Regeringens proposition

1993/94:156

Vissa förändringar i studiestödssystemet

Prop.

1993/94:156

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 14 april 1994.

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Per[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås inom ramen av oförändrade resurser vissa förändringar i

det nuvarande studiestödssystemet. Åtgärderna syftar till förbättrade incitament

för studier, minskad skuldsättning och minskad risk för stora

avskrivningskostnader.

 Studiebidraget i studiemedlen skall för studerande vid universitet och

högskolor i fortsättningen avpassas i förhållande till studieresultat i form av

avklarade poäng. I det fall bidragsdelen minskar kan i stället studielånedelen

öka, så att totalbeloppet motsvarar vad som maximalt kan beviljas i studiemedel.

 För studerande i övrig studiemedelsberättigande utbildning lämnas studiebidrag

under den tid som motsvarar utbildningens totala omfattning och längd enligt

fastställd studieplan. För eventuell försening kan studielån beviljas.

 För studerande som inte studerar på heltid i kommunal eller statlig

vuxenutbildning föreslås att studiemedel, särskilt vuxenstudiestöd och särskilt

vuxenstudiestöd för arbetslösa skall kunna bestämmas i förhållande till

studiernas omfattning under terminen. Den nuvarande begränsningen att

deltidsstuderande som bedriver studier på minst halvtid får i princip endast

hälften av ett helt studiestöd upphör således.

 Principer för förändrade återbetalningsvillkor föreslås.

 Låntagaren skall kunna välja mellan två återbetalningsystem, antingen en

inkomstrelaterad återbetalning eller ett annuitetslånesystem. Annuitetslånet

löper med bruttoränta, som är avdragsgill i skattehänseende. Under studietiden,

den återbetalningsfria tiden och under perioder med helt anstånd med

återbetalningen löper lånet med en nettoränta, där skatteeffekten redan har

beaktats. I det inkomstrelaterade systemet löper lånet liksom tidigare med

nettoränta både under studietiden och under återbetalningstiden. I detta system

skall återbetalningen även fortsättningsvis ske med 4 % av tjänst,

näringsverksamhet och kapital enligt senaste taxering.

 För annuitetslånet gäller att återbetalning skall ske med lika stora årliga

belopp under en bestämd återbetalningstid. Denna bestäms bl.a. med hänsyn till

storleken på det aktuella lånet. Räntan bör kunna bindas för ett bestämt antal

år i taget.

 Den nuvarande rätten till avskrivning av studieskuld när låntagaren är 65 år

förelås upphöra. Avskrivning på grund av dödsfall skall fortfarande kunna ske.

 För den som har studielån enligt nuvarande regler skall återbetalningsvillkoren

inte ändras.

 Genom de föreslagna ändringarna har ekonomiskt utrymme skapats för en viss

höjning av studiebidraget. Bidraget föreslås höjas med ca 160 kronor per månad

och för ett normalår om nio månader med ca 1 450 kronor.

 De föreslagna förändringarna föreslås träda i kraft när det gäller höjning av

studiebidraget den 1 januari 1996 och i övrigt den 1 juli 1995.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

3 Ärendet och dess beredning 9

4 Utgångspunkter för ett reformerat studiestöd 9

 4.1 Studiestödet och rättviseaspekterna 10

 4.2 Studiestödet och utbildningspolitiken 12

 4.3 Subventioner och skuldsättning 13

5 Studiebidrag i förhållande till utbildningens

 omfattning och uppnådda prestationer 15

6 Studerande i komvux 17

7 Återbetalningssystemet 18

 7.1 Två återbetalningsvägar 19

 7.2 Ränta 19

 7.3 Inkomstrelaterad återbetalning 20

 7.4 Annuitetslån 21

 7.5 Avskrivning 22

 7.6 Studerande som erhållit lån enligt nuvarande

 regler fortsätter i samma system 22

 7.7 Lagteknisk reglering 23

8 Studiebidragets nivå 24

9 Administration 24

10 Det fortsatta reformarbetet 24

11 Specialmotivering 25

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 28

Rättsdatablad 29

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till lag om ändring i studiestödslagen

 (1973:349),

 2. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1983:1030) om

 särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa,

 3. godkänner det som regeringen förordar om att det skall finnas två

 alternativa återbetalningssystem, dels ett inkomsrelaterat system, dels ett

 annuitetslånesystem (avsnitt 7.1),

 4. godkänner det som regeringen förordar om de huvudsakliga principerna för

 ett annuitetslånesystem (avsnitt 7.4),

 5. godkänner det som regeringen förordar om avskrivning av studielån

 (avsnitt 7.5)

 6. godkänner det som regeringen förordar om oförändrade återbetalningsvillkor

 för den som uppburit studielån enligt nuvarande regler (avsnitt 7.6).

 Regeringen hemställer att riksdagen måtte behandla propositionen under

vårsessionen 1994.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i studiestödslagen (1973:349)

Härigenom föreskrivs i fråga om studiestödslagen (1973:349)[1]

 dels att 4 kap. 24 § och 7 kap. 7 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas nya bestämmelser, 4 kap. 14, 24 a och 24 b

§§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 kap.

 14 §

 Till

 en studerande i kommunal

 och statlig vuxenutbildning

 som bedriver studier på mer

 än halvtid men mindre än

 heltid får storleken av

 utgående studiemedel

 bestämmas i förhållande till

 studiernas omfattning.

 Föreskrifter

 om tillämpningen av första

 stycket meddelas av

 regeringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer.

 24 §[2]

 Studiebidraget utgör Om

2,71 procent av inte annat följer av

basbeloppet för varje bestämmelse som avses i 24 a §

hel, sammanhängande utgör studiebidraget 2,94

tidsperiod om 15 dagar procent av basbeloppet för

för heltidsstuderande och varje hel, sammanhängande

om 30 dagar för tidsperiod om 15 dagar för

deltidsstuderande. Är den heltidsstuderande och om 30

studerande för denna dagar för deltidsstuderande.

tidsperiod enligt 10, Är den studerande för denna

13, 16, 19 och 21-23 §§ tidsperiod enligt 10, 13,

inte berättigad till 14, 16, 19 och 21-23 §§ inte

fullt studiemedel skall berättigad till fullt

av minskningen så stor studiemedel skall av

andel falla på minskningen så stor andel

studiebidraget som detta falla på studiebidraget som

bidrag utgör av fullt bidraget utgör av fullt

studiemedel. studiemedel.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1987:303.

 [2]Senaste lydelse 1993:220.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Utgående studiemedel Utgående

utgör i första hand studiemedel utgör i första

studiebidrag. Återstoden hand studiebidrag.

utgör studielån. Återstoden utgör studielån. Av

 24 a och 24 b §§ följer dock

 att studiemedel kan lämnas i

 form av enbart studielån.

 24 a §

 I

 fråga om studerande vid

 utbildningar som omfattas

 av det poängsystem som gäller

 för statliga universitet och

 högskolor får regeringen

 eller den myndighet som

 regeringen bestämmer

 föreskriva att det

 studiebidrag som annars

 skulle lämnas enligt 24 §

 skall minskas eller ökas i

 förhållande till tidigare

 studieresultat.

 24 b §

 I

 fråga om studerande vid

 andra utbildningar än sådana

 som avses i 24 a § får

 regeringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer föreskriva att

 studiemedel i form av

 studiebidrag får lämnas

 endast för den tid som

 enligt fastställd studieplan

 motsvarar utbildningens

 totala omfattning och längd.

