Regeringens proposition

1996/97:131

Prövningstillstånd i hovrätten

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 februari 1997

Lena Hjelm-Wallén

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Enligt dagens ordning krävs det i vissa fall prövningstillstånd för att

hovrätten efter ett överklagande skall ta upp ett avgörande från tingsrätten

till prövning i sak. Det gäller huvudsakligen brottmål där tingsrätten har dömt

till böter, tvistemål om värden under ett basbelopp samt vissa domstolsärenden.

 I propositionen föreslås att det alltid skall krävas prövningstillstånd för

mål och ärenden som överklagas från tingsrätten. Dock skall, i likhet med vad

som gäller i dag, Riksdagens ombudsmän, Justitiekanslern och Riksåklagaren inte

behöva prövningstillstånd när de överklagar en brottmålsdom. Prövningstillstånd

skall inte heller krävas när beslut överklagas till hovrätten från andra

myndigheter än tingsrätterna.

 För att undvika att felaktiga avgöranden från tingsrätten inte tas upp till

prövning i sak i hovrätten föreslås generösa regler för beviljande av

prövningstillstånd. Så snart det finns anledning att betvivla riktigheten av

tingsrättens avgörande skall prövningstillstånd meddelas (ändringsdispens). Om

det inte utan en prövning av målet i sak går att bedöma om tingsrättens

avgörande är riktigt eller inte, skall detta också vara ett skäl för

prövningstillstånd (granskningsdispens). Vidare skall hovrätten meddela

prövningstillstånd om det behövs för ledning av rättstillämpningen

(prejudikatdispens) eller om det annars finns synnerliga skäl (extraordinär

dispens).

 Det föreslås att tre hovrättsdomare skall delta vid tillståndsprövningen och

att prövningstillstånd skall meddelas så snart en av dessa röstar för det.

Prövningstillståndet skall kunna begränsas till en viss del av ett tingsrätts-

avgörande. Ett beslut att inte meddela prövningstillstånd skall kunna överklagas

till Högsta domstolen.

 Den föreslagna reformen syftar till att mål och ärenden som har avgjorts på

ett riktigt sätt i tingsrätten inte i onödan skall tas upp till prövning i sak i

hovrätten.

 Det övergripande målet för reformen är att skapa större garantier för

riktiga domstolsavgöranden än de nuvarande reglerna ger och dessutom att

åstadkomma ett förfarande som är snabbare och inte kräver onödiga

resursinsatser.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 6

2 Lagtext.................................................... 7

 2.1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken...... 7

 2.2 Förslag till lag om ändring i brottsbalken.......... 19

 2.3 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken...... 20

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt

 och gåvoskatt....................................... 21

 2.5 Förslag till lag om ändring i patentlagen (1967:837) 22

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar i

 fastighetsmål....................................... 23

 2.7 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387) 24

 2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:206) om

 felparkeringsavgift................................. 25

 2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens va-

 nämnd............................................... 26

 2.10 Förslag till lag om ändring i vattenlagen (1983:291) 27

 2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:746) om

 betalningsföreläggande och handräckning............. 28

 2.12 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) 29

 2.13 Förslag till lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

 30

 2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:831) om rättegången

 i vissa hyresmål i Svea hovrätt ................... 31

 2.15 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450)

 32

 2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:242) om

 domstolsärenden .................................... 33

3 Ärendet och dess beredning................................. 35

4 Bakgrund och utgångspunkter................................ 36

5 Inriktningen av en reform.................................. 39

6 Gällande regler om prövningstillstånd i hovrätt............ 49

7 Konventionsåtaganden....................................... 52

8 Den närmare utformningen av ett mer generellt krav på

 prövningstillstånd......................................... 56

 8.1 Dispensgrunderna.................................... 56

 8.2 Föreläggande att komplettera överklagandet med dispensskäl 60

 8.3 Offentlig försvarare och rådgivning enligt rättshjälpslagen

 62

 8.4 Möjlighet till sammanträde.......................... 63

 8.5 Skriftväxlingen..................................... 65

 8.6 Tidsfrister i mål där den tilltalade är häktad...... 67

 8.7 Särskild avdelning för tillståndsprövning?.......... 68

 8.8 Hovrättens tillgång till förhörsutsagor ............ 69

 8.9 Åberopande av nya omständigheter eller bevis eller begäran om

 omförhör............................................ 71

 8.10 Domförhet och omröstning ........................... 72

 8.11 Partiellt prövningstillstånd m.m.................... 74

 8.12 Beslutets utformning................................ 77

 8.13 Överklagande av beslut att inte meddela prövningstillstånd 78

9 Vilka avgöranden skall omfattas av krav på prövningstillstånd? 80

10 Krav på prövningstillstånd i Högsta domstolen för mål som inletts i

 hovrätt ?.................................................. 88

11 Vissa konsekvenser av förslaget för tingsrätterna ......... 91

12 Ekonomiska konsekvenser och konsekvenser av förslaget för

 hovrätternas arbetssituation............................... 95

13 Ikraftträdande............................................. 98

14 Författningskommentar...................................... 99

 14.1 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken.... 99

 14.2 Förslaget till lag om ändring i brottsbalken........107

 14.3 Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken....107

 14.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt

 och gåvoskatt.......................................108

 14.5 Förslaget till lag om ändring i patentlagen (1967:837)108

 14.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar

 i fastighetsmål.....................................108

 14.7 Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

 109

 14.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:206) om

 felparkeringsavgift.................................109

 14.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens

 va-nämnd............................................109

 14.10 Förslaget till lag om ändring i vattenlagen (1983:291)109

 14.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:746) om

 betalningsföreläggande och handräckning.............110

 14.12 Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)110

 14.13 Förslaget till lag ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

 111

 14.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:831) om

 rättegången i vissa hyresmål i Svea hovrätt.........111

 14.15 Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen

 (1995:450)..........................................111

 14.16 Förslaget till lag om ändring lagen (1996:242) om

 domstolsärenden.....................................112

Bilaga 1 Hovrättsprocessutredningens lagförslag..............114

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

 betänkandet Ett reformerat hovrättsförfarande

 (SOU 1995:124)......................................153

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag.........................

 154

Bilaga 4 Lagrådets yttrande..................................

 182

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 februari 1997190

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i rättegångsbalken,

 2. lag om ändring i brottbalken,

 3. lag om ändring i utsökningsbalken,

 4. lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

 5. lag om ändring i patentlagen (1967:837),

 6. lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål,

 7. lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387),

 8. lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift,

 9. lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd,

 10. lag om ändring i vattenlagen (1983:291),

 11. lag om ändring i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och

 handräckning,

 12. lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20),

 13. lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334),

 14. lag om ändring i lagen (1994:831) om rättegången i vissa hyremål

i Svea hovrätt,

 15. lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450),

 16. lag om ändring i lagen (1996:242) om domstolsärenden.

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om rättegångsbalken

 dels att 49 kap. 13 §, 50 kap. 11 §, 51 kap. 11 §, 52 kap. 10 § samt 56 kap.

10 § skall upphöra att gälla,

 dels att 49 kap. 14 § skall betecknas 49 kap. 13 §,

 dels att 2 kap. 4 a §, 6 kap. 6 §, 16 kap. 3 §, 29 kap. 3 §, 49 kap. 12 §, den

nya 13 § och 15 §, 50 kap. 4, 7 och 8 §§, 51 kap. 7 och 8 §§, 52 kap. 6 och

7 §§, 55 kap. 7, 8 och 15 §§, 56 kap. 7 §, 58 kap. 6 § samt rubrikerna till 49

och 54 kap. skall ha följande lydelse,

 dels att det i balken skall införas nya bestämmelser, 49 kap. 14 och 14 a §§,

50 kap. 7 a §, 51 kap. 7 a §, 52 kap. 6 a § och 56 kap. 6 a §, av följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

4 a §1

 Utöver vad som följer av 4 § får i hovrätten som särskilda ledamöter ingå, var

för sig eller tillsammans,

 1. en person som förordnats som ekonomisk expert enligt 4 kap. 10 a §, om det

finns behov av särskild fackkunskap inom hovrätten i fråga om ekonomiska

förhållanden,

 2. en person som är eller har varit lagfaren domare i allmän

förvaltningsdomstol, om det finns behov av särskild fackkunskap inom hovrätten i

fråga om skatterättsliga förhållanden.

--------------------------------------------------------------------

 Första stycket gäller inte vid

 behandling av frågor om pröv-

 ningstillstånd.

6 kap.

6 §2I protokollet skall berättelser som lämnas under förhör i bevissyfte

antecknas i den omfattning berättelserna kan antas vara av betydelse i målet.

Detsamma gäller vad rätten iakttar vid syn på stället.

--------------------------------------------------------------------

 Första stycket gäller inte be-

rättelser av tilltalade i

brottmål. Vid huvudförhandling i hovrätt

 Vid huvudförhandling i hovrätt behöver berättelser eller iakt-

behöver berättelser eller iakt- tagelser enligt första stycket

tagelser enligt första stycket antecknas endast om anteck-

antecknas endast om anteck- ningen kan antas bli av

ningen kan antas bli av betydelse vid överklagande till

betydelse vid fullföljd till Högsta domstolen. Vid huvud-

högsta domstolen. Vid huvud- förhandling i Högsta domstolen

förhandling i högsta domstolen behöver sådana anteckningar inte

behöver sådana anteckningar inte göras.

göras.

16 kap.

3 §3

--------------------------------------------------------------------

 Vid omröstning skall den Vid omröstning skall den

mening gälla, som omfattats av mening gälla, som omfattas av

mer än hälften av rättens leda- mer än hälften av rättens leda-

möter. Om någon mening har möter. Om någon mening har

erhållit hälften av rösterna och erhållit hälften av rösterna och

ordförandens röst är bland dem, ordförandens röst är bland dem,

skall dock den meningen gälla. skall dock den meningen gälla.

 Vid hovrättens avgörande av en

 fråga om prövningstillstånd skall,

 om en av ledamöterna vill

 meddela prövningstillstånd, hans

 mening gälla.

29 kap.

3 §4Vid omröstning skall den mening gälla som omfattas av mer än hälften av

ledamöterna. Om någon mening har fått hälften av rösterna och denna är den

lindrigaste eller minst ingripande för den tilltalade, skall den meningen gälla.

Kan ingen mening anses som lindrigare eller mindre ingripande, gäller den mening

som fått hälften av rösterna, bland dem ordförandens.

 Om det framförs flera meningar än två utan att någon av dem skall gälla, skall

de röster som är ogynnsammast för den tilltalade läggas samman med de röster som

är därnäst minst förmånliga för honom. Om det behövs, skall sammanläggningen

fortsätta till dess någon mening skall gälla. Kan inte någon mening anses som

ogynnsammare för den tilltalade, skall den mening gälla som har fått flest

röster. Har flera meningar fått lika många röster, gäller den som biträtts av

den främste bland dem som röstat för någon av dessa meningar.

 Ingen mening skall anses lindrigare eller mindre ingripande än någon annan

mening vid omröstning enligt 2 § tredje stycket.

--------------------------------------------------------------------

 Vid hovrättens avgörande av en

 fråga om prövningstillstånd skall,

 om en av ledamöterna vill

 meddela prövningstillstånd, hans

 mening gälla.

49 kap.

--------------------------------------------------------------------

Om rätten att överklaga tings- Om rätten att överklaga tingsrätts

rätts domar och beslut domar och beslut och om

 prövningstillstånd

12 §5

--------------------------------------------------------------------

 I tvistemål där förlikning om Prövningstillstånd krävs för att

saken är tillåten krävs prövnings- hovrätten skall pröva tingsrättens

tillstånd för att hovrätten skall dom eller slutliga beslut.

pröva tingsrättens dom eller be- Första stycket gäller inte om

slut i mål som handlagts av en avgörandet överklagas av Riks-

lagfaren domare enligt 1 kap. åklagaren, Justitiekanslern

3 d § första stycket och i annat eller någon av Riksdagens om-

mål där det värde som sägs i 1 budsmän i mål om allmänt åtal.

kap. 3 d § tredje stycket

uppenbart inte överstiger bas-

beloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

 Prövningstillstånd behövs inte

om överklagandet avser

 1. ett avgörande i mål som

skall handläggas av tingsrätt i

särskild sammansättning,

 2. ett beslut som rör någon

annan än en part eller en

intervenient,

 3. ett beslut genom vilket

tingsrätten ogillat jäv mot en

domare, eller

 4. ett beslut genom vilket

en missnöjesanmälan eller en

ansökan om återvinning eller ett

överklagande avvisats.

 I fråga om meddelade pröv-

ningstillstånd skall 54 kap. 11 §

tredje stycket tillämpas.

13 §6

--------------------------------------------------------------------

 I brottmål krävs prövningstill-

stånd för att hovrätten skall

pröva en tingsrätts dom genom

vilken den tilltalade inte

dömts till annan påföljd än böter

eller frikänts från ansvar för

brott för vilket det inte är

föreskrivet svårare straff än

fängelse i sex månader.

 Om tingsrätten i en dom i

brottmål även prövat enskilt an-

språk mot den tilltalade, gäller

i den delen bestämmelserna i

12 §. Krävs inte prövnings-

tillstånd enligt första stycket,

eller meddelas sådant prövnings-

tillstånd, och avser överklagan-

det frågan om den tilltalade

skall dömas för den åtalade gär-

ningen, behövs inte prövnings-

tillstånd för ett överklagande

angående enskilt anspråk med

anledning av gärningen.

 Första stycket gäller inte om

domen överklagas av Riksåklaga-

ren, Justitiekanslern eller

någon av Riksdagens ombudsmän.

 Krav på prövningstillstånd en-

ligt första eller andra stycket

omfattar även beslut som får

överklagas endast i samband med

överklagande av dom.

 I fråga om meddelade pröv-

ningstillstånd skall 54 kap. 11 §

tredje stycket tillämpas.

14 §7 13 §

--------------------------------------------------------------------

 Prövningstillstånd får meddelas Prövningstillstånd skall med-

endast om delas om

 1. det är av vikt för ledning 1. det finns anledning att

av rättstillämpningen att över- betvivla riktigheten av det

klagandet prövas av högre rätt, slut som tingsrätten har kommit

 2. anledning förekommer till till,

ändring i det slut tingsrätten 2. det inte utan en prövning

kommit till eller av målet går att bedöma

 3. det annars finns riktigheten av det slut som

synnerliga skäl att pröva tingsrätten har kommit till,

överklagandet. 3. det är av vikt för ledning

 av rättstillämpningen att över-

 klagandet prövas av högre rätt,

 eller

 4. det annars finns

 synnerliga skäl att pröva

 överklagandet.

--------------------------------------------------------------------

 14 §

 Prövningstillstånd får begränsas

 till att gälla en viss del av

 domen eller det slutliga be-

 slutet vars utgång inte kan

 påverka andra delar av det

 överklagade avgörandet.

 Ett prövningstillstånd som

 meddelas utan sådan begränsning

 som avses i första stycket gäller

 1. domen eller det slutliga

 beslutet i den utsträckning

 parten har överklagat avgörandet,

 2. överklagade beslut som

 tagits in i domen eller det

 slutliga beslutet och som inte

 angår ett ombud, ett vittne, en

 sakkunnig eller någon annan som

 inte var part eller

 intervenient i tingsrätten,

 3. överklagade beslut som får

 överklagas endast i samband med

 att domen eller det slutliga

 beslutet överklagas.

 I den utsträckning prövnings-

 tillstånd inte meddelas skall

 tingsrättens dom eller slutliga

 beslut stå fast. En upplysning

 om detta skall tas in i

 hovrättens beslut.

 14 a §

 Avser överklagandet ett beslut

 av tingsrätten som inte är

 slutligt skall 12-14 §§ tillämpas.

 Detta gäller dock inte om

 hovrätten med anledning av

 överklagande av tingsrättens dom

 eller slutliga beslut har

 meddelat prövningstillstånd som

 enligt 14 § andra stycket gäller

 även beslutet.

15 §

--------------------------------------------------------------------

 Krävs prövningstillstånd i hov- Tingsrättens dom eller beslut

rätten, skall tingsrättens dom skall innehålla uppgift om

eller beslut innehålla uppgift kravet på prövningstillstånd i

om detta och om innehållet i 14 hovrätten och om innehållet i 13

§. §.

50 kap.

4 §8Överklagandet skall innehålla uppgifter om

 1. den dom som överklagas,

 2. i vilken del domen överklagas och den ändring i domen som yrkas,

 3. grunderna för överklagandet och i vilket avseende tingsrättens domskäl

enligt klagandens mening är oriktiga,

--------------------------------------------------------------------

 4. de omständigheter som åbe- 4. de omständigheter som åbero-

ropas till stöd för att pas till stöd för att prövnings-

prövningstillstånd skall tillstånd skall meddelas, och

meddelas, när sådant tillstånd

krävs, och

 5. de bevis som åberopas och vad som skall styrkas med varje bevis.

 Har en omständighet eller ett bevis som åberopas i hovrätten inte lagts fram

tidigare, skall klaganden i mål där förlikning om saken är tillåten förklara

anledningen till det. Skriftliga bevis som inte lagts fram tidigare skall ges in

samtidigt med överklagandet. Vill klaganden att det skall hållas ett förnyat

förhör med ett vittne, en sakkunnig eller en part eller förnyad syn på stället,

skall han ange det och skälen till detta. Han skall också ange om han vill att

motparten skall infinna sig personligen vid huvudförhandling i hovrätten.

7§9

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 4 § eller är det föreskrifterna i 4 § första

på annat sätt ofullständigt, stycket 1-3 eller 5 eller andra

skall hovrätten förelägga stycket eller är det på annat sätt

klaganden att avhjälpa bristen. ofullständigt, skall hovrätten

 förelägga klaganden att avhjälpa

 bristen.

 Följer klaganden inte föreläggandet skall överklagandet avvisas, om det är så

ofullständigt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en

rättegång i hovrätten.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1985:415.

2 Senaste lydelse 1987:747.

3 Senaste lydelse 1993:514.

4 Senaste lydelse 1988:1369.

5 Senaste lydelse 1994:1034.

6 Senaste lydelse 1994:1034.

7 Senaste lydelse 1994:1034.

8 Senaste lydelse 1994:1034.

9 Senaste lydelse 1994:1034.

--------------------------------------------------------------------

 7 a §

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 6 § eller 7 § andra

 stycket skall hovrätten besluta

 om prövningstillstånd skall

 meddelas. Om det behövs skall

 beslutet föregås av skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd av-

 görs, får hovrätten besluta att

 hålla sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde

 per telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

8 §10

--------------------------------------------------------------------

 Om inte annat följer av andra Om skriftväxling inte har

stycket skall överklagandet skett enligt 7 a §, skall över-

delges motparten med före- klagandet delges motparten med

läggande att svara skriftligen föreläggande att svara

inom en viss tid. skriftligen inom en viss tid.

 Om det är uppenbart att över-

klagandet är ogrundat, får hov-

rätten genast meddela dom i

målet.

 Har tingsrätten avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan åtgärd

enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd, får hovrätten

omedelbart bevilja åtgärden att gälla tills vidare. Har tingsrätten beviljat en

sådan åtgärd eller förklarat att domen får verkställas även om den inte har laga

kraft, får hovrätten omedelbart besluta att tingsrättens beslut tills vidare

inte får verkställas.

51 kap.

7 §11

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 4 § eller är det föreskrifterna i 4 § första

på annat sätt ofullständigt, stycket 1-3 eller 5 eller andra

skall hovrätten förelägga stycket eller är det på annat sätt

klaganden att avhjälpa bristen. ofullständigt, skall hovrätten

 förelägga klaganden att avhjälpa

 bristen.

 Följer klaganden inte föreläggandet skall överklagandet avvisas, om det är så

ofullständigt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en

rättegång i hovrätten.

--------------------------------------------------------------------

 7 a §

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 6 § eller 7 § andra

 stycket skall hovrätten, utom i

 fall som avses i 49 kap. 12 §

 andra stycket, besluta om

 prövningstillstånd skall med-

 delas. Om det behövs skall

 beslutet föregås av skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd av-

 görs, får hovrätten besluta att

 hålla sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde

 per telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

--------------------------------------------------------------------

8 §12

--------------------------------------------------------------------

 Om inte annat följer av andra Om skriftväxling inte har

stycket skall överklagandet skett enligt 7 a §, skall över-

delges motparten med klagandet delges motparten med

föreläggande att svara föreläggande att svara

skriftligen inom en viss tid. skriftligen inom en viss tid. I

Uppgift om målsägandes eller mål om allmänt åtal får överkla-

vittnens ålder, yrke och bo- gandet dock översändas till åkla-

stadsadress som saknar garen utan delgivning. Uppgift

betydelse för åtalet skall inte om målsägandes eller vittnens

framgå av de handlingar som ålder, yrke och bostadsadress

delges den tilltalade i mål om som saknar betydelse för åtalet

allmänt åtal. skall inte framgå av de hand-

 lingar som delges den

 tilltalade i mål om allmänt åtal.

 Om det är uppenbart att över-

klagandet är ogrundat, får hov-

rätten genast meddela dom i

målet.

 Har tingsrätten avslagit ett yrkande om en åtgärd som avses i 26-28 kap. eller

upphävt ett beslut om en sådan åtgärd, får hovrätten omedelbart bevilja åtgärden

att gälla tills vidare. Har tingsrätten beviljat en sådan åtgärd, får hovrätten

omedelbart besluta att tingsrättens beslut tills vidare inte får verkställas. I

frågor om häktning, reseförbud eller omhändertagande enligt 28 kap. brottsbalken

får hovrätten ändra tingsrättens beslut även om motparten inte hörts.

 Om hovrätten beslutat häkta någon som inte är personligen närvarande vid

rätten, skall 24 kap. 17 § tredje och fjärde styckena tillämpas.

52 kap.6 §13

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 3 § eller är det föreskrifterna i 3 § första styc-

på annat sätt ofullständigt, ket 1-3 eller 5 eller andra

skall hovrätten förelägga stycket eller är det på annat sätt

klaganden att avhjälpa bristen. ofullständigt, skall hovrätten

 förelägga klaganden att avhjälpa

 bristen.

 Följer klaganden inte föreläggandet skall överklagandet avvisas, om det är så

ofullständigt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en

rättegång i hovrätten.

6 a §

--------------------------------------------------------------------

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 5 § eller 6 § andra

 stycket skall hovrätten, utom i

 fall som avses i 49 kap. 12 §

 andra stycket, besluta om pröv-

 ningstillstånd skall meddelas.

 Om det behövs skall beslutet

 föregås av skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd av-

 görs, får hovrätten besluta att

 hålla sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde

 per telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

7 §14

--------------------------------------------------------------------

 Om hovrätten finner att kla- Om hovrätten finner att kla-

gandens motpart bör höras an- gandens motpart bör höras angående

gående överklagandet, skall över- överklagandet och skriftväxling

klagandet delges honom med inte har skett enligt 6 a §,

föreläggande att svara skall överklagandet delges mot-

skriftligen inom en viss tid. parten med föreläggande att svara

 skriftligen inom en viss tid.

 Ett överklagande får dock

 översändas till åklagaren utan

 delgivning.

 Det överklagade beslutet får inte utan att motparten har lämnats tillfälle att

yttra sig ändras såvitt angår hans rätt.

 Har tingsrätten i tvistemål avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan

åtgärd enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd eller i

brottmål avslagit yrkande om en åtgärd som avses i 26-28 kap. eller upphävt ett

beslut om en sådan åtgärd, får hovrätten omedelbart bevilja åtgärden att gälla

tills vidare. Har tingsrätten beviljat en sådan åtgärd eller förklarat att

beslutet får verkställas även om det inte har laga kraft, får hovrätten

omedelbart besluta att tingsrättens beslut tills vidare inte får verkställas.

Hovrätten får också ändra tingsrättens beslut i fråga om häktning, tillstånd

till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § eller reseförbud utan att höra

motparten.

54 kap.

--------------------------------------------------------------------

Om rätten att överklaga hovrätts Om rätten att överklaga hovrätts

domar och beslut domar och beslut och om

 prövningstillstånd

55 kap.

7 §15

--------------------------------------------------------------------

 Behövs prövningstillstånd, Krävs prövningstillstånd, skall

skall Högsta domstolen besluta Högsta domstolen besluta om

om sådant tillstånd skall med- sådant tillstånd skall meddelas.

delas. När det finns skäl för Om det behövs skall beslutet

det, får frågan tas upp utan att föregås av skriftväxling.

skriftväxling har skett.

8 §16

--------------------------------------------------------------------

 Om inte annat följer av 7 §, Om skriftväxling inte har

skall överklagandet delges mot- skett enligt 7 §, skall överkla-

parten med föreläggande att gandet delges motparten med

svara skriftligen inom en viss föreläggande att svara

tid. Uppgift om målsägandes skriftligen inom en viss tid. I

eller vittnens ålder, yrke och mål om allmänt åtal får

bostadsadress som saknar överklagandet dock översändas till

betydelse för åtalet skall inte åklagaren utan delgivning.

framgå av de handlingar som Uppgift om målsägandes eller

delges den tilltalade i mål om vittnens ålder, yrke och

allmänt åtal. bostadsadress som saknar be-

 tydelse för åtalet skall inte

 framgå av de handlingar som

 delges den tilltalade i mål om

 allmänt åtal.

 Har hovrätten i tvistemål avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan

åtgärd enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd eller i

brottmål avslagit ett yrkande om en åtgärd som avses i 26-28 kap. eller upphävt

ett beslut om sådan åtgärd, får Högsta domstolen omedelbart bevilja åtgärden att

gälla tills vidare. Har hovrätten beviljat en sådan åtgärd eller förklarat att

domen får verkställas även om den inte har laga kraft, eller fastställt

tingsrätts beslut om det, får Högsta domstolen omedelbart besluta att

tingsrättens eller hovrättens beslut tills vidare inte får verkställas. I frågor

om häktning eller reseförbud får Högsta domstolen ändra hovrättens beslut även

om motparten inte hörts.

15 §17Vid rättegången i Högsta domstolen skall i övrigt följande bestämmelser

tillämpas:

 1. i tvistemål, 50 kap. 10 § tredje och fjärde styckena, 12 §, 14- 22 §§, 24 §

och 25 § första och andra styckena och

--------------------------------------------------------------------

 2. i brottmål, 51 kap. 8 § 2. i brottmål, 51 kap. 8 §

fjärde stycket, 10 § tredje och tredje stycket, 10 § tredje och

fjärde styckena, 12 §, 14-22 §§, fjärde styckena, 12 §, 14-22 §§

samt 23 a, 24, 25 och 30 §§. samt 23 a, 24, 25 och 30 §§.

 Det som sägs i 50 kap. 26-29 §§ rörande tvistemål samt i 51 kap. 26-29 §§

rörande brottmål om undanröjande av tingsrätts dom och om återförvisning gäller

för Högsta domstolen i fråga om lägre rätts dom.

56 kap.

6 a §

--------------------------------------------------------------------

 Krävs prövningstillstånd, skall

 Högsta domstolen besluta om

 sådant tillstånd skall meddelas.

 Om det behövs skall beslutet

 föregås av skriftväxling.

7 §18

--------------------------------------------------------------------

 Om Högsta domstolen finner Om Högsta domstolen finner att

att klagandens motpart bör höras klagandens motpart bör höras

angående överklagandet, skall angående överklagandet och

överklagandet delges honom med skriftväxling inte har skett

föreläggande att svara enligt 6 a §, skall överklagandet

skriftligen inom en viss tid. delges motparten med föreläggande

 att svara skriftligen inom en

 viss tid. Ett överklagande får

 dock översändas till åklagaren

 utan delgivning.

58 kap.

6 §19

--------------------------------------------------------------------

 Om resningsansökningen inte Om resningsansökningen inte

avvisas, skall den tillsammans avvisas, skall den tillsammans

med därvid fogade handlingar med därvid fogade handlingar

delges motparten. Denne skall delges motparten. Gäller ansök-

samtidigt föreläggas att inkomma ningen resning i mål om allmänt

med skriftlig förklaring. Om åtal får den dock översändas till

ansökningen är ogrundad, får den åklagaren utan delgivning.

dock avslås omedelbart. Motparten skall samtidigt före-

 läggas att inkomma med skriftlig

 förklaring. Om ansökningen är

 ogrundad, får den dock avslås

 omedelbart.

--------------------------------------------------------------------

 Om prövning av ansökningen Om prövning av ansökningen sker

sker i hovrätt tillämpas 52 kap. i hovrätt, tillämpas 52 kap. 8,

8-12 §§. Om ansökningen tas upp 9, 11 och 12 §§. Om ansökningen

omedelbart av Högsta domstolen, tas upp omedelbart av Högsta

tillämpas 56 kap. 8, 9 och 11 §§. domstolen, tillämpas 56 kap. 8,

 9 och 11 §§.

 Rätten får förordna att, till dess annat föreskrivs, vidare åtgärder för

verkställighet av domen inte skall äga rum.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998. I fråga om domar och beslut som

har meddelats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

10 Senaste lydelse 1994:1034.

11 Senaste lydelse 1994:1034.

12 Senaste lydelse 1994:1034.

13 Senaste lydelse 1994:1034.

14 Senaste lydelse 1994:1034.

15 Senaste lydelse 1994:1034.

16 Senaste lydelse 1994:1034.

17 Senaste lydelse 1994:1034.

18 Senaste lydelse 1994:1034.

19 Senaste lydelse 1996:157.

2.2 Förslag till lag om ändring i brottsbalken

 Härigenom föreskrivs att 37 kap. 8 § brottsbalken skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

37 kap.

8 §1Bestämmelserna i 7 § första stycket tillämpas på motsvarande sätt

beträffande den som har dömts till skyddstillsyn.

--------------------------------------------------------------------

 Den som har dömts till Den som har dömts till

skyddstillsyn får hos hovrätten skyddstillsyn får hos hovrätten

överklaga ett beslut av övervak- överklaga ett beslut av övervak-

ningsnämnd i frågor som avses i ningsnämnd i frågor som avses i

26 kap. 15 § eller 28 kap. 7 26 kap. 15 § eller 28 kap. 7

eller 11 §. Skrivelsen skall eller 11 §. Skrivelsen skall ges

ges in till övervakningsnämnden. in till övervakningsnämnden.

Klagotiden räknas från den dag då Klagotiden räknas från den dag då

klaganden fick del av klaganden fick del av beslutet.

beslutet. I hovrätten tillämpas I hovrätten tillämpas bestämmel-

bestämmelserna i rättegångsbalken serna i rättegångsbalken om över-

om överklagande av tingsrätts klagande av tingsrätts beslut.

beslut. Prövningstillstånd krävs inte för

 att hovrätten skall pröva övervak-

 ningsnämndens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1037.

2.3 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

 Härigenom föreskrivs att 18 kap. 16 a § utsökningsbalken skall upphöra att

gälla vid utgången av år 1997. I fråga om beslut som meddelats före

ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt

 Härigenom föreskrivs att 60 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

60 §1

--------------------------------------------------------------------

 Beskattningsmyndighetens be- Beskattningsmyndighetens be-

slut får överklagas till slut får överklagas till hovrätten

hovrätten av en enskild part av en enskild part eller av den

eller av den enligt 64 § 1 enligt 64 § 1 mom. förordnade

mom. förordnade gransk- granskningsmyndigheten. Vid

ningsmyndigheten. Vid över- överklagande gäller lagen

klagande gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden.

(1996:242) om domstolsärenden. Prövningstillstånd krävs inte för

 att hovrätten skall pröva skatte-

 myndighetens beslut om gåvo-

 skatt.

 Om beskattningsmyndighetens beslut innefattar prövning av en fråga om

fastställande, eftergift eller återvinning av skatt, får överklagande ske inom

tre år från beslutets dag. När en skattskyldig vitsordat en anmärkning, som

framställts av granskningsmyndigheten, skall det vid överklagandet anses som om

beskattningsmyndigheten meddelat beslut om skattens fastställande när

granskningsmyndigheten fått meddelande om vitsordandet. I sådant fall skall ett

överklagande ges in till hovrätten. Har ena parten överklagat beslutet och vill

även motparten överklaga det, skall dock dennes överklagande ha kommit in till

beskattningsmyndigheten eller till hovrätten inom två månader från det att

delgivning som avses i 15 § lagen (1996:242) om domstolsärenden har skett. Pröv-

ningen av om motparten har överklagat i rätt tid skall alltid göras av

hovrätten.

 När ett beslut som avses i andra stycket överklagas skall hovrätten, om målet

tas upp till prövning, alltid ge klagandens motpart tillfälle att yttra sig.

 Beslut av beskattningsmyndigheten i frågor som avses i 17 och 26 §§ får inte

överklagas. Har någon förelagts att vid vite fullgöra en uppgift som anges i 26

§, får dock föreläggandet komma under prövning i samband med överklagande av

beslut om vitets utdömande.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1996:253.

2.5 Förslag till lag om ändring i patentlagen (1967:837)

 Härigenom föreskrivs att 9 kap. 67 § patentlagen (1967:837) skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

9 kap.

67 §1

 Hovrätten är i mål, i vars avgörande i tingsrätten tekniskt sakkunnig ledamot

deltagit, domför med tre lagfarna och två tekniskt sakkunniga ledamöter. Har tre

lagfarna ledamöter deltagit i tingsrättens avgörande, skall dock minst fyra

lagfarna ledamöter delta i hovrättens avgörande. Fler än fem lagfarna och tre

tekniskt sakkunniga ledamöter får inte sitta i rätten.

 Om hovrätten finner att medverkan av tekniskt sakkunniga ledamöter

uppenbarligen inte behövs, är hovrätten domför utan sådana ledamöter.

--------------------------------------------------------------------

 Vid behandling av frågor om

 prövningstillstånd skall hovrätten

 bestå av tre lagfarna ledamöter.

 En tekniskt sakkunnig ledamot

 får dock ingå i rätten i stället

 för en av de lagfarna ledamöter-

 na.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1986:233.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar i

fastighetsmål

 Härigenom föreskrivs att 13 § lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

13 §1

 I annat fastighetsmål än som avses i 3 § andra stycket skall en teknisk

ledamot ingå i hovrätten, såvida inte hovrätten finner att medverkan av en sådan

ledamot uppenbart inte är behövlig. Om särskilda skäl föreligger, kan efter

hovrättens bestämmande två tekniska ledamöter ingå i hovrätten.

 I mål som avses i 3 § andra stycket får efter hovrättens bestämmande en

teknisk ledamot ingå i rätten, om målets beskaffenhet eller något annat särskilt

skäl föranleder det.

--------------------------------------------------------------------

 Vid behandling av frågor om

 prövningstillstånd skall hovrätten

 bestå av tre lagfarna ledamöter.

 En teknisk ledamot får dock ingå

 i rätten i stället för en av de

 lagfarna ledamöterna.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1990:1130.

2.7 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

 Härigenom föreskrivs att 60 § miljöskyddslagen (1969:387) skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

60 §1Den som vill överklaga skall göra detta skriftligen. Skrivelsen skall ges

in till nämnden inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet.

--------------------------------------------------------------------

 I övrigt tillämpas vid över- I övrigt tillämpas vid över-

klagande av ett beslut som klagande av ett beslut som

innebär att saken avgörs innebär att saken avgörs

bestämmelserna i rättegångsbalken bestämmelserna i rättegångsbalken

om överklagande av tingsrätts om överklagande av tingsrätts

domar i tvistemål där förlikning domar i tvistemål där förlikning

om saken inte är tillåten. Vid om saken inte är tillåten. Vid

överklagande av annat beslut överklagande av annat beslut

tillämpas bestämmelserna i tillämpas bestämmelserna i

rättegångsbalken om överklagande rättegångsbalken om överklagande

av tingsrätts beslut. av tingsrätts beslut. Pröv-

 ningstillstånd krävs inte för att

 hovrätten skall pröva Kon-

 cessionsnämndens beslut.

 I fråga om rättegångskostnaderna tillämpas rättegångsbalkens bestämmelser om

allmänt åtal. Beträffande Naturvårdsverket gäller i stället för bestämmelserna i

rättegångsbalken om föreläggande för part och parts utevaro i tvistemål det som

är föreskrivet för åklagare.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1040.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift

 Härigenom föreskrivs att 10 a § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift skall

ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

10 a §1

--------------------------------------------------------------------

 Hovrätten får inte pröva ett

överklagande av ett beslut av

en tingsrätt, om inte hovrätten

meddelat prövningstillstånd.

 Prövningstillstånd behövs inte

om överklagandet avser beslut

som rör någon annan än en part,

beslut i vilket tingsrätten

ogillat jäv mot en domare eller

beslut genom vilket en anmälan

av bestridande avvisas.

 Hovrättens beslut får inte överklagas av en enskild part. Hovrätten får dock

tillåta att beslutet överklagas, om det finns särskilda skäl för en prövning om

tillstånd skall ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 rättegångsbalken.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998. I fråga om beslut som meddelats

före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1996:257.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd

 Härigenom föreskrivs att 21 § lagen (1976:839) om Statens va-nämnd skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

21 §1Den som vill överklaga skall göra detta skriftligen. Skrivelsen skall ges

in till nämnden inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet.

--------------------------------------------------------------------

 I övrigt tillämpas vid överkla- I övrigt tillämpas vid överkla-

gande av ett beslut genom gande av ett beslut genom

vilket saken avgörs, om inte vilket saken avgörs, om inte

annat följer av 22 §, annat följer av 22 §,

bestämmelserna i rättegångsbalken bestämmelserna i rättegångsbalken

om överklagande av tingsrätts om överklagande av tingsrätts

domar i tvistemål. Vid domar i tvistemål. Vid

överklagande av annat beslut överklagande av annat beslut

tillämpas bestämmelserna i tillämpas bestämmelserna i

rättegångsbalken om överklagande rättegångsbalken om överklagande

av tingsrätts beslut. av tingsrätts beslut. Pröv-

 ningstillstånd krävs inte för att

 hovrätten skall pröva nämndens

 beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1044.

2.10 Förslag till lag om ändring i vattenlagen (1983:291)

 Härigenom föreskrivs att 13 kap. 11 § och 21 kap. 4 § vattenlagen (1983:291)

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

13 kap.

11 §

För fullgörande av Svea hovrätts uppgifter som vattenöverdomstol skall det,

förutom lagfarna ledamöter, finnas vattenrättsråd. Dessa skall ha teknisk

utbildning och erfarenhet av vattenfrågors behandling. Tjänst som vattenrättsråd

tillsätts av regeringen.

 Vattenöverdomstolen är domför med fyra ledamöter, av vilka minst tre skall

vara lagfarna. Fler än fem ledamöter får inte delta.

--------------------------------------------------------------------

 Vid behandling av frågor om

 prövningstillstånd skall Vatten-

 överdomstolen bestå av tre

 lagfarna domare. Ett vatten-

 rättsråd får dock ingå i rätten i

 stället för en av de lagfarna

 ledamöterna.

21 kap.

4 §1

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses i 3 § får I fall som avses i 3 § får

kronofogdemyndigheten meddela kronofogdemyndigheten meddela

särskild handräckning. I fråga om särskild handräckning. I fråga om

sådan handräckning finns be- sådan handräckning finns be-

stämmelser i lagen (1990:746) stämmelser i lagen (1990:746) om

om betalningsföreläggande och betalningsföreläggande och

handräckning. Utslag i sådant mål handräckning. Utslag i sådant mål

överklagas hos vattenöver- överklagas hos Vattenöver-

domstolen. domstolen. Prövningstillstånd

 krävs inte för att Vattenöverdom-

 stolen skall pröva kronofogde-

 myndighetens utslag.

 Om allmänna intressen berörs, görs ansökan om handräckning av länsstyrelsen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1991:869.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande

och handräckning

 Härigenom föreskrivs att 58 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och

handräckning skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

58 §1

--------------------------------------------------------------------

 Vid överklagande av krono- Vid överklagande av krono-

fogdemyndighetens utslag och fogdemyndighetens utslag och

beslut samt vid handläggningen beslut samt vid handläggningen i

i domstol tillämpas 18 kap. 1, domstol tillämpas 18 kap. 1 och

8-11 och 16 a §§ utsöknings- 8-11 §§ utsökningsbalken.

balken.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1993:520.

2.12 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)

 Härigenom föreskrivs att 64 § konkurrenslagen (1993:20) skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

64 §1Om något annat inte följer av denna lag tillämpas,

 1. beträffande rättegången i frågor som avses i 63 § första stycket 1-4, vad

som är föreskrivet i rättegångsbalken om tvistemål där förlikning inte är

tillåten, och

 2. beträffande handläggningen av frågor som avses i 63 § första stycket 5 och

6, lagen (1996:242) om domstolsärenden.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som sägs om hovrätten i Vad som sägs om hovrätten i 49,

49, 50 och 52 kap. rättegångs- 50 och 52 kap. rättegångsbalken

balken samt 39 § första stycket samt 39 § första stycket lagen om

lagen om domstolsärenden skall domstolsärenden skall i stället

i stället gälla Marknadsdom- gälla Marknadsdomstolen.

stolen. Prövningstillstånd krävs inte för

 att Marknadsdomstolen skall

 pröva tingsrättens avgörande. Om

 det är uppenbart att ett

 överklagande är ogrundat, får

 Marknadsdomstolen meddela dom i

 målet utan att motparten har fått

 tillfälle att yttra sig.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1996:266.

2.13 Förslag till lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

 Härigenom föreskrivs att 31 § skuldsaneringslagen (1994:334) skall upphöra att

gälla vid utgången av år 1997. I fråga om beslut som meddelats före

ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:831) om rättegången i vissa

hyresmål i Svea hovrätt

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1994:831) om rättegången i vissa hyresmål

i Svea hovrätt skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §

--------------------------------------------------------------------

 I fråga om en sådan rättegång I fråga om en sådan rättegång

skall hovrätten tillämpa 52 kap. skall hovrätten tillämpa 52 kap.

rättegångsbalken, om inte annat rättegångsbalken, om inte annat

följer av denna eller annan följer av denna eller annan lag.

lag. Prövningstillstånd krävs inte för

 att hovrätten skall pröva hyres-

 nämndens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2.15 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450)

 Härigenom föreskrivs att 51 § marknadsföringslagen (1995:450) skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

51 §

--------------------------------------------------------------------

 Vad som sägs i 49, 50 och 52 Vad som sägs i 49, 50 och 52

kap. rättegångsbalken och i 39 § kap. rättegångsbalken och i 39 §

första stycket lagen (1996:242) första stycket lagen (1996:242)

om domstolsärenden om hovrätten om domstolsärenden om hovrätten

skall i mål och ärenden enligt skall i mål och ärenden enligt

denna lag i stället gälla Mark- denna lag i stället gälla

nadsdomstolen. Marknadsdomstolen. Prövnings-

 tillstånd krävs inte för att Mark-

 nadsdomstolen skall pröva tings-

 rättens avgörande. Om det är

 uppenbart att ett överklagande är

 ogrundat, får Marknadsdomstolen

 meddela dom i målet utan att

 motparten har fått tillfälle att

 yttra sig.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:242) om domstolsärenden

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen om domstolsärenden (1996:242)

 dels att 38 och 39 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny bestämmelse, 38 a §, av följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

38 §Den som vill överklaga ett beslut skall göra detta skriftligen. Skrivelsen

skall ha kommit in till den domstol som meddelat beslutet inom tre veckor från

dagen för beslutet

 1. om beslutet innebär att ärendet avgjorts,

 2. om beslutet har meddelats vid ett sammanträde eller

 3. om det vid ett sammanträde har angetts när beslutet kommer att meddelas.

 I annat fall är klagotiden tre veckor från den dag då klaganden fick del av

beslutet.

--------------------------------------------------------------------

 Om prövningstillstånd krävs, Klaganden skall ange de

skall klaganden ange de omstän- omständigheter som åberopas till

digheter som åberopas till stöd stöd för att prövningstillstånd

för att sådant tillstånd skall skall meddelas.

meddelas.

 Den domstol som meddelat beslutet prövar om överklagandet har gjorts i rätt

tid och skall avvisa ett överklagande som har gjorts för sent. Om överklagandet

inte avvisas, skall det tillsammans med övriga handlingar i ärendet sändas över

till den domstol som skall pröva överklagandet.

 Vid överklagande tillämpas i övrigt bestämmelserna i 7 §, 8 § första stycket

samt 9 och 10 §§.

--------------------------------------------------------------------

 38 a §

 Om det behövs skall den högre

 rättens beslut i frågan om

 prövningstillstånd föregås av

 skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd av-

 görs, får hovrätten besluta att

 hålla sammanträde.

39 §Tingsrättens beslut överklagas till hovrätten.

--------------------------------------------------------------------

 I de fall det är särskilt före- I fråga om prövningstillstånd

skrivet får hovrätten pröva ett tillämpas 49 kap. 12-15 §§ rätte-

överklagande endast om hovrätten gångsbalken.

har meddelat prövningstillstånd.

 Prövningstillstånd får meddelas

endast om

 1. det är av vikt för ledning

av rättstillämpningen att över-

klagandet prövas av högre

domstol,

 2. anledning förekommer till

ändring i det slut till vilket

tingsrätten kommit eller

 3. det annars finns

synnerliga skäl att pröva

överklagandet.

 I fråga om meddelade pröv-

ningstillstånd skall 54 kap.

11 § tredje stycket rätte-

gångsbalken tillämpas. Meddelas

inte prövningstillstånd står

tingsrättens beslut fast. En

upplysning om detta skall tas

in i hovrättens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998. I fråga om beslut som meddelats

före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

3 Ärendet och dess beredning

Efter beslut av regeringen den 25 mars 1993 tillkallades en särskild utredare

för att se över formerna för rättegången i hovrätt och överklagande av mål dit.

Utredningen antog namnet Hovrättsprocessutredningen. I december 1995 avgav

utredningen betänkandet Ett reformerat hovrättsförfarande (SOU 1995:124).

 Betänkandet innehåller tre huvudavsnitt. Dessa gäller förslag till ett

generellt krav på prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt, vissa

ytterligare åtgärder för ett ändamålsenligt hovrättsförfarande samt åtgärder för

att begränsa flödet av mål till hovrätterna. I betänkandet presenteras

resultaten av vissa undersökningar som genomförts under arbetets gång. Sålunda

har Domstolsverket i samarbete med utredningen gjort en undersökning av

överklagande- och ändringsfrekvens i hovrätt (DV-rapport 1995:3 Överklagande och

ändring). Vidare har utredningen gjort en enkät angående 1993 års begränsade

prövningstillståndsreform. Slutligen har Statskontoret utfört en kartläggning av

hovrättsdomarnas arbetstid, m.m.

 Av utredningens förslag tar regeringen i detta ärende upp förslagen som gäller

ett generellt krav på prövningstillstånd i hovrätten samt ett fåtal av de övriga

förslagen. Återstoden av utredningens förslag kommer att behandlas i annat

sammanhang.

 Betänkandet har remissbehandlats. Utredningens lagförslag i aktuella delar

finns i bilaga 1. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En

sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr

Ju95/4888).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 19 december 1996 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 3.

 Även om det enligt Lagrådet finns omständigheter som talar mot att nu ta

ställning till en så omfattande reform som den föreslagna har Lagrådet i princip

ingen erinran mot det föreslagna systemet med ett generellt krav på

prövningstillstånd i hovrättsprocessen. Yttrandet finns i bilaga 4. Lagrådet

utvecklar sitt ställningstagande till reformen i yttrandets inledande del. Vi

berör vissa av dessa synpunkter i avsnitt 5, 7, 8.1, 8.13 och 9. Lagrådet har

vissa förslag till ändringar. Vi har en annan uppfattning än Lagrådet när det

gäller den lagtekniska utformningen av dispensgrunderna (se avsnitt 8.1) och

förslaget om en generell reglering av delgivning med statliga myndigheter (se

författningskommentaren till 51 kap. 8 § rättegångsbalken). Vi godtar Lagrådets

övriga ändringsförslag. Dessa behandlas i författningskommentaren avsnitt 14.1

(vid 2 kap. 4 a § och 49 kap. 13 § rättegångsbalken) och avsnitt 14.6. Dessutom

har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten.

 Lagrådsremissens förslag till ändring i 1 kap. 3 b § rättegångsbalken har på

skäl som redovisas i avsnitt 11 inte tagits upp i propositionen.

