Regeringens proposition 1992/93:83

om vissa behörighetsfrågor inom hälso- och sjukvården m.m.

Prop. 1992/93:83

Regeringen föreslår riksdagen att anto de förslag som har tegits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 15 oktober 1992.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen behandlas vissa frågor om kompetensbevis, behörighet att utöva yrke samt skyddet för yrkestitel och yrkesbenämning inom hälso- och sjukvården m.m. Det föreslås ändringar i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. (be­hörighetslagen) som syftar till en anpassning av reglema till EES-avtolet i fråga om ömsesidigt erkärmande av kompetensbevis för verksamhet inom hälso- och sjukvården m.m. Detto sker i huvudsak genom att rege­ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås få be­myndiganden att meddela föreskrifter om villkoren för att personer med utländsk utbildning som omfattos av EES-avtelet skall få kompetensbevis och om behörigheten att utöva yrke för dessa personer. Det föreslås också införande av ett nytt kompetensbevis - kompetens som allmän­praktiserande läkare (Europaläkare).

Motsvarande anpassningar för veterinärer föreslås genom ändringar i lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket m.m.

I propositionen föreslås vidare, huvudsakligen som ytterligare led i den nämnda EES-anpassningen, vissa ändringar i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- oeh sjukvårdspersonalen m.fl. (tillsynslagen) samt i lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvår­dens onuåde (kvacksalverilagen). 1 kvacksalverilagen föreslås bl.a. ett upphävande av förbudet för den som inte är svensk medborgare att ut­öva verksamhet enligt lagen.

1 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr83

De lagändringar som har aktualiserats av EES-avtelet föreslås träda i

Prop. 1992/93:83

kraft den dag regeringen bestämmer. Upphävandet av vissa bestämmel­ser i kvacksalverilagen föreslås dock ske vid utgången av år 1992 obero­ende av om EES-avtelet kan träda i kraft vid dette årsskifte.

Propositionen innehåller vidare förslag om att ett straffrättsligt skydd för yrkestitlarna psykolog resp. psykoterapeut skall ersatte det nuvaran­de skyddet för yrkesbenämningarna legitimerad psykolog resp. legitime­rad psykoterapeut. Dette föreslås ske genom ytterligare ändringar i be­hörighetslagen. Dämtöver föreslås en mindre redaktionell ändring i patientjoumallagen (1985:562). Dessa ändringar föreslås gälla fr.o.m. den 1 januari 1994.

I behörighetslagen föreslås även en mindre redaktionell ändring.

I propositionen föreslås slutligen att försöksverksamheten med rätt for distriktssköterskor att förskriva vissa läkemedel än en gång förlängs i avvaktan på utvärderingen av försöket.

Propositionens lagförslag

Prop. 1992/93:83

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

deb att 5, 6 och 9 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 3 a (Kh 8 §§, samt närmast före 3 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Kompetens   som serande läkare

allmänprakti-

3a§

En legitimerad läkare som har gått igenom den praktiska utbild­ning som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande. Social­styrelsen föreskriver skall på an­sökan få kompetens som allmän­praktiserande läkare (Europa­läkare).

Frågor om meddelande av sådan kompetens prövas av Sociabtyrel-sen.

En läkare får i sin yrkesverksam­het ange att han har kompetens som allmänpraktiserande läkare (Europaläkare) endast om han har sädan kompetens.

Den som har examen som D(Ktor of Chiropractic vid ut­ländsk högskola eller motsvarande utbildning för kiropraktor skall efter ansökan få legitimation som kiropraktor. Legitimation som kiropraktor får också meddelas den som visar att han på aiuat sätt har förvärvat motsvarande kompe­tens.

5§'

Den som har examen som Doctor of Chiropractic vid ut­ländsk högskola eller motsvarande utbildning för kiropraktor skall efter ansökan få legitimation som kiropraktor, om han

1.

har fullgjort praktisk tjänst­göring i svensk häbo- och sjuk­vård motsvarande ett års heltids-tjänstgöring,

2.

har för yrket behövliga kun­skaper i svenska författningar, och

' Senaste lydelse 1989:407.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:83

3. har för yrket nödvänd i ga kun­skaper i svenska, danska eller norska språket.

Legitimation som kiropraktor får också meddelas den som visar att han på annat sätt än som anges i första stycket har förvärvat mot­svarande kompetens.

Legitimation får inte meddelas om sådana omständigheter föreligger att legitimationen skulle ha återkallats om sökanden varit legitimerad.

Regeringen meddelar i övrigt föreskrifter om villkoren för att den som utomlands genomgått utbildning skall få legitimation, specialistkompetens etter behörig­het att utöva yrke.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, med­delar i övrigt föreskrifter om villkoren för att den som utom­lands genomgått utbildning skall få kompetensbevis.

6§= Behörig att utöva yrke som barnmorska, läkare eller tandläkare är den som har legitimation för yrket eller som särskilt förordnats att utöva yrket. Dock får endast den som har legitimation som läkare eller tand­läkare yrkesmässigt bedriva enskild lakar- eller tandläkarverksamhet.

Särskilt förordnande enligt förste stycket meddelas av socialstyrel­sen eller, efter styrelsens bemyn­digande, av hälso- och sjukvårds­nämnd, organ som avses 111% hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) eller annan myndighet.

Särskilt förordnande enligt förste stycket meddelas av den myndighet som regeringen bestämmer.

8

§

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med­delar föreskrifter om behörighet att utövci yrke för den som utom-laiids genomgått utbildning.

9 §3

1 verksamhet på hälso- och sjukvårdens eller tandvårdens område får inte någon

I. obehörigen ge sig ut för att vara barnmorska, läkare eller tandläkare eller på annat sätt ge sken av att ha sådan kompetens, eller

2. ge sig ut för att vara legitime­rad glasögonoptiker, kiropraktor, logoped, psykolog, psykoterapeut, sjukgymnast, sjuksköterska eller tandhygienist utan att ha legitima­tion för yrket.

2. ge sig ut för att vara legitime­rad glasögonoptiker, kiropraktor, logoped, sjukgymnast, sjuk­sköterska eller tandhygienist utan att ha legitimation för yrket, eller

Senaste lydelse 1991:947. Senaste lydelse 1991:947.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:83

3. ge sig ut för att vara psykolog eller psykoterapeut utan att ha legitimation för yrket eller, såvitt gäller psykologtiteln, utan att genomgå sådan praktisk tjänst­göring som psykolog som anges i 2§.

Om någon, som saknar behörig­het enligt första stycket 3 att an­vända titeln psykolog eller psyko­terapeut, har förvärvat en titel som kan för\'äxlas med dessa, skall denna titel anges i verksamhet som avses i första stycket på ett sätt som tydligt skiljer den från psyko­log- och psykoterapititlarna.

Detma lag träder i kraft, i fråga om 6 § den 1 januari 1993 och i fråga om 9 § den 1 januari 1994, samt i övrigt den dag regeringen bestäm­mer.

2 Förslag till

Prop. 1992/93:83

Lag om ändring i lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område

Härigenom föreskrivs att 4, 5 och 8 §§ lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område' skall upp­höra att gälla vid utgången av år 1992.

' Senaste lydelse av 5 § 1982:179 8 § 1991:279.

3 Förslag till

Prop. 1992/93:83

Lag om ändring i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl.

Härigenom föreskrivs att 1 och 15 §§ lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- (Kh sjukvårdspersonalen m.fl. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

1§' Med hälso- och sjukvårdspersonal avses i derma lag

1.

personal vid sjukhus eller andra inrättningar för vård av patienter som drivs av det allmäima eller av enskilda med bidrag från det allmän­na eller efter särskilt tillstånd,

2.

den som i annat fall i egenskap av legitimerad yrkesutövare med­delar vård åt patienter eller tillhör personal som biträder en sådan yrkes­utövare i vården,

3.

personal inom sådan deteljhandel med läkemedel för vilken gäller särskilda föreskrifter och personal inom den särskilda giftinformations­verksamhet som bedrivs av Apoteksbolaget Aktiebolag,

4.    andra grupper av yrkesut-

4. andra grupper av yrkesut­

övare inom hälse- och sjukvården

övare inom hälso- och sjukvården

som skall omfattes av lagen enligt

som skall omfattes av lagen enligt

föreskrift av regeringen eller,

föreskrift av regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande,

efter regeringens bemyndigande,

av socialstyrelsen.

av Socialstyrelsen,

5. den som i annat fall enligt en föreskrift som har utfärdats med stöd av 5 § lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom häbo- och sjukvården m.m. till­handahåller tjänster inom yrket under ett tiUfälUgt besök i Sverige utan att ha svensk legitimation för yrket.

Vid tillämpningen av förste stycket 2. jämställs med legitimerad yrkes­utövare den som enligt särskild föreskrift har motsvarande behörighet.

15 § Legitimation att utöva yrke inom hälso- och sjukvården skall återkallas om den legitimerade

1.

varit grovt oskicklig vid utövning av sitt yrke eller på aimat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket,

2.

på gmnd av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kan utöva yrket tillfredsställande,

3.

begär att legitimationen skall återkallas och liinder mot återkallelse inte föreligger från allmän synpunkt.

' Senaste tydelse 1988:579.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:83

Har någon på gmnd av auk­torisation i ett annat nordiskt tand erhållit legitimation inom hälso­och sjukvården (Kh återkallas den auktorisationen, skall även legiti­mationen återkallas.

Har någon på grund av auk­torisation i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbets­området (EES) erhållit legitimation inom hälso- och sjukvården och återkallas den auktorisationen, skall även legitimationen åter­kallas.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

4 Förslag till

Prop. 1992/93:83

Lag om ändring i lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket m.m.

deb att 1, 2 och 4 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införs en ny paragraf, 7 a §, av följande lydel­se.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

1§' Behörig att utöva veterinäryrket är a) den som är legitimerad eidigt 2 §;

b)

den som är av Statens jord-

b) den som enligt föreskrifter med-bruksverk eller, efter verkets be-

delade av regeringen eller, efter myndigande, av annan myndighet

regeringens bemyndigande, av förordnad att tjänstgöra som vete-

Jordbruksverket är förordnad aatt rinär,

tjänstgöra som veterinär,

c)

i den utsträckning, som sär-

c) den som enligt föreskrifter skilt anges för varje fall, den som

meddelade med stöd av 7 a % har enligt 8 § innehar begränsad be-

rätt till sådan yrkesutövning utan hörighet att utöva veterinäryrket;

legitimation;

d) i den utsträckning, som sär­skilt anges för varje fall, den som enligt 8 § innehar begränsad be­hörighet att utöva veterinäryrket.

2f

Legitimation som veterinär meddelas av Jordbruksverket.

Den som avlagt veterinärexamen i Sverige eller som avlagt sådan examen utomlands och genomgått av regeringen föreskriven eftemtbild­ning i Sverige skall på ansökan erhålla legitimation som veterinär, om ej sådan omständighet föreligger som enligt denna lag skall kunna föran­leda återkallelse av legitimationen.

Om den som avlagt veterinärexamen utomlands äger framsteende skicklighet och särskild erfarenhet inom veterinäryrket, må han erhålla legitimation som veterinär utan att ha genomgått eftemtbildning.

För veterinär med sådan utländsk utbildning som omfattas av Sveriges åtaganden enligt inter­nationella överenskommeber med­delar regeringen eller, efter rege­ringens bemyndigande. Jordbruks­verket föreskrifter om legitima­tion.

' Senaste lydelse 1991:383. Senaste lydelse 1991:383.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:83

4§'

Har en legitimerad veterinär visat grov oskicklighet vid utövningen av veterinäryrket eller eljest visat sig uppenbart olämplig som veterinär utan att det föreligger sådant fall som avses i 3 §, får Jordbruksverket återkalla hans legitimation.

Bestämmelser om rätt för Riksdagens ombudsmän och för Justitie­kanslem att göra anmälan i ärende som avses i förste stycket (Kh om handläggning av sådant ärende finns i 6 § lagen (1986:765) med instmk­tion för Riksdagens ombudsmän och i 6 § lagen (1975:1339) om Justitie-kanslems tillsyn.

Om en veterinär, som har fått

Om en veterinär, som har fått

legitimation här i landet på gmnd

legitimation här i landet på gmnd

av auktorisation i ett annat nor-

av auktorisation i ett annat land

diskt land förlorar denna aukto-

inom Europeiska ekonomiska sam-

risation,    skall    Jordbmksverket

arbetsområdet     förlorar     denna

återkalla legitimationen.

auktorisation,    skall    Jordbmks­

verket återkalla legitimationen.

7a§

För veterinär med sådan utländsk utbildning som omfattas av Sveriges åtaganden enligt inter­nationella överenskommeber med­delar regeringen eller, efter rege­ringens bemyndigande. Jordbruks­verket föreskrifter om behörighet att utan legitimation utöva veteri­näryrket.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen iKstenuner.

' Senaste lydelse 1991:383.

10

5 Förslag till

Prop. 1992/93:83

Lag om ändring i patientjoumallagen (1985:562)

Härigenom föreskrivs att 9 § patientjoumallagen (1985:562) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

9§ Skyldig att föra patientjournal är

1.

den som enligt lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m m. har legitimation eller särskilt förordnande att utöva visst yrke,

2.

den som, utan att ha legitima-

2. den som, utan att ha legitima­tion för yrket, är verksam som

tion för yrket, utför arbetsupp-logoped, psykolog eller psykotera-

gifter som annars bara skall ut-peut inom den allmänna hälso-

föras av logoped, psykolog eller och sjukvården eller inom den

psykoterapeut inom den allmänna enskilda hälso- och sjukvården

hälso- och sjukvården eller sådana som biträde åt legitimerad yrkes-

arbetsuppgifter inom den enskilda utövare,

hälso- (Kh sjukvården som biträde

åt legitimerad yrkesutövare,

3.  den som är verksam som arbetsterapeut, kurator eller sjukhusfysiker

i den allmänna hälso- och sjukvården.

Var och en som för patientjoumal svarar för sina uppgifter i joumalen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

11

6 Förslag till

Prop. 1992/93:83

Lag om dels fortsatt giltighet av lagen (1988:23) om tillämpning av lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. vid viss försöksverksamhet, dels ändring i samma lag

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:23) om tillämpning av lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. vid viss försöksverksamhet', som gäller till utgången av år 1992,

deb att lagen skall fortsatte att gälla till utgången av år 1993,

dels att lagen skall tillämpas även på läkemedel som har förskrivits före utgången av år 1993 men som expedieras efter denna tidpunkt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993.

' Senaste lydelse av lagen 1991:1592.

12

Socialdepartementet

Prop. 1992/93:83

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 oktober 1992

Närvarande: stetsministera[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och stetsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], HeUsvUc,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: stetsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa behörighetsfrågor inom hälso­och sjukvården m.m.

1. Inledning

1.1 EES-anpassningar

1 februari 1992 slutfördes förhandlingar mellan å ena sidan EFTA-län­dema (dvs. Finland, Island, Norge, Schweiz, Sverige, Österrike och Liechtenstein) och å andra sidan Europeiska gemenskapema (EG) oeh dess medlemsländer om ett avtel om ett närmare och fastere stmkturerat samarbete i ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde, EES. Avtelet -som allmänt benämns EES-avtolet - undertecknades den 2 maj 1992 och skall enligt planema träda i kraft den 1 januari 1993, samtidigt som EG:s s.k. inre marknad fullbordas. En av de gmndläggande avsiktema med EES är att varor, tjänster, personer och kapitel skall kunna röra sig fritt över gränsema inom samarbetsområdet. De delar av EG:s regelverk som är relevante för dette samarbete skall integreras i EFTA-länderaas rättsordningar, så att enhetliga regler skall gälla inom hela samarbetsom­rådet.