 7 kap.[3]

 7 §

 Till en studerande som Till

är medlem i en studerande som är medlem

arbetslöshetskassa och i arbetslöshetskassa och som

som uppfyller villkoren uppfyller villkoren för

för ersättning från kassanersättning från kassan vid

vid arbetslöshet eller arbetslöshet eller har

har uppburit ersättning uppburit ersättning från någon

från någon arbetslöshetskassa under den

arbetslöshetskassa under längsta tid som ersättning

den längsta tid som kan betalas ut, lämnas

ersättning kan betalas vuxenstudiestöd enligt 7a, 7

ut, utgår vuxenstudiestöd b, 7 c och 8 b §§.

enligt 7a, 7 b, 7 c och

8 b §§.

 **Fotnot**

 [3]Senaste lydelse 1992:400.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Till annan studerande Till

utgår särskilt annan studerande lämnas

vuxenstudiestöd enligt särskilt vuxenstudiestöd

bestämmelserna i 8, 8 a enligt bestämmelserna i 8, 8

och 8 b §§. a och 8 b §§.

 Till

 en studerande i kommunal

 och statlig vuxenutbildning

 som bedriver studier på mer

 än halvtid men mindre än

 heltid får storleken av det

 vuxenstudiestöd, som annars

 skulle lämnas enligt

 föreskrifterna i första och

 andra stycket, bestämmas i

 förhållande till studiernas

 omfattning.

 Föreskrifter

 om tillämpningen av tredje

 stycket meddelas av

 regeringen eller myndighet

 som regeringen bestämmer.

-----------

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995. Den nya bestämmelsen i 4kap. 24 § om

studiebidragets storlek i förhållande till basbeloppet skall dock tillämpas

första gången i fråga om studiemedel som beräknas för år 1996 med ledning av

basbeloppet för samma år.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:1030) om särskilt

vuxenstudiestöd för arbetslösa

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för

arbetslösa skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §[4]

 Särskilt vuxenstudiestöd Särskilt

för arbetslösa lämnas vuxenstudiestöd för arbetslösa

enligt bestämmelserna i 7 lämnas enligt bestämmelserna

kap. 7 a-7 c §§ i 7 kap. 7 a-7 c §§

studie-stödslagen studie-stödslagen (1973:349)

(1973:349) vare sig den vare sig den studerande är

studerande är medlem i en medlem i en

arbetslöshetskassa eller arbetslöshetskassa eller

inte. I övrigt skall inte. I övrigt skall

bestämmelserna i 1 kap 8 bestämmelserna i 1 kap. 8 §,

§, 7 kap. 1, 2, 4-5 a, 8 7 kap. 1, 2, 4-5 a §§, 7 §

b-9 och 16-20 §§ samt tredje och fjärde stycket, 8

9kap. 1-3 och 7 §§ b-9 och 16-20 §§ samt 9kap.

studiestödslagen 1-3 och 7 §§ studiestödslagen

tilllämpas på särskilt tilllämpas på särskilt

vuxenstudiestöd för vuxenstudiestöd för

arbetslösa. arbetslösa.

-----------

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [4]Lydelse enligt prop. 1993/94:100 bil. 9.

3 Ärendet och dess beredning

På Utbildningsdepartementets uppdrag har Jan Bröms, chefsekonom på Sveriges

Akademikers Centralorganisation (SACO), gjort en förutsättningslös analys och

bedömning av studiefinansieringssystemet. Hans rapport (Ds 1992:123)

Målrelaterade statsstipendier överlämnades till departementet i december 1992.

Rapporten har remissbehandlats. Yttranden har kommit från ett 70-tal instanser.

En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Utbildningsdepartementet (dnr U92/4357/US).

 För den fortsatta beredningen har en särskild arbetsgrupp tillsatts inom

Utbildningsdepartementet, den s.k. Studiestödsberedningen. Under beredningens

arbete anordnades en s.k. hearing, vid vilken beredningen presenterade rapporten

Hur förändra dagens studiefinansieringssystem? - Huvudproblem och möjliga

åtgärder. Med anledning av denna rapport har synpunkter kommit in från olika

myndigheter, organisationer. En sammanställning av synpunkterna finns

tillgänglig i Utbildningsdepartementet (Dnr U93/2212/US). Synpunkter har även

kommit in från enskilda personer.

4 Utgångspunkter för ett reformerat studiestödIndividens intresse och

 möjligheter att investera i sin egen kompetens- och kunskapsutveckling är

 av strategisk betydelse för hela det svenska samhällets utveckling och

 välstånd. Utbildning ger förmåga att ta till vara de möjligheter som en

 föränderlig, internationaliserad värld erbjuder.

 Ett offentligt studiefinansieringssystem är i första hand utbildningspolitiskt

motiverat. Dess huvudsyfte är att ge stimulans och möjligheter till individuella

utbildningsinvesteringar av hög kvalitet och i nödvändig omfattning. Antagandet

är att sådana investeringar inte skulle komma till stånd i tillräcklig

omfattning om studiefinansieringssystemet inte fanns.

 Genom att minska kostnader och risktagande stimulerar alltså ett väl fungerande

studiestödssystem den enskilde att satsa tid och kraft på sin utbildning oavsett

social bakgrund.

 Studiestödet kan emellertid inte ses isolerat. Det samverkar på en rad olika

sätt med förhållanden utanför utbildningsväsendet. Även lönebildningen är i

detta sammanhang av stor betydelse för att främja en god rekrytering till

studier, liksom för valet av studieinriktning och motivationen att effektivt och

engagerat genomföra studierna.

 Studiefinansieringen är också bara den ena delen av det allmännas stöd till

utbildning. Av än större betydelse ur rekryteringssynpunkt är naturligtvis det

offentliga stödet till själva utbildningen. Det offentliga studiestödet, dvs.

stöd till de studerandes uppehälle, läromedel, bostad m.m., måste mot denna

bakgrund ses tillsammans med insatserna för undervisning, bibliotek, lokaler

osv. Exempelvis kan en ökad tillgänglighet av utbildning på kvällar och helger,

vara väl så befrämjande för individernas utbildningsinvesteringar som ett mer

generöst studiestöd. Statens kostnader för studiestöd måste ses i perspektivet

av de totala kostnaderna för utbildning över statsbudgeten.

 Genom Centrala studiestödsnämndens (CSN) långtidsbedömning, rapporten

Målrelaterade statsstipendier (Ds 1992:123) samt remissbehandlingen av den och

genom Studiestödsberedningens arbete har ett antal problem i nuvarande

studiestödssystem kunnat identifieras. De viktigaste rör rättviseaspekterna, de

för individen bristande incitamenten att hushålla med studietiden och hålla nere

skuldsättningen samt statens risk för stora avskrivningskostnader.

 I denna proposition lägger regeringen fram förslag till åtgärder som bör

beslutas nu för att i ett första steg förändra studiefinansieringen. Regeringen

redovisar även utgångspunkterna för en fortsatt beredning, vilken avses ske

under parlamentarisk medverkan. Ett skäl till att regeringen valt detta

tillvägagångssätt i två steg är att väsentliga förbättringar av

incitamentsstrukturen kan genomföras på basis av redan utfört beredningsarbete.

Problemen med de i återbetalningssystemet inbyggda kostnadsriskerna accentueras

dessutom för varje år.

 I betänkandet Reformerat pensionssystem (SOU 1994:20) föreslås att bidragsdelen

i studiemedlen skall utgöra skattepliktig inkomst och därmed bli

pensionsgrundande. Frågan behandlas i den proposition om pensionssystemet som

regeringen avser att lägga inom den närmaste tiden.

4.1 Studiestödet och rättviseaspekterna

De olika offentliga stöden till studier utsätts kontinuerligt för kritik bl.a.

för att de är orättvisa eller som signalsystem inkonsekventa. Regeringen anser

att kritik på dessa grunder är befogad.