4 Bakgrund och utgångspunkter

Det övergripande målet för domstolsväsendet är att domstolarna skall avgöra mål

och ärenden på ett rättssäkert och effektivt sätt. I detta ligger krav på att

domstolsavgörandena är riktiga och kommer inom rimlig tid och att förfarandet är

så utformat att parterna inte drabbas av onödiga kostnader eller andra

olägenheter.

 Sedan ett antal år tillbaka pågår ett arbete med att utifrån det angivna

övergripande målet göra domstolsväsendet mer ändamålsenligt. Ett stort antal

viktiga reformer har genomförts. Arbetet riktar in sig både på att förbättra

förfarandereglerna och på att göra förbättringar på det organisatoriska och

administrativa planet.

 En del av reformarbetet har under lång tid varit inriktat på att renodla

domstolarnas arbetsuppgifter så att domstolarna i princip bara skall ägna sig åt

rättskipande verksamhet. Även i förhållandet mellan domstolsinstanserna har

renodlingsprincipen fått genomslag. Ett effektivt domstolsväsende förutsätter

att varje instans bara ägnar sig åt det som den är avsedd för. Instansordningen

bygger på en funktionsfördelning mellan de olika nivåerna och på att

tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga i första instans. Den andra

domstolsinstansen har i första hand en kontrollerande och korrigerande funktion

medan den högsta instansen främst skall ägna sig åt prejudikatbildning.

 Genom en reform år 1993 flyttades den första domstolsprövningen av bl.a.

utsökningsmål ner från hovrätt till tingsrätt. Den första domstolsprövningen i

allmän domstol sker sedan dess i tingsrätt i stort sett i alla mål där det inte

av sakliga skäl är motiverat att den sker i högre instans. För de allmänna

förvaltningsdomstolarnas del har ett omfattande reformarbete med att flytta ner

mål i instansordningen från kammarrätt till länsrätt genomförts och har i det

närmaste slutförts under de allra senaste åren.

 Vid tillkomsten av rättegångsbalken fanns det i princip inga begränsningar när

det gällde möjligheten att få ett tingsrättsavgörande prövat av hovrätt. Inte

heller förvaltningsprocesslagen (1971:291) innehöll vid sin tillkomst några

begränsningar beträffande möjligheten att få ett länsrättsavgörande prövat i

kammarrätt. Som ett led i strävandena att göra förfarandet i andra instans mer

ändamålsenligt har under årens lopp införts vissa krav på prövningstillstånd i

hovrätt och kammarrätt.

 Reformarbetet har här kommit mycket långt i de allmänna förvalt-

ningsdomstolarna. I förvaltningsprocesslagen finns regler av generell karaktär

som gör det möjligt att ställa krav på prövningstillstånd i kammarrätt och

regler om krav på prövningstillstånd gäller numera för merparten av mål som

överklagas från länsrätt till kammarrätt.

 För de allmänna domstolarnas del infördes regler om prövningstillstånd i

hovrätt redan år 1974 men den reformen begränsades till att gälla de s.k.

småmålen. När småmålslagen upphävdes i slutet av 1980-talet och reglerna

arbetades in i rättegångsbalken blev reglerna om prövningstillstånd tillämpliga

även på vissa mål vid fastighetsdomstolarna. Något senare infördes också regler

om prövningstillstånd för ärenden om felparkeringsavgift. År 1993 utvidgades

prövningstillståndsförfarandet i hovrätt till att omfatta bl.a. ytterligare

tvistemål samt bötesmål och utsökningsmål.

 Förfarandereglerna ändras också i andra hänseenden. En ny lag om

domstolsärenden (1996:242) har nyligen trätt i kraft. Den nya ärendeprocessen

har stora likheter med förvaltningsprocessen. Ett viktigt skäl bakom reformen är

att de mer kvalificerade domstolsärendena skall kunna hanteras på ett mer

rättssäkert och effektivt sätt. Förvaltningsprocessen har stöpts om till en

tvåpartsprocess och såväl förvaltningsprocesslagen som rättegångsbalken ses över

i syfte att förenkla och rationalisera handläggningen av mål. Rättegångsbalks-

översynen koncentreras i första hand på förfarandet i tingsrätt medan

förvaltningsprocessöversynen inbegriper alla tre instanserna. I fråga om

förfarandet i hovrätt har - som redovisats i avsnitt 3 - en särskild utredare

presenterat förslag till ändringar i betänkandet Ett reformerat

hovrättsförfarande (SOU 1995:124).

 Vidare har en kommitté, 1995 års Domstolskommitté, fått i uppdrag att göra en

översyn av den organisatoriska strukturen inom domstolsväsendet. I direktiven

anges att översynen skall göras med utgångspunkt bl.a. i de ökande kraven på

domstolarnas, främst underrätternas, kompetens och förmåga att handlägga allt

svårare mål. Domstolsväsendet skall vara organiserat så att det kan uppfylla

högt ställda krav på kvalitet i rättskipningen och kompetens hos

domstolspersonalen. Domstolarna måste också ges personalmässiga och

organisatoriska förutsättningar att utforma sin beredningsorganisation på ett

sätt som i högre grad än för närvarande kan medverka till att domarrollen

renodlas mot de dömande uppgifterna. Domstolskommittén får också undersöka om

det finns behov av att reformera notarie- och domarutbildningen samt lämna

förslag till sådana förändringar. En annan utgångspunkt för utredningen är att

samverkan mellan olika slag av domstolar på samma nivå skall utvecklas

betydligt.

 Genom en reformering av hovrättsprocessen vill regeringen fullfölja strävan

att åstadkomma ett ändamålsenligt domstolsväsende med tyngdpunkten förlagd till

första instans.

 Mot bakgrund av hovrättens uppgift i instansordningen - att kontrollera och

korrigera eventuella felaktigheter i tingsrättens avgörande - är det enligt vår

mening en högst befogad fråga att ställa sig om den nuvarande ordningen, som

innebär att det stora flertalet mål som överklagas till hovrätten får en ny

fullständig prövning, är ändamålsenlig.

 Det finns många skäl för att tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga i

första instans. Det viktigaste skälet är att rättssäkerheten måste komma alla

till del, inte bara dem som överklagar. Mot denna bakgrund kan det ifrågasättas

om förhållandet mellan de resurser som ställs till tingsrätternas förfogande och

de resurser som ställs till hovrätternas förfogande är rätt avvägt med hänsyn

till tingsrätternas uppgifter i instansordningen. Borde inte tingsrätterna ha en

större andel av domstolsväsendets resurser?

 De nu ställda frågorna är berättigade även med hänsyn till det allmänna

intresset av en effektiv användning av statens resurser. I ett samhälle med

begränsade resurser för offentlig verksamhet måste man på varje enskilt

verksamhetsområde regelbundet pröva om inriktningen av verksamheten är den rätta

utifrån de uppgifter verksamheten har. Domstolsväsendet utgör inget undantag.

 Från att under en lång följd av år ha varit förskonat från sparkrav har numera

också domstolsväsendet stora krav på sig att sänka sina kostnader. Om

domstolsväsendet skall klara sänkningen av kostnadsnivån utan att verksamheten

påverkas negativt krävs att förfarandet är ändamålsenligt och att organisationen

och administrationen fungerar effektivt. Som framgår av vad vi nu har sagt är

det inte besparingskravet som ligger till grund för den nu aktuella reformen av

hovrättsprocessen. Däremot kan det hävdas att detta varit den utlösande faktorn,

den tändgnista som har behövts för att vi skulle komma till verklig insikt om

styrkan i förändringsbehovet. Mot bakgrund av vår strävan att förstärka

rättssäkerheten totalt sett anser vi att en god del av de resurser som kan

frigöras genom en reform av hovrättsprocessen bör behållas inom

domstolsväsendet. Det krävs insatser för att stärka tingsrätterna men också

hovrätterna bör behålla viss del av de frigjorda resurserna. Vi återkommer till

dessa frågor i avsnitten 11 och 12.

 I det följande avsnittet redovisar vi mot den bakgrund vi har tecknat våra

närmare överväganden när det gäller inriktningen av en reform av

hovrättsprocessen.

5 Inriktningen av en reform

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Hovrättens främsta uppgift är att, efter en|

| kontroll av den materiella riktigheten av ett |

| tingsrättsavgörande, rätta eventuella felaktigheter i avgörandet.|

| Därutöver bör hovrätten kontrollera om tingsrätterna handlägger målen|

| formellt korrekt och ha ett ansvar för rättsbildningen. Med |

| dessa utgångspunkter är det nuvarande hovrättsförfarandet, där i|

| princip alla överklagade avgöranden prövas på nytt i alla delar,|

| mer omfattande än som motiveras av hovrättens uppgift i |

| instansordningen. Ett system med ett mer generellt eller |

| väsentligt utvidgat krav på prövningstillstånd bör därför införas i|

| ledet mellan tingsrätt och hovrätt. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna håller med om bedömningen av

vad som är hovrättens främsta uppgift och anser att den bästa inriktningen av en

reform är att satsa på prövningstillstånd åtminstone i väsentligt ökad

omfattning. En del remissinstanser anser att synsättet att hovrättens främsta

uppgift är att korrigera felaktiga tingsrättsavgöranden är för snävt och menar

att även noggrann kontroll och vakande över rättsenhetligheten är viktiga inslag

i hovrättsarbetet. En del anser att andra lösningar än prövningstillstånd borde

övervägas mer förutsättningslöst och att man därvid borde kunna rucka på

principerna om omedelbarhet, muntlighet och koncentration.

Skälen för regeringens bedömning

Hovrättens roll

Vi har i det föregående framhållit att tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga

i första instans. Tingsrätten har till uppgift att kunna slutligt avgöra alla

tvistemål, brottmål och ärenden oavsett storlek och svårighetsgrad och detta på

ett sätt som inte lämnar utrymme för tvivel angående domstolens kompetens.

 Högsta domstolen, som är sista instans, är sedan 1971 års överklagandereform i

första hand en prejudikatinstans, dvs. en instans med uppgift att åstadkomma

avgöranden som styr senare rättstillämpning. För prövning fordras som regel

prövningstillstånd.

 Hovrätten är i instansordningen placerad mellan tingsrätten och Högsta

domstolen. Med hänsyn till de snävt utformade reglerna för prövningstillstånd i

Högsta domstolen är emellertid hovrätten i praktiken slutinstans i flertalet

mål. Nuvarande regler innebär att hovrätten beträffande samtliga målkategorier -

med undantag för de mål som är underkastade krav på prövningstillstånd och de

brottmål vilkas prövning är begränsad enligt den särskilda regeln i 51 kap. 23 a

§ rättegångsbalken (RB) - på nytt prövar varje överklagat avgörande (eller

överklagad del av avgörandet) i dess helhet.

 Enligt utredningen har hovrätten tre huvuduppgifter. Dessa är

- att kontrollera tingrättsavgörandenas materiella riktighet och rätta even-

tuella materiella oriktigheter i dessa avgöranden,

- att vaka över att tingsrätterna handlägger målen formellt korrekt, och

- att ha ett ansvar för rättsbildningen.

 Regeringen ställer sig i likhet med en majoritet av remissinstanserna bakom

denna bedömning. Enligt Lagrådet kan den överprövning som sker i hovrätten inte

alltid utan vidare inordnas i de redovisade kategorierna. Lagrådet nämner här

som exempel mål där huvudfrågan är beroende av en skälighetsbedömning. Vi

återkommer till detta i avsnitt 8.1 under rubriken Ändringsdispens. De angivna

uppgifterna överensstämmer väl med vad som traditionellt ansetts vara hovrättens

huvuduppgifter och ligger nära vad som sägs i Europarådets rekommendation från

1995, No. R (95) 5, som gäller förbättringar av appellationsförfarandet i

tvistemål. Bedömningen att dessa uppgifter är de viktigaste står enligt

regeringens mening inte i motsatsställning till vad flera remissinstanser anfört

om vikten av att hovrätterna gör en noggrann kontroll och att de arbetar för att

garantera rättsenhetlighet och rättssäkerhet. Vi anser att detta innefattas i

vad som följer av de angivna huvuduppgifterna och också måste tillgodoses i

vilket system man än väljer.

 Av de angivna uppgifterna är den främsta tveklöst att, efter en kontroll av

den materiella riktigheten, rätta eventuella felaktigheter i tingsrätts-

avgörandena. Hovrätten skall alltså i första hand vara en garant för materiellt

riktiga avgöranden. Det är dock uppenbart att denna hovrättens uppgift måste ha

vissa begränsningar. Framför allt innebär instansordningens princip och

principen att tyngdpunkten i rättskipningen bör ligga i första instans begräns-

ningar i hovrättens möjligheter att kontrollera och rätta materiellt felaktiga

tingsrättsavgöranden.

 Vidare bör hovrätten även i framtiden i samband med prövning av överklaganden

på eget initiativ vaka över att rättegången i tingsrätten genomförts i

överensstämmelse med gällande processuella regler. Av domstolsdisciplinära skäl

bör hovrätten, oberoende av yrkande, vara skyldig att ingripa mot vissa allvar-

ligare rättegångsfel även om dessa inte lett till materiellt oriktiga

avgöranden.

 Vad därefter beträffar ansvaret för rättsbildningen är betydelsen av hov-

rätternas avgöranden som vägledande för andra fall mindre framträdande, dels

eftersom hovrätterna är flera och avgöranden med olika utgång därför kan

förekomma parallellt, dels eftersom de enskilda hovrätterna inte kan antas ha

riktigt samma överblick över det juridiska fältet som den högsta instansen. Hov-

rätternas avgöranden kan därför främst få betydelse för rättsbildningen när det

gäller mål i vilka hovrätten är sista instans och mål inom sådana områden där

prejudikat från Högsta domstolen av något annat skäl saknas. Den största

betydelsen för rättsbildningen torde i övrigt hovrätterna ha genom att meddela

prövningstillstånd i mål som kan vara av intresse från prejudikatsynpunkt så att

dessa kan överklagas till Högsta domstolen.

 Mot denna beskrivning av vad hovrätten skall ha för uppgifter i

instansordningen skall ställas det sätt på vilket hovrätten arbetar enligt

dagens system. Nuvarande arbetssätt innebär att nästan alla överklagade mål

prövas i alla delar. En stor del av arbetet i hovrätterna läggs således ned på

prövning av mål där tingsrättens avgörande inte är materiellt oriktigt, där

inget formellt fel begåtts under handläggningen i tingsrätten och där avgörandet

saknar prejudikatintresse. Det finns enligt regeringens mening också starka skäl

att kraftfullt markera och i verklig mening genomföra principen om att

tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga i första instans. Rättssäkerheten

skall, som vi tidigare framhållit, komma alla till del, inte bara dem som

överklagar.

 Att hovrättens prövning är mer omfattande än som motiveras av hovrättens

uppgifter innebär nackdelar för parterna. Deras processkostnader blir totalt

sett högre än de behöver vara. Vidare får den berättigade parten i många

tvistemål vänta längre på sin rätt än som är nödvändigt. Att den berättigade

snabbt och med så liten ekonomisk uppoffring som möjligt kommer till sin rätt är

ett mycket viktigt rättssäkerhets- och samhällsintresse. I brottmål innebär

kortare handläggningstider bl.a. att den tilltalade inte onödigt länge behöver

sväva i ovisshet om utgången i målet och att den straffrättsliga reaktionen

kommer så nära brottet som möjligt. Även för målsäganden och vittnena är det

från flera synpunkter bäst att domstolsförfarandet avslutas så snart som

möjligt.

 Från flera håll hävdas att det nuvarande systemets utformning har lett till

att parterna i vissa större brott- och tvistemål redan från början utgår från

att målet skall prövas på nytt i hovrätten och att tingsrättsprocessen ses som

ett slags förberedande förfarande inför processen i hovrätten. Härigenom finns

risk att hovrätten blir det forum där den egentliga rättskipningen äger rum. En

sådan ordning är naturligtvis mycket olycklig. Förutsättningarna för en seriös

och gedigen tingsrättsprocess och därmed ett riktigt avgörande ökar om de

inblandade aktörerna vet att det är här och nu det gäller och att man inte med

säkerhet kan räkna med en rättegång även i hovrätten.

 Vidare kan konstateras att de nuvarande handläggningsreglerna leder till att

tillgängliga resurser inte utnyttjas optimalt. Att resurserna används så effek-

tivt som möjligt är en förutsättning för att hovrätterna på bästa sätt skall

kunna upprätthålla och stärka rättssäkerheten. Om hovrätten kan koncentrera sin

verksamhet och sina resurser till sådant som direkt motiveras av hovrättens

funktion blir hovrätterna effektivare och får därmed bättre förutsättningar att

hantera sina uppgifter. Detta förutsätter att man gör avvägningar mellan

insatser för skilda mål inom hovrätterna. Det är önskvärt att

hovrättsförfarandet är så flexibelt att varje mål kan handläggas på det för

målet mest ändamålsenliga sättet. Då läggs rättsväsendets resurser där de bäst

behövs.

 Det nu sagda visar att en reform av hovrättsprocessen i syfte att förändra

handläggningsreglerna så att de bättre svarar mot den funktion hovrätten har är

angelägen att genomföra oberoende av vilka resurser som står till buds.

 Utredningen har i betänkandet diskuterat två olika metoder som innebär mer

generella begränsningar av hovrättsprövningens omfattning. Den ena metoden, som

ibland förespråkats i debatten, är att med vissa mer eller mindre långtgående

undantag begränsa hovrättens prövning till rättsfrågor. Den andra metoden är att

införa ett system med ett generellt eller väsentligt utvidgat krav på

prövningstillstånd som bl.a. inbegriper dispensgrunden ändringsdispens i ledet

mellan tingsrätt och hovrätt.

Begränsning av hovrättens prövning till rättsfrågor

Prövningen av mål skulle - i enlighet med vad som skett på sina håll utomlands -

teoretiskt sett kunna begränsas till att bara avse rättsfrågor, dvs. frågor som

rör den rent rättsliga bedömningen av de faktiska omständigheterna i ett mål. En

sådan ordning skulle innebära att den högre instansen skulle vara bunden av vad

den lägre funnit utrett om sakförhållandena. Regeringen bedömer att det kan

finnas vissa fördelar med ett sådant system men att nackdelarna klart överväger.

 Den allvarligaste nackdelen är att en sådan begränsning inte skiljer ut de

överklagade tingsrättsavgöranden som innehåller materiella felaktigheter.

Hovrätten skulle i så fall inte bli det forum för korrigering av felaktiga

avgöranden vilket, enligt vad som nyss utvecklats, är dess främsta uppgift i

instansordningen. Hovrätten skulle i stället ofta få lägga ner resurser på att

pröva rättsfrågor som uppenbart är riktigt avgjorda. Däremot skulle felaktiga

bedömningar i sakfrågor inte kunna rättas, vilket skulle innebära en väsentlig

sänkning av den totala rättssäkerhetsnivån i dömandet. Vidare är det synnerligen

vanskligt att försöka finna klara skiljelinjer mellan rättsfrågor och sakfrågor,

vilket leder till handläggningssvårigheter och påtaglig risk för rättsförluster.

I likhet med utredningen förkastar regeringen därför tanken på ett system där

hovrättsprövningen koncentreras till rättsfrågor och noterar därvid att

remissinstanserna inte heller har velat gå fram på den vägen.

Ett generellt eller väsentligt utvidgat krav på prövningstillstånd

En reform av hovrättsprocessen bör utgå från grundtanken att hovrätten skall

koncentrera sig på sådana tingsrättsavgöranden där en förnyad prövning fyller

någon saklig funktion, dvs. i huvudsak sådana där avgörandena kan vara

felaktiga.

 När grunderna för det befintliga instanssystemet lades fast i det reformarbete

som föregick tillkomsten av rättegångsbalken utgick man uppenbarligen från att

uppgiften att kontrollera och rätta materiellt oriktiga avgöranden i princip

krävde att de överklagade avgörandena prövades på nytt i sin helhet i hovrätten.

Kvaliteten på handläggningen och avgörandena i tingsrätterna är numera generellt

sett högre och jämnare än när balken infördes. De egentliga domskälen skrivs i

allmänhet öppnare och utförligare än förr. Frågan är mot den bakgrunden om full-

görandet av denna hovrättens uppgift fortfarande kräver att de allra flesta

överklagade mål prövas där på nytt i sin helhet.

 Man kan säga att hovrätten enligt dagens ordning i flertalet fall undersöker

om det överklagade avgörandet är felaktigt och i förekommande fall rättar detta

inom ramen för samma förfarande. Genom ett system med ett mer generellt krav på

prövningstillstånd som inbegriper dispensgrunden ändringsdispens skulle man dela

upp förfarandet i två delar utifrån dessa båda moment. Prövningen av de mål som

tingsrätten avgjort på ett sätt som inte ger anledning att överväga ändring kan

då begränsas till att hovrätten - genom ett beslut att inte meddela

prövningstillstånd - konstaterar att målet är riktigt avgjort. Om man även kan

meddela prövningstillstånd för prejudikatvärda fall och i fall där det

föreligger en resningssituation eller där domvilla har förekommit, har man

teoretiskt sett kommit mycket långt mot en anpassning av hovrättsförfarandet

till hovrättens roll i instanssystemet.

 För att det i praktiken skall vara möjligt att införa ett mer generellt krav

på prövningstillstånd krävs dock att risken för att hovrätten avslår begäran om

prövningstillstånd i mål där avgörandet är materiellt felaktigt kan begränsas i

tillräcklig utsträckning. Detta förutsätter att förfarandet ger en godtagbar

möjlighet för hovrätten att värdera tingsrättens bedömning av sakfrågan (bevis-

frågan) i målet. Rättsfrågan vållar normalt inte samma principiella eller

praktiska problem vid en tillståndsprövning. Hur man än konstruerar ett system

med prövningstillstånd kan man emellertid aldrig undvika att några mål som är

felaktigt avgjorda vägras prövningstillstånd. Frågan blir då om detta kan

accepteras. Utredningen har besvarat frågan jakande och menar att man med ett

omsorgsfullt utformat system med prövningstillstånd dels kan minimera riskerna

för att felaktigheter inte upptäcks, dels kan uppnå en totalt sett mera

rättssäker ordning än den vi har i dag.

 Remissutfallet är blandat. Majoriteten är välvilligt inställd till ett system

med generellt krav på prövningstillstånd, men många i denna grupp har

reservationer av olika slag. En ganska stor minoritet avstyrker en reform med

sådan inriktning, men flera i denna grupp ser också positiva sidor med

utredningens förslag. Bland dem som sålunda tillstyrker är fem av hovrätterna,

de flesta av de tillfrågade tingsrätterna och kronofogdemyndigheterna,

Riksåklagaren och nästan alla tillfrågade åklagarmyndigheter, Domstolsverket,

Konsumentverket, Riksrevisionsverket, Statskontoret, Arbetsdomstolen,

Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Göteborg, JUSEK och Sveriges

Domareförbund. Ytterligare några remissinstanser lämnar grundtankarna i

förslaget utan erinran. Avstyrker gör bl.a. Hovrätten för Övre Norrland,

Huddinge och Lindesbergs tingsrätter, Riksdagens ombudsmän, Justitiekanslern,

Riksskatteverket, Sveriges advokatsamfund, Sveriges Industriförbund, Stockholms

Handelskammare, Svenska avdelningen av Internationella juristkommissionen samt

de flesta av dem som uttalat sig för de juridiska fakulteterna i Stockholm,

Uppsala och[REDACTED_EFTERNAMN].

 De som tillstyrker anför bl.a. att ett system med generellt krav på

prövningstillstånd är den bästa tänkbara reformen i dagens läge för att på ett

mer ändamålsenligt sätt fördela tillgängliga resurser mellan överklagade mål,

effektivisera domstolsarbetet och påskynda handläggningen av målen. Man anser

att erfarenheterna av de regler om prövningstillstånd som vi har i dag är goda

och att riskerna för att feldömda mål inte rättas är små.

 Regeringen fäster stor vikt vid att i ett system med mera långtgående krav på

prövningstillstånd domstolsväsendets resurser i högre grad kan avsättas för mål

med krävande rätts- och sakfrågor, något som i sin tur otvivelaktigt bidrar till

en ökad rättssäkerhet. Möjligheterna till sådana omdisponeringar av resurserna

är särskilt viktiga eftersom andelen större och mera komplicerade mål ökar.

Vidare medför ett system med prövningstillstånd att handläggningstiderna blir

kortare. Även detta är av betydelse från rättssäkerhetssynpunkt, inte minst

eftersom muntlig bevisning blir mindre tillförlitlig med tiden. Härtill kommer

att parterna i tvistemål snabbare kommer till sin rätt. I brottmål slipper den

tilltalade vara i ovisshet om utgången längre än nödvändigt och om han eller hon

fälls till ansvar kommer den straffrättsliga reaktionen närmare brottet i tiden.

Målsäganden och vittnena slipper att besväras av ytterligare förhör och av

konfrontationer med den tilltalade. Parter i tvistemål kan begränsa sina

rättegångskostnader, om prövningstillstånd inte meddelas i de mål där

tingsrättens avgörande inte skall ändras. Detta gäller särskilt i mål där

hovrätten enligt nuvarande regler skulle ha hållit huvudförhandling, trots att

tingsrättens avgörande alltså är riktigt. Erfarenheterna av de regler om

prövningstillstånd i hovrätten som hittills införts är goda, vilket styrks av

remissbehandlingen. Med ett system med generellt krav på prövningstillstånd

skulle man vidare på ett kraftfullt sätt genomföra den eftersträvade förskjut-

ningen av tyngdpunkten i rättskipningen mot tingsrätterna. Ett sådant system

skulle också ligga i linje med de reformer som de senaste åren på ett

framgångsrikt sätt har genomförts på förvaltningsprocessens område, där man

successivt har fört den första domstolsprövningen från kammarrätt till länsrätt

och beträffande i stort sett alla måltyper infört krav på prövningstillstånd i

ledet mellan länsrätt och kammarrätt, allt i syfte att bättre utnyttja

resurserna och nå snabbare avgöranden (jfr bl.a. prop. 1993/94:133, 1994/95:27

och 1995/96:22).

 En del remissinstanser har anmärkt att utredningens synsätt är väl snävt när

den konstaterar att det, med utgångspunkt i hovrättens uppgift att rätta

felaktiga avgöranden, kan hävdas att hovrättsprocessen är onödig i de fall det

redan från början står klart att det saknas anledning att ändra tingsrättens

dom. Remissinstanserna framhåller att ett viktigt moment i hovrättsprövningen är

att den skall fungera som en garant för parternas rättssäkerhet.

 En stor del av remissinstansernas kritik mot ett mer generellt krav på

prövningstillstånd förefaller bottna i en föreställning om att ett krav på

prövningstillstånd skulle innebära att man därigenom i vissa mål helt utestänger

parterna från en hovrättsprövning. Så är ingalunda fallet. Genom

tillståndsprövningen får klaganden en prövning där hovrättens kontrollerande

funktion står i fokus. Med ett omsorgsfullt utformat system vad avser grunder

för prövningstillstånd och handläggningsregler innebär ett beslut att inte

meddela prövningstillstånd att hovrätten faktiskt har gjort en prövning av hur

tingsrätten har handlagt och bedömt målet utan att hovrätten har funnit något

som ger anledning att betvivla utgångens riktighet.

 Under remissbehandlingen har mot ett system med ett mer generellt krav på

prövningstillstånd anförts att det vid överklagande bör finnas en ovillkorlig

rätt att få mål, som inte är bagatellartade, prövade i sak på nytt i åtminstone

en instans och att det utan en sådan rätt blir svårt att upprätthålla den

allmänna tilltron till domstolsväsendet. Enligt regeringens mening är det en

självklarhet att tingsrättens avgöranden utom i mycket speciella fall skall

kunna överklagas till hovrätt. Rättssäkerheten kräver att felaktiga domar skall

kunna korrigeras i andra instans. Däremot är det inte en självklarhet att

hovrätten skall pröva alla överklagade mål i sak i alla delar. Ett system som

innebär att hovrättens prövning i vissa fall begränsas till en

tillståndsprövning är på intet sätt unikt, sett i ett internationellt

perspektiv. En internationell utblick ger vid handen att krav på

prövningstillstånd i andra instans förekommer i varierande utsträckning i

åtskilliga rättsstater i vår närhet (se betänkandet s. 105-123). Ibland gäller

krav på prövningstillstånd bara i tvistemål om ett visst högsta värde och i

brottmål med ett visst högsta straffmaximum, men exempelvis i England är kravet

på prövningstillstånd mycket långtgående, särskilt i brottmål. Ett generellt

eller mycket omfattande krav på prövningstillstånd skulle alltså inte framstå

som någon udda ordning i en internationell jämförelse. En del länder har också

gått längre än vad Hovrättsprocessutredningen förordat på så sätt att

överrättsprövningen där kan vara begränsad till rättsfrågor, eller också att man

t.ex. genom höga beviskrav har begränsat möjligheterna att faktiskt få

prövningstillstånd. En sådan mer juridisk-teknisk avgränsning av hovrättens

prövning som en prövning begränsad till rättsfrågor innebär torde inte ha

förutsättningar att vinna den svenska rättssökande allmänhetens förtroende.

Regeringen eftersträvar en annan sorteringsmekanism med en finmaskigare

reglering som även bevarar hovrättens möjligheter att korrigera felaktigheter

såvitt avser sakfrågor. Med en sådan ordning kommer allmänhetens tilltro till

rättsväsendet att kunna bevaras och på sikt till och med kunna stärkas.

 En remissynpunkt som är värd att tas på största allvar är den att en del domar

eller beslut, som med dagens system skulle ha ändrats av hovrätt, inte kommer

att få prövningstillstånd. Regeringen vill inte förneka att det med ett system

med ett mer generellt krav på prövningstillstånd finns risk för att detta i

enstaka fall kan inträffa. Innebär då denna risk att ett sådant system är

oacceptabelt? Frågan kan enligt regeringens mening till viss del besvaras med en

motfråga. Är vi alldeles säkra på att hovrättens dom i det tänkta fallet skulle

vara mer riktig än tingsrättens? Kanske är det så att tingsrättens dom ändrades

efter förnyade förhör i hovrätten och att det ändrade domslutet helt enkelt

berodde på att vittnena lämnade mindre säkra uppgifter än i tingsrätten och att

detta i sin tur kan tillskrivas det faktum att det gått för lång tid sedan den

omvittnade händelsen ägde rum. Eller också kan det någon gång vara fråga om att

förhörspersoner i hovrätten tar tillbaka sina uppgifter till följd av någon

otillbörlig påverkan och att utgången i hovrätten därför blir en annan. I sådana

fall som nu exemplifierats kan det inte sägas att tingsrättens avgöranden var

materiellt felaktiga och i den mån det är sådana avgöranden som inte får

prövningstillstånd är ingen skada skedd.

 Med en betydligt mer förfinad reglering än den nuvarande vad gäller

förutsättningar för prövningstillstånd och handläggning av tillståndsfrågan blir

risken för att feldömda mål inte fångas upp minimal. Enligt regeringens mening

uppvägs risken för att enstaka domar faller utanför mer än väl av de nyss nämnda

utomordentligt stora fördelar som ett mer generellt utformat dispenssystem ger.

 Regeringen fäster stort avseende vid synpunkter under remissbehandlingen om

att tingsrätterna kommer att belastas ytterligare och få svårt att klara av de

ökade krav som måste ställas på dem om mer generella regler om

prövningstillstånd införs. En reform av detta slag bör enligt regeringens mening

kombineras med en resursförstärkning för tingsrätterna. Av de medel som genom

reformen kan frigöras genom en effektivare hovrättsprocess kan en del tillföras

tingsrätterna. Vi återkommer till detta i avsnitt 11. Den översyn av

rättegångsbalkens förfaranderegler som nyligen gjorts av en särskild utredare

har samma syfte (Ds 1997:7 Domstolsförfarandet - Förslag till förbättringar).

Ambitionen är att ta bort onödiga hinder i verksamheten och göra

tingsrättsprocessen så effektiv som möjligt.

 En annan synpunkt som framförts under remissbehandlingen är att vinsterna med

en reform är osäkra eftersom många mål riskerar att släppas fram och

tillståndsprövningen blir betungande. Även Lagrådet uttrycker viss tvekan till

hur verksam reformen blir som instrument för en koncentration av arbetet till

prövningsvärda mål och en sådan effektivisering som eftersträvas. Lagrådet

framhåller samtidigt att denna osäkerhet naturligtvis inte får leda till

jämkningar i de nya regler som finns i remissen och som motiveras av

rättssäkerhetsskäl. Flera remissinstanser pekar också på

personalomställningsproblem för hovrätterna. Vi återkommer till dessa frågor i

avsnitt 12.

 Regeringen bedömer att införandet av ett generellt eller väsentligt utvidgat

krav på prövningstillstånd totalt sett skulle kunna innebära bättre garantier

för riktiga domstolsavgöranden än nuvarande regler och dessutom kunna åstadkomma

en snabbare handläggning och en handläggning utan onödiga resursinsatser.

Rättssäkerheten kräver dock att vi skapar en mer förfinad reglering än den nu

gällande vad beträffar grunder för prövningstillstånd och handläggningsregler.

En självklar förutsättning är också att reglerna är utformade så att de inte

står i strid med våra konventionsåtaganden. Lika självklart är att nya regler

inte får komma i konflikt med några svenska grundlagsbestämmelser, och Lagrådet

har i sitt yttrande bekräftat att så inte blir fallet.

 Det är enligt regeringens uppfattning mindre lämpligt att välja ut vissa

grupper av mål som man försöker ge särskilda garantier i rättssäkerhets-

hänseende. En sådan lösning skulle ju innebära att man utgår från att ett system

med prövningstillstånd leder till ett mindre rättssäkert slutresultat och att

man får finna sig i att vissa mål får en mindre rättssäker behandling än andra.

Ambitionen bör i stället vara att finna ett enhetligt system för

prövningstillstånd som är tillräckligt rättssäkert för alla mål. En viktig del i

ett sådant system är att man skapar ytterligare garantier för att

prövningstillstånd inte skall vägras i de fall tingsrättens avgörande är

materiellt felaktigt. Detta kan ske genom åtgärder som förbättrar

förutsättningarna för hovrätten att bedöma tingsrättens avgörande, framför allt

dess bedömning av sakfrågan.

 Regeringen redovisar sina närmare överväganden i dessa delar i olika avsnitt

längre fram.

Andra regelförändringar

 Utredningen har undersökt möjligheterna att genom andra regelförändringar,

inom ramen för nuvarande ordning med en mer eller mindre fullständig prövning av

flertalet överklagade mål, uppnå en bättre överensstämmelse mellan

hovrättsförfarandet och hovrättens roll i instansordningen. Utredningen har gått

igenom möjligheterna att begränsa hovrättens prövning utifrån överklagandets

utformning, att ändra reglerna om åberopande i hovrätten av nya omständigheter

och bevis, att ändra reglerna om förnyad bevisupptagning samt att öka använd-

ningen av skriftligt förfarande. Reformer på dessa områden kan enligt

utredningens bedömning inte bli särskilt långtgående. Regeringen delar denna

bedömning. Några av dessa frågor behandlas i detta ärende, men de flesta kommer

att tas upp i ett senare sammanhang. Även om merparten av dessa förändringar

genomförs skulle hovrätterna i betydande utsträckning komma att göra en mer

omfattande prövning än vad deras uppgifter motiverar. En justering av befintliga

bestämmelser är således inte tillräcklig för att hovrättens handläggningsregler

i önskvärd utsträckning skall kunna anpassas till hovrättens roll i

instansordningen. En sådan begränsad reform bidrar inte heller i någon större

utsträckning till att på annat sätt effektivisera verksamheten i hovrätterna.

 I några remissvar har det efterlysts en mera förutsättningslös analys av

möjligheterna till ett väsentligt mer flexibelt system för hovrättsprövningen än

vad Hovrättsprocessutredningen gjort. Därvid har man i remissvaren talat om

olika möjligheter till förenklingar och begränsningar av hovrättsprocessen. En

del förändringar skulle innebära att man ger efter på principerna om muntlighet,

omedelbarhet och koncentration och bl.a. öppnar för en s.k. blandad process även

i brottmål och tvistemål, på likartat sätt som förekommer i s.k. Ö-mål i

hovrätten och inom förvaltningsprocessen. En del av de frågeställningar som

utredningen har gått igenom gäller just den inriktning som förordas i de nämnda

remissyttrandena, men det är riktigt att det inte finns några förslag som gäller

blandat skriftligt och muntligt förfarande i brottmål och tvistemål. Denna fråga

behandlades av Rättegångsutredningen i dess slutbetänkande (SOU 1987:46) som

ägnades åt just hovrättsfrågor. Där avvisades idén om en blandad process. Skälen

var främst att mycket litet stod att vinna med en sådan, men även att det var

vanskligt att ange gränserna för skriftligheten och vad som skulle vara att anse

som processmaterial. En motsvarande ordning för tingsrätternas del hade tidigare

avvisats i det processrättsliga reformarbetet (prop. 1986/87:89 s. 83).

Regeringen kan inte finna att frågan nu har kommit i något annat läge eller att

den antydda vägen skulle vara framkomlig.

 Utredningen har också gått igenom vissa andra förbättringsåtgärder avseende

hovrättsförfarandet samt olika möjligheter att begränsa flödet av mål till

hovrätterna. Gemensamt för dessa åtgärder är dock att de inte bidrar till att

ytterligare anpassa hovrättsförfarandet till hovrättens huvudsakliga uppgifter.

De bidrar inte heller i någon större utsträckning till att på annat sätt effek-

tivisera verksamheten i hovrätterna.

6 Gällande regler om prövningstillstånd i hovrätt

I tvistemål krävs prövningstillstånd vid överklagande av avgöranden i mål som

enligt 1 kap. 3 d § första stycket RB har handlagts av en lagfaren domare, dvs.

dispositiva tvistemål där tvisteföremålets värde uppenbart inte överstiger ett

halvt basbelopp (18 150 kr år 1997) och som inte omfattas av vissa undantag i

paragrafens andra stycke. För andra dispositiva tvistemål än dessa s.k. FT-mål

krävs prövningstillstånd om tvisteföremålets värde uppenbart inte överstiger ett

basbelopp.

 Från kravet på prövningstillstånd har undantagits avgöranden i tvistemål som

skall handläggas av tingsrätt i särskild sammansättning, t.ex. patentmål,

tryckfrihetsmål, yttrandefrihetsmål och vissa familjemål. Vidare har beslut som

rör någon annan än en part eller en intervenient, beslut genom vilket

tingsrätten ogillat jäv mot en domare och beslut genom vilket missnöjesanmälan

eller en ansökan om återvinning eller ett överklagande avvisats undantagits från

krav på prövningstillstånd.

 I brottmål krävs prövningstillstånd om den tilltalade inte dömts till annan

påföljd än böter eller frikänts från ansvar för brott för vilket det inte är

föreskrivet svårare straff än fängelse sex månader. Prövningstillstånd krävs

dock inte om domen överklagas av Riksåklagaren (RÅ), Justitiekanslern (JK) eller

Riksdagens ombudsmän (JO). Omfattar domen flera tilltalade avgörs frågan om

prövningstillstånd för varje tilltalad för sig. Om det krävs prövningstillstånd,

omfattas - med undantag för enskilt anspråk - alla frågor som har avgjorts i

domen av kravet på prövningstillstånd. Om tingsrätten genom en dom i brottmål

även prövat enskilt anspråk mot den tilltalade, gäller i den delen reglerna om

prövningstillstånd för tvistemål. Prövningstillstånd krävs dock inte för ett

enskilt anspråk, om prövningstillstånd inte krävs i brottmålsdelen eller

meddelas i denna del, förutsatt att överklagandet avser frågan om den tilltalade

skall dömas för den åtalade gärningen.

 Till skillnad från vad som gäller för prövningstillstånd i tvistemål har

kravet på prövningstillstånd i brottmål inte knutits till yrkandena i tings-

rätten, utan till den faktiska utgången i målet. Det innebär bl.a. att det inte

finns något krav på prövningstillstånd för beslut som har fattats i ett brottmål

innan tingsrätten avgjort målet. Enligt en uttrycklig bestämmelse är dock beslut

som får överklagas endast i samband med överklagande av dom underkastade krav på

prövningstillstånd (49 kap. 13 § fjärde stycket RB).

 Krav på prövningstillstånd gäller också alla beslut av tingsrätt i

utsökningsmål, i mål om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter, i

mål om betalningsföreläggande och handräckning, i skuldsaneringsärenden samt i

felparkeringsärenden. Prövningstillstånd behövs dock inte om överklagandet avser

ett beslut som rör någon annan än en part, ett beslut genom vilket tingsrätten

ogillat jäv mot en domare eller ett beslut genom vilket en missnöjesanmälan

eller ett överklagande - eller såvitt avser felparkeringsärenden anmälan om

bestridande - avvisats.

 Grunderna för prövningstillstånd (dispensgrunderna) är desamma för samtliga

mål och ärenden som är underkastade krav på prövningstillstånd i ledet mellan

tingsrätt och hovrätt. Prövningstillstånd får meddelas om det är av vikt för

ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt

(prejudikatdispens), om anledning förekommer till ändring i det slut tingsrätten

kommit till (ändringsdispens) eller om det annars finns synnerliga skäl att

pröva överklagandet (extraordinär dispens).

 Prejudikatdispens är främst avsedd att möjliggöra överklagande till Högsta

domstolen av mål med prejudikatintresse. Som tidigare anförts är hovrättens roll

som prejudikatinstans mindre framträdande. Hovrätternas avgöranden får främst

betydelse för rättsbildningen när fråga är om mål i vilka hovrätten är sista

instans och mål inom sådana områden där prejudikat från Högsta domstolen av

något annat skäl saknas. Det torde inte vara särskilt vanligt att hovrätten

meddelar prövningstillstånd på denna grund.

 Den centrala dispensgrunden är ändringsdispens. Hovrätten skall bevilja

prövningstillstånd om "anledning förekommer till ändring i det slut tingsrätten

kommit till".

 Den extraordinära dispensen har sin motsvarighet i den dispensgrund för

rättegången i Högsta domstolen som finns upptagen i 54 kap. 10 § första stycket

andra punkten RB. Extraordinär dispens kan enligt förarbetena till den

sistnämnda bestämmelsen beviljas om det överklagade avgörandet kan göras till

föremål för resning eller undanröjas på grund av domvilla samt när det

överklagade avgörandet kommit till på grund av grovt förbiseende eller grovt

misstag med avseende på sakmaterialet. I kravet på att förbiseendet eller

misstaget skall vara grovt ligger att det i väsentlig grad har påverkat

utgången. Processuella fel kan beaktas endast om de utgör domvillogrund. En

annan situation av extraordinär natur då prövningstillstånd av rättviseskäl bör

kunna meddelas oberoende av prejudikatintresset är då ett stort antal likartade

mål samtidigt överklagats men prejudikatintresset endast motiverar att ett eller

några få ges sådant tillstånd. Denna dispensgrund aktualiseras inte heller

särskilt ofta eftersom flertalet av de fall som täcks av bestämmelsen också

täcks av bestämmelsen om ändringsdispens.

 Utgångspunkten för tillståndsprövningen är de dispensskäl som klaganden anför.

Om det krävs prövningstillstånd skall klaganden i överklagandet ange de

omständigheter som han vill åberopa till stöd för att prövningstillstånd skall

meddelas. Underlåter klaganden att anföra sådana skall hovrätten förelägga denne

att avhjälpa bristen, men det är relativt vanligt att hovrätten i stället

presumerar att det som åberopas till stöd för ändring av tingsrättens avgörande

också åberopas till stöd för ändringsdispens.

 Sedan skriftväxlingen avslutats beslutar hovrätten om prövningstillstånd skall

meddelas. När det finns skäl för det får dock frågan tas upp utan att

skriftväxling skett. I praktiken sker skriftväxling före tillståndsprövningen i

en relativt liten andel av målen.

 Har båda parter överklagat kan prövningstillstånd begränsas till den ena

partens talan. Vidare kan i tvistemål prövningstillstånd begränsas till

rättegångskostnadsfrågan. I övrigt finns inga möjligheter att bevilja partiellt

prövningstillstånd. Ett beslut att meddela prövningstillstånd omfattar domen

eller det överklagade beslutet i den utsträckning parten har överklagat

avgörandet, överklagade beslut som tagits in i domen eller det slutliga beslutet

och som inte angår ett ombud, ett vittne, en sakkunnig eller någon annan som

inte var part eller intervenient i hovrätten samt överklagade beslut som får

överklagas endast i samband med att domen eller det slutliga beslutet över-

klagas. Om prövningstillstånd inte meddelas, förfaller eventuell anslutnings-

klagan.

 Avgöranden i mål som handlagts av hovrätten i första instans är inte i något

avseende underkastade krav på prövningstillstånd för att överklagandet skall

prövas av Högsta domstolen.

 Utredningen har pekat på att det finns ett par till synes omotiverade

skillnader i kravet på prövningstillstånd i hovrätt.

 Det ena fallet rör förverkande och annan särskild rättsverkan på grund av

brott. Om ett mål i tingsrätten enbart rör sådana frågor är avgörandet alltid

underkastat krav på prövningstillstånd, men om frågan i stället handläggs i

samband med en fråga om ansvar för brott blir den utdömda påföljden avgörande

för om prövningstillstånd krävs.

 Det andra fallet gäller viten som föreläggs part eller annan till fullgörande

av en skyldighet i en rättegång (utevaroviten). Ett beslut att döma ut ett

utevarovite får överklagas särskilt. Döms ett sådant vite ut i ett tvistemål som

omfattas av 49 kap. 12 § RB krävs prövningstillstånd enligt huvudregeln i denna

bestämmelse. Om vitet avser annan än part eller intervenient kan emellertid

beslutet överklagas utan sådant krav. Ett beslut att döma ut vite i ett brottmål

kan alltid överklagas utan krav på prövningstillstånd eftersom beslut som fattas

under rättegången och som skall överklagas särskilt faller utanför regeln i 49

kap. 13 § RB. Denna skillnad leder till att parter behandlas olika ifråga om

krav på prövningstillstånd vid utdömande av utevarovite i tingsrätt beroende på

om målet är ett tvistemål eller ett brottmål.

7 Konventionsåtaganden

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Ett generellt krav på prövningstillstånd är|

| förenligt med den rätt till omprövning som Sverige genom |

| internationella åtaganden har förbundit sig att garantera |

| personer som dömts för brott. Vidare gör regeringen den bedöm- |

| ningen att gjorda konventionsåtaganden inte innebär att |

| klaganden annat än undantagsvis har rätt till muntlig förhandling|

| i samband med tillståndsprövningen. Ett sådant undantag kan före-|

| ligga om part begär förhandling i hovrätten när någon sådan inte|

| hållits i tingsrätten och hovrätten har för avsikt att inte |

| meddela prövningstillstånd. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta uttalar ingen åsikt i frågan. En grupp stöder

uttryckligen utredningens bedömning eller lämnar den utan erinran. En annan

grupp är mer eller mindre tveksam till utredningens slutsatser och varnar för

att genomföra en omfattande reform utan att ha god marginal till något som kan

visa sig vara konventionsstridigt. Ingen remissinstans påstår att den tilltänkta

reformen faktiskt skulle vara konventionsstridig.

 Skälen för regeringens bedömning: Hovrättsprocessutredningen har studerat om

ett generellt krav på prövningstillstånd går att förena med Sveriges

konventionsåtaganden. Närmare bestämt rör det sig om två frågeställningar. Den

första är om ett generellt krav på prövningstillstånd är förenligt med den rätt

varje person som dömts för brott har att få till stånd en prövning i högre

instans. Sverige har gjort flera internationella åtaganden som ger personer

dömda för brott rätt till en sådan prövning. Det är fråga om artikel 2 i det

sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen om de mänskliga

rättigheterna, artikel 14:5 i 1966 års FN-konvention om medborgerliga och

politiska rättigheter och artikel 40:2:b:v i FN:s barnkonvention. Den andra

frågan gäller hur förfarandet vid en tillståndsprövning kan behöva utformas för

att inte komma i konflikt med rätten till en "fair and public hearing" i samband

med domstolsprövning. Denna andra frågeställning är inte begränsad till

brottmål. De artiklar som är aktuella i denna del är artikel 6 i Europa-

konventionen, artikel 14:1 i 1966 års FN-konvention och artikel 40:2:b:iii i

FN:s barnkonvention.

Rätten till omprövning

Regeringen konstaterar att det såvitt gäller tvistemål inte finns några

konventionsåtaganden som ålägger Sverige att ens ge parterna rätt att överklaga.