Genom EES-avtelet förbinder sig Sverige att på vissa områden anpassa sina författningsbestemmelser till vad som gäller på motsvarande om­råden inom EG. Enligt avtelet förbinder sig Sverige bl.a. att anpassa sin lagstiftning till olika direktiv och förordningar som framgår av bilagor till avtelet och att respektera de rättigheter och skyldigheter om perso­ners och tjänsters fria rörlighet som lagts fast av EG-domstolen.

En av gmndpelama i Romfördraget är principen om arbetstegares fria rörlighet och rätten till fri eteblering. Inom EG är därför sådan särbe­handling förbjuden som kan utgöra hinder för en förvärvsverksamhet i den mån behandlingen gmndar sig på nationalitet. EES-avtelet innehåller i artikel 4 (Romfördragets artikel 7) ett gmndläggande allmänt diskrimi­neringsförbud. Regeln iimebär att all diskriminering på gmnd av natio­nalitet är förbjuden. 1 EG-domstolens praxis har diskrimineringsförbudet givits en vid tolkning. Krav på hemvist i ett visst land och krav på kun-

13

skaper i ett visst lands språk kan ofta uppfattas som brott mot diskrimi-

Prop. 1992/93:83

neringsförbudet. Nationella regler ställer ofta krav på särskild utbildning för vissa yrken och anställningar. Särskilt vanligt är dette för verksam­het inom hälso- (Kh sjukvården.

I EES-avtelet återfinns bestämmelsema om ömsesidigt erkännande av kompetensbevis i artikel 30. Artikeln, som motsvarar artikel 57 i Rom­fördraget, innebär en förpliktelse för de avtelsslutande länderaa att vidte nödvändiga åtgärder som anges i bilaga VII till avtelet för att underlätte den fria rörligheten för personalgmpper på vilka det stells särskilda behörighetskrav.

För närvarande pågår på nordiska ministerrådets uppdrag en översyn av 1981 års nordiska överenskommelse om fri rörlighet för hälso- och sjukvårdspersonal i syfte att anpassa denna till EES-avtelet.

Inom Socialdepartementet har upprättets en promemoria (Ds 1992:34) Införande av EES-rätt - ömsesidigt erkännande av kompetensbevis för verksamhet inom hälso- och sjukvården m.m. som behandlar de frågor som nu har berörts. Promemorian innehåller förslag till lagstiftning. Till protokollet i dette ärende bör som bilaga I fogas de lagförslag som läggs fram i promemorian. Promemorian innehåller dessutom förslag till ändringar i berörda förordningar. Den har remissbehandlats. En förteck­ning över remissinstanseraa bör fogas till protokollet som bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i lagstiftnings­ärendet (dnr S92/3842/J).

EES-avtelet och bilagoraa till det har redovisats i prop. 1991/92:170 bU. 1.

Direktiven på området i svensk översättning finns integna i Utrikes­departementets handelsavdelnings utgåva EES-avtelets bilagor med rätts­akter, band 1, Social trygghet, Ömsesidigt erkännande av yrkesbehörig­het, resp. band 7, Anslutningsakter.

1.2 Skydd för vissa yrkestitlar

Lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvår­den m.m. (behörighetslagen) innehåller bestemmelser om bl.a. skydd för yrkestitel och yrkesbeteckning. Psykologer som uppfyller kraven på utbildning och praktisk tjänstgöring kan sedan år 1978 få legitimation för yrket. För psykoterapeuter infördes en möjlighet till legitimering år 1985. I verksamhet på hälso-och sjukvårdens eller tandvårdens område får inte någon ge sig ut för att vara legitimerad psykolog eller legitime­rad psykoterapeut utan att ha legitimation för yrket.

Socialutskottet anförde i sitt betänkande l989/90:SoUl I Vissa behörig­hetsfrågor att det enligt gällande bestemmelser inte föreligger något hinder for den som saknar utbildning att kalla sig psykolog eller psyko­terapeut. Dette irmebär, enligt utskottets uppfattning, en betydande risk att människor med psykiska problem kan utsättas för utredning och behandling av personer utan tillräcklig utbildning och erfarenhet med allvarliga olägenheter som följd. Utskottet ansåg att det fums skäl att ge själva yrkestitlama psykolog och psykoterapeut ett straffrättsligt skydd

14

och hemställde att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna

Prop. 1992/93:83

vad utskottet anfört. Riksdagen beslutede i enlighet med utskottets hem­ställan (rskr. 1989/90:37).

Socialstyrelsen har på uppdrag av regeringen övervägt en lämplig utformning av ett straffrättsligt skydd för yrkestitlarna psykolog (Kh psykoterapeut (Kh i anslutning till dette belyst konsekvenseraa av ett införande av en sådan lagreglering av de nämnda titlaraa. Uppdraget som lämnades till Socialstyrelsen den 15 februari 1990 redovisades i en rapport till regeringen den 2 januari 1991. Landstingsförbundet, Lands­organisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och Sveriges akademikers centralorganisation (SACO) har beretts tillfälle att yttra sig över socialstyrelsens förslag. En sammanfattning av remissinstanseraas synpunkter bör fogas till protokollet i dette ärende som bilaga 3.

1.3 Övriga frågor

I den nyss nämnda behörighetslagen finns en hänvisning till hälso- och sjukvårdslagens (1982:763) bestemmelser om nämndorganisationen. I anledning av kommunallagen (1991:900) har dessa bestänimelser ändrats (SFS 1991:903 och 909). Någon ändring i behörighetslagen har däremot ännu inte gjorts.

Distrikssköterskor i Jämtlands läns landsting har inom ramen för en försöksverksamhet sedan mars 1988 rätt att förskriva vissa läkemedel. Försöket skulle enligt de urspmngliga planeraa pågå till utgången av år 1991 men har därefter förlängts. Lagen (1988:23) om tillämpning av lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. vid viss försöksverksamhet gäller nu till utgången av år 1992.

2. Allmän motivering

2.1. Allmänna utgångspunkter inför EES-anpassningen

2.1.1 Tillsyns- och behörighetsrIer inom hälso- och sjukvården m.m.

Hälso- och sjukvården i vidsträckt bemärkelse syftar till att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Den är med andra ord primärt inrikted på människors liv och hälsa. En modera sådan vård kan inte fimgera utan en välutbildad och i övrigt kompetent personal som utför sina arbetsuppgifter sakkunnigt och omsorgsfullt. Det är sålunda i det sammanhanget som de offentligrättsliga kompetens- och behörighetskraven måste ses.

Mot bakgmnd av de krav sora måste stellas på den som är yrkesverk­sam i hälso- och sjukvården föreskrivs i 13 och 23 §§ hälso- och sjuk­vårdslagen (1982:763) att det i vården skall finnas den personal som

15

behövs för att meddela god vård. En motsvarande bestemmelse finns

Prop. 1992/93:83

även i 5 § stedgan (1970:88) om enskilda vårdhem m.m. En bestemmel­se med likartad innebörd finns för tandvården i 13 § tandvårdslagen (1985:125). Apoteksbolaget AB har i avtel med steten åtegit sig att se till att den personal som sysselsätts inom läkemedelsdistributitionen uppfyller de krav som måste stellas från säkerhetssynpunkt.

Lagen (1980:ll)om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (tillsynslagen)

Personalens åligganden inom hälso- och sjukvården är i stor utsträckning författningsmässigt eller på annat sätt centralt reglerade. Bestemmelsema är ofte förenade med straffrättsliga eller disciplinära sanktioner för att trygga efterlevnaden. Bestemmelser om allmänna åligganden för perso­nalen, om ansvar för fel och försummelse i vården och ordningen för ansvarets utkrävande samt om återkallelse av legitimation återfinns i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl.

Behörighetslagstiftning avseende hälso- och sjukvårdspersonal

Nämiare och gmndläggande bestemmelser om kompetensbevis, behörig­het att utöva yrke och skyddet för yrkestitel och yrkesbeteckning finns i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvår­den m.m. (behörighetslagen) och i förordningen (1984:545) om behörig­het att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. (behörighetsförord­ningen). Dessa bestämmelser gäller för såväl hälso- och sjukvården och tandvården som deteljhandeln med läkemedel. Vidare finns föreskrifter med behörighetskrav för vissa tjänster inom den allmänna hälso- och sjukvården i förordningen (1982:771) om behörighet till vissa tjänster inom hälso- och sjukvården och om tillsättning av sådana tjänster. Bero­ende på olika behov och värderingar har behörighetsregleringen i stor utsträckning varit nationellt präglad. Som en följd av dette har en ut­bildning i ett land sällan ansetts tillräcklig för verksamhet i ett annat land utan mer eller mindre omfattande kompletteringar.

För närvarande finns föreskrifter om legitimation för 10 yrkesgmpper på gmndval av utbildning som ges i Sverige, nämligen

-

barnmorska,

-

glasögonoptiker,

-

logoped,

-

läkare,

-

psykolog,

-

psykoterapeut,

-

sjukgymnast,

-

sjuksköterska,

-

tandhygienist,

-

tandläkare.

Dessutom finns föreskrifter om legitimation för yrkesgmppen kiroprak­tor för yrkesutövare som vid utländsk högskola har examen som Doctor of Chiropractic eller motsvarande.

16

Som krav för legitimation stells viss i författning angiven examen samt

Prop. 1992/93:83

för flera av yrkesgmpperaa genomgäng av praktisk tjänstgöring efter examen. Legitimationen innebär för vissa av yrkesgmpperaa i princip ensamrätt för yrket. För flertelet av de nämnda yrkesgmpperaa innebär legitimationen endast ett skydd för beteckningen "legitimerad" i kom­bination med yrkestiteln. För anstellning inom den allmänna hälso-och sjukvården inom de nämnda yrkena krävs som regel legitimation.

För apotekare och recepterier saknas bestemmelser om legitimation. Avlagd examen ger i princip ensamrätt till yrket.

För godkännande av personal med utländsk utbildning i Sverige finns särskilda bestemmelser. För hälso- och sjukvårdspersonal med godkän­nande i ett annat nordiskt land finns en reglering som följer av vad som beslutets i 1981 års nordiska överenskommelse om godkännande av vissa yrkesgmpper för verksamhet inom hälso- och sjukvården och vete­rinärväsendet (prop. 1981/82:86). Följande 18 yrkesgmpper omfattes av överenskommelsen: läkare, tandläkare, sjuksköterskor, apotekare, sjuk­gymnaster, arbetsterapeuter, bammorskor, distriktssköterskor, optiker, psykologer, recepterier, röntgenassistenter, skötere i psykiatrisk vård, tandhygienister, tandsköterskor, tandtekniker, undersköterskor och vete­rinärer.

Överenskommelsen bygger på gmndtanken att den som förvärvat legi­timation för yrket i ett av de nordiska ländema vid ansökan skall kunna få motsvarande godkännande i övriga länder utan krav på kompletteran­de utbildning eller tjänstgöring. I överenskommelsen anges (Kkså vilken utbildning som godtas för legitimation i de fall yrket inte är rättsligt reglerat i något av länderaa. Några krav på uppehålls- eller arbetstill­stånd finns inte inom Norden.

För samtliga yrkesgmpper gäller att yrket är reglerat i minst två av de fördragsslutande länderaa. I de fall rättslig reglering av yrket saknas i ett land gäller i det landet för det yrket fri arbetsmarknad.

Krav får i Sverige stellas pä kunskaper i svenska, danska eller norska språket samt på kunskaper i de författningar m.m. som behövs för att kunna utöva yrket i landet. För vissa av yrkesgmpperaa finns möjlighet för länderaa att stella krav pä viss kompletterande praktik.

Överenskommelsen gäller endast för medborgare i ett nordiskt land. Den omfatter både dem som gått igenom utbildning och fått godkännan­de i ett nordiskt land och dem som fått auktorisation i ett nordiskt land med stöd av utbildning från utomnordiskt land.

Enligt den svenska behörighetslagstiftningen gäller bestämmelseraa som följer av den nordiska överenskommelsen dessutom utomnordiska medborgare som i övrigt uppfyller överenskommelsens krav, dvs. har auktorisation från ett nordiskt land.

För övriga yrkesutövare med utomnordisk utbildning, dvs. de som inte har godkännande i nordiskt land, får Socialstyrelsen i varje enskilt fall beslute om dels den kompletterande utbildning och praktik som behövs för att kunskaperaa (Kh färdighetema skall svara mot de svenska kompe­tenskraven, dels nödvändiga kunskaper i författningar och dels för yrket behövliga kunskaper i svenska, danska eller norska språket.

2 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 83

17

Vid sidan av den hälso- och sjukvårdspersonal som får legitimation

Prop. 1992/93:83

med stöd av den nordiska överenskommelsen får Socialstyrelsen varje år ett mycket stort antel ansökningar från utomordisk hälso- och sjukvårds­personal som önskar arbete eller vidareutbilda sig inom yrket i Sverige. Sedan tidigt 1970-tel har Socialstyrelsen tillämpat en restriktiv praxis när det gäller att bevilja sådana ansökningar. Som regel beviljar Socialsty­relsen tillstånd endast till den som beviljats uppehålls- och arbetstillstånd i landet av politiska eller humanitera skäl eller på gmnd av sterk familjeanknytning hit.

Ett nordiskt avtel om en gemensam arbetsmarknad för personer som har en högre behörighetsgivande utbildning på minst tre år har under­tecknats (jfr- prop. 1990/91:116, bet. 1990/9 l:JuU37, rskr. 1990/91:261). Överenskommelsen har ännu inte trätt i kraft. Bland hälso- och sjukvårdspersonalen i Sverige kommer den att kunna bli tillämplig för yrkesgmpperaa logoped och psykoterapeut.

Lagen (1960:409) om förbud i vissa Fall mot verksamhet på hälso­och sjukvårdens omräde (kvacksalverilagen)

Idag regleras den hälso- och sjukvård som mot ersättning meddelas av personer som inte faller under Socialstyrelsens tillsyn av lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvår­dens område, den s.k. kvacksalverilagen. Med undanteg för viss opti­kerverksamhet får den som saknar svenskt medborgarskap inte utöva verksamhet enligt kvacksalverilagen. Inte heller får ambulerande verk­samhet bedrivas.

2.1.2 Behörighetslagstiftningen avseende veterinärer

Bestemmelser om veterinär yrkesutövning finns i lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket m.m. och i kungörelsen (1965:62) med tillämpningsföreskrifter till lagen om behörighet att utöva veterinär­yrket m.m. Dessutom förekommer i andra författningar speciella före­skrifter om behörighet för vissa veterinärtjänster, bl.a. i förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstmktion, som även innehåller före­skrifter om veterinärers allmänna åligganden och om disciplinansvar.

Endast den som är behörig att utöva veterinäryrket får mot ersättning behandla sjukdomar på vilka epizootilagen (1980:369) eller lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur är tillämpliga. Den som saknar behörighet att utöva yrket får inte beteckna sig veterinär i samband med att han mot ersättning undersöker djurs hälsotillstånd eller behandlar djur för sjukdom genom att vidte eller föreskriva åtgärder i förebyggande, botande eller lindrande syfte.