 Ett enkelt och därmed begripligt studiefinansieringssystem kan i sig vara

rekryteringsfrämjande. Det ger varje individ samma möjligheter, samtidigt som

information om systemets regler och villkor kan ges största möjliga spridning.

 Ett differentierat studiestödssystem, oavsett om det gäller olika "behov" eller

utbildningsinriktningar, riskerar alltid att bli godtyckligt, orättvist och

byråkratiskt. Staten har inte möjlighet att förutse vilka

utbildningsinriktningar som är viktigare än andra eller vilka behov med

anknytning till studierna, såsom resor, bostad osv., som är mer angelägna än

andra för den studerande. En utgångspunkt bör därför vara att

studiestödssystemet skall vara lika för alla och generellt, om inte mycket

starka skäl talar för något annat.

 Svårigheterna att åstadkomma ett enkelt, sammanhängande och helt

invändningsfritt system blir uppenbara om man vidgar perspektivet till att

omfatta de stöd som har andra motiv än utbildningspolitiska, framför allt de

arbetsmarknadspolitiska stöden, men också de som motiveras av

rehabiliteringsbehov.

 Å ena sidan är det viktigt att människor i allmänhet stimuleras att höja sin

kompetens genom studier. Å andra sidan får den som är arbetslös och uppbär

ersättning från arbetslöshetskassan inte bedriva studier, vilket motiveras av

att vederbörande skall stå till arbetsmarknadens förfogande och aktivt bör

sträva efter ett återinträde på arbetsmarknaden. Vidare får den arbetslöse som

väl medgivits utbildning ofta ett stöd som visserligen kan vara sämre än

ersättning från arbetslöshetskassan, men som normalt sett är betydligt bättre än

vad den vanlige studeranden får. Den översyn av arbetsmarknadspolitiken som för

närvarande pågår behandlar den problematiska gränsdragningen mellan

utbildningspolitiken och arbetsmarknadspolitiken. En fortsatt beredning av

studiestödsfrågorna bör på motsvarande sätt också beakta samspelet mellan

studiestödet och de sociala trygghetssystemen.

 Ytterligare ett exempel utgörs av studier för rehabilitering. Dessa studerande

får stöd på förhållandevis goda villkor, vilket motiveras av de mänskliga

vinster som görs, men också av den statsfinansiella besparing som uppstår om en

arbetshandikappad återvänder till arbetsmarknaden. Även om det alltså inte är

sannolikt att ett helt invändningsfritt system kan åstadkommas bör fortsatta

överväganden rörande studiestödens utformning inkludera också dessa aspekter.

 Studiestödssystemet är idag i huvudsak generellt i den meningen att alla som

uppfyller villkoren får samma stöd. Det finns emellertid ett betydande undantag

från denna huvudprincip: Det särskilda vuxenstudiestödet (svux). Svux är avsett

för dem som har den kortaste utbildningen och är i störst materiellt behov av

stödet.

 Svux ger i flertalet fall den enskilde studeranden ett betydligt gynnsammare

stöd än vad som kan utgå i form av studiemedel. Svux ger därmed upphov till

betydande rättviseproblem. De gynnsamma villkoren gör att konkurrensen om stödet

är stor. Eftersom svuxresurserna av statsfinansiella skäl är begränsade kan inte

alla som uppfyller kriterierna för stödet få det.

 Till skillnad från studiemedlen, för vilka villkoren är lika för alla, är svux

dessutom uppbyggt på en inkomstbortfallsprincip. Det innebär att väsentliga

skillnader i villkor även finns inom den grupp som får svux.

 Studiemedel är samtidigt en vanlig stödform även för vuxna som studerar på

grundskolenivå. På gymnasial nivå är studiemedel den vanligaste

finansieringsformen. Följden är att vissa elever i en och samma utbildning har

det mer förmånliga stödet svux, medan många andra, ofta med samma bakgrund och

samma kompetensbehov, får nöja sig med studiemedel.

 Skillnaderna mellan dem som får svux och dem som inte får det är således i

många fall obetydliga. För den enskilde som fått avslag måste detta framstå som

svårförklarligt.

 Även om således orättvisan i svuxkonstruktionen framstår som påtaglig, är den

bakomliggande kompensatoriska avsikten ofta välmotiverad. Detta gäller särskilt

dem som inte kommit i åtnjutande av vad som numera är både en rättighet och en

skyldighet i vårt samhälle - grundskolan. En strävan bör vara att hitta en mera

generell och rättvis stödform för den grupp studerande som inte har

grundskolekompetens.

 Ytterligare en rättvisefråga som mera sällan förekommer i debatten är att samma

prestation inte får samma ekonomiska utfall för studenten. Så länge han eller

hon är berättigad till studiemedel är ju bidraget detsamma. Med nuvarande

meritprövningsregler är det i många högskoleutbildningar tillräckligt att klara

endast 30 poäng av 40 per år. En 120-poängsutbildning kan således få ta fyra år

i stället för stipulerade tre och ändå ge rätt till bidrag under hela

studietiden. Den som klarar sina studier inom den utsatta studietiden får alltså

sammantaget mindre bidrag än den som inte gör det.

4.2 Studiestödet och utbildningspolitiken

De utbildningspolitiskt betinga

de studiestöden skall alltså främja individuella utbildningsinvesteringar i

allmänhet.

 I huvudsak har man, med vissa smärre undantag, främst avseende

lärarutbildningen, undvikit att genom variationer i utformningen av stödet

försöka främja andra mer specifika utbildningspolitiska mål. Man har exempelvis

inte försökt att med studiestödssystemets utformning påverka studenternas val av

utbildningsinriktning, ens under en tid då riksdag och regering bestämde hur

utbildningsväsendet skulle vara dimensionerat och inriktat på relativ

detaljnivå.

 Det finns också mycket som talar emot att studiestödssystemet används för att

påverka valet av utbildningsinriktning. Det skulle sannolikt upplevas som

orättvist av studenterna samtidigt som omprövningar ofta skulle behövas göras.

Ytterligare ett skäl är att studiestödssystemet behöver vara tämligen konstant

till sin karaktär, med tanke på att stabila regel- och finansieringssystem

underlättar den enskildes planering. Därtill kräver naturligtvis ett

differentierat system en mer omfattande administration.

 Studiestödssystemet bör dock utöver sin mer allmänna rekryterande uppgift också

kunna främja en effektiv kunskapsinhämtning under studierna och stimulera till

god hushållning med givna resurser inom utbildningssystemet, varav studiestödet

utgör en del och utbildningskostnaderna en annan. Om kostnaderna för studiestöd

kan hållas nere ökar resurserna för utbildning och vice versa.

Studiestödssystemet skulle också kunna bidra till att totalt sett flera får

tillgång till utbildning genom att uppmuntra effektiva och målinriktade studier.

 Detta bidrar också till att hålla nere skuldsättningen, vilket i sig kan locka

flera att studera, särskilt från grupper som traditionellt ogillar att

skuldsätta sig. Som exempel kan nämnas att skillnaden i studieskuld mellan en

studietid på tre år respektive fyra år, med dagens system och en ränta på 7,4 %,

uppgår till drygt 65 000 kronor. Utbildningsanordnarna och studenterna har

sålunda ett gemensamt intresse av att utbildningen klaras på utsatt tid.

 Genom regeringens förslag i denna proposition i syfte att hålla nere

studietiderna kan statens kostnad i form av bidrag per student minska. De

frigjorda medlen bör kunna komma alla studenter till godo.

 En invändning som har framförts mot förslag med syfte att främja målmedvetna

studier är att studenterna i högre utsträckning skulle taktikläsa. Den student

som avser att skaffa sig en akademisk examen måste emellertid förr eller senare

ge sig in på de svårare delarna. Invändningen kan dessutom med nästan samma fog

riktas mot den nuvarande, mer tröskelbetonade, meritprövningen, liksom mot varje

system som i någon form innehåller en resultatprövning.

