Regeringens skrivelse

1999/2000:106

Reformeringen av domstolsväsendet en

handlingsplan

Skr.

1999/2000:106

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 27 april 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

Regeringen har sedan några år inlett en omfattande reformeringen av

domstolsväsendet. Frågorna väcker ett stort intresse. Flertalet av de

frågor som är aktuella kan regeringen själv besluta om, medan andra

kräver riksdagens medverkan.

I skrivelsen lämnas en redogörelse för det pågående reformarbetet och

planerna för det fortsatta arbetet. Redovisningen tar framför allt sikte på

underrättsorganisationen och på domstolarnas inre arbetsorganisation.

I skrivelsen redovisas bl.a. behovet av administrativt och judiciellt

bärkraftiga domstolar. I skrivelsen redovisas också planerade

förändringar av tingsrättsorganisationen.

Regeringen avser att återkommande lämna redogörelser till riksdagen

om hur förändringsarbetet utvecklas.

Innehållsförteckning

1 Inledning 4

2 Domstolarnas särskilda roll 5

3 Rättsväsendet i övrigt 6

4 Domstolarna i början av det nya seklet 8

5 Renodling av arbetsuppgifter och arbetsformer 15

5.1 Sjöfartsregistret och inskrivning enligt lagen (1984:649) om

företagshypotek 16

5.2 Försöksverksamheten med stärkt beredningsorganisation vid

vissa tingsrätter 17

5.3 Länsrättsprojektet 18

5.4 Beredningsorganisationen i hovrätterna och kammarrätterna 19

5.5 Delegering 21

6 De anställda i domstolsväsendet 22

6.1 Domstolssekreterarna 22

6.2 IT-personal och andra specialister 24

6.3 Notarier och beredningsjurister 24

6.3.1 Notarie i länsrätt och tingsrätt 26

6.4 Rekrytering av domare 26

6.4.1 Domarutbildningen 27

6.5 Domstolschefens roll 28

6.6 Jämställdhet 29

6.7 Kompetensutveckling 30

6.8 Tjänsteförslagsnämnden för domstolsväsendet 31

7 Nämndemän 32

8 Säkerheten i domstolarna 33

9 IT-stödet i domstolarna 35

10 Förbättrat processuellt regelverk 36

10.1 Effektiviseringar av förfarandet i allmän domstol 37

10.2 Utredningen om processen i allmän domstol 38

10.3 Hovrättsprocessen 39

10.4 Prövningstillståndsreformen i de allmänna

förvaltningsdomstolarna 40

10.5 Promemorian Inställda huvudförhandlingar 41

10.6 Promemoria om forumregler 41

10.7 Grupptalan 42

10.8 Videokonferens och telefonkonferens i domstol 43

10.9 Översyn av förvaltningsprocessen 43

11 Domstolarnas organisation 44

11.1 Reformering av tingsrätternas domkretsar allmänna

utgångspunkter 44

11.1.1 Organisatoriska lösningar 47

11.2 En stegvis regional reformering 49

11.3 Riksdagens och regeringens roller i förändringsarbetet 49

11.4 Regionala projekt 50

11.4.1 Ljusdals tingsrätt 50

11.4.2 Tingsrätterna i Västmanlands län 51

11.4.3 Örebro och Hallsbergs tingsrätter 52

11.4.4 Tingsrätterna i Blekinge län 53

11.4.5 Tingsrätterna i Västra Östergötland 53

11.4.6 Pågående organisationsprojekt 55

11.5 Samordning av vissa tingsrätter och vissa länsrätter 56

11.6 Överinstanserna 57

11.7 Specialdomstolar och hyres- och arrendenämnderna 58

11.7.1 Hyres- och arrendenämnder 59

11.7.2 Patentprocessen 59

12 Resursförstärkningar 60

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 april 2000 62

1 Inledning

Rättsväsendet skall sörja för medborgarnas rättstrygghet och rättssäker-

het. Medborgarnas rätt att få sin sak prövad i domstol är grundläggande i

en demokratisk rättsstat. För att denna rättighet skall ha en faktisk

innebörd fordras att domstolsväsendet fungerar väl. Alla mål och ärenden

vid domstolarna skall handläggas på ett rättssäkert och ändamålsenligt

sätt och med rimliga handläggningstider.

Under senare år har utvecklingen i samhället gått allt snabbare och

kraven på våra myndigheter har ökat. Det gäller inte minst beträffande

domstolarna. Målen har blivit alltmer omfattande och komplicerade. Det

ökade tempot ställer också nya krav på domstolens förmåga att tillgodose

de krav som medborgarna ställer på en snabb och ändamålsenlig

hantering. I syfte att möta de krav som kommer att ställas på

domstolsväsendet inledde regeringen för några år sedan ett omfattande

utvecklingsarbete.

Arbetet syftar bl.a. till att göra verksamheten mer flexibel och mindre

sårbar, säkerställa och ytterligare höja kompetensen inom domstols-

väsendet och se till att domstolarna är attraktiva arbetsplatser. Detta

arbete befinner sig i ett intensivt skede. Som regeringen framhöll i

budgetpropositionen (prop. 1999/2000:1 utg. omr. 4 avsnitt 6.5) skall

förutsättningar skapas för att förändringsarbetet med kraft skall kunna

drivas långsiktigt och planmässigt. Domstolsverket gavs också i

budgetpropositionen för år 1999 en drivande och stödjande roll i

förändringsarbetet (prop. 1998/99:1 utg. omr. 4 avsnitt 6.4.2). Regering-

en uttalade i det sammanhanget att reformarbetet skall bedrivas i nära

samarbete med domstolarna och domstolspersonalen. Riksdagen har

ställt sig bakom regeringens uttalanden (bet. 1998/99:JuU1, rskr.

1998/99:80).

Utvecklingsarbetet i domstolsväsendet väcker ett stort intresse bland

de verksamma i domstolarna. Men detta arbete berör naturligtvis också

samhället i övrigt och alla medborgare. Förändringsarbetet inom dom-

stolsväsendet skall givetvis genomföras med full öppenhet. Flertalet av

de frågor som är aktuella har regeringen själv befogenheter att besluta

om medan andra frågor kräver lagändringar och riksdagens medverkan.

Med hänsyn till domstolsväsendets betydelse i en demokratisk rättsstat

avser regeringen att fortlöpande hålla riksdagen väl informerad om

pågående och planerade reformer som regeringen själv kan besluta om.

I denna skrivelse lämnas en redogörelse för inriktningen av det

pågående utvecklingsarbetet inom domstolsväsendet. Reformeringen tar

framför allt sikte på underrättsorganisationen och på domstolarnas inre

arbetsorganisation. Regeringen avser att återkommande lämna redo-

görelser till riksdagen om hur förändringsarbetet utvecklas.

2 Domstolarnas särskilda roll

Sammanfattning: Reformeringen av domstolsväsendet skall ske med

beaktande av domstolarnas och domarnas oberoende och särskilda roll i

samhället.

Domstolarna har en särställning jämfört med andra organ i samhället.

Utmärkande för en demokratisk rättsstat är att den dömande makten

utövas under lagarna och att verksamheten präglas av grundläggande

principer om förutsägbarhet och likabehandling. Denna ordning

förutsätter oberoende och oavhängiga domstolar.

Domstolarnas särställning i detta hänseende betonas också exempelvis

i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de

grundläggande friheterna och i Förenta nationernas stadgar om mänskliga

rättigheter. I Sverige kommer denna särställning till uttryck i

regeringsformen (RF) genom bestämmelser i 11 kap. 1 5 §§.

Den grundläggande regeln om oberoende och oavhängiga domstolar

finns i 11 kap. 2 § RF som anger att varken en myndighet eller riksdagen

får bestämma hur en domstol skall döma i ett enskilt fall eller hur en

domstol i övrigt skall tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall.

I 1 kap. 8 § RF anges att det för rättskipning finns domstolar och för

den offentliga förvaltningen statliga och kommunala förvaltningsmyndig-

heter. Domstol får enligt 2 kap. 11 § RF inte inrättas för redan begången

gärning eller för en viss tvist eller i övrigt för ett visst mål.

Bestämmelsen tar främst sikte på orostider och innebär bl.a. ett förbud

mot ståndrätter och andra liknande tillfälliga specialdomstolar inrättade

för att döma över redan begångna gärningar.

De två högsta domstolarna är nämnda i regeringsformen. I 11 kap. 1 §

RF sägs att högsta allmänna domstol är Högsta domstolen och högsta

förvaltningsdomstol Regeringsrätten. Andra domstolar inrättas med stöd

av lag. Föreskrifter om domstolarnas rättskipningsuppgifter, om

huvuddragen av deras organisation och om rättegången skall enligt

11 kap. 4 § RF ges i lag.

En särskild rättssäkerhetsgaranti är att domare när de väl utnämnts

skall vara oavsättliga. Den enskilde domarens oberoende ställning

garanteras genom bestämmelsen i 11 kap. 5 § RF där förutsättningarna

för att skilja en ordinarie domare från tjänsten anges. Av bestämmelsen

följer att förflyttning av en ordinarie domare endast får ske till en annan

jämställd domartjänst och endast om det är påkallat av organisatoriska

skäl.

Domstolarnas funktion som garanter för rättssäkerheten och rättstrygg-

heten är omistlig i ett demokratiskt samhälle. Det är domstolarnas

avgöranden som ytterst ger den materiella rätten genomslag, inte bara i

det enskilda fallet utan också genom den handlingsdirigering som

avgörandet kan innebära. Det är därför av avgörande betydelse att

verksamheten i domstolarna är av hög kvalitet.

Förändringar som t.ex. europeisering av juridiken, den nya tekniken

och svårare brottslighet påverkar naturligtvis också domstolarnas

situation och medför att förändringar även inom domstolsväsendet

behöver göras. Förändringar av domstolsväsendet och dess organisation

är emellertid en grannlaga uppgift eftersom domstolsorganisationen i

högre utsträckning än andra myndighetsorganisationer bör vara stabil

över tiden. En förändring av dagens domstolsorganisation måste därför

utformas så att den har förutsättningar att svara mot de krav som kommer

att ställas inom en överskådlig framtid.

En annan faktor som ger domstolarna en särställning är att de i högre

grad än andra myndigheter är styrda av lagar och andra författningar när

det gäller själva hanteringen av mål. Denna ordning är tillkommen för att

garantera likformighet och förutsebarhet och är alltså av stor betydelse

från rättssäkerhetssynpunkt.

En reformering av domstolsväsendet skall givetvis ske med beaktande

av den särställning domstolarna och domarna har getts i regeringsformen.

Ledstjärnan för reformarbetet bör vara att säkerställa att domstolarna

också i fortsättningen har förutsättningar att utföra sina tvistlösande och

rättskipande uppgifter på ett sätt som garanterar rättssäkerheten och

rättstryggheten. I detta ligger att rättskipningen skall vara snabb och

effektiv och att medborgarna i hela landet har tillgång till dömande av

hög kvalitet.

3 Rättsväsendet i övrigt

Regeringens bedömning: Det pågående arbetet med att reformera och

utveckla rättsväsendet skall fortsätta. Rättsväsendet måste uppfylla

medborgarnas krav på snabbhet, rättssäkerhet och hög kvalitet.

Skälen för regeringens bedömning: Ett omfattande utvecklingsarbete

har bedrivits inom rättsväsendet under senare år. Flera faktorer i

samhället och i vår omvärld ställer nya krav som rättsväsendet måste ha

förmåga att möta. Medborgarna ställer berättigade krav på snabbhet,

rättssäkerhet och hög kvalitet i rättsväsendets alla verksamheter.

Samtidigt innebär internationaliseringen och samhällsutvecklingen i

övrigt att svårighetsgrad och komplexitet hos mål och ärenden i många

avseenden ökar. Teknikutvecklingen ger rättsväsendet liksom andra

samhällssektorer vissa verktyg att möta dessa krav, men kräver samtidigt

att verksamheterna och regelverken kring dem förändras för att kunna ta

till vara de möjligheter som den nya tekniken ger.

Regeringen avser att driva reformeringen och utvecklingen av

rättsväsendet vidare. Med utveckling avses i detta sammanhang först och

främst att rättsväsendet skall formas för att möta de krav medborgarna

ställer. Rättsväsendet skall fungera som en helhet där samverkan och

sambanden mellan myndigheterna måste poängteras. Det

utvecklingsarbete som tidigare bedrivits har främst fokuserat på de

enskilda myndighetsområdenas problem och behov. I fortsättningen bör

det vara verksamheten och verksamhetens uppgift som står i fokus. Målet

skall vara ett rättsväsende som utifrån ett helhetsperspektiv fullgör sina

uppgifter. Detta leder bl.a. till att en förändring inom en myndighet alltid

måste analyseras med utgångspunkt i hur förändringen påverkar

verksamheten på andra områden.

Det förhållandet att det finns ett samband mellan vad som sker inom

rättsväsendets olika verksamhetsgrenar ställer krav på att samverkan dem

emellan fördjupas och utvecklas både organisatoriskt och administrativt,

allt givetvis inom ramen för myndigheternas olika roller inom

rättsprocessen. Det kan handla om översyn av rutiner, harmonisering av

organisationer, gemensamma utbildningsinsatser, ökad personalrotation

mellan myndigheterna m.m. Frågan om bemötande av brottsoffer, vittnen

och allmänheten i övrigt har också en naturlig plats i ett förändrings-

arbete.

Ett bra exempel på en sådan samverkan är projekten med snabbare

lagföring som påbörjades för cirka ett år sedan i Handen och Jönköping.

Målsättningen i projekten är att korta ned genomströmningstiderna i

vissa typer av brottmål. Målet skall uppnås genom ökad samverkan

inom ramen för gällande regelverk inom rättsväsendet på dessa orter.

Med projekten i Jönköping och Handen som förebilder startas nu

liknande projekt på flera orter i landet. Den speciella ställning som

domstolarna har sätter i och för sig gränser för hur långt samordningen

med dem kan och bör förändras. Domstolarnas självständiga och

oavhängiga ställning får naturligtvis inte sättas i fråga.

Under hösten 1999 tillsattes inom Justitiedepartementet ett projekt,

Rättsväsendets modernisering. Projektet skall verka inom ramen för

regeringens övergripande arbete med att ytterligare utveckla rättsväsen-

det till en ändamålsenlig helhet. Projektets syfte är att säkerställa att

utvecklingen inom rättsväsendets olika delar sker samordnat med respekt

för den inbördes rollfördelningen och med beaktande av sambanden

mellan de olika myndigheterna. Projektarbetet skall ske i nära samverkan

med berörda myndigheter inom rättsväsendet.

4 Domstolarna i början av det nya seklet

Sammanfattning: Reformeringen av domstolsväsendet skall bedrivas

med utgångspunkt i de krav som medborgarna har rätt att ställa på

snabbhet, kvalitet och service och med beaktande av domstolarnas

särskilda roll.

Renodlingen av domstolarna och av domarnas arbete till dömande

verksamhet skall fortsätta. Tyngdpunkten i den dömande verksamheten

skall ligga i första instans.

Kvaliteten i den dömande verksamheten skall säkerställas. Domsto-

larna skall vara moderna och attraktiva arbetsplatser. Domstolsorganisa-

tionen skall utformas för att garantera hög kompetens i allt dömande.

Dömande verksamhet skall finnas nära medborgarna och bedrivas i

alla delar av landet.

För att skapa förutsättningar för att förverkliga dessa mål inriktas

reformarbetet på att utveckla domstolsväsendets organisation och

arbetsformer bl.a. genom att

 ge domstolar förutsättningar att ha en beredningsorganisation med

notarier, beredningsjurister och domstolssekreterare,

 ökad kompetensutveckling för all personal,

 ge förutsättningar för en mer långtgående specialisering av domarnas

arbetsuppgifter,

 bredda rekryteringen av domare,

 förenkla förfarandet i såväl underrätterna som överrätterna,

 utveckla domstolarnas teknikstöd,

 skapa större förutsättningar för samverkan mellan domstolar.

Att genomföra dessa reformer kräver en yttre domstolsorganisation där

verksamheten vid varje domstol är av tillräcklig omfattning för att nå

högt ställda mål för kvalitet, snabbhet och service. Samtidigt skall

domstolsorganisationen möta medborgarnas berättigade krav på

geografisk närhet till dömande verksamhet. För att förena dessa mål

krävs olika lösningar i olika delar av landet.

Dagens domstolar tillhandahåller rättskipning som uppfyller högt ställda

krav. Handläggningen är såvitt kan bedömas rättssäker och i de flesta fall

snabb. Avgörandena håller hög kvalitet. De personer som arbetar i våra

domstolar är kunniga och har hög integritet. De är dessutom mycket

engagerade i sitt arbete och lojala mot den verksamhet som bedrivs i

domstolen.

Domstolarnas arbete och roll har delvis ändrats genom vårt

medlemskap i EU och Europakonventionens införlivande med svensk

rätt. Domstolarna har fått ett ökat inflytande och därmed också ett större

ansvar. De mål domstolarna handlägger i dag tenderar dessutom att bli

allt större och mer komplicerade. Ett skäl är att dagens verklighet är mer

mångfasetterad än tidigare och därmed mer svårbedömd.

Allmänheten har dessutom allt högre förväntningar på den offentliga

verksamheten och då även på den verksamhet som bedrivs av våra

domstolar. Domstolarna liksom andra myndigheter förutsätts ge en

service av högsta kvalitet. Den tekniska utvecklingen har fört med sig att

medborgarna förväntar sig snabba svar från de myndigheter de kommer i

kontakt med. Förutom de grundläggande kraven på att domstolarnas

dömande skall ske med infriande av högt ställda krav på rättssäkerhet

och kvalitet finns även förväntningar på att domstolarna skall kunna ge

information och vägledning och vara tillmötesgående i kontakten med

allmänheten. Det är naturligtvis också ett medborgarintresse att

domstolsväsendet använder sina resurser på ett effektivt och

ändamålsenligt sätt. Reformeringen av domstolsväsendet syftar till att

domstolarna skall uppfylla dessa höga krav med bibehållande av sin

författningsenliga särställning.

Renodling av arbetsuppgifter och arbetsformer

En av utgångspunkterna för det reformarbete som rör domstolarna har

sedan länge varit att tyngdpunkten i dömandet skall ligga i första instans.

Hovrätternas och kammarrätternas uppgift skall i första hand vara att

överpröva domar och beslut av underinstanserna. De högsta domstolarna

skall främst ha en prejudikatbildande funktion.

En annan utgångspunkt för reformarbetet när det gäller domstolarna

har under de senaste decennierna varit att renodla domstolarnas

verksamhet och så långt det är möjligt föra bort verksamhet från

domstolarna som inte utgör dömande verksamhet. Därigenom kan

domstolsresurserna koncentreras till de uppgifter som kräver

domarmedverkan, dvs. att lösa tvister mellan enskilda och mellan

enskilda och det allmänna samt att avgöra brottmål. Ett viktigt steg var

den reform som genomfördes år 1990 och som innebar att den

summariska processen flyttades från tingsrätterna till

kronofogdemyndigheterna. Senast beslutades att fastighetsinskrivningen

skall koncentreras till sju tingsrätter och att bouppteckningsverksamheten

skall föras över från domstolsväsendet till skatteförvaltningen (prop.

1999/2000:1, utg. omr. 4, bet. 1999/2000:JuU1, rskr. 1999/2000:78).

Regeringen gör den bedömningen att renodlingen av domstolarnas

verksamhet bör fortsätta. Domstolarnas resurser bör koncentreras till de

tvistlösande och rättsskipande uppgifterna där det behövs

domarmedverkan.

Frågor som rekrytering, kompetens, specialisering, rollfördelning och

renodling behandlas närmare längre fram i detta avsnitt och i avsnitten 5

och 6.

Det är av stor betydelse att förutsättningar skapas för att kunna

vidareutveckla och förstärka dömandet i första instans så att tyngd-

punkten i domstolsväsendets verksamhet också framöver skall kunna

ligga där. Sådana viktiga frågor är bl.a. att även fortsättningsvis kunna

rekrytera skickliga medarbetare till samtliga domstolar i hela riket och att

också skapa möjligheter till en fortsatt och systematisk kompetens-

utveckling för de olika personalkategorierna som finns i domstolarna.

Domstolarna bör givetvis vara attraktiva arbetsplatser med en god

arbetsmiljö. En bibehållen hög kvalitet i dömandet förutsätter vidare att

domarna kan tillägna sig särskild erfarenhet och särskilda kunskaper på

olika områden. En mera långtgående specialisering än i dag behövs för

att möta de behov som följer av bl.a. internationaliseringen och

komplexiteten i samhället. Domstolarnas behov av specialkompetens bör

i ökad utsträckning beaktas både vid rekryteringen av domare och andra

medarbetare samt vid planeringen av den fortsatta

kompetensutvecklingen. En möjlighet till specialisering är också en

viktig komponent i att bibehålla attraktionskraften i domaryrket.

Domarna bör i möjligaste utsträckning beredas utrymme att ägna sig åt

den dömande verksamheten och åt sådant förberedelsearbete som kräver

kvalificerade domarinsatser. Domstolssekreterare, notarier och bered-

ningsjurister bör ges ansvar för en större del av beredningsarbetet. En

sådan ordning innebär att domarkompetensen används där den bäst

behövs. Genom att de ordinarie domarna koncentrerar sig på det mer

kvalificerade arbetet frigörs resurser som kan användas för att stärka

beredningsorganisationen och ge all personal möjlighet till kompetens-

utveckling. En sådan ordning innebär också att dömandet i ökad

utsträckning utförs av ordinarie domare. Detta hindrar emellertid inte att

enklare mål och ärenden också avgörs av andra jurister vid domstolen.