Det möter därför inte något hinder ur denna synvinkel att införa ett generellt

krav på prövningstillstånd i tvistemål. En annan sak är - såvitt gäller Europa-

konventionen - att de stater som inrättar appellations- eller kassations-

domstolar måste se till att förfarandet i dessa uppfyller konventionens krav i

exempelvis artikel 6.

 Vad därefter gäller brottmål finns en rätt till omprövning enligt artikel 2 i

Protokoll nr 7 till Europakonventionen (det sjunde tilläggsprotokollet).

Artikeln har följande lydelse:

1. Var och en som dömts av domstol för brottslig gärning skall ha rätt att få

skuldfrågan eller påföljden omprövad av högre domstol. Utövandet av denna rätt,

inbegripet grunderna för dess utövande, skall regleras i lag.

2. Undantag från denna rätt får göras i fråga om mindre grova gärningar, enligt

föreskrift i lag, eller i de fall då vederbörande har dömts i första instans av

den högsta domstolen eller har dömts efter det att en frikännande dom har

överklagats.

 I samband med den förra prövningstillståndsreformen (prop. 1992/93:216)

behandlades frågan om ett system med prövningstillstånd var förenligt med

Sveriges internationella åtaganden. Det konstaterades sammanfattningsvis att ett

prövningstillståndsförfarande uppfyller de krav som ställs på den omprövning av

högre domstol som föreskrivs i de olika aktuella konventionerna.

 Något avgörande från Europadomstolen som behandlar frågan om en möjlighet att

ansöka om prövningstillstånd är tillräcklig för att uppfylla

tilläggsprotokollets krav på omprövning finns inte. Däremot finns, såsom

redovisas i betänkandet (s. 159 ff) andra tolkningsdata, nämligen i motiven till

tilläggsprotokollet och i uttalanden av Europakommissionen, och dessa ger enligt

regeringens mening på ett betryggande sätt vid handen att bedömningen från det

tidigare lagstiftningsärendet fortfarande håller streck och att ett system med

generellt krav på prövningstillstånd är förenligt med Europakonventionens krav

på rätt till omprövning, allra helst om det är utformat på ett ännu mer

rättssäkert sätt än dagens system för prövningstillstånd. Detsamma gäller

förhållandet till FN-konventionerna, som i huvudsak har samma innehåll som

Europakonventionen. Det kan noteras att FN:s kommitté för mänskliga rättigheter

i en rapport hösten 1995 har uttalat att det under vissa förhållanden kan

uppkomma fråga om de år 1993 införda svenska reglerna om prövningstillstånd i

brottmål i hovrätten står i överensstämmelse med artikel 14:5 i 1966 års FN-

konvention. Det skriftliga material som låg till grund för kommitténs rapport

innehåller emellertid en klart missvisande beskrivning av de svenska reglerna om

grunderna för beviljande av prövningstillstånd. Beskrivningen ger intrycket att

våra dispensgrunder skulle vara avsevärt mer restriktiva än de faktiskt är, på

så sätt att samtliga dispensgrunder framställs som om de förutsatte

extraordinära skäl. Regeringen kommer senare, i den ordning som FN har bestämt,

att svara på kommitténs rapport. Regeringen utgår från att ingen slutlig kritik

kommer att riktas mot det svenska systemet och anser därför i likhet med

Hovrättsprocessutredningen att kommitténs uttalande kan lämnas utan avseende.

Rätten till muntlig förhandling

Utredningen har också undersökt om förfarandet vid tillståndsprövningen behöver

ha ett inslag av muntlighet för att inte komma i konflikt med rätten till en

"fair and public hearing", som följer av konventionerna.

 De avgöranden och uttalanden som hittills kommit från organen i Strasbourg och

som redovisas i betänkandet (s. 161 ff) visar enligt regeringens mening tydligt

att ett system med generellt krav på prövningstillstånd som inte innehåller

någon generell rätt till muntlig förhandling i hovrätten är förenligt med

Europakonventionens krav i artikel 6 på rättvis och offentlig förhandling. Inte

heller Sveriges övriga konventionsåtaganden lägger enligt regeringens mening

hinder i vägen. Lagrådet har för sin del uttalat att det på de i lagrådsremissen

angivna skälen kan antas att remissförslagets ordning med ett generellt krav på

prövningstillstånd i hovrättsprocessen är förenlig med de internationella

konventioner som Sverige anslutit sig till.

 Det kan dock, enligt artikel 6 i Europakonventionen, undantagsvis krävas att

det hålls förhandling i hovrätten i prövningstillståndsfrågan. Ett skäl för

detta kan vara att det inte har hållits någon förhandling i tingsrätten. Vidare

måste parten ha begärt förhandling i hovrätten och hovrätten måste ha för avsikt

att inte meddela prövningstillstånd. Självfallet måste också de förutsättningar

som gör artikel 6 tillämplig vara uppfyllda, däribland att hovrättens kommande

beslut blir avgörande för en parts civila rättigheter eller skyldigheter eller

av en brottsanklagelse samt att det är en seriös rättstvist ("serious dispute")

som är föremål för prövning. Vi återkommer närmare till frågan om rätt till

muntlig förhandling i avsnitt 8.4.

Förhandsbesked från EG-domstolen enligt artikel 177 i EG-fördraget

En fråga som inte behandlades i lagrådsremissen men som Hovrätts-

processutredningen har diskuterat är frågan hur bestämmelserna i artikel 177 i

EG-fördraget om nationella domstolars möjlighet och skyldighet att inhämta s.k.

förhandsbesked från EG-domstolen skall tillämpas i den lägre rätten om det finns

ett krav på prövningstillstånd i den högre rätten (betänkandet s. 130 f.).

 Enligt artikel 177 i EG-fördraget är EG-domstolen behörig att meddela

förhandsavgöranden angående bl.a. frågor om tolkningen av fördraget. En

nationell domstol får, enligt andra stycket i artikeln, begära förhandsavgörande

om en sådan fråga uppkommer i ett mål där och domstolen anser det nödvändigt med

ett beslut av EG-domstolen i frågan för att kunna döma i målet. När en sådan

fråga uppkommer vid en nationell domstol, "mot vars avgöranden det inte finns

något rättsmedel enligt nationell lagstiftning," skall den nationella domstolen

- enligt tredje stycket - föra frågan vidare till EG-domstolen.

 Ett system med generellt eller väsentligt utvidgat krav på prövningstillstånd

i ledet mellan tingsrätten och hovrätten innebär enligt regeringens mening inga

principiella förändringar för dessa domstolar i fråga om möjlighet eller

skyldighet att inhämta förhandsbesked från EG-domstolen. Frågor om tillämpningen

av artikel 177 i EG-fördraget i mål som är belagda med krav på

prövningstillstånd uppkommer redan i dag. EG-domstolen har inte tagit ställning

till frågan om lägre domstol skulle vara skyldig att inhämta förhandsbesked när

prövningen i högre rätt är beroende av prövningstillstånd eller liknande. Frågan

har däremot ventilerats i doktrin och i nationell rättspraxis och därvid har

olika ståndpunkter framkommit. Något säkert uttalande kan därför knappast göras.

Det bör emellertid framhållas att det främsta syftet bakom skyldigheten att i

vissa fall inhämta EG-domstolens yttrande (se EG-domstolens dom i målet 107/76

Hoffman - La Roche [1977] ECR s. 973) är att förhindra att det i en medlemsstat

skapas en nationell rättspraxis som inte står i överensstämmelse med EG-rätten.

Det är alltså i första hand till de praxisbildande domstolarna som bestämmelsen

är riktad. För svenska förhållanden bedömer regeringen det som uteslutet att en

tingsrätt i något fall skulle vara skyldig att inhämta förhandsbesked enligt

tredje stycket, såvida det inte råder ett absolut förbud mot överklagande av

tingsrättens avgörande. Den omständigheten att ett mer generellt krav på

prövningstillstånd skulle gälla i hovrätt påverkar inte den bedömningen.

8 Den närmare utformningen av ett mer generellt krav på prövningstillstånd

8.1 Dispensgrunderna

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I ett system med ett mer generellt krav på |

| prövningstillstånd skall prövningstillstånd meddelas om |

| - det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som |

| tingsrätten har kommit till (ändringsdispens), |

| - det inte utan en prövning av målet i sak går att bedöma |

| riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till |

| (granskningsdispens), |

| - det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att över- |

| klagandet prövas av högre rätt (prejudikatdispens), eller |

| - det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet |

| (extraordinär dispens). |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta tillstyrker förslaget eller lämnar det utan

erinran. Några är tveksamma till utredningens förslag till en öppnare utformning

av ändringsdispensen. Ett flertal är negativa eller tveksamma till den

föreslagna granskningsdispensen; en del anser att den är onödig, andra tror att

den kommer att medföra att onödigt många mål ges dispens.

 Skälen för regeringens förslag: Vilken effekt ett system med ett mer generellt

krav på prövningstillstånd får och hur stor den praktiska skillnaden blir för

parterna i förhållande till att något sådant krav inte gäller beror i stor

utsträckning på vilka förutsättningar som ställs upp för att prövningstillstånd

skall meddelas. Utformningen av dispensgrunderna är således av avgörande

betydelse för att ett sådant system skall kunna medföra de fördelar som vi har

talat om i det föregående. Dispensgrunderna måste utformas så att de skapar

tillräckliga garantier för att prövningstillstånd verkligen skall meddelas i mål

där tingsrättsavgörandet är materiellt felaktigt. Dispensgrunderna bör helst

vara lättöverskådliga och säkerställa en förutsebar tillämpning. Om möjligt bör

de även i övrigt bidra till en väl fungerande tillståndsprövning.

Ändringsdispens

Utredningen konstaterar att den centrala dispensgrunden i ett system med

generellt krav på prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt,

precis som enligt hovrättens nuvarande dispensregler, kommer att vara

ändringsdispens. Så långt råder också allmän enighet bland remissinstanserna.

 En mycket viktig fråga är hur sannolikt det bör vara att en prövning av saken

i hovrätten skulle leda till en ändring av tingsrättsavgörandet för att

ändringsdispens skall beviljas. Regeringens bestämda uppfattning är att detta

beviskrav bör vara lågt. Detta är nödvändigt för att upprätthålla tillräckliga

rättssäkerhetskrav i ett system med generellt krav på prövningstillstånd.

Utredningen har föreslagit att det skall räcka att hovrätten finner anledning

att betvivla utgångens riktighet för att prövningstillstånd skall meddelas.

Remissinstanserna har överlag ställt sig bakom förslaget, även om några anser

att detta krav är för lågt. Regeringen anser att förslaget är väl avvägt. Det

innebär att alla avgöranden som bedöms som tveksamma skall tas upp till

prövning. Därigenom kompenserar man för den osäkerhet som är förbunden med en

tillståndsprövning. Rättegångsbalken anger i dag som förutsättning för dispens

att det "förekommer anledning till ändring" av det slut som tingsrätten har

kommit till. Därför bör dispensgrunden få en ny lydelse så att det nyss angivna

relativt låga beviskravet klart framgår. I enlighet med utredningens förslag bör

det därför anges att prövningstillstånd skall meddelas om "det finns anledning

att betvivla riktigheten" av det slut tingsrätten har kommit till. Med en sådan

ändring torde följa att även de mål som i dag är underkastade krav på

prövningstillstånd kommer att tas upp till prövning i större utsträckning än nu.

 Lagrådet har uttalat att den föreslagna formuleringen av ändringsdispensen på

ett avsevärt bättre sätt än den nuvarande ger uttryck för grundtanken att

prövningstillstånd inte skall vägras i de fall där tingsrättens avgörande är

materiellt felaktigt. Lagrådet har dock för egen del föreslagit att

ändringsdispensen utformas så att sådan skall meddelas "om det inte måste antas

att det slut som tingsrätten har kommit till skulle bli fastställt vid en

prövning i hovrätten". Lagrådet har vidare anfört att det med en sådan lösning

inte skulle finnas något behov av granskningsdispens (se nedan). Regeringen

bedömer att Lagrådets förslag är mindre tydligt och lättillämpat än det

remitterade förslaget. Vi vidhåller därför detta. Som vi återkommer till i

författningskommentaren (till 49 kap. 13 § RB) ansluter sig regeringen däremot i

princip till Lagrådets förslag när det gäller ordalydelsen i paragrafens

inledning.

 Lagrådet har i sina allmänna synpunkter på reformen diskuterat en fråga som

tar sikte på mål där huvudfrågan är beroende av en skälighetsprövning och då

särskilt brottmål där överklagandet avser tingsrättens straffmätning. Regeringen

delar Lagrådets uppfattning att det i sådana fall ofta är svårt att beteckna en

viss bedömning som den enda riktiga, åtminstone i de fall det inte finns en klar

praxis. Den omständigheten att hovrätten för sin del kanske skulle ha valt ett

något lägre eller högre straff än tingsrätten innebär enligt vår mening inte att

tingsrättens avgörande som regel skall betecknas som felaktigt eller materiellt

oriktigt och därför föranleda prövningstillstånd. Som vi också framhåller i

lagrådsremissen finns det därför inte alltid anledning för hovrätten att meddela

prövningstillstånd enbart av det skälet att hovrätten anser att tingsrättens

straffmätning är något för sträng eller något för mild. Vid en viss punkt, om

tingsrättens straffmätning i mer avsevärd mån avviker från vad hovrätten anser

att brottet bör föranleda, kan det däremot finnas anledning för hovrätten att

ifrågasätta en ändring av tingsrättsavgörandet. Den av oss föreslagna

formuleringen lämnar utrymme för att prövningstillstånd meddelas i sådana fall;

det finns då anledning att betvivla riktigheten av det slut tingsrätten har

kommit till . Prövningstillstånd skall naturligtvis också meddelas om

straffmätningsfrågan har prejudikatvärde (se nedan).

Prejudikatdispens

En ytterligare dispensgrund som, precis som i dagens system, måste finnas i ett

system med generellt krav på prövningstillstånd är prejudikatdispens. Som vi

varit inne på i ett tidigare avsnitt finns ansvar för rättsbildningen med bland

hovrättens huvuduppgifter. Utan en möjlighet att meddela prejudikatdispens

skulle en enhetlig rättstillämpning avsevärt försvåras. Det råder ingen oenighet

om nödvändigheten av att ha prejudikatdispens.

Extraordinär dispens

Utredningen har föreslagit att den extraordinära dispensen behålls. Med hänsyn

till hovrättens uppgift att vaka över att tingsrätterna handlägger målen

formellt korrekt bör hovrätterna av domstolsdisciplinära skäl kunna meddela

prövningstillstånd när ett formellt fel av allvarligare art har begåtts vid

handläggningen i tingsrätten, även om det inte skulle finnas anledning att

betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till. Den nuvarande

extraordinära dispensen ger möjlighet att meddela dispens om det finns

synnerliga skäl såsom att det finns grund för resning, att domvilla förekommit

eller att målets utgång uppenbarligen beror på grovt förbiseende eller grovt

misstag. Utredningen anser att denna dispensgrund bör bibehållas oförändrad,

även om den i första hand kommer att få betydelse för vissa fall av domvilla.

Remissinstanserna har överlag godtagit denna bedömning. Regeringen har ingen

annan uppfattning.

Granskningsdispens

Som en ny dispensgrund har utredningen introducerat granskningsdispens. Den

grundläggande tanken är här att dispens skall meddelas om det inte utan en

prövning av målet går att bedöma om avgörandet är riktigt eller inte. I denna

fråga har utredningen anfört följande (se betänkandet s. 168 f.).

 Med modern domskrivningsteknik saknas ofta referat av utsagor.

Bevisbedömningen och den rättsliga bedömningen av vad som funnits utrett vävs

ofta samman på ett sätt som gör det omöjligt för hovrätten att skaffa sig en

fullständig bild av vad som förekommit i tingsrätten. Det förekommer också att

domarna är "tendentiöst" skrivna; bara de skäl som talar för den utgång som

tingsrätten kommit till tas med i domen medan skäl som talar i motsatt riktning

inte redovisas. I vissa av dessa fall kan det vara omöjligt att bedöma riktig-

heten av det slut tingsrätten kommit till utan att omständigheterna behöver vara

sådana att det finns anledning att betvivla utgångens riktighet. Vidare före-

kommer det att de egentliga domskälen är ofullständiga eller på annat sätt

oklara. Det kan t.ex. många gånger vara omöjligt att veta om tingsrättens

bevisvärdering är riktig om tingsrätten i ett mål med omfattande bevisning i

domen endast mycket kortfattat redogjort för varför man genom den åberopade

bevisningen funnit åtalet styrkt eller att käromålet skall bifallas. I andra

fall kan den muntliga bevisningen vara så omfattande att det är omöjligt att

bedöma tingsrättens bevisvärdering vid en tillståndsprövning oavsett hur

bevisningen och övervägandena redovisats. För att man inte skall vägra

prövningstillstånd i mål där avgörandet skulle ha ändrats om målet tagits upp

till prövning i sak bör dessa mål prövas av hovrätten. Att omständigheterna är

sådana att det är omöjligt att utan en prövning av målet bedöma riktigheten av

det slut tingsrätten kommit till bör därför utgöra en självständig dispensgrund,

granskningsdispens.

 Remissutfallet är långt ifrån enhetligt. En del tillstyrker förslaget och

menar att granskningsdispens är ett ändamålsenligt komplement till övriga

dispensgrunder. Andra är kritiska eller tveksamma till konstruktionen. En del

menar att denna dispensgrund knappast har något självständigt tillämpningsområde

och att dispensprövningen bör göras med hjälp av de befintliga dispensgrunderna,

allra helst om ändringsdispensen görs mer generös. Andra menar tvärtom att

granskningsdispensen kommer att medföra att alltför många redan rätt dömda mål

får dispens. Det anförs att eventuella brister i tingsrätternas domskäl inte bör

botas med vida dispensmöjligheter utan genom skärpta krav på domskälen. Flera

varnar för en ojämn och svårförutsebar tillämpning.

 Regeringen ser granskningsdispensen som en mycket värdefull komponent i ett

system med omfattande krav på prövningstillstånd. I det nuvarande systemet med

begränsat krav på prövningstillstånd är de mål som skall tillståndsprövas

typiskt sett små och enkla. I ett system med ett mer generellt krav på

prövningstillstånd skall även stora och komplicerade mål tillståndsprövas. Detta

medför enligt regeringens mening ett uppenbart behov av ett instrument av det

slag som granskningsdispensen är tänkt att vara. En inte obetydlig mängd mål

kommer med säkerhet att vara så pass omfattande eller på annat sätt komplicerade

att det ofrånkomligen blir omöjligt att tillräckligt tillförlitligt bedöma på

handlingarna huruvida målet är rätt avgjort eller inte. Som utredningen har

påpekat kan det alltså vara så att det visserligen inte finns någon anledning i

och för sig att betvivla riktigheten hos tingsrättens avgörande men att det inte

heller med någon högre grad av säkerhet går att påstå att avgörandet faktiskt är

riktigt. Och detta kan mycket väl vara fallet även om domskälen är välskrivna.

Det är nog en allmän erfarenhet att det inte alltid går att förmedla i domen

precis hur målet har gestaltat sig vid domstolen. Regeringen hyser därför inga

tvivel om att granskningsdispens har en viktig funktion att fylla.

 När det gäller frågan vilka mål som kan beräknas bli framsläppta till en ny

sakprövning i hovrätten med stöd av granskningsdispens så kan det givetvis inte

undvikas att en del av de mål som tas upp visar sig vara rätt dömda. Ett sådant

moment av bristande förutsägbarhet ligger i granskningsdispensens natur och är

knappast något argument mot förslaget. Hur ofta hovrätterna kommer att meddela

granskningsdispens är - såsom också påpekats under remissbehandlingen - givetvis

svårt att förutse. Utredningen har inte gjort något försök att frekvensbestämma

just denna dispensgrund. Rimligast är att anta att granskningsdispens blir

avsevärt mindre vanlig än ändringsdispens. Tillämpningen av reglerna om

granskningsdispens är förstås viktig att följa upp och vi vill förutskicka att

den reform vi nu föreslår bör utvärderas inom en inte alltför avlägsen framtid.

Ytterligare dispensgrunder

Utredningen har diskuterat möjligheterna att införa ytterligare dispensgrunder

utöver de nu angivna. Utredningen har därvid påmint om att det under den period,

fram till år 1971, då det fanns möjlighet att få ändringsdispens vid

överklagande till Högsta domstolen också fanns möjlighet att få prövningstill-

stånd om det med hänsyn till omständigheterna i målet fanns skäl att pröva

talan. Avsikten med denna regel var att prövningstillstånd skulle kunna meddelas

då ett viktigt allmänt eller enskilt intresse påkallade att talan prövades av

Högsta domstolen. Utredningen har stannat för att inte föreslå något

återuppväckande av en sådan regel, eftersom dispensgrunden skulle innebära en

alltför dålig förutsebarhet och, åtminstone till en början, utrymme för en

närmast skönsmässig bedömning av tillståndsfrågan. En viss begränsning av

tillämpligheten skulle möjligen uppnås om man som förutsättning för

prövningstillstånd skulle kräva att det fanns särskilda skäl eller att

avgörandet var särskilt ingripande för den enskilde, men utredningen finner inte

att dessa varianter skulle innebära någon principiell skillnad och förkastar

även dem. Regeringen instämmer helt i utredningens bedömning och noterar även

att alla de nu antydda dispensgrunderna skulle leda till att hovrätten, med de

nackdelar som följer därav både för domstolarna och enskilda, prövade ett stort

antal mål som tingsrätterna avgjort på ett riktigt sätt.

8.2 Föreläggande att komplettera överklagandet med dispensskäl

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Om tingsrätten av misstag har underlåtit att|

| i domen eller beslutet upplysa om att prövningstillstånd krävs |

| och det inte av överklagandet framgår att klaganden känner till |

| detta krav, bör denne föreläggas att komplettera överklagandet med|

| dispensskäl. I övriga fall då dispensskäl inte har angetts kan |

| hovrätten normalt avstå från komplettering. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Endast Hovrätten över Skåne och Blekinge har uttryckligen

kommenterat förslaget. Hovrätten tillstyrker i princip förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: I dagens system är tillståndsprövningen i

hovrätten inte begränsad till de omständigheter som parten själv anför till stöd

för att prövningstillstånd skall meddelas, även om detta ändå är utgångspunkten

för tillståndsprövningen. I ett system med generellt krav på prövningstillstånd

är det av rättssäkerhetsskäl än mer väsentligt att hovrätten inte är helt bunden

till vad klaganden åberopar. Utredningen har föreslagit att hovrätten även i

fortsättningen, om de dispensskäl som åberopas inte kan medföra att

prövningstillstånd meddelas, skall vara skyldig att undersöka om det i det

material som legat till grund för tingsrättens avgörande finns andra

omständigheter som kan motivera att prövningstillstånd meddelas. Under remiss-

förfarandet har förslaget kommenterats uttryckligen endast av Hovrätten över

Skåne och Blekinge. Hovrätten har inget att erinra mot vad utredningen anfört

men framhåller att en hovrätt såvitt gäller ändringsdispens i ett dispositivt

mål inte kan pröva annat än vad parterna själva har åberopat. Regeringen har

samma uppfattning.

 Enligt den ordning som gäller i dag är det i princip obligatoriskt för

hovrätten att begära komplettering från klaganden om han eller hon inte har

angett de skäl som åberopas till stöd för att prövningstillstånd skall meddelas.

Utredningen har föreslagit att detta obligatorium avskaffas. Ingen remissinstans

har invänt mot förslaget.

 Regeringen gör följande bedömning. Om det införs ett system med generellt krav

på prövningstillstånd, kommer det snabbt att bli allmänt känt att hovrätten inte

prövar några domar eller beslut utan att prövningstillstånd först meddelats. Om

parterna dessutom i domen eller beslutet underrättas om detta förhållande och om

vad som krävs för att prövningstillstånd skall meddelas, blir risken mycket

liten för att parterna inte skulle känna till förutsättningarna för en prövning

i hovrätten. Om en klagande som fått föreskriven upplysning om kravet på

prövningstillstånd underlåter att särskilt argumentera i denna fråga är det

därför rimligt att normalt utgå från att de omständigheter som anförs i sak

också är de omständigheter som klaganden vill anföra till stöd för att

prövningstillstånd skall meddelas. Skulle tingsrättens dom eller beslut

undantagsvis inte innehålla uppgift om att prövningstillstånd krävs i hovrätten,

finns det en något större risk för att klaganden inte har detta klart för sig.

Om det i ett sådant fall inte framgår av överklagandet att klaganden är medveten

om kravet på prövningstillstånd, bör hovrätten underrätta klaganden om att

sådant tillstånd krävs och under vilka förutsättningar sådant kan meddelas samt

begära att överklagandet kompletteras med de omständigheter som åberopas till

stöd för att tillstånd skall meddelas. Står det klart att prövningstillstånd

skall meddelas är detta naturligtvis ett skäl att underlåta komplettering. Om

tingsrättens dom eller beslut innehåller uppgift om att prövningstillstånd

krävs, blir det normalt bara aktuellt att förelägga en klagande att komplettera

överklagandet om detta innehåller argumentation i frågan om prövningstillstånd

men denna är oklar och det inte kan uteslutas att prövningstillstånd kan komma

att meddelas.

 Av dessa skäl ställer sig regeringen bakom utredningens förslag att det inte

längre skall vara obligatoriskt för hovrätten att begära komplettering av

dispensskäl när sådana inte har angetts uttryckligen.

8.3 Offentlig försvarare och rådgivning enligt rättshjälpslagen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Inga författningsändringar krävs när det |

| gäller möjligheterna att få offentlig försvarare eller rättshjälp för|

| att utveckla dispensskälen vid överklagande till hovrätten. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Om det införs ett

generellt krav på prövningstillstånd följer det enligt utredningens mening av

nuvarande regler att offentlig försvarare kommer att förordnas i något större

utsträckning än i dag i sådana fall där den tilltalade behöver hjälp med att

ange eller utveckla dispensskälen. I mindre omfattande brottmål bör det vara

tillräckligt att den tilltalade som behöver vägledning för sitt överklagande

använder sig av möjligheten till rådgivning enligt rättshjälpslagen. I många

fall kan denna utväg användas även av parter i tvistemål som inte har

rättshjälp.

 Remissinstanserna: De som har uttalat sig godtar i princip utredningens

bedömning men anser att utrymmet att förordna offentlig försvarare inte kommer

att öka mer än högst marginellt.

 Skälen för regeringens bedömning: Även om hovrätten är skyldig att granska det

överklagade avgörandet för att utröna om det finns anledning att meddela

prövningstillstånd är det många gånger av avgörande betydelse att parten själv

pekar på sådana omständigheter som han eller hon anser har betydelse för den

frågan. I de fall där det är troligt att en prövning av saken i hovrätten skulle

leda till en ändring av tingsrättens avgörande är det också troligt att klagan-

den har goda möjligheter att visa detta på grund av det låga beviskrav som

enligt förslaget uppställs för att ändringsdispens skall meddelas. Ibland har

dock en advokat eller ett annat juridiskt utbildat ombud större förutsättningar

än parten själv att övertyga rätten om att det finns anledning att betvivla

riktigheten av det slut som tingsrätten kommit till, att målet innehåller en

prejudikatfråga eller att t.ex. domvilla förekommit vid handläggningen i

tingsrätten.

 Utredningen har bedömt att det, för att undvika att tilltalade i brottmål

missgynnas av ett system med krav på prövningstillstånd som inte enbart omfattar

ringa brott, kan bli aktuellt att förordna offentlig försvarare på grund av att

den tilltalade behöver hjälp med att ange och utveckla dispensskälen.

Utredningen har funnit att omkring 80 % av de tilltalade i hovrätten har

offentlig eller privat försvarare och att långt ifrån alla som saknar försvarare

kommer att behöva en sådan. Remissinstanserna har i princip godtagit

utredningens bedömning. Flera har uttryckt att det torde bli mycket ovanligt att

förordna offentlig försvarare på den angivna grunden.

 Om den tilltalade har haft försvarare i tingsrätten kommer han eller hon

givetvis som regel att biträdas av försvarare även i hovrätten, både när det

gäller utformningen av överklagandet och under den fortsatta rättegången. I

övrigt är regeringens utgångspunkt att den tilltalade, om han har klarat sig

utan offentlig försvarare i tingsrätten, normalt inte heller behöver en sådan

för att ange skälen för prövningstillstånd. I prop. 1983/84:23 s. 19, där

frågor om rätt till offentlig försvarare behandlades, konstaterades dock att det

kunde finnas ett behov av försvarare vid överklagande till Högsta domstolen,

eftersom en enskild mera sällan torde ha möjligheter att själv utveckla skälen

för prejudikatdispens. För att tillgodose detta behov bedömdes det inte krävas

några särbestämmelser. Regeringen menar att motsvarande resonemang kan tillämpas

på tillståndsprövningen i hovrätt. Svårigheter att ange skälen för

prejudikatdispens kan alltså motivera att försvarare förordnas. När det gäller

andra dispensskäl torde detta dock bli mindre vanligt.

 Om den tilltalade har svårigheter med att utveckla skälen för prövnings-

tillstånd torde det, såsom utredningen anfört, i mindre omfattande mål vara

tillräckligt att han eller hon använder sig av möjligheten till rådgivning

enligt rättshjälpslagen för att få vägledning vid överklagandet.

Rådgivningstiden, som för närvarande är en timme, är säkert tillräcklig i fler-

talet av dessa fall. Riksdagen har nyligen på regeringens förslag beslutat om en

utvidgning av rådgivningsinstitutet på så sätt att rådgivning skall kunna ges

upp till två timmar (prop. 1996/97:9 Ny rättshjälpslag, SFS 1996:1619, som

träder i kraft den 1 december 1997). Härigenom kommer rådgivning i samband med

överklagande att täcka hjälpbehovet i ännu högre grad. Om undantagsvis en till-

talad, som inte haft offentlig försvarare i tingsrätten, har behov av mer hjälp

än han eller hon kan få exempelvis genom rådgivning enligt rättshjälpslagen,

finns alltså enligt regeringens uppfattning vissa möjligheter att förordna

offentlig försvarare för utvecklande av skälen för prövningstillstånd.

 Möjligheten till rådgivning enligt rättshjälpslagen för att få hjälp att

utveckla skälen för prövningstillstånd kan också utnyttjas i tvistemål av parter

som inte har ombud eller rättshjälpsbiträde.

8.4 Möjlighet till sammanträde

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En möjlighet införs för hovrätten att hålla|

| sammanträde om det finns särskilda skäl för att en part skall höras|

| muntligen innan frågan om prövningstillstånd avgörs. Sammanträde|

| skall främst komma i fråga när parten saknar förmåga att uttrycka|

| sig skriftligen och inte har juridiskt biträde samt då parten |

| enligt Europakonventionen har rätt till förhandling i hovrätten.|

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta av dem som yttrat sig i frågan tillstyrker

utredningens förslag. Flera anbefaller dock en mycket restriktiv användning av

möjligheten till sammanträde och någon vill bara tillåta sammanträde för

konventionsbetingade ändamål. Vissa tekniska frågor om processmaterial,

kallelser och påföljd för utevaro diskuteras.

 Skälen för regeringens förslag: Tillståndsprövningen har hittills varit rent

skriftlig. Det finns emellertid en risk att en klagande som har svårt att

uttrycka sig i skrift missgynnas av ett krav på prövningstillstånd om han skulle

sakna juridiskt biträde. En möjlighet att muntligen utveckla skälen för

prövningstillstånd vid ett sammanträde, där rätten också har möjlighet att

ställa kompletterande frågor, skulle kunna minska denna risk. En möjlighet för

rättens ledamöter och parterna att vid ett sammanträde penetrera

förutsättningarna för prövningstillstånd skulle även i vissa andra situationer

kunna underlätta bedömningen av om det finns skäl för prövningstillstånd och

därmed ytterligare minska risken för att prövningstillstånd nekas i mål där

tingsrättens avgörande är materiellt felaktigt. Behov av att hålla förhandling

kan också aktualiseras av de krav som Europakonventionen ställer. Utredningen

har mot denna bakgrund föreslagit att det införs en möjlighet för hovrätten att

hålla förhandling för behandling av frågan om prövningstillstånd.

 Remissinstanserna är inte ense. Tre av hovrätterna tillstyrker i princip

förslaget, medan en hovrätt avstyrker möjligheten till sammanträde som onödig.

En tingsrätt vill bara tillåta sammanträde för att uppfylla

konventionsförpliktelser att hålla förhandling. Flera utgår från att möjligheten

till förhandling skall utnyttjas mycket försiktigt.

 Regeringen har i det föregående (avsnitt 7) uttryckt den uppfattningen att ett

behov av att hålla förhandling kan aktualiseras av de krav som

Europakonventionen ställer. Om förhandling begärs i hovrätten och sådan inte

hållits i tingsrätten kan i vissa fall sammanträde behöva hållas för att konven-

tionens krav skall tillgodoses om det är fråga om prövning av civila rättigheter

och skyldigheter eller prövning av anklagelser för brott. I brottmål förekommer

det knappast att själva saken avgörs utan muntlig förhandling i tingsrätten, men

i tvistemål och domstolsärenden finns ett betydande utrymme för det. Om till-

ståndsförfarandet vore helt skriftligt, skulle det i en del sådana fall kunna

bli nödvändigt att meddela prövningstillstånd oavsett om det i övrigt fanns skäl

för det.

 Utredningen vill med sitt förslag också skapa en möjlighet för rättens

ledamöter och parterna att vid ett sammanträde penetrera förutsättningarna för

prövningstillstånd för att därmed minska risken för att prövningstillstånd

vägras i fall som är materiellt felaktigt avgjorda. Regeringen bedömer att det

undantagsvis kan vara ändamålsenligt att hålla ett sammanträde i syfte att få

bättre underlag för bedömning av prövningstillståndsfrågan. Liksom flera av

remissinstanserna anser vi att det bör bli fråga om ett restriktivt utnyttjande

av möjligheten till sammanträde för sådant ändamål. Det bör därför föreskrivas

att sammanträde får hållas om det finns särskilda skäl att höra en part

muntligen innan frågan om prövningstillstånd avgörs. Hålls ett sådant

sammanträde är det förstås angeläget, såsom det också påpekats i remissvaren,

att sammanträdet begränsas till frågan om prövningstillstånd. Därutöver kan det

förstås ibland också vara lämpligt att utnyttja sammanträdet för att planera den

fortsatta handläggningen för det fall prövningstillstånd skulle meddelas. Någon

bevisupptagning skall inte förekomma vid sammanträdet. Ibland är det säkert mest

rationellt att sammanträdet hålls på telefon. En sådan möjlighet bör alltså

införas. I de fall sammanträde hålls för att tillgodose våra

konventionsåtaganden bör sammanträde hållas per telefon endast om parten har

medgett detta. Till frågor som gäller kallelse, påföljd för utevaro, m.m.

återkommer vi i författningskommentaren.

8.5 Skriftväxlingen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Skriftväxling bör ske innan frågan om pröv-|

| ningstillstånd avgörs, om det är sannolikt att prövningstillstånd|

| kommer att meddelas och att målet kan avgöras i sak i samband |

| med tillståndsprövningen. I en del fall där det är ovisst om |

| prövningstillstånd kommer att meddelas bör också skriftväxling ske,|

| liksom i vissa fall då klaganden åberopat nya omständigheter |

| eller nya bevis eller annars lämnat nya uppgifter. I övrigt bör |

| tillståndsprövningen normalt inte föregås av skriftväxling. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser har tillstyrkt förslaget utan att

närmare kommentera det. Några har särskilt understrukit vikten av att vara

restriktiv med att skriftväxla före beslut i frågan om prövningstillstånd.

Kammarkollegiet har motsatt sig att utredningens förslag tillämpas på arvs- och

gåvoskattemål.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande regler skall beslut i frågan

om prövningstillstånd i hovrätt meddelas efter det att skriftväxlingen

avslutats. När det finns skäl för det, får dock frågan om prövningstillstånd tas

upp utan att skriftväxling skett. Motsvarande regler gäller för tillståndspröv-

ningen i Högsta domstolen.

 Utredningen ifrågasätter emellertid utgångspunkten att det normalt skulle vara

till fördel att vänta med att avgöra frågan om prövningstillstånd till dess

skriftväxlingen avslutats. Om klaganden inte anfört någon omständighet som kan

föranleda att prövningstillstånd meddelas anser utredningen att det normalt inte

finns någon anledning att låta motparten yttra sig innan frågan om

prövningstillstånd avgörs; det finns inte heller någon anledning att avvakta

skriftväxling, om det är alldeles klart att prövningstillstånd skall meddelas.

Remissinstanserna har - med ett par undantag till vilka regeringen återkommer i

det följande - godtagit förslaget.

 Regeringen finner utredningens ståndpunkt helt rimlig. De fall där det kan

vara aktuellt med skriftväxling är sådana där det framstår som ovisst om

prövningstillstånd kommer att meddelas eller ej. I sådana fall kan det hända att

ett yttrande från motparten ger kompletterande upplysningar av värde för

tillståndsprövningen. Det kan ibland också finnas anledning att låta motparten

yttra sig över frågan om prövningstillstånd, om klaganden åberopar nya

omständigheter eller nya bevis eller i övrigt lämnar nya uppgifter som inte

framgår av handlingarna i målet.

 Om det är sannolikt att prövningstillstånd kommer att meddelas och att målet

kan avgöras på handlingarna, bör skriftväxling alltid ske. I dessa fall är det

av processekonomiska skäl lämpligt att målet är färdigberett innan frågan om

prövningstillstånd avgörs, eftersom det då är möjligt att avgöra målet vid samma

föredragningstillfälle som då frågan om prövningstillstånd avgörs.

 Vad vi nu sagt innebär att skriftväxling innan frågan om prövningstillstånd

avgörs kan underlåtas i åtskilliga fall. Utredningen har också påvisat att det

för närvarande endast är i en mindre andel av målen som skriftväxling sker innan

frågan om prövningstillstånd avgörs. Kan skriftväxling undvikas innebär det att

motparten i många fall slipper onödiga kostnader. Det finns därför anledning att

alltid noga överväga om skriftväxling är motiverad. Mot denna bakgrund bör

rättegångsbalken inte som huvudregel i nu berörda fall ange att skriftväxling

skall ske.

 Kammarkollegiet har påtalat att det skulle vara olämpligt att låta den nu

föreslagna ordningen slå igenom även på mål om arvsskatt, gåvoskatt och

stämpelskatt. I sådana mål är skriftväxling för närvarande obligatorisk (60 §

lagen 1941:416 om arvsskatt och gåvoskatt och 39 § lagen 1984:404 om

stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter). Anledningen är att klagotiden är tre

år både för Kammarkollegiet och för enskilda men att en parts tidsfrist för

överklagande av beskattningsmyndighetens beslut begränsas till två månader om

motparten överklagar, för att på detta sätt alla eventuella överklaganden skall

kunna prövas i ett sammanhang. Om kommunikation inte skedde skulle man inte

förrän efter tre år veta i vilka delar skatteärendet hade vunnit laga kraft.

Regeringen konstaterar att förslagen i detta ärende bara gäller

rättegångsbalken. Inga ändringar föreslås i de skattelagar som Kammarkollegiet

har hänvisat till. Enligt principen om att speciallag har företräde framför

allmän lag kommer därför reglerna om obligatorisk skriftväxling i skattelagarna

fortfarande att gälla.

 När vi hittills har talat om skriftväxling eller kommunikation har vi avsett

att en part genom domstolens försorg får del av vad motparten anfört. Högsta

domstolens ledamöter har i sitt remissyttrande tagit upp en näraliggande fråga

nämligen domstolens kommunikation med klaganden i syfte att denne skall avhjälpa

brister i sin egen rättegångsskrift. Högsta domstolens ledamöter anför att

dagens regler tillåter att Högsta domstolen avslår en begäran om

prövningstillstånd utan att först ha förelagt parten att komplettera ett

överklagande som inte uppfyller vissa formella krav i rättegångsbalken såsom

angivande av ändringsyrkande och grunderna för detta. Vidare menar Högsta

domstolens ledamöter att den lagtekniska konstruktion som utredningen föreslagit

stänger denna möjlighet, vilket man anser vara olyckligt, eftersom ett

obligatoriskt kompletteringsförfarande bara innebär en onödig omgång i mål där

det är uppenbart att prövningstillstånd inte kommer att meddelas.

 Utredningens förslag innehåller bl.a. att krav på prövningstillstånd skall

införas i Högsta domstolen även för de mål som inleds i hovrätten. Det är därför

utredningen har föreslagit samma systematik i Högsta domstolen som i hovrätten

för kompletteringsföreläggande. Regeringen avser inte att föra detta förslag om

krav på prövningstillstånd i Högsta domstolen vidare (se avsnitt 10). Det saknas

därför skäl att göra några ändringar som kan påverka Högsta domstolens rutiner

för kompletteringsförelägganden.

 När det gäller handläggningen i hovrätten av formellt bristfälliga

överklaganden innebär utredningens lagtekniska lösning ingen ändring av gällande

rätt och regeringen förordar att den genomförs.

8.6 Tidsfrister i mål där den tilltalade är häktad

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Införandet av ett generellt krav på |

| prövningstillstånd motiverar inte en förlängning av den tid av |

| normalt åtta veckor efter tingsrättens dom inom vilken |

| huvudförhandling i hovrätten skall hållas när den tilltalade är |

| häktad. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Bara ett fåtal har berört frågan. Endast Hovrätten över

Skåne och Blekinge har invänt mot bedömningen och efterlyser en något större

möjlighet att överskrida den vanliga tidsgränsen för hållande av

huvudförhandling i hovrätten.

 Skälen för regeringens bedömning: Enligt 51 kap. 15 § andra stycket RB skall,

om den tilltalade är häktad, hovrätten hålla huvudförhandling inom fyra veckor

från utgången av tiden för anslutningsklagan, dvs. inom åtta veckor efter

tingsrättens dom, eller - om den tilltalade häktats senare - inom fyra veckor

från häktningsbeslutet. Tiden får överskridas om längre uppskov är nödvändigt. I

utredningen anförs det att tidsfristen redan i dag kan medföra vissa

planeringssvårigheter i hovrätterna.

 Om ett generellt krav på prövningstillstånd införs kommer den tid som står

till förfogande för tillståndsprövning och prövning i sak i mål där den

tilltalade är häktad att framstå som mycket knapp i många fall. Att regelmässigt

anse att ett beslut att meddela prövningstillstånd skulle, i paragrafens mening,

göra det nödvändigt att överskrida åttaveckorsfristen torde inte vara möjligt.

Utredningen har därför tagit upp frågan om tidsfristen bör förlängas men har

inte föreslagit det.

 Några av remissinstanserna har utan närmare kommentarer sagt sig godta

utredningens bedömning. Det är bara Hovrätten över Skåne och Blekinge som har

ifrågasatt om nuvarande tidsgränser kan upprätthållas i ett system med krav på

prövningstillstånd. Hovrätten anser att det måste finnas en något större

möjlighet att överskrida åttaveckorsfristen.

 Regeringen anser att den rådande tidsfristen utgör en tillfredsställande

avvägning mellan den tilltalades intresse av att inte vara berövad friheten som

häktad onödigt länge och andra intressen. Vi ansluter oss till utredningens

ståndpunkt att införandet av ett generellt krav på prövningstillstånd inte

ensamt motiverar en annan intresseavvägning än den som nuvarande ordning ger

uttryck för. Kravet att normalt hålla tiden får klaras genom att den aktuella

målgruppen, precis som i dag, prioriteras högt.

8.7 Särskild avdelning för tillståndsprövning?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Hovrätterna beslutar själva om |

| tillståndsprövningen skall ske på särskilda avdelningar eller om|

| samma avdelning och samma ledamöter skall pröva målet i sak efter|

| meddelat prövningstillstånd. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning: Tillståndsprövningen bör i ett system med generellt

krav på prövningstillstånd utföras av andra än dem som deltar i det slutliga

avgörandet. För att uppnå en rationell handläggning av tillståndsprövningen kan

detta praktiskt lösas så att en särskild tillståndsavdelning eller, i de minsta

hovrätterna, en särskild grupp ledamöter prövar frågor om prövningstillstånd i

samband med att målet kommer in till hovrätten. Organiseras tillståndsprövningen

på detta sätt gynnas också en enhetlig och konsekvent behandling av

tillståndsfrågorna inom respektive hovrätt. Det bör dock få ankomma på

hovrätterna själva att utforma en modell som bäst passar förhållandena vid

respektive hovrätt.

 Remissinstanserna har till allra största delen avstyrkt utredningens förslag

till lösning och förordat att samma avdelning handlägger såväl frågan om

prövningstillstånd som den eventuella efterföljande prövningen.

 Skälen för regeringens bedömning: Frågan hur tillståndsprövningen skall

arrangeras i förhållande till den eventuellt efterföljande prövningen behöver,

såsom utredningen angett, inte regleras i författning. Så har inte heller skett

när det gäller de mål och ärenden som hittills är underkastade krav på

prövningstillstånd eller när det gäller liknande handläggningsfrågor, utan i

sådana fall har saken reglerats uteslutande i domstolens arbetsordning.

 Utredningen har efter resonemang i frågan förordat att särskilda

tillståndsavdelningar inrättas inom hovrätterna. De allra flesta remissinstan-

serna, bl.a. hovrätterna själva, har motsatt uppfattning. Många anför att det

inte finns någon risk att en hovrättsavdelning skulle avslå ansökningar om

prövningstillstånd för att på så sätt minska sin egen arbetsbörda eller att

misstanke om detta skulle uppkomma.

 Regeringen har inga betänkligheter mot att anförtro hovrättsdomare att på eget

ämbetsansvar avgöra om mål och ärenden skall beviljas prövningstillstånd,

oavsett om saken därefter kommer att handläggas av samma domare eller av andra.

Farhågorna att domare, medvetet eller omedvetet, skulle använda institutet

prövningstillstånd som en regulator av arbetsbördan finner regeringen högst

överdrivna och det finns inga belägg för att så sker i dag. Det är inte heller

sannolikt att detta skulle riskera att bli någon spridd uppfattning hos

allmänheten eller deras ombud. Som utredningen också har påpekat får hovrätten

regelmässigt ta ställning även till en rad andra processuella frågor vilkas

utgång också påverkar vilken arbetsinsats målet kräver.

 Det underlag som finns i ärendet tyder enligt regeringens uppfattning närmast

på att ett system utan särskilda tillståndsavdelningar är den administrativt

enklaste och handläggningsmässigt mest effektiva.

 Regeringens mening är att frågan bör lösas av varje hovrätt för sig.

8.8 Hovrättens tillgång till förhörsutsagor

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Uppgifter om innehållet i förhörsutsagorna|

| i tingsrätten kommer att behöva tillföras målen i större |

| utsträckning än i dag. Om domen inte innehåller en tillräckligt |

| utförlig redovisning av vad vittnen och andra hörda har uppgivit|

| och tingsrätten har lagt förhörsutsagorna till grund för |

| avgörandet, bör hovrätten komplettera beslutsunderlaget med |

| ytterligare uppgifter om dessa utsagor. Normalt torde det vara |

| tillräckligt att föredraganden ensam tar del av förhörsutskrifter|

| eller bandupptagningar och redovisar förhöret vid föredragningen.|

| Regeringens förslag: I brottmål skall den tilltalades berättelse|

| tas upp på band eller protokolleras på annat sätt. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning och förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser förklarar sig godta utredningens

bedömning. Meningarna går något isär när det gäller hur mycket av

kompletteringar som kommer att behövas och hur hovrätten skall tillgodogöra sig

dessa. Vikten av en flexibel hantering betonas. Förslaget att den tilltalades

utsaga skall protokolleras har allmänt tillstyrkts.

 Skälen för regeringens bedömning och förslag: När hovrätten vid

tillståndsprövningen skall ta ställning till om det finns anledning att betvivla

riktigheten av det slut som tingsrätten kommit till är det sakfrågorna som

vållar de största problemen. Att avgöra om den rättsliga bedömningen kan

betvivlas föranleder oftast inte samma svårigheter. Möjligheterna att bedöma

rättsfrågan är som regel knappast sämre än vid en prövning av målet i sak, även

om det givetvis också finns tveksamma fall där parternas argumentering vid en

huvudförhandling kan skapa ett bättre underlag för rättsfrågans prövning.