 Studiestödet skulle även kunna vara verkningsfullt för att stimulera till mer

allmänna fördjupningsstudier. I propositionen (1993/94:177) Utbildning och

forskning - kvalitet och konkurrenskraft har regeringen lagt fast riktlinjerna

för utvecklingen av den eftergymnasiala utbildningen på både kort och medellång

sikt.

 En slutsats är att utbildningskapaciteten i landet behöver öka och att det till

att börja med bör ske med tyngdpunkt på den kvalificerade yrkesutbildningen, för

att i ett andra steg följas av en ytterligare utbyggnad av den akademiska

utbildningen. Av särskild betydelse är att öka antalet studerande som vill

skaffa sig fördjupade kunskaper inom långa utbildningar. Det finns således

enligt regeringens uppfattning anledning att överväga att i studiestödssystemet

föra in element som verkar i denna riktning.

4.3 Subventioner och skuldsättning

Ett studiestödssystem innehåller ett stöd, eller subventionselement, som kan

utformas på många olika sätt. För att stödet skall få åsyftad rekryterande

effekt är det viktigt att subventionerna (dvs. kostnader för bidrag eller

premier, eventuell avskrivning m.m.) görs så tydliga som möjligt och strikt

hålls isär från den del som utgör lån. Ur individens synvinkel måste

investeringsutgifterna vara tydliga och gå att förutse.

 De undersökningar som gjorts, främst av Reuterberg/Svensson (delbetänkande [SOU

1992:122] från utredningen om den sociala snedrekryteringen till högre studier)

visar också att det snarare är rädslan för hög skuldsättning än en låg

levnadsnivå som avskräcker från högre utbildning, särskilt för ungdomar från

studieovana hemförhållanden.

 Den till synes enklaste vägen till minskad skuldsättning är att minska

tilldelningen av lån genom att sänka totalnivån i studiemedlen och alltså minska

individens lånemöjligheter. Detta kan å andra sidan medföra svårigheter för

vissa studenter att klara uppehället, vilket kan påverka såväl studierna som

rekryteringen negativt.

 En annan möjlighet att minska skuldsättningen är, som just redovisats, att

genom olika förändringar i studiestödets konstruktion stimulera den enskilde

studenten till effektiva och målinriktade studier. Det kan ske genom att

studentens prestationer påverkar bidragsnivån.

 Väl så viktigt är emellertid att tydliggöra för den enskilde att studielånen

faktiskt är lån och inte bidrag. Som systemet fungerar idag finns risken att den

övre lånegränsen för många uppfattas som den sanktionerade nivån i fråga om

levnadsomkostnader. Genom att möjliggöra val mellan olika återbetalningsformer

vinns flera fördelar. Valfriheten i sig är betydelsefull. Olika individer har

olika skuldaversion och olika återbetalningspreferenser. En del vill inte vara

skuldsatta under längre tid och uppskattar därför en snabbare och hårdare

återbetalningsplan. Andra vill skjuta de stora betalningarna framför sig till

dess de har blivit etablerade socialt och på arbetsmarknaden.

 Som det nu är innehåller studiemedelssystemet en relativt stor subvention i

återbetalningsledet i form av avskrivningar. Denna subvention är otydlig för den

enskilde eftersom den inte är förutsebar under studietiden, och ger därmed inte

de rekryteringsfrämjande effekter som det finns skäl att förvänta sig.

 Avskrivningen vid 65 års ålder kan dessutom stimulera till en onödigt hög

skuldsättning och långa studietider. En del studenter kan tänkas spekulera i att

hela eller delar av studielånen kommer att skrivas av. Incitamenten till den

enskilde att hålla nere skuldsättningen är därför otydliga.

 Eftersom återbetalning i dagens system grundar sig på en procentsats av

inkomsten kan låntagaren inte heller direkt påverka storleken på de faktiska

inbetalningarna. Dessa bestäms i stället av hans eller hennes inkomst. Följden

är att dagens återbetalningssystem i många fall upplevs som en särskild extra

skatt för dem som har studerat.

 Problemet med en hög skuldbörda gäller inte bara den enskilde, utan också

långivaren - staten och skattebetalarna. Skuldtillväxten som sådan kan anses ha

negativa effekter. Det allvarliga är emellertid inte skuldtillväxten, utan den

risk staten löper att inte få tillbaka pengarna. Med oförändrade regler kommer

högst sannolikt statens utgifter för avskrivningar att stiga påtagligt i

framtiden.

 De beräkningar studiestödsberedningen gjort tyder på att kostnaderna kan komma

att uppgå till ca en miljard kronor årligen med nuvarande inflation och ränta.

Med en realränta på 3-5 procent kan årliga avskrivningar på mellan en halv och

två miljarder uppstå. Systemets instabilitet beror framför allt på att endast en

procentenhets högre ränta eller lägre inflation kan leda till ytterligare

300-700 miljoner kronor i ökade avskrivningskostnader. Ett avskaffande av

avskrivningen vid 65 års ålder minskar denna statsfinansiella risk och ger

samtidigt tydliga incitament till den enskilde att hålla nere skuldsättningen.

5 Studiebidrag i förhållande till utbildningens omfattning och uppnådda

 prestationer

Regeringens förslag: För studerande vid universitet och högskolor avpassas

studiebidragets storlek fr.o.m. den andra terminen i utbildningen i förhållande

till tidigare uppnådda studieresultat i form av avklarade poäng. Studiebidrag

kan således lämnas även för poäng som innebär en återhämtning av en tidigare

försening. Mellanskillnaden mellan studiebidraget och studiemedlens totalbelopp

får utgöras av studielån.

 För studerande i övrig studiemedelsberättigande utbildning lämnas studiebidrag

under den tid som motsvarar utbildningens totala omfattning och längd enligt

fastställd studieplan. Den som försenas i studierna kan beviljas studielån.

 I studiestödslagen (1973:349) tas in bemyndiganden för regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i dessa avseenden.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler lämnas studiemedel för

läsår eller del av läsår under vilket den studerande bedriver studier. Krav

ställs på att studierna skall vara framgångsrika. Den som börjar en

högskoleutbildning eller en annan eftergymnasial utbildning beviljas studiemedel

i en eller två terminer utan att någon prövning görs av hans eller hennes

lämplighet för studierna. Därefter beviljas studiemedel för fortsatta studier

bara om det med hänsyn till de uppnådda resultaten är sannolikt att studierna

kommer att slutföras inom normal tid. Hänsyn skall tas till förhållanden av

personlig natur som kan antas ha inverkat på studieresultaten. Det ankommer på

Centrala studiestödsnämnden (CSN) att utfärda nödvändiga föreskrifter för

tillämpningen av reglerna.

 I de högskoleutbildningar där många studenter har en förlängd studietid anses

30 poäng av 40 under ett år, eller 15 poäng under en termin vara ett

tillräckligt studieresultat. Det gäller främst de humanistiska och

samhällsvetenskapliga områdena, men också t.ex. juristutbildning och

civilingenjörsutbildning. I andra utbildningar till t.ex. förskollärare,

sjuksköterska, jägmästare, skådespelare samt alla s.k. eftergymnasiala

utbildningar utanför universitet och högskolor krävs normalt att studierna

fullgörs på tid enligt studieplan. Även för studerande som söker studiemedel för

studier på grundskole- eller gymnasieskolenivå gäller krav på att studierna

skall bedrivas i normal takt.

 Studiestödet bör vara så utformat att det kontinuerligt bidrar till

effektivitet i utbildningsverksamheten. Genom att studietiderna hålls nere kan

också studentens skuldsättning minska.