Försök med en förändrad beredningsorganisation har sedan ett antal år

bedrivits vid ett stort antal tingsrätter, f.n. ca 30 (av totalt 95

tingsrätter).

Försöket regleras i förordningen (1997:139) om försöksverksamhet vid

vissa tingsrätter. Syftet med projekten har varit att renodla domarens

arbete och dessutom få en förstärkt beredningsorganisation. Vid dessa

domstolar har notarier och domstolssekreterare genom förändrade

delegationsbestämmelser och ändrade arbetsrutiner tillförts nya och mer

kvalificerade arbetsuppgifter.

I Göta hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge, Hovrätten för

Västra Sverige, Kammarrätten i Stockholm och Kammarrätten i

Göteborg pågår projekt som syftar till att pröva om en särskild

beredningsorganisation kan leda till en effektivare verksamhet eller om

ändrade arbetsformer kan ge motsvarande resultat. I Svea hovrätt är den

avdelning som inrymmer den nybildade Miljööverdomstolen dubbelt så

stor som en normalavdelning. Även här har beredningsarbetet

organiserats på ett nytt sätt.

Regeringen kan konstatera att försöken med en ändrad bered-

ningsorganisation i tingsrätterna visar goda resultat, bl.a. mer ändamåls-

enlig arbetsfördelning och snabbare handläggning. Regeringen kan

vidare konstatera att det är domstolarna själva som bäst känner de egna

förhållandena, och de bör därför ges ett stort inflytande över hur

arbetsuppgifterna organiseras och fördelas. Domstolarna fick också 1999

större möjligheter att själva bestämma sin avdelningsindelning (prop.

1998/99:1 utg. omr. 4 avsnitt 6.4.3, bet. 1998/99:JuU1, rskr. 1998/99:80).

För de försök som pågått sedan 1997 gör regeringen bedömningen att

permanenta förutsättningar för en utvidgad beredningsorganisation bör

ges. Domstolarnas skiftande arbetsbörda och storlek medför behov av

olika lösningar vid olika domstolar.

De anställda i domstolsväsendet

En annan nyckelfråga är som nämnts att skapa förutsättningar för att

även framgent kunna rekrytera skicklig personal till domstolarna runt om

i landet. Det handlar om domstolarnas arbetsmiljö och attraktionskraft.

Rekrytering, rollfördelning, kompetensutveckling och ekonomiska

förutsättningar är några av de mera betydelsefulla frågorna.

Som ett led i detta arbete har Domstolsverket tillsammans med

anställda i domstolarna tagit fram en omfattande utbildningsplan.

Utbildningsplanen syftar till att erbjuda all personal möjlighet till ökad

kompetensutveckling.

Regeringen anser också att det är värdefullt att de svenska domarna har

en så bred yrkesbakgrund som möjligt och avser därför att verka för att

domarna, vid sidan av den traditionella domarbanan, också rekryteras

bland jurister med andra erfarenheter, t.ex. advokater, åklagare och

jurister från näringslivet. I sammanhanget bör nämnas att Domstolsverket

nyligen har lämnat förslag om en reformering av Tjänsteförslags-

nämnden för domstolsväsendet verksamhet. I avsnitt 6.8 behandlas

Domstolsverkets förslag.

När det gäller notarier anser regeringen att notarier behöver rekryteras

till tingsrätterna och länsrätterna i åtminstone samma omfattning som i

dag. Renodlingen av domstolarnas arbete och en förstärkning av

beredningsorganisationen innebär att notarietjänstgöringens innehåll

framför allt i tingsrätt förändras. Den framtida notarieutbildningen bör i

ökad utsträckning fokuseras på juridiskt arbete. Notarieutbildningen kan

också utvecklas på så sätt att den fullgörs vid både tingsrätt och länsrätt.

Sådan utbildning finns redan i dag i Karlskrona och Växjö.

Uppgifter som inte kräver juristutbildning bör i högre utsträckning än i

dag utföras av domstolssekreterare. En viktig uppgift blir då att med

olika åtgärder utveckla domstolssekreterarnas yrkesroller.

Den moderna tekniska miljön förutsätter också att domstolsväsendet

kan rekrytera personer med specialkompetens som exempelvis skall

svara för kvalificerad service åt de andra medarbetarna i domstolarna.

Domstolschefens ansvar för domstolens ekonomi, personalfrågor,

utvecklingsfrågor, resultatuppföljning m.m. har betonats under senare år,

något som lett till att kraven på domstolschefen som ledare och chef har

ökat.

Regeringen gör den bedömningen att rollen som domstolschef och som

chef för avdelningar och andra organisatoriska enheter bör ägnas större

uppmärksamhet liksom frågorna om en jämnare fördelning mellan

kvinnor och män på dessa befattningar. Domstolschefens roll är en av de

frågor som f.n. behandlas i den av regeringen tillsatta utredningen,

Kommittén om domstolschefens roll och utnämningen av högre domare

(Ju1998:08). Utredningen skall vara klar i augusti 2000.

Nämndemännen

Nämndemännen har som företrädare för medborgarna en viktig roll i den

dömande verksamheten. Nämndemännens medverkan säkerställer

allmänhetens insyn och en folklig förankring i den dömande

verksamheten och stärker därmed hela domstolsväsendets legitimitet.

Systemet med nämndemän skall därför behållas. Uppmärksamhet bör

ägnas åt frågan om rekrytering av nämndemän så att de i så hög grad som

möjligt svarar mot ett folkgenomsnitt såvitt avser ålder och bakgrund och

att nämndemannauppdraget cirkulerar bland ett stort antal medborgare.

Regeringen avser därför att låta utreda frågan om rekrytering och därmed

sammanhängande frågor.

Förbättrade förfaranderegler

Det processuella regelverket har under senare år varit föremål för

kontinuerliga översyner. Målsättningen är att åstadkomma en

ändamålsenlig och snabb processordning och som exempelvis gör det

möjligt att handlägga de stora och omfattande målen effektivt och på ett

sätt som ger de bästa förutsättningarna för korrekta avgöranden. Bland

annat mot den bakgrunden ser en särskild utredare över rättegången i

brottmål och tvistemål, framförallt i tingsrätt, med särskild inriktning på

de grundläggande frågorna om muntlighet, omedelbarhet och koncentra-

tion (1999 års rättegångsutredning, dir. 1999:62).

Riksdagen beslutade nyligen att anta förslag till ett stort antal

ändringar som regeringen föreslagit för att få till stånd ett effektivare

förfarande i allmän domstol (prop. 1999/2000:26, bet. 1999/2000:JuU10,

rskr. 1999/2000:151). Förslag finns dessutom om åtgärder mot inställda

förhandlingar och förslag som syftar till att göra det möjligt att flytta mål

för att underlätta arbetsbördan vid en domstol.

Ytterligare en viktig målsättning i reformarbetet är att utnyttja den

moderna tekniken och anpassa processreglerna till de nya möjligheterna,

när ett sådant behov finns. En försöksverksamhet pågår för närvarande

med videokonferens i allmän domstol (prop. 1998/99:65, bet.

1998/99:JuU23, rskr. 1998/99:212). Regeringen avser att under första

halvåret år 2000 lägga fram ett liknande förslag om försök med

videokonferens vid ett antal förvaltningsdomstolar.

Säkerheten i domstol

Domstolarnas lokaler bör vara utformade så att parter, vittnen, brottsoffer

och andra som besöker en domstol kan känna sig trygga och kan

tillbringa väntetiden i en lugn och säker miljö. Domstolarna bör

självfallet också vara säkra arbetsplatser. Lagstiftningen skall vara

utformad så att goda möjligheter ges att förebygga våldsdåd i

domstolarna. Regeringen avser därför att verka för att säkerheten i

domstolarna stärks. Frågan behandlas närmare i avsnitt 8.

Domstolarnas bemötande

Det är viktigt att vittnen och andra som kallas till domstolen får ett gott

bemötande. Det är också viktigt att vittnen och andra som kallas till

domstolen får tillräcklig information om vad som väntar dem.

Domstolsverket har på uppdrag av regeringen efter samråd med

Brottsofferutredningen och Brottsoffermyndigheten utarbetat ett åtgärds-

program som syftar till att förbättra domstolarnas bemötande av vittnen,

målsägande och andra som kommer i kontakt med domstolarna.

Åtgärdsprogrammet omfattar bl.a. en översyn av kallelsernas

utformning och förbättrad information till de som kallas till domstolen.

Domstolarnas lokaler bör om möjligt utformas så att målsägande och

vittnen inte behöver konfronteras med den tilltalade före förhöret.

Arbetet med att genomföra de föreslagna åtgärderna pågår.

Den frivilligverksamhet med vittnesstöd som pågår på många orter är

mycket värdefull. Regeringen är av uppfattningen att verksamheten på

sikt bör finnas vid varje domstol.

Regeringen har för avsikt att under hösten 2000 lämna en proposition

med förslag till åtgärder för att förbättra brottsoffrens situation på

grundval av betänkandet (SOU 1998:40) Brottsoffer Vad har gjorts? Vad

bör göras?

Teknikstödet i domstolarna

För att kunna möta medborgarnas krav på snabbhet och tillgänglighet och

för att i övrigt dra nytta av de fördelar den nya tekniken möjliggör behö-

ver domstolarna fortlöpande utrustas med moderna tekniska hjälpmedel.

Domstolsorganisationen

Ytterligare en viktig utgångspunkt för det reformarbete som rör

domstolarna är vikten av att dömande verksamhet bedrivs så att den är

tillgänglig för medborgarna i alla delar av landet. Även om andelen

människor som kommer i kontakt med domstolsväsendet är liten är det

viktigt att parter, vittnen och allmänhet har en geografisk närhet till

dömande verksamhet och att dömandet har en förankring och en

legitimitet i lokalsamhället.

Samtidigt innebär medborgarnas berättigade krav på kvalitet, snabbhet

och rättssäkerhet i dömandet och kravet på ett effektivt utnyttjande av

domstolsväsendets resurser att domstolarna måste vara av en viss storlek

och ha ett visst målunderlag för att uppfylla dessa krav. Alltför små

domstolar innebär att en stärkt beredningsorganisation och renodling av

domarrollen inte kan genomföras. Större domstolar ger enligt regeringens

mening förutsättningar för en förbättrad verksamhet i domstolarna.

Handläggningen kan förbättras både vad gäller kvalitet och snabbhet och

servicegraden kan öka. Ett större målunderlag innebär över tiden

uthålligare domstolar som är bättre anpassade till att klara arbetstoppar,

ledigheter och ge medarbetarna tillfälle till kompetensutveckling och

fortbildning och i övrigt stärka arbetsmiljön. Större domstolar ger även

bättre förutsättningar att rekrytera kvalificerade medarbetare och gör det

möjligt för domarna att specialisera sig på vissa måltyper. Domstolens

service till allmänheten kan förbättras och säkerheten för de som besöker

domstolen eller arbetar där kan stärkas.

Den förändring av tingsrättsorganisationen som är nödvändig för att

tingsrättsorganisationen skall motsvara de krav som ställs ser olika ut i

olika delar av landet. Det är viktigt att betona att tingsrättsorganisationen

i varje region bör utformas utifrån regionens särskilda förutsättningar.

Geografiska avstånd och tillgängliga kommunikationer är viktiga

faktorer. I några fall kan större domkretsar skapas genom att flera

tingsrätter läggs samman, t.ex. när det geografiska avståndet mellan

domstolarna är litet. Så har skett i Stockholmsområdet där Domstols-

verket på regeringens uppdrag genomför en sammanläggning av

Jakobsbergs och Sollentuna tingsrätter.

I andra fall bör verksamheten kunna bedrivas på flera orter med en

gemensam domkrets, gemensam administration och gemensam ledning.

En sådan anpassning gör det möjligt att samla specialmål samt att

förstärka vid sjukdom och semestrar. Den ger också möjlighet att jämna

ut arbetsbördan vid toppar samtidigt som det stora flertalet mål även

fortsättningsvis handläggs vid den ort som ligger närmast för parterna i

målet. Denna modell innebär att domstolsverksamhet kan behållas vid

orter som har eller annars skulle få svårt att bedriva en effektiv

verksamhet med bibehållen kvalitet.

Utvecklingen av tingsrättsorganisationen bör genomföras stegvis.

Detta är nödvändigt för att beakta varje regions speciella förutsättningar

och för att ta till vara de erfarenheter som har vunnits av genomförda

förändringar. Utredningsarbetet bör bedrivas av bl.a. Domstolsverket i

nära samarbete med berörda domstolar. På samma sätt som skett inför

tidigare förestående förändringar av tingsrättsorganisationen avser

regeringen att informera riksdagen om varje planerad organisations-

förändring. I avsnitt 11.4 redovisas de förändringar som är närmast

aktuella samt pågående regionala projekt.

Som nämnts i det föregående är specialisering en av de viktiga frågor-

na. Den specialisering som följer av att vissa mål hanteras i de allmänna

domstolarna och andra i de allmänna förvaltningsdomstolarna bör enligt

regeringens mening bibehållas. Samtidigt bör samverkan utvecklas

ytterligare. Försöksverksamhet med gemensam ledning och administrativ

samverkan har bedrivits sedan 1998 respektive 1999 vid Länsrätten i

Blekinge län och Karlskrona tingsrätt respektive vid Länsrätten i

Kronobergs län och Växjö tingsrätt. Verksamheten i Blekinge har

nyligen utvärderats. Utvärderingen talar entydigt om positiva effekter av

denna samverkan. Regeringen avser därför att verka för att samverkan

kommer till stånd på orter där det för verksamheten framstår som

ändamålsenligt. Denna fråga behandlas närmare i avsnittet 11.5 .

5 Renodling av arbetsuppgifter och

arbetsformer

Sammanfattning: Arbetet med att renodla domstolarnas arbete till

dömande verksamhet skall fortsätta.

Riksdagen har nyligen beslutat om en överföring av boupptecknings-

verksamheten till skatteförvaltningen och en koncentration av inskriv-

ningsmyndigheterna till sju inskrivningsmyndigheter.

Nästa steg med samma syfte bör vara att föra inskrivning av

företagshypotek och Sjöfartsregistret till Patent- och registreringsverket

respektive Sjöfartsverket.

Under de senaste åren har ett antal uppgifter förts över från domstolarna

till andra myndigheter i syfte att i största möjliga utsträckning

koncentrera domstolarnas resurser till den dömande verksamheten, dvs.

att lösa tvister mellan enskilda och mellan enskilda och det allmänna

samt att döma i brottmål. I detta syfte har bl.a. den summariska processen

förts till kronofogdemyndigheterna och förmynderskapsärenden till

överförmyndarna. Vidare har möjligheterna för åklagare att utfärda

strafföreläggande vidgats.

Ytterligare ett led i renodlingen av domstolarnas verksamhet är

regeringens förslag i budgetpropositionen för år 2000 (prop. 1999/2000:1

utg. omr. 4, bet. 1999/2000 JuU1, rskr. 1999/2000:78) att inskrivnings-

verksamheten skall koncentreras till sju inskrivningsmyndigheter och att

bouppteckningsverksamheten förs över från domstolsväsendet till

skatteförvaltningen, vilket också blev riksdagens beslut.

Regeringen har i regleringsbrevet för år 2000 gett Domstolsverket i

uppdrag att vidta de tekniska, organisatoriska och personella åtgärder

som krävs för att inskrivningsverksamheten senast den 1 juli 2001 skall

koncentreras till inskrivningsmyndigheterna i Eksjö, Härnösand,

Hässleholm,[REDACTED_EFTERNAMN], Norrtälje, Skellefteå och Uddevalla. Ambitionen är

att förändringsarbetet skall ske i nära samverkan med den personal som i

dag finns vid inskrivningsmyndigheterna och personalen vid de tings-

rätter där de nya myndigheterna kommer att placeras. Personalfrågorna

kommer att ha högsta prioritet i det fortsatta arbetet. Uppdraget skall

delredovisas den 1 oktober 2000 och slutredovisas den 1 oktober 2001.

När det gäller bouppteckningsverksamheten har regeringen uppdragit

åt Riksskatteverket och Domstolsverket att förbereda en överflyttning av

uppgifterna att registrera bouppteckningar och vara beskattningsmyndig-

het i fråga om arvsskatt från tingsrätterna till skatteförvaltningen.

Riksskatteverket avser att förlägga den framtida bouppteckningsverksam-

heten till kontoren i Stockholm, Visby, Uppsala, Jönköping, Kalmar,

Malmö, Vänersborg, Örebro, Gävle, Härnösand och Umeå. Överflytt-

ningen beräknas vara klar den 1 juli 2001. Regeringen avser att under år

2000 lägga fram en proposition med förslag på de lagändringar som

bouppteckningsreformen kräver.

Nästa steg i det reformarbete som syftar till att renodla domstolarnas

verksamhet behandlas i avsnitt 5.1.

5.1 Sjöfartsregistret och inskrivning enligt lagen

(1984:649) om företagshypotek

Regeringens bedömning: Sjöfartsregistret bör föras över från

Stockholms tingsrätt till Sjöfartsverket. Vidare bör inskrivning enligt

lagen (1984:649) om företagshypotek föras över från Malmö tingsrätt till

Patent- och registreringsverket.

Regeringen avser att lämna förslag till riksdagen i budgetpropositionen

för år 2001.

Skälen för regeringens bedömning: Under år 1997 gavs Domstolsver-

ket i uppdrag att dels i samråd med Patent- och registreringsverket

utarbeta och lämna förslag om den framtida organisationen av

Inskrivningsmyndigheten för företagsinteckningar, dels att i samråd med

Sjöfartsverket utarbeta och lämna förslag om Sjöfartsregistrets organisa-

toriska hemvist. I en rapport som överlämnades till regeringen i

december 1997 föreslog Domstolsverket att verksamheten vid

Inskrivningsmyndigheten för företagsinteckningar organisatoriskt skulle

överflyttas till Patent- och registreringsverket. I mars 1998 föreslog

verket att verksamheten vid Sjöfartsregistret skulle flyttas över till

Sjöfartsverket. Båda förslagen har remissbehandlats. Remissyttrandena

finns tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr Ju1997/6826 och

Ju1998/1042). Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något

att invända mot de föreslagna förändringarna.

En överföring av verksamheterna till de föreslagna förvaltningsmyn-

digheterna utgör ett led i den renodling av den dömande verksamheten

vid domstolarna som eftersträvas. På sikt bör överflyttningarna kunna

bereda mark för såväl utvecklings- som rationaliseringsfördelar.

Överflyttningarna bedöms inledningsvis medföra vissa

övergångskostnader men i ett längre tidsperspektiv innebära besparingar.

Regeringen bedömer sammanfattningsvis att verksamheterna vid

Inskrivningsmyndigheten för företagsinteckningar och vid

Sjöfartsregistret har möjligheter att utvecklas och effektiviseras om de

flyttas över till Patent- och registreringsverket respektive Sjöfartsverket

samtidigt som överflyttningarna bidrar till en renodling av domstolarnas

verksamhet. Regeringen avser därför i budgetpropositionen för år 2001

föreslå att verksamheten vid Inskrivningsmyndigheten för

företagsinteckningar förs över till Patent- och registreringsverket och att

verksamheten vid Sjöfartsregistret överförs till Sjöfartsverket.

Regeringen avser att ge berörda centralmyndigheter uppdrag att vidta

åtgärder för en överflyttning av respektive verksamhet. Regeringen har

vidare för avsikt att under hösten lägga fram en proposition med de

lagförslag, bl.a. till vilken domstol beslut skall kunna överklagas till, som

behövs med sikte på att en förändring beträffande Inskrivnings-

myndigheten för företagsinteckningar skall kunna träda i kraft den 1 juli

2001 och en förändring beträffande Sjöfartsregistret senast den 1 januari

2002.

5.2 Försöksverksamheten med stärkt

beredningsorganisation vid vissa tingsrätter

Regeringens bedömning: Tingsrätternas beredningsorganisation bör

stärkas. Genom en förstärkt beredningsorganisation kan tingsrätterna

använda resurserna bättre i syfte att renodla domarrollen och ta tillvara

samtliga personalkategoriers kompetens till gagn för verksamheten.

Hänsyn bör också tas till de särskilda förutsättningar, t.ex. att domstolen

är miljö- eller fastighetsdomstol, som kan finnas vid en domstol.

Skälen för regeringens bedömning: Vid flera av landets tingsrätter

pågår försöksverksamhet för att pröva olika former av beredningsorgani-

sation. Denna verksamhet har gjorts möjlig genom förordningen

(1997:139) om försöksverksamhet vid vissa tingsrätter.

Förordningen innebär att tingsrätterna har möjlighet att för en

begränsad tid (ett år) anställa tingsmeriterade jurister för berednings-

ändamål (beredningsjurister), att förlänga tingsnotaries förordnande

utöver den tid som anges i 1 § notarieförordningen (1990:469) samt att

besluta att med undantag från huvudregeln att en tingsfiskal inte skall

ha en rotel.

Beredningsjurister får ges förordnanden att handlägga mål och ärenden

i huvudsak motsvarande vad som gäller för tingsnotarier enligt

förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion.

