

permitted by and in accordance with the domestic law of the requested Party and,

to the extent not incompatible with such law, in accordance with the procedures

specified in the request.

1. De i artikel 11 angivna säkerhetsåtgärderna skall vidtas i enlighet med och

på de villkor som föreskrivs i den anmodade partens nationella lag och i

enlighet med de förfaranden som anges i framställningen i den utsträckning det

inte är oförenligt med den nationella lagen.

2. Before lifting any provisional measure taken pursuant to this article, the

requested Party shall, wherever possible, give the requesting Party an

opportunity to present its reasons in favour of continuing the measure.

2. Innan en säkerhetsåtgärd som vidtagits enligt denna artikel hävs, skall den

anmodade parten, om det är möjligt, ge den ansökande parten möjlighet att

redovisa sina skäl för att åtgärden skall bestå.

Section 4

Sektion 4

Confiscation

Förverkande

Article 13

Artikel 13

Obligation to confiscate

Skyldighet att förverka

1. A Party, which has received a request made by another Party for confiscation

concerning instrumentalities or proceeds, situated in its territory, shall:

1. En part som har mottagit en framställning om förverkande från en annan part

beträffande hjälpmedel eller vinning som finns på dess område skall

a. enforce a confiscation order made by a court of a requesting Party in

relation to such instrumentalities or proceeds; or

a. verkställa ett beslut om förverkande meddelat av en domstol i den ansökande

staten avseende sådana hjälpmedel eller sådan vinning, eller

b. submit the request to its competent authorities for the purpose of obtaining

an order of confiscation and, if such order is granted, enforce it.

b. överlämna framställningen till sina behöriga myndigheter för att utverka ett

beslut om förverkande och, om ett sådant beslut meddelas, låta verkställa det.

2. For the purpose of applying paragraph 1.b of this article, any Party shall

whenever necessary have competence to institute confiscation proceedings under

its own law.

2. För tillämpningen av punkt 1.b i denna artikel skall varje part, när så är

nödvändigt,vara behörig att inleda förfarande om förverkande enligt dess egen

lagstiftning.

3. The provisions of paragraph 1 of this article shall also apply to

confiscation consisting in a requirement to pay a sum of money corresponding to

the value of proceeds, if property on which the confiscation can be enforced is

located in the requested Party. In such cases,when enforcing confiscation

pursuant to paragraph 1, the requested Party shall, if payment is not obtained,

realise the claim on any property available for that purpose.

3. Bestämmelserna i punkt 1 i denna artikel skall också tillämpas på förverkande

som består i ett åläggande att betala ett penningbelopp motsvarande värdet av

vinning, om egendom som kan tas i anspråk för förverkande finns på den anmodade

partens område. Om betalning inte har erhållits, skall den anmodade parten i

sådana fall när den verkställer förverkande enligt punkt 1, verkställa kravet i

annan egendom som är tillgänglig för ändamålet.

4. If a request for confiscation concerns a specific item of property, the

Parties may agree that the requested Party may enforce the confiscation in the

form of a requirement to pay a sum of money corresponding to the value of the

property.

4. Om en framställning av förverkande avser ett bestämt föremål kan parterna

komma överens om att den anmodade parten kan verkställa förerkandet i form av

ett åläggande att betala ett penningbelopp motsvarande värdet av egendomen.

Article 14

Artikel 14

Execution of confiscation

Verkställighet av förverkande

1. The procedures for obtaining and enforcing the confiscation under Article 13

shall be governed by the law of the requested Party.

1. Förfarandet för att uppnå och verkställa förverkande enligt artikel 13 skall

regleras i enlighet med den anmodade partens lagstiftning.

2. The requested Party shall be bound by the the findings as to the facts in so

far as they are stated in a conviction or juridical decision of the requesting

Party or in so far as such conviction or juridical decision is implicity based

on them.

2. Den anmodade parten skall vara bunden av den bedömning av vad som är styrkt i

målet som uttryckligen framgår av den dom eller det beslut som skall verkställas

eller som det indirekt framgår att domen eller beslutet grundar sig på.

3. Each Party may, at the time of signature or when depositing its instrument

of ratification, acceptance, approval or accession, by a declaration addressed

to the Secretary General of the Council of Europe, declare that paragraph 2 of

this article applies only subject to its constitutional principles and the basic

concepts of its legal system.

3. Varje part kan vid tidpunkten för undertecknandet eller när den deponerar

sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument genom

en förklaring ställd till Europarådets generalsekreterare förklara att punkt 2 i

denna artikel endast är tillämplig i den mån detta är förenligt med partens

konstitutionella principer och grundbegreppen i dess rättsordning.

4. If the confiscation consists in the requirement to pay a sum of money, the

competent authority of the request Party shall convert the amount thereof into

the currency of that Party at the rate of exchange ruling at the time when the

decision to enforce the confiscation is taken.

4. Om förverkandet består i ett åläggande att betala ett penningbelopp, skall

den anmodade partens behöriga myndighet omräkna beloppet till den partens valuta

enligt den växelkurs som gäller när beslutet om verkställighet av förverkandet

fattas.

5. In the case of Article 13, paragraph 1.a, the requesting Party alone shall

have the right to decide on any application for review of the confiscation

order.

5. Vid tillämpningen av artikel 13 punkt 1.a skall den ansökande parten ensam ha

rätt att besluta om varje ansökan om omprövning av beslutet om förverkande.

 83

Article 15

Artikel 15

Confiscated property

Förverkad egendom

Any property confiscated by the requested Party shall be disposed of by that

Party in accordance with its domestic law, unless otherwise agreed by the

Parties concerned.

All egendom som förverkats av den anmodade parten skall förfogas över av den

parten i enlighet med dess nationella lag, såvida inte de berörda parterna

kommit överens om annat.

Article 16

Artikel 16

Right of enforcement and maximum amount of confiscation

Rätt till verkställighet samt högsta belopp som kan förverkas

1. A request for confiscation made under Article 13 does not affect the right of

the requesting Party to enforce itself the confiscation order.

1. En framställning om förverkande enligt artikel 13 påverkar inte den ansökande

partens rätt att själv verkställa beslutet om förverkande.

2. Nothing in this Convention shall be so interpreted as to permit the total

value of the confiscation to exceed the amount of the sum of money specified in

the confiscation order. If a Party finds that this might occur, the parties

concerned shall enter into consultations to avoid such an effect.

2. Ingenting i denna konvention skall tolkas så att det totala värdet av

förverkandet får överstiga det penningbelopp som anges i beslutet om

förverkande. Om en part finner att detta kan bli fallet, skall de berörda

parterna samråda för att undvika detta.