 Utgångspunkten för en förändring bör vara att studiebidrag lämnas för tid som

motsvaras av utbildningens/kursens omfattning uttryckt i antal poäng eller tid

enligt studieplan. Eventuella förseningar i studierna bör kunna accepteras i

stort sett enligt nuvarande praxis, men studiestödet bör då bestå av enbart lån.

 När det gäller universitet och högskolor bör denna princip innebära att

bidraget fr.o.m. den andra terminen i studierna avpassas i förhållande till de

uppnådda studieresultaten under föregående termin. På det sättet kommer

subventionen i form av bidrag att i stort sett svara mot utbildningens

omfattning, även i det fall studierna försenas.

 Finansieringsmöjligheterna för den enskilde förändras alltså inte. Den som

börjar en högskoleutbildning kan i fortsättningen på samma sätt som idag söka

studiemedel för en eller två terminer. Den normala studietiden under ett år är

40 veckor motsvarande 40 poäng. Under första terminen utbetalas bidrag och lån,

eller bara bidrag till den som inte vill ha lån, för 4,5 månader motsvarande 20

poäng. Under efterföljande termin betalas ett lika stort totalbelopp ut, men

bidraget avpassas i förhållande till de uppnådda poängen under föregående

termin. Den som t.ex. klarat 16 poäng under första terminen får under andra

terminen ett bidrag som är 80 % av maximalt bidrag (16/20). Lånedelen ökar med

samma belopp som bidragsdelen minskar. Om 20 poäng klaras under den andra

terminen blir bidraget under tredje terminen 100 % av maximalt bidrag. Tas

förseningen igen under termin 2, dvs. 24 poäng klaras av, blir bidraget under

tredje terminen 120 % av maximalt bidrag. Lånedelen minskar i motsvarande grad.

Om särskilda skäl finns bör det vara möjligt att bortse från viss försening i

studierna. Det bör i första hand kunna ske för den som varit sjuk en tid.

 Principen om studiebidrag i förhållande till uppnådda poäng bör givetvis inte

innebära att de övergripande kraven på studieframgång sätts ur spel, eller att

längre studieförseningar skall kunna finansieras genom ett ökat låneutnyttjande.

Bestämmelserna i studiestödslagen om krav på en god studieprognos bör alltså

behållas. För den som söker studiemedel första gången för två terminer får

enligt gällande regler någon prövning av studieprognosen inte göras förrän efter

utgången av detta första år. Någon ändring av denna bestämmelse föreslås inte.

För den som första gången beviljats studiemedel för endast en termin har CSN en

jämförelsevis mild praxis. Det bör som hittills vara möjligt för CSN att beakta

förhållanden av personlig natur som bedöms ha inverkat på studieresultaten. Det

förutsätts att samarbete etableras mellan CSN och institutionerna och att de

samrådsgrupper, i vilka studeranderepresentation förekommer, fortsätter som

hittills.

 Den som under en termin studerar på halvfart och har studiemedel för

deltidsstudier, men övergår till heltidsstudier terminen därpå, drabbas givetvis

inte av någon reduktion om vederbörande har klarat deltidsstudierna. Till den

som läser i snabbare takt än vad som förutsätts förhöjs inte studiebidraget. Så

sker inte heller i dagens system. Om däremot en student deltar i utbildning som

universitet eller högskolor erbjuder under sommaren skall studiemedlen och den i

stödet ingående bidragsdelen öka i relation till den ökade studieomfattningen

enligt gällande regler.

 Lagtekniskt bör regeringens förslag genomföras på det sättet att det i en ny

bestämmelse i studiestödslagen, 4 kap. 24 a §, lämnas ett bemyndigande för

regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att föreskriva att det

studiebidrag som annars skulle lämnas enligt 4 kap. 24§ skall minskas eller ökas

i förhållande till tidigare studieresultat.

 Till studerande i eftergymnasial utbildning utanför universitet och högskolor

samt i sammanhållna utbildningar på gymnasial nivå är den nämnda ordningen inte

tillämplig. Studierna vid dessa utbildningar fullföljs i allmänhet enligt en

studieplan. Principen om bidrag för fastställd studietid innebär alltså i

alldeles övervägande antalet fall ingen förändring jämfört med nuläget. För

eventuella, acceptabla förseningar bör lån kunna beviljas. Även här bör ett

bemyndigande lämnas för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att

meddela föreskrifter.

 Det är angeläget att effekterna av studieresultatprövningen, dvs.

poänggränserna för rätt till studiestöd och reglerna om studiebidrag efter

prestation kontinuerligt följs upp i fråga om bl.a. effekterna för utbildningar

med en annorlunda uppläggning, påverkan på rekryteringen till utbildning samt

samspelet med andra stödformer och trygghetssystem. Rapportering bör ske i

samband med de fördjupade anslagsframställningarna.

6 Studerande i komvux

Regeringens förslag: För studerande i kommunal och statlig vuxenutbildning som

inte bedriver studier på heltid avpassas beloppet för studiemedel, särskilt

vuxenstudiestöd och särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa i förhållande till

studiernas omfattning under terminen.

 Skäl för regeringens förslag: För närvarande uttrycks studieomfattningen i

komvux när det gäller studiestöd i s.k. studiestödspoäng. Det är CSN som

fastställer studiestödspoäng för varje ämne/kurs samt antalet poäng för heltid

respektive deltid.

 Den som studerar på minst halvtid har rätt till deltidsstudiestöd, i princip

hälften av ett helt studiestöd. I de flesta utbildningar fungerar det relativt

väl, eftersom utbildningen som regel är upplagd på halvfart. I komvux däremot,

där utbildningen bygger på ett kurssystem, är reglerna ofördelaktiga för somliga

studerande. Den som har en studieomfattning motsvarande 75 % av heltid får inte

75 % av ett helt studiestöd utan 50 %. Detta har gjort att många studerande

fyller upp med kurser som de inte behöver för att komma upp till ett poängtal

som ger fullt studiestöd. Detta problem togs upp av Finvux-utredningen (Ett

samordnat studiestöd, SOU 1991:65), som också föreslog en övergång till

flexiblare regler.

 Regeringen föreslår att studiestödet till deltidsstuderande som läser på minst

halvtid i fortsättningen avpassas i förhållande till studiernas omfattning. En

sådan ändring kan - förutom att de ekonomiska möjligheterna vid deltidsstudier

förbättras - bidra till att studieavbrotten minskar. Ändringen kan också få till

effekt ett bättre resursutnyttjande i komvux.

 De förändrade reglerna bör avse både studiemedel, särskilt vuxenstudiestöd

(svux) och särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa (svuxa). Det bör ankomma på

regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela närmare

bestämmelser om studieomfattning för rätt till studiestöd för deltidsstuderande.

Den grundläggande regeln om att storleken av studiestödet skall kunna betämmas i

förhållande till studiernas omfattning bör dock tas in dels i en ny paragraf, 4

kap. 14 §, i studiestödslagen, dels i 7 kap. 7 §. Genom en ändring i 2 § lagen

(1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa blir regeln också

tillämplig på särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa.

 Riksdagen har under hösten 1993 fattat beslut om införande av ett system med

gymnasiepoäng i gymnasieskolan. Systemet avses också gälla gymnasial

vuxenutbildning. För varje ämne inom gymnasial vuxenutbildning motsvarar antalet

gymnasiepoäng det minsta antalet garanterade undervisningstimmar i

gymnasieskolan enligt den av riksdagen fastställda timplanen (skollagen

1985:1100, bilaga 2). Begreppet poäng bör också kunna användas för

undervisningstimmar i grundläggande vuxenutbildning enligt fastställd timplan

(förordningen 1992:403 om kommunal vuxenutbildning, bilaga 1). Timplaner för

påbyggnadsutbildning fastställs av Statens skolverk.