Däremot är det många gånger förenat med svårigheter att på grundval av domen och

de inlagor som getts in till hovrätten bedöma tingsrättens bevisvärdering. Om

domskälen inte tillräckligt utförligt redovisar även omständigheter som talar

till den dömdes eller den förpliktades fördel, kan skälen för avgörandet komma

att framstå som mer övertygande än de i själva verket är.

 En aspekt på domskrivningen som har ventilerats i betänkandet och under

remissbehandlingen är den numera allt vanligare metoden att väva in olika

utsagor i de analyserande domskälen i stället för att redovisa utsagorna mera

protokollariskt. Sett snävt ur ett handläggningstekniskt hovrättsperspektiv är

detta skrivsätt ofta inte det som underlättar mest. Även om hovrätten givetvis

är en av domens adressater, bör tingsrättens domskäl emellertid inte i första

hand skrivas för hovrättsprocessens syften och regeringen vill varken kritisera

det sätt på vilket tingsrätterna normalt utformar sina domskäl eller medverka

till att arbetet med domskrivning i onödan tyngs av referat. Några ändringar av

rättegångsbalkens regler om avfattande av domskäl i riktning mot obligatoriska

referat i domen är därför inte aktuella. Förändringar av domskrivningen i

tingsrätt är samtidigt föremål för diskussion från snarast den motsatta

utgångspunkten, nämligen en effektivisering av domskrivningen genom att i vissa

fall begränsa dess omfattning. Detta är frågor som regeringen överväger att

studera närmare i ett annat sammanhang.

 I den enkätundersökning som utredningen företagit uppgav nära hälften av

domarna att de hade deltagit i tillståndsprövningar där det förekommit

svårigheter att bedöma tingsrättens bevisvärdering. För att domstolen skall

kunna bedöma sakfrågorna finns det i vissa mål behov av ytterligare uppgifter om

innehållet i förhörsutsagorna utöver dem som framgår av avgörandet. Av

enkätundersökningen framgår att det i en del av målen redan i dag förekommer att

bandupptagningarna från tingsrätten avlyssnas innan frågan om prövningstillstånd

avgörs. I dessa fall avlyssnas banden oftast vid något annat tillfälle än före-

dragningen och då av referenten eller föredraganden.

 En möjlighet, som utredningen pekar på, för att generellt försöka förbättra

förutsättningarna för en rättvisande bedömning av bevisningens styrka, är att

antingen tingsrättens ordförande eller protokollföraren i tingsrätten vid ett

överklagande, på grundval av sina memorialanteckningar, sammanställer referat av

vad vittnen och andra hörda har uppgett vid förhandlingen och översänder

referaten till hovrätten och parterna. Utredningen avfärdar emellertid dessa

uppslag, främst därför att det finns en inte obetydlig risk för att

förhörsutsagorna i ett sådant system inte blir återgivna på ett rättvisande

sätt. Alla remissinstanser som uttalat sig därom har också förkastat denna

lösning.

 Regeringen instämmer med utredningen och remissinstanserna och anser att

hovrätten även i fortsättningen själv måste ansvara för att ytterligare

uppgifter om innehållet i förhörsutsagorna tas fram när det finns behov av det.

I vilken utsträckning detta blir fallet kan man förstås inte säga något bestämt

om, men det är tydligt att behovet kommer att öka i ett system med generellt

krav på prövningstillstånd eftersom då även vidlyftigare mål omfattas. Uppgifter

om innehållet i förhörsutsagor kommer alltså att behöva tillföras målen i större

utsträckning än i dag. Ett typfall kan vara när domen inte tillräckligt

utförligt redovisar vad vittnen och andra hörda har uppgivit och tingsrätten har

lagt förhörsutsagorna till grund för avgörandet. I flertalet fall kan dock

komplettering underlåtas om det framgår att klaganden antingen godtar

tingsrättens bevisvärdering eller inte har någon invändning mot den redovisning

av förhörsutsagorna som finns i domen eller om endast rättsfrågan, i ett

dispositivt tvistemål, är tvistig.

 Hur hovrätten bäst skall tillgodogöra sig kompletteringar av förhörsutsagor

har remissinstanserna haft något olika uppfattning om. Regeringen, som förordar

en flexibel attityd i frågan, instämmer med utredningen i att det mest

rationella sättet att göra kompletteringar som regel bör vara att föredraganden

ensam tar del av förhörsutskrifter eller bandupptagningar och redovisar förhöret

på lämpligt sätt vid föredragningen. Endast i speciella fall, t.ex. då förhörs-

utsagorna av något skäl är svåra att återge på ett rättvisande sätt, bör de

domare som deltar i tillståndsprövningen själva gå igenom förhörsutskrifter

eller lyssna på bandupptagningarna.

 Enligt nuvarande regler protokolleras inte den tilltalades utsaga; den tas

alltså inte upp på band eller refereras i tingsrättens protokoll. Detta innebär

att hovrätten i många fall till nackdel för tillståndsprövningen inte kan

komplettera utredningen med uppgifter från den tilltalades utsaga. I synnerhet

om man inför ett generellt krav på prövningstillstånd bör, såsom utredningen

föreslagit och som allmänt tillstyrkts under remissbehandlingen, den tilltalades

utsaga protokolleras. Vi förordar alltså att detta förslag genomförs.

 Ett annat förslag från utredningen som syftar bl.a. till att underlätta för

hovrätten att tillgodogöra sig bevisningen vid tingsrätten är att förhör med

vittnen m.fl. under vissa omständigheter skall kunna tas upp på video. Detta

förslag kommer regeringen att behandla i ett senare sammanhang.

8.9 Åberopande av nya omständigheter eller bevis eller begäran om omförhör

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Såvitt avser ändringsdispens måste hovrätten|

| vid tillståndsprövningen ta ställning till om parterna kan komma|

| att tillåtas åberopa nya omständigheter eller nya bevis och om |

| bevisning som tagits upp i tingsrätten skall tas upp på nytt. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna har inte särskilt berört dessa frågor.

 Skälen för regeringens bedömning: Vid bedömningen av om det finns anledning

att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten kommit till måste hovrätten

beakta i vad mån underlaget för hovrättens prövning i sak skulle komma att bli

ett annat än det för tillståndsprövningen. Om klaganden i ett dispositivt

tvistemål till stöd för sin talan i hovrätten åberopar en omständighet eller ett

bevis som inte har lagts fram i tingsrätten, har hovrätten, i enlighet med

rättegångsbalkens regler om detta, att ta ställning till om det finns skäl att

tillåta åberopandet och, om så är fallet, om omständigheten eller beviset får

till följd att det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som

tingsrätten kommit till.

 Motsvarande gäller om en part begär att någon bevisning som togs upp i

tingsrätten skall tas upp på nytt i hovrätten. Hovrätten måste således vid

tillståndsprövningen ta ställning till om omförhör är aktuellt. Kommer hovrätten

fram till att så är fallet skall den ta ställning till om ett omförhör kan

påverka utgången i målet. Vid dessa ställningstaganden måste man ta hänsyn till

att den muntliga bevisningen i hovrätten ofta tas upp under mindre gynnsamma

betingelser än i tingsrätten. Det torde därför krävas något påtagligt för att

man skall räkna med att ett omhörande skulle ställa saken i ny dager.

 Enligt utredningens uppfattning skall ställningstaganden i fråga om ny

bevisning och liknande inte bli föremål för särskilt beslut med särskild

omröstning, utan skall avgöras av varje ledamot för sig som ett led i hans eller

hennes prövning av om ändringsdispens skall meddelas. Utredningen har stöd i

doktrinen (Welamson, Rättegång VI, 3:e uppl., s. 138 f.) Welamson tar fasta på

att frågorna på det stadium då tillståndsprövningen sker inte kan anses

omedelbart aktuella, utan hänförliga till den hypotetiska situationen att

prövningstillstånd meddelas. Regeringen delar den uppfattning som nu kommit till

uttryck. En annan sak är att det ofta är lämpligt att de domare som deltar i ett

beslut om beviljande av dispens i omedelbart samband med detta beslutar även i

frågor om tillåtande av ny bevisning m.m.

8.10 Domförhet och omröstning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Hovrätten skall vid tillståndsprövningen bestå|

| av tre ledamöter. Om en av dessa röstar för prövningstillstånd |

| skall prövningstillstånd meddelas. I fastighets-, vatten- och |

| patentmål skall en ledamot med speciell teknisk sakkunskap |

| kunna delta i tillståndsprövningen i stället för en av de tre |

| lagfarna ledamöterna. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Utredningen har dock inte

lagt något förslag om att ledamöter med speciell teknisk sakkunskap skall kunna

delta i tillståndsprövningen.

 Remissinstanserna: Flera tillstyrker förslaget utan att närmare utveckla

skälen. De som har annan uppfattning är inte ense inbördes, vare sig när det

gäller hur många domare som bör delta eller vilka omröstningsregler som skall

gälla. Två av hovrätterna tar upp frågan om medverkan av särskilda ledamöter vid

tillståndsprövning i t.ex. fastighetsmål och s.k. ekobrottmål.

 Skälen för regeringens förslag: Den 1 juli 1993 ändrades sammansättningen vid

tillståndsprövning i hovrätt från två till tre ledamöter. För att pröv-

ningstillstånd skall meddelas skall två av ledamöterna rösta för pröv-

ningstillstånd. Utredningen framhåller att detta har inneburit att möjligheten

till prövningstillstånd i praktiken har minskat i förhållande till vad som

gällde tidigare och föreslår att även i fortsättningen tre hovrättsdomare deltar

i tillståndsprövningen men att det skall räcka med att en domare av de tre

röstar för prövningstillstånd. Remissinstanserna är inte ense, vare sig om hur

många domare som bör delta eller om vilka omröstningsregler som bör gälla. Några

föreslår att frågan skall kunna avgöras av referenten ensam om denne vill

bevilja prövningstillstånd men att det skall krävas tre domare för

avslagsbeslut. Ett par remissinstanser förordar att nuvarande ordning med tre

domare och majoritetsbeslut behålls. Några åter förordar att beslut fattas av

två domare om dessa är ense och att annars en tredje tillkallas.

 Regeringen ser inga skäl att gå över till en sammansättning med färre

ledamöter i ett läge när fler och mer komplicerade mål skall omfattas av krav på

prövningstillstånd. Med ett system där beslut att meddela prövningstillstånd får

fattas av en ledamot (referenten) ensam förlorar man kollegialiteten i

beslutsfattandet och därigenom bl.a. det värde som ligger i att flera domare

överlägger och diskuterar tillståndsfrågan. Vi vill också betona vikten av att

hovrätten vid tillståndsprövningen består av tre ledamöter med tanke på att

detta är en förutsättning för att vissa delfrågor - t.ex. om en häktad tilltalad

i ett överklagat brottmål skall försättas på fri fot eller om interimistiska

förordnanden i ett överklagat familjemål skall ändras - skall kunna behandlas

och för att färdigberedda mål som meddelas prövningstillstånd skall kunna

avgöras i sak vid samma föredragning. Från dessa synpunkter passar det alltså

mindre bra i hovrätt med ett system liknande kammarrätternas, som normalt

innebär att endast två domare deltar. Regeringen förordar därför att tre domare

alltid skall delta.

 Göta hovrätt och Hovrätten över Skåne och Blekinge har tagit upp frågan om

medverkan av särskilda ledamöter vid tillståndsprövningen i vissa måltyper.

Regeringen anser det lämpligt att hovrätten i vissa speciella måltyper ges

möjlighet att bestämma att en ledamot med speciell teknisk sakkunskap skall vara

en av de tre domare som avgör tillståndsfrågan. Detta bör gälla fastighets-,

vatten- och patentmål. I dessa mål deltar regelmässigt sådana särskilda

ledamöter i hovrätten vid målets avgörande och det framstår som klart att det

ofta kommer att finnas ett behov av deras deltagande även vid

tillståndsprövningen. Kompletterande regler om hovrättens sammansättning vid

tillståndsprövningen kan lämpligen tas in i patentlagen (1967:837), lagen

(1969:246) om domstolar i fastighetsmål och i vattenlagen (1983:291). Särskilda

ledamöter kan också anlitas att delta i prövningen av brottmål där ekonomiska

eller skatterättsliga förhållanden har väsentlig betydelse, s.k. ekobrottmål. I

sådana mål förekommer dock särskilda ledamöter inte alls på samma reguljära

basis som i de nyssnämnda fastighetsmålen m.fl. Regeringen bedömer att det inte

finns ett tillräckligt stort behov att öppna för deltagande av särskilda

ledamöter vid tillståndsprövningen i ekobrottmål.

 Frågan är sedan vilka omröstningsregler som är lämpligast. Några

remissinstanser har som sagt velat behålla nuvarande regler med sedvanliga

majoritetsbeslut men flera har annan uppfattning. Utredningen har föreslagit att

det skall räcka med att en domare av de tre vill meddela prövningstillstånd. Ett

viktigt skäl som talar för utredningens förslag är enligt regeringens mening att

omröstningsreglerna i ett system med generellt krav på prövningstillstånd bör

befrämja en generös tilldelning av prövningstillstånd. För att ytterligare

minska risken för att materiellt felaktiga avgöranden inte får pröv-

ningstillstånd bör omröstningsreglerna därför enligt regeringens mening ändras

så att det räcker att en av de tre ledamöterna röstar för prövningstillstånd för

att sådant skall meddelas. Därigenom blir det alltså tillräckligt att klaganden

lyckas övertyga en av tre ledamöter om att riktigheten av tingsrättens avgörande

kan betvivlas eller att det finns något annat skäl för dispens. Åtminstone bör

denna generösa regel gälla i reformens inledningsskede och det bör noga följas

upp hur regeln slår.

8.11 Partiellt prövningstillstånd m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Partiellt prövningstillstånd skall kunna |

| meddelas beträffande en viss del av tingsrättens dom eller |

| beslut vars utgång inte kan påverka avgörandet i övrigt. |

| Regeringens bedömning: Inga ändringar görs när det gäller den |

| särskilda regeln i 51 kap. 23 a § RB om begränsning av hovrättens|

| prövning av skuldfrågan i brottmål. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Såvitt gäller frågan om partiellt prövningstillstånd

överensstämmer förslaget i sak med regeringens. Utredningen har vidare

föreslagit att regeln i 51 kap. 23 a § RB upphävs eller i andra hand att

lagrummet preciseras på visst sätt.

 Remissinstanserna: Många har tillstyrkt förslaget om partiellt prövnings-

tillstånd; ingen har avstyrkt det, men några har efterlyst vissa förtydliganden.

När det gäller 51 kap. 23 a § RB är remissutfallet blandat.

 Skälen för regeringens förslag och bedömning: Syftet med ett

prövningstillståndsförfarande är att hovrätten på ett enkelt sätt skall kunna

skilja sig från sådant som det från saklig synpunkt inte finns anledning att ta

upp till ytterligare en prövning. För att detta syfte skall tillgodoses fullt ut

och för att uppnå en rationell handläggning av överklagade mål i ett system med

generellt krav på prövningstillstånd bör hovrätten, såsom utredningen och en

enig remissopinion konstaterar, ges möjlighet att meddela partiella pröv-

ningstillstånd. Att hovrätten ges en sådan möjlighet stämmer också väl överens

med Europarådets rekommendation för att förbättra överrättsprocessens funktion i

tvistemål.

 I denna fråga ligger det nära till hands att göra jämförelser med de regler

som gäller i Högsta domstolen. Där kan prövningstillstånd begränsas till att

gälla en viss del av målet eller en viss fråga i målet, där en prövning är av

vikt för ledning av rättstillämpningen (prejudikatfråga). Prejudikatfrågan är

nästan alltid en rättsfråga men kan omfatta även sakfrågor. Ett partiellt

prövningstillstånd begränsat till en prejudikatfråga förutsätter i regel att

frågan om prövningstillstånd beträffande målet i övrigt eller en del av målet

vilandeförklaras. Denna ordning lämpar sig väl för en prejudikatinstans men är

inte särskilt ändamålsenlig för hovrätten, vars främsta uppgift är att rätta

avgöranden med felaktigt slut. En möjlighet att meddela prövningstillstånd

beträffande en viss fråga och vilandeförklara frågan om prövningstillstånd i

övrigt skulle vara till fördel endast i de sannolikt få fall där hovrätten trots

meddelat prövningstillstånd delar tingsrättens bedömning såvitt avser den

aktuella frågan.

 Utredningen menar emellertid att ett partiellt prövningstillstånd bör kunna

meddelas för en del av domen vars utgång inte påverkar övriga delar av den

överklagade domen. Regeringen anser också att detta bör kunna vara en

ändamålsenlig avgränsning. Sålunda bör partiellt prövningstillstånd kunna

meddelas för ett av flera kumulerade tvistemål. Likaså bör i ett mål om

fullgörelse, där både skyldigheten att fullgöra och fullgörelsens storlek är

tvistiga, prövningstillståndet kunna begränsas till den senare men inte till den

förra frågan. I familjemål som överklagats både såvitt avser vårdnads- och

underhållsdelen bör prövningstillståndet kunna begränsas till underhållsdelen

men inte till vårdnadsdelen. Prövningstillståndet bör vidare kunna inskränkas

till rättegångskostnadsfrågan. I ett brottmål bör prövningen kunna begränsas

till skadeståndsdelen. I ett brottmål bör vidare prövningstillståndet kunna

begränsas till någon eller några av de åtalade gärningarna samt påföljden eller

till enbart påföljden eller exempelvis till en fråga om förverkande. Prövnings-

tillståndet skulle dock inte kunna begränsas till skuldfrågan. Det finns inte

behov av att införa en möjlighet för hovrätten att vilandeförklara övriga delar

av överklagandet med anledning av att hovrätten beslutar om partiellt prövnings-

tillstånd (jfr betänkandet s. 187 ff). Ett partiellt prövningstillstånd innebär

alltid att begäran om prövningstillstånd avslås i övriga delar.

 Utredningen har därefter diskuterat hur de fall som kan bli föremål för

partiellt prövningstillstånd skall betecknas lagtekniskt och har därvid anfört

följande.

 Uttrycket "del av mål", som används i 54 kap. 11 § RB, ger en för vid

omfattning av möjligheten till partiellt prövningstillstånd. Enligt förarbetena

till det nämnda lagrummet omfattar uttrycket förutom de i [föregående stycke]

omnämnda delfrågorna även "omständighet av omedelbar betydelse för utgången i

målet" vilket definitionsmässigt är liktydigt med rättsfaktum (prop. 1971:45

s. 96 ff). "Del av mål" är inte heller lämpligt av det skälet att även ett av

flera kumulerade mål avgjorda genom en dom skall omfattas av uttrycket. Ett

annat uttryckssätt bör därför väljas för att avgränsa de fall som utredningen

anser bör kunna meddelas partiellt prövningstillstånd dvs. sådan del av en dom

vars utgång inte påverkar övriga delar av den överklagade domen. Enligt utred-

ningen skulle "särskiljbar del av dom" kunna användas. I uttryckssättet ligger

att en förutsättning för att bevilja partiellt prövningstillstånd är att detta i

det enskilda fallet framstår som lämpligt.

 Några remissinstanser är tveksamma om uttrycket "särskiljbar del" av domen är

tillräckligt tydligt. Malmö tingsrätt föreslår att det av lagtexten uttryckligen

skall framgå att regeln gäller bara sådana delar av avgörandet vilkas utgång

inte kan påverka övriga delar av det överklagade avgörandet. Regeringen biträder

det förslaget.

 Normalt bör hovrätten tillståndspröva hela överklagandet på en och samma gång.

Ibland kan det dock vara lämpligt att ta upp en viss del av målet till särskild

tillståndsprövning. Det gäller i synnerhet beslut i sådana bifrågor som avses i

50 kap. 8 § tredje stycket och 51 kap. 8 § tredje stycket RB, t.ex. kvarstad,

häktning och omedelbar verkställighet av dom. Sådana frågor kan alltså göras

till föremål för separat tillståndsprövning, efter mönster av vad som i dag

gäller för motsvarande prövning i Högsta domstolen (jfr Welamson, Rättegång IV,

3:e uppl., s. 174 f.). I dessa fall är det således inte fråga om ett partiellt

prövningstillstånd i den mening som behandlats tidigare i detta avsnitt. Det är

i stället fråga om att hovrätten först tillståndsprövar beslutet om t.ex.

kvarstad och därefter vid ett senare tillfälle tillståndsprövar resterande delar

av överklagandet. Det krävs inga särskilda regler om sådan separat

tillståndsprövning. Vi vill framhålla att ett sådant förfarande inte skapar

något behov för hovrätten att förklara återstående delar av överklagandet

vilande.

 Om hovrätten meddelar partiellt prövningstillstånd och alltså avslår begäran

om prövningstillstånd i övriga delar, får beslutet i avslagsdelen genast

överklagas till Högsta domstolen (jfr avsnitt 8.13). Frågan om den fortsatta

prövningen i hovrätten bör avvakta utgången i Högsta domstolen eller ej får

avgöras från fall till fall. Vare sig hovrätten avvaktar eller inte har part

givetvis möjlighet att överklaga även hovrättens slutliga avgörande.

 Utredningen har även tagit upp vissa andra frågor som gäller begränsningar av

hovrättens prövning. Av dessa frågor behandlar regeringen i detta ärende endast

en, nämligen frågan om upphävande eller ändring av 51 kap. 23 a § RB. I detta

lagrum föreskrivs att, om tingsrätten har funnit att den tilltalade skall dömas

för den åtalade gärningen och domen överklagas endast beträffande annat än denna

fråga, hovrätten skall pröva frågan endast om det i denna del finns något som

skulle kunna grunda resning eller domvilla eller om målets utgång i samma del

uppenbarligen har berott på grovt förbiseende eller grovt misstag. Enligt

utredningen erbjuder lagrummet vissa oklarheter, framför allt när det gäller

omfattningen av hovrättens prövning. Utredningen föreslår i första hand att

lagrummet upphävs med motiveringen att möjligheten att bevilja partiellt

prövningstillstånd (t.ex. för en viss eller några vissa åtalade gärningar jämte

påföljden eller bara för påföljden) troligen i allt väsentligt skulle tillgodose

behovet att i vissa fall begränsa prövningen av målet och att ett upphävande av

lagrummet skulle medföra en förenkling i tillämpningen. Som ett alternativ - och

främst för det fall att förslaget om ett generellt krav på prövningstillstånd

inte genomförs - har utredningen föreslagit vissa ändringar och tillägg i

lagrummet i syfte att precisera och utvidga dess tillämpning.

 Remissinstanserna är oense om behovet och lämpligheten att ha kvar en

begränsningsregel i linje med 23 a § för det fall man inför ett system med

generellt krav på prövningstillstånd som ger möjlighet att bevilja partiellt

prövningstillstånd. Några menar att regeln lämpligen kan upphävas och anför

huvudsakligen förenkling av tillämpningen som skäl. Andra menar att hovrätten

även i ett system med möjlighet till partiellt prövningstillstånd har behov av

en begränsningsmekanism av den typ som 23 a § utgör. Annars skulle nämligen både

tillståndsprövningen och den därefter eventuellt följande sakprövningen i många

fall behöva göras mer omfattande genom att hovrätten skulle vara tvungen att

pröva även sådant som parten inte invänt mot. Utredningen har själv pekat på att

såväl ett upphävande som ett behållande av lagrummet är förenat med både för-

och nackdelar.

 Regeringen är inte beredd att mot de invändningar som framförts förorda att 23

a § saklöst skall upphävas.

 När det gäller behovet av förändringar av lagrummet och hur dessa förändringar

i så fall skall se ut råder också betydande oenighet. Flera anser att

utredningens förslag är delvis otydligt. Enligt vad utredningen för egen del har

uttalat finns det risk för att dess förslag till ändringar i lagrummet kommer

att leda till vissa gränsdragningsproblem, även om utredningen bedömer att de

blir färre än med nuvarande utformning av bestämmelsen. Remisskritiken tyder på

att vissa förbättringar skulle kunna uppnås men att de föreslagna lösningarna

skulle ställa högre krav på både domstolarna och parterna.

 Konsekvenserna av de ändringar av lagrummet som utredningen har föreslagit är

uppenbarligen svåra att överblicka. Den nuvarande utformningen av lagrummet är

visserligen inte optimal, men det har inte framkommit att det finns några akuta

problem. Tydligt är också att lagrummet på ett acceptabelt sätt kan tillämpas

tillsammans med de föreslagna reglerna om partiellt prövningstillstånd. Det

skulle vara till fördel för hovrätterna att inte behöva börja tillämpa två nya

regler samtidigt, utan att åtminstone den ena redan är inarbetad.

 Detta talar alltså för att inte nu göra ändringar i 23 a §. Om man inte gör

några ändringar av lagrummet får man också möjlighet att närmare se hur den

parallella tillämpningen av de båda lagrummen faller ut och ett bättre underlag

för att bedöma ett reformbehov. Regeringen bedömer alltså att den bästa

lösningen för närvarande är att låta lagrummet förbli oförändrat.

8.12 Beslutets utformning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Hovrätten har frihet att utforma beslutet|

| i prövningstillståndsfrågan på lämpligt sätt. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning: I normalfallet bör ett beslut i tillståndsfrågan ges i

protokoll utan angivande av skäl.

 Remissinstanserna: De flesta som yttrat sig anser att beslutet i

tillståndsfrågan normalt inte bör motiveras. Regionåklagarmyndigheten i

Stockholm anser dock att det är av värde att beslutet motiveras.

 Skälen för regeringens bedömning: Ett beslut att inte meddela

prövningstillstånd är ett slutligt beslut, medan ett beslut att meddela sådant

tillstånd inte är slutligt. Av 17 och 30 kap. RB framgår att ingetdera av dessa

beslut behöver sättas upp särskilt eller motiveras. Det är dock inget som

hindrar att så sker.

 Regeringen anser i likhet med utredningen att det som regel saknas anledning

att sätta upp ett beslut angående prövningstillstånd särskilt och att det i

flertalet fall torde räcka med beslut i protokoll.

 När det gäller frågan om beslutet bör motiveras eller inte har utredningen

funnit att det för närvarande inte annat än undantagsvis förekommer att ett

beslut i en tillståndsfråga motiveras. I ett system med generellt krav på

prövningstillstånd kan det antagligen i större utsträckning än tidigare uppkomma

fall där det framstår som angeläget att förklara för parten eller parterna

varför prövningstillstånd inte meddelas. Frågan bör överlämnas till

hovrätternas bedömning.

 Regionåklagarmyndigheten i Stockholm har anmärkt att det även vid positiva

beslut, alltså beslut att meddela prövningstillstånd, kan vara av värde att

beslutet motiveras. Sålunda menar myndigheten att det kan vara vägledande för

parterna i den fortsatta rättegången att veta vilket eller vilka dispensskäl som

är aktuella; vidare kan det på sikt vara av betydelse för hur tingsrätterna

utformar sina domskäl och som underlag för en utvärdering av reformen.

 Regeringen utesluter inte att motiverade beslut kan få dessa positiva

effekter. Men det kan också finnas avigsidor. Det vore exempelvis olyckligt om

hovrätten kände sig tvingad att uttömmande ange dispensgrunderna, eftersom detta

kan leda till en onödigt omfattande tillståndsprövning. Å andra sidan skulle det

kunna bli vilseledande för parterna om bara ett dispensskäl angavs i beslutet

fastän det faktiskt fanns flera. Som "feedback" till tingsrätterna gör nog som

regel hovrättens avgörande i sak tillräcklig tjänst. Och vid kommande

utvärderingar kan säkerligen hovrätternas erfarenheter inhämtas till ett

rättvisande underlag utan att det finns någon exakt dokumentation i fråga om

tillämpade dispensgrunder.

 Med dessa synpunkter överlämnar regeringen frågan huruvida beslut att meddela

prövningstillstånd bör motiveras till rättstillämpningen.

8.13 Överklagande av beslut att inte meddela prövningstillstånd

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Ett beslut att inte meddela pröv- |

| ningstillstånd skall även i fortsättningen kunna överklagas. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Bara ett fåtal har kommenterat denna fråga och de har

därvid instämt i utredningens bedömning.

 Skälen för regeringens bedömning: Ett beslut att inte meddela

prövningstillstånd är ett slutligt beslut som, enligt gällande huvudregel, får

överklagas. Utredningen har inte funnit anledning att föreslå någon ändring i

detta avseende. Regeringen har samma uppfattning. Ett skäl till att beslut att

inte meddela prövningstillstånd även i fortsättningen bör kunna överklagas är

att olika praxis mellan hovrätterna skall kunna motverkas. Ett annat skäl är att

Högsta domstolen bör ha utrymme för att beträffande ändringsdispensen närmare

precisera beviskravet för att en prövning i hovrätten skall leda till en ändring

av tingsrättsavgörandet och ge närmare anvisningar om hur bevisvärderingen skall

gå till; i enstaka fall tar Högsta domstolen nämligen som bekant upp och prövar

mål där den principiella frågan rör enbart bevisvärderingen. Ett ytterligare

skäl är att regler om rätt till överklagande även i andra avseenden kan

utnyttjas av Högsta domstolen för att få fram prejudikat (jfr t.ex. NJA 1992 s.

260 och RH 1995:24).

 Såsom beskrivits i avsnitt 8.11 kan hovrätten meddela partiellt prövnings-

tillstånd och avslå begäran om prövningstillstånd i övriga delar. Beslutet i den

del det gäller avslag är slutligt och får alltså genast överklagas till Högsta

domstolen.

 Lagrådet har anfört att det kan vara föremål för viss tvekan hur de för Högsta

domstolen gällande dispensreglerna skall tillämpas när hovrättens beslut

överklagas, detta med hänsyn till att ett sådant överklagande inte kommer att

avse målet i sak utan endast beslutet att inte meddela prövningstillstånd. Mot

bakgrund av att sådana överklaganden kommer att bli långt vanligare med den

föreslagna ordningen än hittills anser Lagrådet att det skulle ha varit

värdefullt om frågan hade belysts i lagrådsremissen. Lagrådet anser vidare att

det kan finnas skäl att i lämpligt sammanhang göra en översyn av den nu aktuella

problematiken både för Högsta domstolens och för Regeringsrättens del.

 Regeringen noterar, liksom Lagrådet, att Högsta domstolens ledamöter i sitt

remissyttrande uttalat att de aktuella problemen kommer att kunna hanteras även

med ett utvidgat krav på prövningstillstånd i hovrätt. Särskilt med tanke på att

antalet överklagade prövningstillståndsbeslut i Högsta domstolen givetvis kommer

att öka betydligt i det nya systemet håller regeringen dock med Lagrådet om det

lämpliga i att en översyn av dessa frågor görs när det nya systemet har varit i

bruk någon tid.

9 Vilka avgöranden skall omfattas av krav på prövningstillstånd?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Samtliga tingsrättsavgöranden som överklagas|

| till hovrätt underkastas krav på prövningstillstånd. Även |

| anslutningsklagan kräver prövningstillstånd. Inga typer av beslut|

| under handläggningen undantas från detta krav. JO, JK och RÅ |

| skall dock inte behöva prövningstillstånd i mål om allmänt åtal.|

| Myndighetsbeslut kräver inte prövningstillstånd vid överklagande|

| till hovrätt. Prövningstillstånd krävs inte när tingsrättens |

| avgörande överklagas till Marknadsdomstolen. |

| Regeringens bedömning: Frågan om prövningstillstånd vid |

| överklagande till Arbetsdomstolen tas upp i ett annat ärende som|

| handläggs parallellt med detta. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag utom såvitt avser

prövningstillstånd för JO, JK och RÅ. När det gäller prövningstillstånd vid

överklagande till Arbetsdomstolen och Marknadsdomstolen har utredningen

föreslagit att detta utreds särskilt och att under tiden inga krav på

prövningstillstånd skall gälla.

 Remissinstanserna: De flesta accepterar ett generellt krav på

prövningstillstånd i ledet tingsrätt-hovrätt. Åtskilliga vill dock göra undantag

för grova brottmål och några även för tvistemål om mycket stora värden. Några

vill inte ha krav på prövningstillstånd för anslutningsklagan. Förslaget om krav

på prövningstillstånd för JO, JK och RÅ avstyrks av dem själva, av nästan alla

tillfrågade åklagarmyndigheter samt av Hovrätten för Nedre Norrland, Malmö

tingsrätt och JUSEK; endast enstaka remissinstanser tillstyrker förslaget.

Koncessionsnämnden för miljöskydd föreslår att även dess beslut underkastas krav

på prövningstillstånd. Kammarkollegiet föreslår att beslut av tingsrätt i

arvsskatteärenden undantas från krav på prövningstillstånd, om

skattemyndighetens gåvoskattebeslut undantas. Arbetsdomstolen föreslår att

tingsrättsavgöranden som överklagas till Arbetsdomstolen underkastas krav på

prövningstillstånd.

Skälen för regeringens förslag

Generellt krav på prövningstillstånd i ledet tingsrätt-hovrätt för avgöranden i

brottmål, tvistemål och ärenden

I det föregående har vi, i nära anslutning till vad utredningen föreslagit,

beskrivit den modell som vi förordar för en avsevärd utvidgning av kravet på

prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt. Vi bedömer att ett

system med prövningstillstånd konstruerat på ett sådant sätt skapar tillräckliga

garantier för att prövningstillstånd inte nekas i de fall där tingsrättens

avgörande är materiellt felaktigt. Vid denna bedömning säger vi oss att det

måste vara helt acceptabelt att avstå från att pröva ett mål i sak, om inte

åtminstone en av tre hovrättsdomare - på grundval av tingsrättens avgörande, det

material som ligger till grund för detta, referat av eventuell muntlig

bevisning, den argumentation som parterna, oftast biträdda av advokat eller

annat juridiskt ombud, har fört i tillståndsfrågan samt någon gång även vad som

framkommit vid ett eventuellt sammanträde där förutsättningarna för

prövningstillstånd penetrerats - kan finna något som innebär att riktigheten av

tingsrättens avgörande kan betvivlas. Om underlaget för prövningen är sådant att

det inte går att tillräckligt tillförlitligt bedöma tingsrättsavgörandets

riktighet, är även detta enligt förslaget ett skäl för prövningstillstånd, den

s.k. granskningsdispensen. Härutöver kan prejudikatdispens och extraordinär

dispens meddelas.

 En betydande minoritet av remissinstanserna har varit tveksamma eller negativa

till om ett krav på prövningstillstånd lämpligen kan få omfatta alla sorters

mål, oavsett vilka värden som står på spel. Det är särskilt i grövre brottmål

som remissinstanserna velat göra undantag från kravet på prövningstillstånd. Det

finns emellertid ingen enhetlig linje. En del har t.ex. föreslagit att undantag

görs för brott där två års fängelse eller mer ingår i straffskalan, medan en del

föreslår undantag för brott där det lägsta föreskrivna straffet är två år eller

mer. Andra vill knyta an till påföljden i det konkreta fallet och här varierar

den gräns som föreslås från villkorlig dom till fem års fängelse.

 Regeringen är av flera skäl mycket skeptisk till att göra någon åtskillnad

mellan de olika måltyper som överklagas från tingsrätt till hovrätt. Vi delar i

och för sig Lagrådets uppfattning att en sådan ordning inte skulle vara

systemfrämmande. Likväl är det från principiella utgångspunkter svårt att

motivera varför de flesta mål skulle kunna underkastas krav på

prövningstillstånd men att det någonstans, beroende på vad som står på spel i

målet, skulle gå en gräns där en prövning i sak alltid skulle behöva garanteras.

Detta skulle innebära ett ställningstagande för att vissa mål är förtjänta av en

mer rättssäker behandling än andra, vilket i sin tur ger uttryck för att det

tilltänkta systemet faktiskt inte är tillräckligt rättssäkert för övriga mål

heller.

 Regeringen ställer sig på samma sida som majoriteten av remissinstanserna och

bedömer att det system för prövningstillstånd som vi beskrivit i det föregående

är tillräckligt finmaskigt för ta hand om alla sorters mål, alltså även brottmål

som rör mycket allvarlig brottslighet och tvistemål som rör mycket stora värden.

 Även från synpunkter av enkelhet och förutsebarhet är ett så enhetligt system

som möjligt att föredra. Alla försök till differentieringar inom olika måltyper

leder till större eller mindre gränsdragningsproblem. De förslag till

avgränsningar som ventilerats i utredningen och som framförts under

remissbehandlingen innehåller alla ett ordentligt mått av godtycke. I brottmål

gäller detta vare sig man försöker fixera gränsen vid den teoretiska

straffskalan utan att ta hänsyn till den faktiska påföljden eller om man ser

till det konkreta straffet och sätter gränsen vid t.ex. just ett visst antal års

fängelse. Lika tydligt framträder svårigheterna att fixera en värdegräns i

tvistemål.

 Gemensamt för alla förslag till gränsdragningar är att sådana regler inte är

ägnade att skilja ut mål som kan antas vara feldömda och därför i behov av

ytterligare en prövning; att ett brott är grovt eller att ett mål gäller stora

värden kan knappast sägas typiskt sett öka risken för felbedömning.

 Ett generellt krav på prövningstillstånd skulle också tydligt markera att

tyngdpunkten i förfarandet skall ligga i första instans och att det är på den

processen som parterna i första hand skall koncentrera sig.

 Det finns vidare anledning att, såsom utredningen också gjort, undersöka om

det finns någon målgrupp där det av effektivitetsskäl skulle vara olämpligt

eller onödigt att föreskriva krav på prövningstillstånd.

 När det sålunda gäller överklagade domar i brottmål och tvistemål är det

tydligt att inga effektivitetsskäl talar för att någon kategori av mål skall

undantas från krav på prövningstillstånd. Här finns regelmässigt betydande

arbetsbesparingar att ta vara på, eftersom en prövning i sak oftast innebär att

huvudförhandling hålls. Såsom en del remissinstanser har anfört kan det

visserligen antas att en betydande del av de mål som kommer att beviljas

granskningsdispens är just de vidlyftiga mål där de största arbetsbesparingarna

skulle finnas att hämta om begäran om prövningstillstånd avslogs. Som vi nyss

konstaterat har emellertid ingen kunnat ange ett ändamålsenligt sätt att skilja

ut dessa mål. För övrigt är det en allmän erfarenhet att även mycket omfattande

mål av olika slag kan vara uppenbart rätt dömda. När det gäller överklagade

beslut i sådana mål som i hovrätten handläggs som s.k. Ö-mål enligt 52 kap. RB

och i ärenden enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden har utredningen påvisat

att arbetsbesparingen visserligen blir mindre men att den ändå finns. Det

huvudsakliga skälet är att den tid för upprättande av beslut som sparas in mer

än väl uppväger den extra föredragningstid som ibland kommer att tas i anspråk.

Även dessa mål och ärenden bör alltså omfattas av krav på prövningstillstånd. Av

det sagda följer att krav på prövningstillstånd skall omfatta även beslut under

rättegången i tvistemål och brottmål, oavsett om de överklagas särskilt eller i

samband med överklagande av tingsrättens dom eller slutliga beslut.

 Regeringen förordar mot denna bakgrund ett generellt och inte enbart ett

väsentligt utvidgat krav på prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och

hovrätt. Ett undantag, nämligen för JO, JK och RÅ, återkommer vi emellertid

till.

 När regeringen i detta avsnitt har talat om tingsrätt innefattar vi även

tingsrätterna när dessa dömer i särskild sammansättning i fastighetsmål,

vattenmål, patentmål eller tryckfrihets- eller yttrandefrihetsmål. Med tingsrätt

bör i detta sammanhang även jämställas inskrivningsdomare, sådan

inskrivningsmyndighet som avses i 19 kap. 2 § jordabalken och 4 kap. 2 § lagen

(1984:649) om företagshypotek och sådan registermyndighet som avses i 1 kap. 2 §

sjölagen (1994:1009). Deras avgöranden överklagas redan enligt nuvarande regler

på samma sätt som tingsrättsavgöranden. Några särskilda regler för att dessa

avgöranden skall omfattas av krav på prövningstillstånd behövs därför inte.

Anslutningsklagan

Utredningen har utan närmare kommentarer föreslagit att kravet på

prövningstillstånd även skall omfatta anslutningsklagan. Remissinstanserna har

delade meningar. Flera åklagarrepresentanter menar att anslutningsklagan

automatiskt skall tas upp till prövning om huvudklagan får prövningstillstånd

och det är huvudsakligen hänsyn till hovrättens arbetsbörda som anförs till stöd

för denna uppfattning.

 Det kan först konstateras att en anslutningsklagan automatiskt förfaller om

huvudklagan inte får prövningstillstånd. Ingen ändring i detta avseende är

aktuell.

 I övrigt innebär den ordning för tillståndsprövning som vi har i dag att alla

prövningstillståndspliktiga överklaganden prövas var för sig på sina egna

meriter, vare sig de har gjorts anslutningsvis eller utgör självständiga

överklaganden. Något teoretiskt behov av att förändra denna ordning uppstår inte

bara på grund av att man kraftigt utvidgar den krets av avgöranden som skall

tillståndsprövas. Det nuvarande systemet framstår också som det principiellt

mest tilltalande. Vad som är mest praktiskt och ändamålsenligt varierar

visserligen från fall till fall, bl.a. eftersom det har stor betydelse om de

olika överklagandena tar sikte på samma eller olika delar av avgörandet, men

även här bedömer regeringen att dagens system i normalfallet borgar för de bästa

lösningarna. Vi förordar alltså att kravet på prövningstillstånd skall omfatta

även anslutningsklagan.

Överklagande av myndighetsbeslut till hovrätt

Utredningen har föreslagit att beslut av förvaltningsmyndigheter inte skall

underkastas krav på prövningstillstånd. Sådana beslut av förvaltningsmyndighet

som för närvarande överklagas till hovrätt är beslut av Koncessionsnämnden för

miljöskydd i mål om miljöskyddsavgift enligt miljöskyddslagen, beslut av

skattemyndighet i gåvoskattemål, utslag av kronofogdemyndighet i mål om särskild

handräckning enligt 21 kap. 4 § vattenlagen, beslut av övervakningsnämnd, beslut

av hyresnämnd och beslut av Statens va-nämnd.

 Överlag har utredningens ståndpunkt accepterats av remissinstanserna.

Koncessionsnämnden har emellertid förordat att kravet på prövningstillstånd

skall gälla nämndens beslut i mål om miljöskyddsavgift enligt miljöskyddslagen.

 Regeringen ansluter sig till utredningen och de flesta remissinstanserna och

anser att krav på prövningstillstånd inte bör finnas när det gäller beslut av

förvaltningsmyndighet. Reformen handlar om prövningstillstånd i andra domstols-

instans och regeringen är inte beredd att införa prövningstillstånd i saker som

i första instans behandlats av förvaltningsmyndighet och inte i tingsrätt,

oavsett vad som kan sägas om kvaliteten på myndighetens prövning. När det gäller

Koncessionsnämndens verksamhet är den för närvarande föremål för översyn på

grundval av miljöbalksutredningens förslag om införande av en samlad miljölag-

stiftning (se SOU 1996:103). Kammarkollegiet har pekat på den konsekvensen av

utredningens förslag att tingsrättens beslut i arvsskatteärenden blir

underkastat krav på prövningstillstånd men att så inte blir fallet med

skattemyndighetens gåvoskattebeslut. Kammarkollegiet anser det djupt olyckligt

om dessa två snarlika ärendegrupper skulle behandlas olika och förordar den

lösningen att arvsskatteärendena undantas från kravet på prövningstillstånd.

 Vad regeringen nyss konstaterat angående domstolsprövning i första instans gör

att vi inte vill införa krav på prövningstillstånd för skattemyndighetens

gåvoskattebeslut. Vi anser inte heller att intresset av likabehandling i andra

instans av arvs- och gåvoskattebeslut är så starkt att det kan motivera att

arvsskattebesluten som enda slag av tingsrättsavgöranden undantas från krav på

prövningstillstånd, särskilt som ärendena ändå i nuvarande ordning hanteras

sinsemellan olika i första instans. Kammarkollegiet, som i dag har att

tillvarata det allmännas intressen i de båda ärendegrupperna, kan inte förväntas

få några svårigheter att fullgöra sina uppgifter i arvsskattemålen, eftersom

kollegiet som regel enkelt kommer att kunna argumentera för dispens i de fall

kollegiet finner anledning att klaga på tingsrättens beslut. I sammanhanget bör

nämnas att en särskild utredare nyligen föreslagit att även beslut i

arvsskattemål i framtiden skall ligga på skattemyndigheterna och tillsynsansvar

m.m. på Riksskatteverket i stället för Kammarkollegiet (delbetänkande av

Ärvdabalksutredningen, SOU 1996:160). Betänkandet remissbehandlas för

närvarande.

Överklagande till Arbetsdomstolen och Marknadsdomstolen

Utredningen har bedömt att frågan om prövningstillstånd till Arbetsdomstolen och

Marknadsdomstolen bör tas upp i samband med en större översyn av dessa

domstolars processregler men att en sådan översyn låg utanför utredningens

uppdrag. Utredningen har föreslagit att tills vidare inget krav på

prövningstillstånd skall gälla vid överklagande till Arbetsdomstolen och

Marknadsdomstolen. Det är bara de berörda domstolarna som har yttrat sig närmare

över förslagen.

 Marknadsdomstolen har godtagit utredningens ståndpunkt och understrukit som

sin mening att ett system med generellt krav på prövningstillstånd inte passar

för målen i Marknadsdomstolen.

 Arbetsdomstolen (AD) har emellertid för sitt eget vidkommande intagit motsatt

ståndpunkt. AD menar att det föreslagna systemet för tillståndsprövning utan

vidare kan och bör tillämpas i AD.

 Sedan remissbehandlingen av Hovrättsprocessutredningen avslutats har från

regeringskansliet genom Arbetsmarknadsdepartementet remitterats en promemoria

med förslag bl.a. om att mål som överklagas från tingsrätt till AD skall vara

underkastade krav på prövningstillstånd på samma sätt som mål som överklagas

till hovrätten. Den promemorian har remissbehandlats och regeringen för nu dess

förslag vidare i en proposition om ändringar i lagen om rättegången i

arbetstvister, med sikte på samma ikraftträdandetidpunkt som för förslagen i

detta ärende. Mot den bakgrunden att frågorna om prövningstillstånd i AD alltså

kommer att tas om hand i ett annat ärende, tar regeringen inte upp några

lagförslag som gäller AD i detta ärende.

 När det gäller Marknadsdomstolen har Hovrättsprocessutredningen inte gett

något underlag för att införa något långtgående krav på prövningstillstånd.

Läget är att det i dag finns en liten grupp av mål som överklagas från tingsrätt

till Marknadsdomstolen och som är underkastade krav på prövningstillstånd,

nämligen dispositiva tvistemål där tvisteföremålets värde är högst ett

basbelopp. Detta följer av hänvisningen i 51 § marknadsföringslagen (1995:450)

till bestämmelserna i bl.a. 49 kap. RB. Om man, som utredningen föreslagit,

anger i marknadsföringslagen att krav på prövningstillstånd inte skall gälla vid

överklagande till Marknadsdomstolen innebär detta alltså att dagens krav på

prövningstillstånd i dessa mål tas bort. Detta finner regeringen vara i sin

ordning. Motsvarande lagtekniska anpassning bör göras i 64 § konkurrenslagen

(1993:20), där det för vissa frågor som enligt lagen skall handläggas som

indispositiva tvistemål också hänvisas till de aktuella hovrättskapitlen i

rättegångsbalken. Såsom Marknadsdomstolen påtalat i sitt remissvar är det

påkallat med en justering i processreglerna för Marknadsdomstolen eftersom

hovrättsprocessen enligt rättegångsbalken nu får ett delvis nytt innehåll. Vi

återkommer till detta i författningskommentaren till ändringsförslagen i

marknadsföringslagen och konkurrenslagen.

Överklaganden av JO, JK och RÅ

En särskild fråga är hur man skall se på överklaganden av JO, JK och RÅ. Dessa

är i dag befriade från krav på prövningstillstånd i mål om allmänt åtal, såväl i

hovrätt som i Högsta domstolen. Utredningen har i denna fråga såvitt gäller

hovrätt anfört följande.

 För att ett system med generellt krav på prövningstillstånd skall vara så

enhetligt och lättillämpat som möjligt bör inga typer av beslut under

handläggningen undantas från kravet på prövningstillstånd. Inga kategorier av

klagande bör heller undantas. Det sagda gäller även samtliga åklagare.