 84

Article 17

Artikel 17

Imprisonment in default

Åläggande av fängelsestraff vid bristande fullgörelse

The requested Party shall not impose imprisonment in default or any other

measure restricting the liberty of a person as a result of a request under

Article 13, if the requesting Party has so specified in the request.

Den anmodade parten skall inte till följd av en framställning enligt artikel 13

ålägga fängelsestraff vid bristande fullgörelse eller vidta annan åtgärd som

inskränker en persons frihet, om den ansökande parten i framställningen har

förklarat att så inte får ske.

 85

Section 5

Avdelning 5

Refusal and postponement of co-operation

Vägran och uppskjutande av samarbete

Article 18

Artikel 18

Grounds for refusal

Skäl för avslag

1. Co-operation under this chapter may be refused if:

1. Samarbete enligt detta kapitel kan vägras om:

a. the action sought would be contrary to the fundamental principles of the

legal system of the requested Party; or

a. den begärda åtgärden skulle strida mot de grundläggande principerna i den

anmodade partens rättsordning, eller

b. the execution of the request is likely to prejudice the sovereignty,

security, ordre public, or other essential interests of the requested Party; or

b. verkställighet av den begärda åtgärden sannolikt skulle skada den anmodade

partens suveränitet, säkerhet, allmänna rättsprinciper (ordre public) eller

andra väsentliga intressen, eller

c. in the opinion of the requested Party, the importance of the case to which

the request relates does not justify the taking of the action sought; or

c. brottet inte är av sådan vikt att det enligt den anmodade partens uppfattning

motiverar den begärda åtgärden, eller

d. the offence to which the request relates is a political or fiscal offence; or

d. brottet som framställningen avser är politiskt brott eller skattebrott, eller

e. the requested Party considers that compliance with the action sought would be

contrary to the principle of ne bis in idem; or

e. den anmodade parten anser att bifall till den begärda åtgärden skulle strida

mot principen ne bis in idem, eller

f. the offence to which the request relates would not be an offence under the

law of the requested Party if committed within its jurisdiction. However, this

ground for refusal appplies to co-operation under Section 2 only in so far as

the assistance sought involves coercive action.

f. det brott som framställningen avser inte skulle utgöra brott enligt den

anmodade partens lag om brottet förövats inom dess område. Detta skäl för avslag

får emellertid tillämpas på samarbete enligt avdelning 2 endast om det begärda

biståndet innebär användning av tvångsmedel.

2. Co-operation under Section 2, in so far as the assistance sought involves

coercive action, and under Section 3 of this chapter, may also be refused if the

measures sought could not be taken under the domestic law of the requested Party

for the purposes of investigations or proceedings, had it been a similar

domestic case.

2. Samarbete enligt avdelning 2 såvitt det begärda biståndet innebär användning

av tvångsmedel och samarbete enligt avdelning 3 i detta kapitel kan även vägras,

om de begärda åtgärderna inte skulle vara tillåtna enligt den amodade partens

nationella lag för brottsutredningar eller rättsliga förfaranden om det gällt

ett motsvarande inhemskt fall.

3. Where the law of the requested Party so requires, co-operation under section

2, in so far as the assistance sought involves coercive action, and under

Section 3 of this chapter may also be refused if the measures sought or any

other measures having similar effects would not be permitted under the law of

the requesting Party, or, as regards the competent authorities of the requesting

Party, if the request is not authorised by either a judge or another judicial

authority, including public prosecutors, any of these authorities acting in

relation to criminal offences.

3. Om det är nödvändigt enligt den anmodade partens lag kan även samarbete

enligt avdelning 2 såvitt det begärda biståndet innebär användning av

tvångsmedel och samarbete enligt avdelning 3 i detta kapitel, vägras, om de

åtgärder som begärts eller andra åtgärder med motsvarande verkan inte skulle

vara tillåtna enligt den ansökande partens lag eller, vad beträffar den ansö-

kande partens behöriga myndigheter, om framställningen inte godkänts av en

domstol eller någon annan rättslig myndighet, inbegripet allmän åklagare, i

samband med handläggningen av brottmål.

4. Co-operation under Section 4 of this chapter may also be refused if:

4. Samarbete enligt avdelning 4 i detta kapitel kan även vägras om:

a. under the law of the requested Party confiscation is not provided for in

respect of the type of offence to which the request relates; or

a. enligt den anmodade partens lag förverkande inte är möjligt vid den typ av

brott som framställningen avser, eller

b. without prejudice to the obligation pursuant to Article 13, paragraph 3, it

would be contrary to the principles of the domestic laws of the requested Party

concerning the limits of confiscation in respect of the relationsship between an

offence and:

b. det utan att inskränka skyldigheten enligt artikel 13, punkt 3 skulle strida

mot sådana principer i den anmodade partens nationella lag som begränsar

möjligheterna till förverkande med hänsyn till förhållandet mellan ett brott

och:

i. an economic advantage that might be qualified as its proceeds; or

i. en ekonomisk fördel som kan betecknas som vinning därav, eller

ii. property that might be qualified as its instrumentalities; or

ii. egendom som kan betecknas som hjälpmedel; eller

c. under the law of the requested Party confiscation may no longer be imposed or

enforced because of the lapse of time; or

c. förverkande enligt den anmodade partens lag inte längre kan åläggas eller

verkställas på grund av preskription, eller

d. the request does not relate to a previous conviction, or a decision of a

judicial nature or a statement in such a decision that an offence or several

offences have been committed, on the basis of which the confiscation has been

ordered or is sought; or

d. framställningen inte grundas på föregående dom i brottmål eller beslut av

rättslig natur eller ett uttalande i ett sådant beslut om att ett eller flera

brott har begåtts och på grundval av vilket förverkandet har beslutats eller

begärts, eller

e. confiscation is either not enforceable in the requesting Party, or it is

still subject to ordinary means of appeal; or

e. förverkandet inte kan verkställas hos den ansökande parten eller om

förverkandet fortfarande är föremål för överklagande i ordinär ordning.

f. the request relates to a confiscation order resulting from a decision rended

in absentia of the person against whom the order was issued and, in the opinion

of the requested Party, the proceedings conducted by the requesting Party

leading to such decision did not satisfy the minimum rights of defence

recognised as due to everyone against whom a criminal charge is made.

f. framställningen avser ett beslut om förverkande som grundas på ett avgörande

som har fattats utan att den person som berörs därav har varit närvarande och

om, enligt den anmodade partens uppfattning, de rättsliga förfaranden som

vidtagits av den ansökande parten och som ledde till ett sådant avgörande inte

gav vederbörande de möjligheter att försvara sig som bör tillkomma den som är

anklagad för brott.