Vidare innebär förordningen att lagmannen, med vissa undantag, får

förordna beredningsjurister och tingsnotarier som har tjänstgjort minst ett

år att i vidare mån än vad som följer av bestämmelserna i tings-

rättsinstruktionen vidta åtgärder för beredning av mål och ärenden.

Lagmannen har vidare möjlighet att förordna andra anställda att vidta

förberedande åtgärder i mål utöver vad som följer av tingsrätts-

instruktionen.

Syftet med försöket är främst att renodla domarrollen. Genom

förordningen görs möjligt för tingsrätterna att delegera vissa berednings-

och handläggningsåtgärder till jurister och domstolssekreterare utöver

vad som följer av tingsrättsinstruktionen. Därigenom kan domarresurser

frigöras samtidigt som den värdefulla kompetens som finns hos

personalen kommer verksamheten till godo.

Förordningen som trädde i kraft den 1 maj 1997 var tänkt att gälla

under ett år och omfattade inledningsvis nio tingsrätter. Tack vare det

stora intresset från domstolarnas sida att delta i verksamheten har

förordningens giltighetstid förlängts ett par gånger, senast t.o.m. den 31

december 2000.

Förordningen ger i dag tingsrätterna i Huddinge, Nacka, Stockholm,

Södra Roslag, Uppsala, Köping, Sala, Västerås, Falun, Hedemora,

Leksand, Ludvika,[REDACTED_EFTERNAMN], Eksjö, Jönköping, Växjö, Kalmar,

Oskarshamn, Kristianstad,[REDACTED_EFTERNAMN], Malmö, Ängelholm, Göteborg, Borås,

Trollhättan, Vänersborg, Arvika, Karlstad, Sunne, Gävle, Sandviken,

Sundsvall, Östersund, Umeå och Luleå möjlighet att ta till vara det

utvidgade regelverket.

En första utvärdering finns redovisad i 1995 års domstolskommittés

betänkande Domaren och beredningsorganisationen utbildning och

arbetsfördelning (SOU 1998:88, bilaga 8). En förnyad utvärdering har

nyligen redovisats till Domstolsverket.

De båda utvärderingarna visar att en förstärkt beredningsorganisation

och samverkan mellan rotlar kan bidra till att verksamheten i tingsrätt

blir mer ändamålsenlig än i dag. Försöken har inte sett likadana ut vid

varje domstol. Flera försöksmodeller som har prövats har befunnits

positiva när det gäller renodling av domarrollen, effektivitet och

kvalitetshöjning i den dömande verksamheten samt förbättring av

arbetstillfredsställelsen hos berörd personal.

Regeringen delar den bedömning som framkommit vid utvärderingen

av försöken. Verksamheterna visar också att det är nödvändigt att

anpassa beredningsorganisationen till respektive domstols behov.

Regeringen avser mot den bakgrunden att permanenta de

behörighetsregler som ingår i försöksförordningen.

5.3 Länsrättsprojektet

Sammanfattning: Under år 1999 har ett projekt genomförts med

länsrätter som syftat till att förbättra handläggningstiderna i framför allt

skatte- och socialförsäkringsmålen.

Regeringen avser att noga följa den fortsatta balanssituationen i syfte

att bevaka att den goda utvecklingen fortsätter.

Länsrätterna har under en längre tid haft problem med besvärande

balanser av oavgjorda mål, framför allt på socialförsäkrings- och

skatteområdet. Domstolsverket har därför tillsammans med arbetsgrupper

från sex domstolar bedrivit projekt för att kartlägga och analysera

handläggningen av främst skatte- och socialförsäkringsmål. Även övriga

länsrätter har bidragit med uppgifter och synpunkter. Syftet med

projektet är att finna möjligheter att på ett effektivt sätt förkorta hand-

läggningstiderna utan att kvaliteten försämras. Genomgången har visat

att ett antal länsrätter under början av år 1999 fortfarande hade alltför

långa handläggningstider.

En utgångspunkt i projektarbetet har varit att förändringar i arbetet

skall medverka till att ge länsrätterna förutsättningar att bedriva arbetet

med en sådan effektivitet och fortsatt hög kvalitet att de kan avgöra alla

mål inom sex månader från det att målen kom in till länsrätten.

En uttalad strävan har även här varit att bl.a. renodla domarrollen. En

renodlad domarroll kräver en väl utnyttjad delegering på alla nivåer och

att arbetet i övrigt rationaliseras. Den gjorda kartläggningen visar att

domarrollen kan renodlas ytterligare bl.a. genom en förstärkt berednings-

organisation. Utrymme finns också för att effektivisera målhanteringen

och arbetsmetoderna.

I projektledarnas sammanställning av projektresultatet pekas på ett

flertal olika faktorer som bör uppmärksammas och förbättras. Där

konstateras bl.a. att så länge balanserna finns kvar kommer det att finnas

behov av att de länsrätter som har en god balanssituation bistår de

länsrätter som fortfarande har besvärande balanser. Detta kan ske genom

att en länsrätt som har resurser avgör mål för en annan länsrätt i dess

namn och med nämndemän tillhörande den sistnämnda länsrätten. Det

kan förväntas att en sådan samverkan kommer att initieras i större

utsträckning än vad som görs i dag.

Den minskade måltillströmningen till länsrätterna har bidragit till ett

bättre arbetsläge vid de flesta länsrätter. Regeringen kan konstatera att

länsrätterna har vidtagit åtgärder som bidragit till den förbättrade

situationen. Regeringen följer balanssituationen och kommer att vid

behov undanröja de processuella hinder som kan uppdagas när länsrätter-

na bistår varandra.

5.4 Beredningsorganisationen i hovrätterna och

kammarrätterna

Sammanfattning: De försök som pågår i flera överrätter med stärkt

beredningsorganisation bör kunna ge värdefulla erfarenheter vid den

fortsatta utvecklingen av verksamheten vid överrätterna.

Vid flertalet hovrätter och kammarrätter pågår projekt som tar sikte på

beredningsorganisationen och avdelningsindelningen. För en del av dessa

projekt har regeringen nyligen beslutat om särskilda försöksförordningar

(förordning [1999:855] om undantag från vissa bestämmelser i förord-

ningen [1996:380] med kammarrättsinstruktion respektive förordning

[2000:20] om undantag från vissa bestämmelser i förordningen

[1996:379] med hovrättsinstruktion m.m.). Undantagen innebär att över-

rätterna ges möjlighet att göra avsteg från instruktionernas bestämmelser

om fördelning av mål.

Enligt huvudregeln i instruktionerna för respektive underrätter och

överrätter fördelas inkommande mål i turordning på rotlarna. Systemet

för fördelningen av mål som är av gammalt datum har utformats i

syfte att se till att oavhängighet, opartiskhet och självständighet

garanteras i handläggningen.

Vid olika tingsrätter pågår, som nämnts i bl.a. avsnitt 5.2, sedan en tid

olika försök med stärkt beredningsorganisation. Bland annat prövas ett

system med s.k. storrotlar eller storavdelningar. Detta innebär i praktiken

att två eller flera ledamöter delas in på samma rotel. Detta har på sina

håll visat sig innebära att antalet avgjorda mål har ökat jämfört med en

traditionell rotel under samma tidsperiod. Samtidigt innebär förändringen

att domarrollen ytterligare kan renodlas och att de olika personalkatego-

riernas kompetens och erfarenhet kan tillgodogöras domstolen på ännu

bättre sätt. När dessa försök görs är det också oavsett vilka

organisatoriska storheter som väljs viktigt att man inte avlägsnar sig

från de principer som ligger bakom valet av former för fördelningen av

mål i domstol. Denna ordning motiveras nämligen inte bara av

domstolsinterna skäl. Väl så viktigt är att systemet för målens fördelning

 grundade på slumpvis fördelning eller på tydliga och objektiva kriterier

eller detta i förening utåt sett, från ett medborgarperspektiv, kan

försvaras som en sakligt grundad och från effektivitetssynpunkt

motiverad ordning för arbetets fördelning i domstolen. Man måste beakta

att fördelningen av mål också är ett sätt att ange vilken domare som bär

ansvaret för målet som sådant eller i dess olika handläggningsfaser. En

tydlig ansvarsfördelning möjliggör också för domstolschefen att

disponera domstolens resurser så att mål och ärenden avgörs inom rimlig

tid.

Hovrätten för Västra Sverige har startat ett förnyelseprojekt i en

organisation som storleksmässigt motsvarar två avdelningar med sju

ledamöter vardera. Försöket syftar till att minska handläggningstider,

omloppstider och balanser utan att personalen tar på sig ytterligare

arbetsuppgifter. Vidare skall personalen få tid över till fortbildning utan

att detta påverkar målgenomströmningen eller handläggningstiderna. Den

hittillsvarande organisationen, som är den gängse enligt förordningen

(1996:379) med hovrättsinstruktion, bygger på att den inledande

fördelningen av mål styr allt arbete som läggs ner därefter. Målfördel-

ningen görs i ett skede när kunskapen är som minst om vilket arbete som

kommer att behövas i målet eller ärendet. Förnyelseprojektet bygger på

ett omvänt antagande, nämligen att arbetet skall fördelas mellan

ledamöterna när man vet som mest om vilken insats som krävs. Vissa

arbetsmoment kommer därför att fördelas betydligt senare än vad som

hittills har varit fallet. I projektet är inbyggt en stark berednings-

organisation.

I Göta hovrätt har också initiativ tagits till försöksprojekt där delar av

verksamheten bedrivs i större enheter. Målet är att minska sårbarheten i

den förhållandevis lilla arbetsenhet som en normalstor avdelning utgör.

Beredningsorganisationen i försöksprojektet anordnas så att ledamöterna

i möjligaste mån avlastas från den förberedande målhanteringen. Syftet

med projektet är att utnyttja de personella resurserna effektivare än vad

som sker för närvarande.

Vid Hovrätten över Skåne och Blekinge pågår också ett projekt med

stärkt beredningsorganisation. Vid två avdelningar har dessa förstärkts

med vardera en beredningsassessor vars uppgift är att vara arbetsledare

för överrättsnotarierna och domstolssekreterarna när det gäller bered-

ningen av målen. De ordinarie rotelinnehavarna skall i normalfallet

komma i kontakt med målet först när detta föredras eller när det är

förhandling. Syftet med projektet är att se om verksamheten kan bedrivas

effektivare, med högre kvalitet och med en förbättrad arbetsmiljö.

I Kammarrätten i Stockholm pågår en försöksverksamhet där det dels

sker en ökad satsning vad gäller socialförsäkringsmål och skattemål och

där det dels har skapats en storavdelning med kraftigt förstärkt

bemanning i förening med bl.a. en storrotel för att få fram underlag

för en bedömning om det inte på detta sätt kan åstadkommas en

effektivare resursanvändning.

Kammarrätten i Göteborg har beslutat att från den 1 juni 2000 utse en

rotel på varje avdelning till skatterotel, på vilken större och komplicerade

skattemål lottas. En aktiv processledning förutsätts redan när målet

kommer in till kammarrätten. En av skatterotlarna utgör storrotel med en

bemanning av en vice ordförande, ett kammarrättsråd och tre assessorer.

Vidare får en avdelning socialförsäkringsprofil genom att specialkom-

petens tas till vara.

En av avdelningarna i Svea hovrätt inrymmer sedan den 1 januari 1999

den nybildade Miljööverdomstolen. Hovrätten har här valt att bilda en

storavdelning som är dubbelt så stor som hovrättens allmänna

avdelningar. På denna storavdelning behandlas alla de miljömål som hör

till Miljööverdomstolen, men också allmänna tvistemål. Tilldelningen av

allmänna tvistemål blir här större än vad som normalt lottas på en allmän

avdelning, som ju i sin tur också handlägger brottmål.

Beredningsarbetet på storavdelningen har organiserats på ett nytt sätt.

För beredningen anlitas några assessorer med särskilt intresse för

miljörätt. Dessa leder beredningsorganisationens arbete men deltar också

i målens avgörande. I avdelningen ingår också några överrättsnotarier.

Erfarenheterna av denna ordning är hittills goda. Det är emellertid ännu

för tidigt att bedöma modellen.

Även vid övriga hovrätter och kammarrätter pågår projekt, som i likhet

med de här redovisade projekten tar sikte på beredningsverksamheten

och avdelningarnas storlek.

Regeringen gör bedömningen att det är viktigt att beredningsorgani-

sationen anpassas till respektive domstols behov och förutsättningar.

Eftersom dessa varierar kommer det att finnas anledning att organisera

arbetet med olika inriktning och att fokusera på skilda uppgifter vid olika

domstolar. Regeringen avser att följa projekten, som är en betydelsefull

del av den fortsatta utvecklingen av verksamheten vid överrätterna.

5.5 Delegering

Regeringens bedömning: Uppgifter som inte kräver domares

medverkan bör delegeras i syfte att renodla domarollen och att skapa

stimulerande arbetsuppgifter för andra anställda vid domstolarna.

Skälen för regeringens bedömning: De nuvarande delegeringsreglerna

i främst tingrättsinstruktionen utgår i huvudsak från att endast de

förhållandevis enklaste arbetsuppgifterna i en domstol får utföras utan

författningsstöd. Detta synsätt har bidragit till att domare i hög

utsträckning har utfört arbetsuppgifter som inte kräver domarkompetens.

Det är viktigt att en domare får möjlighet att använda sin tid för de

arbetsmoment som kräver domarens speciella kompetens. Därför har en

rad uppgifter delegerats till annan personal under det senaste decenniet.

Delegering innebär att uppgifter som annars skulle ha utförts av en

domare överlämnas till en beredningsjurist, domstolssekreterare eller

notarie. En viktig uppgift för lagmannen är att säkerställa att den till

vilken uppgiften delegeras också har förutsättningar att utföra den på ett

kompetent och korrekt sätt.

Om en konsekvent delegering av uppgifter, som inte kräver domarens

kompetens, genomförs frigörs domarresurser som kan användas för att

förbättra inom andra områden i domstolarna. Delegering ger också bra

och stimulerande arbetsuppgifter för andra anställda i domstolarna, t.ex.

domstolssekreterarna.

Mer kan göras för att avlasta domarna i framförallt tingsrätt ytterligare

arbetsmoment. När det rör kvalificerade juridiska frågor bör delegeringen

från ordinarie domare kunna ske till notarier och andra jurister och när

det gäller arbetsmoment i övrigt bör delegationen från domarna också

kunna ske till domstolssekreterare eller annan lämplig personal.

Självklart är att den dömande verksamheten i huvudsak skall utföras av

ordinarie domare. Detta hindrar emellertid inte att enklare mål och

ärenden också avgörs av andra jurister vid domstolen.

I avsnitt 5.2 har nämnts att regeringen avser att arbeta in behörig-

hetsreglerna i förordningen (1997:139) om försöksverksamhet vid vissa

tingsrätter i förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion. I detta

arbete kommer också tidigare delegeringsförslag från domstolar att

beaktas.

6 De anställda i domstolsväsendet

Regeringens bedömning: För att även framtidens domstolar skall vara

en stimulerande och attraktiv miljö att arbeta i för alla domstolsanställda

bör

 medarbetarnas kompetens tas till vara på bästa sätt,

 utbildning och kompetensutveckling prioriteras,

 arbetet i domstolarna utvecklas och stödjas av moderna tekniska

hjälpmedel,

 ledarskap ges än större utrymme i domstolarna,

 domstolarna vara säkra och trygga arbetsplatser.

Skälen för regeringens bedömning: En viktig fråga för domstolarna är

att även i framtiden attrahera skicklig personal med olika inriktningar och

inte minst också att kunna behålla den rekryterade personalen.

Förändringar av organisation och arbetsformer skapar under föränd-

ringsarbetet en oro hos många anställda. Det är därför viktigt att de

anställda ges god information om förändringarna och att personalen ges

möjlighet att påverka förändringsarbetet.

Reformarbetet skall leda till att det är fortsatt attraktivt att arbeta i en

domstol. De anställda bör ha tillgång till moderna tekniska hjälpmedel

liksom goda möjligheter till vidareutveckling. De bör också ha

konkurrenskraftiga lönevillkor och arbetstidsvillkor. I verksamheten skall

det finnas gott ledarskap och kollegor med varierande erfarenheter.

Domstolarna skall vara säkra och trygga arbetsplatser och arbeta med så

långsiktiga ekonomiska ramar som är möjligt med hänsyn till

samhällsutvecklingen.

6.1 Domstolssekreterarna

Regeringens bedömning: Domstolssekreterarna bör i framtiden kunna

erbjudas mer kvalificerade och stimulerande arbetsuppgifter.

Skälen för regeringens bedömning: I domstolsväsendet är det kanske

domstolssekreterarnas roll och arbetsuppgifter som har förändrats mest

under de senaste 10 15 åren. Datoriseringen har inneburit att skrivarbete

efter koncept i stort sett har försvunnit. Samtidigt har kansliarbetet, t.ex.

med kallelser, förenklats och effektiviserats som en följd av datoriserade

målhanteringssystem. Utvecklingen kan antas fortsätta och kanske

kommer mål att kunna anhängiggöras på elektronisk väg och expediering

ske via tangentbordet utan pappershantering inom en nära framtid.

Åklagare, advokater och andra med tillgång till modern teknik kommer

kanske att ges möjlighet att korrespondera med domstolarna via

elektronisk överföring samtidigt som domstolarna kallar och förmedlar

information på motsvarande sätt. Personuppgifter som i en brotts-

utredning har upprättats av polis bör kunna överföras elektroniskt till

åklagare och domstol. Detsamma gäller förundersökningsmaterial och

stämningsansökningar.

Samtidigt som domstolsekreterarnas antal har minskat har de fått

alltmer kvalificerade arbetsuppgifter och ett ökat ansvar. Tidigt har

delegering av beslutanderätten skett i förhållandevis enkla ärenden och

har sedan successivt byggts ut. Den försöksverksamhet med olika former

av beredningsorganisationer som sedan 1997 bedrivs i allt fler tingsrätter

(se avsnitt 5.2) har inneburit att sekreterarna fått ett ökat ansvar för

beredningen av både brottmål och tvistemål. Dessa sekreterare kallas vid

vissa tingsrätter beredningssekreterare.

I beredningsorganisationen har domstolssekreteraren en central roll.

Det är domstolssekreterarens uppgift att göra en första kontroll av all

post och antingen ge förslag eller besluta om åtgärd. Domstolssekre-

teraren bereder de flesta åtgärder i ett brottmål fram till huvudförhandling

och svarar också för vissa delar av den inledande beredningen av

familjemål. Gemensamma ansökningar om äktenskapsskillnad bereds

fram till och med ett färdigt domsförslag. Detsamma gäller flertalet

ärenden. I vissa ärenden, där delegering har skett, beslutar också

domstolssekreteraren. Andra uppgifter som utförs av domstolssekretera-

ren är bevakningar av olika tidsfrister, protokollföring vid förhandling.

Till domstolssekreterarens arbetsuppgifter hör också expedieringar,

kallelser, kontakter med parter, vittnen och andra som kommer i kontakt

med en domstol, planering av förhandlingar och sammansättning av

förhandlingsdagar och upprättande av domsförslag i förhållandevis

enklare mål.

För att mera fortlöpande svara mot utbildningsbehovet av domstols-

sekreterarna planerar Domstolsverket att efter sommaren i år starta den

första kursomgången för beredningssekreterare i tingsrätt.

I de projekt som vissa länsrätter driver tillsammans med Domstols-

verkets utvecklingsgrupp ser Domstolsverket och länsrätterna över

arbetsfördelningen mellan de olika personalkategorierna. Syftet är att, på

motsvarande sätt som skett i tingsrätterna, ge domstolssekreterarna mer

kvalificerade arbetsuppgifter. Även för sekreterarna i länsrätterna

planerar Domstolsverket att starta särskild teoretisk och praktisk

utbildning för beredningsarbete.

Regeringen konstaterar att den tekniska utvecklingen vid våra

domstolar minskar behoven av traditionella sekreteraruppgifter. Å andra

sidan innebär utvecklingen att de som vid sidan av juristerna tjänstgör

vid domstolarna i framtiden bör kunna erbjudas betydligt mer

kvalificerade och stimulerande arbetsuppgifter.

6.2 IT-personal och andra specialister

Regeringens bedömning: Domstolarna bör få tillgång till specialist-

kompetens bl.a. i administrativa frågor och på IT-området.

Skälen för regeringens bedömning: För att bevara och utveckla

domstolarnas verksamhet behöver kompetens av annat slag än den som

finns idag tillföras domstolarna. Den omständigheten att domstolar har

eget budgetansvar och att det finns ett större behov av verksamhets- och

måluppföljning innebär att det också kan finnas behov av

personalkategorier som hittills normalt sett inte har varit anställda vid

domstolarna.

Ett annat område gäller IT-kompetens. Domstolarna bör utrustas med

lämplig teknisk utrustning. Det behövs då också medarbetare som kan

sörja för utbildning, tekniskt bistånd och andra frågor som det finns

behov av särskild IT-kompetens för.

Redan i dag har domstolar valt att gemensamt investera i

specialistkompetens. I Stockholm finns det t.ex. vid Stockholms tingsrätt

en personalkonsulent vars tjänster också övriga domstolar i länet kan få

tillgång till. Vid Huddinge och Handens tingsrätter har domstolarna

gemensamt anställt en person som svarar för service inom IT-området.

Vid de tre tingsrätterna i Västmanlands län, Köping, Sala och Västerås,

har domstolarna gemensamt anställt en administratör för att bl.a. avlasta

de tre lagmännen vissa administrativa arbetsuppgifter.