Överklaganden av RÅ, JK och JO i de sällsynta fall de i hovrätten för talan i

mål om allmänt åtal bör följaktligen inte prövas utan att prövningstillstånd

först meddelats. Införandet av ett krav på prövningstillstånd för de sistnämnda

skulle i de flesta berörda målen vålla ett visst dubbelarbete eftersom de

sannolikt skulle få sådant tillstånd i flertalet av de mål som de överklagade.

Antalet berörda mål är dock mycket litet. Vidare kan det från den enskildes

synpunkt framstå som orättvist att han eller hon måste beviljas prövnings-

tillstånd för att målet skall prövas i sak trots att det inte gäller för

motparten. Det är väsentligt att rättssystemet för den enskilde ter sig rättvist

särskilt i de fall den enskilde står mot en part som ter sig starkare. I

konventionssammanhang talas om "equality of arms" som ett element i begreppet

"fair trial", vilket måste beaktas också i detta sammanhang.

 I samband med att utredningen föreslagit att krav på prövningstillstånd skall

införas för samtliga mål som överklagas till Högsta domstolen har utredningen

också föreslagit att JO, JK och RÅ underkastas krav på prövningstillstånd vid

överklagande till Högsta domstolen i mål om allmänt åtal.

 Remissutfallet är blandat. Förslaget om krav på prövningstillstånd för JO, JK

och RÅ vid överklagande till hovrätt och Högsta domstolen i mål om allmänt åtal

avstyrks av dem själva, av nästan alla tillfrågade åklagarmyndigheter samt av

Hovrätten för Nedre Norrland, Malmö tingsrätt och JUSEK. Huddinge tingsrätt

avstyrker förslaget såvitt gäller ledet hovrätt-Högsta domstolen. Inte så många

andra har uttryckligen kommenterat förslaget. Bland dem som tillstyrker

förslaget är Svea hovrätt och Regionåklagarmyndigheten i Stockholm. Högsta

domstolens ledamöter och Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet

tillstyrker förslaget såvitt avser ledet hovrätt-Högsta domstolen.

 Regeringen anser att de av utredningen åberopade enhetlighetsskälen inte

ensamma kan motivera att JO, JK och RÅ beläggs med krav på prövningstillstånd i

hovrätten. När det gäller överklaganden till Högsta domstolen gör sig några

enhetlighetsskäl inte gällande eftersom regeringen inte avser att lägga fram

utredningens förslag om generellt krav på prövningstillstånd i ledet hovrätt-

Högsta domstolen (jfr avsnitt 10).

 Utredningens resonemang om rätten till en rättvis rättegång och våra

konventionsåtaganden härvidlag har tagits väl emot av en del remissinstanser

medan andra inte anser det motiverat att kräva prövningstillstånd även för JO,

JK och RÅ i mål om allmänt åtal. Regeringen anser att frågan i vart fall inte

utgör något typexempel på tillämpning av principen om "equality of arms". Något

avgörande från Europadomstolen som indikerar att undantag från krav på

prövningstillstånd för dessa eller likställda befattningshavare skulle innebära

ett brott mot den principen synes inte ha förekommit. Till skillnad från vad som

förekommit i domstolens praxis är det ju här inte fråga om vilka möjligheter

parterna skall ha att framlägga sin sak i den del av processen där själva saken

skall avgöras. Såsom Riksdagens ombudsmän påpekat i sitt remissvar är JO, JK och

RÅ dessutom ålagda den begränsningen att de skall föra mål vidare till Högsta

domstolen endast om det finns synnerliga skäl för detta och att någon

motsvarande begränsning inte gäller i förhållande till den enskilde. Mot denna

bakgrund finner regeringen att det inte finns några tvingande konventionsskäl

för att belägga de aktuella befattningshavarna med något krav på prövnings-

tillstånd.

 När remissinstanserna kritiserar utredningens förslag anför de bl.a. att det

helt saknas en analys av dess konsekvenser, både för de berörda myndigheterna

själva, för domstolarna och i övrigt. Man befarar negativa följder för de

aktuella ämbetenas tillsynsverksamhet och att deras möjligheter att fullgöra sin

uppgift att verka för en enhetlig rättstillämpning allvarligt skulle försvagas.

Riksdagens ombudsmän har därutöver anfört bl.a. följande. JO-ämbetet är ett av

instrumenten för riksdagens kontrollmakt och har enligt regeringsformen att

utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra

författningar. Det har ofta understrukits att ämbetet bör vara ett extraordinärt

organ som arbetar utifrån sina speciella förutsättningar utan att vara inlemmat

i det ordinarie rättsväsendet. JO:s talerätt måste därför ses i ett

konstitutionellt perspektiv och detta har utredningen inte alls belyst. JO har

genom sin tillsynsverksamhet en unik överblick över vilka fel och brister som

förekommer i förvaltningen och därmed särskilda förutsättningar att bedöma om

det finns skäl att driva ett mål för att få ett prejudikat i Högsta domstolen.

Av betydelse är också att domare och andra befattningshavare inom rättsväsendet

står under JO:s tillsyn. Det är särskilt angeläget att det är ett från det

ordinarie rättsväsendet helt fristående organ som avgör om ett åtal mot en

domare skall prövas i högre instans.

 Remisskritiken kan enligt regeringens mening ingalunda avfärdas. I likhet med

många remissinstanser konstaterar regeringen också att ett flertal viktiga

frågeställningar inte har belysts och analyserats av utredningen. Det är inte

möjligt att nu tillföra ärendet ett fullgott beredningsunderlag och utan ett

sådant är regeringen inte beredd att ställa sig bakom utredningens förslag i

dessa frågor av mycket stor betydelse. Regeringen lägger därför nu inte fram

några förslag till förändringar när det gäller krav på prövningstillstånd för

JO, JK och RÅ vid överklagande till hovrätt och Högsta domstolen i mål om

allmänt åtal.

 Av vad vi nu sagt följer att vi i ett senare sammanhang mycket väl kan komma

att föreslå ändringar i den riktning som Hovrättsprocessutredningen anvisat. Det

är därvid inte säkert att ett kompletterande beslutsunderlag kommer att ge vid

handen att de tre befattningshavarna JO, JK och RÅ bör behandlas lika när det

gäller krav på prövningstillstånd. Sålunda står det ju redan nu klart att RÅ i

flera avseenden har en ställning som skiljer sig från de båda andra

befattningshavarna. RÅ för det allmännas talan endast i brottmål. När JO och JK

har att föra talan i brottmål gäller det i huvudsak bara speciella typer av mål

såsom t.ex. tryckfrihetsmål samt åtal mot domare och andra befattningshavare vid

statliga och kommunala myndigheter, medan RÅ huvudsakligen har allmänna brottmål

som berör gemene man. Påtagligt är också att RÅ för talan i en betydligt större

mängd brottmål än de övriga. Från dessa utgångspunkter förefaller det vara en

fullt tänkbar utveckling att RÅ, men inte nödvändigtvis JO och JK, vid en senare

tidpunkt underkastas krav på prövningstillstånd i mål om allmänt åtal. Som

framgår av vad som sagts i det föregående måste det dock beaktas vilka

möjligheter RÅ har att verka för en enhetlig rättstillämpning i ett sådant

system.

10 Krav på prövningstillstånd i Högsta domstolen för mål som inletts i

hovrätt ?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Inga ändringar görs när det gäller reglerna|

| om prövningstillstånd vid överklagande till Högsta domstolen i mål|

| som inletts i hovrätten. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Samma dispensregler som föreslagits för hovrätterna

införs även i ledet mellan hovrätt och Högsta domstolen beträffande de domar och

beslut i mål som har inletts i hovrätten och som enligt nuvarande regler är

undantagna från kravet på prövningstillstånd. En generell möjlighet att hålla

sammanträde i prövningstillståndsfrågan införs.

 Remissinstanserna: De få som uttalat sig har i princip accepterat att det

införs krav på prövningstillstånd i Högsta domstolen för de mål som inleds i

hovrätten. Ingen har emellertid uttryckligen stött den närmare utformningen av

reglerna som utredningen föreslagit. Högsta domstolens ledamöter och Region-

åklagarmyndigheten i Göteborg har invänt mot att samma dispensgrunder som i

hovrätten skall tillämpas.

 Skälen för regeringens bedömning: En del mål och ärenden som inleds i hovrätt

är helt befriade från krav på prövningstillstånd vid överklagande till Högsta

domstolen. Frågan är om detta är den lämpligaste ordningen om, såsom föreslagits

i det föregående, ett så gott som generellt krav på prövningstillstånd införs i

ledet mellan tingsrätt och hovrätt. Utredningen har, på sätt som vi återkommer

till strax, föreslagit att alla mål som överklagas från hovrätten till Högsta

domstolen skall vara underkastade krav på prövningstillstånd.

 De regler som gäller i dag är närmare bestämt följande. Prövningstillstånd

krävs i Högsta domstolen för överklagade domar och slutliga beslut från

hovrätten i mål och ärenden som inletts i tingsrätt. Det spelar ingen roll om

den fråga som avses med överklagandet har varit föremål för prövning också i

tingsrätten, utan avgörande är bara om själva målet eller ärendet har inletts

där eller inte. Överklagbara beslut som inte är slutliga behandlas på samma

sätt. Mål som överklagas från annan myndighet än tingsrätt till hovrätt

behandlas också på samma sätt, enligt 21 § rättegångsbalkens promulgationslag.

Principen att målet skall ha inletts i tingsrätt är numera genombruten på så

sätt att även ett slutligt beslut av hovrätten i ett ärende som har ett direkt

samband med ett mål eller ärende som väckts vid tingsrätten omfattas av krav på

prövningstillstånd (jfr prop. 1988/89:78). De beslut som avses är främst beslut

som, efter det att dom i målet har meddelats, ges beträffande för sent

framställda yrkanden eller beträffande förordnande av offentlig försvarare och

liknande. Genom införandet av denna ordning har alltså ytterligare en del av

avgörandena kommit att beläggas med krav på prövningstillstånd.

Prövningstillstånd krävs dock inte för beslut som avses i 54 kap. 17 § RB,

nämligen för ett överklagat beslut genom vilket hovrätten har avvisat en

missnöjesanmälan, en ansökan om återvinning eller återupptagande eller ett

överklagande av hovrätts dom eller beslut.

 De mål som skall inledas i hovrätt, och där avgörandena sålunda inte kräver

prövningstillstånd i Högsta domstolen, anges i 2 kap. 2 § RB. Det är dels mål om

ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott i yrkesutövningen som förs mot

domare eller inskrivningsdomare i tingsrätt, dels andra mål som anges i lag.

Till mål och ärenden som enligt lag skall upptas av hovrätt som första instans

hör främst vissa - men inte alla - ärenden om verkställighet av utländska domar

och skiljedomar, vissa familjemål med internationella moment i sig och vissa

frågor om rättegångsförseelser i hovrätten. För domar och beslut i dessa mål

skulle alltså nya regler om prövningstillstånd få betydelse. Detsamma gäller

beslut som avses i 54 kap. 17 § RB. Det är sammanlagt bara fråga om en liten

andel av överklagandena till Högsta domstolen. Mål om allmänt åtal mot domare i

tingsrätt är dessutom endast delvis av intresse i detta sammanhang, eftersom det

allmännas överklaganden till Högsta domstolen i sådana mål endast kan göras av

RÅ eller JO, vilka enligt regeringens förslag skall vara befriade från krav på

prövningstillstånd även fortsättningsvis.

 Utredningen har föreslagit att ett krav på prövningstillstånd införs för de

mål och ärenden som inletts i hovrätten, i huvudsak efter samma mönster som

gäller för de mål och ärenden som inletts i tingsrätten. Remissinstanserna synes

i princip ha godtagit att det införs ett krav på prövningstillstånd, även om det

endast är ett fåtal som sagt något särskilt om förslaget och ingen som har

uttryckligen tillstyrkt detaljerna. Högsta domstolens ledamöter har ifrågasatt

om det för målen som inleds i hovrätt finns tillräcklig anledning att avvika

från de regler som gäller för den dispensprövning som görs i dag i övriga mål.

Regionåklagarmyndigheten i Göteborg har invänt mot att samma dispensgrunder som

i hovrätten skall tillämpas. Myndigheten har därvid hänvisat dels till den

särställning som de mål har som inleds i hovrätt, dels till den speciella

ställning som Högsta domstolen har.

 Om man inför ett system med generellt krav på prövningstillstånd i ledet

mellan tingsrätt och hovrätt, ligger det visserligen nära till hands att, såsom

utredningen föreslagit, införa krav på prövningstillstånd i Högsta domstolen för

de mål som handläggs i första instans i hovrätt, eftersom Högsta domstolen i

dessa mål har samma funktion som hovrätten har i förhållande till tingsrätten,

nämligen främst att rätta felaktiga avgöranden. Men utredningens förslag skulle

innebära att man bygger upp ett helt nytt dispenssystem i Högsta domstolen för

att användas bara på ett litet antal mål. Det blir lagtekniskt komplicerat och

skulle bara innebära marginella vinster.

 Å andra sidan anser regeringen att man inte generellt kan begränsa

möjligheterna till en andra prövning för dessa hovrättsavgöranden så kraftigt

som man skulle göra om man endast tillät prejudikatdispens och extraordinär

dispens, vilket skulle bli fallet om man helt enkelt tillämpade Högsta

domstolens dispensregler som nu gäller för mål som inletts i tingsrätt. Högsta

domstolen skulle då inte kunna fullgöra sin främsta uppgift i dessa mål.

 Av dessa skäl stannar regeringen för att i detta ärende inte förorda några

ändringar i de dispensgrunder som gäller i Högsta domstolen.

 Högsta domstolens ledamöter har i sitt remissvar tagit upp vissa frågor som

gäller Högsta domstolens sammansättning. Regeringen avser att återkomma till

dessa frågor i ett senare sammanhang.

11 Vissa konsekvenser av förslaget för tingsrätterna

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Reformen kan innebära en marginell ökning|

| av arbetsbelastningen på tingsrätterna. Kvaliteten i dömandet vid|

| tingsrätterna skall bibehållas eller ökas. En hög kvalitet på |

| tingsrätternas avgöranden gör att färre avgöranden måste ändras |

| vilket får till följd att systemet med prövningstillstånd blir |

| effektivare. En del av de resurser som frigörs genom reformen |

| bör komma tingsrätterna till del. Vissa åtgärder vidtas för att |

| förstärka sammansättningen i tingsrätt. Ökade satsningar görs på|

| kompetensutveckling för domare. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning: För att ett system med generellt krav på

prövningstillstånd skall bli riktigt effektivt bör rättskipningen i

tingsrätterna vara av så hög kvalitet att hovrätterna mera sällan finner skäl

att betvivla avgörandenas riktighet. Tingsrätterna bör förstärkas på lämpligt

sätt.

 Remissinstanserna: Många remissinstanser har anfört att tingsrätterna kommer

att få en ökad arbetsbörda genom de föreslagna ändringarna. Det förordas från

många håll att tingsrätterna får personalförstärkningar. En del föreslår också

att behörighetsreglerna stramas upp. Därvid varnas det dock för att detta kan få

negativa konsekvenser för rekryteringen av domare och för domarutbildningen.

 Skälen för regeringens bedömning: Det system med generellt krav på

prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt som regeringen nu

föreslår kan, såsom ett flertal remissinstanser diskuterat, leda till en ökad

arbetsbörda för tingsrätterna. Det finns ett par faktorer som pekar i den

riktningen.

 Den första faktorn är att parterna inte kan vara säkra på att målet i

hovrätten får en andra prövning i sak, eftersom det behövs prövningstillstånd

där. Detta gör att de kan förväntas öka sin insats i tingsrätten på olika sätt,

t.ex. genom att lägga ner mer arbete och omsorg på argumentationen och mera

noggrant se till att all relevant bevisning åberopas redan i tingsrätten. Detta

är naturligtvis en fördel, men på så sätt kan processmaterialet svälla.

 Regeringen tror emellertid att det är lätt att överskatta utsikterna för att

arbetsbördan av dessa skäl skulle öka. Redan i dag finns goda incitament till

att satsa fullt ut på processen i tingsrätten; det kan vara förenat med

allvarliga nackdelar att i onödan förlora målet i tingsrätten och det finns i

tvistemål stränga begränsningar för möjligheterna att åberopa ny bevisning och

nya grunder för talan i hovrätten. Att parterna förbereder sig bättre kan även

innebära att tingsrätten får en minskad arbetsinsats i vissa mål. Det är också

viktigt att betona det önskvärda i att det faktiskt sker en kraftsamling till

processen i första instans.

 En annan omständighet som skulle kunna innebära en ökad belastning på

tingsrätterna har att göra med i vilken utsträckning tvistemål och brottmål kan

avgöras med medverkan av endast en lagfaren domare.

 Vid huvudförhandling i tvistemål är tingsrätten enligt huvudregeln domför med

tre lagfarna domare. Denna regel kommer emellertid inte till tillämpning

särskilt ofta. De flesta tvistemål avgörs nämligen på något annat sätt än vid

huvudförhandling. Vidare är rätten domför med en domare vid huvudförhandling i

samband med muntlig förberedelse, s.k. förenklad huvudförhandling. Sådan

huvudförhandling får hållas om parterna samtycker till det eller om saken är

uppenbar. Även annars är rätten vid huvudförhandling domför med en domare, om

rätten anser detta tillräckligt och parterna samtycker till det eller målet är

av enkel beskaffenhet.

 Det är några remissinstanser som antar att parternas benägenhet att acceptera

ensamdomare vid de olika formerna av huvudförhandling kommer att minska när de

inte har en ovillkorlig rätt till en ny sakprövning i hovrätten. Regeringen

finner det visserligen svårt att göra en prognos på denna punkt men anser ändå

att man inte heller här bör överdriva riskerna för någon väsentligt ökad

arbetsbörda. Till att börja med är det som sagt endast en liten del av

tvistemålen som överhuvudtaget går till huvudförhandling. Vidare innebär

alternativet ensamdomare regelmässigt att målet företas till avgörande betydligt

snabbare än om tre domare skall delta. Ett snabbt avgörande är i flertalet fall

av mycket stor betydelse för parterna. Reglerna för tingsrättens sammansättning

vid huvudförhandling i tvistemål har varit föremål för översyn och ändringar vid

flera tillfällen under de senaste decennierna. Remissinstanserna har inte

påfordrat att några ändringar görs nu, åtminstone inte i riktning mot ett mindre

inflytande för parterna på rättens sammansättning. Regeringen finner inte heller

att den aktuella reformen påkallar något initiativ till ändringar av sammansätt-

ningsreglerna i tvistemål.

 Sammanfattningsvis bedömer regeringen att tingsrätternas arbetsbörda när det

gäller tvistemål inte kommer att öka mer än marginellt.

 För brottmål är huvudregeln att tingsrätten vid huvudförhandling är domför med

en lagfaren domare och nämndemän. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till

målets omfattning eller svårighetsgrad, får ytterligare en lagfaren domare

delta. Förutsättningarna för att ta in ytterligare en lagfaren domare är alltså

ganska snäva och flera remissinstanser har föreslagit att två lagfarna domare

skall kunna delta i fler fall.

 Regeringen anser inte - som en del remissinstanser gett uttryck för - att man

bör förstärka sammansättningen i tingsrätt i syfte att försöka kompensera för

eventuella brister i ett system med omfattande krav på prövningstillstånd i

hovrätten. Detta är enligt vår mening ett felaktigt synsätt. Vår bedömning är

dessutom att tingsrätternas avgöranden redan i dag håller hög kvalitet och att

det är försvarbart, och i ett större perspektiv rent av till fördel för

rättssäkerheten, att införa det system för prövningstillstånd med generösa

dispensgrunder som vi har förordat i det föregående. Här noterar vi att varken

överklagande- eller ändringsfrekvensen när det gäller tingsrätternas avgöranden

är hög eller har varit föremål för ökning under senare år. Detta hindrar

givetvis inte att vissa förstärkningar på tingsrättsnivå ändå görs. Såsom

utredningen understrukit är det nämligen viktigt för effektiviteten hos systemet

med prövningstillstånd att avgörandena i tingsrätt håller så hög klass som

möjligt för att så få mål som möjligt skall behöva meddelas prövningstillstånd.

Detta gäller såväl ändringsdispens som granskningsdispens och extraordinär

dispens.

 När det gäller brottmålen anser regeringen att det skulle kunna vara

värdefullt för avgörandenas kvalitet att rätten oftare än i dag består av två

lagfarna domare i stället för en. Detta tillgodoses genom ett förslag i en

lagrådsremiss om domstols sammansättning m.m., som regeringen nyligen beslutat.

Förslaget där går bl.a. ut på att kravet på särskilda skäl för att utöka

tingsrätten med ytterligare en lagfaren domare tas bort och ersätts med en regel

som helt enkelt säger att detta får göras om det finns skäl för det (1 kap. 3 b

§ RB). Några förslag till ändringar i den paragrafen tas därför inte upp i detta

ärende (jfr lagrådsremissens lagförslag).

 Mål och ärenden vid tingsrätt får under vissa omständigheter avgöras av icke

ordinarie domare, nämligen assessorer, fiskaler eller notarier. Möjligheterna

till detta och begränsningarna i behörigheten regleras huvudsakligen i

tingsrättsinstruktionen (1996:381). I ljuset av att tingsrättens avgöranden vid

överklagande i framtiden inte automatiskt i hovrätten skall få ytterligare en

sakprövning har flera av remissinstanserna ifrågasatt det lämpliga i att mål

avgörs av icke ordinarie domare och i vart fall att detta skall få ske i samma

utsträckning som i dag. Regeringen anser visserligen inte att man helt kan

bortse från denna aspekt på dömandet, men menar ändå att saken inte har kommit i

något dramatiskt ändrat läge genom den föreslagna prövningstillståndsreformen.

En stor del av de mål och ärenden som de icke ordinarie domarna, och framför

allt notarierna, kan få behörighet att avgöra är redan i dag underkastade krav

på prövningstillstånd. Det gäller bötesbrottmål, dispositiva tvistemål om värden

upp till ett basbelopp samt vissa domstolsärenden. Det bör också noteras att

ingenting tyder på att avgöranden av icke ordinarie domare överklagas eller

ändras i större utsträckning än andra avgöranden. Vissa behörighetsändringar i

uppstramande riktning avser regeringen dock att överväga medan lagförslagen i

detta ärende behandlas av riksdagen. Något som regeringen därvid förutser är

tydligare regler om att fiskaler inte bör döma i svårare mål. Några större

ingrepp bör dock inte vidtas förrän i samband med den vidare beredningen av de

förslag om domstolsväsendets framtida organisation som kommer att läggas fram av

1995 års Domstolskommitté. Kommitténs förslag kan förväntas verksamt bidra till

ökad kvalitet på rättskipningen i tingsrätt. Man kan i det perspektivet räkna

med att en högre andel av målen kommer att avgöras av ordinarie domare, att

domarrollen ytterligare renodlas och att fiskaler och notarier ägnar mer tid åt

ett kvalificerat beredningsarbete.

 Mot bakgrund av det som anförts ovan kan det finnas anledning att ge

tingsrätterna ett ökat utrymme för satsningar på kompetensutveckling och i viss

utsträckning tillföra extra domarpersonal. Detta kan ske genom att man låter

delar av de resurser som frigörs genom reformen stanna inom domstolsväsendet. Vi

återkommer närmare om detta i avsnittet om ekonomiska konsekvenser. Dessa

resurser skulle ge utrymme för att avgöra mål i en mer kvalificerad

sammansättning när det finns skäl för det och även visst utrymme för domare att

ägna mer tid och omsorg åt målen. Det blir inte fråga om några stora och

generella ökningar av utrymmet för mer domarpersonal. Något sådant behov finns

inte heller. Domstolsverkets målstatistik visar att de senaste årens minskade

tillströmning av tvistemål och brottmål fortsätter och att målantalet år 1996

minskade med omkring nio procent jämfört med år 1995. Även målbalanserna

minskar. Andra omständigheter som underlättar tingsrätternas arbete är den

fortgående teknikutvecklingen, renodlingen av arbetsuppgifter, ökade möjligheter

till delegering och inte minst senare års och pågående reformer på

processrättens område.

12 Ekonomiska konsekvenser och konsekvenser av förslaget för hovrätternas

arbetssituation

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Reformen kommer att innebära en väsentlig|

| avlastning för hovrätterna. Vissa av de resurser som frigörs bör|

| behållas inom domstolsväsendet, i syfte att främja kvalitet och |

| ökad snabbhet vid hovrätterna och tingsrätterna. Hovrätternas inre|

| organisation ses över dels före reformens ikraftträdande, dels på|

| något längre sikt med utgångspunkt i resultatet av |

| Domstolskommitténs arbete. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning: Om utredningens samtliga reformförslag genomförs torde

resurser motsvarande 100 miljoner kronor per år frigöras inom domstolsväsendet.

De resurser som frigörs inom hovrätterna, cirka 60 miljoner kronor per år, bör

tills vidare behållas inom dessa. Därmed kan de stora och komplicerade målen

ägnas mer tid till gagn för kvaliteten i dömandet, handläggningstiderna bli

kortare och målbalanserna minskas. För att det föreslagna systemet med generellt

krav på prövningstillstånd skall bli riktigt effektivt rekommenderar utredningen

att tingsrätterna förstärks med merparten av återstående belopp.

 Remissinstanserna: Från flera håll varnar man för att överskatta

effektivitetsvinsterna och de tänkbara besparingarna med den föreslagna

reformen. Många betonar att hovrättsarbetet kommer att ändra karaktär. Några

förutser negativa följder för domarnas rekrytering, utbildning och karriär.

 Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har med hjälp av Statskontoret

räknat fram vilka resurser som skulle kunna frigöras i hovrätterna genom

införandet av ett generellt krav på prövningstillstånd. Därvid har man kommit

fram till att cirka 50 miljoner kronor skulle kunna sparas in på hovrätternas

lönekostnader och cirka 10 miljoner kronor på förvaltningskostnaderna. Därutöver

räknar man med att 30-40 miljoner kronor kommer att sparas genom minskade

kostnader för rättshjälp och offentlig försvarare, låt vara att en del av detta

utrymme kan räknas bort till följd av utgiftsminskningar som görs genom den

nyligen beslutade rättshjälpsreformen. När det gäller lönekostnaderna är

utgångspunkten att man beräknat att den andel mål som meddelas

prövningstillstånd kommer att vara en halv gång större än den nuvarande

ändringsfrekvensen. Denna frekvens är, enligt vad som framgår av Domstolsverkets

rapport (1995:3) Överklagande och ändring, drygt 30 % i brottmål, 20 % i

tvistemål och 15 % i övriga mål, allt i siffror från 1993. Att resterande mål

inte meddelas prövningstillstånd och därmed en prövning i sak leder till en viss

frigjord arbetstid i hovrätterna. För att kompensera det förhållandet att en

större andel stora och komplicerade mål sannolikt kommer att få

prövningstillstånd har man återfört 20 % av den frigjorda tiden. Därefter har

man uppskattat den ytterligare tid som går åt för själva dispensprövningen till

en tredjedel av den frigjorda arbetstiden och återfört även denna tid.

Resultatet blir då att man skulle frigöra dömande personal motsvarande 55

årsarbetskrafter för domare och proportionellt lika mycket när det gäller övrig

personal, dock inte beträffande föredragande som i stället skulle behöva bli

flera. Dessa beräkningar leder till en tänkbar besparing på inemot 50 miljoner

kronor. Såsom påpekats under remissbehandlingen

kommer reformen även att innebära en klart minskad belastning för

åklagarväsendet och i någon mån också för andra tjänstemän som i olika

sammanhang för det allmännas talan. När det gäller Högsta domstolen kan reformen

förväntas endast marginellt påverka arbetsbelastningen.

 Remissinstanserna har i många fall kritiserat utredningens och Statskontorets

beräkningar och pekat på ett flertal osäkerhetsfaktorer och felkällor.

Regeringen finner beräkningarna väl underbyggda men det är ändå helt klart att

beräkningar av detta slag med nödvändighet innehåller betydande

osäkerhetsmoment, särskilt när det gäller vilka personalresurser som kan

frigöras. I denna del anser regeringen att det visserligen är tydligt att

arbetstid i ungefärligen den storleksordning som utredningen kommit fram till

kan sparas in genom reformen, men vi anser det ändå nödvändigt att vid våra

fortsatta överväganden hålla en ordentlig marginal till de nu presenterade

beräkningarna.

 En del av de resurser som frigörs bör behållas inom hovrätterna och

tingsrätterna och bidra till ökad kvalitet och snabbhet i dömandet. Hur stora

resurser som slutligen bör stanna inom domstolsväsendet kan man i detta skede

inte med säkerhet uttala sig om. Bland annat är de förändringar som kan bli

följden av Domstolskommitténs förslag angående domstolsorganisationen, bered-

ningsorganisationen och domarbanan sådana faktorer som måste vägas in vid

dimensioneringen av hovrätterna och tingsrätterna i framtiden.

 Hur reformen kommer att påverka hovrättsorganisationen är delvis en öppen

fråga. Regeringen har i regleringsbrevet för budgetåret 1997 avseende

domstolsväsendet m.m. gett Domstolsverket i uppdrag att ta fram en modell för

hur hovrätternas och tingsrätternas inre organisation bör förändras om

Hovrättsprocessutredningens förslag genomförs. Uppdraget innebär bl.a. en

översyn av proportionerna mellan ordinarie och icke ordinarie domare och behovet

av föredragande personal. Uppdraget skall redovisas senast den 1 mars 1997.

Regeringskansliet överväger nu också i samråd med Domstolsverket, överrätterna

och Domstolskommittén en försöksverksamhet med en förändrad berednings-

organisation, i syfte att tillgodose överrätternas behov av föredragande

personal.

 I många remissvar diskuteras vilken påverkan på domarrekryteringen samt

utbildning och karriär för domare som utredningens förslag kommer att få. Några

remissinstanser, bland andra Hovrätten över Skåne och Blekinge och dess

yngreförening, ser stora konsekvenser för dessa områden och varnar för att

genomföra ett system med generellt krav på prövningstillstånd innan dessa

frågor är lösta. Regeringen bedömer att dessa frågor delvis kommer att kunna tas

om hand inom ramen för uppdraget i nyssnämnda regleringsbrev och

försöksverksamhet, så att reformen kommer att kunna förberedas på ett bra sätt.

Men framför allt är frågorna om utbildning och karriär för domare en viktig del

av arbetet för Domstolskommittén. Kommittén har kunnat beakta Hovrättsprocess-

utredningens arbete och är medveten om inriktningen av regeringens fortsatta

beredning av dessa förslag. Frågor om rekrytering och karriär behandlas bäst

inom just Domstolskommittén och det är den som kan ta det helhetsgrepp som

efterlysts i remissbehandlingen.

13 Ikraftträdande

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft den 1 |

| januari 1998. Avgöranden som meddelats före ikraftträdandet |

| överklagas enligt äldre bestämmelser. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Samtliga reformförslag föreslås träda i kraft den 1

januari 1997. Om ett mål eller ärende inletts i tingsrätt före ikraftträdandet,

skall äldre bestämmelser gälla.

 Remissinstanserna: Några har anslutit sig till utredningens förslag till

övergångsreglering. Svea hovrätt har förordat att de nya reglerna skall

tillämpas genast efter ikraftträdandet och att endast avgöranden som meddelats

före ikraftträdandet skall behandlas enligt äldre bestämmelser.

 Skälen för regeringens förslag: Reformen bör träda i kraft snarast möjligt.

Det är dock viktigt att en viss tid reserveras efter tidpunkten för ett

riksdagsbeslut för att ge utrymme för utbildning, information och annat

förberedelsearbete. Enligt regeringens mening är den 1 januari 1998 ett lämpligt

datum.

 Vad det gäller övergångsbestämmelserna har utredningen föreslagit att de nya

reglerna endast skall tillämpas om målet eller ärendet har inletts i tingsrätten

efter ikraftträdandet. Utredningen har motiverat detta bl.a. med den

tyngdpunktsförskjutning i rättskipningen mot tingsrätterna som införandet av

generellt krav på prövningstillstånd medför. Under remissbehandlingen har

Hovrätten över Skåne och Blekinge och Hovrätten för Nedre Norrland anslutit sig

till utredningens förslag. Däremot har Svea hovrätt erinrat om att

utgångspunkten när det gäller processrättslig lagstiftning är att den skall

tillämpas genast och hovrätten föreslår samma övergångsreglering som vid alla

tidigare prövningstillståndsreformer. Då har det föreskrivits att äldre

bestämmelser i fråga om överklagande och krav på prövningstillstånd skulle

tillämpas, om avgörandet i ett mål eller ärende hade meddelats före

ikraftträdandet. Regeringen anser inte att det finns tillräckliga skäl att välja

någon annan lösning nu. De nya reglerna bör alltså tillämpas genast vid

ikraftträdandet i alla mål och ärenden med det enda undantaget att överklaganden

av avgöranden som meddelats före ikraftträdandet skall prövas enligt äldre

bestämmelser, även om själva överklagandet görs efter ikraftträdandet.

14 Författningskommentar

14.1 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

2 kap. 4 a §

Paragrafen behandlar deltagande av särskilda ledamöter i mål om ekonomisk

brottslighet. Såsom regeringen uttalat i avsnitt 8.10 anser vi inte att det

finns tillräckliga skäl för expertmedverkan vid tillståndsprövningen i mål om

ekonomisk brottslighet. Vid denna bedömning måste det, såsom Lagrådet påpekat,

uttryckligen anges att möjligheten till sådan expertmedverkan inte gäller vid

behandling av frågor om prövningstillstånd. Detta har gjorts i ett nytt andra

stycke i paragrafen.

6 kap. 6 §

Paragrafen innehåller regler om protokolleringsskyldighet.

 I enlighet med vad som sagts i avsnitt 8.8 har det tidigare andra stycket, där

undantag från protokolleringsskyldigheten föreskrevs för förhörsutsaga av den

tilltalade i brottmål, utgått. I tredje stycket görs en språklig ändring.

16 kap. 3 §

Paragrafen innehåller regler om bestämmande av resultatet av en omröstning i

tvistemål.

 I första stycket görs en språklig ändring för att få samma lydelse som i 29

kap. 3 § första stycket.

 I andra stycket, som är nytt, har tagits in en särskild omröstningsregel för

avgörande av frågor om prövningstillstånd i hovrätten. Den föreslagna regeln

innebär att det räcker att en av hovrättens tre ledamöter röstar för

prövningstillstånd för att sådant tillstånd skall meddelas. Skälen för förslaget

finns i avsnitt 8.10. När fråga uppkommer om begränsning av ett

prövningstillstånd får regeln den innebörden att den ledamot som inte vill göra

denna begränsning bestämmer utgången.

29 kap. 3 §

Paragrafen behandlar frågor om hur resultatet av en omröstning i brottmål skall

bestämmas. Fjärde stycket, som är nytt, överensstämmer helt med föreslagna 16

kap. 3 § andra stycket.

49 kap.

Kapitlets rubrik har kompletterats så att den även anger att kapitlet handlar om

prövningstillstånd.

49 kap. 12 §

Paragrafen, som har fått nytt innehåll, behandlar omfattningen av kravet på

prövningstillstånd såvitt avser tingsrättens domar och slutliga beslut. Som

framgår av avsnitt 9 omfattas alla domar och slutliga beslut av kravet på

prövningstillstånd. Detta slås fast i första stycket. Icke slutliga beslut

behandlas i 14 a §. Enligt andra stycket i förevarande paragraf gäller inte

kravet på prövningstillstånd när avgörandet överklagas av RÅ, JK och JO i mål

om allmänt åtal.

 Genom hänvisningarna i 59 kap. 8 och 10 §§ RB gäller kravet på prövnings-

tillstånd även tingsrätts beslut med anledning av klagan på strafföreläggande

och godkänt föreläggande av ordningsbot.

 Lagen om domstolsärenden reglerar självständigt överklaganden i domstolsären-

den. Genom hänvisningen i 39 § nämnda lag tillämpas dock 49 kap. 12-15 §§ RB

även beträffande till hovrätt överklagade beslut i domstolsärenden.

49 kap. 13 §

I denna paragraf regleras förutsättningarna för att hovrätten skall meddela

prövningstillstånd. Paragrafen innebär ändringar av de regler som för närvarande

finns i 14 §. Regleringen har behandlats i avsnitt 8.1. Avsikten med förslaget

är att prövningstillstånd skall meddelas så snart någon dispensgrund föreligger.

Lagrådet har i detta sammanhang gjort det viktiga påpekandet att den i remissen

föreslagna lydelsen i lagtexten inte på ett bra sätt speglar detta. Där sägs

nämligen att "prövningstillstånd får meddelas endast om" någon av de uppräknade

dispensgrunderna föreligger, vilket kan ge intryck av att dispens skulle kunna

avslås fastän någon dispensgrund faktiskt förelåg. Lagrådet har föreslagit att

man i stället använder formuleringen "prövningstillstånd meddelas om" etc.

Formuleringen i det remitterade förslaget överensstämmer med nu gällande lydelse

och är ursprungligen hämtad från den paragraf som reglerar motsvarande situation

i Högsta domstolen. Där är prejudikatdispens den huvudsakliga dispensgrunden och

därför är formuleringen adekvat för Högsta domstolens vidkommande. Den av

Lagrådet föreslagna formuleringen för hovrättens tillståndsprövning är hämtad

från förvaltningsprocesslagen. Eftersom det skall vara obligatoriskt för

hovrätten att meddela prövningstillstånd så snart någon av dispensgrunderna

föreligger, bör det enligt regeringens mening också framgå av bestämmelsens

ordalydelse att prövningstillstånd då skall meddelas; någon saklig skillnad

jämfört med vad som gäller enligt fövaltningsprocesslagen innebär detta inte.

Det kan påpekas att prövningstillstånd givetvis inte får meddelas när det inte

föreligger någon dispensgrund.

 Enligt första punkten skall prövningstillstånd meddelas om det finns anledning

att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till, s.k.

ändringsdispens. Ändringsdispens regleras för närvarande i 49 kap. 14 § andra

punkten, men det lagrummet är formulerat på annat sätt. Som framgår av avsnitt

8.1 är avsikten att den nya lagen skall ha ett lågt beviskrav för att en pröv-

ning av saken i hovrätten skall leda till en ändring av tingsrättsavgörandet.

När hovrätten överväger om ändringsdispens skall meddelas, har hovrätten att ta

ställning till både sak- och rättsfrågorna i målet. När det gäller sakfrågorna

har hovrätten att gå igenom den bevisning som lagts fram i tingsrätten och

studera hur tingsrätten värderat den. Om klaganden åberopar nya omständigheter

eller bevis, måste hovrätten som ett led i tillståndsprövningen ta ställning

till om det finns skäl att tillåta åberopande av omständigheterna eller

bevisningen och, om så är fallet, om detta nya material kan påverka utgången i

målet. Om hovrätten vid denna genomgång av sakfrågorna finner något som ger

anledning att betvivla tingsrättsavgörandets riktighet skall prövningstillstånd

meddelas. Motsvarande gäller för den rättsliga bedömningen. När det i ett

brottmål gäller påföljden bör det påpekas att det inte alltid finns anledning

att meddela ändringsdispens enbart av det skälet att hovrätten anser att

tingsrättens straffmätning ter sig något för sträng eller något för mild i

förhållande till hur hovrätten bedömer saken vid tillståndsprövningen. Denna

fråga har också behandlats i avsnitt 8.1.

 Enligt andra punkten, som saknar motsvarighet i gällande rätt, skall

prövningstillstånd meddelas om det inte utan en prövning av målet går att bedöma

riktigheten av det slut tingsrätten kommit till (granskningsdispens). Denna

dispensgrund torde nästan uteslutande komma att tillämpas till följd av

hovrättens svårigheter att bedöma tingsrättens överväganden i sakfrågan.

Hovrättens möjlighet att bedöma rättsfrågan är som regel inte sämre vid en

tillståndsprövning än vid en prövning i sak. För att avgöra om det vid

tillståndsprövningen går att bedöma riktigheten av det slut som tingsrätten har

kommit till måste hovrätten i regel först ta del av material från förhören i

tingsrätten. Om förhörsutskrifter eller bandupptagningar av någon anledning inte

går att uppbringa och domen inte innehåller en tillräckligt utförlig redovisning

av sådana förhörsutsagor som tingsrätten lagt till grund för avgörandet torde

hovrätten i många fall ha att meddela granskningsdispens. För att det på

grundval av banduppspelning eller förhörsutskrifter skall vara möjligt att

bedöma tingsrättens bevisvärdering krävs det förstås ofta, särskilt om

bevisningen är omfattande, att tingsrättsavgörandet innehåller domskäl som

närmare redovisar hur tingsrätten resonerat i sakfrågan. I mål med mycket

omfattande bevisning, t.ex. om huvudförhandlingen i tingsrätten pågått i veckor

eller månader, kommer granskningsdispens i många fall att kunna meddelas utan

att hovrätten tar del av bandupptagningar eller förhörsutskrifter. I sådana fall

torde det typiskt sett krävas att målet tas upp till prövning för att tings-

rättens överväganden i sakfrågorna skall kunna bedömas på ett rättvisande sätt.

 Tredje och fjärde punkterna, som avser prejudikatdispens respektive

extraordinär dispens, motsvarar helt nuvarande 49 kap. 14 § första och tredje

punkterna.

49 kap. 14 §

I paragrafen, som har fått nytt innehåll, ges regler om partiellt prövnings-

tillstånd och omfattningen av meddelat prövningstillstånd i övrigt samt verkan

av att prövningstillstånd inte meddelas.

 I första stycket har införts en möjlighet för hovrätten att begränsa

prövningstillstånd till en viss del av det överklagade avgörandet vars utgång

inte kan påverka andra delar av det överklagade avgörandet. I avsnitt 8.11 har

exemplifierats när partiellt prövningstillstånd kan komma i fråga. En allmän

förutsättning för att bevilja partiellt prövningstillstånd är att detta i det

enskilda fallet framstår som lämpligt.

 Anser hovrätten det processekonomiskt fördelaktigt att först behandla någon

fråga för vilken partiellt prövningstillstånd inte kan meddelas, kan det i

stället vara möjligt att använda mellandomsinstitutet.

 Andra stycket innehåller regler om omfattningen av ett beslut att meddela

prövningstillstånd. Reglerna motsvarar 54 kap. 11 § tredje stycket RB till

vilket nuvarande 49 kap. 12 § tredje stycket RB hänvisar.

 Tredje stycket föreskriver, delvis efter mönster av 54 kap. 11 § fjärde

stycket RB, att tingsrättens dom eller slutliga beslut skall stå fast i den

utsträckning prövningstillstånd inte meddelas samt att en upplysning om detta

skall tas in i hovrättens beslut.

 Såsom redovisats i avsnitt 8.11 finns ingen motsvarighet till regeln i 54 kap.

11 § andra stycket RB om vilandeförklaring.

49 kap. 14 a §

Paragrafen, som är ny, behandlar omfattningen av kravet på prövningstillstånd

såvitt avser tingsrätts beslut som inte är slutliga och förutsättningarna för

att prövningstillstånd skall meddelas i fråga om sådana beslut. Paragrafen har

en motsvarighet i 54 kap. 14 §.

49 kap. 15 §

Som framgår av avsnitt 9 omfattas alla domar och slutliga beslut av kravet på

prövningstillstånd. Paragrafen har justerats med hänsyn till detta. Avgöranden i

mål om allmänt åtal är dock undantagna från kravet på prövningstillstånd när de

överklagas av RÅ, JK och JO. Det kan vara lämpligt att blanketten för

tingsrättens överklagandehänvisning i brottmål utformas med hänsyn tagen till

detta.

50 kap. 4 §

Varje överklagande i tvistemål blir enligt förslaget underkastat krav på

prövningstillstånd. Fjärde punkten i första stycket justeras därför genom att

orden "när sådant tillstånd krävs" tas bort.

50 kap. 7 §

Paragrafen behandlar komplettering och avvisning av ofullständiga överklaganden

av tingsrätts dom i tvistemål.

 Som närmare utvecklats i avsnitt 8.2 behöver någon komplettering av

överklagandet normalt inte ske om klaganden inte angivit några omständigheter

till stöd för att prövningstillstånd skall meddelas. Paragrafens första stycke

har ändrats i enlighet härmed. Även om bestämmelsen inte upptar någon skyldighet

att förelägga klaganden att komplettera överklagandet i de fall denne inte har

åberopat några omständigheter till stöd för att prövningstillstånd skall

meddelas, kan det i vissa fall vara sakligt motiverat att ändå göra det. Om

tingsrätten av förbiseende har underlåtit att i domen upplysa om att pröv-

ningstillstånd krävs och det inte av överklagandet framgår att klaganden känner

till detta krav bör, om det inte är uppenbart att prövningstillstånd skall med-

delas, hovrätten upplysa klaganden om att prövningstillstånd krävs och om de

förutsättningar som gäller för att sådant tillstånd skall meddelas samt

förelägga klaganden att komplettera överklagandet med dispensskäl. Sådana

förbiseenden av tingsrätten lär bli ovanliga, särskilt som det normalt används

en färdig blankett eller annat formulär för överklagandehänvisning. Kom-

pletteringsföreläggande bör även utfärdas om överklagandet innehåller argu-

mentation i frågan om prövningstillstånd men denna är oklar och det inte kan

uteslutas att prövningstillstånd kan komma att meddelas.

50 kap. 7 a §

I paragrafen, som är ny, ges regler om handläggningen av frågan om

prövningstillstånd i hovrätt såvitt avser tvistemål.

 Enligt paragrafens första stycke skall hovrätten, om överklagandet inte

avvisas enligt någon av de båda nästföregående paragraferna, besluta i frågan om

prövningstillstånd. Det innebär att hovrätten först skall pröva om det finns

något hinder enligt 6 § att ta upp överklagandet till prövning och om

överklagandet är ofullständigt enligt 7 §. Om det behövs skall beslutet i

tillståndsfrågan föregås av skriftväxling. Som närmare utvecklats i avsnitt 8.5

kan det t.ex. vara fallet om klaganden anfört nya omständigheter eller bevis

eller i övrigt lämnat nya uppgifter. Även i vissa andra fall när det framstår

som tveksamt om prövningstillstånd skall meddelas kan ett yttrande från

motparten ge kompletterande upplysningar av värde för tillståndsprövningen.

Vidare bör skriftväxling alltid ske om det är sannolikt att prövningstillstånd

kommer att meddelas och att målet kan avgöras i sak i anslutning till

tillståndsprövningen. När det gäller handläggningen i hovrätten av formellt

bristfälliga överklaganden innebär den lagtekniska lösningen i paragrafen ingen

ändring av gällande rätt. Första stycket ersätter 50 kap. 11 § som upphävs.

 I paragrafens andra stycke behandlas möjligheten att hålla sammanträde i

samband med tillståndsprövningen i hovrätten. I enlighet med vad som sagts i

avsnitt 8.5 får hovrätten besluta att hålla sammanträde om hovrätten finner

särskilda skäl att höra någon part muntligen. Detta kan t.ex. vara fallet om en

part utan ombud saknar förmåga att skriftligen presentera de omständigheter han

eller hon vill åberopa till stöd för att prövningstillstånd skall meddelas och

det inte är uppenbart att skäl för sådant tillstånd saknas. Detsamma gäller om

vissa sakomständigheter av betydelse för frågan om prövningstillstånd är mycket

svårutredda på grundval av det skriftliga materialet. Om en part har begärt för-

handling i hovrätten och där har rätt till sådan enligt Europakonventionen måste

hovrätten också tillämpa andra stycket, om hovrätten har för avsikt att avslå

begäran om prövningstillstånd. Denna fråga har också behandlats i avsnitt 7. Med

undantag för sistnämnda situation bör möjligheten att hålla sammanträde

utnyttjas restriktivt, såsom framgår av kravet på att det skall finnas särskilda

skäl. Det blir anledning att tillämpa bestämmelsen främst när det är oklart om

förutsättningar för ändringsdispens föreligger. Någon bevisupptagning skall inte

kunna ske under sammanträdet. Om det under sammanträdet framstår som troligt att

prövningstillstånd skall meddelas kan det vara lämpligt att sammanträdet också

utnyttjas till att planera den fortsatta handläggningen av målet. Samtliga

parter skall beredas tillfälle att närvara vid sammanträdet. De skall alltså

kallas till sammanträdet. Enda påföljden för utevaro bör vara att frågan om

prövningstillstånd avgörs ändå. Detta behöver inte uttryckligen framgå av

lagtexten, men det kan lämpligen anges i kallelsen. Om det finns skäl att hålla

sådant sammanträde som avses i andra stycket torde det många gånger vara

rationellt att detta hålls per telefon. I tredje stycket har därför tagits in en

hänvisning till bestämmelsen om sammanträde per telefon i 42 kap. 10 § RB. Om

sammanträde hålls av konventionsskäl bör detta ske per telefon bara om parten

har medgett det.