 När det gäller att bestämma studieomfattning för heltid och deltid i komvux bör

det vara rimligt att utgå från reglerna om undervisningstimmar (poäng) enligt

skolförfattningarna istället för studiestödspoäng. Vidare bör frågan prövas

huruvida komvuxstuderande i likhet med universitetsstuderande skall erhålla

bidrag i förhållande till tidigare studieresultat.

7 Återbetalningssystemet

Återbetalning skall, enligt nuvarande regler, ske med ett årligt belopp om 4 %

av låntagarens inkomst två år tidigare. Låntagaren kan alltså inte direkt

påverka storleken på inbetalningarna, annat än genom s.k. frivilliga

inbetalningar. Det är med andra ord knappast möjligt för låntagaren att

överblicka när skulden kommer att vara slutbetald. Många oroas också över att

skulden stiger i början av återbetalningsperioden trots att betydande

inbetalningar görs.

 En annan väsentlig nackdel är att systemet kan inbjuda till onödigt hög

skuldsättning, eftersom skuldens storlek inte påverkar de årliga avgifterna.

Reglerna om avskrivning av skulden för den som fyllt 65 år kan verka i samma

riktning.

 Regeringen anser att återbetalningssystemet bör förändras och föreslår att det

sker enligt följande huvudprinciper. Inriktningen är att de nya

återbetalningsvillkoren skall gälla för låntagare som första gången beviljas

studielån fr.o.m. den 1 juli 1995.

7.1 Två återbetalningsvägar

Regeringens förslag: Det skall finnas två alternativa återbetalningssystem, dels

ett inkomstrelaterat system, dels ett annuitetslånesystem.

 Skälen för regeringens förslag: Som beskrivits i det föregående medför de

nuvarande reglerna för återbetalning av studielån att den enskilde har svårt att

överblicka de verkliga ekonomiska konsekvenserna av skuldsättningen. Risk finns

också för ett onödigt högt låneutnyttjande. Därigenom riskerar staten stora

avskrivningar i framtiden.

 Samtidigt bör framhållas att ett inkomstrelaterat system har flera förtjänster.

Bland annat gynnar det låntagare som har relativt låga löner och höga skulder

genom att återbetalningsskyldigheten anpassas till betalningsförmågan.

Tillsammans med anståndsregler leder det till att orimliga återbetalningskrav

undviks. Administrationen är dessutom i viss mening relativt enkel, bl.a. med

hänsyn till att uppskov med återbetalningen endast behöver förekomma i liten

utsträckning.

 Regeringen förordar därför att möjligheten till inkomstrelaterad återbetalning

skall erbjudas även fortsättningsvis. Det finns emellertid också anledning att

låta den studerande få välja återbetalning i form av annuiteter. Ett

annuitetslån innebär att de nominella inbetalningarna är i princip lika stora

varje år under en bestämd återbetalningstid.

 Genom de alternativa systemen ges låntagaren redan från början möjlighet att

avgöra vilken form av återbetalning han eller hon vill ha, beroende av om det är

återbetalningstidens längd eller den årliga andelen av inkomsten som upplevs som

viktigast. Detta bör också bidra till att öka medvetenheten hos de studerande om

att det kostar att låna pengar och att lån skall betalas tillbaka. Ur

statsfinansiell synpunkt spelar val av teknik inte någon roll, så länge som

räntan motsvarar statens upplåningskostnader och avskrivningsriskerna minimeras.

De senast nämnda frågorna behandlas längre fram.

7.2 Ränta

Regeringens bedömning: Frågan om principerna för upplåning och räntesättning bör

utredas.

 Skälen för regeringens bedömning: Den ränta som belastar studielån avser att

spegla de verkliga kostnaderna för statens upplåning. Denna ränta är väsentligt

lägre än vad en student skulle få som en kredit i bank utan annan säkerhet än

sin framtida kompetens och inkomst.

 För närvarande fastställs räntan på studielån för varje kalenderår av

regeringen, som också bestämmer de avgifter för administrativa kostnader som får

tas ut enligt 8 kap. 1 § studiestödsslagen (1973:349). Under år 1994 är räntan

7,4 % efter avdrag för skatteeffekt.

 Räntan med hänsyn tagen till avdragsrätten i skattesystemet tas fram av

Riksgäldskontoret (RGK). Den beräknas som 70 % av den ovägda genomsnittsräntan

för kontorets statsskulds-, växel- och statsobligationsemissioner under de tre

senaste åren. Till räntan läggs en avgift på 0,01 procentenhet för

administrationskostnader. CSN debiteras samma räntesats på sin skuld hos RGK som

låntagaren debiteras av CSN. CSN betalar eventuella kreditförluster, vilka i sin

tur belastar statsbudgeten.

 Den ränta som tillämpas både från RGK gentemot CSN och från CSN gentemot den

enskilde medför en ränterisk för staten. Detta beror på att räntan baseras på en

löptid som inte överensstämmer med de faktiska löptiderna på lånen. Regeringen

avser att ge CSN i uppdrag att i samråd med RGK utarbeta och lämna förslag till

principer för upplåning och räntesättning. I det sammanhanget bör prövas om skäl

finns att överge den nuvarande principen att räntan skall baseras på statens

genomsnittliga upplåningsränta under föregående treårsperiod.

7.3 Inkomstrelaterad återbetalning

Regeringens bedömning: Det nuvarande inkomstrelaterade återbetalningssystemet

behålls som ett alternativ.

 Skälen för regeringens bedömning: Enligt nuvarande regler skall återbetalningen

ske med 4 % av den sammanräknade inkomsten av tjänst, näringsverksamhet och

kapitel enligt senaste taxering, dvs. inkomsten två år före avgiftsåret. Med

hänsyn till att den inkomst på vilken återbetalningen grundar sig är två år

gammal, blir den faktiska belastningen oftast mindre än vad den procentuella

andelen ger sken av.

 Övervägande skäl talar för att ett i princip oförändrat inkomstrelaterat

återbetalningssystem behålls.

 Regeringen har övervägt införande av bruttoränta och avdragsgillhet i systemet

för att åstadkomma ökad likhet mellan detta system och konventionella lån.

Skillnaderna mellan den inkomstrelaterade återbetalningen och andra kreditformer

är emellertid så stora att ett införande av bruttoränta saknar relevans.

Regeringen anser därför att den nuvarande nettoränteprincipen bör bibehållas för

den inkomstrelaterade återbetalningen.

7.4 Annuitetslån

Regeringens förslag: I annuitetslånesystemet skall studielån återbetalas i form

av lika stora betalningar under en bestämd återbetalningstid.

Återbetalningstidens längd skall i första hand vara beroende av skuldens

storlek, men hänsyn skall också tas till den återbetalningsskyldiges ålder.

Räntan skall vara fast under bestämda perioder av återbetalningstiden. Från och

med det år återbetalningen börjar debiteras låntagaren full ränta som är

avdragsgill i skattehänseende. Under studietiden, den återbetalningsfria tiden

och under perioder med helt anstånd med återbetalningen löper lånet med

nettoränta.

 Skälen för regeringens förslag: Den som väljer annuitetslån önskar sannolikt

klara av återbetalningen så snart som möjligt och är beredd att avsätta en viss

summa pengar årligen för detta. Ett snabbt återflöde av lånemedel minskar också

statens behov av ytterligare upplåning.

 Det är rimligt att återbetalningstidens längd avpassas till skuldens storlek.