5. For the purposes of paragraph 4. f of this article a decision is not

considered to have been rendered in absentia if:

5. Vid tillämpning av punkt 4 f i denna artikel skall ett avgörande inte anses

ha fattats in absentia om

a. it has been confirmed or pronounced after opposition by the person concerned;

or

a. det har bekräftats eller meddelats efter opposition av den berörda personen,

eller

b. it has been rended on appeal, provided that the appeal was lodged by the

person concerned.

b. det har meddelats efter överklagande på talan av den berörda personen.

6. When considering, for the purposes of paragraph 4, f of this article, if the

minimum rights of defence have been satisfied, the requested Party shall take

into account the fact that the person concerned has deliberately sought to evade

justice or the fact that that person, having had the possibility of lodging a

legal remedy against the decision made in absentia, elected not to do so. The

same will apply when the person concerned, having been duly served with the

summons to appear, elected not to do so nor to ask för adjournment.

6. Vid bedömningen enligt punkt 4 f i denna artikel huruvida de minimiregler som

bör gälla för möjligheterna att försvara sig har tillgodosetts, skall den

anmodade parten beakta att den berörda personen avsiktligen har undandragit sig

det rättsliga förfarandet eller att denne valt att inte överklaga det avgörande

som fattats i hans frånvaro trots att han haft tillfälle att göra det. Detta

gäller även de fall då den berörda personen efter att ha blivit vederbörligen

delgiven kallelse valt att inte inställa sig och inte heller begärt uppskov.

7. A Party shall not invoke bank secrecy as a ground to refuse any co-operation

under this chapter. Where its domestic law so requires, a Party may require that

a request for co-operation which would involve the lifting of bank secrecy be

authorised by either a judge or another judicial authority, including public

prosecutors, any of these authorities acting in relation to criminal offences.

7. En part får inte åberopa banksekretess som skäl för vägran att samarbeta

enligt detta kapitel. Om dess nationella lag gör det nödvändigt, kan en part

kräva att en framställning om samarbete som skulle innebära hävande av

banksekretess skall vara godkänd antingen av en domstol eller av någon annan

rättslig myndighet, inbegripet allmän åklagare, i samband med handläggningen av

brottmål.

8. Without prejudice to the ground for refusal provided for in paragraph 1. a of

this article:

8. Utan att inskränka på de skäl för vägran som anges i punkt 1. a i denna

artikel:

a. that fact that the person under investigation or subjected to a confiscation

order by the authorities of the requesting Party is a legal person shall not be

invoked by the requested Party as an obstacle to affording any co-operation

under this chapter;

a. får det faktum att den som är föremål för utredning eller berörs av ett

beslut om förverkande, meddelat av den ansökande partens myndigheter, är en

juridisk person inte åberopas av den anmodade parten som hinder för att

samarbeta enligt detta kapitel;

b. the fact that the natural person against whom an order of confiscation of

proceeds has been issued has subsequently died or the fact that a legal person

against whom an order of confiscation of proceeds has been issued has

subsequently been dissolved shall not be invoked as an obstacle to render

assistance in accordance with Article 13, paragraph 1 a.

b. får det faktum att en fysisk person mot vilken ett beslut om förverkande av

vinning har fattats därefter har avlidit eller det faktum att en juridisk person

mot vilken beslut om förverkande av vinning har fattats därefter har upplösts

inte åberopas som hinder för att lämna bistånd i enlighet med artikel 13, punkt

1. a.

Article 19

Artikel 19

Postponement

Uppskov

The requested Party may postpone action on a request if such action would

prejudice investigations or proceedings by its authorities.

Den anmodade parten kan skjuta upp en begärd åtgärd om den skulle vara till

skada för dess myndigheters brottsutredningar eller rättsliga förfaranden.

Article 20

Artikel 20

Partial or conditional granting of a request

Partiellt eller villkorligt bifall till en framställning

Before refusing or postponing co-operation under this chapter, the requested

Party shall, where appropriate after having consulted

Innan samarbete enligt detta kapitel avslås eller skjuts upp skall den anmodade

parten, efter samråd med den

 86

the requesting Party, consider whether the request may be granted partially or

subject to such conditions as it deems necessary.

ansökande parten där så är lämpligt, överväga huruvida framställningen kan

medges delvis eller på de villkor som den anser nödvändiga.

Section 6

Avdelning 6

Notification and protection of third parties rights

Underrättelser och skyddande av tredje mans rättigheter

Article 21

Artikel 21

Notification of documents

Underrättelse om handlingar

1. The Parties shall afford each other the widest measure of mutual assistance

in the serving of judicial documents to persons affected by provisional measures

and confiscation.

1. Parterna skall i största möjliga omfattning lämna varandra inbördes

rättshjälp för delgivning av rättegångshandlingar med personer som berörs av

säkerhetsåtgärder och förverkande.

2. Nothing in this article is intended to interfere with:

2. Ingenting i denna artikel avser att inverka på

a. the possibility of sending judicial documents, by postal channels, directly

to persons abroad;

a. möjligheten att per post skicka rättegångshandingar direkt till personer

utomlands,

b. the possibility for judicial officers, officials or other competent

authorities of the Party of origin to effect service of judicial documents

directly through the consular authorities of that Party or through judicial

officers, officials or other competent authorities of the Party of destination.

unless the Party of destination makes a declaration to the contrary to the

Secretary General of the Council of Europe at the time of signature of when

depositing its instrument of ratification, acceptance, approval or accession.

b. möjligheten för judiciell personal, tjänstemän eller andra behöriga

myndigheter hos den part som utfärdat beslutet att delge rättegångshandlingar

direkt genom dess egna konsulära myndigheter eller genom judiciell personal,

tjänstemän eller andra behöriga myndigheter hos den mottagande parten,

om inte den mottagande parten genom en förklaring till Europarådets

generalsekreterare vid tidpunkten för undertecknandet eller när den deponerar

sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument

förklarar att så inte får ske.

3. When serving judicial documents to persons abroad affected by provisional

measures or confiscation orders issued in the sending Party, this Party shall

indicate what legal remedies are available under its law to such persons.

3. Vid delgivning av rättegångshandlingar med personer utomlands som berörs av

säkerhetsåtgärder eller beslut om förverkande som fattats av den part som sänder

handlingarna skall parten ange vilka rättsmedel som de enligt den partens lag

har till sitt förfogande.

Article 22

Artikel 22

Recognition of foreign decisions

Erkännande av utländska beslut

1. When dealing with a request for co-operation under Sections 3 and 4, the

requested Party shall recognise any judicial decision taken in the requesting

Party regarding rights claimed by third parties.

1. Den anmodade parten skall vid handläggningen av en framställning om samarbete

enligt avdelning 3 och 4 erkänna varje rättsligt beslut som fattats av den

ansökande parten i fråga om rättigheter som gjorts gällande av tredje man.