50 kap. 8 §

Paragrafen behandlar i vilken utsträckning hovrätten är skyldig att föreläggga

motparten att avge svarsskrivelse i tvistemål.

 Handläggning av frågan om prövningstillstånd har såvitt avser tvistemål i

förslaget uteslutande reglerats i 50 kap. 7 a § RB. Första stycket har anpassats

härtill. För att det skall bli aktuellt för hovrätten att tillämpa första

stycket i förevarande paragraf måste alltså prövningstillstånd redan ha

beviljats enligt 50 kap. 7 a §.

 Paragrafens nuvarande andra stycke, enligt vilket hovrätten utan att förelägga

motparten att inkomma med svarsskrivelse får meddela dom i målet om det är

uppenbart att överklagandet är ogrundat, har tagits bort. Överklaganden av detta

slag kommer i ett system med generellt krav på prövningstillstånd i tvistemål

att sållas bort vid tillståndsprövningen, varför behov saknas av den nuvarande

regeln. Det kan dock vara så att det först senare under handläggningen visar sig

att överklagandet är ogrundat. Det kan t.ex. vara fallet när klaganden har

åberopat två alternativa grunder för sitt ändringsyrkande och återkallar den

enda tjänliga grunden efter det att prövningstillstånd har meddelats. Det kan

också annars undantagsvis finnas utrymme för att bedöma överklagandet som

uppenbart ogrundat efter det att prövningstillstånd meddelats. Därför ändras

inte bestämmelsen i 50 kap. 13 § RB om att hovrätten får avgöra målet utan

huvudförhandling om det är uppenbart att överklagandet är ogrundat.

51 kap. 7 §

Paragrafen innehåller regler om komplettering och avvisning av ofullständiga

överklaganden av tingsrätts dom i brottmål. Ändringarna i första stycket

överensstämmer helt med motsvarande ändringar i 50 kap. 7 § RB.

51 kap. 7 a §

I paragrafen, som är ny, ges regler om handläggning av frågan om pröv-

ningstillstånd i hovrätt såvitt avser brottmål. Första stycket ersätter 51 kap.

11 § som upphävs. Lagrummet överensstämmer i huvudsak med 50 kap. 7 a § RB men

gör undantag för de fall som enligt 49 kap. 12 § andra stycket inte är

underkastade krav på prövningstillstånd.

51 kap. 8 §

Paragrafen behandlar i vilken utsträckning hovrätten är skyldig att föreläggga

motparten att avge svarsskrivelse i brottmål.

 Handläggning av frågan om prövningstillstånd har såvitt avser brottmål i

förslaget uteslutande reglerats i 51 kap. 7 a § RB. Första stycket har anpassats

härtill. För att det skall bli aktuellt för hovrätten att tillämpa första

stycket i förevarande paragraf måste alltså antingen prövningstilllstånd redan

ha beviljats enligt 51 kap. 7 a § eller också har prövningstillstånd inte

behövts därför att överklagandet är undantaget från krav på prövningstillstånd

enligt 49 kap. 12 § andra stycket.

 Från den i första stycket angivna regeln att överklagandet skall delges med

motparten har i samma stycke intagits ett undantag som gör det möjligt för

hovrätten att i de fall åklagaren är motpart översända överklagandet i lösbrev.

I lagrådsremissen angavs som motiv för att efterge kravet på delgivning att

åklagaren är tjänsteman vid en statlig myndighet med betryggande rutiner för sin

posthantering. Lagrådet har påpekat att motsvarande undantagsregel inte har

tagits med i remissens förslag beträffande 52 kap. 7 § och 56 kap. 7 §. Enligt

Lagrådet gör sig dessutom de skäl som anförts för förslaget gällande även i

fråga om andra statliga myndigheter som ofta för talan vid allmän domstol och

delgivning bör vidare, enligt Lagrådets mening, när det är lämpligt kunna

underlåtas även vid tingsrätt. Därför har Lagrådet föreslagit en generell regel

med detta innehåll, att tas in i 33 kap. 2 § RB.

 Det system för delgivning vi har är lagtekniskt uppbyggt i princip så att

delgivning skall ske om det är särskilt föreskrivet eller om det annars är

särskilt påkallat. Regeringen anser att Lagrådets förslag om en generell

möjlighet för allmänna domstolar att, när adressaten är en statlig myndighet,

efter lämplighetsövervägande underlåta föreskriven delgivning är för

långtgående. I stället bör de lagrum som Lagrådet pekat på kompletteras med

motsvarande uttryckliga undantag från delgivningskravet som förevarande paragraf

samt 55 kap. 8 § och 58 kap. 6 §. Regeringens förslag att i detta sammanhang

särbehandla endast åklagare kan motiveras ytterligare av att åklagarna hanterar

en överlägset stor mängd mål vid de allmänna domstolarna jämfört med andra

myndigheter.

 Nuvarande andra stycket har utgått. Denna ändring överensstämmer helt med den

i 50 kap. 8 § RB.

52 kap. 6 §

Paragrafen behandlar komplettering och avvisning av ofullständiga överklaganden

i s.k. Ö-mål, dvs. överklagande av tingsrätts processuella beslut och beslut i

ärenden som handläggs enligt rättegångsbalken. Ändringarna överensstämmer helt

med dem i 50 kap. 7 § och 51 kap. 7 § RB.

 Det bör uppmärksammas att lagen om domstolsärenden självständigt reglerar

överklaganden i ärenden som handläggs enligt den lagen.

52 kap. 6 a §

I paragrafen, som är ny, ges regler om handläggning av frågan om pröv-

ningstillstånd i hovrätt såvitt avser Ö-mål. Första stycket ersätter 52 kap. 10

§ som upphävs. Paragrafen överensstämmer med 51 kap. 7 a § RB.

52 kap. 7 §

Paragrafen behandlar i vilken utsträckning hovrätten är skyldig att förelägga

motparten att avge svarsskrivelse i Ö-mål. Handläggningen av frågan om

prövningstillstånd har såvitt avser Ö-mål i förslaget uteslutande reglerats i 52

kap. 6 a § RB. Första stycket har anpassats härtill. Stycket har också

kompletterats efter påpekande av Lagrådet, jfr kommentaren till 51 kap. 8 §.

54 kap.

Kapitlets rubrik har kompletterats så att den även anger att kapitlet handlar om

prövningstillstånd.

55 kap. 7 §

I paragrafen ges vissa regler om handläggningen av frågan om prövningstillstånd

i Högsta domstolen såvitt avser tvistemål och brottmål.

 Såsom utvecklats i avsnitt 8.5 föreslås att det inte längre som huvudregel

skall anges att skriftväxling med klagandens motpart skall ske innan frågan om

prövningstillstånd avgörs. Nu anges i stället att beslutet i

prövningstillståndsfrågan skall föregås av skriftväxling om det behövs (jfr 50

kap. 7 a §, 51 kap. 7 a § och 52 kap. 6 a § RB).

55 kap. 8 §

Paragrafen behandlar skriftväxling med klagandens motpart i tvistemål och

brottmål.

 Ändringar har gjorts i första stycket som överensstämmer med 51 kap. 8 § RB.

55 kap. 15 §

Paragrafen hänvisar till vissa bestämmelser om bl.a. förberedelse och huvud-

förhandling i hovrätt, vilka skall tillämpas vid rättegången i Högsta domstolen.

Hänvisningen i första stycket andra punkten till 51 kap. 8 § fjärde stycket RB

har justerats till följd av ändringen av nämnda paragraf.

56 kap. 6 a §

Paragrafen är ny. Den ersätter 56 kap. 10 § som upphävs. Dess lydelse

överensstämmer helt med 55 kap. 7 § RB.

56 kap. 7 §

Paragrafen behandlar Högsta domstolens skriftväxling med klagandens motpart i Ö-

mål. Dess innehåll överensstämmer med 52 kap. 7 § RB.

58 kap. 6 §

Paragrafen reglerar handläggningen av resningsärenden i hovrätt och Högsta

domstolen. I första stycket har införts en ny andra mening som innebär att

formell delgivning med åklagaren får underlåtas. Denna ändring överensstämmer

med dem som gjorts i 51 kap. 8 § första stycket och 55 kap. 8 § första stycket

RB. I andra stycket har hänvisningen till upphävda 52 kap. 10 § tagits bort.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringarna skall träda i kraft den 1 januari 1998. I fråga om domar och

beslut som har meddelats dessförinnan gäller äldre bestämmelser. Det innebär,

såsom utvecklats i avsnitt 13, att avgöranden som har meddelats före

ikraftträdandet av de nya bestämmelserna överklagas och prövas enligt de gamla

reglerna även om själva överklagandet görs efter utgången av år 1997.

14.2 Förslaget till lag om ändring i brottsbalken

37 kap. 8 §

I paragrafen finns regler om överklagande av övervakningsnämnds beslut.

 Av andra stycket sista meningen i dess nuvarande lydelse framgår att

bestämmelserna i rättegångsbalken om överklagande av tingsrätts beslut tillämpas

i hovrätt. Som framgår av avsnitt 9 skall beslut fattade av annan myndighet än

domstol inte vara underkastade krav på prövningstillstånd. För att de föreslagna

reglerna om generellt krav på prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och

hovrätt inte skall omfatta övervakningsnämnds beslut har andra stycket

kompletterats med ett undantag från detta krav.

14.3 Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken

18 kap. 16 a §

Paragrafen behandlar omfattningen av kravet på prövningstillstånd såvitt avser

tingsrättens beslut i överklagade utsökningsmål. Bestämmelsen gäller också

beslut i överklagade mål om dels avräkning vid återbetalning av skatter och

avgifter, dels om betalningsföreläggande och handräckning genom hänvisning i 11

§ lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter

respektive 58 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning.

Sådana överklaganden handläggs i tingsrätten enligt lagen om domstolsärenden.

 Som framgår av avsnitt 9 omfattas tingsrättens samtliga beslut i domstols-

ärenden av kravet på prövningstillstånd. I avsnitt 14.16 föreslås därför att 39

§ lagen om domstolsärenden ändras så att alla ärenden som överklagas till

hovrätt underkastas krav på prövningstillstånd. Förevarande paragraf kan till

följd härav upphävas. Övergångsbestämmelserna har formulerats på samma sätt som

för ändringarna i rättegångsbalken (avsnitt 14.1).

14.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt

60 §

I paragrafen finns regler om överklagande av beslut rörande arvsskatt och

gåvoskatt fattade av tingsrätt respektive skattemyndighet.

 Hänvisningen i första stycket till lagen om domstolsärenden torde såvitt avser

beslut av skattemyndighet inte omfatta de föreslagna generella reglerna om krav

på prövningstillstånd, eftersom den lagen avser beslut av tingsrätt. Enligt 21 §

rättegångsbalkens promulgationslag (RP) skall emellertid rättegångsbalkens

bestämmelser om överklagande hos hovrätt och Högsta domstolen och om rättegången

där i mål som inletts i tingsrätt - om inte annat sägs - tillämpas i fråga om

överklagande hos högre rätt av mål som tagits upp av någon annan världslig

domstol eller myndighet och som enligt författning får överklagas hos hovrätt.

Av 21 § RP följer att de föreslagna reglerna om generellt krav på pröv-

ningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt även skulle komma att gälla

nu berörda beslut av skattemyndighet. I enlighet med vad som anförs i avsnitt 9

skall beslut fattade av annan myndighet än domstol inte vara underkastade krav

på prövningstillstånd. Första stycket har därför kompletterats med ett undantag

från kravet på prövningstillstånd såvitt avser skattemyndighetens beslut om

gåvoskatt. Beslut i arvsskatteärenden, vilka enligt nuvarande ordning handläggs

i tingsrätt, blir däremot underkastade krav på prövningstillstånd enligt

huvudregeln.

14.5 Förslaget till lag om ändring i patentlagen (1967:837)

9 kap. 67 §

Paragrafen behandlar hovrättens sammansättning i patentmål. Såsom utvecklats i

avsnitt 8.10 införs en regel som tar sikte på tillståndsprövningen och som ger

möjlighet för hovrätten att vid denna engagera en tekniskt sakkunnig ledamot att

tjänstgöra i stället för en av de lagfarna ledamöterna. Regeln har tagits in i

ett nytt tredje stycke.

14.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar i

fastighetsmål

13 §

Paragrafen behandlar hovrättens sammansättning i fastighetsmål. Såsom utvecklats

i avsnitt 8.10 införs en regel som tar sikte på tillståndsprövningen och som ger

möjlighet för hovrätten att vid tillståndsprövningen engagera en teknisk ledamot

att tjänstgöra i stället för en av de lagfarna ledamöterna. En regel om detta

har tagits in i ett nytt tredje stycke och har utformats i enlighet med

Lagrådets förslag.

14.7 Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

60 §

I paragrafen finns regler om överklagande av Koncessionsnämndens beslut rörande

miljöavgifter.

 Av andra stycket sista meningen i nuvarande lydelse framgår att bestämmelserna

i rättegångsbalken om överklagande av tingsrätts beslut tillämpas i hovrätt. I

enlighet med vad som anförs i avsnitt 9 skall beslut fattade av annan myndighet

än domstol inte vara underkastade krav på prövningstillstånd. För att de

föreslagna reglerna om generellt krav på prövningstillstånd i hovrätten inte

skall omfatta Koncessionsnämndens beslut i fråga om miljöavgift har andra

stycket kompletterats med ett undantag från detta krav.

14.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift

10 a §

Paragrafen behandlar omfattningen av kravet på prövningstillstånd såvitt avser

tingsrättens beslut i felparkeringärenden.

 Såsom framgår av avsnitt 9 omfattas enligt förslaget tingsrättens samtliga

beslut i domstolsärenden av kravet på prövningstillstånd. I avsnitt 14.16

föreslås därför att 39 § lagen om domstolsärenden ändras så att alla ärenden som

överklagas till hovrätt underkastas krav på prövningstillstånd. Första och andra

styckena i förevarande paragraf kan till följd härav upphävas.

Övergångsbestämmelserna har formulerats på samma sätt som för ändringarna i

rättegångsbalken (avsnitt 14.1).

14.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd

21 §

I paragrafen finns regler om överklagande av beslut av Statens va-nämnd.

 Paragrafen har kompletterats med en regel enligt vilken prövningstillstånd

inte krävs för Statens va-nämnds avgöranden när de överklagas till hovrätten.

Skälen är desamma som redovisats i avsnitt 14.7 för Koncessionsnämndens

avgöranden.

14.10 Förslaget till lag om ändring i vattenlagen (1983:291)

13 kap. 11 §

Paragrafen behandlar hovrättens sammansättning i vattenmål. Såsom utvecklats i

avsnitt 8.10 införs en regel som tar sikte på tillståndsprövningen och som ger

möjlighet för hovrätten att vid denna engagera ett vattenrättsråd att tjänstgöra

i stället för en av de lagfarna ledamöterna. Regeln har tagits in i ett nytt

tredje stycke.

21 kap. 4 §

I paragrafen finns regler om vissa utslag som meddelas av kronofogdemyndigheten

i mål om särskild handräckning enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande

och handräckning. Utslagen i fråga överklagas hos Vattenöverdomstolen.

Paragrafen har kompletterats med en regel enligt vilken prövningstillstånd inte

krävs för nämnda avgöranden. Skälen är desamma som redovisats i avsnitt 14.7 för

Koncessionsnämndens avgöranden.

14.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:746) om

betalningsföreläggande och handräckning

58 §

Hänvisningen i förevarande paragraf till upphävda 18 kap. 16 a §

utsökningsbalken har tagits bort.

14.12 Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)

64 §

I paragrafen finns regler om överklagande av vissa avgöranden av tingsrätt i mål

eller ärenden enligt konkurrenslagen.

 Av paragrafens andra stycke framgår bl.a. att bestämmelserna i 49 kap. RB om

överklagande av tingsrätts avgörande till hovrätt även tillämpas vid

överklagande av tingsrätts dom eller beslut till Marknadsdomstolen. För att de

föreslagna reglerna om generellt krav på prövningstillstånd inte skall omfatta

tingsrättens domar eller beslut i mål eller ärenden enligt konkurrenslagen har

paragrafen kompletterats med ett undantag från detta krav. Skälen har redovisats

i avsnitt 9. Förevarande paragraf hänvisar också till 50 och 52 kap. RB och till

39 § första stycket lagen om domstolsärenden. Naturligen blir denna hänvisning

till 50 kap. såvitt gäller dess 4 § punkt 4 om angivande av omständigheter till

stöd för prövningstillstånd betydelselös, eftersom krav på prövningstillstånd

inte skall gälla i Marknadsdomstolen.

 Såsom kommenterats ovan vid 50 kap. 8 § RB (avsnitt 14.1) har regeln där om

att hovrätten får avgöra målet utan att kommunicera med motparten, om det är

uppenbart att överklagandet är ogrundat, tagits bort. En regel med ett sådant

innehåll kommer emellertid att vara av fortsatt betydelse för processen enligt

konkurrenslagen i Marknadsdomstolen, eftersom det inte uppställs krav på

prövningstillstånd där. Förevarande paragraf har därför kompletterats med en

sådan regel. Motsvarande ändring föreslås i det följande för

marknadsföringslagen, avsnitt 14.15.

14.13 Förslaget till lag ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

31 §

Paragrafen behandlar omfattningen av kravet på prövningstillstånd såvitt avser

tingsrättens beslut i skuldsaneringsärenden.

 Som framgår av avsnitt 9 omfattas enligt förslaget tingsrättens samtliga

beslut i domstolsärenden av kravet på prövningstillstånd. Regeringen föreslår

därför i det följande att 39 § lagen om domstolsärenden ändras i enlighet

därmed. Förevarande paragraf kan till följd härav upphävas.

Övergångsbestämmelserna har formulerats på samma sätt som beträffande

rättegångsbalken (avsnitt 14.1).

14.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:831) om rättegången i

vissa hyresmål i Svea hovrätt

2§

Paragrafen gäller rättegången i Svea hovrätt när hyresnämndens beslut överklagas

dit. Då skall 52 kap. RB tillämpas om inte annat följer av denna lag eller annan

lag.

 Enligt 21 § RP skall rättegångsbalkens bestämmelser om överklagande hos

hovrätt och Högsta domstolen och om rättegången där i mål som inletts i

tingsrätt - om inte annat sägs - tillämpas i fråga om överklagande hos högre

rätt av mål som tagits upp av någon annan världslig domstol eller myndighet och

som enligt författning får överklagas hos hovrätt. Härav följer att de före-

slagna reglerna om generellt krav på prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt

och hovrätt även skulle komma att gälla nu berörda beslut av hyresnämnd. I

enlighet med vad som anförs i avsnitt 9 skall emellertid beslut fattade av annan

myndighet än domstol inte vara underkastade krav på prövningstillstånd.

Paragrafen har därför kompletterats med en regel enligt vilken

prövningstillstånd inte krävs för de aktuella avgörandena.

14.15 Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450)

51 §

I paragrafen finns regler om överklagande av tingsrätts avgörande enligt denna

lag och om rättegången i Marknadsdomstolen.

 Av paragrafen framgår bl.a. att bestämmelserna i 49 kap. RB om överklagande av

tingsrätts avgörande till hovrätt även tillämpas vid överklagande av tingsrätts

dom eller beslut till Marknadsdomstolen. För att de föreslagna reglerna om

generellt krav på prövningstillstånd inte skall omfatta tingsrättens domar eller

beslut i mål eller ärenden enligt marknadsföringslagen har paragrafen

kompletterats med ett undantag från detta krav. Skälen har redovisats i avsnitt

9. Förevarande paragraf hänvisar också till 50 och 52 kap. RB och till 39 §

första stycket lagen om domstolsärenden. Naturligen blir denna hänvisning till

50 kap. såvitt gäller dess 4 § punkt 4 om angivande av omständigheter till stöd

för prövningstillstånd betydelselös, eftersom krav på prövningstillstånd inte

skall gälla i Marknadsdomstolen.

 Såsom kommenterats ovan vid 50 kap. 8 § RB har regeln där om att hovrätten får

avgöra målet utan att kommunicera med motparten, om det är uppenbart att

överklagandet är ogrundat, tagits bort. En regel med ett sådant innehåll kommer

emellertid att vara av fortsatt betydelse för processen enligt

marknadsföringslagen i Marknadsdomstolen, eftersom det inte skall finnas krav på

prövningstillstånd där. Förevarande paragraf har därför kompletterats med en

sådan regel. Ändringen är lagtekniskt densamma som gjorts beträffande 64 §

konkurrenslagen, avsnitt 14.12.

14.16 Förslaget till lag om ändring lagen (1996:242) om domstolsärenden

38 §

Paragrafen reglerar vissa allmänna frågor om överklagande vilka inte regleras i

36 eller 37 §§.

 Paragrafens tredje stycke har anpassats till att det för domstolsärenden

införs ett generellt krav på prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och

hovrätt genom att orden "Om prövningstillstånd krävs" har tagits bort.

 Genom hänvisningen i femte stycket gäller reglerna om komplettering och

avvisning i 9 och 10 §§ även vid överklagande av domstols beslut. Som närmare

utvecklas i avsnitt 8.2 behöver komplettering av överklagandet i regel inte ske

om klaganden inte angivit några omständigheter till stöd för att

prövningstillstånd skall meddelas. I vissa fall kan det dock vara sakligt

motiverat att ändå göra det. Om tingsrätten av misstag inte i det överklagade

avgörandet upplyst om att prövningstillstånd krävs och det inte av överklagandet

framgår att klaganden känner till detta krav bör, om det inte ändå står klart

att prövningstillstånd skall meddelas, hovrätten upplysa klaganden om att

prövningstillstånd krävs och under vilka förutsättningar sådant tillstånd kan

meddelas samt förelägga denne att komplettera överklagandet med dispensskäl.

Kompletteringsföreläggande bör även utfärdas om överklagandet innehåller

argumentation i frågan om prövningstillstånd men denna är oklar och det inte kan

uteslutas att prövningstillstånd kommer att meddelas. Om hovrätten förelägger

klaganden att komplettera överklagandet med skäl för prövningstillstånd och

föreläggandet inte följs, bör avvisning enligt 10 § inte komma i fråga.

38 a §

I paragrafen, som är ny, ges regler om handläggning av frågan om pröv-

ningstillstånd. Enligt första stycket skall den högre rättens beslut i frågan om

prövningstillstånd föregås av skriftväxling endast om det behövs. I andra

stycket ges möjlighet till sammanträde i prövningstillståndsfrågan (jfr avsnitt

8.4). För ett sådant sammanträde gäller reglerna i 18-21 §§ i tillämpliga delar.

39 §

Paragrafen behandlar omfattningen av kravet på prövningstillstånd såvitt avser

tingsrättens beslut i domstolsärenden. Som framgår av avsnitt 9 omfattas

tingsrättens samtliga beslut i domstolsärenden av kravet på prövningstillstånd.

I andra stycket av paragrafen ges en hänvisning till reglerna om

prövningstillstånd i 49 kap. 12-15 §§ RB.

Övergångsbestämmelser

Övergångsbestämmelserna har formulerats på samma sätt som för ändringarna i

rättegångsbalken (avsnitt 14.1).

Hovrättsprocessutredningens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om rättegångsbalken

 dels att 50 kap. 11 §, 51 kap. 11 och 23 a §§ samt 52 kap. 10 § skall upphöra

att gälla,

 dels att nuvarande 54 kap. 17 § skall betecknas 54 kap. 8 a §,

 dels att 6 kap. 6 §, 16 kap. 3 §, 29 kap. 3 §, 49 kap. 12-15 §§, 50 kap. 4, 7

och 8 §§, 51 kap. 4, 7 och 8 §§, 52 kap. 3, 6 och 7 §§, 54 kap. 4, 9, 10 och 13-

15 §§, 55 kap. 3, 6-8 och 15 §§, 56 kap. 3, 6 och 7 §§, 58 kap. 6 § samt 59 kap.

3 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i balken skall införas nya bestämmelser 49 kap. 14 a §, 50 kap.

7 a §, 51 kap. 7 a §, 52 kap. 6 a §, 54 kap. 10 a § samt 56 kap. 6 a §, av

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 kap.

6 §

--------------------------------------------------------------------

 I protokollet skall I protokollet skall

berättelser som lämnas under berättelser som lämnas under förhör

förhör i bevissyfte antecknas i i bevissyfte antecknas i den

den omfattning berättelserna omfattning berättelserna kan

kan antas vara av betydelse i antas vara av betydelse i målet.

målet. Detsamma gäller vad rätten Detsamma gäller vad rätten

iakttar vid syn på stället. iakttar vid syn på stället.

 Första stycket gäller inte be-

rättelser av tilltalade i

brottmål. Vid huvudförhandling i hovrätt

 Vid huvudförhandling i hovrätt behöver berättelser eller iakt-

behöver berättelser eller iakt- tagelser enligt första stycket

tagelser enligt första stycket antecknas endast om anteck-

antecknas endast om anteck- ningen kan antas bli av bety-

ningen kan antas bli av delse vid överklagande till

betydelse vid fullföljd till Högsta domstolen. Vid huvud-

högsta domstolen. Vid huvud- förhandling i Högsta domstolen

förhandling i högsta domstolen behöver sådana anteckningar inte

behöver sådana anteckningar inte göras.

göras.

16 kap.

3 §

--------------------------------------------------------------------

 Vid omröstning skall den Vid omröstning skall den

mening gälla, som omfattats av mening gälla, som omfattas av

mer än hälften av rättens leda- mer än hälften av rättens leda-

möter. Om någon mening har möter. Om någon mening har

erhållit hälften av rösterna och erhållit hälften av rösterna och

ordförandens röst är bland dem, ordförandens röst är bland dem,

skall dock den meningen gälla. skall dock den meningen gälla.

 Vid avgörande av en fråga om

 prövningstillstånd enligt 49 kap.

 13 §, 54 kap. 10 a § eller 14 §

 första stycket andra meningen

 skall, om en av ledamöterna vill

 bevilja prövningstillstånd, hans

 mening gälla som domstolens be-

 slut.

29 kap.

3 §Vid omröstning skall den mening gälla som omfattas av mer än hälften av

ledamöterna. Om någon mening har fått hälften av rösterna och denna är den

lindrigaste eller minst ingripande för den tilltalade, skall den meningen gälla.

Kan ingen mening anses som lindrigare eller mindre ingripande, gäller den mening

som fått hälften av rösterna, bland dem ordförandens.

 Om det framförs flera meningar än två utan att någon av dem skall gälla, skall

de röster som är ogynnsammast för den tilltalade läggas samman med de röster som

är därnäst minst förmånliga för honom. Om det behövs, skall sammanläggningen

fortsätta till dess någon mening skall gälla. Kan inte någon mening anses som

ogynnsammare för den tilltalade, skall den mening gälla som har fått flest

röster. Har flera meningar fått lika många röster, gäller den som biträtts av

den främste bland dem som röstat för någon av dessa meningar.

 Ingen mening skall anses lindrigare eller mindre ingripande än någon annan

mening vid omröstning enligt 2 § tredje stycket.

--------------------------------------------------------------------

 Vid avgörande av en fråga om

 prövningstillstånd enligt 49 kap.

 13 §, 54 kap. 10 a § eller 14 §

 första stycket andra meningen

 skall, om en av ledamöterna vill

 bevilja prövningstillstånd, hans

 mening gälla som domstolens

 beslut.

49 kap.

12 §

--------------------------------------------------------------------

 I tvistemål där förlikning om Prövningstillstånd krävs för att

saken är tillåten krävs prövnings- hovrätten skall pröva tingsrättens

tillstånd för att hovrätten skall dom eller slutliga beslut.

pröva tingsrättens dom eller be-

slut i mål som handlagts av en

lagfaren domare enligt 1 kap.

3 d § första stycket och i annat

mål där det värde som sägs i 1

kap. 3 d § tredje stycket

uppenbart inte överstiger bas-

beloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

 Prövningstillstånd behövs inte

om överklagandet avser

 1. ett avgörande i mål som

skall handläggas av tingsrätt i

särskild sammansättning,

 2. ett beslut som rör någon

annan än en part eller en

intervenient,

 3. ett beslut genom vilket

tingsrätten ogillat jäv mot en

domare, eller

 4. ett beslut genom vilket

en missnöjesanmälan eller en

ansökan om återvinning eller ett

överklagande avvisats.

 I fråga om meddelade pröv-

ningstillstånd skall 54 kap. 11 §

tredje stycket tillämpas.

13 §

 I brottmål krävs prövningstill-

stånd för att hovrätten skall

pröva en tingsrätts dom genom

vilken den tilltalade inte

dömts till annan påföljd än böter

eller frikänts från ansvar för

brott för vilket det inte är

föreskrivet svårare straff än

fängelse i sex månader.

 Om tingsrätten i en dom i

brottmål även prövat enskilt an-

språk mot den tilltalade, gäller

i den delen bestämmelserna i

12 §. Krävs inte prövnings-

tillstånd enligt första stycket,

eller meddelas sådant prövnings-

tillstånd, och avser överkla-

gandet frågan om den tilltalade

skall dömas för den åtalade

gärningen, behövs inte pröv-

ningstillstånd för ett överkla-

gande angående enskilt anspråk

med anledning av gärningen.

 Första stycket gäller inte om

domen överklagas av Riksåklaga-

ren, Justitiekanslern eller

någon av Riksdagens ombudsmän.

 Krav på prövningstillstånd en-

ligt första eller andra stycket

omfattar även beslut som får

överklagas endast i samband med

överklagande av dom.

 I fråga om meddelade pröv-

ningstillstånd skall 54 kap. 11 §

tredje stycket tillämpas.

--------------------------------------------------------------------

14 § 13 §

 Prövningstillstånd får meddelas Prövningstillstånd får meddelas

endast om endast om

 1. det är av vikt för ledning 1. det finns anledning att

av rättstillämpningen att över- betvivla riktigheten av det

klagandet prövas av högre rätt, slut som tingsrätten kommit

 2. anledning förekommer till till,

ändring i det slut tingsrätten 2. det inte utan en prövning

kommit till eller av målet är möjligt att bedöma

 3. det annars finns riktigheten av det slut som

synnerliga skäl att pröva tingsrätten kommit till,

överklagandet. 3. det är av vikt för ledning

 av rättstillämpningen att över-

 klagandet prövas av högre rätt

 eller

 4. det annars finns

 synnerliga skäl att pröva

 överklagandet.

--------------------------------------------------------------------

 14 §

 Prövningstillstånd får begränsas

 till att gälla viss särskiljbar

 del av domen eller det slutliga

 beslutet.

 Ett prövningstillstånd som

 meddelas utan sådan begränsning

 som avses i första stycket gäller

 1. domen eller det slutliga

 beslutet i den utsträckning

 parten har överklagat avgörandet,

 2. överklagade beslut som

 tagits in i domen eller det

 slutliga beslutet och som inte

 angår ett ombud, ett vittne, en

 sakkunnig eller någon annan som

 inte var part eller

 intervenient i tingsrätten,

 3. överklagade beslut som får

 överklagas endast i samband med

 att domen eller det slutliga

 beslutet överklagas.

--------------------------------------------------------------------

 14 a §

 Avser överklagandet ett beslut

 av tingsrätten som inte är

 slutligt skall 12-14 §§ tillämpas.

 Detta gäller dock inte om

 hovrätten med anledning av talan

 mot tingsrättens dom eller

 slutliga beslut har meddelat

 prövningstillstånd som enligt 14 §

 andra stycket gäller även

 beslutet.

15 §

--------------------------------------------------------------------

 Krävs prövningstillstånd i hov- Om en dom eller ett beslut

rätten, skall tingsrättens dom enligt 11 a § inte får överklagas

eller beslut innehålla uppgift skall avgörandet innehålla upp-

om detta och om innehållet i 14 gift om det.

§. Får en dom eller ett beslut

 överklagas skall avgörandet inne-

 hålla uppgift om att prövnings-

 tillstånd krävs och om innehållet

 i 13 §.

50 kap.

4 §Överklagandet skall innehålla uppgifter om

 1. den dom som överklagas,

 2. i vilken del domen överklagas och den ändring i domen som yrkas,

 3. grunderna för överklagandet och i vilket avseende tingsrättens domskäl

enligt klagandens mening är oriktiga,

--------------------------------------------------------------------

 4. de omständigheter som åbe- 4. de omständigheter som åbero-

ropas till stöd för att pas till stöd för att prövnings-

prövningstillstånd skall tillstånd skall meddelas och

meddelas, när sådant tillstånd

krävs, och

 5. de bevis som åberopas och vad som skall styrkas med varje bevis.

 Har en omständighet eller ett bevis som åberopas i hovrätten inte lagts fram

tidigare, skall klaganden i mål där förlikning om saken är tillåten förklara

anledningen till det. Skriftliga bevis som inte lagts fram tidigare skall ges in

samtidigt med överklagandet. Vill klaganden att det skall hållas ett förnyat

förhör med ett vittne, en sakkunnig eller en part eller förnyad syn på stället,

skall han ange det och skälen till detta. Han skall också ange om han vill att

motparten skall infinna sig personligen vid huvudförhandling i hovrätten.

7 §

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 4 § eller är det föreskrifterna i 4 § första

på annat sätt ofullständigt, stycket 1-3 eller 5 eller andra

skall hovrätten förelägga stycket eller är det på annat sätt

klaganden att avhjälpa bristen. ofullständigt, skall hovrätten

 förelägga klaganden att avhjälpa

 bristen. Detsamma gäller om före-

 skriven överklagandeavgift inte

 har betalats.

 Följer klaganden inte före- Följer klaganden inte före-

läggandet skall överklagandet läggandet skall överklagandet

avvisas, om det är så ofullstän- avvisas, om det är så ofullstän-

digt att det inte utan digt att det inte utan väsentlig

väsentlig olägenhet kan läggas olägenhet kan läggas till grund

till grund för en rättegång i för en rättegång i hovrätten eller

hovrätten. om underlåtenheten avser betal-

 ning av överklagandeavgiften.

 7 a §

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 7 § andra stycket skall

 hovrätten besluta om prövnings-

 tillstånd skall meddelas. Om det

 behövs skall beslutet föregås av

 skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd avgörs

 får hovrätten besluta att hålla

 sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde på

 telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

8 §

--------------------------------------------------------------------

 Om inte annat följer av andra Efter det att prövnings-

stycket skall överklagandet tillstånd meddelats skall om

delges motparten med före- skriftväxling inte ägt rum enligt

läggande att svara skriftligen 7 a § överklagandet delges mot-

inom en viss tid. parten med föreläggande att svara

 Om det är uppenbart att över- skriftligen inom en viss tid.

klagandet är ogrundat, får hov-

rätten genast meddela dom i

målet.

 Har tingsrätten avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan åtgärd

enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd, får hovrätten

omedelbart bevilja åtgärden att gälla tills vidare. Har tingsrätten beviljat en

sådan åtgärd eller förklarat att domen får verkställas även om den inte har laga

kraft, får hovrätten omedelbart besluta att tingsrättens beslut tills vidare

inte får verkställas.

51 kap.

4 §Överklagandet skall innehålla uppgifter om

 1. den dom som överklagas,

 2. i vilken del domen överklagas och den ändring i domen som yrkas,

 3. grunderna för överklagandet och i vilket avseende tingsrättens domskäl

enligt klagandens mening är oriktiga,

--------------------------------------------------------------------

 4. de omständigheter som åbe- 4. de omständigheter som åbero-

ropas till stöd för att pröv- pas till stöd för att prövnings-

ningstillstånd skall meddelas, tillstånd skall meddelas och

när sådant tillstånd krävs, och

 5. de bevis som åberopas och vad som skall styrkas med varje bevis.

 Skriftliga bevis som inte lagts fram tidigare skall ges in samtidigt med

överklagandet. Vill klaganden att det skall hållas ett förnyat förhör med ett

vittne eller en sakkunnig eller förnyad syn på stället, skall han ange det och

skälen till detta. Han skall också ange om han vill att målsäganden eller den

tilltalade skall infinna sig personligen vid huvudförhandling i hovrätten.

 Är den tilltalade anhållen eller häktad, skall det anges.

7 §

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 4 § eller är det föreskrifterna i 4 § första

på annat sätt ofullständigt, stycket 1-3 eller 5 eller andra

skall hovrätten förelägga stycket eller är det på annat sätt

klaganden att avhjälpa bristen. ofullständigt, skall hovrätten

 förelägga klaganden att avhjälpa

 bristen.

 Följer klaganden inte föreläggandet skall överklagandet avvisas, om det är så

ofullständigt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en

rättegång i hovrätten.

--------------------------------------------------------------------

 7 a §

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 7 § andra stycket skall

 hovrätten besluta om prövnings-

 tillstånd skall meddelas. Om det

 behövs skall beslutet föregås av

 skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd avgörs

 får hovrätten besluta att hålla

 sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde på

 telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

8 §

--------------------------------------------------------------------

 Om inte annat följer av andra Efter det att prövnings-

stycket skall överklagandet tillstånd meddelats skall om

delges motparten med före- skriftväxling inte ägt rum enligt

läggande att svara skriftligen 7 a § överklagandet delges mot-

inom en viss tid. Uppgift om parten med föreläggande att svara

målsägandes eller vittnens ålder, skriftligen inom en viss tid. I

yrke och bostadsadress som mål om allmänt åtal får överkla-

saknar betydelse för åtalet gandet dock översändas till åkla-

skall inte framgå av de hand- garen utan delgivning. Uppgift

lingar som delges den till- om målsägandes eller vittnens

talade i mål om allmänt åtal. ålder, yrke och bostadsadress

 Om det är uppenbart att över- som saknar betydelse för åtalet

klagandet är ogrundat, får hov- skall inte framgå av de hand-

rätten genast meddela dom i lingar som delges den till-

målet. talade i mål om allmänt åtal.

 Har tingsrätten avslagit ett yrkande om en åtgärd som avses i 26-28 kap. eller

upphävt ett beslut om en sådan åtgärd, får hovrätten omedelbart bevilja åtgärden

att gälla tills vidare. Har tingsrätten beviljat en sådan åtgärd, får hovrätten

omedelbart besluta att tingsrättens beslut tills vidare inte får verkställas. I

frågor om häktning, reseförbud eller omhändertagande enligt 28 kap. brottsbalken

får hovrätten ändra tingsrättens beslut även om motparten inte hörts.

 Om hovrätten beslutat häkta någon som inte är personligen närvarande vid

rätten, skall 24 kap. 17 § tredje och fjärde styckena tillämpas.

52 kap.3 §Överklagandet skall innehålla uppgifter om

 1. det beslut som överklagas,

 2. den ändring i beslutet som yrkas,

 3. grunderna för överklagandet,

--------------------------------------------------------------------

 4. de omständigheter som åbe- 4. de omständigheter som åbe-

ropas till stöd för att pröv- ropas till stöd för att prövnings-

ningstillstånd skall meddelas, tillstånd skall meddelas och

när sådant tillstånd krävs, och

 5. de bevis som åberopas och vad som skall styrkas med varje bevis.

 Skriftliga bevis som inte lagts fram tidigare skall ges in samtidigt med

överklagandet.

6 §

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 3 § eller är det föreskrifterna i 3 § första

på annat sätt ofullständigt, stycket 1-3 eller 5 eller andra

skall hovrätten förelägga stycket eller är det på annat sätt

klaganden att avhjälpa bristen. ofullständigt, skall hovrätten

 förelägga klaganden att avhjälpa

 bristen. Detsamma gäller om

 föreskriven överklagandeavgift

 inte har betalats.

 Följer klaganden inte före- Följer klaganden inte före-

läggandet skall överklagandet läggandet skall överklagandet av-

avvisas, om det är så ofullstän- visas, om det är så ofullständigt

digt att det inte utan att det inte utan väsentlig

väsentlig olägenhet kan läggas olägenhet kan läggas till grund

till grund för en rättegång i för en rättegång i hovrätten eller

hovrätten. om underlåtenheten avser betal-

 ning av överklagandeavgiften.

6 a §

--------------------------------------------------------------------

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 6 § andra stycket skall

 hovrätten besluta om pröv-

 ningstillstånd skall meddelas.

 Om det behövs skall beslutet

 föregås av skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd avgörs

 får hovrätten besluta att hålla

 sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde på

 telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

7 §

--------------------------------------------------------------------

 Om hovrätten finner att kla- Efter det att prövningstill-

gandens motpart bör höras an- stånd meddelats skall, om

gående överklagandet, skall över- hovrätten finner att klagandens

klagandet delges honom med motpart bör höras angående

föreläggande att svara överklagandet och skriftväxling

skriftligen inom en viss tid. inte ägt rum enligt 6 a §,

 överklagandet delges honom med

 föreläggande att svara

 skriftligen inom en viss tid.

 Det överklagade beslutet får inte utan att motparten har lämnats tillfälle att

yttra sig ändras såvitt angår hans rätt.

 Har tingsrätten i tvistemål avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan

åtgärd enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd eller i

brottmål avslagit yrkande om en åtgärd som avses i 26-28 kap. eller upphävt ett

beslut om en sådan åtgärd, får hovrätten omedelbart bevilja åtgärden att gälla

tills vidare. Har tingsrätten beviljat en sådan åtgärd eller förklarat att

beslutet får verkställas även om det inte har laga kraft, får hovrätten

omedelbart besluta att tingsrättens beslut tills vidare inte får verkställas.

Hovrätten får också ändra tingsrättens beslut i fråga om häktning, tillstånd

till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § eller reseförbud utan att höra

motparten.

54 kap.

4 §

--------------------------------------------------------------------

 Det som sägs i 49 kap. 4-6, 8 Det som sägs i 49 kap. 4-6 §§,

och 11 §§ om överklagande av en 8 § första stycket och 11 § om

tingsrätts beslut skall överklagande av en tingsrätts

tillämpas vid överklagande av en beslut skall tillämpas vid över-

hovrätts beslut, som inte är klagande av en hovrätts beslut,

slutligt, i frågor som avses i som inte är slutligt, i frågor

de nämnda paragraferna och som som avses i de nämnda

uppkommit i hovrätten eller paragraferna och som uppkommit

överklagats dit. i hovrätten eller överklagats

 dit.

--------------------------------------------------------------------

17 § 8 a §

 Ett beslut genom vilket hov- Ett beslut genom vilket hov-

rätten avvisat en missnöjesan- rätten avvisat en missnöjesan-

mälan, en ansökan om återvinning mälan, en ansökan om återvinning

eller återupptagande eller ett eller återupptagande eller ett

överklagande av hovrätts dom överklagande av hovrätts dom

eller beslut får överklagas. Frå- eller beslut får överklagas. Frå-

gan om en sådan anmälan eller gan om en sådan anmälan eller

ansökan gjorts eller ett ansökan gjorts eller ett överkla-

överklagande skett inom rätt tid gande skett inom rätt tid får

får annars inte prövas av Högsta annars inte prövas av Högsta dom-

domstolen. stolen.

9 §

--------------------------------------------------------------------

 Prövningstillstånd krävs för att Prövningstillstånd krävs för att

Högsta domstolen skall pröva Högsta domstolen skall pröva hov-

hovrättens dom eller slutliga rättens dom eller slutliga be-

beslut i mål eller ärende som slut.

väckts vid tingsrätt. Detsamma

gäller hovrättens slutliga

beslut i ett ärende som har ett

direkt samband med ett sådant

mål eller ärende utom beslut som

avses i 17 §.

 Första stycket gäller inte

överklaganden av Riksåklagaren,

Justitiekanslern eller någon av

Riksdagens ombudsmän i mål där

allmänt åtal förs.

10 §

--------------------------------------------------------------------

 Prövningstillstånd får meddelas Om överklagandet avser hov-

endast om rättens dom eller slutliga

 beslut i mål eller ärende som

 inletts i tingsrätt eller hov-

 rättens slutliga beslut i ett

 ärende som har ett direkt sam-

 band med ett sådant mål eller

 ärende utom beslut som avses i

 8 a § får prövningstillstånd med-

 delas endast om

 1. det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas

av Högsta domstolen eller

 2. det finns synnerliga skäl till sådan prövning, såsom att det finns grund

för resning eller att domvilla förekommit eller att målets utgång i hovrätten

uppenbarligen beror på grovt förbiseende eller grovt misstag.

 Om prövningstillstånd fordras i två eller flera likartade mål och Högsta

domstolen meddelar prövningstillstånd i ett av dem, får prövningstillstånd

meddelas även i övriga mål.

--------------------------------------------------------------------

 10 a §

 Om överklagandet avser hov-

 rättens dom eller slutliga

 beslut i mål eller ärende som

 inletts i hovrätt eller sådant

 beslut som avses i 8 a § skall

 49 kap. 13 § tillämpas.

13 §

--------------------------------------------------------------------

 Vid avgörandet av om pröv- Vid avgörandet av om pröv-

ningstillstånd skall meddelas ningstillstånd skall meddelas

behöver hänsyn tas endast till enligt 10 § eller 14 § första

sådana omständigheter som har stycket första meningen behöver

åberopats av klaganden. hänsyn tas endast till sådana om-

 ständigheter som har åberopats av

 klaganden.

14 §

--------------------------------------------------------------------

 Avser överklagandet ett Avser överklagandet ett beslut

beslut av hovrätten som inte är av hovrätten som inte är slutligt

slutligt och som meddelats i och som meddelats i ett mål

ett mål eller ärende som väckts eller ärende som inletts i

vid tingsrätt skall 9-13 §§ tingsrätt skall 9, 10, 11 och

tillämpas. Detta gäller dock 13 §§ tillämpas. Avser över-

inte om Högsta domstolen med klagandet ett beslut av hov-

anledning av talan mot rätten som inte är slutligt och

hovrättens dom eller slutliga som meddelats i ett mål eller

beslut har meddelat prövnings- ärende som inletts i hovrätt

tillstånd som enligt 11 § tredje skall 49 kap. 13 § och 54 kap. 9

stycket gäller även beslutet. och 11 §§ tillämpas.

 Första stycket gäller dock inte

 om Högsta domstolen med anled-

 ning av talan mot hovrättens dom

 eller slutliga beslut har med-

 delat prövningstillstånd som

 enligt 11 § tredje stycket gäller

 även beslutet.

15 §Om ett beslut av en hovrätt enligt 3 § andra stycket eller 6, 7 eller 8 §

inte får överklagas, skall beslutet innehålla uppgift om det.

--------------------------------------------------------------------

 Krävs prövningstillstånd i Får en dom eller ett beslut

Högsta domstolen, skall hovrät- överklagas skall avgörandet inne-

tens dom eller beslut innehålla hålla uppgift om att prövnings-

uppgift om detta och om inne- tillstånd krävs och om de grunder

hållet i 10 §. på vilka sådant tillstånd kan med-

 delas.

55 kap.

3 §Överklagandet skall innehålla uppgifter om

 1. den dom som överklagas,

 2. i vilken del domen överklagas och den ändring i domen som yrkas,

 3. grunderna för överklagandet och i vilket avseende hovrättens domskäl enligt

klagandens mening är oriktiga,

--------------------------------------------------------------------

 4. de omständigheter som 4. de omständigheter som

åberopas till stöd för att pröv- åberopas till stöd för att pröv-

ningstillstånd skall meddelas, ningstillstånd skall meddelas

när sådant tillstånd krävs, och och

 5. de bevis som åberopas och vad som skall styrkas med varje bevis.

 Har en omständighet eller ett bevis som åberopas i Högsta domstolen inte lagts

fram tidigare, skall klaganden i tvistemål förklara anledningen till det.

Skriftliga bevis som inte lagts fram tidigare skall ges in samtidigt med

överklagandet. Klaganden skall också ange om han vill att motparten eller i

brottmål målsäganden eller den tilltalade skall infinna sig personligen vid

huvudförhandling i Högsta domstolen.

 Är i brottmål den tilltalade anhållen eller häktad, skall det anges.