Regeringen gör bedömningen att domstolarna i allt högre grad kommer

att ha behov av specialistutbildad personal vid sidan av den traditionella

domstolspersonalen. Ett sätt att tillmötesgå dessa behov kan vara att på

det sätt som nyss beskrivits gemensamt knyta till sig de erforderliga

specialisterna.

6.3 Notarier och beredningsjurister

Regeringens bedömning: Notariekåren är en värdefull resurs i den

förändrade beredningsorganisationen. Notariesystemet bör därför bevaras

och utvecklas. Detsamma gäller handläggarna i länsrätterna. I framtidens

domstolar kommer det också finnas behov av andra beredningsjurister.

Den som har genomgått juristutbildningen kan söka notarietjänst vid

tingsrätt eller länsrätt. Notarietjänstgöringen regleras i notarieförord-

ningen (1990:469). Notarietjänstgöringen fullgörs vid tingsrätt eller

länsrätt under två år eller vid båda domstolsslagen (jfr även avsnitt

6.3.1). Närmare bestämmelser om notariens arbetsuppgifter och behörig-

heter finns i förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion och

förordningen (1996:382) med länsrättsinstruktion. I länsrätt finns det

också handläggare som har arbetsuppgifter som påminner om

notariernas.

Skälen för regeringens bedömning:

Notarier

Under notarietjänstgöringen skall notarien få en allsidig och utvecklande

utbildning. Allt efter tjänstgöringstid och vunnen erfarenhet kan notarien

få delegation att självständigt utföra uppgifter som annars ankommer på

en ordinarie domare. Den notarie som på ett tillfredsställande sätt har

fullgjort notarietjänstgöringen blir notariemeriterad.

Notariernas arbetsuppgifter påverkas av att inskrivnings- respektive

bouppteckningsverksamheten kommer att föras bort från domstolarna.

Regeringen gör bedömningen att den framtida notarierollen i än högre

grad kommer att fokuseras mot kvalificerat juridiskt arbete i

domstolarnas mål och ärenden. Notarierna kommer att göra

rättsutredningar, svara för domsförslag i vissa mål och bistå domarna i

det intellektuella juridiska arbetet. De arbetsuppgifter som notarier i dag

utför och som inte kräver juridisk utbildning skall så långt möjligt utföras

av annan personal vid domstolarna. På så sätt skapas attraktiva

notarieplatser samtidigt som stimulerande uppgifter kan erbjudas andra

personalgrupper i domstolarna.

Notarierna kommer att utgöra en del av basen i den utbyggda

beredningsorganisation som är nödvändig i många domstolar. Det är

därför viktigt att det pågående förändringsarbetet inte leder till att antalet

notarieanställningar minskar. Det mesta talar för att framtidens domstolar

får ett ökat behov av notarier och andra jurister för att åstadkomma en än

högre kvalitet i verksamheten och för att göra nödvändig renodling av

domarnas arbetsuppgifter möjlig. Framför allt gäller det i de domstolar

som av tradition har en låg andel notarier bland sin personal.

Högskoleverket behandlar i rapporten Rätt juristutbildning? Utvärde-

ring av juristutbildningar (Högskoleverkets rapportserie 2000:1 R) frågan

om notarietjänstgöringens betydelse för juristutbildningens uppläggning

och inriktning.

Beredningsjurister

Sedan många år finns det i länsrätterna en särskild personalkategori som

inte har någon motsvarighet i tingsrätterna, nämligen föredragande.

Dessa är, numera, vanligtvis notariemeriterade jurister och har

arbetsuppgifter som till en del motsvarar de uppgifter som utförs av

notarier.

I framtidens domstolar, såväl allmänna domstolar som allmänna

förvaltningsdomstolar, bedömer regeringen att det kommer att finnas ett

ökat behov av jurister som arbetar med beredning av mål. Det kommer

också för vissa måltyper att krävas en betydligt djupare erfarenhet än vad

notarier har möjlighet att förvärva under den förhållandevis korta tid som

notarietjänstgöringen varar. Vilka arbetsuppgifter som morgondagens

beredningsjurister skall anförtros är ännu för tidigt att uttala sig om. Det

kan inte uteslutas att behörigheten i vissa fall bör kunna bli mer

omfattande än vad dagens handläggare i länsrätt har.

6.3.1 Notarie i länsrätt och tingsrätt

Regeringens bedömning: Försöksverksamheten med kombinerad

notarietjänstgöring vid såväl länsrätt som tingsrätt bör utvärderas.

Skälen för regeringens bedömning: Som nämnts i avsnitt 6.3 fullgörs

notarietjänstgöring under en tid av två år vid tingsrätt eller länsrätt eller i

båda domstolsslagen.

Vid Karlskrona tingsrätt och Länsrätten i Blekinge län samt vid Växjö

tingsrätt och Länsrätten i Kronobergs län pågår för närvarande en

försöksverksamhet med administrativ samverkan mellan tingsrätt och

länsrätt.

Genom förordningen (1998:1375) om försöksverksamhet med notarie-

tjänstgöring vid tingsrätt och länsrätt ges en möjlighet att vid dessa

domstolar utbilda notarier genom en kombinerad notarietjänstgöring vid

nyss nämnda domstolar. Tjänstgöringstiden är 2,5 år. Förordningen gäller

t.o.m. den 31 december 2000.

Om en utvärdering av försöksverksamheten visar att det är

ändamålsenligt att det vid samordnade tingsrätter och länsrätter ges

möjlighet till notarietjänstgöring i både länsrätt och tingsrätt avser

regeringen att permanenta försöksverksamheten. Frågan om administra-

tiv samordning av länsrätter och tingsrätter behandlas närmare i avsnitt

11.5.

6.4 Rekrytering av domare

Regeringens bedömning: Domaryrket skall vara så attraktivt att det

lockar många av de bästa juristerna. För att nå målet behöver

rekryteringen av ordinarie domare breddas.

Skälen för regeringens bedömning: De som i dag tjänstgör som

ordinarie domare är nästan uteslutande jurister som genomgått

domarbanan. Den innebär i korthet att efter avslutad notariemeritering

fullgörs fiskalsutbildning i hovrätt eller kammarrätt. Efter eget självstän-

digt dömande som fiskal i underrätt fortsätter fiskalen utbildningen med

adjunktion i hovrätt eller kammarrätt. Utbildningen har under lång tid

tillgodosett domstolsväsendets behov av kompetent personal. Därutöver

har assessorer, dvs. de som fullgjort de obligatoriska momentet i

domarbanan i hovrätt eller kammarrätt, under en lång följd av år varit

värdefull arbetskraft i Regeringskansliet, utredningsväsendet, riksdagens

utskott, hos Riksdagens ombudsmän och vid andra myndigheter. Detta

har varit av godo för såväl domstolsväsendet som för statsförvaltningen i

övrigt. Även näringslivet rekryterar fiskaler och assessorer vilket innebär

att domarutbildningen är till nytta för hela samhället.

Vad som däremot i stor utsträckning saknas bland de ordinarie domar-

na är personer med erfarenheter från advokatverksamhet och det privata

näringslivet, t.ex. bolagsjurister. Erfarenheter som partsföreträdare är,

inte minst ur ett medborgarperspektiv, värdefullt att tillföra domstols-

väsendet. Detsamma gäller åklagare som i sin roll som företrädare för

staten i brottmålsprocessen får kunskaper som är av godo även för

domstolsväsendet.

Regeringen vill framhålla att det för att anställas som ordinarie domare

inte är någon formell förutsättning att ha genomgått de obligatoriska

momenten i domarbanan. Domarbanan är sluten endast i de utbildnings-

moment som ingår i den.

För att nå en mångfald där jurister med olika bakgrund rekryteras som

domare behövs olika åtgärder. Bland annat fordras att domstolarna blir

attraktiva arbetsplatser i än högre grad än i dag. Vidare behöver villkoren

i övrigt närma sig de som gäller utanför domstolarna. Bland de nya

åklagare som rekryterats har många tjänstgjort som fiskaler och assesso-

rer. Regeringen gör den bedömningen att rörlighet på arbetsmarknaden

inom rättsväsendet är av godo. Det gäller också när en del av dessa

assessorer väljer att ta anställning som åklagare. Det viktiga för

domstolarna är att vara så attraktiva arbetsplatser att assessorer och andra

jurister, efter att ha meriterat sig inom andra juristyrken är intresserade

av en anställning vid en domstol.

Domare skall även i framtiden rekryteras bland de allra skickligaste

juristerna och från ett brett verksamhetsfält. De domare som kommer att

behövas i framtiden bör därför ha sin bakgrund från olika slag av juridisk

verksamhet.

6.4.1 Domarutbildningen

Regeringens bedömning. Försöksverksamheten med överrättsnotarier

bör utvärderas.

Regeringen bedömer att det finns anledning att se över

domarutbildningen i ett bredare perspektiv. Regeringen har för avsikt att

ta initiativ till en sådan utredning.

Skälen för regeringens bedömning: En domarbana med en särskilt

reglerad utbildning under numera ca tre år efter notarietjänstgöringen har

gamla traditioner i vårt land.

Den som har förvärvat notariemeritering och som därefter har

tjänstgjort under minst nio månader som fiskalsaspirant i hovrätt eller

kammarrätt kan anställas som fiskal vid respektive domstol. Den som har

antagits som fiskal och som tjänstgjort i underrätt mellan ett till två år

(fr.o.m. den 1 september 2001 minst två år) och som därefter har

tjänstgjort som adjungerad ledamot i hovrätt eller kammarrätt får

anställas som assessor vid respektive domstol. Efter förordnande som

assessor är de obligatoriska momenten i domarbanan genomförda.

Genom förordningen (1998:1238) om försöksverksamhet vid

hovrätterna och kammarrätterna ersätts t.o.m. den 31 december 2000

fiskalsaspiranttjänstgöringen med överrättsnotarietjänstgöring. Överrätts-

notarietjänstgöringen pågår under ett år. Syftet är bl.a. att göra det

möjligt för fler notariemeriterade att få överrättserfarenhet samt att

åstadkomma en bättre balans mellan behoven av föredragande och

behoven av personer med domarutbildning. Regeringen avser att inom

kort inleda en utvärdering av försöket.

Regeringen har i domstolarnas regleringsbrev för år 2000 uppdragit till

Domstolsverket att lämna förslag på hur domarutbildningen skall

utformas som en följd av nämnda förlängning av fiskalstjänstgöringen i

länsrätt eller tingsrätt. Uppdraget, som får omfatta även andra delar av

domarutbildningen, skall redovisas senast den 1 augusti 2000.

Regeringen gör bedömningen att domarutbildningen och villkoren

under domarutbildningen behöver vara mer attraktiva för att domstolarna

även i framtiden skall intressera tillräckligt många av de bästa juristerna

att söka sig till domarbanan. Ett sådant exempel är att

utbildningsmomenten bör betonas och utvecklas. Enbart det förhållandet

att domstolar av tradition lockat till sig många av de bästa juristerna är

inte tillräckligt. Ännu bättre utbildning, rimlig arbetsbörda samt en god

löneutveckling är faktorer bland andra som bör ägnas särskild

uppmärksamhet för att se till att det finns skickliga jurister i domstolarna

även framgent. Det uppdrag Domstolsverket fått omfattar vad som är

möjligt att göra inom ramen för nuvarande system. Det finns emellertid

anledning att se över domarutbildningen i ett bredare perspektiv.

Regeringen har för avsikt att ta initiativ till en sådan utredning.

6.5 Domstolschefens roll

Sammanfattning: Domstolschefens förändrade roll ställer ökade krav

vid rekryteringen av lämpliga chefer. Domstolschefens befogenheter och

ansvar bör klargöras ytterligare. Regeringen har därför tillsatt en

utredning som ser över dessa frågor.

Domstolarnas uppgift är att skipa rätt. För denna uppgift behövs ett

effektivt administrativt stöd.

Att chefen leder det administrativa arbetet också inom en domstol är

numera alltmer ändamålsenligt och självklart. Domstolschefen har

förutom ansvar för budget- och personalfrågor också ett ansvar för att

utveckla arbetssätt och arbetsrutiner. Domstolschefen skall svara för

planeringen av domstolens verksamhet och se till att personalen har den

kompetens som krävs för att verksamheten skall kunna fullgöras på ett

rättssäkert och effektivt sätt. Här bör nämnas att beroende på frågans art

avgörs administrativa ärenden av chefen, domstolens kollegium eller i

plenum.

Regeringens direktiv till Kommittén om domstolschefens roll och

utnämningen av högre domare (Ju 1998:08) är bl.a. att klarlägga vilka

krav som bör ställas på domstolschefen vad avser den administrativa

styrningen av domstolsverksamheten och tillsynen över den dömande

verksamheten. I uppdraget ingår också att lämna förslag om vilka

instrument som domstolschefen bör ha i tillsynen över den dömande

verksamheten och att lämna förslag om hur rekryteringen av

domstolschefer skall bedrivas samt om det finns anledning att införa en

möjlighet att tidsbegränsat anställa domstolschefer. Uppdraget skall

redovisas senast den 31 augusti 2000.

Regeringen konstaterar att domstolschefens roll under senare år har

förändrats och numera innebär ett betydligt större ansvar för domstolens

ekonomi, personalfrågor, utvecklingsfrågor, resultatuppföljning m.m.

Detta ställer naturligtvis stora förväntningar på dagens och

morgondagens domstolschefer. En bra chefsdomare skall både vara en

skicklig jurist och ha de kvaliteter som krävs för att vara en bra chef och

ledare. De krav som ställs på en chefsdomare behöver också mötas med

villkor som gör det fördelaktigt att ta på sig detta ansvar.

6.6 Jämställdhet

Regeringens bedömning: Det skall vara lika attraktivt för kvinnor som

för män att vara domare och domstolschefer.

Skälen för regeringens bedömning: Sedan en lång följd av år har de

som antagits som domaraspiranter till övervägande eller i varje fall till

lika del varit kvinnor. Andelen kvinnor som är ordinarie domare uppgår

till ca 30 procent. Andelen kvinnor som är domstolschefer är endast ca

fem procent. För anställningar som tillsätts efter s.k. kallelseförfarande,

dvs. anställningar som kräver en aktiv rekrytering, eftersom de inte

föregås av ett ansökningsförfarande är andelen kvinnor ca 20 procent.

Dessa förhållanden är inte tillfredställande. Siffrorna talar för att åtgärder

behövs för att se till att också kvinnor söker de anställningar som tillsätts

efter ett ansökningsförfarande.

Rekryteringsåtgärder är en väg att gå för att få ett mer jämställt

domstolsväsende, en annan är lokaliseringen av våra domstolar. I dag

finns det stora områden som helt saknar kvinnor som ordinarie domare.

Det kan i vissa fall röra sig om hela län där all den dömande

verksamheten av ordinarie domare sker av män. Av landets fyra kvinnor

som är chefer för tingsrätter återfinns tre i Stockholmsområdet och en i

Borås.

Möjligheten för make eller sambo att att få ett nytt arbete är sannolikt

av betydelse för hur det ser ut på olika hålla i landet. Storstäderna

erbjuder ett rikt utbud av andra juridiska anställningar. Det finns

anledning att tro att kvinnor i högre utsträckning än män har svårigheter

att av familjeskäl att byta bostadsort när det kan bli aktuellt med en

ordinarie domaranställning eller i än högre grad en chefsposition.

Detta leder i sin tur till att det är förhållandevis mindre konkurrens till

domaranställningar utanför de större städerna. Trots den lägre

konkurrensen vid tillsättningen har domare med en tillräckligt god

kompetens hittillls kunnat rekryteras. I takt med att allt fler såväl män

som kvinnor av familjeskäl och av andra skäl inte vill eller anser sig ha

möjlighet att flytta kommer det att bli svårt att rekrytera domare med

tillräcklig kompetens.

De kvinnor som når chefspositioner utanför domstolarna kommer att

ha prövat på chefsrollen och får då också bättre möjligheter att

konkurrera om en chefsposition i domstol. Det är därför viktigt att frågan

uppmärksammas redan hos de myndigheter där icke ordinarie domare av

tradition tjänstgör.

Domstolsverket har när det gäller åtgärder för att ge kvinnor och män

lika möjligheter till utveckling och befordran bl.a. hållit seminarium för

att genomlysa frågeställningen varför inte fler kvinnor söker

chefsbefattning. Domstolsverket arbetar också med att ta fram en strategi

för en förändring av värderingarna. I detta arbete kommer

Domstolsverket i utbildningssammanhang att belysa eventuella olikheter

när det gäller manligt/kvinnligt på olika nivåer men framför allt på

chefsnivå. Vidare planerar Domstolsverket att pröva mentorskap, att

satsa på nätverk samt att genomföra ledarskapsutbildningar för yngre

domare som är intresserade av och lämpade för framtida chefsuppgifter.

6.7 Kompetensutveckling

Regeringens bedömning: För att domstolarna skall bibehålla och

utveckla dagens höga standard bör personalen fortlöpande erbjudas

kompetensutveckling.

Skälen för regeringens bedömning: Domstolsverket har till regeringen

den 1 juli 1999 redovisat promemorian Utbildningsplan för domstols-

anställda. Planen består av baskurser, grundkurser, påbyggnadskurser

och återkommande utbildningar för de olika personalkategorierna.

Därutöver kommer fördjupningskurser och specialkurser att anordnas

inom aktuella områden. Genom en fortlöpande utvärdering och

anpassning till rådande förhållanden kommer kursinnehållet att hållas

aktuellt. Avsikten är att de inledande kurserna generellt skall vara mer

inriktade på arbetsformer och metoder än på kunskapsstoff. Fördjup-

ningskurser och specialkurser kommer att utvecklas och anordnas i en

takt som bl.a. bestäms av de ekonomiska förutsättningarna.

Regeringen gör bedömningen att den utbildningsplan som Domstols-

verket och representanter från domstolarna tagit fram är en bra

utgångspunkt för ökade satsningar på kompetensutveckling. Utbildnings-

satsningar där alla personalkategorier fortlöpande erbjuds delta blir en

viktig faktor när det gäller att även framgent se till att domstolarna är

attraktiva arbetsplatser.

6.8 Tjänsteförslagsnämnden för domstolsväsendet

Regeringens bedömning: Formerna för Tjänsteförslagsnämndens för

domstolsväsendet arbete och arbetsuppgifter bör utformas med

utgångspunkt i Domstolsverkets förslag.

Skälen för regeringens bedömning: Domstolarna anmäler till

Domstolsverket när en ny domare behövs. Domstolsverket annonserar

därefter att anställningen finns att söka. Ansökningarna ges in till verket

som överlämnar dessa till Tjänsteförslagsnämnden för domstolsväsendet

(TFN) som är en egen myndighet. TFN bereder och prövar sedan

ansökningarna och avger därefter ett förslag till regeringen där nämnden

föreslår vem som bör komma ifråga för anställningen. Vanligtvis rang-

ordnas tre av de sökande. Rangordningen baseras på främst sökandenas

skicklighet och förtjänst. Ärendena överlämnas till regeringen som

prövar ärendet och utnämner domarna.

I regleringsbrevet för år 1999 fick Domstolsverket i uppdrag att

genomföra en översyn av rutinerna och arbetsformerna vid TFN.

Domstolsverket har överlämnat rapporten TFN en översyn av rutiner

och arbetsformer.

Flertalet av de förslag som förs fram i rapporten kan genomföras utan

föregående beslut av regering eller riksdag. Förslag på förordnings-

ändringar har lämnats när det gäller beredningsförfarandet, TFN:s

sammansättning och rätten att överklaga TFN:s förslag.

Domstolsverket föreslår i rapporten åtskilliga förbättringar och för-

stärkningar, bl.a. att den domstol som skall anställa en domare skall

kunna initiera ett intervjuförfarande. Domstolsverket föreslår också att

beredningsansvaret bör ligga på ordföranden i TFN och inte som i dag på

generaldirektören i Domstolsverket. Ordföranden i TFN är växelvis

ordföranden i Högsta domstolen eller Regeringsrätten.

Domstolsverket föreslår dessutom att möjligheterna att överklaga

TFN:s förslag skall tas bort.

Regeringen gör bedömningen att formerna för Tjänsteförslagsnämn-

dens för domstolsväsendets arbete och arbetsuppgifter bör utformas med

utgångspunkt i Domstolsverkets förslag.

Utöver de förslag som Domstolsverket har redovisat kommer det att

finnas anledning att ytterligare se över rutinerna vid rekrytering av

domare. Det är önskvärt att domstolen, där domaren i framtiden skall

verka, får ett större inflytande vid rekrytering av domare än i dag.

Förslaget att domstolschefen skall erbjudas möjlighet att intervjua

sökandena är ett bra exempel i den riktningen. Självklart kan det inte bara

vara domstolens intressen som skall vara avgörande, även om ett större

inflytande är önskvärt.

Kallelsetjänster

Domarna i Högsta domstolen och Regeringsrätten och vissa chefsdomar-

anställningar tillsätts av regeringen utan att anställningarna annonseras,

kallelsetjänster. Dessa är anställningar som justitie- och regeringsråd,

hovrätts- och kammarrättspresident, hovrätts- och kammarrättslagman,

ordförande i Arbetsdomstolen, domare i Marknadsdomstolen, ordförande

och vice ordförande i Patentbesvärsrätten, lagman i de tre största

tingsrätterna och länsrätterna. Även cheferna för de tre största arrende-

och hyresnämnderna, dvs. de i Stockholm, Göteborg och Malmö, tillsätts

på motsvarande sätt.