2. Recognition may be refused if:a. third parties did not have adequate

opportunity to assert their rights; or

2. Erkännande kan vägras om:

 a. tredje man inte haft tillräcklig möjlighet att hävda sina rättigheter,

eller

b. the decision is incompatible with a decision already taken in the requested

Party on the same matter; or

b. beslutet är oförenligt med ett beslut som redan har fattats av den anmodade

parten i samma fråga, eller

c. it is incompatible with the ordre public of the requested Party; or

c. det är oförenligt med den anmodade partens allmänna rättsprinciper (ordre

public), eller

d. the decision was taken contrary to provisions on exclusive jurisdiction

provided for by the law of the requested Party.

d. beslutet har fattats i strid mot bestämmelser enligt vilka den anmodade

parten har förbehållit sig domsrätten i frågan.

 87

Section 7

Avdelning 7

Procedural and other general rules

Proceduregler samt andra allmänna bestämmelser

Article 23

Artikel 23

Central authority

Centralorgan

1. The parties shall designate a central authority or, if necessary, aut-

horities, which shall be responsible for sending and answering requests made

under this chapter, the execution of such requests or the transmission of them

to the authorities competent for their execution.

1. Parterna skall utse ett centralorgan eller, om så erfordras, flera sådana

organ som skall svara för avsändande och besvarande av framställningar som görs

enligt detta kapitel, handläggningen av sådana framställningar eller

överlämnandet av dem till de behöriga myndigheterna för handläggning.

2. Each Party shall, at the time of signature or when depositing its instrument

of ratification, acceptance, approval or accession, communicate to the Secretary

General of the Council of Europe the names and addresses of the authorities

designated in pursuance of paragraph 1 of this article.

2. Varje part skall vid tidpunkten för undertecknandet eller när den deponerar

sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument

meddela Europarådets generalsekreterare namn och adress på de enligt punkt 1 i

denna artikel utsedda organen.

Article 24

Artikel 24

Direct communication

Direkt översändande

1. The central authorities shall communicate directly with one another

1. Centralorganen skall översända handlingar direkt mellan varandra

2. In the event of urgency, requests or communications under this chapter may be

sent directly by the judicial authorities, including public prosecutors, of the

requesting Party to such authorities of the requested Party. In such cases a

copy shall be sent at the same time to the central authority of the requested

Party through the central authority of the requesting Party.

2. I brådskande fall kan framställningar eller meddelanden enligt detta kapitel

sändas av den ansökande partens rättsliga myndigheter, inbegripet allmän

åklagare, direkt till den anmodade partens motsvarande myndigheter. I sådana

fall skall den ansökande partens centralorgan samtidigt sända en kopia till den

anmodade partens centralorgan.

3. Any request or communication under paragraphs 1 and 2 of this article may be

made through the International Criminal Police Organisation (Interpol).

3. Framställningar eller meddelanden enligt punkt 1 och 2 skall kunna versändas

genom Internationella Kriminalpolisorganisationen (Interpol).

4. When a request is made pursuant to paragraph 2 of this article and the

authority is not competent to deal with the request, it shall refer the request

to the competent national authority and inform directly the requesting Party

that it has done so.

4. Om en framhållning sänds i enlighet med punkt 2 i denna artikel och den

myndighet som mottagit framställningen inte är behörig att pröva den, skall

myndigheten överlämna framställningen till den behöriga nationella myndigheten

och omedelbart underrätta den ansökande staten därom.

5. Requests or communication under section 2 of this chapter, which do not

involve coercive action, may be directly transmitted by the competent

authorities of the requesting Party to the competent authorities of the

requested Party.

5. Framställningar eller meddelanden enligt avdelning 2 i detta kapitel får, om

de inte avser tvångsmedel, sändas av behöriga myndigheter hos den ansökande

parten direkt till behöriga myndigheter hos den anmodade parten.

 88

Article 25

Artikel 25

Form of request and languages

Formkrav samt tillämpliga språk

1. All requests under this chapter shall be made in writing. Modern means of

telecommunications, such as telefax, may be used.

1. Alla framställningar enligt detta kapitel skall göras skriftligt. Moderna

telekommunikationer, såsom telefax, får användas.

2. Subject to the provisions of paragraph 3 of this article, translations of the

requests or supporting documents shall not be required.

2. Med förbehåll för bestämmelserna i punkt 3 i denna artikel skall översättning

av framställningar eller bifogade handlingar inte erfordras.

3. At the time of signature or when depositing its instrument of ratification,

acceptance, approval or accession, any Party may communicate to the Secretary

General of the Council of Europe a declaration that it reserves the right to

require that requests made to it and documents supporting such requests be

accompanied by a translation into its own language or into one of the official

languages of the Council of Europe or into such one of these languages as it

shall indicate. It may on that occasion declare its readiness to accept

translations in any other language as it may specify. The other Parties may

apply the reciprocity rule.

3. Varje part kan vid tidpunkten för undertecknandet eller när den deponerar

sitt ratifikations-, godkännande- eller anslutningsinstrument i en förklaring

ställd till Europarådets generalsekreterare meddela att den förbehåller sig

rätten att kräva att gjorda framställningar jämte till sådana framställningar

fogade handlingar skall åtföljas av en översättning till dess eget språk eller

till ett av Europarådets officiella språk eller till det av dessa språk som den

anger. Parten kan samtidigt förklara sig beredd att godkänna översättningar

till varje annat språk som den anger. De andra parterna kan tillämpa regeln om

ömsesidighet.

Article 26

Artikel 26

Legalisation

Legalisering

Documents transmitted in application of this chapter shall be exempt from all

legalisation formalities.

Handlingar som sänds i enlighet med detta kapitel skall vara undantagna från

alla legaliseringsformaliteter.

 89

 90

Article 27

Artikel 27

Content of request

Framställningens innehåll

1. Any request for co-operation under this chapter shall specify:

1. Varje framställning om samarbete enligt detta kapitel skall ange:

a. the authority making the request and the authority carrying out the

investigations or proceedings;

a. den myndighet som gör framställningen och den myndighet som handlägger

brottsutredningen eller det rättsliga förfarandet,

b. the object of and the reason for the request;

b. föremålet för framställningen samt skälen för den ;

c. the matters, including the relevant facts (such as date, place and

circumstances of the offence) to which the investigations or proceedings relate,

except in the case of a request for notification;

c. de ärenden, inbegripet de fakta som är av betydelse i ärendet (såsom tid och

plats samt andra omständigheter rörande brottet), som brottsutredningen eller

det rättsliga förfarandet avser utom då framställningen avser en begäran om

underrättelse;

d. in so far as the co-operation involves coercive ation:

d. om samarbetet innebär användning av tvångsmedel:

i. the text of the statutory provisons or, where this is not possible, a

statement of the relevant law applicable; and

i. texten till relevanta lagbestämmelser eller, där detta inte är möjligt,

redogörelse för tillämplig lag; och

ii. an indication that the measure sought or any other measures having similar

effects could be taken in the territory of the requesting Party under its own

law;

ii. huruvida den begärda åtgärden eller andra åtgärder med liknande verkan kan

komma att vidtas på den ansökande partens område i enlighet med dess egen lag.