6 §

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 3 § första föreskrifterna i 3 § första

stycket 1-3 eller 5 eller stycket 1-3 eller 5 eller andra

andra stycket eller är det på stycket eller är det på annat sätt

annat sätt ofullständigt, skall ofullständigt, skall Högsta

Högsta domstolen förelägga domstolen förelägga klaganden att

klaganden att avhjälpa bristen. avhjälpa bristen. Detsamma gäller

 om föreskriven överklagandeavgift

 inte har betalats.

--------------------------------------------------------------------

 Följer klaganden inte före- Följer klaganden inte föreläg-

läggandet skall överklagandet gandet skall överklagandet avvi-

avvisas, om det är så ofullstän- sas, om det är så ofullständigt

digt att det inte utan att det inte utan väsentlig

väsentlig olägenhet kan läggas olägenhet kan läggas till grund

till grund för en rättegång i för en rättegång i Högsta domstolen

Högsta domstolen. eller om underlåtenheten avser

 betalning av överklagandeavgif-

 ten.

7 §

--------------------------------------------------------------------

 Behövs prövningstillstånd, Om överklagandet inte avvisas

skall Högsta domstolen besluta enligt 6 § andra stycket skall

om sådant tillstånd skall med- Högsta domstolen besluta om pröv-

delas. När det finns skäl för ningstillstånd skall meddelas.

det, får frågan tas upp utan att Om det behövs skall beslutet

skriftväxling har skett. föregås av skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd avgörs

 får Högsta domstolen besluta att

 hålla sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde på

 telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

8 §

--------------------------------------------------------------------

 Om inte annat följer av 7 §, Efter det att prövningstill-

skall överklagandet delges mot- stånd meddelats skall om

parten med föreläggande att skriftväxling inte ägt rum enligt

svara skriftligen inom en viss 7 § överklagandet delges mot-

tid. Uppgift om målsägandes parten med föreläggande att svara

eller vittnens ålder, yrke och skriftligen inom en viss tid. I

bostadsadress som saknar mål om allmänt åtal får

betydelse för åtalet skall inte överklagandet dock översändas till

framgå av de handlingar som åklagaren utan delgivning.

delges den tilltalade i mål om Uppgift om målsägandes eller

allmänt åtal. vittnens ålder, yrke och

 bostadsadress som saknar be-

 tydelse för åtalet skall inte

 framgå av de handlingar som

 delges den tilltalade i mål om

 allmänt åtal.

 Har hovrätten i tvistemål avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan

åtgärd enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd eller i

brottmål avslagit ett yrkande om en åtgärd som avses i 26-28 kap. eller upphävt

ett beslut om sådan åtgärd, får Högsta domstolen omedelbart bevilja åtgärden att

gälla tills vidare. Har hovrätten beviljat en sådan åtgärd eller förklarat att

domen får verkställas även om den inte har laga kraft, eller fastställt

tingsrätts beslut om det, får Högsta domstolen omedelbart besluta att

tingsrättens eller hovrättens beslut tills vidare inte får verkställas. I frågor

om häktning eller reseförbud får Högsta domstolen ändra hovrättens beslut även

om motparten inte hörts.

15 §Vid rättegången i Högsta domstolen skall i övrigt följande bestämmelser

tillämpas:

 1. i tvistemål, 50 kap. 10 § tredje och fjärde styckena, 12 §, 14- 22 §§, 24 §

och 25 § första och andra styckena och

--------------------------------------------------------------------

 2. i brottmål, 51 kap. 8 § 2. i brottmål, 51 kap. 8 §

fjärde stycket, 10 § tredje och tredje stycket, 10 § tredje och

fjärde styckena, 12 §, 14-22 §§, fjärde styckena, 12 §, 14-22 §§

samt 23 a, 24, 25 och 30 §§. samt 24, 25 och 30 §§.

 Det som sägs i 50 kap. 26-29 §§ rörande tvistemål samt i 51 kap. 26-29 §§

rörande brottmål om undanröjande av tingsrätts dom och om återförvisning gäller

för Högsta domstolen i fråga om lägre rätts dom.

56 kap.

3 §Överklagandet skall innehålla uppgifter om

 1. det beslut som överklagas,

 2. den ändring i beslutet som yrkas,

 3. grunderna för överklagandet,

--------------------------------------------------------------------

 4. de omständigheter som åbe- 4. de omständigheter som åbe-

ropas till stöd för att pröv- ropas till stöd för att prövnings-

ningstillstånd skall meddelas, tillstånd skall meddelas och

när sådant tillstånd krävs, och

 5. de bevis som åberopas och vad som skall styrkas med varje bevis.

 Skriftliga bevis som inte lagts fram tidigare skall ges in samtidigt med

överklagandet.

6 §

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 3 § första föreskrifterna i 3 § första

stycket 1-3 eller 5 eller stycket 1-3 eller 5 eller andra

andra stycket eller är det på stycket eller är det på annat sätt

annat sätt ofullständigt, skall ofullständigt, skall Högsta

Högsta domstolen förelägga domstolen förelägga klaganden att

klaganden att avhjälpa bristen. avhjälpa bristen. Detsamma gäller

 om föreskriven överklagandeavgift

 inte har betalats.

 Följer klaganden inte före-

 Följer klaganden inte före- läggandet skall överklagandet av-

läggandet skall överklagandet visas, om det är så ofullständigt

avvisas, om det är så ofullstän- att det inte utan väsentlig

digt att det inte utan olägenhet kan läggas till grund

väsentlig olägenhet kan läggas för en rättegång i Högsta domstolen

till grund för en rättegång i eller om underlåtenheten avser

Högsta domstolen. betalning av överklagandeavgif-

 ten.

--------------------------------------------------------------------

 6 a §

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 6 § andra stycket skall

 Högsta domstolen besluta om pröv-

 ningstillstånd skall meddelas.

 Om det behövs skall beslutet

 föregås av skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd avgörs

 får Högsta domstolen besluta att

 hålla sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde på

 telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

7 §

--------------------------------------------------------------------

 Om Högsta domstolen finner Efter det att prövningstill-

att klagandens motpart bör höras stånd meddelats skall, om Högsta

angående överklagandet, skall domstolen finner att klagandens

överklagandet delges honom med motpart bör höras angående över-

föreläggande att svara skrift- klagandet och skriftväxling inte

ligen inom en viss tid. ägt rum enligt 6 a §, överklagan-

 det delges honom med föreläggande

 att svara skriftligen inom en

 viss tid.

58 kap.

6 §

--------------------------------------------------------------------

 Om resningsansökningen inte Om resningsansökningen inte

avvisas, skall den tillsammans avvisas, skall den tillsammans

med därvid fogade handlingar med därvid fogade handlingar

delges motparten. Denne skall delges motparten. Gäller ansök-

samtidigt föreläggas att inkomma ningen resning i mål om allmänt

med skriftlig förklaring. Om åtal får den dock översändas till

ansökningen är ogrundad, får den åklagaren utan delgivning. Denne

dock avslås omedelbart. skall samtidigt föreläggas att

 inkomma med skriftlig

 förklaring. Om ansökningen är

 ogrundad, får den dock avslås

 omedelbart.

--------------------------------------------------------------------

 Om prövning av ansökningen Om prövning av ansökningen sker

sker i hovrätt, tillämpas 52 i hovrätt, tillämpas 52 kap. 8,

kap. 8-12 §§. Om ansökningen tas 9, 11 och 12 §§. Om ansökningen

upp omedelbart av högsta tas upp omedelbart av Högsta

domstolen, tillämpas 56 kap. 9, domstolen, tillämpas 56 kap. 8,

10 och 12 §§. 9 och 11 §§.

 Rätten får förordna att, till dess annat föreskrivs, vidare åtgärder för

verkställighet av domen inte skall äga rum.

59 kap.

3 §

--------------------------------------------------------------------

 I fråga om klagan över dom- I fråga om klagan över domvilla

villa och överklagande av hov- och överklagande av hovrätts

rätts beslut i sådant ärende beslut i sådant ärende skall i

skall i övrigt 52, 54 och 56 övrigt 52, 54 och 56 kap. tilläm-

kap. tillämpas. I fråga om pas. Vid överklagande av hovrätts

klagan som skall prövas beslut skall därvid tillämpas

omedelbart av Högsta domstolen bestämmelserna om prövningstill-

gäller dock inte bestämmelserna stånd i 54 kap. 10 § och 14 §

om prövningstillstånd. första stycket första meningen. I

 fråga om klagan som skall prövas

 omedelbart av Högsta domstolen

 gäller dock inte bestämmelserna

 om prövningstillstånd.

 Rätten får besluta att domen tills vidare inte får verkställas.

 Undanröjs domen av annat skäl än att rätten varit obehörig eller annars inte

bort ta upp målet till prövning, skall rätten samtidigt besluta att ny

handläggning skall äga rum vid den rätt som meddelat domen.

 I fråga om ersättning för kostnad gäller bestämmelserna om rättegångskostnad.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Om ett mål eller ärende inletts

före ikraftträdandet, gäller äldre bestämmelser.

2 Förslag till lag om ändring i jordabalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om jordabalken att 12 kap. 71 § skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

12 kap.

71 §

--------------------------------------------------------------------

 Ett överklagande som avses i Ett överklagande som avses i

70 § tas upp av Svea hovrätt. 70 § prövas av Svea hovrätt. Pröv-

Överklagandet skall ges in till ningstillstånd krävs inte för att

hyresnämnden. hovrätten skall pröva hyresnämn-

 dens beslut.

 Överklagandet skall ges in

 till hyresnämnden.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

3 Förslag till lag om ändring i brottsbalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om brottsbalken att 37 kap. 8 § skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

37 kap.

8 §Bestämmelserna i 7 § första stycket tillämpas på motsvarande sätt beträffande

den som har dömts till skyddstillsyn.

--------------------------------------------------------------------

 Den som har dömts till Den som har dömts till

skyddstillsyn får hos hovrätten skyddstillsyn får hos hovrätten

överklaga ett beslut av övervak- överklaga ett beslut av övervak-

ningsnämnd i frågor som avses i ningsnämnd i frågor som avses i

26 kap. 15 § eller 28 kap. 7 26 kap. 15 § eller 28 kap. 7

eller 11 §. Skrivelsen skall eller 11 §. Skrivelsen skall ges

ges in till övervakningsnämnden. in till övervakningsnämnden.

Klagotiden räknas från den dag då Klagotiden räknas från den dag då

klaganden fick del av klaganden fick del av beslutet.

beslutet. I hovrätten tillämpas I hovrätten tillämpas

bestämmelserna i rättegångsbalken bestämmelserna i rättegångsbalken

om överklagande av tingsrätts om överklagande av tingsrätts

beslut. beslut. Prövningstillstånd krävs

 inte för att hovrätten skall pröva

 övervakningsnämndens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

4 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om utsökningsbalken att 18 kap. 16 a § skall

upphöra att gälla.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Om ett mål eller ärende inletts

före ikraftträdandet, gäller äldre bestämmelser.

5 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt

att 60 § skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

60 §2

--------------------------------------------------------------------

 Beskattningsmyndighetens be- Beskattningsmyndighetens be-

slut får överklagas till slut får överklagas till hovrätten

hovrätten av en enskild part av en enskild part eller av den

eller av den enligt 64 § 1 enligt 64 § 1 mom. förordnade

mom. förordnade gransk- granskningsmyndigheten. Vid

ningsmyndigheten. Vid över- överklagande gäller lagen (1995:

klagande gäller lagen (1995: 000) om domstolsärenden. Pröv-

000) om domstolsärenden. ningstillstånd krävs inte för att

 hovrätten skall pröva ett beslut

 som rör beskattning av gåva.

 Om beskattningsmyndighetens beslut innefattar prövning av en fråga om

fastställande, eftergift eller återvinning av skatt, får överklagande ske inom

tre år från beslutets dag. När en skattskyldig vitsordat en anmärkning, som

framställts av granskningsmyndigheten, skall det vid överklagandet anses som om

beskattningsmyndigheten meddelat beslut om skattens fastställande när

granskningsmyndigheten fått meddelande om vitsordandet. I sådant fall skall ett

överklagande ges in till hovrätten. Har ena parten överklagat beslutet och vill

även motparten överklaga det, skall dock dennes överklagande ha kommit in till

tingsrätten eller till hovrätten inom två månader från det att delgivning har

skett av föreläggande som avses i 16 § lagen (1995: 000) om domstolsärenden.

Prövningen av om motparten har överklagat i rätt tid skall alltid göras av

hovrätten.

 När ett beslut som avses i andra stycket överklagas skall hovrätten, om målet

tas upp till prövning, alltid ge klagandens motpart tillfälle att yttra sig.

 Beslut av beskattningsmyndigheten i frågor som avses i 17 och 26 §§ får inte

överklagas. Har någon förelagts att vid vite fullgöra en uppgift som anges i 26

§, får dock föreläggandet komma under prövning i samband med överklagande av

beslut om vitets utdömande.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

**FOOTNOTES**

2 Lydelse enligt lagrådsremiss En ny lag om

domstolsärenden.

6 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

 Härigenom föreskrivs i fråga om miljöskyddslagen (1969:387) att 60 § skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

60 §Den som vill överklaga skall göra detta skriftligen. Skrivelsen skall ges in

till nämnden inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet.

--------------------------------------------------------------------

 I övrigt tillämpas vid över- I övrigt tillämpas vid över-

klagande av ett beslut som klagande av ett beslut som

innebär att saken avgörs innebär att saken avgörs

bestämmelserna i rättegångsbalken bestämmelserna i rättegångsbalken

om överklagande av tingsrätts om överklagande av tingsrätts

domar i tvistemål där förlikning domar i tvistemål där förlikning

om saken inte är tillåten. Vid om saken inte är tillåten. Vid

överklagande av annat beslut överklagande av annat beslut

tillämpas bestämmelserna i tillämpas bestämmelserna i

rättegångsbalken om överklagande rättegångsbalken om överklagande

av tingsrätts beslut. av tingsrätts beslut. Prövnings-

 tillstånd krävs inte för att hov-

 rätten skall pröva koncessions-

 nämndens beslut.

 I fråga om rättegångskostnaderna tillämpas rättegångsbalkens bestämmelser om

allmänt åtal. Beträffande Naturvårdsverket gäller i stället för bestämmelserna i

rättegångsbalken om föreläggande för part och parts utevaro i tvistemål det som

är föreskrivet för åklagare.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

7 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och

hyresnämnder

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1973:188) om arrendenämnder och

hyresnämnder att 23 § skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

23 §Om fullföljd av talan mot hyresnämndens beslut i ärende enligt 12 kap.

jordabalken eller hyresförhandlingslagen (1978:304) eller i ärende angående

bostadsrätt, eller särskild förvaltning eller i ärende enligt lagen (1975:1132)

om förvärv av hyresfastighet m.m., eller lagen (1982:352) om rätt till

fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt finns bestämmelser i 12 kap.

70 § jordabalken, 31 § hyresförhandlingslagen, 11 kap. 3 § bostadsrättslagen

(1991:614), 34 § bostadsförvaltningslagen (1977:792), 25 § lagen om förvärv av

hyresfastighet m.m. samt 15 § lagen om rätt till fastighetsförvärv för

ombildning till bostadsrätt.

 Hyresnämndens yttrande enligt 12 a § första stycket får inte överklagas.

 Hyresnämndens beslut får överklagas hos Svea hovrätt, om nämnden

 1. avvisat ansökan som avses i 8, 11, 14-16, 16 a, 16 c eller 16 e §, eller

avvisat ett överklagande,

 2. avskrivit ärende enligt 8-10, 15 a, 16, 16 a, 16 c eller 16 e §, dock ej

när ärendet kan återupptagas,

 3. förordnat angående ersättning för någons medverkan i ärendet,

 4. utdömt vite eller annan påföljd för underlåtenhet att iaktta

föreläggande eller ådömt straff för förseelse i förfarandet,

 5. utlåtit sig i annat fall än som avses i 3 i fråga som gäller allmän

rättshjälp.

--------------------------------------------------------------------

 Ett överklagande som avses i Ett överklagande som avses i

tredje stycket skall ges in tredje stycket skall ges in

till hyresnämnden inom tre till hyresnämnden inom tre

veckor från den dag beslutet veckor från den dag beslutet

meddelades. meddelades. Prövningstillstånd

 krävs inte för att hovrätten skall

 pröva hyresnämndens beslut.

 I fråga om handläggningen hos hyresnämnden av ett överklagande som avses i

första eller tredje stycket tillämpas bestämmelserna i 52 kap. 2 och 4 §§

rättegångsbalken.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

8 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1974:371) om rättegång i arbetstvister

att 4 kap. 12 § skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 kap.

12 §

--------------------------------------------------------------------

 En tingsrätts dom eller En tingsrätts dom eller beslut

beslut får överklagas hos får överklagas hos Arbetsdom-

Arbetsdomstolen enligt stolen enligt bestämmelserna i

bestämmelserna i 49 kap. 49 kap. rättegångsbalken. Över-

rättegångsbalken. Överklagandet klagandet skall ske inom den

skall ske inom den tid som tid som anges i 50 kap. 1 och

anges i 50 kap. 1 och 2 §§ eller 2 §§ eller 52 kap. 1 § rättegångs-

52 kap. 1 § rättegångsbalken. balken. Prövningstillstånd krävs

 inte för att Arbetsdomstolen

 skall pröva tingsrättens avgöran-

 de.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

9 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:1080) om avveckling av

hyresregleringen

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1974:1080) om avveckling av

hyresregleringen att 7 § skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

7 §

--------------------------------------------------------------------

 Hyresnämndens beslut enligt Hyresnämndens beslut enligt

denna lag överklagas hos Svea denna lag överklagas hos Svea

hovrätt inom tre veckor från den hovrätt inom tre veckor från den

dag beslutet meddelades. Över- dag beslutet meddelades. Över-

klagandet skall ges in till klagandet skall ges in till

hyresnämnden. I övrigt tillämpas hyresnämnden. Prövningstillstånd

23 § tredje stycket och 23 b § krävs inte för att hovrätten skall

första stycket lagen (1973:188) pröva hyresnämndens beslut. I

om arrendenämnder och hyresnämn- övrigt tillämpas 23 § tredje

der. stycket och 23 b § första stycket

 lagen (1973:188) om arrende-

 nämnder och hyresnämnder.

 Nämndens beslut gäller, om inte hovrätten beslutar annat, även om det har

överklagats. I den del beslutet avser förfluten tid gäller detta dock endast

såvitt fråga är om överklagande av den som vid beslutet upphört eller sedermera

upphör att vara hyresvärd eller hyresgäst beträffande lägenheten.

 Vardera parten skall svara för sin rättegångskostnad i hovrätten i den mån

annat ej följer av 18 kap. 6 § rättegångsbalken.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

10 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av

hyresfastighet

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet

att 25 § skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

25 §

--------------------------------------------------------------------

 Hyresnämndens beslut enligt Hyresnämndens beslut enligt

denna lag får överklagas hos denna lag får överklagas hos Svea

Svea hovrätt inom tre veckor hovrätt inom tre veckor från den

från den dag beslutet med- dag beslutet meddelades. Över-

delades. Överklagandet skall klagandet skall ges in till

ges in till hyresnämnden. hyresnämnden. Prövningstillstånd

 krävs inte för att hovrätten skall

 pröva hyresnämndens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

11 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:206) om felparkeringsavgift att 10

a § skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

10 a §1

--------------------------------------------------------------------

 Hovrätten får inte pröva ett Hovrättens beslut får inte

överklagande av ett beslut av överklagas av en enskild part.

en tingsrätt, om inte hovrätten Hovrätten får dock tillåta att

meddelat prövningstillstånd. beslutet överklagas, om det

 Prövningstillstånd behövs inte finns särskilda skäl för en

om överklagandet avser beslut prövning om tillstånd skall ges

som rör någon annan än en part, enligt 54 kap. 10 § första

beslut i vilket tingsrätten stycket 1 rättegångsbalken.

ogillat jäv mot en domare eller

beslut genom vilket en anmälan

av bestridande avvisas.

 Hovrättens beslut får inte

överklagas av en enskild part.

Hovrätten får dock tillåta att

beslutet överklagas, om det

finns särskilda skäl för en

prövning om tillstånd skall ges

enligt 54 kap. 10 § första

stycket 1 rättegångsbalken.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Om ett ärende inletts före

ikraftträdandet, gäller äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

1 Lydelse enligt lagrådsremiss En ny lag om

domstolsärenden.

12 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:839) om statens va-nämnd

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:839) om statens va-nämnd att 20 §

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

20 §

--------------------------------------------------------------------

 Nämndens beslut överklagas hos Nämndens beslut överklagas hos

Svea hovrätt. Målet prövas av Svea hovrätt. Målet prövas av

hovrätten i dess sammansättning hovrätten i dess sammansättning

som vattenöverdomstol. som vattenöverdomstol. Pröv-

 ningstillstånd krävs inte för att

 hovrätten skall pröva nämndens

 beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

13 Förslag till lag om ändring i bostadsförvaltningslagen (1977:792)

 Härigenom föreskrivs i fråga om bostadsförvaltningslagen (1977: 792) att 34 §

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

34 §

--------------------------------------------------------------------

 Hyresnämndens beslut enligt Hyresnämndens beslut enligt

denna lag får överklagas hos denna lag får överklagas hos Svea

Svea hovrätt inom tre veckor hovrätt inom tre veckor från den

från den dag beslutet med- dag beslutet meddelades. Över-

delades. Överklagandet skall klagandet skall ges in till

ges in till hyresnämnden. hyresnämnden. Prövningstillstånd

 krävs inte för att hovrätten skall

 pröva hyresnämndens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

14 Förslag till lag om ändring i hyresförhandlingslagen (1978:304)

 Härigenom föreskrivs i fråga om hyresförhandlingslagen (1978: 304) att 31 §

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

31 §

--------------------------------------------------------------------

 Hyresnämndens beslut enligt Hyresnämndens beslut enligt

denna lag får överklagas hos denna lag får överklagas hos Svea

Svea hovrätt inom tre veckor hovrätt inom tre veckor från den

från den dag beslutet med- dag beslutet meddelades. Över-

delades. Överklagandet skall klagandet skall ges in till

ges in till hyresnämnden. hyresnämnden. Prövningstillstånd

 krävs inte för att hovrätten skall

 pröva hyresnämndens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

15 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till

fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:352) om rätt till

fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt att 15 § skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

15 §

--------------------------------------------------------------------

 Hyresnämndens beslut enligt Hyresnämndens beslut enligt

denna lag får överklagas hos denna lag får överklagas hos Svea

Svea hovrätt inom tre veckor hovrätt inom tre veckor från den

från den dag beslutet med- dag beslutet meddelades. Över-

delades. Överklagandet skall klagandet skall ges in till

ges in till hyresnämnden. hyresnämnden. Prövningstillstånd

 krävs inte för att hovrätten skall

 pröva hyresnämndens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

16 Förslag till lag om ändring i vattenlagen (1983:291)

 Härigenom föreskrivs i fråga om vattenlagen (1983:291) att 21 kap. 4 § skall

ha följande lydelse

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

21 kap.

4 §

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses i 3 § får I fall som avses i 3 § får

kronofogdemyndigheten meddela kronofogdemyndigheten meddela

särskild handräckning. I fråga om särskild handräckning. I fråga om

sådan handräckning finns be- sådan handräckning finns be-

stämmelser i lagen (1990:746) stämmelser i lagen (1990:746) om

om betalningsföreläggande och betalningsföreläggande och

handräckning. Utslag i sådant mål handräckning. Utslag i sådant mål

överklagas hos vattenöver- överklagas hos vattenöver-

domstolen. domstolen. Prövningstillstånd

 krävs inte för att vattenöverdom-

 stolen skall pröva kronofogde-

 myndighetens utslag.

 Om allmänna intressen berörs, görs ansökan om handräckning av länsstyrelsen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

17 Förslag till lag om ändring i bostadsrättslagen (1991:614)

 Härigenom föreskrivs i fråga om bostadsrättslagen (1991:614) att 3 § skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 §

--------------------------------------------------------------------

 Beslut av hyresnämnden i Beslut av hyresnämnden i frågor

frågor angående inträde i för- angående inträde i föreningen

eningen enligt 2 kap. 10 §, enligt 2 kap. 10 §, skyldighet

skyldighet att upplåta att upplåta bostadsrätt enligt 4

bostadsrätt enligt 4 kap. 6 §, kap. 6 §, fastställande av

fastställande av hyresvillkor hyresvillkor enligt 4 kap. 9 §,

enligt 4 kap. 9 §, godkännande godkännande av stämmobeslut

av stämmobeslut enligt 9 kap. enligt 9 kap. 16 § första stycket

16 § första stycket 1 eller 2 1 eller 2 eller utdömande av

eller utdömande av vite enligt vite enligt 11 kap. 2 § får

11 kap. 2 § får överklagas hos överklagas hos Svea hovrätt inom

Svea hovrätt inom tre veckor tre veckor från den dag beslutet

från den dag beslutet meddelas. meddelas. Överklagandet skall

Överklagandet skall ges in till ges in till hyresnämnden. Pröv-

hyresnämnden. ningstillstånd krävs inte för att

 hovrätten skall pröva hyres-

 nämndens beslut.

 Beslut av hyresnämnden i frågor enligt 7 kap. 11 § får inte överklagas.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

18 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)

 Härigenom föreskrivs i fråga om konkurrenslagen (1993:20) att 64 § skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

64 §1Om något annat inte följer av denna lag tillämpas,

 1. beträffande rättegången i frågor som avses i 63 § första stycket 1-4, vad

som är föreskrivet i rättegångsbalken om tvistemål där förlikning inte är

tillåten, och

 2. beträffande handläggningen av frågor som avses i 63 § första stycket 5 och

6, lagen (1995:000) om domstolsärenden.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som sägs om hovrätten i Vad som sägs om hovrätten i 49,

49, 50 och 52 kap. rättegångs- 50 och 52 kap. rättegångsbalken

balken samt 38 § första stycket samt 38 § första stycket lagen om

ärendelagen skall i stället gälla domstolsärenden skall i stället

Marknadsdomstolen. gälla Marknadsdomstolen.

 Prövningstillstånd krävs inte för

 att Marknadsdomstolen skall

 pröva tingsrättens avgörande.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

**FOOTNOTES**

1 Lydelse enligt lagrådsremiss Ny lag om domstolsärenden.

19 Förslag till lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

 Härigenom föreskrivs i fråga om skuldsaneringslagen (1994:334) att 31 och 32

§§ skall upphöra att gälla.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Om ett ärende inletts före

ikraftträdandet, gäller äldre bestämmelser.

20 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:834) om upphävande av

bostadssaneringslagen (1973:531)

 Härigenom föreskrivs att övergångsbestämmelserna till lagen (1994:834) om

upphävande av bostadssaneringslagen (1973:531) skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Övergångsbestämmelser

 1. Den upphävda lagen gäller fortfarande i ärenden som har väckts vid

hyresnämnden under lagens giltighetstid, dock inte i ärenden enligt 2 a § första

stycket.

 2. Om ett upprustningsåläggande eller ett användningsförbud har meddelats

enligt 2 § första stycket, gäller den upphävda lagen fortfarande i frågor som

rör upprustningen och användningen av den lägenhet som avses med beslutet.

Detsamma gäller om ett beslut har meddelats enligt 2 § andra stycket. Har

åläggandet eller förbudet förfallit, gäller inte vad som nu sagts.

 3. Beslut om förbud enligt 2 a § upphör att gälla samtidigt som den upphävda

lagen.

 4. Den upphävda lagen gäller fortfarande i fråga om en bygglovspliktig åtgärd

för vilken en ansökan om bygglov enligt plan- och bygglagen (1987:10) har gjorts

före lagens upphävande.

--------------------------------------------------------------------

 5. Hyresnämndens beslut i 5. Hyresnämndens beslut i

ärenden som avses i punkterna ärenden som avses i punkterna 1,

1, 2 och 4 får överklagas hos 2 och 4 får överklagas hos Svea

Svea hovrätt inom tre veckor hovrätt inom tre veckor från den

från den dag beslutet med- dag beslutet meddelades. Över-

delades. Överklagandet skall klagandet skall ges in till

ges in till hyresnämnden. hyresnämnden. Prövningstillstånd

 krävs inte för att hovrätten skall

 pröva hyresnämndens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

21 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450)

 Härigenom föreskrivs att 51 § marknadsföringslagen (1995:450) skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

51 §1

--------------------------------------------------------------------

 Vad som sägs i 49, 50 och 52 Vad som sägs i 49, 50 och 52

kap. rättegångsbalken och i 39 § kap. rättegångsbalken och i 39 §

första stycket lagen (1995:000) första stycket lagen (1995:000)

om domstolsärenden om hovrätten om domstolsärenden om hovrätten

skall i mål och ärenden enligt skall i mål och ärenden enligt

denna lag i stället gälla Mark- denna lag i stället gälla

nadsdomstolen. Marknadsdomstolen. Prövnings-

 tillstånd krävs inte för att Mark-

 nadsdomstolen skall pröva tings-

 rättens avgörande.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

**FOOTNOTES**

1 Lydelse enligt lagrådsremiss Ny lag om domstolsärenden.

22 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:000) om domstolsärenden

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen om domstolsärenden (1995:000)

 dels att 38, 39 och 40 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny bestämmelse 38 a § av följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

38 §Den som vill överklaga ett beslut skall göra detta skriftligen. Skrivelsen

skall ha kommit in till den domstol som meddelat beslutet inom tre veckor från

dagen för beslutet

 1. om beslutet innebär att ärendet avgjorts,

 2. om beslutet har meddelats vid ett sammanträde eller

 3. om det vid ett sammanträde har angetts när beslutet kommer att meddelas.

 I annat fall är klagotiden tre veckor från den dag då klaganden fick del av

beslutet.

--------------------------------------------------------------------

 Om prövningstillstånd krävs, Klaganden skall ange de

skall klaganden ange de omstän- omständigheter som åberopas till

digheter som åberopas till stöd stöd för att prövningstillstånd

för att sådant tillstånd skall skall meddelas.

meddelas.

 Den domstol som meddelat beslutet prövar om överklagandet har gjorts i rätt

tid och skall avvisa ett överklagande som har gjorts för sent. Om överklagandet

inte avvisas, skall det tillsammans med övriga handlingar i ärendet sändas över

till den domstol som skall pröva överklagandet.

 Vid överklagande tillämpas i övrigt bestämmelserna i 5 § andra och tredje

styckena, 8 § första stycket samt 9 och 10 §§.

--------------------------------------------------------------------

 38 a §

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 10 §, skall den högre

 rätten besluta om prövningstill-

 stånd skall meddelas. Om det

 behövs skall beslutet föregås av

 skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd avgörs

 får den högre rätten besluta att

 hålla sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde på

 telefon i 42 kap. 10 § rätte-

 gångsbalken skall gälla även vid

 sammanträde enligt andra

 stycket.

39 §Tingsrättens beslut överklagas till hovrätten.

--------------------------------------------------------------------

 I de fall det är särskilt före- I fråga om prövningstillstånd

skrivet får hovrätten pröva ett skall 49 kap. 12-14 a §§ och 15 §

överklagande endast om hovrätten andra stycket rättegångsbalken

har meddelat prövningstillstånd. tillämpas.

 Prövningstillstånd får meddelas

endast om

 1. det är av vikt för ledning

av rättstillämpningen att över-

klagandet prövas av högre

domstol,

 2. anledning förekommer till

ändring i det slut till vilket

tingsrätten kommit eller

 3. det annars finns

synnerliga skäl att pröva

överklagandet.

 I fråga om meddelade pröv-

ningstillstånd skall 54 kap.

11 § tredje stycket rätte-

gångsbalken tillämpas. Meddelas

inte prövningstillstånd står

tingsrättens beslut fast. En

upplysning om detta skall tas

in i hovrättens beslut.

40 §Hovrättens beslut överklagas till Högsta domstolen.

--------------------------------------------------------------------

 Högsta domstolen får pröva I fråga om prövningstillstånd

överklagandet endast om Högsta skall 54 kap. 9, 10, 11 och

domstolen har meddelat pröv- 13 §§, 14 § första stycket första

ningstillstånd. Detta gäller meningen samt 15 § andra stycket

dock inte vid överklagande av rättegångsbalken tillämpas. Avser

ett beslut om avvisning av ett överklagandet ett beslut om av-

överklagande av ett visning av ett överklagande av

hovrättsbeslut. ett hovrättsbeslut skall i

 I fråga om prövningstillstånd stället 54 kap. 9 och 10 a §§, 11 §

tillämpas bestämmelserna i 54 tredje stycket samt 15 § andra

kap. rättegångsbalken. stycket rättegångsbalken tilläm-

 pas.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Om ett ärende inletts före

ikraftträdandet, gäller äldre bestämmelser.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över betänkandet Ett reformerat

hovrättsförfarande (SOU 1995:124)

Remissyttranden har avgetts av Riksdagens ombudsmän, Högsta domstolens

ledamöter, Svea hovrätt, Göta hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge,

Hovrätten för Västra Sverige, Hovrätten för Nedre Norrland, Hovrätten för Övre

Norrland, Huddinge tingsrätt, Linköpings tingsrätt, Lindesbergs tingsrätt, Malmö

tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Gävle tingsrätt, Piteå tingsrätt, Kammarrätten i

Stockholm, Länsrätten i Göteborgs och Bohus län, Justitiekanslern, Hyresnämnden

i Stockholm, Hyresnämnden i Linköping, Domstolsverket, Tjänsteförslagsnämnden

för domstolsväsendet, Notarienämnden, Riksåklagaren, Åklagarmyndigheten i

Stockholm, Regionåklagarmyndigheten i Stockholm, Regionåklagarmyndigheten i

Göteborg, Regionåklagarmyndigheten i Umeå, Statskontoret, Riksrevisionsverket,

Riksskatteverket, Skattemyndigheten i Göteborgs och Bohus län, Skattemyndigheten

i Malmöhus län, Arbetsdomstolen, Kammarkollegiet, Marknadsdomstolen, Konsument-

verket, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i Östergötlands län,

Koncessionsnämnden för miljöskydd, Statens va-nämnd, Övervakningsnämnden i

Malmö, Övervakningsnämnden i Örebro, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet, Juridiska

fakultetsnämnden vid Lunds universitet, Sveriges advokatsamfund, Sveriges

Domareförbund, Stockholms Handelskammare, Centralorganisationen SACO/SR,

Sveriges Industriförbund, Byggentreprenörerna, Sveriges Köpmannaförbund,

Företagarnas Riksorganisation, Sveriges Försäkringsförbund, Svenska Avdelningen

av Internationella Juristkommissionen.

 Hovrätten över Skåne och Blekinge och Hovrätten för Västra Sverige har bifogat

yttranden av respektive hovrätts yngreförening.

 Riksåklagaren har bifogat yttranden av åklagarmyndigheterna i Göteborg och

Malmö samt av regionåklagarmyndigheterna i Karlstad, Gävle och Luleå.

 Regionåklagarmyndigheten i Umeå har bifogat yttranden av åklagarmyndigheterna

i Lycksele, Skellefteå och Umeå.

 Riksskatteverket har bifogat yttranden av kronofogdemyndigheterna i Stockholms

län, Göteborgs och Bohus län och Malmöhus län.

 Centralorganisationen SACO/SR har hänvisat till ett bifogat yttrande av JUSEK.

 Byggentreprenörerna har hänvisat till Sveriges Industriförbunds yttrande.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om rättegångsbalken

 dels att 49 kap. 13 §, 50 kap. 11 §, 51 kap. 11 §, 52 kap. 10 § samt 56 kap.

10 § skall upphöra att gälla,

 dels att 49 kap. 14 § skall betecknas 49 kap. 13 §,

 dels att 1 kap. 3 b §, 6 kap. 6 §, 16 kap. 3 §, 29 kap. 3 §, 49 kap. 12 §, den

nya 13 § och 15 §, 50 kap. 4, 7 och 8 §§, 51 kap. 7 och 8 §§, 52 kap. 6 och

7 §§, 55 kap. 7, 8 och 15 §§, 56 kap. 7 §, 58 kap. 6 § samt rubrikerna till 49

och 54 kap. skall ha följande lydelse,

 dels att det i balken skall införas nya bestämmelser, 49 kap. 14 och 14 a §§,

50 kap. 7 a §, 51 kap. 7 a §, 52 kap. 6 a § och 56 kap. 6 a §, av följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------------------

----

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

3 b §1

 Tingsrätten skall vid huvudförhandling i brottmål bestå av en lagfaren domare

och tre nämndemän. I mål om åtal för brott, för vilket inte är stadgat

lindrigare straff än fängelse i två år, skall rätten dock bestå av en lagfaren

domare och fem nämndemän. Inträffar förfall för någon av nämndemännen sedan

huvudförhandlingen har påbörjats, är rätten dock domför med en lagfaren domare

och två nämndemän eller, i mål som avses i andra meningen, med en lagfaren

domare och fyra nämndemän.

 Vid huvudförhandling i mål om brott för vilket inte är föreskrivet svårare

straff än böter eller fängelse i högst sex månader är tingsrätten domför utan

nämndemän, om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter och

det i målet inte är fråga om företagsbot.

--------------------------------------------------------------------

 Om det föreligger särskilda Om det finns skäl för det, får

skäl med hänsyn till målets antalet lagfarna domare utökas

omfattning eller med en utöver vad som följer av

svårighetsgrad, får antalet första stycket första eller andra

lagfarna domare utökas med en meningen. Detsamma gäller i fråga

utöver vad som följer av första om antalet nämndemän.

stycket första eller andra

meningen. Detsamma gäller i

fråga om antalet nämndemän.

6 kap.

6 §2I protokollet skall berättelser som lämnas under förhör i bevissyfte

antecknas i den omfattning berättelserna kan antas vara av betydelse i målet.

Detsamma gäller vad rätten iakttar vid syn på stället.

--------------------------------------------------------------------

 Första stycket gäller inte be-

rättelser av tilltalade i

brottmål. Vid huvudförhandling i hovrätt

 Vid huvudförhandling i hovrätt behöver berättelser eller iakt-

behöver berättelser eller iakt- tagelser enligt första stycket

tagelser enligt första stycket antecknas endast om anteck-

antecknas endast om anteck- ningen kan antas bli av

ningen kan antas bli av betydelse vid överklagande till

betydelse vid fullföljd till Högsta domstolen. Vid

högsta domstolen. Vid huvud- huvudförhandling i Högsta

förhandling i högsta domstolen domstolen behöver sådana

behöver sådana anteckningar inte anteckningar inte göras.

göras.

16 kap.

3 §3

--------------------------------------------------------------------

 Vid omröstning skall den Vid omröstning skall den

mening gälla, som omfattats av mening gälla, som omfattas av

mer än hälften av rättens leda- mer än hälften av rättens leda-

möter. Om någon mening har möter. Om någon mening har

erhållit hälften av rösterna och erhållit hälften av rösterna och

ordförandens röst är bland dem, ordförandens röst är bland dem,

skall dock den meningen gälla. skall dock den meningen gälla.

 Vid avgörande av en fråga om

 prövningstillstånd enligt 49 kap.

 13 § skall, om en av ledamöterna

 vill meddela prövningstillstånd,

 hans mening gälla.

29 kap.

3 §4Vid omröstning skall den mening gälla som omfattas av mer än hälften av

ledamöterna. Om någon mening har fått hälften av rösterna och denna är den

lindrigaste eller minst ingripande för den tilltalade, skall den meningen gälla.

Kan ingen mening anses som lindrigare eller mindre ingripande, gäller den mening

som fått hälften av rösterna, bland dem ordförandens.

 Om det framförs flera meningar än två utan att någon av dem skall gälla, skall

de röster som är ogynnsammast för den tilltalade läggas samman med de röster som

är därnäst minst förmånliga för honom. Om det behövs, skall sammanläggningen

fortsätta till dess någon mening skall gälla. Kan inte någon mening anses som

ogynnsammare för den tilltalade, skall den mening gälla som har fått flest

röster. Har flera meningar fått lika många röster, gäller den som biträtts av

den främste bland dem som röstat för någon av dessa meningar.

 Ingen mening skall anses lindrigare eller mindre ingripande än någon annan

mening vid omröstning enligt 2 § tredje stycket.

--------------------------------------------------------------------

 Vid avgörande av en fråga om

 prövningstillstånd enligt 49 kap.

 13 § skall, om en av ledamöterna

 vill meddela prövningstillstånd,

 hans mening gälla.

49 kap.

--------------------------------------------------------------------

Om rätten att överklaga tings- Om rätten att överklaga tingsrätts

rätts domar och beslut domar och beslut och om

 prövningstillstånd

12 §5

--------------------------------------------------------------------

 I tvistemål där förlikning om Prövningstillstånd krävs för att

saken är tillåten krävs prövnings- hovrätten skall pröva tingsrättens

tillstånd för att hovrätten skall dom eller slutliga beslut.

pröva tingsrättens dom eller be- Första stycket gäller inte om

slut i mål som handlagts av en avgörandet överklagas av Riks-

lagfaren domare enligt 1 kap. åklagaren, Justitiekanslern

3 d § första stycket och i annat eller någon av Riksdagens

mål där det värde som sägs i 1 ombudsmän i mål om allmänt åtal.

kap. 3 d § tredje stycket

uppenbart inte överstiger bas-

beloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

 Prövningstillstånd behövs inte

om överklagandet avser

 1. ett avgörande i mål som

skall handläggas av tingsrätt i

särskild sammansättning,

 2. ett beslut som rör någon

annan än en part eller en

intervenient,

 3. ett beslut genom vilket

tingsrätten ogillat jäv mot en

domare, eller

 4. ett beslut genom vilket

en missnöjesanmälan eller en

ansökan om återvinning eller ett

överklagande avvisats.

 I fråga om meddelade pröv-

ningstillstånd skall 54 kap. 11 §

tredje stycket tillämpas.

13 §6

--------------------------------------------------------------------

 I brottmål krävs prövningstill-

stånd för att hovrätten skall

pröva en tingsrätts dom genom

vilken den tilltalade inte

dömts till annan påföljd än böter

eller frikänts från ansvar för

brott för vilket det inte är

föreskrivet svårare straff än

fängelse i sex månader.

 Om tingsrätten i en dom i

brottmål även prövat enskilt an-

språk mot den tilltalade, gäller

i den delen bestämmelserna i

12 §. Krävs inte prövnings-

tillstånd enligt första stycket,

eller meddelas sådant prövnings-

tillstånd, och avser överklagan-

det frågan om den tilltalade

skall dömas för den åtalade gär-

ningen, behövs inte prövnings-

tillstånd för ett överklagande

angående enskilt anspråk med

anledning av gärningen.

 Första stycket gäller inte om

domen överklagas av Riksåklaga-

ren, Justitiekanslern eller

någon av Riksdagens ombudsmän.

 Krav på prövningstillstånd en-

ligt första eller andra stycket

omfattar även beslut som får

överklagas endast i samband med

överklagande av dom.

 I fråga om meddelade pröv-

ningstillstånd skall 54 kap. 11 §

tredje stycket tillämpas.

14 §7 13 §

--------------------------------------------------------------------

 Prövningstillstånd får meddelas Prövningstillstånd får meddelas

endast om endast om

 1. det är av vikt för ledning 1. det finns anledning att

av rättstillämpningen att över- betvivla riktigheten av det

klagandet prövas av högre rätt, slut som tingsrätten kommit

 2. anledning förekommer till till,

ändring i det slut tingsrätten 2. det inte utan en prövning

kommit till eller av målet går att bedöma

 3. det annars finns riktigheten av det slut som

synnerliga skäl att pröva tingsrätten kommit till,

överklagandet. 3. det är av vikt för ledning

 av rättstillämpningen att över-

 klagandet prövas av högre rätt,

 eller

 4. det annars finns

 synnerliga skäl att pröva

 överklagandet.

--------------------------------------------------------------------

 14 §

 Prövningstillstånd får begränsas

 till att gälla en viss del av

 domen eller det slutliga be-

 slutet vars utgång inte kan

 påverka andra delar av det

 överklagade avgörandet.

 Ett prövningstillstånd som

 meddelas utan sådan begränsning

 som avses i första stycket gäller

 1. domen eller det slutliga

 beslutet i den utsträckning

 parten har överklagat avgörandet,

 2. överklagade beslut som

 tagits in i domen eller det

 slutliga beslutet och som inte

 angår ett ombud, ett vittne, en

 sakkunnig eller någon annan som

 inte var part eller inter-

 venient i tingsrätten,

 3. överklagade beslut som får

 överklagas endast i samband med

 att domen eller det slutliga

 beslutet överklagas.

 I den utsträckning prövnings-

 tillstånd inte meddelas skall

 tingsrättens dom eller slutliga

 beslut stå fast. En upplysning

 om detta skall tas in i

 hovrättens beslut.

 14 a §

 Avser överklagandet ett beslut

 av tingsrätten som inte är

 slutligt skall 12-14 §§ tillämpas.

 Detta gäller dock inte om

 hovrätten med anledning av

 överklagande av tingsrättens dom

 eller slutliga beslut har

 meddelat prövningstillstånd som

 enligt 14 § andra stycket gäller

 även beslutet.

15 §

--------------------------------------------------------------------

 Krävs prövningstillstånd i hov- Tingsrättens dom eller beslut

rätten, skall tingsrättens dom skall innehålla uppgift om

eller beslut innehålla uppgift kravet på prövningstillstånd i

om detta och om innehållet i 14 hovrätten och om innehållet i 13

§. §.

50 kap.

4 §8Överklagandet skall innehålla uppgifter om

 1. den dom som överklagas,

 2. i vilken del domen överklagas och den ändring i domen som yrkas,

 3. grunderna för överklagandet och i vilket avseende tingsrättens domskäl

enligt klagandens mening är oriktiga,

--------------------------------------------------------------------

 4. de omständigheter som åbe- 4. de omständigheter som åbero-

ropas till stöd för att pas till stöd för att prövnings-

prövningstillstånd skall tillstånd skall meddelas, och

meddelas, när sådant tillstånd

krävs, och

 5. de bevis som åberopas och vad som skall styrkas med varje bevis.

 Har en omständighet eller ett bevis som åberopas i hovrätten inte lagts fram

tidigare, skall klaganden i mål där förlikning om saken är tillåten förklara

anledningen till det. Skriftliga bevis som inte lagts fram tidigare skall ges in

samtidigt med överklagandet. Vill klaganden att det skall hållas ett förnyat

förhör med ett vittne, en sakkunnig eller en part eller förnyad syn på stället,

skall han ange det och skälen till detta. Han skall också ange om han vill att

motparten skall infinna sig personligen vid huvudförhandling i hovrätten.

7§9

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 4 § eller är det föreskrifterna i 4 § första

på annat sätt ofullständigt, stycket 1-3 eller 5 eller andra

skall hovrätten förelägga stycket eller är det på annat sätt

klaganden att avhjälpa bristen. ofullständigt, skall hovrätten

 förelägga klaganden att avhjälpa

 bristen.

 Följer klaganden inte föreläggandet skall överklagandet avvisas, om det är så

ofullständigt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en

rättegång i hovrätten.

--------------------------------------------------------------------

 7 a §

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 6 § eller 7 § andra

 stycket skall hovrätten besluta

 om prövningstillstånd skall

 meddelas. Om det behövs skall

 beslutet föregås av skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd av-

 görs, får hovrätten besluta att

 hålla sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde

 per telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

8 §10

--------------------------------------------------------------------

 Om inte annat följer av andra Om skriftväxling inte har

stycket skall överklagandet skett enligt 7 a §, skall över-

delges motparten med före- klagandet delges motparten med

läggande att svara skriftligen föreläggande att svara

inom en viss tid. skriftligen inom en viss tid.

 Om det är uppenbart att över-

klagandet är ogrundat, får hov-

rätten genast meddela dom i

målet.

 Har tingsrätten avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan åtgärd

enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd, får hovrätten

omedelbart bevilja åtgärden att gälla tills vidare. Har tingsrätten beviljat en

sådan åtgärd eller förklarat att domen får verkställas även om den inte har laga

kraft, får hovrätten omedelbart besluta att tingsrättens beslut tills vidare

inte får verkställas.

51 kap.

7 §11

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 4 § eller är det föreskrifterna i 4 § första

på annat sätt ofullständigt, stycket 1-3 eller 5 eller andra

skall hovrätten förelägga stycket eller är det på annat sätt

klaganden att avhjälpa bristen. ofullständigt, skall hovrätten

 förelägga klaganden att avhjälpa

 bristen.