Regeringen har, som nämnts ovan, tillsatt en parlamentarisk utredning

som tagit namnet Kommittén om domstolschefens roll och utnämningen

av högre domare (Ju 1998:08). Kommitténs uppdrag är bl.a. att se över

kriterierna vid tillsättning av ordförande i Högsta domstolen och

Regeringsrätten samt överväga vilka uppgifter och vilket ansvar han eller

hon skall ha som chef för domstolen.

Kommittén skall också överväga förfarandet vid utnämningar av de

domare som tillsätts direkt av regeringen och lämna förslag om hur

förfarandet kan utformas, så att det väl tillgodoser kraven på en allsidig

rekrytering, där olika erfarenheter beaktas från t.ex. lagstiftande,

dömande, rättsvetenskaplig eller praktisk verksamhet. Uppdraget skall

redovisas till regeringen senast den 31 augusti 2000.

Experter och sakkunniga

I dag förordnar regeringen experter och sakkunniga inom olika områden i

domstolarna, det kan gälla t.ex. ekonomiska experter. Regeringen

bedömer att TFN har bättre förutsättningar att svara för dessa uppgifter.

Redan nu förordnas sakkunniga i miljömål och ordföranden i övervak-

ningsnämnderna av TFN. Regeringen avser att tillföra nämnden

uppgifterna att förordna sådana experter och sakkunniga som i dag

förordnas av regeringen.

7 Nämndemän

Regeringens bedömning: Nämndemännen fyller en viktig funktion i

våra domstolar. Nämndemannainstitutet skall därför bevaras. Regeringen

avser att ta de initiativ som behövs för att säkerställa en allsidig

rekrytering av nämndemän och se över vissa därmed sammanhängande

frågor.

Skälen för regeringens bedömning: Lekmannamedverkan vid de

svenska underrätterna har mycket gamla traditioner. Det råder en bred

politisk enighet om att detta inslag i våra domstolar är av stort värde från

flera synpunkter. Nämndemännens medverkan är en garanti för att

verksamheten vid domstolarna ligger i linje med allmänna värderingar i

samhället. Nämndemännens medverkan bidrar också till att medborgar-

nas förtroende för domstolarnas verksamhet upprätthålls. En annan viktig

faktor är att nämndemännens medverkan i våra domstolar tillgodoser

medborgarnas intresse av insyn i den dömande verksamheten.

Nämndemän deltar i flertalet brottmål i tingsrätt och i vissa familjemål.

I länsrätt deltar nämndemän i alla de mål som innebär administrativa

frihetsberövanden samt i många av övriga mål. I hovrätterna förekommer

nämndemän i de flesta brottmål och familjemål. I kammarrätt före-

kommer medverkan av nämndemän i mindre omfattning än i länsrätt.

Nämndemännen utses genom val av kommun- eller landstingsfull-

mäktige. För att vara valbar till nämndeman skall han eller hon uppfylla

vissa formella krav. Något krav på lämplighet för att tjänstgöra som

nämndeman har inte uppställts, eftersom det har förutsatts att endast

personer som är lämpade för uppdraget kan förväntas bli valda. Även om

så är fallet, kan det naturligtvis uppkomma något under tjänstgörings-

tiden, som gör att den valde inte längre framstår som lämplig, t.ex.

brottslig verksamhet. Det saknas i dag klara regler för hur en sådan

situation skall hanteras.

Nämndemännen utgör en länk mellan domstolarna och samhället i

övrigt. De bör i så hög grad som möjligt svara mot ett folkgenomsnitt

såvitt avser ålder och bakgrund. De erfarenheter nämndemännen har från

olika samhällsområden är värdefulla för domstolsväsendet samtidigt som

de insikter en nämndeman får genom sitt uppdrag ofta utgör en tillgång

för annat samhällsarbete. Det är mot den bakgrunden önskvärt att

uppdraget som nämndeman cirkulerar.

Regeringen avser att låta utreda nämndemannainstitutet bl.a. för att

åstadkomma att nämndemän i framtiden rekryteras från en bredare bas än

i dag. Det finns också ett behov av att förändra regelverket i takt med den

övriga utvecklingen i domstolarna. Även frågor om hur en nämndemans

lämplighet för sitt uppdrag skall prövas bör ingå i utredningen.

8 Säkerheten i domstolarna

Regeringens bedömning: Säkerheten i domstolarna bör stärkas så att

personalens, allmänhetens och parternas säkerhet och trygghet förbättras.

Skälen för regeringens bedömning: Våldsbrottsligheten i Sverige har

förändrats. Det är många gånger fråga om grov organiserad brottslighet

med internationell anknytning eller, vilket blivit allt för tydligt på senare

tid, brottslighet med nazistiska, rasistiska och andra antidemokratiska

förtecken. Ofta är det också stora ekonomiska intressen involverade, t.ex.

vid grova narkotikabrott. Brottslighet av denna typ utmärks av en stor

hänsynslöshet och likgiltighet för människors liv och hälsa. Denna

våldsutveckling är inte bara ett direkt hot mot den svenska rättsstaten

utan bidrar också till större risker för våldsdåd i domstolarna och

påverkar därmed direkt den personliga säkerheten för domstolarnas

anställda och dem som vistas i domstolarnas lokaler. Under senare tid har

också flera händelser inträffat där enskilda personer tagit till våld i

samband med pågående processer i domstolarna, vilket lett till allvarliga

skador och även dödsfall. Några av de allvarligaste händelserna har

inträffat i Eskilstuna tingsrätt och i Högsta domstolen. Detta är

naturligtvis en oacceptabel utveckling som aktualiserat frågan om ett

ökat skydd för de anställda vid landets domstolar. Det är dock klart att

själva rättssamhället är i fara, om domstolar och andra myndigheter

tvingas förskansa sig bakom låsta dörrar och pansarglas. Det är sålunda

en svår balansgång att värna om den personliga säkerheten i domstolarna

samtidigt som rättssamhällets grundläggande principer (principen om

förhandlingsoffentlighet, offentlighetsprincipen, informations- och

yttrandefrihet m.m.) behöver upprätthållas.

Frågan om säkerheten i landets domstolar har flera dimensioner. För

att uppnå en god säkerhet för de anställda och personer som uppträder

vid eller besöker domstolarna behöver det bl.a. övervägas frågor om

lokalernas utformning, personalens utbildning, planering och ett

regelverk som gör olika säkerhetsåtgärder möjliga.

På regeringens uppdrag utarbetade Riksåklagaren, Domstolsverket och

Rikspolisstyrelsen rapporten Ökat skydd för anställda inom domstolarna

och åklagarväsendet (åklagarväsendets rapport 1995:7). Regeringen gav

därefter de tre myndigheterna i uppdrag att remittera rapporten till

åklagarmyndigheter, domstolar respektive polismyndigheter. Vidare

uppdrog regeringen åt Riksåklagaren att i samverkan med de andra

myndigheterna ställa samman remissynpunkterna och att lämna förslag

till konkreta åtgärder (dnr Ju1995/4775). En gemensam arbetsgrupp med

företrädare för myndigheterna tillsattes och uppdraget redovisades i

oktober 1996 i rapporten Åtgärder för att öka skyddet för anställda inom

domstolarna och åklagarväsendet (dnr Ju1996/3967). Efter kontakter

med Justitiedepartementet (dnr Ju1997/2220) beslutade Domstolsverket

att utreda lämpliga åtgärder för att förstärka tillträdesskyddet till

domstolslokalerna. En redovisning skedde i rapporten Förbättrat

tillträdesskydd till domstolslokaler (DV rapport 1997:3).

Regeringen avser att under hösten år 2000 för riksdagen lägga fram en

proposition med förslag till lagstiftning om förbättrat tillträdesskydd i

domstolarna. Det lagstiftningsarbete som i dag pågår för ett förbättrat

tillträdesskydd är en del i ett fortlöpande säkerhetsarbete. Det syftar bl.a.

till att undanröja rättsliga hinder för säkerhetskontroller när indikationer,

av vilken typ det vara må, ligger i öppen dag även om de inte direkt kan

hänföras till en viss förhandling.

Det pågående lagstiftningsarbetet har kortfattat följande inriktning.

Generella och tidsbegränsade säkerhetskontroller skall kunna beslutas i

administrativ ordning för att förhindra olika former av vålds- och

egendomsbrott utan att det finns någon koppling till ett speciellt mål när

det finns anledning att befara att ett allvarligt brott kan komma att begås i

domstolens lokaler. Kontrollen skall kunna avse domstolens lokaler, och

alltså inte bara en viss förhandling. Den skall i huvudsak omfatta teknisk

kroppsvisitation och undersökning av väskor, paket m.m. med hjälp av

bl.a. metalldetektorer och larmbågar. Både den nuvarande och den nya

formen för kontroll skall i huvudsak få utföras av andra än polismän men

under polisens ledning.

Förebild för den nya lagstiftningen är de mycket väl fungerande

reglerna för säkerhetskontroll vid sammanträde med riksdagens kammare

och utskott samt reglerna om särskild kontroll vid flygplats.

Det står dock klart att inte heller det nu pågående lagstiftningsarbetet

kan ge någon garanti för säkerheten. Det innebär dock att rättsliga

förutsättningar för kontroller skapas beträffande säkerhetsrisker som inte

kan bemötas med den nuvarande lagstiftningen.

Regeringen konstaterar att enbart det förhållandet att säkerhetsfrågorna

i domstolarna uppmärksammats på senare tid utgör en positiv utveckling.

Ett ökat säkerhetstänkande sammantaget med lagstiftningsåtgärder av

både administrativ och processuell karaktär liksom de förbättringar som

planeras för domstolslokalerna bör kunna ge en god grund för skapandet

av framtidens säkrare domstolar. Detta samtidigt som det är viktigt att slå

vakt om rättssamhällets grundläggande principer om förhandlings-

offentlighet, offentlighet samt informations- och yttrandefrihet.

9 IT-stödet i domstolarna

Regeringens bedömning: Domstolarna bör utrustas med så moderna

tekniska hjälpmedel som möjligt för att

 rättsväsendets resurser skall användas så effektivt som möjligt

 skapa moderna och attraktiva arbetsplatser.

Skälen för regeringens bedömning: Domstolarna har under den senaste

tioårsperioden fått alltmer datorstöd i sin verksamhet. För målhante-

ringen används det datoriserade målhanteringssystemet MÅHS vid

tingsrätt och länsrätt. Systemet har emellertid visat sig ha begränsade

utbyggnadsmöjligheter. Domstolsverket har därför avslutat utbyggnaden

och har i stället inlett ett arbete med att ta fram ett nytt verksamhetsstöd

för domstolarna. Det nya verksamhetsstödet kommer att utformas i nära

samarbete med domstolarna. Tillsammans med utvalda domstolar

kommer en analys att göras av vilka funktioner i arbetet som behöver ett

IT-stöd. Avsikten är att bygga ett verksamhetsstöd som är generellt för

samtliga domstolar och samtidigt kan anpassas till de enskilda dom-

stolarnas behov. Samtidigt avses en helt ny teknisk plattform att införas.

Inledningsvis kommer utvecklingsarbetet att inriktas på överrätternas

behov av ett stöd för målregistrering, planering och lottning.

Förutom investeringar i det nya verksamhetsstödet, finns ett behov av

ny teknik i rättssalarna. Dagens förhandlingssalar har regelmässigt

utrustning för ljudupptagning på standardkassettband och möjlighet att

anordna bildvisning med OH-projektor och videovisning på TV-monitor.

I takt med att ny teknik växer fram för upptagning, lagring och

uppspelning av ljud och nya metoder kommer fram för presentation av

såväl dokument och föremål som bilder från datorer ökar behovet av

modern teknik i rättssalarna. För att möta denna utveckling kommer,

enligt Domstolsverket, under den kommande femårsperioden en

systematisk uppgradering av tekniknivån i rättssalarna att ske. Denna

tekniksatsning bör av tekniska och användarmässiga skäl samordnas med

utvecklingen av utrustning för försöksverksamheten med video i

domstolarna.

I arbetet med en samordning av rättsväsendets informationsförsörjning,

RIF-verksamheten, ingår att ta fram en generell kommunikationslösning

för rättsväsendet. En generell kommunikationslösning är en förutsättning

för ett papperslöst informationsflöde mellan rättsväsendets myndigheter,

men också mellan domstolarna. I ett sådant system kan uppgifter, t.ex.

personuppgifter, återvinnas hos varje myndighet i processen i stället

för att de som i dag bearbetas på nytt hos varje myndighet.

Totalt sett förutser Domstolsverket i budgetunderlaget för åren 2001

2003 ett utökat investeringsbehov på ca 200 miljoner kronor.

Det är regeringens bedömning att domstolarna för att svara mot behov

och förväntningar från medborgarna och för att vara attraktiva

arbetsplatser bör ha ett utvecklat IT-stöd.

10 Förbättrat processuellt regelverk

Sammanfattning: Regeringen arbetar för en kontinuerlig översyn av det

processrättsliga regelverket, det innebär bl.a. att

 en lagrådsremiss om grupptalan planeras

 en utredning om hur processen i allmän domstol skall förbättras pågår

 en reform av hovrättsprocessen planeras

 reformen med prövningstillstånd i de allmänna förvaltningsdomsto-

larna utvärderas

 ett förslag från en arbetsgrupp som syftar till att minska antalet

inställda förhandlingar har remitterats

 en proposition om telefonförhör och videokonferens i allmän förvalt-

ningsdomstol är under utarbetande

 en fortsatt översyn av förvaltningsprocessen pågår

 en promemoria om förändrade forumregler i tingsrätt har remitterats.

Ett ändamålsenligt processuellt regelverk är av avgörande betydelse för

domstolarnas funktion och möjligheter att verka. De ändamål som skall

tillgodoses genom förfarandereglerna är i vissa delar motstridiga och

verksamheten är i många detaljer genomreglerad. Detta är naturligtvis

inget självändamål, utan gjort för att parternas och statens intressen av att

rättskipningen sker på ett riktigt och rättssäkert sätt skall tillgodoses.

Detta innebär emellertid inte att reformer är uteslutna. Vid bedömningen

om ett processuellt regelverk är ändamålsenligt spelar många faktorer in,

och dessa varierar över tiden. Som exempel kan anges samhällets

tekniska utveckling, förändrade värderingar i samhället, brottslighetens

utveckling, vilka måltyper som är mest frekventa, domstolens

organisation, domarnas kvalifikationer och erfarenhet etc. De

förfaranderegler som styr de svenska domstolarnas verksamhet, framför

allt rättegångsbalken, ärendelagen och förvaltningsprocesslagen, har

därför kontinuerligt varit föremål för översyn och reformer i olika delar.

Regeringen konstaterar att detta arbete behöver fortsätta, och är av

fundamental betydelse för framtidens domstolar. I detta avsnitt redogörs

för nyligen genomförda ändringar, pågående utredningar samt

förändringar som planeras.

10.1 Effektiviseringar av förfarandet i allmän domstol

Riksdagen beslutade i mars 2000 en rad åtgärder för att effektivisera och

förenkla domstolsförfarandet för parterna och för de allmänna domsto-

larna (prop. 1999/2000:26, bet. 1999/2000:JuU10, rskr. 1999/2000:151).

Ändringarna rör framför allt handläggningen i tingsrätterna. Även

överrätternas handläggning påverkas dock. Reformerna syftar till att

renodla domstolarnas och domarnas verksamhet och att ge domstolarna

ökat utrymme att själva bestämma bl.a. hur olika uppgifter skall

dokumenteras. Vidare avser reformerna att för parter och domstolar få till

stånd förenklade och förbättrade handläggningsregler samt en snabbare

och effektivare handläggning.

Lagändringarna träder i kraft den 1 juli 2000. En reform beträffande

avräkning av tid för frihetsberövande träder dock i kraft först den

1 oktober 2000.

Avräkning av tid för frihetsberövande

I renodlingssyfte överförs ansvaret för obligatorisk avräkning av tid för

frihetsberövande från domstol till kriminalvården i fråga om fängelse-

påföljden och till Statens institutionsstyrelse i fråga om påföljden sluten

ungdomsvård. Domstolen skall på domen anteckna och till den lokala

kriminalvårdsmyndigheten respektive Statens institutionsstyrelse rappor-

tera under vilka tider den dömde har varit anhållen, häktad eller

frihetsberövad på något annat sätt som kan föranleda avräkning.

Domstolens ansvar ankommer i tingsrätten på ordföranden, i hovrätten på

målets referent och i Högsta domstolen på rotelinnehavaren. En åklagare

som utfärdar ett strafföreläggande skall anteckna de frihetsberövanden

som har förekommit och som kan komma att föranleda avräkning.

Flexiblare regler vid uppehåll i huvudförhandling

För att åstadkomma en ökad flexibilitet ändras reglerna om avbrott och

uppskov i huvudförhandling och förs samman till ett enda institut

samtidigt som bestämmelserna utformas så att det ges bättre möjligheter

att anpassa rättegången till förhållandena i det enskilda målet.

Möjligheterna att låta en huvudförhandling fortsätta efter uppehåll ökas.

Förbudet mot att i tvistemål låta en huvudförhandling fortsätta efter

uppehåll när förhandling hålls i förenklad form upphävs. Vidare upphävs

bestämmelsen i 1 kap. 9 § rättegångsbalken om att fler mål inte utan

synnerliga skäl får sättas ut till huvudförhandling samma dag än som kan

beräknas bli slutförda under sex timmar.

Domstolarnas protokoll

Reglerna om protokollföring i mål och ärenden i domstol förenklas

genom att domstolarna får möjlighet att låta bli att föra protokoll när

något protokoll inte behövs. Vissa bestämmelser flyttas från

rättegångsbalken till ärendeförordningen. Tingsrätten ges också

möjlighet att avgöra mål som bara rör förverkande av egendom utan att

hålla huvudförhandling.

Effektivare handläggning

En rad åtgärder möjliggör en snabbare och effektivare handläggning.

Bl.a. skall tingsrätten i dispositiva tvistemål kunna meddela parterna att

förberedelsen skall anses vara avslutad vid en viss senare tidpunkt. Efter

denna tidpunkt skall en part få åberopa en ny omständighet eller ett nytt

bevis endast om parten gör sannolikt att han eller hon har haft en giltig

ursäkt att inte göra det tidigare eller om ett tillåtande av åberopandet inte

innebär att målets prövning fördröjs i någon väsentlig mån.

Vidare föreslås att tingsrätten i tvistemål och i mål om enskilt åtal i ett

tidigt skede av målet bör upprätta en tidsplan för målets handläggning,

om det inte är obehövligt.

Dessutom utvidgas de s.k. jourdomstolarnas behörighet enligt 19 kap.

12 § rättegångsbalken till att omfatta all befattning med förundersökning

och användande av tvångsmedel och alltså inte bara frågan om häktning.

Vidare ges åklagare rätt att häva beslut om reseförbud innan åtal har

väckts på samma sätt som gäller för hävande av häktning. För att i övrigt

förenkla och förbättra handläggningsreglerna ges tingsrätten möjlighet att

i dispositiva tvistemål förelägga käranden att senast viss dag uppge om

han eller hon vidhåller sin talan, om det under målets handläggning har

visat sig att käranden inte medverkar i processen. Om käranden inte

svarar, får tingsrätten meddela tredskodom mot käranden.

I propositionen behandlas också frågan om att beslut om ersättning av

allmänna medel till förhörspersoner och tolkar skall kunna fattas utanför

rättssalen av en domstolssekreterare eller tingsnotarie.

Rättegångskostnader

Andra åtgärder rör rättegångskostnader och innebär bl.a. att i ett småmål

en part som har förorsakat motparten kostnader genom försumlig

processföring skall ersätta dessa kostnader utan begränsning. Dessutom

höjs ersättningen i småmål för en rättegångsskrift eller en inställelse från

300 kr till kostnaden för en halvtimmes rådgivning enligt rättshjälpslagen

(f.n. ca 500 kr).

Familjemål

Reglerna i äktenskapsbalken och föräldrabalken om förfarandet i mål om

äktenskapsskillnad och vårdnad m.m. förenklas. Förändringarna får bl.a.

till följd att möjligheterna till enbart skriftlig handläggning utvidgas.

10.2 Utredningen om processen i allmän domstol

Reglerna om förfarandet vid domstol i tvistemål och brottmål finns i

rättegångsbalken (RB), som vid sitt ikraftträdande år 1948 innebar

djupgående förändringar av rättegången. Särskilt betydelsefulla var nya

principer om att förfarandet skulle präglas av muntlighet, omedelbarhet

och koncentration. Under årens lopp har reglerna i balken ändrats vid

åtskilliga tillfällen. Viktigare justeringar av processens grundprinciper

gjordes år 1987 på grundval av rättegångsutredningens betänkanden

(prop. 1986/87:89, bet. 1986/87:JuU31, rskr. 1986/87:278). De regler

som då tillkom är i huvudsak oförändrade.

Regeringen beslutade den 1 juli 1999 om direktiv till en särskild

utredare om processen i allmän domstol (dir. 1999:62).

Utredningen (1999 års rättegångsutredning) skall undersöka hur

rättegången i tvistemål och brottmål med bibehållen rättssäkerhet kan

förbättras. Utredaren skall särskilt uppmärksamma frågor om muntlighet,

omedelbarhet och koncentration i förfarandet samt frågor om bevisning.

Vidare skall utredaren undersöka om arbetet med domskrivning kan

förenklas.