e. where necessary and in so far as possible:

e. om det är nödvändigt och i den utsträckning det är möjligt

i. details of the persons concerned, including name, date and place of birth,

nationality and location, and, in the case of a legal person, its seat; and

i. uppgifter om de personer som berörs, såsom namn, födelsedatum och födelseort

och uppehållsort och, om framställningen gäller en juridisk person, platsen där

denna har sitt säte, och

ii. the property in relation to which co-operation is sought, its location, its

connection with the person or persons concerned, any connection with the

offence, as well as any available information about other persons *nterests in

the property; and

ii. den egendom i fråga om vilken samarbete begärs, dess belägenhet, dess

samband med den eller de personer som berörs, varje samband med brottet liksom

tillgänglig information om vilka intressen andra personer har i egendomen, och

f. any particular procedure the requesting Party wishes to be followed.

f. vilka särskilda formkrav som den ansökande parten önskar skall tillämpas.

2. A request for provisional measures under Section 3 in relation to seizure of

property on which a confiscation order consisting in the requirement to pay a

sum of money may be realised shall also indicate a maximum amount for which

recovery is sought in that property.

2. En framställning om säkerhets- åtgärder enligt avdelning 3 som gäller beslag

av egendom, i vilken ett beslut om förverkande som består i ett åläggande att

betala ett penningbelopp kan verkställas, skall även ange det högsta belopp för

vilket verkställighet söks i den egendomen.

3. In addition to the indications mentioned in paragraph 1, any request under

Section 4 shall contain:

3. Utöver vad som anges i punkt 1 skall varje framställning enligt avdelning 4

innehålla:

a. in the case of Article 13, paragraph 1.a:

a. i fråga om artikel 13, punkt 1 a:

i. a certified true copy of the confiscation order made by the court in the

requesting Party and a statement of the grounds on the basis of which the order

was made, if they are not indicated in the order itself;

i. en bestyrkt kopia av det beslut om förverkande som meddelats av domstolen i

den ansökande staten och en redogörelse för de skäl på vilka beslutet grundas,

om de inte är angivna i beslutet;

ii. an attestation by the competent authority of the requesting Party that the

confiscation order is enforceable and not subject to ordinary means of appeal;

ii. ett intyg av den ansökande partens behöriga myndighet om att beslutet om

förverkande kan verkställas och inte är föremål för överklagande;

iii. information as to the extent to which the enforcement of the order is

requested; and

iii. information om i vilken utsträckning verkställighet av beslutet begärs, och

iv. information as to the necessity of taking any provisional measures;

iv. information om nödvändigheten att vidta säkerhetsåtgärder;

b. in the case of Article 13, paragraph 1.b, a statement of the facts relied

upon by the requesting Party sufficient to enable the requested Party to seek

the order under its domestic law;

b. i fråga om artikel 13 punkt 1 b en redogörelse för de omständigheter som

åberopas av den ansökande parten och som skall vara tillräckligt omfattande för

att den anmodade parten skall kunna utverka ett beslut enligt sin nationella

lag;

c. when third parties have had the opportunity to claim rights, documents

demonstrating that this has been the case.

c. handlingar som visar att rättigheter som gjorts gällande av tredje man blivit

prövade.

Article 28

Artikel 28

Defective requests

Ofullständiga framställningar

1. If a requests does not comply with the provisions of this chapter or the

information supplied is not sufficient to enable the requested Party to deal

with the request, that Party may ask the requesting Party to amend the request

or to complete it with additional information.

1. Om en framställning inte uppfyller bestämmelserna i detta kapitel eller om

den information som lämnats inte är tillräcklig för att den anmodade parten

skall kunna pröva framställningen, kan den parten anmoda den ansökande parten

att göra ändringar i framställningen eller komplettera den med ytterligare

upplysningar.

2. The requested Party may set a time-limit for the receipt of such amendments

or information.

2. Den anmodade parten kan bestämma en tidsfrist inom vilken sådana ändringar

eller upplysningar skall göras.

3. Pending receipt of the requested amendments or information in relation to a

request under Section 4 of this chapter, the requested Party may take any of the

measures referred to in Sections 2 or 3 of this chapter.

3. I avvaktan på begärda ändringar eller upplysningar i fråga om en

framställning enligt avdelning 4 i detta kapitel kan den anmodade parten vidta

någon av de åtgärder som avses i avdelning 2 eller 3 i detta kapitel.

 90

 91

Article 29

Artikel 29

Plurality of requests

Flera framställningar

1.Where the requested Party receives more than one request under Sections 3 or 4

of this chapter in respect of the same person or property, the plurality of

requests shall not prevent that Party from dealing with the requests involving

the taking of provisional measures.

1. Om den anmodade parten mottar fler än en framställning enligt avdelning 3

eller 4 i detta kapitel gällande samma person eller egendom, skall detta inte

hindra parten från att handlägga de framställningar som innebär vidtagande av

interimistiska åtgärder.

2. In the case of plurality of requests under Section 4 of this chapter, the

requested Party shall consider consulting the requesting Parties.

2. Om flera framställningar enligt avdelning 4 i detta kapitel har gjorts, skall

den anmodade parten överväga att samråda med de ansökande parterna.

Article 30

Artikel 30

Obligation to give reasons

Skyldighet att ange skäl

The requested Party shall give reasons for any decision to refuse, postpone or

make conditional any co-operation under this chapter.

Den anmodade parten skall ange sina skäl för beslut att vägra, uppskjuta eller

ställa upp villkor för samarbete enligt detta kapitel.

Article 31

Artikel 31

Information

Information

1. The requested Party shall promptly inform the requesting Party of:

1. Den anmodade parten skall genast underrätta den ansökande parten om

a. the action initiated on a request under this chapter;

a. den åtgärd som vidtagits till följd av en framställning enligt detta kapitel,

b the final result of the action carried out on the basis of the request;

b. det slutgiltiga resultatet av den åtgärd som vidtagits på grund av

framställningen,

c. a decision to refuse, postpone or make conditional, in whole or in part, any

co-operation under this chapter;

c. beslut att helt eller delvis vägra, uppskjuta eller ställa upp villkor för

samarbete enligt detta kapitel,

d. any circumstances which render impossible the carrying out of the action

sought or are likely to delay it significantly; and

d. varje omständighet som gör det omöjligt att verkställa den begärda åtgärden

eller som sannolikt skulle kunna försena denna, och

e. in the event of provisional measures taken pursuant to a request under

Sections 2 or 3 of this chapter, such provisions of its domestic law as would

automatically lead to the lifting of the provisional measure.

e. om säkerhetsåtgärder vidtagits i enlighet med en framställning enligt

avdelning 2 eller 3 i detta kapitel, sådana bestämmelser i dess nationella lag

som automatiskt skulle leda till att säkerhetsåtgärderna upphävs.