För den som har en skuld under 50 000 kronor bör återbetalningstiden aldrig vara

längre än 10 år. Är skulden ungefär 100 000 kronor bör en återbetalningstid på

ca 15 år vara rimlig. En utgångspunkt bör vara att återbetalningstiden bara i

undantagsfall är längre än 30 år. Det bör emellertid vara möjligt att göra en

bedömning i det enskilda fallet och komma överens med låntagaren om en

återbetalningsplan. Hänsyn måste emellertid också tas till låntagarens ålder.

Annuiteter som sträcker sig längre än till dess att låntagaren fyller 70 år bör

som regel inte medges.

 Annuitetslånesystemet bör i så hög grad som möjligt efterlikna motsvarigheterna

på den vanliga lånemarknaden vad konstruktionen beträffar. Regeringen föreslår

därför att annuitetslånen från och med det år då återbetalningen börjar löper

med bruttoränta och att avdragsrätt för sådana erlagda räntor införs. Inför

deklarationen lämnar CSN uppgifter om skuldens storlek och hur mycket räntor som

låntagaren har påförts under året. Den faktiska avgiften blir normalt lägre i

början av återbetalningsperioden om räntorna görs avdragsgilla.

 De nuvarande studielånen skiljer sig från andra kommersiella lån genom att

studenten är befriad från att betala räntor och amorteringar under studietiden

och under den återbetalningsfria tiden. Upplupna räntor, efter avdrag för

skatteeffekten, läggs istället till kapitalskulden. Regeringen anser att denna

princip bör gälla också i det nya systemet. Den studerande bör alltså debiteras

en icke avdragsgill nettoränta också i annuitetssystemet under denna tid.

Anledningen till det är att alla studerande inte kan antas ha så stora inkomster

att, om bruttoränta debiteras, avdragsrätten kan utnyttjas i sin helhet.

Liknande förhållanden kan uppstå för en låntagare som är återbetalningsskyldig,

men får helt anstånd med betalningen på grund av nya studier eller annan

anledning. Även i sådana fall bör skulden påföras nettoränta och därmed

bortfaller rätten till skatteavdrag.

7.5 Avskrivning

Regeringens förslag: Någon rätt till avskrivning av skuld vid 65 års ålder skall

inte finnas i återbetalningssystemen. Studielån skall fortfarande skrivas av på

grund av dödsfall.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler avskrivs den skuld som

är kvar när låntagaren fyller 65 år. Även dessförinnan sker avskrivning vid

dödsfall och om det finns synnerliga skäl. Sådana synnerliga skäl kan t.ex. vara

varaktigt nedsatt betalningsförmåga på grund av sjukdom eller handikapp.

 Genom ett slopande av avskrivningsmöjligheten vid 65 år fastslås lånets

egenskap av lån. Därigenom får den enskilde tydliga incitament för effektiva och

målinriktade studier varigenom skuldsättningen också hålls nere.

 Möjligheterna till avskrivning på grund av dödsfall samt på grund av synnerliga

skäl, t.ex. vid förlängd studietid på grund av handikapp bör finnas kvar och

kostnaderna bör liksom hittills belasta statsbudgeten.

 De nuvarande reglerna om avskrivning av lån för gymnasiala studier för den som

går vidare till universitet eller högskola bör också vara oförändrade tills

vidare. Frågan bör behandlas i samband med det fortsatta beredningsarbetet

rörande bl.a. vuxenstudiestödet. Reglerna om sjukförsäkring för studerande, som

i vissa fall innebär avskrivning av lån, bereds för närvarande inom

Utbildningsdepartementet. Tillsammans med anståndsreglerna leder dessa

avskrivningsmöjligheter till att orimliga återbetalningskrav inte skall kunna

uppkomma.

7.6 Studerande som fått lån enligt nuvarande regler fortsätter i samma system

Regeringens förslag: För den som har fått studielån enligt nuvarande regler

skall, om nytt studielån beviljas, återbetalningsvillkoren inte ändras.

 Skälen för regeringens förslag: Det kommer att finnas studerande som, när de

nya lånereglerna träder i kraft, redan har lån enligt 1989 års regler och kanske

också i det system som gällde före år 1989. Det gäller dem som är mitt uppe i

utbildningen, men det kan också gälla dem som återupptar studier efter en period

av annan verksamhet.

 Denna komplikation inträder vid varje större förändring av lånesystem. Vid

införandet av 1989 års system gjordes en strikt åtskillnad av lån beviljade före

och efter den första januari 1989. Studerande vars studier inte var avslutade

blev alltså registrerade som låntagare i båda systemen. En särskild

samordningsregel infördes som innebar att för dessa låntagare skulle avgiften

inte behöva bli högre än motsvarande 5 % av inkomsten. Ordningen har varit

administrativt betungande för CSN.

 För att undvika liknande administrativa svårigheter vid övergång till nya

låneregler bör gälla att den som har lån enligt 1989 års regler för studier före

den 1 juli 1995 skall återbetala även nya lån enligt dessa regler.

 För dem som får lån enligt de kommande föreslagna reglerna och som dessförinnan

har lån enligt reglerna före 1989 är det knappast nödvändigt att införa någon

särskild samordningsregel. Dels är det svårt att samordna ett lån där räntan är

avdragsgill med ett lån med icke avdragsgill ränta, vilket skulle bli fallet vid

en samordning med annuitetslånesystemet. Dels torde det som regel vara fråga om

kortare studieperioder i dessa fall. Låntagarna kan lämpligen erbjudas

återbetalning i form av annuiteter, där storleken av tidigare lån kan beaktas

vid bestämmande av återbetalningstidens längd.

7.7 Lagteknisk reglering

Återbetalningen av studielån regleras såvitt avser lån tagna fr.o.m. år 1989 i 8

kap. studiestödslagen (1973:349). I fråga om studielån som tagits dessförinnan -

s.k. återbetalningspliktiga studiemedel - gäller enligt övergångsbestämmelser

till lagen (1988:877) om ändring i studiestödslagen äldre bestämmelser.

 Ett genomförande av de principförslag avseende återbetalningssystem, som

regeringen nu lägger fram, kräver ändringar i bl.a. studiestödslagens 8 kap.

Regleringen där bör avse såväl bestämmelserna om återbetalning av lån enligt det

nuvarande återbetalningssystemet som de som föreslås gälla i de nya systemen.

Detta innebär en så genomgripande omreglering att det nuvarande 8 kapitlet bör

upphävas och ersättas med ett nytt. Genom att behålla de bestämmelser som gäller

för det nuvarande systemet i själva lagen vinns också den fördelen att

eventuella framtida justeringar på ett tydligt och överskådligt sätt kan göras

där och inte genom övergångsbestämmelser. Mot denna bakgrund och då den

författningstekniska regleringen av annuitetssystemet kräver ytterligare

överväganden, är regeringen inte beredd att nu lägga förslag till

lagbestämmelser. Om riksdagen godkänner de nu föreslagna principerna bör förslag

i den delen kunna föreläggas riksdagen under hösten 1994 och den nya regleringen

kan då träda i kraft den 1 juli 1995.

8 Studiebidragets nivå

Regeringens förslag: Studiebidraget i studiemedlen höjs så att det motsvarar 30

% av totalbeloppet. Höjningen skall träda i kraft den 1 januari 1996.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 kap. 13 § studiestödslagen (1973:349)

är studiemedlens totalbelopp 9,75 % av basbeloppet för varje 15-dagarsperiod för

en heltidsstuderande och för varje 30-dagarsperiod för en deltidssstuderande.

Därav är studiebidraget 2,71 % av basbeloppet, eller 27,8 % av totalbeloppet.

 De nämnda betämmelserna innebär att totalbeloppet i studiemedel för nio månader

under år 1994 är 61 780 kronor, varav 17 171 kronor är studiebidrag. Det totala

beloppet per månad är 6 864 kronor varav bidraget är 1 908 kronor.