Principerna om muntlighet, omedelbarhet och koncentration i

förfarandet genomfördes strikt när rättegångsbalken trädde i kraft år

1948. De har successivt mjukats upp, framför allt genom reformen år

1987, och utredningen skall nu se över möjligheterna att gå längre. I

direktiven pekas olika möjligheter ut, t.ex. att i större omfattning göra det

möjligt att låta skriftliga handlingar utgöra processmaterial, trots att de

inte formligen föredragits under huvudförhandling i målet eller att införa

möjligheter att begränsa en huvudförhandling till att avse enbart vissa

frågor i målet och låta handlingarna i målet utgöra underlaget för

avgörandet i övrigt. I direktiven framhålls också betydelsen av ett

effektivt utnyttjande av modern teknik i rättegången, t.ex.

videokonferens.

Vidare ingår enligt direktiven att lösa ett problem som har med

rättspsykiatriska undersökningar att göra. Problemet består i att nu

gällande regler medför att en omfattande huvudförhandling kan behöva

tas om på nytt med nya domare sedan domstolen beslutat om en sådan

undersökning. I sådant fall måste allt det som har förekommit vid

förhandlingen återupprepas. Utredningen har behandlat detta problem

med förtur och kommer att lägga fram ett delbetänkande under våren

2000.

Utredningsuppdraget skall i sin helhet vara redovisat till regeringen

före utgången av år 2001.

10.3 Hovrättsprocessen

I betänkandet Ett reformerat hovrättsförfarande (SOU 1995:124) sam-

manfattade Hovrättsprocessutredningen hovrätternas uppgifter i

rättsordningen i följande punkter:

 Hovrätterna skall rätta felaktigheter i tingsrätternas avgörande efter en

kontroll av den materiella riktigheten.

 Hovrätterna skall kontrollera tingsrätternas formella handläggning.

 Hovrätterna skall ha ett ansvar för rättsbildningen.

På grundval av utredningens betänkande föreslog regeringen våren 1997

ett system med generellt prövningstillstånd i ledet tingsrätt hovrätt (prop.

1996/97:131 Prövningstillstånd i hovrätten). Utredningens bedömning av

hovrätternas uppgifter delades i propositionen av regeringen, en bedöm-

ning som också gjordes av stora delar av remissinstanserna. Emellertid

återkallades propositionen (regeringens skrivelse 1996/97:168) sedan det

visat sig att erforderligt stöd inte fanns i riksdagen.

Inte minst från domstolshåll har även härefter efterlysts regeländringar

som på olika sätt är avsedda att begränsa hovrätternas befattning med

målen till vad som kan anses vara motiverat i det enskilda fallet. Det

senaste exemplet på detta är en framställning från en arbetsgrupp, i

vilken samtliga hovrätter har varit representerade. I framställningen

föreslås olika regeländringar (Hovrätternas processgrupp, promemorian

Effektivare hovrättsförfarande, dnr Ju1999/4445). Förslagen i promemo-

rian innebär bl.a. en något utvidgad tillämpning av dagens regler om

prövningstillstånd. Bland övriga förslag kan nämnas möjligheten att

begränsa handläggningen av ett mål om överklagandet framstår som

utsiktslöst.

Arbete pågår med att söka finna den ordning som bör väljas för att

hovrätterna på bästa sätt skall kunna fylla sina funktioner och här kan

förslagen utgöra värdefulla bidrag. Mycket talar för att reformarbetet

behöver gå fram längs flera vägar. En sådan kan vara att

omedelbarhetsprincipen i vissa fall mjukas upp i enlighet med det som

har nämnts i avsnittet 10.2. En annan väg kan vara att för vissa fall mer

restriktiva bestämmelser införs när det gäller förebringande av muntlig

bevisning i hovrätten. Den närmare inriktningen av det pågående arbetet

avses att presenteras under år 2000.

10.4 Prövningstillståndsreformen i de allmänna

förvaltningsdomstolarna

Sedan 1994 har det i olika etapper pågått ett arbete med att reformera

instansordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna. Samtidigt med

detta arbete har prövningstillstånd införts i ledet länsrätt kammarrätt i

ett antal stora målgrupper.

Domstolsverket har år 1998 påbörjat ett projekt för utvärdering av

reformen om prövningstillstånd. Utvärderingen har som utgångspunkt att

både beskriva fakta, såsom verksamhetsstatistik och kostnadseffekter,

samt kvalitetsfrågor. Kvalitetsfrågorna skall belysas såväl från domstols-

synpunkt som från enskilda och myndigheter som deltar i domstols-

prövningen eller på annat sätt får del av avgöranden från kammarrätterna.

Exempel på kvalitetsaspekter är om omloppstiderna för mål (avgjorda

måls ålder) förkortas till följd av bestämmelserna om prövningstillstånd

och om antalet meddelade prövningstillstånd i kammarrätterna är

tillräckligt många med utgångspunkt med hänsyn till rättsbildningen i

landet. Projektet skall även belysa frågan om Riksförsäkringsverket bör

undantas från prövningstillstånd i kammarrätt.

10.5 Promemorian Inställda huvudförhandlingar

Inställda förhandlingar är ett av de större problemen i de allmänna

domstolarna. De resurser som går till spillo är betydande. Det

resursslöseri som detta innebär är i sig allvarligt. Det verkligt stora

problemet är dock att de inställda förhandlingarna kan urholka parters,

vittnens, målsägandes och andras förtroende för domstolarnas arbete.

Särskilt allvarligt blir det när de som kallats till domstol upplever att

domstolarna inte gör tillräckligt för att förhandlingen skall kunna

genomföras. I de allra flesta fall kan problemen med inställda för-

handlingar inte lastas domstolarna men den som måste inställa sig till en

domstolsförhandling som inte blir av upplever att domstolarna inte

fungerar i detta avseende.

En faktor som är avgörande för att minska antalet inställda

förhandlingar är att förkorta tiden från brottets begående till dess att en

misstänkt kan lagföras. De olika projekt som bedrivs för att korta

handläggningstiderna kommer med största sannolikhet att leda till färre

inställda förhandlingar. En annan viktig faktor är att söka få till stånd ett

regelverk som bättre motverkar negativa effekter av personers

underlåtenhet att inställa sig.

Domstolsverket inrättade under 1999 en särskild arbetsgrupp,

bestående av domare, advokat och åklagare. I promemorian Inställda

huvudförhandlingar Förslag till åtgärder har arbetsgruppen lämnat olika

förslag. I promemorian föreslås lagändringar som ökar möjligheterna att i

brottmål döma i den tilltalades utevaro. Vidare föreslås att förutsätt-

ningen att den tilltalade skall utebli vid två huvudförhandlingar för att

fängelse skall få dömas ut tas bort. Tidsfristen för att påbörja

huvudförhandling i mål där den tilltalade är häktad föreslås bli förlängd

från en till två veckor och möjligheten att häkta en misstänkt för

lindrigare brott återinförs. Slutligen föreslås att möjligheterna att dela

upp handläggningen av flera åtal mot samme tilltalade vidgas samt att en

möjlighet att delge stämning i vissa brottmål genom s.k. förenklad

delgivning införs.

Promemorian är remitterad och remisstiden går ut den 2 maj 2000.

Regeringen avser att därefter bereda ärendet med sikte på en

lagrådsremiss i slutet av året.

10.6 Promemoria om forumregler

Domstolsverket inrättade 1999 en särskild arbetsgrupp, bestående av

domare, advokat och åklagare, som har sett över vissa forumförhållanden

i allmän domstol. Resultatet av arbetet har presenterats i promemorian

Vissa processrättsliga frågor rörande forumregler.

Arbetsgruppen föreslår att nya bestämmelser införs i rättegångsbalken,

äktenskapsbalken och föräldrabalken som innebär en möjlighet för

tingsrätter inom ett län att samarbeta genom överlämnande av tvistemål

och brottmål. Förslagen syftar till att skapa förutsättningar för en större

flexibilitet inom domstolsorganisationen och ett effektivare utnyttjande

av rättsväsendet i dess helhet.

I promemorian föreslås dessutom att forumfrågan för konkursärenden,

skuldsaneringsärenden, ärenden om företagsrekonstruktion, ärenden om

felparkeringsavgift och de registreringsärenden som regleras i

äktenskapsbalken skall bestämmas av regeringen. Behörig tingsrätt

föreslås vara den tingsrätt regeringen bestämt för det län eller del av län

där gäldenären skall svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i

allmänhet, vilket normalt är där gäldenären har sitt hemvist. För mål om

felparkering föreslås att de överklagas till den tingsrätt som regeringen

har bestämt för det län eller del av län där överträdelsen har ägt rum.

Arbetsgruppens promemoria är tillsammans med en kompletterande

promemoria av Justitiedepartementet remitterad till den 12 maj 2000.

Regeringen avser därefter att bereda promemorian och

remissynpunkterna med sikte på en lagrådsremiss i slutet av året.

10.7 Grupptalan

I betänkandet Grupprättegång (SOU 1994:151) föreslår Grupptalanutred-

ningen att grupptalan skall införas som rättegångsform i Sverige.

Grupptalan kan förenklat beskrivas som en representativ taleform, där en

representant för en grupp som har likartade anspråk kan föra en talan i

domstol som blir bindande för hela gruppen utan hinder av att de som

ingår i gruppen inte deltagit i rättegången som parter. Ett syfte med

grupptalan är att göra det möjligt att i rättegång genomdriva skyldigheter

som den materiella lagstiftningen på olika områden föreskriver, men där

anspråken som varje person har sett för sig är för litet för att motivera en

rättegång. Ett annat är att tillhandahålla en effektiv rättegångsform för

olika typer av massanspråk som i annat fall skulle ge upphov till en

mängd olika processer.

Utredningen föreslår i sitt betänkande att grupptalan skall införas i tre

olika former. Offentlig grupptalan som innebär att talan för en grupp förs

av staten eller en kommun. Organisationstalan som innebär att en på visst

sätt etablerad organisation ges rätt att föra talan för en grupp. Enskild

grupptalan som innebär att en enskild person för talan som företrädare

för gruppen. Utredningen föreslår vidare att grupptalan skall bli möjlig

dels i allmän domstol för civilrättsliga anspråk, dels avseende förbuds-

talan enligt den då gällande miljöskyddslagen och talan om skadestånd

enligt den då gällande miljöskadelagen, dels för diskrimineringstvister

enligt jämställdhetslagen.

Betänkandet, som har remissbehandlats, fick ett blandat mottagande.

Sammanfattningsvis kan sägas att företrädare för konsumentintressen och

ideella organisationer är positiva till förslagen och ser ett klart behov av

en möjlighet att föra en grupptalan. Företrädare för näringslivet liksom

majoriteten av de domstolar som har yttrat sig är emellertid kritiska till

förslagen. Remissyttrandena finns tillgängliga i Justitiedepartementet

(dnr Ju95/405).

Regeringen gör bedömningen att en möjlighet till grupprättegång i

avsevärd mån kan stärka enskildas förutsättningar att komma till sin rätt

och i övrigt ge ett genomslag för de materiella reglerna, inte minst på

konsumentområdet. Regeringen avser att lägga fram en lagrådsremiss om

grupptalan under 2000/2001. På miljöområdet har rättsskyddet redan

stärkts genom att vissa organisationer har getts rätt att överklaga flertalet

domar och beslut om tillstånd, godkännande och dispens enligt

miljöbalken.

10.8 Videokonferens och telefonkonferens i domstol

Den 1 januari 2000 trädde lagen om försöksverksamhet med video-

konferens i rättegång i kraft. Lagen innebär att det på försök är möjligt att

använda videokonferens vid handläggningen av mål och ärenden i de

allmänna domstolarna. Parter i brottmål och tvistemål kan under vissa

förutsättningar delta i ett sammanträde inför rätten genom videokon-

ferens. Det är också möjligt att ta upp bevisning genom videokonferens.

Just nu pågår försöksverksamhet vid 8 domstolar, Norrköpings tingsrätt,

Helsingborgs tingsrätt, Karlskrona tingsrätt, Gällivare tingsrätt och Luleå

tingsrätt samt Göta hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge och

Hovrätten för Övre Norrland.

Regeringen avser under första halvåret 2000 att överlämna en

proposition till riksdagen om videokonferens i allmän förvaltnings-

domstol, m.m. I propositionen kommer det att föreslås att det på försök

införs en möjlighet att använda videokonferens vid handläggningen av

mål i allmän förvaltningsdomstol. Förslaget innebär att parter under vissa

förutsättningar skall kunna delta i muntlig förhandling inför rätten genom

videokonferens. Vidare kommer det att föreslås att bevisning, t.ex.

vittnesförhör, skall kunna tas upp genom videokonferens. Syftet med

försöksverksamheten är att ge domstolarna ett redskap som kan

åstadkomma en mer flexibel handläggning av mål och erbjuda

medborgarna ökad tillgänglighet till domstolarna.

I propositionen kommer det vidare att föreslås att regler om

användning av telefonteknik vid muntlig förhandling i allmän förvalt-

ningsdomstol införs efter modell från de allmänna domstolarna.

10.9 Översyn av förvaltningsprocessen

Sedan den 1 april 1995 har behörigheten att pröva ansökningar om

resning och återställande av försutten tid i ärenden som slutligt avgjorts

av länsrätt eller förvaltningsmyndighet flyttats från Regeringsrätten till

kammarrätterna. I övrigt ligger beslutsbehörigheten beträffande dessa

s.k. särskilda eller extraordinära rättsmedel kvar hos Regeringsrätten. De

grundläggande förutsättningarna för resning och återställande av

försutten tid infördes i förvaltningsprocesslagen på grundval av förslag i

betänkandet SOU 1992:138, Några frågor angående Regeringsrätten.

I promemorian, Fortsatt översyn av förvaltningsprocessen, En ny

princip för prövning i fövaltningsdomstol, m.m. (Ds. 1997:29), föreslås

regleringen i förvaltningsprocesslagen bli kompletterad med ytterligare

regler om talerätt, inhibition och förfarandet vid bifall till ansökan.

Rätten till resning begränsas enligt förslaget på så sätt att en regel införs

om att resning inte får beviljas om det skäligen kunnat krävas att

sökanden redan i den avgjorda saken åberopat det resningsgrundande

förhållandet.

I promemorian behandlas även frågor om domstolsprövningens inrikt-

ning och omfattning. I de fall där den år 1998 införda principen om

domstolsprövning i allmän förvaltningsdomstol blir aktuell att tillämpa

(22 a § förvaltningslagen [1986:223]) föreslås att anhängiggörandet av

talan skall ske genom ansökan om rättens prövning. Det föreslås således

att det i förvaltningslagen skall anges att talan mot ett förvaltningsbeslut

hos domstol, företrädesvis länsrätt, skall väckas genom ansökan om

rättens prövning. Rättsmedlet överklagande föreslås i princip bli

förbehållet de fall då en talan fullföljs från en lägre myndighet till en

högre eller till regeringen respektive från en lägre domstolsinstans till en

högre.

Avsikten med att införa rättsmedlet ansökan om rättens prövning i

förvaltningsprocessen är att betona den skillnad som bör finnas mellan å

ena sidan den överprövning som sker hos förvaltningsdomstolarna och å

andra sidan den omprövning som sker hos myndigheterna. Avsikten är

emellertid inte att minska ramen för domstolsprövningen eller på annat

sätt göra avkall på den rättssäkerhet som de förvaltningsprocessrättsliga

bestämmelserna är avsedda att trygga.

Promemorian har remissbehandlats. Remissinstanserna var postitiva

till ändringarna i förvaltningsprocesslagen, men det rådde delade

meningar om ändringen i förvaltningslagen. En remissammanställning

finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju1997/1333). Frågorna

bereds inom Justitiedepartementet med sikte på att, såvitt avser ändringen

i förvaltningsprocesslagen, en proposition skall kunna överlämnas till

riksdagen under år 2001.

11 Domstolarnas organisation

För att domstolarnas möjlighet att även framgent möta de förväntningar

som har nämnts i avsnitten 5 10 är domstolarnas judiciella och

administrativa bärkraft en avgörande fråga. De närmaste följande

avsnittet tar därför i första hand sikte på verksamheten vid landets 95

tingsrätter. Dessutom behandlas samordningslösningar mellan tingsrätten

och länsrätten på orten (se avsnitt 11.5).

11.1 Reformering av tingsrätternas domkretsar allmänna

utgångspunkter

Regeringens bedömning: Tillgänglighet, möjligheter för en stärkt

beredningsorganisation, förutsättningar för återkommande kompetens-

utveckling, möjligheter att specialisera verksamheten, möjligheter att

rekrytera personal och geografisk samordning med rättsväsendets övriga

myndigheter bör vara de allmänna principer som bildar utgångspunkt vid

reformeringen av tingsrättsorganisationen.

Skälen för regeringens bedömning: Frågan om tingsrätternas

domkretsar har varit föremål för utredningar under hela 1900-talet. Den

senaste större förändringen skedde i början av 1970-talet (prop. 1969:44,

1LU 38, rskr. 283) då antalet domsagor (häradsrätter) och domkretsar

(rådhusrätter) minskades från 141 till 100. Redan vid denna reform

förespråkades att en domstol måste vara tillräckligt stor för att bereda

sysselsättning åt minst tre domare. Nu trettio år senare är alltjämt drygt

en fjärdedel av landets tingsrätter mindre än så. Befolkningsomflytt-

ningar, avkriminalisering, ny teknik, ökade delegeringsmöjligheter m.m.

har sedan dess också bidragit till att förändra arbetsunderlaget vid många

tingsrätter. Dessa förhållanden och det faktum att de frågor som numera

förekommer i domstol i vissa fall kräver sådana specialkunskaper att det

inte är möjligt för en domare att behärska alla områden innebär också att

frågan om att se över tingsrätternas domkretsar återigen har aktualiserats.

Den viktigaste principen vid en utveckling av tingsrätternas

organisation är att den nya organisationen i hela landet kan upprätthålla

och ge förutsättningar för att förbättra dagens goda kvalitet i dömandet.

För att skapa effektivare beredningsorganisationer, renodla domarrollen,

göra en specialisering möjlig och för att ha underlag för vissa

administrativa specialfunktioner behövs domstolar med verksamhet som

ger en judiciell och administrativ bärkraft. Avgörande för domstolens

bärkraft är hur stort målunderlag den har. Målunderlaget beror i sin tur i

stor utsträckning på invånarantalet i domkretsen. Domstolarnas bärkraft

står således bl.a. i relation till domkretsens befolkningsmässiga storlek.

För att åstadkomma bärkraftiga domstolar behövs domkretsar med ett

större målunderlag. Samtidigt behöver hänsyn tas till geografiska

avstånd. I vissa regioner behöver särskilda organisatoriska lösningar

väljas för att garantera såväl kvalitet som rimlig tillgänglighet.

Frågan om lämpliga organisatoriska enheter inrymmer alltså både

principiella och praktiska frågor. Den för varje område lämpliga lös-

ningen får övervägas i regionala utredningar som tar hänsyn till varje

områdes speciella förutsättningar. Även om det inte finns något generellt

svar på frågan hur stor en domkrets skall vara gör regeringen

bedömningen att många av dagens domkretsar är för små för att uppfylla

målen för det framtida domstolsväsendet. När det gäller principerna för

en förändring kan ett antal faktorer uppställas som behandlas nedan.

Tillgänglighet

Domstolarna bör finnas på sådana platser i landet så att de allra flesta

medborgare har ett rimligt avstånd till en tingsrätt. En reformering av

tingsrättsorganisationen som innebär att tingsrätter läggs samman

kommer att innebära att en del medborgare kommer att få ökade restider.

Samtidigt bör erinras om att en studie som gjordes på uppdrag av 1995

års domstolskommitté och som finns redovisad i kommitténs

grundmaterial Domstolsorganisationen (SOU 1998:135 bilaga 8), visade

att studiebesök undantagna endast 16 % av befolkningen någon gång

i sitt liv besöker en tingsrätt och att endast 3 % av befolkningen årligen

besöker en tingsrätt.

De förändringar i tillgänglighet som domkretsreformer på många håll i

södra och mellersta delarna av landet skulle innebära får betraktas som

relativt små. Annorlunda är naturligtvis förhållandena vid en eventuell

förändring i landets norra delar.

Beredningsorganisationen

För att även i framtiden klara en snabb och kompetent handläggning av

mål och ärenden i domstol fordras en stärkt beredningsorganisation, som

kan renodla domarens arbete till verksamhet som kräver domarens

kompetens. För att åstadkomma detta behöver varje domstol ett större

målunderlag än vad de allra minsta tingsrätterna har i dag.

Specialisering

En viktig omständighet vid reformering av domstolarnas verksamhets-

områden är att kunna bibehålla och förbättra kvaliteten i den dömande

verksamheten. I den nuvarande organisationen finns det många

domstolar där det inte är möjligt att specialisera sig. Framför allt beror

det på att det inte finns ett tillräckligt målunderlag för specialisering. I

domstolar med ett större målunderlag kan mål som kräver fördjupade

kunskaper fördelas mellan domarna och andra medarbetare.

Utbildningsinsatserna kan koncentreras till dem som är verksamma med

just de aktuella målen.

Rekryteringen

En betydelsefull fråga som behöver beaktas är att även morgondagens

domstolar skall ha möjlighet att rekrytera kvalificerade domare och andra

medarbetare i hela landet. Under den senaste tiden har såväl rekrytering

till ordinarie domaranställningar som rekryteringen till domarbanan inte

lockat lika många jurister som tidigare. Detta gäller särskilt domstolar

utanför storstadsområdena. Det finns naturligtvis flera olika förklaringar

till detta.