2. The requesting Party shall promptly inform the requested Party of:

2. Den ansökande parten skall genast underrätta den anmodade parten om

a. any review, decision or any other fact by reason of which the confiscation

order ceases to be wholly or partially enforceable; and

a. varje omprövning, beslut eller annan omständighet som innebär att beslutet om

förverkande helt eller delvis upphört att vara verkställbart, och

b. any development, factual or legal, by reason of which any action under this

chapter is no longer justified.

b. varje ny omständighet, faktisk eller juridisk, som innebär att åtgärder

enligt detta kapitel inte längre är berättigade.

3. Where a Party, on the basis of the same confiscation order, requests

confiscation in more than one Party, it shall inform all Parties which are

affected by an enforcement of the order about the request.

3. Om en part på grund av samma beslut om förverkande gör framställning om

verkställighet till fler än en part, skall samtliga parter som berörs av

verkställighet av beslutet underrättas om framställningen.

 91

 92

Article 32

Artikel 32

Restriction of use

Begränsningar i fråga om användningen

1.The requested Party may make the execution of a request dependent on the

condition that the information or evidence obtained will not, without its prior

consent, be used or transmitted by the authorities of the requesting Party for

investigations or proceedings other than those specified in the request.

1. Den anmodade parten kan ställa som villkor för verkställighet att information

eller bevismaterial som överlämnas inte utan dess samtycke får användas eller

vidarebefordras av den ansökande partens myndigheter för andra brottsutredningar

eller rättsliga förfaranden än sådana som angetts i framställningen.

2. Each Party may, at the time of signature or when depositing its instrument of

ratification, acceptance, approval or accession, by declaration addressed to the

Secretary General of the Council of Europe, declare that, without its prior con-

sent, information or evidence provided by it under this chapter may not be used

or transmitted by the authorities of the requesting Party in investigations or

proceedings other than those specified in the request.

2. Varje part kan vid tidpunkten för undertecknandet eller när den deponerar

sitt ratifikations-, godkännande-, godtagande- eller anslutningsinstrument genom

en förklaring ställd till Europarådets generalsekreterare förklara att

information eller bevismaterial som den tillhandahåller enligt detta kapitel

inte utan dess samtycke får användas eller vidarebefordras av den ansökande

partens myndigheter för andra brottsutredningar eller rättsliga förfaranden än

sådana som angetts i framställningen.

Article 33

Artikel 33

Confidentiality

Sekretess

1. The requesting Party may require that the requested Party keep confidential

the facts and substance of the request, except to the extent necessary to

execute the request. If the requested Party cannot comply with the requirement

of confidentiality, it shall promptly inform the requesting Party.

1. Den ansökande parten kan kräva att den anmodade parten iakttar sekretess

beträffande framställningen och dess innehåll utom i den omfattning som

erfordras för att verkställa framställningen. Om den anmodade parten inte kan

följa en begäran om sekretess, skall den genast underrätta den ansökande parten.

2. The requesting Party shall, if not contrary to basic principles of its

national law and if so requested, keep confidential any evidence and information

provided by the requested Party, except to the extent that its disclosure is

necessary for the investigations or proceedings described in request.

2. Den ansökande parten skall, om så begärs och det inte står i strid med de

grundläggande principerna i dess nationella lag, iaktta sekretess i fråga om

bevismaterial och information som lämnats av den anmodade parten utom i den

omfattning som de i framställningen angivna brottsutredningarna och rättsliga

förfarandena kräver att uppgifterna röjs.

3. Subject to the provisions of its domestic law, as Party which has received

spontaneous information under Article 10 shall comply with any requirement of

confidentiality as required by the Party which supplies the information. If the

other Party cannot comply with such requirement, it shall promptly inform the

transmitting Party.

3. Med förbehåll för bestämmelserna i sin nationella lag skall den part som har

mottagit frivillig information enligt artikel 10 följer de krav på sekretess som

begärs av den part som lämnar informationen. Om den andra parten inte kan följa

ett sådant krav, skall den genast underrätta den part som lämnar informationen.

Article 34

Artikel 34

Costs

Kostnader

The ordinary costs of complying with a request shall be borne by the requested

Party. Where costs of a substantial or extraordinary nature are necessary to

comply with a request, the Parties shall consult in order to agree the

conditions on which the request is to be executed and how the costs shall be

borne.

Den anmodade parten skall stå för sedvanliga kostnader som är förenade med

verkställighet av de begärda åtgärderna. Om verkställigheten medför stora eller

extraordinära kostnader, skall parterna samråda för att fastställa vilka villkor

som skall gälla för verkställigheten och på vilket sätt kostnaderna skall bäras.

 92

 93

Article 35

Artikel 35

Damages

Skadestånd

1. When legal action on liability for damages resulting from an act or omission

in relation to co-operation under this chapter has been initiated

1. Om någon väcker talan om skadestånd till följd av en handling eller

underlåtenhet i samband med samarbete enligt detta

by a person, the Parties concerned shall consider consulting each other, where

appropriate, to determinate how to apportion any sum of damages due.

kapitel, skall, där så är lämpligt, de berörda parterna överväga att samråda med

varandra för att fastställa på vilket sätt skadeståndsansvaret skall fördelas.

2. A Party which has become subject of a litigation for damages shall endeavour

to inform the other Party of such litigation if that Party might have an

interest in the case.

2. En part som är indragen i en rättslig tvist om skadestånd skall söka

underrätta den andra parten om tvisten, om den parten kan ha intresse i saken.

 93

 94

CHAPTER IV

KAPITEL IV

FINAL PROVISIONS

SLUTBESTÄMMELSER

Article 36

Artikel 36

Signature and entry into force

Undertecknande och ikraftträdande

1. This Convention shall be open for signature by the member States of the

Council of Europe and non-member States which have participated in its

elaboration. Such States may express their consent to be bound by:

1. Denna konvention är öppen för undertecknande av Europarådets medlemsstater

samt för icke-medlemsstater som har deltagit i utarbetande av konventionen.

Sådana stater kan uttrycka sitt samtycke till att vara bundna av:

a) signature without reservation as to ratification, acceptance or approval; or

a) undertecknande utan förbehåll för ratifikation, godtagande eller godkännande;

eller

b) signature subject to ratification, acceptance or approval, followed by

ratification, acceptance or approval.

b) undertecknande med förbehåll för ratifikation, godtagande eller godkännande,

följt av ratifikation, godtagande eller godkännande.