 De besparingar som uppstår genom de föreslagna regeländringarna gör det möjligt

att höja bidragets andel till 2,94 % av basbeloppet per 15-dagars period, vilket

innebär 30 % av totalbeloppet. Det innebär räknat på 1994 års basbelopp att

bidraget höjs med 160 kronor per månad och för ett normalläsår om nio månader

med 1 450 kronor.

 Förslaget medför en ändring i 4 kap. 24 § studiestödslagen.

9 Administration

De föreslagna regeländringarna medför vissa kostnader av engångskaraktär.

Dessutom kan det i viss utsträckning bli fråga om ökade utgifter för information

och driftomläggningar. Vissa besparingar torde emellertid också uppstå, t.ex.

genom minskat antal omprövningsärenden. Regeringen kommer att uppdra åt CSN att

lämna en närmare redogörelse för de administrativa konsekvenserna av de

föreslagna systemförändringarna.

10 Det fortsatta reformeringsarbetetDe nu föreslagna förändringarna bör, som

 regeringen tidigare framhållit, ses som ett första steg i en utveckling av

 studiestödet. En strävan är därvid att uppnå en bred uppslutning kring

 förnyelsen av systemet, varför, som nämnts tidigare, en utredning med

 parlamentarisk representation bör tillkallas.

 En fortsatt reformering av studiestödssystemet bör ta fasta på:

- En långsiktigt förbättrad stimulans till utbildning. Den huvudsakliga metoden

 bör vara att minska risken för hög skuldsättning, vilket kan göras såväl med

 goda incitament till effektiva studier och ett minskat låntagande som med en

 höjd bidragsandel.

- En större rättvisa. Det kan åstadkommas genom högre grad av enhetlighet i

 systemet såsom att studier på samma nivå och med samma inriktning i princip

 ger samma stöd. Därvid bör också samspelet med andra trygghetssystem och

 stödformer beaktas.

- Behovet av att stimulera fördjupningsstudier. Därvid bör bl.a. olika inslag

 av premier eller avskrivningar kunna prövas.

- De statsfinansiella restriktionerna. Statens kostnader för utbildning,

 innefattande såväl de direkta utbildningskostnaderna som studiestödet bör ses

 som en helhet. Därav följer att fördelningen dem emellan inte är given.

 Medlen för studiestöd bör kunna utnyttjas mer effektivt och ökade

 avskrivningskostnader undvikas.

 Till de andra frågor som bör behandlas i det fortsatta utredningsarbetet hör

inkomstprövningsreglerna och det s.k. fribeloppets nivå, antalet terminer som

studiestöd skall kunna beviljas, den övre åldersgränsen för rätt till stöd,

utformningen av prestationskraven för rätt till studiestöd m.m.

11 Specialmotivering

Förslaget till lag om ändring i studiestödslagen (1973:349)

4 kap.

14 §

Genom denna bestämmelse införs en möjlighet att för deltidsstuderande i kommunal

och statlig vuxenutbildning anpassa storleken av utgående studiemedel i

förhållande till studiernas omfattning. Det är här fråga om en anpassning av

såväl studiebidrag som lån. Enligt 4 kap. 5 § studiestödslagen har studerande

rätt till studiemedel såväl vid heltidsstudier som vid deltidsstudier på minst

halvtid. Av 4 kap. 13 och 24 §§ framgår dock att studiemedel endast utgår med

halvt belopp även för deltidsstudier som omfattar mer än halvtid. Av den nya

bestämmelsen följer att studiemedel skall kunna bestämmas i förhållande till

studieomfattningen då denna ligger mellan 50 och 100 procent. Förslaget har

behandlats närmare under avsnitt 6. Avsikten är att regeringen eller Centrala

studiestödsnämnden skall meddela föreskrifter om tillämpningen. En motsvarande

ändring föreslås i 7 kap. 7 § studiestödslagen för studerande med särskilt

vuxenstudiestöd samt i 2 § lagen (1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för

arbetslösa för studerande med sådant stöd.

24 §

I paragrafen regleras storleken av studiebidraget i förhållande till

basbeloppet. Där anges också hur stor del av en minskning av de totala

studiemedlen som skall falla på studiebidraget. Ändringarna i första stycket

innebär dels att studiebidraget kan beräknas annorlunda om det följer av

bestämmelse som avses i 24 a §, dels att relationen mellan bidrag och lån i fall

som avses i 14 § skall beräknas på samma sätt som när det gäller minskning av

studiemedel på grund av den i studerandes inkomst.

 Ändringen i andra stycket kommenteras under 24 a §.

24 a §

I bestämmelsen, som är ny, ges ett bemyndigande till regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva att den del av utgående

studiemedel som utgörs av studiebidrag för studerande vid vissa utbildningar

skall kunna lämnas i förhållande till tidigare studieresultat. Förslaget bakom

bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 5. På grund av förslaget görs ett

förtydligande i 24 § om att i den utsträckning studiebidragsdelen minskas kan i

stället studielån lämnas upp till det totala studiemedelsbelopp som utgår. I 24

och 24 a §§ har också markerats att det bidragsbelopp som skall kunna minskas

eller ökas är det belopp som räknats fram enligt 24 § och de föreskrifter som

avses där.

 De utbildningar som omfattas av bestämmelsen är utbildningar vid statliga

universitet och högskolor, kommuners och landstings grundläggande

högskoleutbildningar samt utbildningar för vilka enskilda utbildningsanordnare

enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina fått rätt att

utfärda examina. För statliga universitet och högskolor och för kommuners och

landstings grundläggande högskoleutbildningar anges enligt 7 kap. 2 §

högskoleförordningen (1993:100) omfattningen av utbildningen enligt ett

poängsystem, där varje poäng motsvarar heltidsstudier under en vecka. I den till

högskoleförordningen bilagda examensordningen anges de poäng som krävs för en

viss examen. I den utsträckning enskilda utbildingsanordnare ges rätt att

utfärda examina som omfattas av examensordningen gäller poängsystemet också för

dem.

24 b §

I bestämmelsen ges regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer

bemyndigande att föreskriva att studiemedel i form av studiebidrag till

studerande vid andra utbildningar än som avses i 24 a § skall få lämnas endast

för tid som enligt fastställd studieplan motsvarar utbildningens totala

omfattning och längd. Denna bestämmelse kan komma att omfatta alla sådana

utbildningar som inte berörs av 24 a § eller som inte ingår i den offentliga

gymnasieskolan eller sådan motsvarande fristående utbildning.

 Bakgrunden till bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 5.

7 kap.

7 §

De nya bestämmelserna i tredje och fjärde stycket motsvarar innehållsmässigt den

nya bestämmelsen i 4 kap. 14 §. I övrigt har några smärre språkliga justeringar

gjorts i paragrafen.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd

för arbetslösa

2 §

De nya bestämmelserna i 7 kap. 7 § tredje och fjärde stycket blir genom en

hänvisning i 2 § i denna lag också tillämplig för studerande med särskilt

vuxenstudiestöd för arbetslösa. Det innebär alltså att storleken av det

särskilda vuxenstudiestöd för arbetslösa som annars skulle lämnas får bestämmas

i förhållande till studiernas omfattning om utbildningen bedrivs på mer än

halvtid men mindre än heltid.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ut protokoll vid regeringssammanträde den 14 april 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

----------------

Regeringen beslutar proposition 1993/94:156 Vissa förändringar i

studiestödssystemet.

Rättsdatablad

-------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser Celexnummer för

 som inför, bakomliggande

 ändrar, upphäver EG-regler

 eller upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

-------------------------------------------------

Studiestödslagen 4 kap. 14, 24 a

(1973:349) och 24 b §§,

 7 kap. 7 §