För behörighet att utöva veterinäryrket krävs enligt lagen

1)

legitimation som Jordbmksverket meddelar eller

2)

Jordbmksverkets eller annan myndighets förordnande att tjänstgöra som veterinär, eller

3)

innehav av en begränsad behörighet enligt beslut av regeringen eller Jordbmksverket.

18

Legitimation kan den få som avlagt veterinärexamen i Sverige eller Prop. 1992/93:83 som avlagt sådan examen utomlands och genomgått föreskriven eftemt­bildning i Sverige. Ett villkor är att det inte föreligger sådana omstän­digheter som enligt lagen föranleder återkallelse av legitimationen. Den som avlagt examen utomlands och som äger framsteende skicklighet (Kh särskild erfarenhet inom veterinäryrket kan legitimeras utan genom­gången eftemtbildning. I kungörelsen till lagen finns bestemmelser som hänför sig till 1981 års nordiska överenskommelse om godkännande av vissa yrkesgmpper för verksamhet inom hälso- och sjukvården och inom veterinärväsendet. Innehållet i denna överenskommelse har kommente­rats i avsnittet om behörighetslagstiftningen avseende hälso- och sjuk­vårdspersonalen.

Behörighetslagen för veterinärer innehåller även bestemmelser om när legitimationen får återkallas. Det skall ske bl.a. om en veterinär, som har fått legitimation här i landet på gmnd av auktorisation i ett annat nordiskt land, förlorar denna auktorisation.

2.2 EES-avtalet

2.2.1 Bestämmelser om fri rörlighet för personer

Regler om den fria rörligheten för personer och etebleringsrätten finns i EES-avtelets artiklar 28 - 35. Dessa motsvarar huvudsakligen Rom­fördragets artiklar 48, 51-52 och 55-57. Reglema om arbetskraftens fria rörlighet fmns i artikel 28, regler om den sociala tryggheten i artikel 29 och regler om ömsesidigt erkännande av utbildningsbevis i artikel 30. Artikel 28 innebär att diskriminering på gmnd av nationalitet inte får förekomma när det bl.a. gäller rätten att få en viss anstellning. Det finns således en rätt att flytte mellan de avtelsslutande ländema för att söka anstellningar som erbjuds där. Undanteg görs i artikeln för vissa offent­liga tjänster. Förbehåll görs också för allmän ordning och säkerhet.

Enligt artikel 30 skall de avtelsslutande länderaa söka säkerstella ett ömsesidigt erkännande av utbildningsbevis i syfte att underlätte det fak­tiska utövandet av etebleringsrätten och friheten att tillfälligt tillhan­dahålla tjänster. Parteraa skall vidare enligt artikeln säkerstella viss samordning av bestemmelser i lagar och andra författningar i länderaa som rör rätten att påbörja och utöva yrkesverksamhet, som regel genom att införa minimikrav på utbildningen i fräga.

Enligt artikel 31 skall det inte finnas några inskränkningar i rätten att fritt eteblera sig i EG/EFTA-området. Etebleringsfriheten omfatter rätten att uppte och utöva självständig förvärvsverksamhet på» de villkor som etebleringslandets lagstiftning föreskriver för det egna landets rättssu­bjekt. Diskriminerande bestemmelser som gäller nationalitet och hemvist kommer således inte att vara tillåtna.

Artikel 32 stedgar att verksamhet som är förbunden med myndighets­utövning undantas från den fria etebleringsrätten. Dette gäller även om myndighetsutövningen skulle vara av tillfällig art.

19

Vidare medges i artikel 33 också undanteg av hänsyn till allmän ord-

Prop. 1992/93:83

ning, allmän säkerhet och hälsa.

2.2.2. Direktiv om ömsesidigt erkännande av kompetensbevis och om harmonisering av författningar som rör yrkesutövningen inom hälso­och sjuk vär den m.m.

De särskilda direktiven om ömsesidigt erkännande av kompetensbevis och om harmonisering av lagstiftningen på respektive område som be­handlas i propositionen rör följande yrkesgmpper bland hälso- och sjuk­vårdspersonalen jämte veterinärerna (inom parentes anges resp. gmnd-direktiv):

-

läkare (75/362 - 363/EEG)

-

tandläkare (78/686 - 687/EEG)

-

sjuksköterskor i allmän hälso- och sjukvård (77/452 - 453/EEG)

-

apotekare (85/432 - 433/EEG)

-

bammorskor (80/154 - 155/EEG)

-

veterinärer (78/1026 - 1027/EEG)

För vaije yrkesgmpp finns dels ett direktiv om ömsesidigt erkännande av kompetensbevis som syfter till att underlätte den faktiska utövningen av etebleringsrätten och ett fritt tillhandahållande av tjänster (erkännan­dedirektiv) och dels ett direktiv om samordning av de i de olika ländema faststellda bestemmelsema om yrkesutövningen (samordningsdirektiv). För läkare finns dessutom ett särskilt direktiv som rör utbildning för allmänpraktiserande läkare (86/457/EEG).

Genom EG-direktiv 8I/1057/EEG kompletteras övergångsbestämmel­sema i direktiven för läkare, tandläkare, sjuksköterskor och veterinärer ifråga om utbildningar som inte uppfyller direktivens minimikrav.

De urspmngliga direktiven har ändrats vid ett flertel tillfällen, bl.a i samband med Greklands, Portugals och Spaniens anslutning till EG. Större ändringar har genomförts genom EG-direktiv 82/76/EEG (beträf­fande läkare), EG-direktiv 89/594/EEG (beträffande läkare, tandläkare, sjuksköterskor, bammorskor (Kh veterinärer) och EG-direktiv 89/595/EEG (beträffande sjuksköterskor). Direktiv 89/594/EEG irmebär bl.a. vissa tekniska justeringar för att tillförsäkra fortsatta rättigheter enligt direkti­ven till innehavare av kompetensbevis som inte längre utfärdas i ländema.

Ett direktiv från 1990 (90/658/EEG) reglerar frågor om ömsesidigt er­kännande av kompetensbevis som uppkommit med anledning av Tysk­lands enande och innebär ändringar och kompletteringar i direktiven för samtliga yrkesgmpper, bl.a. vad avser övergångsbestemmelser.

Uppbyggnaden av erkännande- och samordningsdirektiven är i stora drag likarted för de olika yrkesgmpperaa. Enligt direktiven skall ett medlemsland erkänna de övriga ländemas kompetensbevis genom att ge dem samma stellning inom sitt territorium, vad gäller rätten att utöva yrkesverksamhet, som de bevis landet självt utfärdar. En fömtsättning är att den utbildning som ligger till gmnd för beviset uppfyller de minimi­krav som faststellts i direktiven.

20

Ett kompetensbevis som meddelats i en medlemsstet och som uppfyller

Prop. 1992/93:83

de villkor som anges i direktiven niåste således erkännas i en annan medlemsstet (Kh ge behörighet att utöva yrket enligt den stetens lagstift­ning. Kompetensbevisen skall således ge rätt till motsvarande svenska kompetensbevis. Direktiven är tillämpliga för såväl självständigt yrkes­verksamma som anstellda yrkesutövare.

Som framgår av den tidigare redogörelsen är anstellning inom den offentliga .sektom undantegen från principema om fri rörlighet. Enligt den praxis som utvecklats inom EG har anstellningar inom hälso- och sjukvården som regel inte undantegits. Här kan nämnas det uttelande av Rådet (nr C 146) som gjordes i anslutning till att direktiven för läkare antegits och som bl.a. syfter till att göra det möjligt att få anstellning som sjukhusläkare i ett annat EG-land, såvida inte anstellningen innebär administrativa uppgifter på hög nivå eller verksamhet som innebär myn­dighetsutövning.

För de självständigt yrkesverksamma reglerar direktiven både rätten att eteblera sig inom yrket och rätten att tillfälligt tillhandahålla tjänster i ett annat medlemsland.

Direktiven innebär en viss samordning av länderaas lagstiftning, fram­för allt genom att minimikrav anges för den utbildning som kan ligga till gmnd för de kompetensbevis som omfattes av direktivens principer om ömsesidigt erkännande.

I olika deteljeringsgrad anges också i de olika direktiven vilka kunska­per utbildningen skall leda fram till och - i vissa fall - vilka yrkesupp­gifter en yrkesutövare, som erkänns med stöd av direktiven, får utföra (farmaceuter, baramorskor och tendläkare).

I vissa direktiv finns angivna altemativa utbildningar som leder fram till kompetensbevis som skall kunna ligga till gmnd för ömsesidigt er­kännande (t.ex. bammorskor).

Direktiven är endast tillämpliga på medborgare i ett medlemsland med kompetensbevis från någon av de institutioner i medlemsländema som fmns uppräknade i respektive direktiv. Här kan dock nämnas att länder­na rekommenderats att acceptera kompetensbevis som läkare och veteri­när från ett tredje land för medborgare i Luxemburg med hänsyn till att det landet saknar egen utbildning. Motsvarande rekommendation ingår i EES-avtelet vad avser medborgare i Island för några yrkesutbildningar som inte förekommer i det landet.

De enskilda medlemsländema har möjlighet att dessutom erkänna såväl medborgare från medlemssteter med utbildning från ett tredje land som medborgare från tredje land med kompetensbevis som gmndar sig på en utbildning i ett sådant land. Ett sådant erkännande är endast bindande för det egna landet. Av uttelanden helt nyligen från EG-kommissionen framgår dock att denna rätt anses vara begränsad till personer som upp­fyller direktivens minimikrav på ifrågavarande utbildning (Ninth annual report on commission monitoring of the application of community law 1991).

Direktiven innehåller övergångsbestemmelser som gör det möjligt för yrkesutövare, vars utbildning inte uppfyller direktivens minimikrav, att efter - som regel - tre års yrkesverksamhet under en femårsperiod om-

21

fattas av regleraa om ömsesidigt erkännande. Övergångsreglema gäller

Prop. 1992/93:83

endast yrkesutövare som påböijat utbildningen innan direktiven trätt i kraft. Övergångsregleraa har kompletterats vid flera tillfällen, senast i samband med Tysklands enande.

Enligt EES-avtelet gäller övergångsregleraa för medborgare i EFTA-steteraa sådana utbildningar som påbörjats före avtelets ikraftträdande och som avslutets efter denna tidpunkt. I syfte att underlätte för yrkes­utövare inom de gmpper som omfattes av direktiven att eteblera sig respektive tillfälligt tillhandahålla tjänster i ett annat medlemsland har i direktiven tegits in förhållandevis deteljerade bestemmelser om vad som gäller i dessa situationer. Dessa bestämmelser är uppdelade i tre gmp­per,

-

den förste avser endast etebleringssituationer,

-

den andra reglerar vad som gäller vid tillfälligt tillhandahållande av tjänster,

-

den tredje gmppen innehåller bestemmelser som är gemensamma för de båda situationerna.

De regler som ter sikte på etebleringssituationer omfatter även den som avser att arbete som anstelld i ett annat EES-land.

Frågor som regleras under dessa avsnitt i direktiven är t.ex. vad som gäller när ett medlemsland innan ett godkännande steller krav på bevis om god vandel och att yrkesutövaren avlägger ed eller högtidlig förkla­ring samt på bevis om frihet från disciplinära åtgärder m.m. från hem­landet eller det senaste hemvistlandet.

Direktiven reglerar vidare rätten till användning av akademisk titel, rätten att få infonnation om medicinallagstiftning (motsv.) i det motte­gande landet och möjligheten att inhämte nödvändiga kunskaper i det mottegande landets språk.

Enligt direktiven har det mottegande landet inte rätt att kräva kunska­per i landets språk och i medicinalförfattningar som villkor för erkän­nande av ett kompetensbevis som uppfyller direktivens krav. Dette har sin gnmd i EG-rättens förbud att diskriminera någon på gmnd av natio­nalitet. För de olika berörda vårdyrkena finns i stellet bestemmelser i direktiven som ålägger de behöriga myndigheteraa att - om det är nöd­vändigt - anvisa den som söker godkännande i ett annat medlemsland möjlighet att - i hans eget eller hans patienters intresse - skaffa tillräck­lig kimskap i landets språk.

Enligt praxis inom EG anses tillräckliga språkkunskaper vara något som ligger i den enskilde yrkeutövarens yrkesansvar, särskilt för verk­samhet inom vårdsektom. Om det visar sig att en yrkesutövare har gjort sig skyldig till fel eller försummelser i yrkesutövningen beroende på bristande språkkunskaper eller kunskaper i landets lagstiftning kan han bli föremål för disciplinära åtgärder eller i allvarliga fall få sin legitima­tion återkallad.

Det kan nämnas att dessa gmndläggande principer f.n. är under över­syn inom EG när det gäller läkare. För dagen är dock rättsläget sådant att ett formellt krav på språk eller lagstiftningskunskap inte får stellas som villkor för ett godkännande enligt direktiven.

22

Vid ett tillfälligt tillhandahållande av tjänster gäller särskilda regler om

Prop. 1992/93:83

undanteg från kravet på legitimation i värdlandet men med andra krav på registrering eller anmälan inom vissa tidsfrister om avsikten är att tillhandahålla tjänster.

Som en avslutande kommenter till denna redovisning vill jag erinra om att rättsläget inom EG som en konsekvens av rättsfallen Heylens (Fall 22/86) (Kh Vlassopoulou (Fall C-340/89) är sådant att medlemsländer­na - också för utbildningar för yrken som inte omfattes av några direk­tiv - är skyldiga att beakte de kvalifikationer en medborgare från ett annat medlemsland skaffat sig i annat EG-land. En fömtsättning är gi­vetvis att det rör sig om samma yrke i båda ländema.

2.2.3   Direktiv om utbildning för allmänpraktiserande läkare

I syfte att förbättra utbildning och stellning för allmänpraktiserande läkare har EG-länderaa fr.o.m. den 1 januari 1991 ålagts att införa en särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare.

Denna utbildning, som fömtsätter en sexårig utbildning enligt minimi­kraven i direktiven 75/362 - 363/EEG, skall omfatte minst två års studi­er på heltid och genomföras under tillsyn av behöriga myndigheter eller motsvarande organ. Den skall snarare ha en praktisk än en teoretisk inriktning. Sex månader av den praktiska utbildningen skall genomföras vid sjukhus och sex månader hos godkänd allmänpraktiserande läkare eller vid vårdinrättning inom primärvården. Läkaren under utbildning skall te del i arbetsuppgifter och ansvar som åligger de personer som han arbeter med. Utbildning på deltid får förekomma om vissa garantier är uppfyllda om kvaliteten på utbildningen. Läkare med fullgjord specia­listutbildning omfattes givetvis inte av direktivens krav. Enligt EES-avtelet skall sådan utbildning för allmänpraktiserande läkare vara införd i EES-ländema när avtelet träder i kraft.

Fr.o.m. den 1 januari 1995 är ett bevis för allmänpraktiserande läkare enligt direktivens krav en fömtsättning för att få utöva verksamhet inom ramen för socialförsäkringen i de avtelsslutande ländema. Personer som vid den tidpunkten genomgår den aktuella utbildningen får undantes från kravet. Läkare som den 1 januari 1995 har en utbildning som uppfyller minimikraven i direktiv 75/362 och som är eteblerade i ett land undantes också från direktivets krav.

Även enligt EES-avtelet gäller att genomgången utbildning för all­mänpraktiserande läkare fr.o.m. den 1 januari 1995 är en fömtsättning for att få vara ansluten till ländemas socialförsäkringssystem.