2. Instruments of ratification, acceptance or approval shall be deposited with

the Secretary General of the Council of Europe.

2. Ratifikations-, godtagande- eller godkännadeinstrumenten skall deponeras hos

Europarådets generalsekreterare.

3. This Convention shall enter into force on the first day of the month

following the expiration of a period of three months after the date on which

three States, of which at least two are member States of the Council of Europe,

have expressed their consent to be bound by the Convention in accordance with

the provisions of paragraph 1.

3. Denna konvention träder i kraft den första dagen i den månad som följer efter

utgången av en period om tre månader efter den dag då tre stater, av vilka minst

två är medlemsstater i Europarådet, har uttryckt sitt samtycke till att vara

bundna av konventionen i enlighet med bestämmelserna i punkt 1.

4. In respect of any signatory State which subsequently expresses its consent to

be bound by it, the Convention shall enter into force on the first day of the

month following the expiration of a period of three months after the date of the

expression of its consent to be bound by the Convention in accordance with the

provisions of paragraph 1.

4. I förhållande till varje signatärstat som därefter uttrycker sitt samtycke

till att vara bunden av konventionen träder denna i kraft den första dagen i den

månad som följer efter utgången av en period om tre månader efter dagen för dess

samtycke att vara bunden av konventionen i enlighet med bestämmelserna i punkt

1.

Article 37

Artikel 37

Accession to the Convention

Anslutning till konventionen

1. After the entry into force of this Convention, the Committee of Ministers of

the Council of Europe, after consulting the Contracting States to the

Convention, may invite any State not a member of the Council and not having

participated in its elaboration to accede to this convention, by a decision

taken by the majority provided for in Article 20. d of the Statute of the

Council of Europe and by the unanimous vote of the representatives of the

Contracting States entitled to sit on the Committee.

1. Efter denna konventions ikraftträdande kan Europarådets ministerkommitté

efter samråd med de fördragsslutande staterna inbjuda en stat som inte är medlem

av Europarådet och som inte har deltagit i utarbetandet av konventionen att an-

sluta sig till denna konvention genom ett beslut som fattats med den majoritet

som anges i artikel 20. d i stadgan för Europarådet och genom enhälligt beslut

av ombuden för de fördragsslutande stater som är berättigade att delta i

kommittén.

2. In respect of any acceding State the Convention shall enter into force on the

first day of the month following the expiration of a period of three months

after the date of deposit of the instrument of accession with the Secretary

General of the Council of Europe.

2. I förhållande till en stat som ansluter sig till konventionen träder denna i

kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om tre

månader från den dag då dess anslutningsinstrument deponerades hos Europarådets

generalsekreterare.

 94

 95

Article 38

Artikel 38

Territorial application

Territoriell tillämpning

1. Any State may, at the time of signature or when depositing its instrument of

ratification, acceptance, approval or accession, specify the territory or

territories to which this Convention shall apply.

1. En stat kan vid tidpunkten för undertecknandet eller när den deponerar sitt

ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument ange för

vilket territorium eller vilka territorier denna konvention skall gälla.

2. Any State may, at any later date, by a declaration addressed to the Secretary

General of the Council of Europe, extend the application of this Convention to

any other territory specified in the declaration. In respect of such territory

the Convention shall enter into force on the first day of the month following

the expiration of a period of three months after the date of receipt of such

declaration by the Secretary General.

2. En stat kan vid en senare tidpunkt, genom en förklaring ställd till

Europarådets generalseskreterare, utsträcka tillämpningen av denna konvention

till varje annat territorium som anges i förklaringen. I förhållande till ett

sådant territorium träder konventionen i kraft den första dagen i den månad som

följer efter utgången av en period om tre månader från den dag då

generalsekreteraren mottog förklaringen.

3. Any declaration made under two preceding paragraphs may, in respect of any

territory specified in such declaration, be withdrawn by a notification

addressed to the Secretary General. The withdrawal shall become effective on the

first day of the month following the expiration of a period of three months

after the date of receipt of such notification by the Secretary General.

3. En förklaring som avgetts i enlighet med de båda föregående punkterna kan i

förhållande till ett territorium som angetts i förklaringen återtas genom en

underrättelse ställd till generalsekreteraren. Återtagande träder i kraft den

första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om tre månader

från den dag då generalsekreteraren mottog underrättelsen.

 95

 96

Article 39

Artikel 39

Relationship to other conventions and agreements

Förhållandet till andra konventioner och avtal

1. This Convention does not affect the rights and undertakings derived from

international multilateral conventions concerning special matters.

1. Denna konvention inverkar inte på de rättigheter och åtaganden som följer av

internationella multilaterala konventioner som gäller särskilda ämnen.

2. The Parties to the Convention may conclude bilateral or multilateral

agreements with one another on the matters dealt with in this Convention, for

purposes of supplementing or strengthening its provisions or facilitating the

application of the principles embodied in it.

2. Konventionens parter kan ingå bilaterala och multilaterala överenskommelser

med varandra i ämnen som behandlas i denna konvention i syfte att göra tillägg

till eller stärka dess bestämmelser eller underlätta tillämpningen av dess

principer.

3. If two or more Parties have already concluded an agreement or treaty in

respect of a subject which is dealt with in this Convention or otherwise have

established their relations in respect of that subject, they shall be entitled

to apply that agreement or treaty or to regulate those relations accordingly, in

lieu of the present Convention, if it facilitates international co-operation.

3. Om två eller flera parter redan har ingått en överenskommelse eller ett avtal

beträffande en fråga som behandlas i denna konvention eller på annat sätt har

fastlagt sina inbördes förhållanden beträffande denna fråga, har de rätt att

tillämpa överenskommelsen eller avtalet eller att reglera sina förhållanden i

enlighet därmed i stället för att tillämpa denna konvention, om det underlättar

internationellt samarbete.

 96

 97

Article 40

Artikel 40

Reservations

Förbehåll

1. Any State may, at the time of signature or when depositing its instrument of

ratification, acceptance, approval or accession, declare that it avails itself

of one or more of the reservations provided for in Article 2, paragraph 2,

Article 6, paragraph 4, Article 14, paragraph 3, Article 21, paragraph 2,

Article 25, paragraph 3 and Article 32, paragraph 2. No other reservation may be

made.

1. En stat kan vid tidpunkten för undertecknandet eller när den deponerar sitt

ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument förklara

att den begagnar sig av en eller flera av de möjligheter till förbehåll som

anges i artikel 2 punkt 2, artikel 6 punkt 4, artikel 14 punkt 3, artikel 21

punkt 2, artikel 25 punkt 3 och artikel 32 punkt 2. Något annat förbehåll får

inte göras.

2. Any State which has made a reservation under the preceding paragraph may

wholly or partly withdraw it by means of a notification addressed to the

Secretary General of the Council of Europe. The withdrawal shall take effect on

the date of receipt of such notification by the Secretary General.