 Följer klaganden inte föreläggandet skall överklagandet avvisas, om det är så

ofullständigt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en

rättegång i hovrätten.

--------------------------------------------------------------------

 7 a §

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 6 § eller 7 § andra

 stycket skall hovrätten, utom i

 fall som avses i 49 kap. 12 §

 andra stycket, besluta om

 prövningstillstånd skall med-

 delas. Om det behövs skall

 beslutet föregås av skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd avgörs

 får hovrätten besluta att hålla

 sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde

 per telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

--------------------------------------------------------------------

8 §12

--------------------------------------------------------------------

 Om inte annat följer av andra Om skriftväxling inte har

stycket skall överklagandet skett enligt 7 a §, skall över-

delges motparten med klagandet delges motparten med

föreläggande att svara föreläggande att svara

skriftligen inom en viss tid. skriftligen inom en viss tid. I

Uppgift om målsägandes eller mål om allmänt åtal får överkla-

vittnens ålder, yrke och bo- gandet dock översändas till åkla-

stadsadress som saknar garen utan delgivning. Uppgift

betydelse för åtalet skall inte om målsägandes eller vittnens

framgå av de handlingar som ålder, yrke och bostadsadress

delges den tilltalade i mål om som saknar betydelse för åtalet

allmänt åtal. skall inte framgå av de hand-

 Om det är uppenbart att över- lingar som delges den

klagandet är ogrundat, får hov- tilltalade i mål om allmänt åtal.

rätten genast meddela dom i

målet.

 Har tingsrätten avslagit ett yrkande om en åtgärd som avses i 26-28 kap. eller

upphävt ett beslut om en sådan åtgärd, får hovrätten omedelbart bevilja åtgärden

att gälla tills vidare. Har tingsrätten beviljat en sådan åtgärd, får hovrätten

omedelbart besluta att tingsrättens beslut tills vidare inte får verkställas. I

frågor om häktning, reseförbud eller omhändertagande enligt 28 kap. brottsbalken

får hovrätten ändra tingsrättens beslut även om motparten inte hörts.

 Om hovrätten beslutat häkta någon som inte är personligen närvarande vid

rätten, skall 24 kap. 17 § tredje och fjärde styckena tillämpas.

52 kap.6 §13

--------------------------------------------------------------------

 Uppfyller överklagandet inte Uppfyller överklagandet inte

föreskrifterna i 3 § eller är det föreskrifterna i 3 § första styc-

på annat sätt ofullständigt, ket 1-3 eller 5 eller andra

skall hovrätten förelägga stycket eller är det på annat sätt

klaganden att avhjälpa bristen. ofullständigt, skall hovrätten

 förelägga klaganden att avhjälpa

 bristen.

 Följer klaganden inte föreläggandet skall överklagandet avvisas, om det är så

ofullständigt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en

rättegång i hovrätten.

6 a §

--------------------------------------------------------------------

 Om överklagandet inte avvisas

 enligt 5 § eller 6 § andra

 stycket skall hovrätten, utom i

 fall som avses i 49 kap. 12 §

 andra stycket, besluta om pröv-

 ningstillstånd skall meddelas.

 Om det behövs skall beslutet

 föregås av skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd av-

 görs, får hovrätten besluta att

 hålla sammanträde. Till ett sådant

 sammanträde skall parterna

 kallas.

 Vad som sagts om sammanträde

 per telefon i 42 kap. 10 § skall

 gälla även vid sammanträde enligt

 andra stycket.

7 §14

--------------------------------------------------------------------

 Om hovrätten finner att kla- Om hovrätten finner att kla-

gandens motpart bör höras an- gandens motpart bör höras angående

gående överklagandet, skall över- överklagandet och skriftväxling

klagandet delges honom med inte har skett enligt 6 a §,

föreläggande att svara skall överklagandet delges mot-

skriftligen inom en viss tid. parten med föreläggande att svara

 skriftligen inom en viss tid.

 Det överklagade beslutet får inte utan att motparten har lämnats tillfälle att

yttra sig ändras såvitt angår hans rätt.

 Har tingsrätten i tvistemål avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan

åtgärd enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd eller i

brottmål avslagit yrkande om en åtgärd som avses i 26-28 kap. eller upphävt ett

beslut om en sådan åtgärd, får hovrätten omedelbart bevilja åtgärden att gälla

tills vidare. Har tingsrätten beviljat en sådan åtgärd eller förklarat att

beslutet får verkställas även om det inte har laga kraft, får hovrätten

omedelbart besluta att tingsrättens beslut tills vidare inte får verkställas.

Hovrätten får också ändra tingsrättens beslut i fråga om häktning, tillstånd

till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § eller reseförbud utan att höra

motparten.

54 kap.

--------------------------------------------------------------------

Om rätten att överklaga hovrätts Om rätten att överklaga hovrätts

domar och beslut domar och beslut och om

 prövningstillstånd

55 kap.

7 §15

--------------------------------------------------------------------

 Behövs prövningstillstånd, Krävs prövningstillstånd, skall

skall Högsta domstolen besluta Högsta domstolen besluta om

om sådant tillstånd skall med- sådant tillstånd skall meddelas.

delas. När det finns skäl för Om det behövs skall beslutet

det, får frågan tas upp utan att föregås av skriftväxling.

skriftväxling har skett.

8 §16

--------------------------------------------------------------------

 Om inte annat följer av 7 §, Om skriftväxling inte har

skall överklagandet delges mot- skett enligt 7 §, skall överkla-

parten med föreläggande att gandet delges motparten med

svara skriftligen inom en viss föreläggande att svara

tid. Uppgift om målsägandes skriftligen inom en viss tid. I

eller vittnens ålder, yrke och mål om allmänt åtal får

bostadsadress som saknar överklagandet dock översändas till

betydelse för åtalet skall inte åklagaren utan delgivning.

framgå av de handlingar som Uppgift om målsägandes eller

delges den tilltalade i mål om vittnens ålder, yrke och

allmänt åtal. bostadsadress som saknar be-

 tydelse för åtalet skall inte

 framgå av de handlingar som

 delges den tilltalade i mål om

 allmänt åtal.

 Har hovrätten i tvistemål avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan

åtgärd enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd eller i

brottmål avslagit ett yrkande om en åtgärd som avses i 26-28 kap. eller upphävt

ett beslut om sådan åtgärd, får Högsta domstolen omedelbart bevilja åtgärden att

gälla tills vidare. Har hovrätten beviljat en sådan åtgärd eller förklarat att

domen får verkställas även om den inte har laga kraft, eller fastställt

tingsrätts beslut om det, får Högsta domstolen omedelbart besluta att

tingsrättens eller hovrättens beslut tills vidare inte får verkställas. I frågor

om häktning eller reseförbud får Högsta domstolen ändra hovrättens beslut även

om motparten inte hörts.

15 §17Vid rättegången i Högsta domstolen skall i övrigt följande bestämmelser

tillämpas:

 1. i tvistemål, 50 kap. 10 § tredje och fjärde styckena, 12 §, 14- 22 §§, 24 §

och 25 § första och andra styckena och

--------------------------------------------------------------------

 2. i brottmål, 51 kap. 8 § 2. i brottmål, 51 kap. 8 §

fjärde stycket, 10 § tredje och tredje stycket, 10 § tredje och

fjärde styckena, 12 §, 14-22 §§, fjärde styckena, 12 §, 14-22 §§

samt 23 a, 24, 25 och 30 §§. samt 23 a, 24, 25 och 30 §§.

 Det som sägs i 50 kap. 26-29 §§ rörande tvistemål samt i 51 kap. 26-29 §§

rörande brottmål om undanröjande av tingsrätts dom och om återförvisning gäller

för Högsta domstolen i fråga om lägre rätts dom.

56 kap.

6 a §

--------------------------------------------------------------------

 Krävs prövningstillstånd, skall

 Högsta domstolen besluta om

 sådant tillstånd skall meddelas.

 Om det behövs skall beslutet

 föregås av skriftväxling.

7 §18

--------------------------------------------------------------------

 Om Högsta domstolen finner Om Högsta domstolen finner att

att klagandens motpart bör höras klagandens motpart bör höras

angående överklagandet, skall angående överklagandet och

överklagandet delges honom med skriftväxling inte har skett

föreläggande att svara enligt 6 a §, skall överklagandet

skriftligen inom en viss tid. delges motparten med föreläggande

 att svara skriftligen inom en

 viss tid.

58 kap.

6 §19

--------------------------------------------------------------------

 Om resningsansökningen inte Om resningsansökningen inte

avvisas, skall den tillsammans avvisas, skall den tillsammans

med därvid fogade handlingar med därvid fogade handlingar

delges motparten. Denne skall delges motparten. Gäller ansök-

samtidigt föreläggas att inkomma ningen resning i mål om allmänt

med skriftlig förklaring. Om åtal får den dock översändas till

ansökningen är ogrundad, får den åklagaren utan delgivning.

dock avslås omedelbart. Motparten skall samtidigt före-

 läggas att inkomma med skriftlig

 förklaring. Om ansökningen är

 ogrundad, får den dock avslås

 omedelbart.

--------------------------------------------------------------------

 Om prövning av ansökningen Om prövning av ansökningen sker

sker i hovrätt tillämpas 52 kap. i hovrätt, tillämpas 52 kap. 8,

8-12 §§. Om ansökningen tas upp 9, 11 och 12 §§. Om ansökningen

omedelbart av Högsta domstolen, tas upp omedelbart av Högsta

tillämpas 56 kap. 8, 9 och 11 §§. domstolen, tillämpas 56 kap. 8,

 9 och 11 §§.

 Rätten får förordna att, till dess annat föreskrivs, vidare åtgärder för

verkställighet av domen inte skall äga rum.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998. I fråga om domar och beslut som

har meddelats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1989:656.

2 Senaste lydelse 1987:747.

3 Senaste lydelse 1993:514.

4 Senaste lydelse 1988:1369.

5 Senaste lydelse 1994:1034.

6 Senaste lydelse 1994:1034.

7 Senaste lydelse 1994:1034.

8 Senaste lydelse 1994:1034.

9 Senaste lydelse 1994:1034.

10 Senaste lydelse 1994:1034.

11 Senaste lydelse 1994:1034.

12 Senaste lydelse 1994:1034.

13 Senaste lydelse 1994:1034.

14 Senaste lydelse 1994:1034.

15 Senaste lydelse 1994:1034.

16 Senaste lydelse 1994:1034.

17 Senaste lydelse 1994:1034.

18 Senaste lydelse 1994:1034.

19 Senaste lydelse 1996:157.

2 Förslag till lag om ändring i brottsbalken

 Härigenom föreskrivs att 37 kap. 8 § brottsbalken skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

37 kap.

8 §1Bestämmelserna i 7 § första stycket tillämpas på motsvarande sätt

beträffande den som har dömts till skyddstillsyn.

--------------------------------------------------------------------

 Den som har dömts till Den som har dömts till

skyddstillsyn får hos hovrätten skyddstillsyn får hos hovrätten

överklaga ett beslut av övervak- överklaga ett beslut av övervak-

ningsnämnd i frågor som avses i ningsnämnd i frågor som avses i

26 kap. 15 § eller 28 kap. 7 26 kap. 15 § eller 28 kap. 7

eller 11 §. Skrivelsen skall eller 11 §. Skrivelsen skall ges

ges in till övervakningsnämnden. in till övervakningsnämnden.

Klagotiden räknas från den dag då Klagotiden räknas från den dag då

klaganden fick del av klaganden fick del av beslutet.

beslutet. I hovrätten tillämpas I hovrätten tillämpas bestämmel-

bestämmelserna i rättegångsbalken serna i rättegångsbalken om över-

om överklagande av tingsrätts klagande av tingsrätts beslut.

beslut. Prövningstillstånd krävs inte för

 att hovrätten skall pröva övervak-

 ningsnämndens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1037.

3 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

 Härigenom föreskrivs att 18 kap. 16 a § utsökningsbalken skall upphöra att

gälla vid utgången av år 1997. I fråga om beslut som meddelats före

ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

4 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt

 Härigenom föreskrivs att 60 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

60 §1

--------------------------------------------------------------------

 Beskattningsmyndighetens be- Beskattningsmyndighetens be-

slut får överklagas till slut får överklagas till hovrätten

hovrätten av en enskild part av en enskild part eller av den

eller av den enligt 64 § 1 enligt 64 § 1 mom. förordnade

mom. förordnade gransk- granskningsmyndigheten. Vid

ningsmyndigheten. Vid över- överklagande gäller lagen

klagande gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden.

(1996:242) om domstolsärenden. Prövningstillstånd krävs inte för

 att hovrätten skall pröva

 skattemyndighetens beslut om

 gåvoskatt.

 Om beskattningsmyndighetens beslut innefattar prövning av en fråga om

fastställande, eftergift eller återvinning av skatt, får överklagande ske inom

tre år från beslutets dag. När en skattskyldig vitsordat en anmärkning, som

framställts av granskningsmyndigheten, skall det vid överklagandet anses som om

beskattningsmyndigheten meddelat beslut om skattens fastställande när

granskningsmyndigheten fått meddelande om vitsordandet. I sådant fall skall ett

överklagande ges in till hovrätten. Har ena parten överklagat beslutet och vill

även motparten överklaga det, skall dock dennes överklagande ha kommit in till

beskattningsmyndigheten eller till hovrätten inom två månader från det att

delgivning som avses i 15 § lagen (1996:242) om domstolsärenden har skett. Pröv-

ningen av om motparten har överklagat i rätt tid skall alltid göras av

hovrätten.

 När ett beslut som avses i andra stycket överklagas skall hovrätten, om målet

tas upp till prövning, alltid ge klagandens motpart tillfälle att yttra sig.

 Beslut av beskattningsmyndigheten i frågor som avses i 17 och 26 §§ får inte

överklagas. Har någon förelagts att vid vite fullgöra en uppgift som anges i 26

§, får dock föreläggandet komma under prövning i samband med överklagande av

beslut om vitets utdömande.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1996:253.

5 Förslag till lag om ändring i patentlagen (1967:837)

 Härigenom föreskrivs att 9 kap. 67 § patentlagen (1967:837) skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

9 kap.

67 §1

 Hovrätten är i mål, i vars avgörande i tingsrätten tekniskt sakkunnig ledamot

deltagit, domför med tre lagfarna och två tekniskt sakkunniga ledamöter. Har tre

lagfarna ledamöter deltagit i tingsrättens avgörande, skall dock minst fyra

lagfarna ledamöter delta i hovrättens avgörande. Fler än fem lagfarna och tre

tekniskt sakkunniga ledamöter får inte sitta i rätten.

 Om hovrätten finner att medverkan av tekniskt sakkunniga ledamöter

uppenbarligen inte behövs, är hovrätten domför utan sådana ledamöter.

--------------------------------------------------------------------

 Vid behandling av frågor om

 prövningstillstånd skall hovrätten

 bestå av tre lagfarna ledamöter.

 En tekniskt sakkunnig ledamot

 får dock ingå i rätten i stället

 för en av de lagfarna ledamöter-

 na.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1986:233.

6 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar i

fastighetsmål

 Härigenom föreskrivs att 13 § lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

13 §1

 I annat fastighetsmål än som avses i 3 § andra stycket skall en teknisk

ledamot ingå i hovrätten, såvida inte hovrätten finner att medverkan av en sådan

ledamot uppenbart inte är behövlig. Om särskilda skäl föreligger, kan efter

hovrättens bestämmande två tekniska ledamöter ingå i hovrätten.

 I mål som avses i 3 § andra stycket får efter hovrättens bestämmande en

teknisk ledamot ingå i rätten, om målets beskaffenhet eller något annat särskilt

skäl föranleder det.

--------------------------------------------------------------------

 Vid behandling av frågor om

 prövningstillstånd får en teknisk

 ledamot ingå i rätten i stället för

 en av de lagfarna ledamöterna.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1990:1130.

7 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

 Härigenom föreskrivs att 60 § miljöskyddslagen (1969:387) skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

60 §1Den som vill överklaga skall göra detta skriftligen. Skrivelsen skall ges

in till nämnden inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet.

--------------------------------------------------------------------

 I övrigt tillämpas vid över- I övrigt tillämpas vid över-

klagande av ett beslut som klagande av ett beslut som

innebär att saken avgörs innebär att saken avgörs

bestämmelserna i rättegångsbalken bestämmelserna i rättegångsbalken

om överklagande av tingsrätts om överklagande av tingsrätts

domar i tvistemål där förlikning domar i tvistemål där förlikning

om saken inte är tillåten. Vid om saken inte är tillåten. Vid

överklagande av annat beslut överklagande av annat beslut

tillämpas bestämmelserna i tillämpas bestämmelserna i

rättegångsbalken om överklagande rättegångsbalken om överklagande

av tingsrätts beslut. av tingsrätts beslut. Pröv-

 ningstillstånd krävs inte för att

 hovrätten skall pröva Kon-

 cessionsnämndens beslut.

 I fråga om rättegångskostnaderna tillämpas rättegångsbalkens bestämmelser om

allmänt åtal. Beträffande Naturvårdsverket gäller i stället för bestämmelserna i

rättegångsbalken om föreläggande för part och parts utevaro i tvistemål det som

är föreskrivet för åklagare.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1040.

8 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift

 Härigenom föreskrivs att 10 a § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift skall

ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

10 a §1

--------------------------------------------------------------------

 Hovrätten får inte pröva ett

överklagande av ett beslut av

en tingsrätt, om inte hovrätten

meddelat prövningstillstånd.

 Prövningstillstånd behövs inte

om överklagandet avser beslut

som rör någon annan än en part,

beslut i vilket tingsrätten

ogillat jäv mot en domare eller

beslut genom vilket en anmälan

av bestridande avvisas.

 Hovrättens beslut får inte överklagas av en enskild part. Hovrätten får dock

tillåta att beslutet överklagas, om det finns särskilda skäl för en prövning om

tillstånd skall ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 rättegångsbalken.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998. I fråga om beslut som meddelats

före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1996:257.

9 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd

 Härigenom föreskrivs att 21 § lagen (1976:839) om Statens va-nämnd skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

21 §1Den som vill överklaga skall göra detta skriftligen. Skrivelsen skall ges

in till nämnden inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet.

--------------------------------------------------------------------

 I övrigt tillämpas vid överkla- I övrigt tillämpas vid överkla-

gande av ett beslut genom gande av ett beslut genom

vilket saken avgörs, om inte vilket saken avgörs, om inte

annat följer av 22 §, annat följer av 22 §,

bestämmelserna i rättegångsbalken bestämmelserna i rättegångsbalken

om överklagande av tingsrätts om överklagande av tingsrätts

domar i tvistemål. Vid domar i tvistemål. Vid

överklagande av annat beslut överklagande av annat beslut

tillämpas bestämmelserna i tillämpas bestämmelserna i

rättegångsbalken om överklagande rättegångsbalken om överklagande

av tingsrätts beslut. av tingsrätts beslut. Pröv-

 ningstillstånd krävs inte för att

 hovrätten skall pröva nämndens

 beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1044.

10 Förslag till lag om ändring i vattenlagen (1983:291)

 Härigenom föreskrivs att 13 kap. 11 § och 21 kap. 4 § vattenlagen (1983:291)

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

13 kap.

11 §

 För fullgörande av Svea hovrätts uppgifter som vattenöverdomstol skall det,

förutom lagfarna ledamöter, finnas vattenrättsråd. Dessa skall ha teknisk

utbildning och erfarenhet av vattenfrågors behandling. Tjänst som vattenrättsråd

tillsätts av regeringen.

 Vattenöverdomstolen är domför med fyra ledamöter, av vilka minst tre skall

vara lagfarna. Fler än fem ledamöter får inte delta.

--------------------------------------------------------------------

 Vid behandling av frågor om

 prövningstillstånd skall Vatten-

 överdomstolen bestå av tre

 lagfarna domare. Ett vatten-

 rättsråd får dock ingå i rätten i

 stället för en av de lagfarna

 ledamöterna.

21 kap.

4 §1

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses i 3 § får I fall som avses i 3 § får

kronofogdemyndigheten meddela kronofogdemyndigheten meddela

särskild handräckning. I fråga om särskild handräckning. I fråga om

sådan handräckning finns be- sådan handräckning finns be-

stämmelser i lagen (1990:746) stämmelser i lagen (1990:746) om

om betalningsföreläggande och betalningsföreläggande och

handräckning. Utslag i sådant mål handräckning. Utslag i sådant mål

överklagas hos vattenöver- överklagas hos Vattenöver-

domstolen. domstolen. Prövningstillstånd

 krävs inte för att Vattenöverdom-

 stolen skall pröva kronofogde-

 myndighetens utslag.

 Om allmänna intressen berörs, görs ansökan om handräckning av länsstyrelsen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1991:869.

11 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande

och handräckning

 Härigenom föreskrivs att 58 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och

handräckning skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

58 §1

--------------------------------------------------------------------

 Vid överklagande av krono- Vid överklagande av krono-

fogdemyndighetens utslag och fogdemyndighetens utslag och

beslut samt vid handläggningen beslut samt vid handläggningen i

i domstol tillämpas 18 kap. 1, domstol tillämpas 18 kap. 1 och

8-11 och 16 a §§ utsöknings- 8-11 §§ utsökningsbalken.

balken.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1993:520.

12 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)

 Härigenom föreskrivs att 64 § konkurrenslagen (1993:20) skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

64 §1Om något annat inte följer av denna lag tillämpas,

 1. beträffande rättegången i frågor som avses i 63 § första stycket 1-4, vad

som är föreskrivet i rättegångsbalken om tvistemål där förlikning inte är

tillåten, och

 2. beträffande handläggningen av frågor som avses i 63 § första stycket 5 och

6, lagen (1996:242) om domstolsärenden.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som sägs om hovrätten i Vad som sägs om hovrätten i 49,

49, 50 och 52 kap. rättegångs- 50 och 52 kap. rättegångsbalken

balken samt 39 § första stycket samt 39 § första stycket lagen om

lagen om domstolsärenden skall domstolsärenden skall i stället

i stället gälla Marknadsdom- gälla Marknadsdomstolen.

stolen. Prövningstillstånd krävs inte för

 att Marknadsdomstolen skall

 pröva tingsrättens avgörande. Om

 det är uppenbart att ett

 överklagande är ogrundat, får

 Marknadsdomstolen meddela dom i

 målet utan att motparten har

 fått tillfälle att yttra sig.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1996:266.

13 Förslag till lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

 Härigenom föreskrivs att 31 § skuldsaneringslagen (1994:334) skall upphöra att

gälla vid utgången av år 1997. I fråga om beslut som meddelats före

ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

14 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:831) om rättegången i vissa

hyresmål i Svea hovrätt

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1994:831) om rättegången i vissa hyresmål

i Svea hovrätt skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §

--------------------------------------------------------------------

 I fråga om en sådan rättegång I fråga om en sådan rättegång

skall hovrätten tillämpa 52 kap. skall hovrätten tillämpa 52 kap.

rättegångsbalken, om inte annat rättegångsbalken, om inte annat

följer av denna eller annan följer av denna eller annan lag.

lag. Prövningstillstånd krävs inte för

 att hovrätten skall pröva hyres-

 nämndens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

15 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450)

 Härigenom föreskrivs att 51 § marknadsföringslagen (1995:450) skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

51 §

--------------------------------------------------------------------

 Vad som sägs i 49, 50 och 52 Vad som sägs i 49, 50 och 52

kap. rättegångsbalken och i 39 § kap. rättegångsbalken och i 39 §

första stycket lagen (1996:242) första stycket lagen (1996:242)

om domstolsärenden om hovrätten om domstolsärenden om hovrätten

skall i mål och ärenden enligt skall i mål och ärenden enligt

denna lag i stället gälla Mark- denna lag i stället gälla

nadsdomstolen. Marknadsdomstolen. Prövnings-

 tillstånd krävs inte för att Mark-

 nadsdomstolen skall pröva tings-

 rättens avgörande. Om det är

 uppenbart att ett överklagande är

 ogrundat, får Marknadsdomstolen

 meddela dom i målet utan att

 motparten har fått tillfälle att

 yttra sig.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

16 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:242) om domstolsärenden

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen om domstolsärenden (1996:242)

 dels att 38 och 39 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny bestämmelse, 38 a §, av följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

38 §Den som vill överklaga ett beslut skall göra detta skriftligen. Skrivelsen

skall ha kommit in till den domstol som meddelat beslutet inom tre veckor från

dagen för beslutet

 1. om beslutet innebär att ärendet avgjorts,

 2. om beslutet har meddelats vid ett sammanträde eller

 3. om det vid ett sammanträde har angetts när beslutet kommer att meddelas.

 I annat fall är klagotiden tre veckor från den dag då klaganden fick del av

beslutet.

--------------------------------------------------------------------

 Om prövningstillstånd krävs, Klaganden skall ange de

skall klaganden ange de omstän- omständigheter som åberopas till

digheter som åberopas till stöd stöd för att prövningstillstånd

för att sådant tillstånd skall skall meddelas.

meddelas.

 Den domstol som meddelat beslutet prövar om överklagandet har gjorts i rätt

tid och skall avvisa ett överklagande som har gjorts för sent. Om överklagandet

inte avvisas, skall det tillsammans med övriga handlingar i ärendet sändas över

till den domstol som skall pröva överklagandet.

 Vid överklagande tillämpas i övrigt bestämmelserna i 7 §, 8 § första stycket

samt 9 och 10 §§.

--------------------------------------------------------------------

 38 a §

 Om det behövs skall den högre

 rättens beslut i frågan om

 prövningstillstånd föregås av

 skriftväxling.

 Om det finns särskilda skäl att

 höra en part muntligen innan

 frågan om prövningstillstånd av-

 görs, får hovrätten besluta att

 hålla sammanträde.

39 §Tingsrättens beslut överklagas till hovrätten.

--------------------------------------------------------------------

 I de fall det är särskilt före- I fråga om prövningstillstånd

skrivet får hovrätten pröva ett tillämpas 49 kap. 12-15 §§ rätte-

överklagande endast om hovrätten gångsbalken.

har meddelat prövningstillstånd.

 Prövningstillstånd får meddelas

endast om

 1. det är av vikt för ledning

av rättstillämpningen att över-

klagandet prövas av högre

domstol,

 2. anledning förekommer till

ändring i det slut till vilket

tingsrätten kommit eller

 3. det annars finns

synnerliga skäl att pröva

överklagandet.

 I fråga om meddelade pröv-

ningstillstånd skall 54 kap.

11 § tredje stycket rätte-

gångsbalken tillämpas. Meddelas

inte prövningstillstånd står

tingsrättens beslut fast. En

upplysning om detta skall tas

in i hovrättens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998. I fråga om beslut som meddelats

före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-01-28

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 19 december 1996 (Justitedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring

i rättegångsbalken m.fl.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Göran[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

I lagrådsremissen föreslås på grundval av hovrättsprocessutredningens betänkande

SOU 1995:124 och remissbehandlingen av detta den principiellt och praktiskt

viktiga förändringen att krav på prövningstillstånd allmänt skall gälla, när en

tingsrätts avgörande i ett mål eller ärende överklagas till hovrätt. Undantag

från kravet föreslås enbart för de speciella fall då Riksåklagaren,

Justitiekanslern eller någon av Riksdagens ombudsmän överklagar ett

tingsrättsavgörande i brottmål.

 Reformförslaget utgör ett led i det sedan ett antal år tillbaka pågående

arbetet på att göra domstolsväsendet mer ändamålsenligt än hittills, bl.a. genom

att renodla domstolarnas arbetsuppgifter och skapa en mer effektiv

funktionsfördelning mellan domstolsinstanserna så att tyngdpunkten i

rättskipningen klarare förläggs till första instans. Närmare bestämt anges det

nu presenterade förslaget gå ut på att anpassa hovrättsprocessen så att

förfarandet bättre än för närvarande svarar mot hovrättens uppgifter i

instansordningen. Förslaget ger, som framgår inte minst av synpunkter och

diskussion i åtskilliga remissyttranden, anledning att överväga om

rättssäkerhetsaspekterna tillgodoses i tillräcklig mån i ett system med ett

generellt krav på prövningstillstånd i andra instans för tvistemål, brottmål och

domstolsärenden.

 Av lagrådsremissen framgår att förslaget till nya förfaranderegler har

utarbetats i medvetande om de rättssäkerhetsproblem som kan vara förknippade med

ett kraftigt utvidgat prövningstillståndssystem i hovrätt. Bedömningen i

remissen är att det med förhållandevis generösa regler om förutsättningarna för

att bevilja prövningstillstånd och med nya regler om muntlig förhandling inför

avgörandet av prövningstillståndsfrågan bör vara möjligt att minimera - men inte

helt utesluta - risken att felaktiga tingsrättsavgöranden inte fångas upp och

överprövas fullt ut utan i stället blir bestående. Lagrådet kan instämma i

detta. Det bör samtidigt framhållas att inte ens en - med förslagets terminologi

- förfinad lagreglering av kriterierna för prövningstillstånd gärna kan göras

särdeles detaljerad. Avgörandena i prövningstillståndsfrågor kommer därmed att

bygga på hur kriterierna tolkas och tillämpas i det särskilda fallet.

Regleringen får dock inte utformas så att den onödigtvis lämnar öppet för

domstolens fria val huruvida tillstånd skall meddelas eller inte. Att det i en

del fall kommer att finnas utrymme för skilda uppfattningar när mer allmänt

formulerade prövningstillståndsregler skall omsättas i praktisk tillämpning

måste godtas och det låter sig också säga att remissförslaget har beaktat

förhållandet genom de regler som upptagits om hovrättens sammansättning och om

omröstning vid beslut i fråga om prövningstillstånd.

 Det sagda innebär att det är förenat med svårigheter att på förhand med större

mått av säkerhet bedöma hur systemet med generellt prövningstillstånd kommer att

utfalla. Avgörande för resultatet blir således till stor del hur hovrätterna

kommer att hantera regleringen. Detta bör dock inte ses som något avgörande

argument emot reformen från rättssäkerhetssynpunkt. Först om hovrätternas

beslutsfattande skulle i någon utsträckning komma att röna inflytande av sådana

omständigheter som hög måltillströmning, stora målbalanser eller ledamöternas

arbetsbörda synes anledning finnas till oro. Särskilt som remissförslaget klart

och tydligt bygger på en ordning med generös dispensgivning bör farhågor inte

behöva hysas om en tillämpning som styrs av sådana ovidkommande hänsyn. Den här

antydda problemställningen bör emellertid inte lämnas obeaktad när resurs- och

organisationsfrågorna konkret skall lösas för hovrätternas del framöver. Om

utvecklingen så småningom skulle leda till att den andel av de till hovrätten

överklagade målen i vilken prövningstillstånd vägras mycket påtagligt överstiger

vad som förefaller ha beräknats i remissen, kan det finnas skäl att överväga

särskilda åtgärder bl.a. av hänsyn till intresset att allmänhetens förtroende

för rättskipningen vidmakthålls.

 De överväganden i remissen som leder fram till det föreslagna generella kravet

på prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt utgår från hovrättens

huvuduppgifter att, efter en kontroll av den materiella riktigheten av ett

tingsrättsavgörande, rätta eventuella felaktigheter i detta avgörande samt att

kontrollera handläggningen och ha ett ansvar för rättsbildningen. Den

överprövning som sker i hovrätten låter sig emellertid inte alltid utan vidare

inordnas i sådana kategorier. Så t.ex. ärhuvudfrågan i många mål beroende av en

skälighetsprövning av sådant slag att det är svårt att beteckna en viss

bedömning som den enda riktiga. En stor grupp av mål som ofta har denna karaktär

utgörs av sådana brottmål där överklagandet avser tingsrättens straffmätning. I

många av de fall då hovrätten väljer ett lägre straff än tingsrätten skulle det

vara främmande för tanken att beteckna tingsrättens avgörande som felaktigt

eller materiellt oriktigt. Detta hindrar inte att det kan ses som ett värdefullt

inslag i rättskipningen att den tilltalade i varje fall vid längre frihetsstraff

alltid har rätt att få sin sak fullständigt prövad i två instanser och att

därvid vara personligen närvarande.

 Vid remissbehandlingen har tanken väckts att, även i ett system med utvidgat

krav på prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt, en fullständig

prövning i händelse av överklagande likväl skulle vara obligatorisk i vissa

slags mål, t.ex. mål där längre frihetsstraff döms ut. I remissen avvisas denna

tanke huvudsakligen med det argumentet att man med en sådan ordning skulle utgå

från att ett system med prövningstillstånd leder till ett mindre rättssäkert

resultat och att vissa typer av mål därmed skulle få en mindre rättssäker

behandling än andra. Det kan ifrågasättas om detta argument är övertygande. Både

i vår rättegångsordning och i utländska rättssystem finns åtskilliga domförhets-

och handläggningsregler som innebär att proceduren kan gestalta sig på olika

sätt beroende på tvisteföremålets värde eller brottets svårhet. Sådana regler

vilar i allmänhet på tanken att proceduren bör anpassas till hur betydelsefull

den fråga är som har gjorts till föremål för prövning. En motsvarande ordning

på förevarande område skulle därför inte ha tett sig systemfrämmande.

 En viss möjlighet till kontroll av hovrätternas tillämpning av en ordning med

generellt krav på prövningstillstånd erbjuder sig genom att ett beslut av

hovrätt att ej meddela prövningstillstånd avses kunna överklagas till Högsta

domstolen. Hur de för Högsta domstolen gällande dispensreglerna skall tillämpas

i dessa fall kan emellertid vara föremål för viss tvekan med hänsyn till att ett

överklagande inte kommer att avse målet i sak utan endast beslutet att inte

meddela prövningstillstånd (jfr Lagrådets yttrande i prop. 1973:87 s. 234). De

tillämpningssvårigheter som härvid uppkommer har belysts i den

rättsvetenskapliga litteraturen (se Welamson, Rättegång VI, 3 uppl. s. 169 f),

där det har antagits att Högsta domstolen i frågor rörande prejudikatdispens i

hovrätt anser skäl till ändring vara dispensgrund. Detta torde överensstämma med

nuvarande praxis. Hur dispensreglerna för Högsta domstolen bör tillämpas i andra

fall då hovrätten ej funnit skäl att meddela prövningstillstånd - t.ex. då

rättegångsfel har förekommit i tingsrätten - kan vara mera osäkert. Som framgår

av Högsta domstolens ledamöters remissyttrande har hithörande frågor visserligen

kunnat hanteras inom ramen för nuvarande ordning, men mot bakgrund av att fall

av nu avsett slag med den föreslagna ordningen kommer att bli långt vanligare än

hittills skulle det ha varit värdefullt om frågan hade belysts i remissen. Det

kan finnas skäl att i lämpligt sammanhang göra en översyn av den nu aktuella

problematiken både för Högsta domstolens och för Regeringsrättens del.

 Remissförslaget ger vidare anledning för Lagrådet att något beröra frågan

huruvida reformens syfte - att anpassa processreglerna till hovrätternas

uppgifter och därmed åstadkomma bättre resursutnyttjande - kan väntas bli

tillgodosett med den utformning som förslaget fått. Härvid är först att märka

att den begränsade utvärdering av 1993 års prövningstillståndsreform som kunnat

göras i detta lagstiftningsärende inte har gett något säkert underlag eller ens

någon egentlig vägledning för bedömning av effekterna av ett generellt system.

Inte heller synes remissbehandlingen av hovrättsprocessutredningens betänkande

ge stöd för annan slutsats om gällande ordning än att erfarenheterna allmänt

sett synes vara goda. Verkan av en övergång till ett kraftigt utvidgat

prövningstillståndssystem har bedömts ganska olika av remissinstanserna och även

de närmast berörda domstolarna har gett uttryck för delvis skiftande

uppfattningar i frågan. Någon utvärdering av det successivt utbyggda

prövningstillståndsförfarandet i kammarrätt synes inte ha gjorts, men en sådan

skulle troligen inte heller kunna vara till större ledning med hänsyn till den

grundläggande skillnad som finns mellan kammarrätternas i princip skriftliga

processordning och hovrättsprocessen.

 Mot den angivna bakgrunden kan det enligt Lagrådets mening vara svårt att

känna sig övertygad om i vilken utsträckning reformen får till effekt att

hovrätternas arbetsbörda avlastas. Kombinationen av generösa dispenskriterier,

tredomarmedverkan i samtliga prövningstillståndsfrågor och svårigheten att

förutse hur systemet närmare kommer att tillämpas gör att viss tvekan inställer

sig till hur verksam reformen blir som instrument för

sådan koncentration av arbetet till prövningsvärda mål och sådan effektivisering

som eftersträvas. Denna osäkerhet får naturligtvis inte leda till jämkningar i

föreslagna regler som tillkommit av rättssäkerhetsskäl.

 En fullständig bedömning av förslagets ändamålsenlighet underlättas inte, som

Lagrådet ser det, av att remissen är inriktad i stort sett enbart på hovrättens

prövningstillståndssystem, samtidigt som en omfattande utredningsverksamhet

pågår avseende såväl rättegångsbalkens regler om främst tingsrättsförfarandet

som den organisatoriska strukturen inom domstolsväsendet. Eftersom en så

genomgripande förändring av hovrättsprocessen som den föreslagna fokuserar

intresset i hög grad också på tingsrätternas förutsättningar att träffa riktiga

avgöranden och att motivera dem väl - med förslaget åsyftas ju inte minst att

ytterligare förskjuta tyngdpunkten i dömandet till första instans - skulle det

enligt Lagrådets mening ha varit en klar fördel om prövningstillståndsproceduren

hade kunnat ses i belysning av ett utarbetat förslag beträffande tillämnade

förändringar för tingsrätternas del. Det kan också hävdas att de ytterligare

förslag till förändringar beträffande hovrättsprocessen som

utredningsbetänkandet innehåller men som inte tagits upp i lagrådsremissen borde

kunna vara av visst intresse vid ställningstagande till den närmare utformningen

av systemet med prövningstillstånd.

 Även om det sålunda finns omständigheter som talar emot att nu ta ställning

till en så omfattande reform som den föreslagna har Lagrådet i princip ingen

erinran mot det föreslagna systemet med ett generellt krav på

prövningstillstånd i hovrättsprocessen. På de i remissen angivna skälen kan det

antas att den föreslagna ordningen är förenlig med de internationella

konventioner som Sverige har anslutit sig till, och den kommer inte heller i

konflikt med några svenska grundlagsbestämmelser. Lagrådet vill emellertid

understryka vikten av att de närmare reglerna i ett sådant system utformas på

det sätt som är bäst förenligt med rättssäkerhetens krav. Som framhålls i

remissen måste en viktig del i systemet vara att ytterligare garantier skapas

för att prövningstillstånd inte vägras i de fall då tingsrättens avgörande är

materiellt felaktigt. Det är därför av största vikt att förutsättningarna för

prövningstillstånd preciseras så att de främjar en enhetlig tillämpning med

beaktande av dessa grundläggande krav. Lagrådet återkommer till denna fråga

under 49 kap. 13 § rättegångsbalken.

 Det kan förutsättas att vissa konsekvensändringar till den föreslagna reformen

kommer att behandlas under den fortsatta beredningen av

hovrättsprocessutredningens betänkande. Ett spörsmål som utredningen inte haft

att gå in på är om ändrade regler för prövningstillstånd i hovrätt bör leda till

anpassning av reglerna för dispensprövning i kammarrätt. Som framgår av

förarbetena till sistnämnda reglering (prop. 1993/94:133) har denna utformats

efter direkt mönster av gällande regler för prövningstillstånd i hovrätt. Med

hänsyn till att nuvarande lydelse av bestämmelsen om ändringsdispens som

hovrättsprocessutredningen påpekat svarar mindre väl mot den innebörd

bestämmelsen bedömdes ha enligt förarbetena till 1993 års hovrättsprocessreform

synes det Lagrådet påkallat att överväganden sker om behovet av ändring också

för kammarrättsförfarandets del.

Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

2 kap.

4 a §

Enligt denna paragraf i dess nuvarande lydelse får, utöver vad som följer av 4 §

i fråga om hovrätts sammansättning, särskilda ledamöter ingå i hovrätten,

nämligen den som förordnats som ekonomisk expert liksom den som är eller har

varit lagfaren domare i allmän förvaltningsdomstol. Paragrafen föreslås inte

ändrad i remissen. I avsnitt 8.10 har som skäl härtill uttalats att regeringen

inte bedömer att det finns tillräckligt stort behov att öppna möjlighet för

deltagande vid tillståndsprövning av sådana särskilda ledamöter som det här är

fråga om.

 Som paragrafen har avfattats måste den emellertid anses ge möjlighet för

hovrätten att förstärka sammansättningen även vid tillståndsprövningen. Anses

den möjligheten böra stängas kan i ett nytt andra stycke av paragrafen anges att

första stycket inte gäller behandling av frågor om prövningstillstånd. Lagrådet

ifrågasätter emellertid om inte en möjlighet att förstärka hovrättens

sammansättning i nu aktuella fall lämpligen bör finnas kvar, låt vara att den

säkerligen endast sällan torde komma att utnyttjas. Godtas denna bedömning,

behöver paragrafen inte ändras.

49 kap.

13 §

Som Lagrådet inledningsvis har anfört är utformningen av förutsättningarna för

prövningstillstånd av största vikt för att ett system med generellt krav på

prövningstillstånd i hovrättsprocessen skall vara godtagbart. Dispensgrunderna

bör vara enkla och tydliga och ge klart besked att prövningstillstånd får vägras

endast om hovrätten har gjort en prövning av hur tingsrätten har handlagt och

bedömt målet utan att hovrätten har funnit något som ger anledning att betvivla

utgångens riktighet och det inte heller finns andra skäl för en prövning i

hovrätten (jfr avsnitt 5).

 Så som paragrafen inleds - prövningstillstånd får meddelas - ger den

emellertid intrycket att hovrätten inte alltid behöver meddela

prövningstillstånd, när någon av dispensgrunderna föreligger. Formuleringen kan

också - genom ordet endast - sägas uppmana till en restriktiv tillämpning.

Lagtexten kan därmed leda till en tillämpning som strider mot den i

lagrådsremissen uttryckta uppfattningen att beviskravet för att en prövning av

saken i hovrätten skulle leda till ändring av tingsrättens avgörande bör vara

lågt (avsnitt 8.1).

 Ordalydelsen i paragrafens inledning överensstämmer visserligen med

inledningen till nuvarande 49 kap. 14 §. Att regler om när prövningstillstånd

skall meddelas har en sådan fakultativ innebörd kan vara motiverat, när kravet

på prövningstillstånd är begränsat till sådana mål som för närvarande anges i 49

kap. 12 och 13 §§. Saken ter sig emellertid annorlunda i ett system med

generellt krav på prövningstillstånd. I rättssäkerhetens intresse bör det inte

stå hovrätten fritt att underlåta att meddela prövningstillstånd, när någon av

dispensgrunderna föreligger.

 Lagrådet vill i detta sammanhang påpeka att, när krav på prövningstillstånd

infördes i kammarrättsprocessen, det i 34 a § förvaltningsprocesslagen angavs

att prövningstillstånd meddelas när någon av dispensgrunderna föreligger.

Kravet på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt är visserligen

inte generellt men likväl betydligt mer omfattande än för närvarande vid

överklagande till hovrätt. Enligt Lagrådets mening skulle det vara en klar

fördel om konstruktionen var densamma i kammarrättsprocessen och i den

reformerade hovrättsprocessen. Att det föreligger en diskrepans mellan 54 kap.

10 § för Högsta domstolens del ( prövningstillstånd får meddelas endast om ) och

36 § förvaltningsprocesslagen för Regeringsrättens del ( prövningstillstånd

meddelas ) innebär ingen större olägenhet, eftersom ändringsdispens inte kan ges

i de högsta instanserna.

 Vad härefter gäller dispensgrunderna innefattar dessa enligt förslaget liksom

för närvarande ändringsdispens, prejudikatdispens och extraordinär dispens.

Härtill kommer enligt förslaget en ny grund, s.k. granskningsdispens.

 Ändringsdispens i den föreslagna lydelsen och granskningsdispens är avsedda

att ge uttryck för lagrådsremissens grundtanke att prövningstillstånd inte skall

vägras i de fall där tingsrättens avgörande är materiellt felaktigt. Lagrådet

instämmer i att formuleringarna av dessa dispensgrunder på ett avsevärt mycket

bättre sätt svarar mot denna grundtanke än ändringsdispensgrunden i nuvarande 49

kap. 14 §. Lagrådet är emellertid inte helt övertygat om att förslagen kommer

att främja en enhetlig tillämpning av institutet prövningstillstånd i

hovrätterna och begränsa riskerna för en mer restriktiv tillämpning än vad som

är avsett. Enligt Lagrådets mening är det att föredra om ändringsdispensgrunden

ges den innebörden att prövningstillstånd skall meddelas, när hovrätten inte på

den föreliggande utredningen, eventuellt kompletterad med muntlig förhandling,

finner att tingsrättens avgörande skall fastställas. Med en sådan lösning skulle

det inte heller finnas något behov av granskningsdispens.

 På grund av det anförda förordar Lagrådet att paragrafen får följande lydelse:

 Prövningstillstånd meddelas, om det inte måste antas att det slut som

tingsrätten har kommit till skulle bli fastställt vid en prövning i hovrätten.

 Även i annat fall meddelas prövningstillstånd, om det är av vikt för ledning

av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt eller om det annars

finns synnerliga skäl att pröva överklagandet.

51 kap.

8 §

I paragrafen föreslås en ny andra mening, enligt vilken ett överklagande får

översändas till åklagaren utan delgivning. Som motiv för förslaget har åberopats

att åklagaren är tjänsteman vid en statlig myndighet med betryggande rutiner för

sin posthantering. En motsvarande föreskrift föreslås i 55 kap. 8 § och 58 kap.

6 § medan frågan i remissen synes ha uteglömts beträffande 52 kap. 7 § och 56

kap. 7 §.

 Det skäl som har anförts för förslaget gör sig gällande även i fråga om andra

statliga myndigheter som ofta för talan vid allmän domstol än

åklagarmyndigheter, t.ex. kronofogdemyndigheter och Riksskatteverket, och

delgivning med sådana myndigheter bör när detta är lämpligt kunna underlåtas

inte bara i hovrätt och hos Högsta domstolen utan även vid tingsrätt. Detta

talar för att en mera generell regel skulle vara av värde. Därmed kan också fem

särskilda bestämmelser i överklagandekapitlen undvaras.

 En sådan generell regel skulle lämpligen kunna införas som en ny tredje mening

i 33 kap. 2 § första stycket och förslagsvis kunna få följande lydelse: Är det

särskilt föreskrivet att delgivning skall ske får likväl, om den till vilken en

handling skall översändas är statlig myndighet, handlingen översändas utan

delgivning, om detta är lämpligt.

55 kap.

8 §

Godtas Lagrådets vid 51 kap. 8 § framlagda förslag till komplettering av 33 kap.

2 §, kan den nya andra mening som föreslås i förevarande paragrafs första

stycke undvaras.

58 kap.

6 §

Godtas Lagrådets vid 51 kap. 8 § framlagda förslag till komplettering av 33 kap.

2 §, kan den nya andra mening som föreslås i förevarande paragrafs första stycke

undvaras.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål

13 §

I denna paragraf i dess nuvarande lydelse ges i första och andra styckena

särskilda regler om hovrätts sammansättning i fastighetsmål som är avsedda att

komplettera de allmänna bestämmelserna i 2 kap. 4 § rättegångsbalken. De

särskilda sammansättningsreglerna gör inte något undantag för behandling av

frågor om prövningstillstånd (jfr vad Lagrådet ovan uttalat vid 2 kap. 4 a §

rättegångsbalken). I remissen föreslås emellertid i ett nytt tredje stycke en

särskild sammansättningsregel för behandlingen av sådana frågor, varvid tanken

uppenbarligen är att första och andra styckena inte skall tillämpas. För

tydlighetens skull bör detta klart anges i det nya stycket. Detta bör därför få

en avfattning som motsvarar det föreslagna nya tredje stycket i 9 kap. 67 §

patentlagen (1967:837). Stycket bör således få följande lydelse:

 Vid behandling av frågor om prövningstillstånd skall hovrätten bestå av tre

lagfarna ledamöter. En teknisk ledamot får dock ingå i rätten i stället för en

av de lagfarna ledamöterna.

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 februari 1997

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds, Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1996/97:131 Prövningstillstånd i hovrätten.