Vissa EFTA-länder har, som framgår av EES-avtelet, begärt och fått anstånd med att genomföra villkoren i dette direktiv. Dette gäller dock inte Sverige.

2.2.4   Det s.k. generella direktivet

Inom flertalet EG-länder förekommer en omfattande reglering av yrken som inte omfattas av reglering i särskilda direktiv. För att säkerstella en

23

fri rörlighet även för verksamma inom sådana yrken har EG antegit ett

Prop. 1992/93:83

direktiv om en generell ordning lor erkännande av examensbevis över behörighetsgivande utbildning som omfatter minst tre års studier (direk­tiv 89/48/EEG).

Direktivet är tillämpligt på personer som är medborgare i en med­lemsstet och som vill utöva ett reglerat yrke i en annan medlemsstet, antingen som självständig yrkesutövare eller som anstelld.

Genom direktivet undanröjs hinder för den fria rörligheten också för ytterligare några yrkesgmpper tillhörande hälso- (Kh sjukvårdspersona­len. Inledningsvis berörs i Sverige följande yrkesgmpper: logopeder, psykologer ocb psykoterapeuter. Yrkesgmppen kiropraktorer kan också komma att omfattes.

Med den konstmktion direktivet fått kan också yrkesutövare med en högre utbildning som inte är rättsligt reglerad i ett land få rätt att utöva yrket i ett annat land där yrket omfattas av en nationell reglering.

Eftersom varken den högre utbildningen eller regleringen av yrkeslivet är organiserat på sainma sätt i medlemsländema inleds direktivet med definitioner av vissa centrala begrepp som senare återkonuner i direkti­vet.

Ett centralt begrepp är examensbevis sora defmieras sora varje exa­mensbevis, intyg eller annat bevis om forraella kvalifikationer sora har utfärdats av en behörig rayndighet i en raedlemsstet i enlighet raed lan­dets lagar (Kh andra författningar och sora bygger på att innehavaren raed godkänt resultet avslutet en postgymnasial utbildning om minst tre år. Utbildningen skall vidare ha ägt mm i en medlemsstet. En person som har sitt utbildningsbevis från ett tredje land och därefter har fått yrkeserfarenheten godkänd i det land där han är medborgare skall dess­utom visa att han har tre års yrkeserfarenhet.

Med reglerad yrkesverksamhet menas sådan verksamhet där innehav av ett examensbevis direkt eller indirekt är ett villkor för att utöva denna verksarahet i en medlemsstet på gmnd av lagar eller andra författningar.

Enligt artikel 3 får den behöriga myndigheten i ett land, där det krävs

ett examensbevis för att utöva ett reglerat yrke, inte vägra ett annat

medieraslands medborgare tillstånd att utöva yrket under hänvisning till

otillräckliga kvalifikationer, om den sökande innehar ett examensbevis

som krävs i en annan raedlemsstet för att utöva yrket i fråga och dette

examensbevis har erhållits i en raedlemsstet. Om yrket inte är reglerat i

'

det land personen koramer ifrån, får värdlandet kräva att den sökande utövat yrket i fråga på heltid under två år under den senaste tio-årsperio­den i en medlemsstet sora inte reglerar yrket. En fömtsättning är att den sökande har ett intyg sora visar att han med godkänt resultet har slutfört en postgymnasial utbildning ora minst tre år som har förberett honora för utövande av yrket.

Artikel 4 reglerar de fall då den utbildning sora den sökande åberopar är minst ett år kortere än den sora krävs i värdlandet. I dessa fall får värdlandet kräva av den sökande att han framlägger bevis ora yrkeserfa­renhet sora eraellertid inte får vara mer än dubbelt så lång sora den utbildning eller praktik sora fattes. Vid tillärapningen av dessa bestera-

24

melser raåste hänsyn tes till den yrkeserfarenhet som dessutom krävs ora yrket i heralandet inte är reglerat enligt artikel 3. Den sammanlagda yrkeserfarenheten som kan krävas får inte överstiga fyra år.

Vidare behandlar artikel 4 de fall då de äranen sora omfattes av den utbildning som den sökande åberopar väsentligen skiljer sig från dem som omfattas av de examensbevis som krävs i värdlandet samt de fall då det reglerade yrket inbegriper en eller flera yrkesaktiviteter som inte ingår i det reglerade yrket i den sökandes urspmngsland (Kh denna skillnad motsvarar en särskild utbildning raed ämnen som väsentligen skiljer sig från dem som upptas i det examensbevis som den sökande åberopar. I dessa fall får värdlandet kräva att den sökande slutför en prövotid som inte överstiger tre år eller genomgår ett läraplighetsprov. Den sökande har själv rätten att välja mellan prövotid och lämplighetsprov. För yrken sora kräver en exakt kunskap ora landets lagstiftning får värdlandet beslute ora prövotid eller läraplighetsprov. Med läraplighetsprov avses enligt artikel 1 g ett prov som endast gäller den sökandes yrkeskunnighet. Provet raåste te hänsyn till att den sökan­de är en kvalificerad yrkesman i sitt urspmngsland.

Sora framgår av EES-avtelet gäller övergångsbestänunelser för vissa EFTA-länder, dock inte Sverige, vid genoraförandet av besteraraelsema i dette direktiv.

Prop. 1992/93:83

2.3. EES-reglemas införlivande med svensk rätt

Mitt forslag: EES-reglema införlivas raed svensk rätt genom transformering. Andringar införs i lagen (1984:542) ora behörig­het att utöva yrke inora hälso- och sjukvården m.ra. (behörighets­lagen), lagen (1980:11) ora tillsyn över hälso- CKh sjukvårdsperso­nalen m.fl. (tillsynslagen), lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område (kvacksalveri­lagen) och lagen (1965:61) ora behörighet att utöva veterinäryrket ra.ra.

Promemorians förslag överenssteraraer raed mitt förslag.

Remissinstanserna: Domstolsverket framför synpunkter på hur trans-forraeringstekniken skall användas. I övrigt tillstyrks förslaget eller läranas utan erinran.

Skälen för mitt förslag: I syfte att uppfylla de åteganden som följer av en närmare svensk anknytning till EG bör reglema i EG-direktiven ora ömsesidigt erkännande av korapetensbevis och om harmonisering av författningar som rör yrkesutövningen inora hälso- och sjukvården ra.ra. samt direktivet om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande utbildning sora orafatter minst tre års studier införlivas med svensk rätt.

Ett direktiv är inora EG bindande för raedlemsländeraa på det sättet att dessa är skyldiga att anpassa sin lagstiftning efter direktivet. Hur dette

25

nämiare skall gå till överlämnas emellertid åt medlemsländeraa att själva avgöra. Enligt EES-avtelet får länderaa välja formen för införlivande av direktiven.

Med hänsyn till det anförda biträder jag det i promemorian framförda förslaget att regleraa i direktiven bör införlivas med svensk rätt genora att behörighetslagen, tillsynslagen, kvacksalverilagen samt lagen om behörighet att utöva veterinäryrket m.ra. ändras så att dessas regler koramer att uppfylla direktivens krav. Hämtöver koraraer orafattande förordningsändringar att behöva göras.

Prop. 1992/93:83

2.4 Ändringar i behörighetslagen

Mitt förslag: I behörighetslagen omarbetas gällande bemyndi­ganden att meddela föreskrifter om kompetensbevis och behörig­het att utöva yrke for personer med utländsk utbildning. Vidare införs i lagen en ny besteraraelse ora kompetens för allmänprakti­serande läkare (Europaläkare).

Myndighetsuppgiftema på dette område fullgörs, liksom tidig­are, av Socialstyrelsen.

Promemorians förslag överensstemmer med mitt. I proraeraorian föreslås dock något annorlunda utformade bemyndiganden och den kom­pletterande benämningen EURO-läkare.

Remissinstanserna: Den lagtekniska lösningen vad avser bemyndigan­det till regeringen CKh införandet av ett nytt kompetensbevis har lämnats utan erinran av remissinstansema. Kammarrätten i Stockholm ifrågasät­ter behovet av att jämsides raed beteckningen allmänpraktiserande läkare ha benämningen EURO-läkare. Sveriges läkarförbund och Odonto­logiska fakulteten vid Uppsala universitet är positiva till att ge Socialsty­relsen ett saralat forraellt ansvar för alla gmpper av hälso- och sjuk­vårdspersonal, när det gäller de rayndighetsfiinktioner sora kommer att krävas. Läkeraedelsverket anser att apotekspersonalen bör ste under Läkemedelsverkets tillsyn och därraed att behörighetsfrågor rörande apotekspersonal handhas av verket. Sveriges farmacevtförbund anser det rimligt att den myndighet sora har verksamhetstillsynen också har indi­vidtillsynen (Kh den behörighetsgivande funktionen. Apotekarsocieteten framhåller att Läkeraedelsverket är den rayndighet sora utfärdar bevis om svensk behörighet sora apotekare för raedborgare från länder utanför EES-området. Det synes lärapligt att samraa rayndighet utfärdar bevisen oavsett hemland. Läkemedelsverket bör därför bli den myndighet som utfärdar behörighetsbevisen även för EES-medborgare. Apoteksbolaget anser att det är viktigt att den myndighet som prövar behörigheten be­sitter tillräcklig korapetens. Det är också väsentligt att behörigheten för famiacevter från länder inora EG och från andra länder prövas av sam­raa myndighet. Farmacevtiska fakulteten vid Uppsala universitet påpekar att proraemorian innehåller vissa oklarheter vad beträffar beslutande

26

myndighet i samband med t.ex. korapetensprövning av farmacevtiska

Prop. 1992/93:83

examina. Det är viktigt att det klart framgår till vilken instans de som vill ha sin kompetens prövad skall vända sig.

Skälen för mitt förslag:

Införlivande av EG-direktiven rörande läkare, tandläkare, sjuk­sköterskor, bammorskor och apotekare m.fl. i behörighetslagstift­ningen

För att genomföra de nödvändiga inarbetningama i svensk behörighets-lagstiftning raed anledning av EES-avtelet behövs enligt rain mening bemyndiganden härom för regeringen. Det finns i behörighetslagen redan sådana bemyndiganden sora dock bör ändras i mindre oinfattning. Det behövs därför inte nägra särskilda bemyndiganden avseende per­sonal som omfattes av EES-avtelet på det sätt sora föreslås i prorae­raorian. Så snart riksdagens beslut föreligger kommer jag att lägga fram förslag till de ändringar sora behövs i behörighetsförordningen. Där­utöver konuner det att krävas att närmare föreskrifter utfärdas på myn­dighetsnivå.

Som framgår av den lämnade redogörelsen för de här aktuella EG-direktiven är utgångspunkten att samtliga länders reglerade utbildningar uppfyller de minimikrav som anges och som är fömtsättning för ett ömsesidigt godkännande av länderaas korapetensbevis.

För Sverige har i de förhandlingar sora föregått EES-avtelet viss har-raonisering av de nationella utbildningsvillkoren aktualiserats till följd av dessa miniraikrav. Således har utbildningen till apotekare redan förlängts både vad avser teori och praktik. Beslut har också fattets ora en förläng­ning av utbildningama till sjuksköterska och bararaorska så att dessa komraer att överenstemma med direktivens krav.

I det här sararaanhanget vill jag (Kkså nämna att besluten att förlänga utbildningaraa till sjukgymnast och arbetsterapeut till tre år innebär att svenska yrkesutövare koraraer att kunna utnyttja raöjlighetema till fri rörlighet som EES-avtelet ger.

I de aktuella direktiven och i bilaga till EES-avtelet finns de utbild­ningar förtecknade sora uppfyller minimikraven och som ger rätt till g(Klkännande i övriga EES-länder. Med stöd av övergångsbestemmelser har yrkesutövare med annan äldre utbildning rätt till godkännande efter viss tids praktisk verksamhet inom yrket.

Vår behörighetslagstiftning bör följaktligen korapletteras raed föreskrif­ter som ger medborgare från annat EES-land raed kompetensbevis/prak­tik från ett sådant land rätt till legitimation för yrket (motsvarande) i vårt land. Som fraragått av den lämnade redogörelsen gäller direktiv och avtel endast EES-medborgare med utbildning från EES-land, även ora en utvidgning lär övervägas inom EG. Det ster varje enskilt medierasland fritt att godkänna yrkesutövare raed utbildning från land utanför EES. Av de uttelanden från kommissionen som redovisats tidigare under av­snitt 2.2.2 torde ländema även i den situationen vara bundna av de be-

27

slutade minimikraven. En sådan princip lär inte vålla några problem i

Prop. 1992/93:83

Sverige. Någon särskild besteraraelse om dette behöver därför enligt min bedöraning inte införas i den nationella lagstiftningen.

För EES-länder sora inte har utbildning i det egna landet har integits ett undanteg från förbudet raot utbildning i "tredje land".

Som fraragår av redogörelsen för EES-avtelet under avsnitt 2.2.1 far diskriminering på gmnd av nationalitet inte förekoraraa när det gäller rätt till anstellning. Undanteg görs fÖr vissa offentliga tjänster samt för allmän ordning och säkerhet.

Motsvarande förbud raot diskriminering på gmnd av nationalitet samt dessutora på gmnd av hemvist gäller i fråga ora etebleringsfriheten. Undanteg från etebleringsfrihet får göras vid rayndighetsutövning särat raed hänsyn till allraän ordning, säkerhet och hälsa.

Enligt den praxis sora utvecklats inom EG har anstellningar inora den offentliga hälso- och sjukvården inte orafattets av undanteget. Vägled­ande torde Rådets uttelande 1976 vara i fråga ora möjligheten att fä anstellning som sjukhusläkare. Enligt dette borde undanteg endast göras för verksarahet sora innebär adrainistriva uppgifter på hög nivå eller verksamhet som är förknippad raed rayndighetsutövning, även om den sker sporadiskt. Myndighetsutövning inora sjukvården i Sverige sker främst vid tillärapning av bestemraelser ora tvångsvård. Några skäl att infora imdanteg på gmnd av nationalitet vad avser rätt att få anstellning eller rätt att eteblera sig inora hälso-och sjukvårdssektora anser jag inte föreligger för närvarande.

Enligt de aktuella direktiven har ett mottegande land inte rätt att kräva kunskaper i landets språk eller i den nationella lagstiftningen på områ­det. För de berörda yrkena finns i stellet bestämmelser i direktiven som ålägger de behöriga rayndighetema att anvisa den som söker godkännan­de möjlighet att i eget och patientemas intresse skaffa tillräckliga kun­skaper i det nya landets språk. Jag avser att föreslå att en bestemmelse av den innebörden tas in i behörighetsförordningen. Jag anser det vara en självklarhet att den som är verksam med vård av patienter också kan kommunicera med sina patienter och jag delar den uppfattning ora den enskildes yrkesansvar som koramit till uttryck i EG:s praxis på området. Jag utgår från att frågan om språkkunskaper löses praktiskt i varje en­skilt fall även om kunskap i landets språk inte får utgöra ett formellt villkor för legitimation för yrket.

Sora framgår av den tidigare redogörelsen diskuteras uppenbarligen frägan ora språk (Kh kunskaper i lagstiftning inora vårdsektom på nytt inom EG. När EES-avtelet trätt i kraft bör det därför finnas raöjligheter för EFTA-ländema att lägga frara synpunkter på fraratida reglering.