2. En stat som har gjort förbehåll enligt föregående punkt kan helt eller

delvis återta detta genom en underrättelse ställd till Europarådets ge-

neralsekreterare. Återtagandet skall gälla från den dag då generalsekreteraren

mottog underrättelsen.

3. A Party which has made a reservation in respect of a provision of this

Convention may not claim the application of that provision by any other Party;

it may, however, if its reservation is partial or conditional, claim the

application of that provision in so far as it has itself accepted it.

3. En part som har gjort förbehåll för någon bestämmelse i denna konvention kan

inte kräva att någon annan part skall tillämpa denna bestämmelse; om

reservationen är partiell eller villkorlig kan parten dock kräva att

bestämmelsen tillämpas i den utsträckning som parten själv har godtagit den.

 97

 98

Article 41

Artikel 41

Amendments

Ändringar

1. Amendments to this Convention may be proposed by any Party, and shall be

communicated by the Secretary General of the Council of Europe to the member

States of the Council of Europe and to every non-member State which has acceded

to or has been invited to asccede to this Convention in accordance with the

provisions of Article 37.

1. Ändringar i denna konvention kan föreslås av varje part och skall översändas

av Europarådets generalsekreterare till Europarådets medlemsstater och till

varje icke-medlemsstat som har anslutit sig eller inbjudits att ansluta sig till

denna konvention i enlighet med bestämmelserna i artikel 37.

2. Any amendment proposed by a Party shall be communicated to the European

Committee on Crime Problems which shall submit to the Committee of Ministers its

opinion on that proposed amendment.

2. Varje ändring som föreslås av en part skall översändas till Europarådets

kommitté för brottsfrågor som skall tillställa ministerkommittén sitt yttrande

över den föreslagna ändringen.

3. The Committee of Ministers shall consider the proposed amendment and the

opinion submitted by the European Committee on Crime Problems and may adopt the

amendment.

3. Ministerkomittén skall överväga den föreslagna ändringen och det yttrande som

avgetts av Europarådets kommitté för brottsfrågor och kan anta ändringen.

4. The text of any amendment adopted by the Committee of ministers in accordance

with paragraph 3 of this article shall be forwarded to the parties for

acceptance.

4. Texten till varje ändring som antas av ministerkommittén i enlighet med punkt

3 i denna artikel skall översändas till parterna för godtagande.

5. Any amendment adopted in accordance with paragraph 3 of this article shall

come into force on the thirtieth day after all Parties have informed the

Secretary General of their acceptance thereof.

5. Varje ändring som antas i enlighet med punkt 3 i denna artikel träder i kraft

den trettionde dagen efter det att samtliga parter har underrättat

generalsekreteraren om sitt godtagande av ändringen.

 98

 99

Article 42

Artikel 42

Settlement of disputes

Lösning av tvister

1. The European Committee on Crime Problems of the Council of Europe shall be

kept informed regarding the interpretation and application of this Convention.

1. Europarådets kommitté för brottsfrågor skall hållas underrättad om tolkningen

och tillämpningen av denna konvention.

2. In case of a dispute between Parties as to the interpretation or application

of this Convention, they shall seek a settlement of the dispute through

negotiation or any other peaceful means of their choice, including submission of

the dispute to the European Committee on Crime Problems, to an arbitral tribunal

whose decisions shall be binding upon the Parties, or to the International Court

of Justice, as agreed upon by the parties concerned

2. Vid tvist mellan parter om tolkningen eller tillämpningen av denna konvention

skall de söka uppnå en lösning genom förhandling eller andra fredliga medel

efter deras eget val, inbegripet hänskjutande av tvisten till Europarådets

kommitté för brottsfrågor, till skiljedomstol, vars avgöranden skall vara binda-

nde för parterna, eller till Internationella domstolen efter överenskommelse

mellan de berörda parterna.

Article 43

Artikel 43

Denunciation

Uppsägning

1. Any Party may, at any time, denounce this Convention by means of a

notification addressed to the Secretary General of the Council of Europe.

1. En part kan när som helst säga upp denna konvention genom en underrättelse

ställd till Europarådets generalsekreterare.

2. Such denunciation shall become effective on the first day of the month

following the expiration of a period of three months after the date of receipt

of the notification by the Secretary General.

2. Uppsägningen träder i kraft den första dagen i den månad som följer efter

utgången av en period om tre månader från den dag då generalsekreteraren mottog

underrättelsen.

3. The present Convention shall, however, continue to apply to the enforcement

under Article 14 of confiscation for which a request has been made in conformity

with the provisions of this Convention before the date on which such a

denunciation takes effect.

3. Konventionen i dess nuvarande lydelse skulle dock fortsätta att vara

tillämplig på verkställighet av förverkande enligt artikel 14, om framställning

därom har gjorts i enlighet med denna konvention innan den tidpunkt då en sådan

uppsägning träder i kraft.

Article 44

Artikel 44

Notification

Underrättelse

The Secretary General of the Council of Europe shall notify the member States of

the Council and any State which has acceded to this Convention of:

Europarådets generalsekreterare skall underrätta Europarådets medlemsstater och

varje stat som har anslutit sig till denna konvention om

a. any signature;

a. undertecknande,

b. the deposit of any instrument of ratification, acceptance, approval or

accession;

b. deponering av ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller

anslutningsinstrument,

c. any date of entry into force of this Convention in accordance with Articles

36 and 37;

c. dag för konventionens ikraftträdande enligt artiklarna 36 och 37,

d. any reservation made under Article 40, paragraph 1;

d. varje reservation gjord enligt artikel 40, punkt 1,

e. any other act, notification or communication relating to this Convention.

e. andra åtgärder, underrättelser eller meddelanden som rör denna konvention.

In witness whereof the undersigned, being duly authorised thereto, have signed

this Convention.

Till bekräftelse härav har undertecknade, därtill vederbörligen befullmäktigade,

undertecknat denna konvention.

Done at Strasbourg, this 8th day of November 1990, in English and in French,

both texts being equally authentic, in a single copy which shall be deposited in

the archives of the Council of Europe. The Secretary General of the Council of

Europe shall transmit certified copies to each member State of the Council of

Europe, to the non-member States which have participated in the elaboration of

this Convention, and to any State invited to accede to it.

Upprättad i Strasbourg den 8 november 1990 på engelska och franska, vilka båda

texter är lika giltiga, i ett enda exemplar, som skall deponeras i Europarådets

arkiv. Europarådets generalsekreterare skall översända en bestyrkt kopia till

varje medlemsstat i Europarådet, till alla icke-medlemsstater som har deltagit i

utarbetandet av konventionen och till varje stat som har inbjudits att ansluta

sig till den.

 99