En betydelsefull faktor i sammanhanget för att säkerställa ett brett

rekryteringsunderlag är att se till att domstolarna är attraktiva

arbetsplatser, med god arbetsmiljö och som ger bra möjligheter till

personlig utveckling för de anställda. Vid reformeringen av tingsrätts-

organisationen är rekryteringsfrågorna enligt regeringens mening av stor

vikt.

Kompetensutveckling

Dagens arbetstagare kan inte enbart klara sig med de kunskaper som de

förde med sig när de anställdes på en arbetsplats. Detsamma gäller

naturligtvis även i domstolarna. Det är också så att de anställda i dag

ställer höga och berättigade krav på kontinuerlig fortbildning och

vidareutbildning. Tingsrätterna bör därför vara så organiserade att

arbetsgivarens och arbetstagarnas behov av utbildning kan tillgodoses.

Geografisk samordning med rättsväsendets övriga myndigheter

Dagens tingsrättsorganisation har en i de flesta fall godtagbar handlägg-

ningstid av mål och ärenden. Detta hindrar inte att snabbheten och

effektiviteten i förfarandet kan förbättras ytterligare. En fråga som är

särskilt viktig när det gäller hanteringen av brottmål är den geografiska

samordningen med rättsväsendets övriga myndigheter. Det är inte

ovanligt att häktade personer får transporteras långa sträckor för att

inställa sig till en förhandling med höga kostnader för kriminalvården

som följd och med sämre möjligheter för domstolen och åklagaren att få

till stånd ett effektivt utnyttjande av resurserna. Starka praktiska skäl

talar därför för en bättre geografisk samordning, framför allt med

åklagarnas organisation.

11.1.1 Organisatoriska lösningar

Regeringens bedömning: Den organisatoriska lösningen bör vara att

tillskapa större domkretsar. Det kan ske genom

 att lägga samman tingsrätter,

 att verksamheten bedrivs i en domkrets (en myndighet) med perma-

nent verksamhet på flera orter,

 att i de fall arbetsunderlaget inte bär permanent verksamhet på mer än

en ort, tillgängligheten och den lokala förankringen tillgodoses genom

att domstolen har tingsställe vid en eller flera orter.

Skälen för regeringens bedömning: En organisatorisk lösning som i de

flesta fall i landets södra och mellersta delar kan tillgodose de principer

som behandlats i avsnitt 11.1 är en sammanläggning av två eller flera

domstolar till större bärkraftigare enheter.

I de mindre tätbefolkade delarna av landet är det redan i dag långt

mellan tingsrätterna. Frågan är hur verksamheten skall organiseras för att

klara den målsättningen i dessa områden i fråga om domstolar som är så

små att de saknar egen bärkraft. En sådan domstol kan inte specialisera

sig samtidigt som den har skyldighet att handlägga alla förekommande

måltyper. En betydelsefull utgångspunkt är ju att det skall finnas

rättskipning och domstolar över hela landet.

Avstånden mellan tingsrätter innebär i många fall att en avveckling av

den dömande verksamheten på en ort inte är en lämplig åtgärd även om

målunderlaget i sig inte är tillräckligt stort. Andra lösningar får därför

sökas. Den lösning som regeringen förordar i dessa regioner är att göra

domkretsarna större och behålla dömandet vid mer än en ort. Detta är en

lösning som i första hand är lämplig när avstånden är stora. Den kan

också vara lämplig där dömande verksamhet bör behållas på en ort av

andra skäl än att det geografiska avståndet blir alltför stort.

Verksamhetsorterna skall även fortsättningsvis fastställas av

regeringen som på motsvarande sätt som i dag i förväg anmäler

förändringar för riksdagen. Det kommer alltså inte att vara den enskilda

domstolen som bestämmer var domstolsverksamheten i regionen skall

bedrivas.

Den gemensamma domkretsen gör det möjligt att koncentrera mål av

visst slag till en verksamhetsort. De allra flesta mål som i dag handläggs

vid respektive domstol bör också i den gemensamma domkretsen

handläggas som hittills.

Genom en lösning med gemensam domkrets skapas en tingsrätt (en

myndighet) med verksamhet vid mer än en ort.

Personalen vid de domstolar som omfattas av en gemensam domkrets

kommer att beröras av förändringen. De kommer att vara anställda i den

nya tingsrätten och i huvudsak vara placerade vid en domstolsenhet.

Grundtanken med konstruktionen, att de allra flesta mål och ärenden

skall avgöras vid de domstolsenheter som avgör dem i dag, innebär att

flertalet av de anställda kommer att tjänstgöra på samma orter som i dag.

De som i första hand kommer att beröras av förändringen är den personal

som i dag arbetar med domstolarnas administrativa funktioner. En

koncentration av administrationen till en ort inom domkretsen medför att

vissa arbetsuppgifter inte längre kommer att utföras vid varje enhet, utan

ske samlat inom domkretsen. För det fall samordningen av verksamheten

kommer att leda till ett personalminskningar är det viktigt att neddrag-

ningarna genomförs efter samråd med bl.a. berörda personalorganisa-

tioner. Det är viktigt att den kompetens som i dag finns i berörda

tingsrätter tillvaratas i de nya organisationerna.

En viktig fråga vid genomförandet av en domkretslösning är ordinarie

domares förflyttningsskydd och dess omfattning, liksom omfattningen av

domarnas tjänstgöringsskyldighet. Regeringsformen (11 kap. 5 §)

garanterar ordinarie domare skydd mot förflyttning av andra skäl än

organisatoriska. Förflyttning får vidare under alla förhållanden enbart ske

till annan jämställd domartjänst. Dagens regler om tjänstgörings-

skyldighet innebär att en domare är skyldig att tjänstgöra i hela den

domsaga han eller hon är anställd i (14 § lagen [1994:261] om

fullmaktsanställning). Olika synpunkter kan anläggas på frågan hur dessa

bestämmelser bör tolkas i fråga om domstolar med dömande verksamhet

på flera orter. Regeringen avser att närmare utreda dessa frågor. De

domkretslösningar, med flera verksamhetsorter i en domkrets, som

behandlas i det följande (avsnitt 11.4.2, 11.4.4 och 11.4.5) förutsätter inte

att några ändringar beträffande tjänstgöringsskyldigheten görs nu. Frågor

om hur verksamheten bör organiseras bör lösas i samråd med domarna i

domstolen.

Vid de orter som skall ha permanent dömande verksamhet bör det

också finnas ett kansli med den service som i dag finns vid alla

tingsrätter. I praktiken innebär detta att handlingar kan ges in till vilken

enhet som helst i domkretsen oavsett om målet redan handläggs vid den

enheten eller kommer att handläggas där. Med modern teknik är det fullt

möjligt att tillhandahålla service så att t.ex. domar finns tillgängliga på

rättens kansli vid alla verksamhetsorterna. Resonemanget gäller också för

exempelvis uppropslistor som bör vara tillgängliga vid samtliga

kansliorter i domkretsen.

Regeringen gör bedömningen att det inte finns behov av att peka ut var

domstolens ledning och administration i huvudsak skall vara lokaliserad.

Hur fördelningen av mål sker vid respektive tingsrätt är en fråga som

får lösas i respektive tingsrätts arbetsordning. Det är lämpligt att så tidigt

som möjligt göra klart för parterna på vilken kansliort målet kommer att

handläggas. Det bör också vara möjligt att i stor utsträckning kunna styra

redan ingivandet av stämningsansökan till det kansli där målet skall

handläggas. Detta kan ske genom överenskommelser och information till

åklagare, advokater, kronofogdemyndigheten och andra vanliga ingivare.

Det förutsätts vidare att tingsrätten kommer att ha tillgång till ett

gemensamt målhanteringssystem som medger såväl registrering av nya

mål som lottning ute på de lokala avdelningarna. Den tekniska lösningen

för ett sådant system finns redan i dagens målhanteringssystem, MÅHS,

och kommer även att finnas i ett framtida verksamhetsstöd.

I de fall en domkretslösning inte är möjlig, därför att arbetsunderlaget

inte bär permanent verksamhet på mer än en ort, kan tillgängligheten och

den lokala förankringen tillgodoses genom att domstolen har s.k.

tingsställe vid en eller flera orter utanför kansliorten. Det innebär att

rätten håller förhandling på orten med jämna mellanrum vid behov. Detta

förekommer på flera håll redan i dag.

11.2 En stegvis regional reformering

Regeringens bedömning: En reform av domstolarnas organisation bör

ske stegvis och ta hänsyn till varje regions speciella förutsättningar.

Utredningsarbetet bör bedrivas av Domstolsverket i nära samverkan med

domstolarna.

Skälen för regeringens bedömning: På olika håll i landet pågår

diskussioner om förändringar av tingsrätternas domkretsar. I flera fall har

inititativ till en förändring tagits av domstolarna själva, t.ex. på grund av

att arbetsunderlaget för domstolen bedöms alltför litet. Utredningarna om

de förändringar som kan göras har genomförts av Domstolsverket i

samarbete med berörda domstolar. Ett sådant förfarande har fördelen att

varje region kan utredas utifrån sina speciella förutsättningar, samtidigt

som en helhetssyn kan anläggas och de principiella utgångspunkter som

bör ligga till grund för varje förändring kan beaktas. Vidare kan

erfarenheter som tidigare har vunnits tas till vara i det framtida arbetet.

Även det fortsatta reformarbetet bör alltså bedrivas stegvis och med

beaktande av varje regions egna förutsättningar. Utredningsarbetet bör

bedrivas av Domstolsverket i nära samverkan med berörda domstolar.

11.3 Riksdagens och regeringens roller i

förändringsarbetet

 Regeringen kommer även fortsättningsvis att anmäla de domkretsföränd-

ringar som planeras för riksdagen.

Enligt 11 kap. 4 § regeringsformen gäller bl.a. att föreskrifter om

huvuddragen av domstolarnas organisation meddelas i lag. I 1 kap. 1 §

rättegångsbalken stadgas inledningsvis att tingsrätt är allmän underrätt

och, om ej annat är föreskrivet, första domstol. Av paragrafens andra

stycke framgår att domsaga är tingsrättens domkrets och att regeringen

förordnar om indelning i domsagor. Tingsrätternas domsagor bestäms

genom förordningen (1982:996) om rikets indelning i domsagor.

Justitieutskottet har i betänkandet (bet. 1999/2000:JuU1 s. 57) över

budgetpropositionen för år 2000 uttalat. Även om det är regeringen som

bestämmer om indelningen av domsagor och därmed antalet tingsrätter

får, med hänsyn till de ändringar i anslagsbehov och personaluppsättning

som en domsagoreglering kan föranleda, riksdagen ofta ett avgörande

inflytande på frågan, se betänkandet Ny domkretsindelning för

underrätterna (SOU 1967:4) s. 32. Ett exempel härpå utgör riksdags-

behandlingen av frågan om nedläggning av nuvarande Ljusdals tingsrätt,

JuU 1973:44. Det bör också anmärkas att regeringen under senare år i

budgetpropositionen för riksdagen anmält planerade organisations-

förändringar när dessa inneburit att någon tingsrätt skulle läggas ned.

Som ovan nämnts hade utskottet vid riksmötet 1998/99 att ta ställning

till motionsyrkanden om domstolsorganisationen, bl.a. i fråga om antalet

tingsrätter. Utskottet uttalade då att regeringen borde som skett i

ärendet anmäla organisationsförändringar som innebar att domstolar

lades ned. I övrigt hade utskottet inga invändningar mot det nödvändiga

utvecklingsarbetet som bedrevs. Det saknades anledning för riksdagen att

då uttala sig om antalet tingsrätter. Utskottet avstyrkte de då föreliggande

motionerna. Vidare konstaterade utskottet att det pågår ett omfattande

reformarbete inom domstolsväsendet. När det gäller den yttre domstols-

organisationen ser utskottet ingen anledning att nu inta en annan hållning

än vid frågans behandling under förra riksmötet. Utskottet utgår därvid

från att behovet av lokal förankring och de geografiska förhållandena i

skilda delar av Sverige beaktas i det pågående arbetet . Riksdagen delade

utskottets bedömning (rskr.1999/2000:78).

Regeringen kommer självklart även fortsättningsvis att informera

riksdagen om de domkretsförändringar som planeras.

11.4 Regionala projekt

I detta avsnitt redogörs för de organisationsförändringar som regeringen

avser att genomföra. Därutöver redovisas pågående organisationsprojekt.

11.4.1 Ljusdals tingsrätt

Regeringens bedömning: Hudiksvalls och Ljusdals tingsrätter bör

läggas samman med kansliort i Hudiksvall.

Skälen för regeringens bedömning: Domstolsverket har i skrivelsen

Förslag till sammanläggning av Ljusdals tingsrätt med Bollnäs tingsrätt

den 7 december 1999 till regeringen föreslagit att Ljusdals tingsrätt läggs

samman med Bollnäs tingsrätt (dnr Ju1999/5823). Som skäl för sitt

förslag har Domstolsverket anfört bl.a. följande. Verksamheten vid

Ljusdals tingsrätt har under senare år minskat så mycket att det numera

inte finns målunderlag för mer än motsvarande en domare på halvtid. De

problem som domstolens ringa storlek medför går inte i tillräcklig grad

att lösa genom ökad samverkan med övriga tingsrätter i regionen.

Domstolsverket remitterade en promemoria med förslag om att lägga

samman Ljusdals tingsrätt med Hudiksvalls tingsrätt. Efter att ha

inhämtat remissinstansernas synpunkter har Domstolsverket föreslagit att

Ljusdals tingsrätt i stället läggs samman med Bollnäs tingsrätt. Som skäl

för sin ändrade ståndpunkt har Domstolsverket anfört att det är bättre

kommunikationer mellan[REDACTED_EFTERNAMN] och Bollnäs och att det är att föredra

från åklagarsynpunkt.

Hudiksvalls tingsrätt och Hudiksvalls kommun har i skrivelser till

regeringen ifrågasatt Domstolsverkets ändrade inställning.

Regeringen har remitterat Domstolsverkets promemoria till Riksåkla-

garen, Rikspolisstyrelsen och Kriminalvårdsstyrelsen. Remissyttrandena

finns tillgängliga i Justitiedepartementets ärende Ju1999/5823. Kriminal-

vårdsstyrelsen har utan att ta ställning till vilken tingsrätt som är

lämpligast att lägga samman Ljusdals tingsrätt med framfört att det är en

fördel för kriminalvårdens transportverksamhet om antalet tingsrätter

minskar. Detta skulle öka effektiviteten i kriminalvårdens verksamhet.

Riksåklagaren har tillstyrkt Domstolsverkets förslag men också föreslagit

en större koncentration av tingsrätterna i regionen. Rikspolisstyrelsen har

tillstyrkt förslaget om sammanläggning. Enligt Rikspolisstyrelsen väger

det jämnt mellan de föreslagna alternativen.

Regeringen anser att verksamheten vid Ljusdals tingsrätt inte har

förutsättningar att bedrivas vidare. Frågan är då med vilken tingsrätt
[REDACTED_EFTERNAMN] skall läggas samman. Regeringen gör den bedömningen att såväl

Bollnäs tingsrätt som Hudiksvalls tingsrätt har goda förutsättningar att

tillsammans med Ljusdals tingsrätt bilda en ny domstol. Vid en samlad

bedömning finner regeringen att Ljusdals tingsrätt bör sammanläggas

med Hudiksvalls tingsrätt. Regeringen avser därför att ge Domstolsverket

i uppdrag att senast den 1 oktober 2000 lägga samman Ljusdals tingsrätt

med Hudiksvalls tingsrätt.

11.4.2 Tingsrätterna i Västmanlands län

Regeringens bedömning: Tingsrätterna i Köping, Sala och Västerås bör

bilda en gemensam domkrets (en myndighet) med kansliorter i Köping,

Sala och Västerås.

Skälen för regeringens bedömning: Domstolsverket har i skrivelsen

Förslag till ny tingsrättsorganisation i Västmanlands län den 22 mars

2000 till regeringen föreslagit att det bildas en tingsrätt i Västmanlands

län med permanent domstolsverksamhet vid länets nuvarande tre

domstolsorter, Köping, Sala och Västerås (dnr Ju2000/1591). Domstols-

verket har som skäl för sitt förslag anfört bl.a. följande. Om Köpings,

Sala och Västerås tingsrätter tillsammans bildar en tingsrätt med

verksamheten kvar på dessa orter skapas enligt Domstolsverkets mening

en tingsrättsorganisation som har judiciell och administrativ bärkraft.

Den kompetensutveckling som är nödvändig för framtiden kan genom-

föras utan störningar av den vanliga verksamheten. Arbetstoppar och

stora eller komplicerade mål kan bemästras i den större organisationen. I

en sådan organisation kan även i rimlig mån beaktas sådana önskemål

om hänsyn till rättsväsendets övriga myndigheter som Riksåklagaren,

Åklagarmyndigheten i Västerås och Polismyndigheten i Västmanlands

län bl.a. har anfört till stöd för en koncentration av all dömande

verksamhet till Västerås.

Domstolsverket har remitterat en promemoria med motsvarande

förslag. Flertalet remissinstanser ställer sig bakom eller motsätter sig inte

promemorians förslag. Köpings, Sala och Västerås tingsrätter samt de

lokala arbetstagarorganisationerna vid dessa domstolar tillhör de remiss-

instanser som ställer sig bakom promemorians förslag.

Regeringen gör i likhet med berörda domstolar den bedömningen att

Domstolsverkets förslag bör genomföras. Regeringen avser därför att ge

Domstolsverket i uppdrag att senast den 1 juli 2001 lägga samman

verksamheten vid de tre tingsrätterna i länet till en domstol med

permanent verksamhet i Köping, Sala och Västerås.

11.4.3 Örebro och Hallsbergs tingsrätter

Regeringens bedömning: Hallsbergs tingsrätt och Örebro tingsrätt bör

läggas samman med kansliort i Örebro.

Skälen för regeringens bedömning: Domstolsverket har i skrivelsen

Förslag till ny tingsrättsorganisation i nuvarande Hallsbergs och Örebro

domsagor den 8 mars 2000 till regeringen föreslagit att tingsrätterna i

Örebro och Hallsberg läggs samman (dnr Ju2000/1346).

Vid tingsrätterna pågår sedan knappt två år en försöksverksamhet med

gemensam lagman för de bägge tingsrätterna. Domstolsverket har i

promemorian dragit slutsatsen att den dömande verksamheten främjas

bäst om den bedrivs vid en tingsrätt med Örebro som kansliort.

Domstolsverket har remitterat en promemoria med detta förslag.

Hallsbergs tingsrätt, Örebro tingsrätt, Göta hovrätt, Riksåklagaren och

Åklagarmyndigheten i Västerås har tillstyrkt Domstolsverkets förslag.

Kriminalvårdsstyrelsen anser generellt att en koncentration av tingsrätts-

verksamheten till ett färre antal tingsrätter är att föredra. Rikspolisstyrel-

sen, Örebro kommun och Sveriges domareförbund har inte haft någon

erinran mot förslaget.

Askersunds, Hallsbergs, Kumla och Laxå kommuner samt

Länsstyrelsen i Örebro län anser att Hallsbergs tingsrätt bör vara kvar.

De angivna kommunerna anser att det bör övervägas att föra Lekebergs

kommun till Hallsbergs tingsrätts domsaga.

Regeringen delar Domstolsverkets och flertalet remissinstansers

bedömning att det från verksamhetssynpunkt är bäst att bedriva all

verksamhet i en domkrets. Hallsbergs tingsrätt bör därför läggas samman

med tingsrätten i Örebro för att ge utrymme för bl.a. en effektiv

beredningsorganisation, en specialisering med hänsyn till målunderlaget

och andra åtgärder i samma riktning för att få en långsiktigt hållbar

judiciell och administrativ bärkraft till nytta för verksamheten vid

domstolarna och regionen. Regeringen avser därför att ge

Domstolsverket i uppdrag att senast den 1 juli 2001 lägga samman

tingsrätterna.

11.4.4 Tingsrätterna i Blekinge län

Regeringens bedömning: Tingsrätterna i Blekinge län bör bilda en

gemensam domkrets (en myndighet) med kansliorter i Karlskrona och

Karlshamn.

Skälen för regeringens bedömning: Domstolsverket har i skrivelsen

Förslag till ny tingsrättsorganisation i Blekinge län den 15 mars 2000 till

regeringen föreslagit att Sölvesborgs, Karlshamns, Ronneby och

Karlskrona tingsrätter läggs samman till en tingsrätt med verksamhet i

Karlshamn och Karlskrona och att detta sker senast den 1 juli 2001 (dnr

Ju2000/1572).

Som skäl för förslaget har Domstolsverket anfört bl.a. följande. Om de

allmänna domstolarna i Blekinge skall kunna möta utvecklingen med en

fortsatt hög kvalitet i dömandet och med avgöranden inom rimlig tid på

ett effektivt sätt är det nödvändigt att verksamheterna förs samman. Sett

enbart från verksamhets- och effektivitetssynpunkt bör det finnas endast

en tingsrätt i länet med hela sin verksamhet förlagd till en ort. Denna ort

bör vara Karlskrona. För att få en lokal förankring utifrån de geografiska

förhållandena inom länet bör dock den allmänna domstolsverksamheten

bedrivas även i Karlshamn.