I patientjoumallagen finns krav på att joumaler skall skrivas på sven­ska språket. Vissa undanteg härifrån har raed stöd av ett berayndigande enligt 14 § patientjoumallagen föreskrivits av Socialstyrelsen. Språkbe-stemmelsen har till syfte att garantera säkerheten i vården. Det måste t.ex. vara möjligt för andra vårdgivare att i en akut sititotion utan dröjs­mål kunna te del av en joumal. Vidare måste enligt rain raening tillsyns­myndigheten och andra rayndigheter ha garantier för att patientjoumaler

28

är skrivna på svenska eller annat besläktet nordiskt språk. Patientjour-

Prop. 1992/93:83

nallagens principiella språkkrav bör alltså finnas kvar.

De särskilda direktiven för vissa vårdyrken innehåller raöjligheter att utan legitimation tillfälligt tillhandahålla tjänster i ett annat medlems­land. Direktiven innehåller krav på registrering och anmälan inora vissa frister och bestäraraelser om hur stetema skall underrätte varandra vid inskränkningar i behörigheten att utöva yrke i hemlandet. Dessa bestem­melser bör också införlivas i de svenska författningaraa.

Som redan nämnts kommer 1989 års direktiv om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande utbildning sora orafatter rainst tre års studier (det generella direktivet) att bli tillärapligt för vissa yrken inom hälso- cKh sjukvården som är rättsligt reglerade. Från svensk sida har hittills logopeder, psykologer, psykoterapeuter och kiropraktorer anmälts.

Direktivets innehåll finns redovisat under avsnitt 2.2.4 till vilket jag hänvisar. De allraänna principer i EES-avtelet sora redovisats ovan gäl­ler i huvudsak även för de yrkesgmpper sora kommer att omfattes av det generella direktivet. För de redan anmälda yrkesgmpperaa bör be­stemraelser tas in i behörighetslagstiftningen ora vad sora krävs för att få legitimation för yrket. Som redan närants bör sjukgymnaster, vars behörighet till yrket regleras även i Sverige, och arbetsterapeuter kunna orafattas av direktivets bestemraelser när utbildningama har förlängts.

Inom EG pågår fortfarande diskussioner om hur det generella direktiv­et skall tillärapas. I de diskussionema delter företrädare för EFTA-län­deraa. Olöste frågor är bl.a. hur direktivets bestämmelser ora prov- och praktiktjänstgöring skall genomföras. Mot den bakgmnden går jag här inte närmare in i direktivets deteljer på dessa och andra områden.

Enligt artikel 121 i EES-avtelet skall avtelets bestemmelser inte hindra samarbete inom raraen för bl.a. det nordiska samarbetet, såvida dette inte hindrar att "avtelet fungerar tillfredsstellande". Bestemraelser sora har sin gmnd i nordiska avtel och som inte ster i strid med raotsvarande regler i EES-avtelet kan således få tillämpas även i fortsättningen. För hälso- och sjukvårdspersonalen regleras den fria rörligheten inom Nord­en av en överenskommelse från 1981 som omfatter 18 olika yrkesgmpp­er. För närvarande genomförs en översyn i nordisk regi av detma över­enskoraraelse. Vad sora behöver analyseras är bl.a. i vilken utsträckning den nordiska regleringen blir obehövlig på gmnd av EES-avtelet och vilka regler som ster i strid med avtelets bestemmelser. Översynen be­räknas vara avsluted före utgången av dette år och ändringar till följd av översynen bör kunna göras några månader efter det att avtelet trätt i kraft.

Kompetensbevis för allmänpraktiserande läkare (Europaläkare)

Som framgår av den redogörelse jag lämnat, har Sverige genom EES-avtelet förpliktet sig dels att vid avtelets ikraftträdande införa regler ora en särskild utbildning för allraänpraktiserande läkare, dels att sådan utbildning skall utgöra fömtsättning för att fr.o.ra. den I januari 1995 vara ansluten till landets socialförsäkringssystera. Det är mot derma

29

bakgmnd sora jag föreslår att bestäraraelsen ora ett nytt korapetensbevis

Prop. 1992/93:83

sora allmänpraktiserande läkare nu tes in i behörighetslagen. Bestemrael­ser om kraven för att få korapetens sora allraänpraktiserande läkare koraraer att införas i behörighetsförordningen.

Sora dagens gmnd- och vidareutbildning för läkare är utformad i vårt land saknar ett införande av det nya korapetensbeviset praktisk betydelse för att garantera kvaliteten på de läkare sora utbildas i landet. Det stora flertelet läkare i Sverige skaffar sig specialistkorapetens inora något verksamhetsområde. Motsvarande torde gälla för de övriga nordiska ländema. Mitt förslag får därför ses sora i huvudsak ett fullgörande av de förpliktelser sora följer av avtelet.

För svenskutbildade läkare som ännu inte har specialistkompetens och som önskar arbete i annat EES-land konuner beviset som allmänprakti­serande läkare självfallet att vara av betydelse fr.o.ra. 1995 då innehav av korapetensbeviset utgör en fömtsättning för att få vara ansluten till EES-ländemas socialförsäkringssystera. Jag avser att återkomma med förslag om hur denna del av direktivet skall införlivas i den svenska lagstiftningen sedan bl.a. den utredning sora ser över läkarvårdstexan avslutet sitt arbete.

Av ingressen till direktivet ora särskild utbildning för allmänpraktiser­ande läkare framgår att det saknar betydelse ora utbildningen fullgörs sora en del av den nationella medicinska gmndutbildningen eller separat. Det är därför möjligt att utnyttja de 15 raånader av allraäntjänstgöringen sora inte behövs för att uppfylla direktivens miniraikrav för gmndutbild­ningen (6 år).

Fullgjord allmäntjänstgöring följd av ytterligare 9 månaders praktisk tjänstgöring vid sjukhus eller vårdcentral, förslagsvis inom raraen för en specialiseringstjänstgöring, bör därför enligt min mening kunna ge rätt till ett korapetensbevis som allmänpraktiserande läkare.

Enligt avtelet skall varje land lärana uppgift ora landets benämning av den allraänpraktiserande läkaren samt om utbildningens innehåll. Den benämning sora används i proraeraorian är kompetens som allmänprak­tiserande läkare/EURO-läkare.

Kammarrätten i Stockholra anser att benämningen EURO-läkare är onödig. Jag har dock försteelse för proraeraorians förslag att införa en altemativ benämning till allraänpraktiserande läkare. Skälet till det är fraraförallt risken att allraänpraktiserande läkare förväxlas raed läkare med specialistkompetens i allmänmedicin. Det förhållandet att utbild­ningen till allraänpraktiserande läkare salcnar praktisk betydelse för sven­ska förhållanden gör att jag i likhet raed proraeraorian förordar att i lagtexten införs ett kompletterande begrepp. Jag föreslår dock begreppet Europaläkare sora en sådan komplettering. Ett skydd för benämningen motsvarande det som gäller för specialistkorapetente läkare bör också införas.

Socialstyrelsens uppgifter

Direktiven ålägger ländema att inora viss tid anraäla vilken myndighet inora landet som skall fullgöra de uppgifter sora anges i direktiven i

30

fråga om bl.a. lämnande/mottegande av uppgifter, om utredning, ora auktorisering, om skrivande av intyg (Kh om inrättande av informations­kontor.

För Sveriges del ligger det nära till hands att lägga dessa myndighet­suppgifter, vad avser all hälso- (Kh sjukvårdspersonal, på S(Kialstyrel-sen. Styrelsens regionala tillsynsenhet i Stockholm har idag ansvaret för ärenden om behörighet för såväl inhemsk som utländsk hälso- och sjuk­vårdspersonal.

I promemorian bedöras ett samlat forraellt ansvar i Socialstyrelsen för alla gmpper inora hälso- och sjukvårdspersonalen vara den mest ratio­nella lösningen. Jag delar denna bedöraning. De uppgifter sora rör de­telj tillärapningen av det generella direktivet koramer också att åvila ScKialstyrelsen vad avser hälso- och sjukvårdspersonalen.

Några remissinstanser har väckt tanken att Läkemedelsverket skulle ges ansvaret för de uppräknade myndighetsfunktionema vad avser apo­tekspersonal. Enligt gällande lagstiftning prövar eraellertid Socialstyrel­sen frågor ora behörighet även för den som inte har apotekar- eller re-cepterieexamen (7 § behörighetslagen). På det underlag sora finns för närvarande är jag inte beredd att föreslå en ändring i dette hänseende. Inte rainst måste behörighetsprövningaraas nära saraband raed tillsynen över personalen i deras yrkesutövning beaktes. Dessa frågor koraraer att tes upp till förayade överväganden i saraband med beredningen av Till­synsutredningens huvudbetänkande (SOU 1991:63) Tillsynen över hälso­och sjukvården.

Ansvaret för de myndighetsuppgifter sora gäller behörighet, korape­tensbevis m.ra. vad avser farmacevter bör alltså ligga kvar på Socialsty­relsen och inkludera de uppgifter sora följer av EES-avtelet. Självfallet bör liksora hittills Läkemedelsverkets stora korapetens på orarådet ut­nyttjas genora ett nära samarbete raellan de båda rayndighetema.

Det ster givetvis Socialstyrelsen fritt att konsultera även annan sakkun­skap när det gäller att bedöma utländska personers korapetens. Jag tän­ker på den centrala instans som föreslås ligga under verket för högskole­service. Jag vill dock betona att ansvaret skall ligga på Socialstyrelsen både vad avser bedömningar och beslut.

Prop. 1992/93:83

2.5 Tillsynslagen

Mitt förslag: Till hälso- och sjukvårdspersonal i tillsynslagens mening hänförs personal sora utan att ha legitimation för yrket i Sverige raed stöd av EES-avtelet tillfälligt tillhandahåller tjänster här i landet. Dette sker genora en ändring i lagen.

Besteraraelsema i 15 § i lagen om att legitimation som gmndar sig på auktorisation i ett annat nordiskt land skall återkallas när den urspmngliga auktorisationen har dragits in, utvidgas till att i stellet avse auktorisationer i ett annat EES-land.

31

Promemorians förslag överenssteraraer raed raitt såvitt gäller ändring­ama i 15 § tillsynslagen.

När det gäller utvidgningen av den personkrets sora faller under be­greppet hälso- och sjukvårdspersonal föreslås i proraeraorian att ändring­en i stellet beslutas av Socialstyrelsen med stöd av redan givet bemyn­digande.

Remissinstanserna: Förslagen i promemorian har i stort sett lämnats utan erinran. HSAN anser dock att det av praktiska skäl är lämpligare att utvidga personkretsen i 1 § tillsynslagen genora ändring i lagen.

Skälen för mitt förslag: Jag delar den åsikt som framförts i prorae­morian och som tillstyrks av Socialstyrelsen och Hälso- CKh sjukvårdens ansvarsnämnd (HSAN) att personkretsen i 1 § tillsynslagen bör utvidgas till att orafatte även dera sora utan att ha legitimation i Sverige tillfälligt tillhandahåller tjänster här i landet. Jag anser - i likhet med HSAN - att ändringen bör komma till utttryck i lagen genom en ändring i 1 §.

SHSTF anser att begreppet tillfälligt tillhandahållande av tjänster be­höver en närmare definition framförallt vad avser den tidsfrist under vilken ett tillfälligt tillhandahållande av tjänster kan accepteras. Någon sådan precisering av den tid sora avses torde inte vara möjlig att göra. Eftersom fömtsättningen för att tillfälligt tillhandahålla tjänster är att yrkesutövaren ar eteblerad i annat land ligger det, enligt rain raening, i sakens natur att fråga är om kortere vistelser t.ex. för att behandla en viss patient.

Som en följd av den nordiska överenskoramelsen sora reglerar den fria rörligheten för hälso- och sjukvårdspersonalen finns idag bestemmelser i 15 § i lagen om att en legitimation som gmndar sig på auktorisation i ett annat nordiskt land skall dras in ora den urspmngliga auktorisationen återkallas.

Besteramelser raotsvarande de föreslagna ändringama i tillsynslagen finns redan för yrkesutövare från de nordiska länderaa. Dessa bestära­raelser utvidgas till att i stellet gälla för auktoriserade yrkesutövare från hela EES-området.

Prop. 1992/93:83

2.6 Kvacksalverilagen

Mitt förslag: Besteramelseraa i kvacksalverilagen ora förbud för utländska raedborgare att utöva verksamhet enligt lagen upphävs. Detsamma gäller förbudet i kvacksalverilagen att utöva verksam­het under kringresande i landet.

Promemorians förslag: Promemorians förslag, vad avser avskaffandet av kravet på svenskt raedborgarskap överensstäraraer raed raitt.

Remissinstanserna: Förslaget har lämnats utan erinran.

Skälen för mitt förslag: Altemativmedicinkoraraittén har utrett frågor sora rör den altemativa medicinens stellning i vårt samhälle. Koramittén föreslog i sitt slutbetänkande (SOU 1989:60) att en ny lag om altemativ-

32

medicinsk verksamhet m.ra. skall ersatte kvacksalverilagen. Lagen före­slås bli tilläraplig på den sora utövar alteraativmedicinsk verksarahet och sora inte omfattas av lagen (1980:11) ora tillsyn över hälso- (Kh sjuk­vårdspersonalen ra.fl. Enligt förslaget finns inga krav på raedborgar­skap. Kommitténs förslag har remissbehandlats och har i den delen lämnats utan erinran. Förslaget bereds fortfarande i regeringskansliet. Med hänsyn till förbudet mot diskriminering på gmnd av nationalitet i EES-avtelet måste bestemmelsen om dette i kvacksalverilagen avskaffas redan nu.

I kvacksalverilagen finns också ett förbud raot att utöva verksamhet enligt lagen under kringresande från ort till annan. Även dette förbud framster nuraera som föråldrat. Det bör därför upphävas.

Prop. 1992/93:83

2.7 Ändringar i lagen om behörighet att utöva veterinäryrket m.m.

2.7.1 Behörighet för veterinärer med utbildning som omfattas av EES-avtalet

Mitt förslag: I lagen bemyndigas regeringen eller, ora regeringen så besteraraer, Jordbmksverket att raeddela föreskrifter ora legiti­mation och annan behörighet att utöva veterinäryrket för veteri­närer med sådan utländsk utbildning som omfattes av Sveriges åteganden enligt interaationella överenskoramelser.

Promemorians förslag överensstemmer i huvudsak med mitt.

Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot promemorians förslag.

Skälen för mitt förslag: Av EES-avtelet, bilaga VII, och tillämpliga direktiv (78/1026/EEG, 78/1027/EEG, 89/594/EEG och 90/658/EEG) framgår vad som krävs för ömsesidigt erkännande av veterinärers yr­kesbehörighet i EES-länderaa. Till följd av avtelet får veterinärer med erforderlig korapetens rätt att eteblera sig här i landet. Dessa veterinärer måste därför ges möjlighet att erhålla behörighet för yrket genom legitimering. Besteraraelsema om legitimation i lagen om behörighet att utöva vererinäryrket ra.ra. behöver av den anledningen korapletteras vad gäller fömtsättningama för rätt till legitiraation sora veterinär. EES-avtelet medför dessutom att veterinärer raed nödvändig kompetens får rätt att utan legitiraation tillfälligt tillhandahålla tjänster här i landet. 1 fråga ora sådan verksamhet kan värdlandet stella vissa krav på anmälan, och föreskriva att denna skall innehålla uppgifter om utbildning och om den verksarahet som bedrivs i det land där veterinären är eteblerad samt en beskrivning av den tillhandahållna tjänsten. 1 dag saknas möjlighet att utöva veterinäryrket utan stöd av legitimation eller annat myndighetsbe-

3 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr83

33

slut. Behörighetslagen för veterinärer behöver därför kompletteras i dette avseende.

Det är lärapligt att den nödvändiga anpassningen till EES-avtelets be­stemmelser vad beträffar veterinärema genoraförs genora att berayndi-ganden tas in i lagen ora behörighet att utöva veterinäryrket ra.m. Den behövliga detelj regleringen kan därraed ske i förordnings- och rayndig-hetsföreskrifter.

Det är lämpligt att dela upp bemyndigandet så att legitimationsfrågan regleras i anslutning till lagens övriga bestemraelser om legitimation medan bemyndigandet i fråga ora den nya kategorien veterinärer, sora tillfälligt tillhandahåller tjänster, tes in i en särskild paragraf. Berayndi-gandet att raeddela föreskrifter om legitimation bör därför placeras i 2 § där övriga bestemraelser om fömtsättningama för legitiraation finns. Berayndigandet avseende föreskrifter om rätt för andra än legitimerade veterinärer att utöva yrket bör införas sora en ny paragraf, 7 a §. Sist­nämnda veterinärkategori föranleder även ändringar i 1 § i vilken anges vilka som är behöriga att utöva yrket.

De nya föreskriftema i anledning av EES-avtelet kommer inte att inne­bära några förändringar vad gäller de särskilda behörighetsvillkor i form av tjänstgöring och vidareutbildning som uppstells i den allraänna veteri-närinstmktionen för vissa veterinärkategorier.

Det hör till Jordbmksverkets uppgifter att raeddela legitimation av veterinärer. Verket är också tillsynsrayndighet för flertelet veterinärer. Det bör därför ankomma på Jordbmksverket att handha de myndighets­uppgifter som följer av förslaget. Dette bör komina till uttryck i lagens bemyndigande.

Prop. 1992/93:83

2.7.2 Återkallelse av behörighet i vissa fall

Mitt förslag: Bestemmelsen i lagen om behörighet att utöva vete­rinäryrket m.m. ora att legitimation som gmndar sig på auktorisa­tion i ett annat nordiskt land skall återkallas ora denna auktorisa­tion förloras, utvidgas till att avse även auktorisation i ett annat EES-land.

Promemorian innehåller förslag i det här avseendet för hälso- och sjukvårdspersonalen raen däreraot inte för veterinärema.

Remissinstanserna har inte haft några erinringar raot förslaget i pro­raeraorian.

Skälen för mitt förslag: I 4 § tredje stycket lagen ora behörighet att utöva veterinäryrket m.m. föreskrivs att om en veterinär, sora fått legiti­raation här i landet på gmnd av auktorisation i ett annat nordiskt land förlorar denna auktorisation, skall Jordbmksverket återkalla legitimatio­nen. Det är naturligt att behandla veterinärer som erhåller legitiraation på gmnd av auktorisation i andra EES-länder på sararaa sätt. Aterkallel-sebestemmelsen bör därför utvidgas till att gälla även sistnämnda gmpp.

34

2.8 Ikraftträdande och kostnadskonsekvenser

Prop. 1992/93:83

Målsäthiingen är att EES-avtelet skall träda i kraft den 1 januari 1993. Det är ännu inte helt klarlagt ora denna målsättning går att förverkliga. De nu föreslagna ändringaraa bör träda i kraft samtidigt som EES-avte­let. Det bör därför föreskrivas att ändringaraa skall träda i kraft den dag som regeringen besteraraer. Det torde inte vara erforderligt raed över-gångsbesteraraelser.

EES-avtelet innebär att medborgare från berörda europeiska länder med yrken inom hälso- och sjukvården koraraer att kunna få svensk legitiraation och behörighet att arbete inora den svenska hälso- och sjuk­vården. Denna typ av frågor handläggs inora Socialstyrelsens regionala tillsynsenhet i StcKkholm. Resursema för dessa frågor och för den regio­nala tillsynsverksamheten i övrigt förstärktes genora den senaste budget­propositionen (prop 1991/92:100, bilaga 6) raed 3,2 milj. kronor. Vissa mindre besparingar torde kunna göras genora upphävandet av två straff­sanktionerade förbud i kvacksalverilagen. Förslagen torde inte medföra ytterligare kostnader.

3 Skydd för vissa yrkestitlar

3.1 Gällande svensk rätt

Inom hälso- och sjukvården, tandvården och deteljhandeln raed läke­medel finns vissa begränsningar i den yrkes- och etebleringsfrihet som annars vanligen gäller i Sverige. Dessa begränsningar anges främst i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inora hälso- (Kh sjuk­vården ra.ra. (behörighetslagen). I denna lag finns, som jag tidigare berört, besteramelser ora kompetensbevis (t.ex. legitiraation), behörig­hetskrav för att utöva yrke och skydd för vissa yrkestitlar och yrkesbe­teckningar. I 2 § anges yrkesgmpper som, under angivna förhållanden, kan erhålla legitimation. Frågor om meddelande av legitimation prövas enligt 3 § av Socialstyrelsen. Styrelsens beslut enligt lagen får över­klagas hos kammarrätten (11 §). 15 § ges besteramelser om dem sora genoragått utbildning utomlands. I 6 och 7 §§ ges bestemraelser ora behörighet att utöva vissa yrken (t.ex. barnmorska, läkare och tandläk­are) inom hälso- och sjukvården ra.ra. I lagen ges vidare ett straffrätts­ligt skydd för yrkestitlama bararaorska, läkare och tandläkare. För övri­ga legitimerade yrkesutövare gäller i stellet ett straffrättsligt skydd för uppgiften att yrkesutövaren är legitimerad (9 § och 10 § tredje stycket). I 12 § bemyndigas regeringen meddela ytterligare föreskrifter i de fråg­or som avses i lagen. Föreskrifter har meddelats i förordningen (1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.ra. (behörighetsförordningen). Regeringen får överlåte åt S(Kialstyrel-sen att meddela sådana föreskrifter.

I 2 § behörighetslagen uppräknas, sora nämnts, yrken för vilka legiti­mation kan meddelas. Det gäller barnmorska, glasögonoptiker, logoped, läkare, psykolog, psykoterapeut, sjukgymnast, sjuksköterska, tandhygie-

35

nist och tandläkare. Enligt 5 § kan även vissa kiropraktorer erhålla legi-

Prop. 1992/93:83

timation. Legitimationen är knuten till en genomgången utbildning CKh i vissa fall praktisk tjänstgöring. Även den sora visar att han pä annat sätt fått raotsvarande korapetens kan erhålla legitiraation. Innan legitimatio­nen raeddelas skall alltid granskas att inte sådana oraständigheter före­ligger att legitimationen skulle ha återkallats om sökanden varit legitime­rad.

Legitimationens främste ändaraål är att vara en garanti för en yrkes­utövares korapetens och läraplighet att utöva det yrke sora legitimationen avser. Legitimationen fyller dessutom ett informationsbehov genteraot dels allmänheten, som kan behöva en "vamdeklaration" av olika yrkes­utövares kvalifikationer, dels rayndigheter, sora raåste kunna lite på yrkesutövaren t.ex. i fråga ora recept och intyg, och dels private och offentliga sjukvårdshuvudmän för att undvika att personer anstells sora visat sig uppenbart olämpliga för sitt yrke.

Till legitimationen har vidare knutits vissa rättsverkningar. Legitima­tionen kan t.ex. utgöra behörighetskrav i saraband raed tillsättning av tjänster. Dette regleras i förordningen (1982:771) ora behörighet till vissa tjänster inora hälso- och sjukvården och om tillsättning av sådana tjänster. Legitimation som behörighetskrav omfatter enligt dessa bestem­raelser läkare, bammorskor, sjukgymnaster och sjuksköterskor. Enligt en bestemmelse i förordningen skall Socialstyrelsen raeddela allmänna råd ora kompetenskrav för arbetsterapeuter, sjukgymnaster, sjukhus­fysiker, sjukhusingenjörer, sjuksköterskor och arabulanspersonal. En motsvarande reglering på tandvårdsområdet finns i förordningen (1985:884) ora behörighet till vissa tjänster inora folktandvården och om tillsättning av sådana tjänster.

Legitimation eller särskilt förordnande att utöva visst yrke har även betydelse för en yrkesutövares skyldighet att föra patientjoumal. För psykologer (Kh psykoterapeuter finns dock ofte en sådan skyldighet även för den sora saknar legitiraation. Enligt 9 § patientjouraallagen är den sora, uten att ha legitimation för yrket, är verksara sora logoped, psyko­log eller psykoterapeut inora den allraänna hälso- och sjukvården eller inora den enskilda hälso- och sjukvården sora biträde åt legitiraerad yrkesutövare, skyldig att föra patientjouraal.

I 9 § 1 p. behörighetslagen ges, sora nyss närants, ett skydd för yrkes-titlaraa bararaorska, läkare och tandläkare. I propositionen om lag ora behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. (prop. 1983/84:179) anfördes beträffande denna bestemmelse att regleringen av rätten att använda yrkestiteln för läkare tillkom därför att behov förelåg att ge allmänheten ett skydd mot inindre kompetente yrkesutövare. Un­der den tid som förflutit sedan besteraraelsens tillkorast har det, enligt vad sora anförs i propositionen, tid efter annan visat sig att yrkesutövare raed otillräcklig korapetens sökt ge sken av korapetens genora att an­vända titeln doktor eller läkare utan tydlig urspmngsbeteckning eller en benämning där sådan titel ingår. För att få en konsekvent och enhetlig reglering har skyddet utsträckts till att avse även yrkestitlama baramor-ska (Kh tandläkare.

36

För övriga legitiraerade yrkesutövare, t.ex. psykologer och psykotera­peuter, gäller enligt 9 § 2 p. ett skydd för uppgiften att yrkesutövaren är legitiraerad. Denna bestäraraelse hör samman raed legitimationens syfte att ge allmänheten en garanti för att yrkesutövaren uppfyller kraven på duglighet och allmän korapetens.

Enligt 10 § döms den sora bryter raot bestemmelsema i 9 § till böter.

Prop. 1992/93:83

3.2 Skydd för yrkestitlama psykolog och psykoterapeut

Mitt förslag: Ett skydd för yrkestitlama psykolog och psykotera­peut ersätter det nuvarande skyddet för yrkesbeteckningaraa legiti­merad psykolog resp. legitiraerad psykoterapeut. Endast den som har legitimation för yrket eller sora genoragår s.k. PTP-tjänst-göring skall i verksarahet på hälso- och sjukvårdens område fä kalla sig psykolog resp. psykoterapeut.

Socialstyrelsens förslag: Överensstemmer i huvudsak raed raitt. So­cialstyrelsen har dock även föreslagit ett motsvarande skydd för yrkes­titeln psykoanalytiker.

Remissinstansema: Samtliga remissinstanser sora har yttrat sig har tillstyrkt Socialstyrelsens förslag.

Skälen för mitt förslag: Psykologer och psykoterapeuter vänder sig inte sällan direkt till allmänheten och erbjuder sina tjänster raot ersätt­ning. Tjänsteraa anges vanligen syfta till att ge behandling för psykiska besvär. Den sora söker sig frara på den private vårdmarknaden har genom införandet av legitimationer för psykologer resp. psykoterapeuter fått en lättfattlig kvalitetsmbricering på yrkesutövaren. Kompetensbe­viset raarkerar att utövaren uppfyller de krav sora samhället har för att verksaraheten skall kunna betraktas sora seriös.

Korapetensbeviset och därraed yrkesutövarens rätt att kalla sig legiti­raerad har sannolikt varit till hjälp för den sora stett inför ett val att köpa behandlingstjänster. Det kan dock saratidigt konsteteras att införandet av legitiroationeraa inte lett till någon märkbar begränsning i det allmänna utbudet av psykologisk rådgivning och behandling. Marknadsföringen av samtelsterapi i en mångfald forraer är fortfarande raycket omfattande från personer vars kompetens för verksamheten är otillräcklig. Bland dessa finns såväl personer sora påbörjat men inte fullgjort en kvalifice­rad utbildning som personer utan någon som helst utbildning på områ­det. Enligt ScKialstyrelsens redovisning används ofta titlaraa psykolog eller psykoterapeut eller likartede titlar i marknadsföringen på ett vilse­ledande sätt som kan ge intrycket att utövaren har den legitimerade psykologens eller psykoterapeutens korapetensnivå. Särskilt allvarligt är det naturligtvis ora personer sora helt saknar psykologisk utbildning använder sig av en titel sora av enskilda vårdsökande kan uppfattes som att yrkesutövaren avlagt psykolog- eller psykoterapeutexamen eller har motsvarande utbildning.

37

Mot bakgrund av vad jag nu har anfört (Kh med hänsyn till utveck-

Prop. 1992/93:83

lingen mot en alltmer omfattande privat marknad även pä vårdområdet finns det anledning att vidte åtgärder som ytterligare tydliggör vad som är av steten auktoriserad yrkesutövning på de psykologiska CKh psykote­rapeutiska behandlingsområdena. Ett förbud mot att obehörigen ge sig ut för att vara psykolog eller psykoterapeut verkar i denna riktning. Ett sådant förbud bör därför införas. Det måste dock samtidigt med en rim­lig grad av säkerhet kunna anges vera sora är behörig att använda de nämnda yrkestitlama. Jag återkommer strax till denna fråga.

Till skillnad från Socialstyrelsen och remissinstansema anser jag inte att det utökade skyddet för yrkestitlar för närvarande bör inkludera titeln psykoanalytiker. Psykoanalys är visserligen generellt sett en behand­lingsmetod sora är än raer ingripande i personligheten än vad psyko­terapi vanligen är. Kraven på en färdigutbildad psykoanalytiker är (Kkså högre stellda än på den legitiraerade psykoterapeuten. För psykoanaly­tiker finns d(Kk, till skillnad från de två nyss nämnda yrkesgmpperaa, varken legitimation för yrket eller någon av samhället anordnad utbild­ning. Enligt upplysningar från Socialstyrelsen utbildas psykoanalytiker i Sverige i två föreningar. Svenska Psykoanalytiska Föreningen resp. Svenska Föreningen för Holistisk Psykoterapi (Kh Psykoanalys. Genom­gången sådan utbildning berättigar till legitimation som psykoterapeut. Det finns naturligtvis en viss risk för missbmk av titeln psykoanalytiker. Mot bakgnmd av vad jag nyss anfört finns det d(Kk inte för närvarande tillräckligt underlag för att införa ett skydd för denna titel.

För de yrkesgmpper på hälso- och sjukvårdsområdet som idag har en­samrätt till sin yrkestitel, dvs. bammorskor, läkare (Kh tandläkare, gäller också en ensamrätt att utöva yrket (6 § behörighetslagen). Obe­hörig att ge sig ut för att vara barmnorska, läkare eller tandläkare i verksarahet på hälso- och sjukvårdens eller tandvårdens område är där­för var (Kh en som inte är behörig att utöva sådant yrke (prop. 1983/84:179 s. 41 f.). För psykologer resp. psykoterapeuter fums inte på motsvarande sätt en exklusiv behörighet att utöva yrket. Den be­höriga användningen av dessa titlar raåste därför knytes till något annat faktura än behörigheten att utöva yrket. Ett sådant faktura, sora är lätt konsteterbart och inte ger upphov till osäkerhet beträffande en viss per­sons behörighet, är det förhållandet att yrkesutövaren innehar legitiraa­tion sora psykolog resp. psykoterapeut. Sora jag nyss närande kan, ora kraven är uppfyllda, även den psykoanalytiker som vill få legitiraation, bli legitiraerad sora psykoterapeut.