Domstolsverket har remitterat promemorian. Av yttrandena framgår att

det finns ett behov att ändra tingsrättsorganisationen i Blekinge län för att

få en organisation som också på längre sikt har judiciell och administra-

tiv bärkraft. Det som skiljer i de olika remissinstansernas uppfattningar är

hur den ändrade organisationen skall utformas.

I likhet med flertalet remissinstanser gör regeringen bedömningen att

det från verksamhetssynpunkt är bäst att bedriva all verksamhet i en

domkrets i Blekinge län och att det bör finnas dömande verksamhet i

Karlskrona och Karlshamn. Regeringen avser därför att ge Domstolsver-

ket i uppdrag att senast den 1 juli 2001 lägga samman tingsrätterna i

Blekinge till en tingsrätt (en myndighet) med kansliorter i Karlskrona och

Karlshamn.

11.4.5 Tingsrätterna i Västra Östergötland

Regeringens bedömning: Motala, Mjölby och Linköping tingsrätter bör

bilda en domkrets (en myndighet) med kansliorter i Linköping och

Motala.

Skälen för regeringens bedömning: Domstolsverket har i skrivelsen

Förslag till ny tingsrättsorganisation i västra delen av Östergötlands län

den 22 februari 2000 till regeringen föreslagit att Mjölby och Motala

tingsrätter läggs samman med Linköpings tingsrätt och att kansliorten

blir Linköping (dnr Ju2000/938).

Domstolsverket har som skäl för sitt förslag anfört att det genom

sammanläggning skapas en domstol som har den judiciella och

administrativa bärkraft som är nödvändig i framtiden. En sådan domstol

skulle få mycket goda förutsättningar att fungera på ett effektivt sätt.

Domstolsverket anser att en domkretslösning med en gemensam

domkrets för de tre nuvarande tingsrätterna inte heller är en bra lösning,

eftersom Motala och Mjölby blir allt för små och sårbara enheter.

Domstolsverket har remitterat en promemoria med motsvarande

förslag. I remissvaren framkommer samstämmigt att en organisations-

översyn i regionen är nödvändig.

Mjölby tingsrätt med instämmande av lokalföreningarna för ST-

domstol och Jusek vid tingsrätten, Linköpings tingsrätt, ST-domstols

medlemmar vid Linköpings tingsrätt, Åklagarmyndigheten i Linköping

och Riksåklagaren förordar Domstolsverkets förslag.

Polismyndigheten i Östergötland, Rikspolisstyrelsen och Linköpings

kommun har ingen erinran mot Domstolsverkets förslag.

Göta hovrätt, Motala tingsrätt, Motala och Vadstena kommuner,

Nämndemannaföreningen i Motala och Länsstyrelsen i Östergötlands län

förordar en sammanläggning av Motala och Mjölby med en kansliort i

Motala. Lokalföreningen för Jusek vid Motala tingsrätt vill behålla den

nuvarande organisationen.

Mjölby kommun förordar sammanläggning av Mjölby och Motala med

kansliort i Mjölby. Boxholms och Ödeshögs kommuner anser att Mjölby

tingsrätt bör vara kvar.

Regeringen delar flertalet remissinstansernas bedömning att en

organisationsförändring är nödvändig. När det gäller förslaget att samla

all verksamhet till Linköping, genom en sammanläggning av

domstolarna, konstaterar regeringen att Domstolsverkets förslag gör en

attraktiv arbetsmiljö för de anställda möjlig. En domstol av denna storlek

innebär också att det finns målunderlag för en god beredningsorganisa-

tion som innebär en möjlighet att renodla domarrollen till gagn för

verksamheten. Domstolssekreterare och beredningsjurister kan erbjudas

stimulerande arbetsuppgifter i en annan omfattning än i dag.

Domstolsverkets förslag innebär också att nödvändig specialisering

kan genomföras och att personalen kan erbjudas kompetensutveckling i

större utsträckning och till nytta för verksamheten vid domstolen.

Regeringen anser att det från verksamhetssynpunkt är bäst att bedriva

all verksamhet i en domkrets, men att det med hänsyn till tillgängligheten

för medborgarna i de nuvarande domsagorna i Motala och Mjölby bör

finnas dömande verksamhet inte bara i Linköping utan också i Motala.

En förutsättning för detta är att verksamheten på båda kansliorterna kan

ges ett tillräckligt underlag för att bedrivas effektivt. Med den flexibilitet

en domkretslösning innebär är detta enligt regeringens mening fullt

genomförbart.

Regeringen avser därför att ge Domstolsverket i uppdrag att senast den

1 juli 2001 lägga samman tingsrätterna i Mjölby, Motala och Linköping

till en tingsrätt (en myndighet) med kansliorter i Linköping och Motala.

11.4.6 Pågående organisationsprojekt

Utöver de ovan redovisade organisationsutredningarna bedrivs runt om i

landet olika projekt i syfte att utveckla såväl organisation som

arbetsformer. Följande organisationsprojekt pågår eller planeras inom

kort att inledas.

Tingsrätterna i Nordvästra Skåne

Domstolsverket har utarbetat ett förslag till ny organisation för

Helsingborgs, Klippans, Landskrona och Ängelholms tingsrätter.

Förslaget innebär att de fyra tingsrätterna läggs samman till en tingsrätt

med kansliorter i Helsingborg, Landskrona och Ängelholm. I

Domstolsverkets promemoria övervägs också alternativet att ha en

domkrets bestående av de nämnda tingsrätterna med en kansliort i

Helsingborg. Vidare behandlas alternativet att lägga samman

Ängelholms och Klippans tingsrätter till en ny tingsrätt samt att lägga

samman Helsingborgs och Landskrona tingsrätter till en tingsrätt

alternativt ha en gemensam domkrets för de sistnämnda domstolarna,

med verksamhet på båda orterna. Domstolsverkets förslag remitteras f.n.

Efter avslutat remissförfarande och sedan synpunkterna vägts in avser

Domstolsverket att föreslå regeringen en organisatorisk lösning för

regionen. Regeringen planerar att för riksdagen redovisa sina

ställningstaganden i budgetpropositionen för år 2001.

Simrishamns och Ystads tingsrätter

Domstolsverket har tillsammans med Simrishamns tingsrätt och Ystads

tingsrätt inlett en organisationsöversyn. Domstolsverket kommer inom

kort att remittera ett förslag om den framtida organisationen i Sydöstra

Skåne. Domstolsverket planerar, efter att remissynpunkterna har

beaktats, inkomma med ett förslag till regeringen under år 2000.

Eslövs och Lunds tingsrätter

Domstolsverket har nyligen inlett en organisationsöversyn av Eslövs och

Lunds tingsrätter. Domstolsverket planerar att återkomma till regeringen

med ett remissbehandlat organisationsförslag under hösten år 2000.

Skövde och Falköpings tingsrätter

Vid tingsrätterna i Skövde och Falköping har Domstolsverket och

berörda tingsrätter inlett en översyn av organisationen. Ett remitterat

förslag till regeringen planeras under hösten 2000.

Härnösands, Sollefteå och Örnsköldsviks tingsrätter

Regeringen har i beslut denna dag givit Domstolsverket i uppdrag att se

över tingsrättsorganisationen i Härnösands, Sollefteå och Örnsköldsviks

tingsrätter. Domstolsverket skall redovisa uppdraget senast den 31

december 2000.

Bodens, Luleå och Piteå tingsrätter

Domstolsverket och tingsrätterna i Boden och Luleå genomför för

närvarande en organisationsöversyn. Organisationsöversynen planeras

även innefatta Piteå tingsrätt. Domstolsverket avser att vid årsskiftet

2000/2001 redovisa ett remitterat organisationsförslag till regeringen.

Gävle och Sandvikens tingsrätter

I slutet av år 2000 planerar Domstolsverket att tillsammans med

tingsrätterna i Gävle och Sandviken inleda en organisationsöversyn.

Tingsrätterna i Dalarnas län

Domstolsverket har uppdragit åt en särskild utredare att lämna förslag

om den framtida tingsrättsorganisationen i Dalarnas län. Domstolsverket

bedömer att ett remitterat förslag kan redovisas till regeringen under

slutet av år 2000.

Tingsrätterna i Värmlands län

De fyra tingsrätterna i Värmlands län, Arvika, Karlstads, Kristinehamns

och Sunne har nyligen till Domstolsverket redovisat ett förslag till

organisationsförändringar.

11.5 Samordning av vissa tingsrätter och vissa länsrätter

Regeringens bedömning: Länsrätter och tingsrätter bör vid orter där det

är lämpligt samordnas med en gemensam chef och en gemensam

administration.

Skälen för regeringens bedömning: I en rapport till regeringen den 18

januari 2000 har Domstolsverket analyserat och utvärderat de hittills

gjorda erfarenheterna av försöksverksamheten med gemensam lagman

och samverkan mellan Karlskrona tingsrätt och Länsrätten i Blekinge län.

Vid utvärderingen har det framkommit att erfarenheterna av försöks-

verksamheten är mycket positiva. Samarbetet mellan domstolarna har

bl.a. resulterat i att de har gemensam reception och telefonväxel,

sambrukar förhandlingssalar, arkiv och övriga gemensamma utrymmen,

har gemensam postöppning, budget och ekonomihantering. Vidare har ett

visst arbetsutbyte kunnat ske mellan målkanslierna, notarierna och

domarna. Administratörerna vid respektive domstol samarbetar vid

budget- och övrig ekonomiuppföljning samt vad gäller inköp och

investeringar och har även i övrigt ett dagligt samarbete med varandra i

olika frågor. Samverkan har medfört kostnadsbesparingar samtidigt som

servicenivån gentemot allmänheten höjts och arbetstrivseln ökat.

Regeringen konstaterar att det vid en samverkan mellan två domstolar

finns flera omständigheter som talar för att domstolarnas verksamhet kan

genomföras betydligt mer effektivt och nå längre om domstolarna har en

gemensam chef. Detta gäller särskilt i de mindre domstolarna där en

samverkan i målarbetet medför vinster i effektivitet och till och med

krävs för att dessa på sikt skall kunna fungera med bibehållen bärkraft i

verksamheten.

Försöksverksamheten, dvs. att undersöka om de administrativa

resurserna kan användas effektivare så att ytterligare resurser kan

överflyttas till den dömande verksamheten, har varit framgångsrik. En

liknande, ännu inte utvärderad försöksverksamhet, pågår vid Växjö

tingsrätt och Länsrätten i Kronobergs län.

I Mariestad har domstolarna i en gemensam skrivelse till Domstols-

verket föreslagit att en gemensam chef för bägge domstolarna anställs.

Domstolsverket har tillstyrkt förslaget och överlämnat ärendet till

regeringen. Personalen vid länsrätten och tingsrätten i Mariestad har

också i en skrivelse till regeringen föreslagit en sådan lösning.

Regeringen konstaterar att lösningen med en chef och med en

gemensam administration kan vara en lämplig lösning vid vissa orter.

Regeringen avser att återkomma till riksdagen med organisationsförslag i

budgetpropositionen för år 2001.

I detta sammanhang är det viktigt att betona att regeringen inte avser

att den specialisering som dömande i länsrätt respektive tingsrätt innebär

skall minskas. Det bör alltså inte vara aktuellt att sprida dömandet av alla

mål på alla domare. Om domarna från respektive domstol har möjlighet

att avlasta i mål hos den andra domstolen är det önskvärt. Det är dock

viktigt att det överlag inte blir så att domarna generellt dömer i både

förvaltningsmålen och i övriga mål eftersom specialiseringen då tunnas

ut. Om det finns intresse, fallenhet och en önskan så innebär denna

lösning att all personal, även domarna, kan få möjlighet till rörlighet.

11.6 Överinstanserna

Regeringens bedömning: Med tyngdpunkten i dömandet till första

instans samt vissa processuella förändringar kan det enligt regeringens

bedömning bli aktuellt att se över också överinstansernas organisation.

Skälen för regeringens bedömning: Som framgår av den redogörelse

regeringen i det föregående har lämnat om det reformarbete som pågår

när det gäller domstolsorganisationen är detta i hög grad koncentrerat till

underrättsorganisationen, och framförallt tingsrätterna.

För hovrätternas del är den närmast aktuella reformen den som gäller

utformningen av hovrättsprocessen. Som angetts ovan bereds den frågan

med inriktning på att renodla hovrätternas roll som en instans

huvudsakligen för överprövning i stället för omprövning av tingsrätternas

avgöranden. För kammarrätternas del har en sådan renodling av

prövningen kommit förhållandevis långt. För de högsta domstolarna

torde också finnas ett behov av förändringar när det gäller formerna för

prövning av målen.

Regeringen gav den 17 december 1998 Domstolsverket i uppdrag att i

samråd med Hovrätten för Nedre Norrland, Hovrätten för Övre Norrland

och Kammarrätten i Sundsvall utreda förutsättningarna för en

organisatorisk samverkan under gemensam ledning mellan överrätterna.

Syftet var att undersöka om en sådan samverkan kan leda till en

effektivare domstolsorganisation som samtidigt tillgodoser allmänhetens

behov av tillgänglighet och hög kvalitet.

Domstolsverket har den 10 april 2000 redovisat uppdraget. I

redovisningen redogörs för de tre alternativ som Domstolsverket och

överrätterna i Norrland enats om bör belysas. Alternativen är en

sammanslagning av hovrätterna, uppdelning av kammarrätten och sam-

ordning med de två hovrätterna samt samverkan mellan Kammarrätten i

Sundsvall och Hovrätten för Nedre Norrland under gemensam ledning.

Även samordning av alla tre överrätterna under gemensam ledning och

enbart samarbete har belysts. Domstolarna och Domstolsverket har inte

kunnat enas om ett gemensamt förslag.

Regeringen avser att bereda rapporten och återkomma med besked så

snart beredningen har avslutats.

Dagens överättsorganisation med sex hovrätter, fyra kammarrätter,

Högsta domstolen och Regeringsrätten, är anpassad till dagens

underrättsorganisation och dagens förfaranderegler. Med tyngdpunkten i

dömandet till första instans samt vissa processuella förändringar kan det

enligt regeringens bedömning bli aktuellt att se över också

överinstansernas organisation.

11.7 Specialdomstolar och hyres- och arrendenämnderna

Regeringens bedömning: Den dömande verksamheten i landet bör så

långt som möjligt ske i de allmänna domstolarna eller de allmänna

förvaltningsdomstolarna.

Skälen för regeringens bedömning: En allomfattad princip under det

senaste decenniet är att specialdomstolar utanför de bägge domstolslagen

bör undvikas. Stor samstämmighet finns om att en lösning med

fastighetsdomstolar eller miljödomstolar inom de allmänna domstolarna i

normalfallet är ett betydligt bättre lösning alternativ än med special-

domstolar. Personalförsörjning, ökad flexibilitet, minskad sårbarhet och

högre effektivitet talar för en lösning med en sammanhållen organisation.

Regeringen har med den inriktningen tillsatt en utredning om

Patentbesvärsrätten (dir. 1999:28) och bereder för närvarande ett förslag

angående hyres- och arrendenämndernas framtid. Regeringen vill dock

betona att det kan finnas mål som bäst hanteras i en specialdomstol

utanför de allmänna domstolarna eller de allmänna förvaltningsdom-

stolarna.

11.7.1 Hyres- och arrendenämnder

Regeringens bedömning: Organisationsförslagen i 1997 års hyreslag-

stiftningsutrednings betänkande om hyres- och arrendenämnder bör inte

genomföras. Arbetet bör inriktas på en administrativ samordning med

tingsrätten vid de orter där hyresnämnderna i dag verkar.

Skälen för regeringens bedömning: 1997 års hyreslagstiftningsutred-

ning har i sitt betänkande Nytt system för prövning av hyres- och

arrendemål föreslagit bl.a. att hyres- och arrendenämnderna avskaffas

och att merparten av de ärenden som i dag handläggs vid nämnderna förs

över till domstolsväsendet (SOU 1999:15). Vidare föreslår utredningen

att i huvudsak samma förfaranderegler skall gälla för hyres- och arrende-

ärenden som för övriga mål och ärenden vid domstol. Förslagen i

betänkandet har remissbehandlats. Remissyttrandena finns tillgängliga i

Justitiedepartementet (dnr Ju1999/1174). Ett relativt stort antal

remissinstanser har framfört invändningar mot att förslagen genomförs.

Regeringen har vid en samlad bedömning funnit att organisations-

förslagen i betänkandet i huvudsak inte bör genomföras.

Regeringen avser att under år 2001 remittera ett förslag som

administrativt knyter hyres- och arrendenämnderna till tingsrätterna vid

de nuvarande orterna. Genom en sådan lösning kan särdragen i

nämndernas verksamhet bibehållas samtidigt som deras judiciella och

administrativa bärkraft kan förbättras genom den administrativa

samordningen med tingsrätten på orten.

11.7.2 Patentprocessen

Regeringens bedömning: Den speciella kompetens som krävs i

patentmål bör om möjligt samlas i en domstol. Regeringen har därför

tillsatt en utredning som ser över organisationen avseende dessa mål.

Skälen för regeringens bedömning: Domstolsprövning av vissa frågor

som rör det industriella rättsskyddet sker dels i Patentbesvärsrätten, dels i

allmän domstol.

Möjligheten att få en kvalificerad bedömning i patentmål är av stor

betydelse för näringslivet. Patentprocessen kräver en långtgående såväl

juridisk som teknisk sakkunskap, samtidigt som verksamheten inte ger

underlag för mer än ett begränsat antal specialister. Frågor kring vikande

målunderlag och det faktum att den kompetens som efterfrågas i dag är

uppdelad på två domstolar har väckt frågan om koncentration av

verksamheten. Regeringen har därför beslutat om en översyn av

patentprocessen (dir. 1999:28).

En särskild utredare skall se över ordningen för prövning av mål som

handläggs vid Patentbesvärsrätten samt av patentmål vid Stockholms

tingsrätt. Utredaren skall ta ställning till om Patentbesvärsrättens

verksamhet helt eller delvis kan överföras till Stockholms tingsrätt men

utredaren får också föreslå andra organisationslösningar. Utredaren skall

också lämna förslag om hur det processuella regelverket för prövningen

av de aktuella målen och ärendena bör utformas.

Utredningsuppdraget skall redovisas senast före utgången av år 2000.

12 Resursförstärkningar

Sammanfattning: De ekonomiska betingelserna är av stor betydelse för

utvecklingsarbetet. I budgetpropositionen för år 2000 tillfördes

domstolsväsendet 110 mkr för år 2000 (varav 70 mkr till domstolarna)

samt 85 mkr för vart och ett av åren 2001 och 2002.

I vårpropositionen (prop. 1999/2000:100) föreslår regeringen att

rättsväsendet tillförs ytterligare medel för åren 2001 2003.

Regeringen avser att därutöver noga följa rättsväsendets och dom-

stolsväsendets verksamhet och resultat och att återkomma till riksdagen

om de ytterligare insatser som erfordras för att fullfölja intentionerna om

ett modernt rätts- och domstolsväsende.

Skälen för regeringens bedömning: Rättsväsendet är ett område som

har tillförts resurser de senaste åren. Detta är ett uttryck för den stora vikt

som regeringen lägger på rättsväsendet som en av hörnstenarna i en

demokrati.

Regeringen kommer att fortsätta satsningen på rättsväsendet och

föreslår i årets vårproposition att rättsväsendet tillförs 1 000 mkr för år

2001, 1 500 mkr för år 2002 och 1 600 mkr för år 2003. Regeringen

avser därutöver som sägs i vårpropositionen (prop. 1999/2000: 100)

att noga följa rättsväsendets verksamhet och resultat och återkomma till

riksdagen om de ytterligare insatser som erfordras för att fullfölja

statsmakternas intentioner för utvecklingen av rättsväsendet.

I vårpropositionen aviseras att rättsväsendets tillskott skall användas

för att förebygga och bekämpa brottslighet, öka antalet poliser, förbättra

gränskontrollen, delta i det EU-relaterade arbetet, utveckla kompetensen

samt fortsätta moderniseringen av rättsväsendet.

Domstolsväsendet har under flera år bedrivit ett moderniserings- och

utvecklingsarbete. Flera viktiga komponenter i detta arbete har emellertid

inte kunnat genomföras eftersom det inte funnits majoritet i riksdagen för

förslagen. Uteblivna reformer har minskat domstolarnas möjlighet till att

rationalisera verksamheten och frigöra resurser. Tack vare tidigare stora

anslagssparanden har verksamheten kunnat bedrivas utan resurstillskott.

Under 1999 förutsågs att anslagssparandet skulle ta slut. För att kunna

möta detta har reformarbetet intensifierats de två senaste åren.

Som framgått av redovisade pågående projekt och förslag är dom-

stolsväsendet nu inne i ett intensivt skede av reformarbetet. Regeringen

anser att det är av stor vikt att arbetet nu kan gå vidare av de

verksamhetsmässiga skäl som har redovisats. Regeringen har den 19

april 2000 beslutat om ändring av domstolarnas regleringsbrev och

överfört 48 miljoner kronor från anslagsposten Vissa domstolsutgifter till

anslagsposten Domstolarna m.m.

I budgetpropositionen för år 2001 kommer regeringen att redovisa hur

stor del av rättsväsendets resursförstärkning som tillfaller domstols-

väsendet för åren 2001, 2002 och 2003.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 april 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar skrivelse 1999/2000:106 Reformeringen av

domstolsväsendet en handlingsplan.

Skr. 1999/2000:106

8

1