Det är dämtöver naturligt att knyte det behöriga användandet av psy­kologtiteln till sådan praktisk tjänstgöring som anges i 2 § behörighets­lagen. Regleringen av denna s.k. PTP-tjänstgöring redovisas i special­raotiveringen (avsnitt 6.1).

En konsekvens av förslaget blir att den sora har psykologexamen inte har rätt att i sin yrkesverksamhet på orarådet kalla sig för psykolog, ora han eller hon inte har legitiraation som psykolog eller genomgår PTP-tjänstgöring. Det måste dcKk för dessa personer vara tillåtet att även i verksamhet på hälso- och sjukvårdsområdet få ange att de har psykolog-

38

examen. Motsvarande bör gälla även den som på annat sätt, t.ex. genora en ufländsk exaraen, har förvärvat en titel som lätt kan förväxlas med psykolog- eller psykoterapeuttiteln. En regel om att en liknande titel skall anges på ett sätt sora tydligt skiljer den från psykolog- och psyko-terapeuttiUama bör därför koraplettera den tidigare angivna bestämmel­sen.

Tidpunkten för ett ikraftträdande av de nu föreslagna ändringama raåste sättes med beaktande av att raarknaden bör ges tid att hinna stella ora sig till de nya reglema. Det bör innebära en rimlig orastellningstid ora dessa börjar gälla den 1 januari 1994.

Prop. 1992/93:83

3.3 Konsekvenser i annan lagstiftning

Mitt förslag: I patientjoumallagen görs en redaktionell ändring sora en följd av det nya skyddet för titlama psykolog resp. psyko­terapeut.

Skälen för mitt förslag: Begreppen psykolog och psykoterapeut an­vänds i lagar och andra författningar även på andra oraråden än inora behörighetsregleringen. Dessa begrepp har hittills omfattet såväl legiti­merade sora icke legitimerade yrkesutövare. En sådan regel är bestäm-raelsen i 36 kap. 5 § rättegångsbalken (RB) ora inskränkt vittnesplikt för bl.a. psykologer och psykoterapeuter. Andra exempel fmns i sekretess­lagen (1980:100) för vissa uppgifter hos psykolog inora skolväsendet och i rayndighets personal sociala verksarahet (7 kap. 9 resp. 10 §§).

Genom de nu föreslagna ändringama i behörighetslagen komraer den som utövar psykologisk verksainhet inora den enskilda hälso- och sjuk­vården, raen saknar legitimation, inte att få benämna sig psykolog. Jag anser inte att denna delvis ändrade innebörd av yrkestiteln psykolog niåste medföra ändringar i de nyss nämnda vittnes- och tystnadsplikts-regleraa.

På ett område bör dock ett förtydligande ske. Jag tänker på bestemmel­sen i 9 § patientjoumallagen (1985:562) om skyldighet att föra patient­joumal. I bestemmelsen anges bl.a. att den sora är verksara sora logo­ped, psykolog eller psykoterapeut utan att ha legitiraation för yrket, i vissa angivna fall är skyldig att föra patientjoumal. Eftersora det, raed undanteg för de s.k. PTP-psykologeraa, inte blir tillåtet att benämna sig psykolog resp. psykoterapeut utan att ha legitimation för yrket bör denna bestemmelse ändras. Någon saklig förändring är dock inte avsedd.

3.4 Ekonomiska konsekvenser

För psykologer och psykoterapeuter gäller för närvarande att den som inte har legitiraation för yrket i sin yrkesverksamhet inte får ge sig ut för att vara legitimerad. Att dette straffrättsliga skydd ändras till att gälla själva yrkestiteln psykolog resp. psykoterapeut kan inte förväntas

39

raedföra någon ytterligare kostnad för Socialstyrelsen eller de rättsliga rayndighetema. För vissa enskilda yrkesutövare kan raindre kostnader uppkomma genora att de måste byte yrkesbenämning i sin verksamhet. Sraärre kostnader kan också uppkomma genora att inforraation raåste ges om de nya reglema.

Prop. 1992/93:83

3.5 Redaktionell ändring i behörighetslagen

Mitt förslag: I behörighetslagen anpassas en hänvisning till hälso­och sjukvårdslagen (1982:763) till regeringsforraens bestemraelser om norragivning och hälso- och sjukvårdslagens ändrade lydelse.

Skälen för mitt förslag: Den nya kommunallagen (1991:900) har medfört ändringar även i annan lagstiftning. Sådana ändringar har bl.a. skett i bestemmelsema ora nämnder i hälso- och sjukvårdslagen (SFS 1991:903 och 909). Enligt en bestemmelse i behörighetslagen skall vissa särskilda förordnanden att utöva yrke meddelas av Socialstyrelsen eller, efter styrelsens berayndigande, av hälso- och sjukvårdsnämnd, organ som avses i 11 § hälso- och sjukvårdslagen eller annan rayndighet. Den­na bestämmelse, 6 § andra stycket, bör redaktionellt anpassas till den ändrade regleringen i hälso- och sjukvårdslagen (SFS 1991:903 och 909).

Bestämmelsen innefatter en möjlighet för Socialstyrelsen att vidarede­legera sin uppgift. Med hänsyn till regeringsforraens bestemraelser ora normgivning bör bestemmelsen tes in i en förordning. I behörighetslagen bör anges endast att regeringen besteraraer vilken myndighet som får raeddela särskilda förordnanden. Ändringen skall inte innebära någon saklig förändring.

4 Förskrivningsrätt för distriktssköterskor

Mitt förslag: I avvaktan på utvärderingen av försöksverksamheten raed rätt för vissa distriktssköterskor att förskriva läkeraedel för­längs giltighetstiden för den särskilda lag som innebär att också sådana läkemedel omfattes av prisnedsättning och kostnadsbefriel-

se.

Skälen för mitt förslag: Distriktssköterskor i Jämtiands läns landsting har sedan i mars 1988 rätt att inom ramen för en försöksverksamhet förskriva vissa läkemedel. I syfte att raöjliggöra dette försök finns en tidsbegränsad lag sora innebär att sådana läkeraedel omfattes av samma prisnedsättning och kostnadsbefrielse som läkeraedel som förskrivs av en

40

läkare. Denna lag, lagen (1988:23) om tillämpning av lagen (1981:49)

Prop. 1992/93:83

ora begränsning av läkeraedelskostnader, ra.ra. vid viss försöksverksara-het, trädde i kraft den 1 mars 1988 och gällde urspmngligen till utgång­en av år 1991 (prop. 1987/88:43, bet. 1987/88:SfLJ10, rskr. 1987/88:75). Socialstyrelsen skulle därefter göra en utvärdering av för­söket och avrapportera denna till regeringen tmder budgeteret 1991/92. I awaktan på denna utvärdering har den tidsbegränsade lagens giltig­hetstid föriängts till utgången av år 1992 (SFS 1991:1592). I samband med förlängningen anfördes bl.a. att försöket, enligt Jämtlands läns landsting, haft positiva effekter, särskilt för befolkningen i glesbygdsom­råden. Den dåvarande regeringen ansåg att ett avbrott i den pågående försöksverksamheten borde imdvikas, inte minst ora verksamheten skulle permanentes (prop. 1991/92:13). Riksdagen hade inte någon annan uppfattning (bet. 1991/92:KU6, rskr. 1991/92:31).

Socialstyrelsen har ännu inte redovisat utvärderingen av försöksverk­samheten. I awaktan på att så sker bör den särskilda lagens giltighetstid ännu en gång förlängas. Socialstyrelsens utvärdering förväntes redovisas inom raycket kort tid. Eftersora även andra frågor koramer att få be­tydelse, t.ex. frågor om särskild utbildning av distriktssköterskor, bör dock lagen förlängas ett år.

5 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom Socialdepartementet upp­rättets förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- (Kh sjukvården m.ra.,

2.

lag ora ändring i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjuk­vårdspersonalen m.fl.,

3.

lag ora ändring i lagen (1960:409) ora förbud i vissa fall raot verk­samhet på hälso- (Kh sjukvårdens oraråde,

4.

lag ora ändring i lagen (1965:61) ora behörighet att utöva veteri­näryrket m.ra.,

5.

lag ora ändring i patientjoumallagen (1985:562),

6.

lag ora dels fortsatt giltighet av lagen (1988:23) om tillämpning av lagen (1981:49) ora begränsning av läkeraedelskostnader, ra.m. vid viss försöksverksamhet, dels ändring i sarama lag.

Förslaget under 4 har upprättets i samråd med chefen för Jordbmks­departementet.

En del bestemraelser i lagförslagen gäller ämnen som faller inora Lag­rådets granskningsområde. Förslagen är dock enligt min mening av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

4 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 83

41

6 Specialmotivering

Prop. 1992/93:83

6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

Ny rubrik samt 3 a §

Under den nya mbriken och i 3 a §, som också är ny, har tagits upp de gmndläggande besteraraelsema ora ett nytt kompetensbevis - kompetens sora allmänpraktiserande läkare. Som framgår av den allraänna raotive­ringen (avsnitten 2.2.3 och 2.4) är bakgmnden till de nya bestenimelser-na det krav på införlivande av EG-direktivet (86/457/EEG) om utbild­ning för allmänpraktiserande läkare, sora följer av EES-avtelet. Dette direktivs huvudsakliga innehåll har redovisats i avsnitt 2.2.3.

Syftet med införandet av ett särskilt korapetensbevis för allmänprak­tiserande läkare anges i det nämnda direktivet vara att förbättra dessa läkares utbildning så att de bättre kan fullgöra sina uppgifter och få en höjd stetus. Dette anges i sin tur ge direkte fördelar för patientema och bidra till att förbättra hälso- och sjukvården, särskilt genom att verka för en mer selektiv konsultetion av specialister, användning av laboratorier och andra högspecialiserade inrättningar och utmstningar. Det måste ur svensk synvinkel dock konsteteras att det angivna syftet har mindre bärkraft eftersom en stor majoritet av alla läkare i Sverige genomgår specialistutbildning. Även bland de allmänpraktiserande läkaraa har en övervägande majoritet specialistutbildning i allmänmedicin eller en när­liggande specialitet.

Till ett kompetensbevis är i allmäidiet knutet vissa rättsverkningar, t.ex. rätt att utöva visst yrke. Det nya kompetensbeviset koramer dock inledningsvis inte att ha nägon specifik irmebörd. Som angivits i den allraänna raotiveringen kommer det nya kompetensbeviset dock att fr.o.ra. den 1 januari 1995 vara ett villkor för rätten att utöva verksam­het sora allmänpraktiserande läkare inom ramen för Sveriges och andra avtelsbundna steters socialförsäkringssystem.

Med stöd av bemyndigandet i paragrafen skall regeringen eller, efter regeringens bemyndigande. Socialstyrelsen meddela närmare föreskrifter om den praktiska utbildning som krävs, utöver legitiraation som läkare, för att kurma få kompetens som allmänpraktiserande läkare. Huvud­dragen i dessa kommande föreskrifter har redovisats i avsnitt 2.4.

Den nya kompetensen benämns kompetens sora allmänpraktiserande läkare. 1 Sverige firms emellertid en specialitet med beteckningen all-raänraedicin. Det anges vidare i olika sammanhang, bl.a. i författningar, att läkare är i allmän tjänst. För att undvika förväxlingar med dessa beteckningar har till benämningen kompetens som allmänpraktiserande läkare fogats den kompletterande beteckningen Europaläkare.

Av andra stycket framgår att frågor om meddelande av bevis om kom­petens som allmänpraktiserande läkare skall prövas av Socialstyrelsen.

42

Styrelsen har denna funktion även beträffande övriga kompetensbevis

Prop. 1992/93:83

sora orafattas av behörighetslagen.

I tredje stycket anges att en läkare i sin yrkesverksamhet får ange att han har korapetens som allmänpraktiserande läkare (Europaläkare) en­dast om han har sådan korapetens. En raotsvarande regel, sora dcKk avser "inför allmänheten", finns beträffande specialistkompetens i 4 §. Ingen av dessa två bestemmelser är direkt straffrättsligt sanktionerade. För den som är läkare och utger sig för att vara Europaläkare utan att ha sådan kompetens kan dock disciplinansvar eller återkallelse av legiti­mation raed stöd av bestemmelsema i tillsynslagen korama i fråga. För den sora inte är läkare kan ansvar utkrävas enligt 9 och 10 §§ denna lag.

5§

I paragrafen har de hittillsvarande förste och andra styckena sarainan-förts till ett nytt förste stycke. I dette stycke finns kvar den gmndlägg­ande bestemmelsen ora kraven för att få legitiraation sora kiropraktor. Liksom hittills skall den som har exaraen sora Doctor of Chiropraktic vid utländsk högskola eller motsvarande utbildning och den sora på annat sätt visar att han har motsvarande utbildning kunna få legitimation som kiropraktor. I lagen har däreraot tegits bort kraven på praktisk tjänstgöring, författningskunskaper och språkkunskaper. En anledning härtill är att kiropraktorer sannolikt koraraer att omfattes av det gene­rella direktivet (se avsnitt 2.4). De krav i nyss näranda hänseenden eller i övrigt som bör och får stellas på en kiropraktor tas liksom for övriga yrkesgmpper lämpligen in i behörighetsförordningen eller faststells på myndighetsnivå.

I förslagets tredje stycke har det nuvarande bemyndigandet för rege­ringen att raeddela föreskrifter för den som utomlands genoragått utbild­ning inskränkts till att gälla villkoren för att få korapetensbevis. Bestära­raelsen är nämligen integen under denna mellanmbrik. Berayndigandet ora villkoren för behörighet att utöva yrke har tegits in i en ny paragraf, 8 §. Avsikten är att båda berayndigandena skall utnyttjas för besteramel­ser ora personal som omfattes av EES-avtelet. Vilka personer sora ora-fattes av dette avtel fraragår av lagen ora ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES), se prop. 1991/92:170 bilaga I.

Enligt det omarbetede berayndigandet får regeringen överlärana sin föreskriftsrätt till den myndighet som regeringen bestemmer.

6§

Ändringen i andra stycket, sora berörts i avsnitt 3.4, innebär en anpass­ning till regeringsformens besteramelser ora norragivning och ändringar som tidigare genomförts i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Dessa ändringar (SFS 1991:903, 909) var i sin tur följder av kommunallagen (1991:900). Någon saklig ändring är inte avsedd.

43

8 §

Prop. 1992/93:83

Pragrafen, som är ny, innehåller ett berayndigande för regeringen eller den rayndighet sora regeringen besteraraer att raeddela föreskrifter ora behörighet att utöva yrke för den sora utoralands genoragått utbildning. Berayndigandet har förts över till denna paragraf från 5 §. Berayndi­gandet motsvarar i övrigt det nya bemyndigandet i 5 § med den skill­naden att 5 § avser rätten att få korapetensbevis raedan denna paragraf avser behörighet att utöva yrke.

I rätten att utöva yrke ingår rätten att tillhandahålla tjänster inora yrket under ett tillfälligt besök i Sverige utan att ha svensk legitiraation för yrket (jfr. förslaget till ändring i 1 § tillsynslagen).

9§

I paragrafen har det nuvarande skyddet för yrkestitlama bararaorska, läkare och tandläkare utökats med raotsvarande skydd för yrkestitlama psykolog och psykoterapeut. Bestemmelsen har behandlats i avsnitt 3.2. Beträffande skälen för ett titelskydd m.m. kan dämtöver hänvisas till behörighetslagens förarbeten (prop. 1983/84:179, bet. 1983/84:SoU32, rskr. 1983/84:376).

lagtekniskt har det nya skyddet för psykolog- resp. psykoterapeuttiteln tegits in i en ny p 3 i förste stycket. I p 2 har det hittillsvarande skyddet för yrkesbeteckningama legitimerad psykolog resp. psykoterapeut utgått som en följd av det nya titelskyddet. Om någon inte är behörig att kalla sig psykolog får personen självfallet inte ange sig vara legitimerad psy­kolog.

Enligt 10 § fjärde stycket behörighetslagen döms den som bryter raot bestemmelsema i 9 § till böter. Av 9 § fraragår att ensamrätten till de i paragrafen angivna titlama och yrkesbenämningarna gäller i verksarahet på hälso- och sjukvårdens eller tandvårdens område, dvs. undersökning­ar och behandlingar av sjukdomar eller skador. I dette innefattas utbju­dande av tjänster på dessa områden. Bestäraraelsen hindrar däreraot inte någon att i andra sammanhang kalla sig t.ex. psykoterapeut.

För straffbarhet krävs dämtöver att den som ger sig ut för att vara psykolog eller psykoterapeut eller på armat sätt ger sken av att ha sådan kompetens är obehörig att använda titeln.

Obehörig att kalla sig psykolog i verksamhet på hälso- och sjukvårdens eller tandvårdens område är enligt bestemmelsen var och en sora varken har legitiraation sora psykolog eller genomgår PTP-tjänstgöring. Den nuvarande utbildningen till psykolog är en femårig linjeutbildning inora högskolan som avslutes raed psykologexamen. För legitimation som psykolog krävs därefter ett års praktisk tjänstgöring, s.k. PTP-tjänst­göring. Derma regleras författningsmässigt i 10 § behörighetsförord­ningen och genora socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd ora legitiraation av psykologer (SOSFS 1986:43). Vanligen utnyttjas vikariat för PTP-tjänstgöring. Eftersom vikariaten ofte är på deltid ter den prak­tiska tjänstgöringen vanligen mer än ett år. Den som fullgör PTP-tjänst­göring har genom den föreslagna regleringen rätt att även i fortsättning-

44

en benämna sig psykolog i sin yrkesutövning inför t.ex. patienter (Kh

Prop. 1992/93:83

raedarbetere.

För dera sora har den tidigare utbildningen "psykologexaraen efter grundutbildning" (PEG) eller annan utbildning krävs däreraot legiti­raation för att i sin yrkesverksamhet få benämna sig psykolog.

Allteftersom det psykologiska kimskaps- och fackomrädet har utvidgats har psykologtiteln kommit att användas i olika kombinationer, t.ex. invandrarpsykolog, förskolepsykolog, neuropsykolog eller vittnespsyko­log. Skyddet för yrkestiteln psykolog inom hälso- och sjukvården inne­fatter naturligtvis sådana kombinationer.

För att vara behörig att i yrkesverksamhet använda titeln psykoterapeut krävs på motsvarande sätt legitimation sora psykoterapeut. En legitirae­rad psykoterapeut skall även i fortsättningen i sin yrkesverksamhet ange sin gmndutbildning (2 § andra stycket behörighetslagen).

Det finns vissa titlar som kan förväxlas med t.ex. psykologtiteln. Om innehavaren av en sådan titel inte är legitimerad psykolog eller PTP-psykolog men ändå har ett berättigat intresse av att använda titeln raåste dette tillåtas. En fömtsättning är d(Kk enligt det nya andra stycket att denna titel anges på ett sätt sora tydligt skiljer den från psykolog- och psykoterapititlama. Ett exempel på de nu åsyftede titlama är det för­hållandet att en person har psykologexaraen. Dette får anges i yrkes­verksamheten men det raåste ske på sådant sätt att en förväxling raed titeln psykolog inte sker. Bestemmelsen ter i övrigt sikte på utländska titlar sora kan vara likartede med psykolog- eller psykoterapeuttiteln.

Ikraftträdande

De ändringar sora har föranletts av EES-avtelet bör träda i kraft sarati­digt med dette avtel. Eftersom det ännu inte är klart när dette kan ske bör dessa ändringar träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Övriga ändringar bör däreraot träda i kraft vid besterada tidpunkter. Eftersom det fåtel yrkesverksamma psykologer sora saknar legitiraation bör ges tid att anpassa sig till det nya skyddet för denna titel bör den ändringen träda i kraft den 1 januari 1994.

6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område

Förslaget har behandlats i den allraänna raotiveringen, avsnitt 2.6. En­ligt förslaget skall tre paragrafer i den s.k. kvacksalverilagen upphöra att gälla. Det gäller för det förste förbudet i 4 § raot att utöva verksam­het enligt lagen under kringresande från ort till annan (ambulerande kvacksalveri verksamhet). Ett sådant förbud framster som föga raotiverat i det nutida samhället. För det andra gäller det förbudet i 5 § för den sora inte är svensk medborgare att utöva kvacksalveriverksanihet. Även denna bestämmelse framster sora föråldrad. Förbudet innebär dessutora.

45

i förhållande till de steter som orafattas av EES-avtelet, en otillåten

Prop. 1992/93:83

diskriminering på gnmd av medborgarskap. Genom att dessa två be­stämmelser upphävs kan även straffbesteinmelsen i 8 § tas bort. De föreslagna ändringama bör genomföras snarast möjligt och oberoende av om EES-avtelet träder i kraft enligt planeraa eller senare. Bestemmelser-na föreslås därför upphävda vid utgången av år 1992.

6.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl.

1 §

I paragrafen avgränsas den personkrets sora omfattas av tillsynslagen. Det stora flertelet av den personal inom vården sora har utländsk utbild­ning kommer att omfattes av tillsynslagen frärast genora att de antingen har svensk legitiraation (p 2) eller raotsvarande behörighet (andra styck­et) eller arbeter vid sådana sjukhus eller andra inrättningar som anges i pl.

Genom ändringar i behörighetslagstiftningen koraraer vissa raedborgare i en stet som omfattes av EES-avtelet att bli behöriga att tillhandahålla tjänster inora yrket imder ett tilltelligt besök i Sverige utan att ha svensk legitiraation (se avsnitt 2.5). I en ny p 5 anges att även denna gmpp yrkesutövare anses sora hälso- och sjukvårdspersonal i tillsynslagens raening. De stells därraed i sin yrkesutövning under Socialstyrelsens tillsyn och blir skyldiga att följa de åligganden som gäller för hälso- och sjukvårdspersonal. En sådan yrkesutövare kan också bli föreraål för disciplinpåföljd. Eftersom han eller hon saknar svensk legitiraation kan däreraot återkallelse av legitimationen inte förekomma. Om en sådan person skulle visa sig vara uppenbart olämplig att utöva yrket får det fömtsattes att hemlandets tillsynsmyndighet agerar för att stoppa fortsatt yrkesverksamhet. Det finns i det aktuella direktivet regler om hur steter­na skall underrätte varandra vid bl.a. inskränkningar i behörigheten att utöva yrket.

15 §

I paragrafen fmns besteramelser om återkallelse av legitimation. Liksora hittills skall legitiraation att utöva yrke inom hälso- och sjukvården en­ligt det oförändrade förste stycket kunna återkallas ora den legitimerade 1. varit grovt oskicklig vid utövning av sitt yrke eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket, 2. på gmnd av sjukdom eller någon annan liknande omständighet inte kan utöva yrket tillfredsstell­ande, eller 3. begär att legitimationen skall återkallas och hinder raot återkallelse inte föreligger från allraän synpunkt.

I andra stycket har föreskriften ora att en legitimation inora hälso- och sjukvården som någon har erhållit på gmnd av auktorisation i ett annat nordiskt land skall återkallas ora auktorisationen återkallas ändrats till motsvarande bestemmelse för den sora har auktorisation i ett annat land

46

inora EES. Avsikten är att saratliga nordiska länder skall omfattas av

Prop. 1992/93:83

EES-avtelet. Någon saklig ändring i övrigt är inte avsedd. Bakgrunden

till den nya besteraraelsen har redovisats i den allraänna raotiveringen

(avsnitt 2.5). Genora bestemraelsen i 18 § tillsynslagen gäller regeln

även annan behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården än

sådan sora grundar sig på legitiraation.

6.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket m.m.

1 §

I iaragrafen anges vilka som är behöriga att utöva veterinäryrket.

Paragrafen förses raed en ny punkt, enligt vilken behörighet att utöva veterinäryrket tillkommer också den som enligt särskilda föreskrifter har rätt till sådan yrkesutövning utan legitimation. Som framgår av kommen­teren till 7 a § gör EES-avtelet det möjligt för en veterinär att tillfälligt bedriva verksainhet i ett annat EES-land utan legitiraation i det landet.

Punkten b har anpassats till regeringsforraens regler om normgivnings­makten genom att det fortsättningsvis skall ankomma på regeringen eller, efter regeringens berayndigande, Jordbmksverket att raeddela föreskrifter ora förordnande att tjänstgöra sora veterinär.

2§

I paragrafen finns bestemmelser om fömtsättningama för att erhålla legitimation. I fjärde stycket, sora är nytt, föreskrivs att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Jordbmksverket får meddela föreskrifter ora legitiraation för veterinär raed utländsk utbildning som omfattas av Sveriges åteganden enligt intemationella överenskommelser. Bestemraelsen, sora har kommenterats i den allmänna motiveringen, avser de veterinärer som har för avsikt att med stöd av EES-avtelet eteblera sig i landet.

4§

I paragrafens tredje stycke fums en bestemmelse om att legitimation som meddelats på gmnd av auktorisation i annat nordiskt land skall återkallas om veterinären förlorar denna auktorisation. Eftersora auktorisation i annat EES-land fortsättningsvis koraraer att kunna utgöra gmnd för legitiraation av veterinär, utvidgas besteraraelsen till att avse förlust av sådan auktorisation.

7a§

Enligt paragrafen får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Jordbmksverket meddela erforderliga föreskrifter om behörighet att utan legitimation utöva veterinäryrket för veterinärer med utbildning sora omfattes av Sveriges åteganden enligt intemationella överenskommelser.

47

Dette bemyndigande skall utnyttjas för föreskrifter rörande veterinärer

Prop. 1992/93:83

som avser att med stöd av EES-avtelet tillfälligt tillhandahålla tjänster här i landet.

6.5 Förslaget till lag om ändring i patientjoumallagen

(1985:562)

Ändringen är endast av redaktionell art. Den har tegits upp i den all­männa motiveringen (avsnitt 3.3).

6.6 Förslaget till lag om dels fortsatt giltighet av lagen

(1988:23) om tillämpning av lagen (1981:49) om begränsning

av läkemedelskostnader, m.m. vid viss försöksverksamhet,

dels ändring i samma lag

Förslagets innebörd framgår av avsnitt 4.

7 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemsteller jag att regeringen föreslår riksdagen att ante förslagen till

1.

lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- (Kh sjukvården ra.ra.,

2.

lag om ändring i lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksarahet på hälso- och sjukvårdens område,

3.

lag om ändring i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl.,

4.

lag om ändring i lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket m.ra.,

5.

lag om ändring i patientjouraallagen (1985:562),

6.

lag om dels fortsatt giltighet av lagen (1988:23) om tillämp­ning av lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. vid viss försöksverksamhet, dels ändring i samma lag.

8 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden CKh besluter att genom proposition föreslå riksdagen att ante de förslag som föredrag­anden har lagt fram.

48

B Författningsförslag

Prop. 1992/93:83

Bilaga 1

1. Förslag till lag om ändring i lagen (1984:542) om

behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

la§ Regeringen, eller rayndighet sora regeringen besteraraer, får meddela närmare föreskrifter ora de regler sora skall gälla ora korapetensbevis, behörighet att utöva yrke och skyddet för yrkestitel och yrkesbeteckning for den personal med utländsk utbildning som omfattes av avtelet om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES).

Kompetens som allmänpraktiserande läkare (EURO-läkare)

3a §

En legitimerad läkare som har gått igenom den praktiska utbildning sora regeringen eller, efter regeringens berayndigande, socialstyrelsen föreskriver skall på ansökan få korapetens sora allraänpraktiserande läkare (EURO-läkare).

Frågor om meddelande av sådan kompetens prövas av socialstyrelsen.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Personal med utländsk utbild-       Personal med utländsk utbild­

ning

ning som inte omfattas av av­

talet om ett europeiskt ekono­

miskt samarbetsområde (EES)

5§

Den som... 

2. Förslag till lag om ändring i lagen (1980:11) om tillsyn

över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl.

15 §

Legitimation att utöva yrke inora hälso- och sjukvården skall återkal­las om den legitimerade

1.

varit grovt oskicklig vid utövningen av sitt yrke eller på annat sätt visat sig uppenbart oläraplig att utöva yrket,

2.

pä gmnd av sjukdora eller någon liknande omständighet inte kan utöva yrket tillfredsställande,

3.

begär att legitimationen skall återkallas och hinder mot återkallelse inte föreligger från allmän synpunkt.

49

Nuvarande lydebe

Har någon på gmnd av auktori­sation i ett annat nordiskt land erhållit legitimation inom hälso­och sjukvården (Kh återkallas den auktorisationen, skall även legiti­mationen återkallas.

Föreslagen lydebe

Har någon på grund av auktori­sation i ett annat land som hör till det europeiska ekonomiska sa­marbetsområdet (EES) erhållit legitimation inom hälso- och sjuk­vården och återkallas den auktori­sationen, skall även legitimationen återkallas.

Prop. 1992/93:83 Bilaga 1

4. Förslag till lag om ändring av lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket m.m.

2a § Regeringen, eller den rayndighet som regeringen bestämraer, får raed­dela närraare föreskrifter ora de regler sora skall gälla för legitiraation av veterinär med sådan utländsk utbildning som omfattes av avtelet ora ett europeiskt ekonoraiskt samarbetsområde (EES).

50

Remissinstanser över departementspromemorian

Prop. 1992/93:83

Bilaga 2

Remissyttranden över proraeraorian (Ds 1992:34) Införande av EES-rätt - ömsesidigt erkännande av korapetensbevis för verksainhet inom hälso­och sjukvården m.m. har avgetts av Justitiekanslera, Domstolsverket, Kammarrätten i Stockholm, KomraerskoUegiura, Socialstyrelsen, Hälso­och sjukvårdens ansvarsnämnd. Läkemedelsverket, Riksförsäkrings­verket, Sjöfartsverket, Universitets- och högskoleämbetet, Stetens livs­medelsverk, Stetens jordbmksverk, Sveriges lantbmksuniversitet, När­ingsfrihetsorabudsraannen, Svenska kyrkans centralstyrelse. Landstings­förbundet, Svenska kommunförbundet, Sveriges Akademikers Central­organisation (SACO), Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Landsorganisationen i Sverige (LO), Sveriges läkarförbund, Sveriges tandläkarförbimd. Svenska Hälso- och Sjukvårdens Tjänsteraannaförbimd (SHSTF), Sveriges farmacevtförbund, Sveriges psykologförbund, Sven­ska logopedförbundet. Svenska kiropraktorsällskapet, Sveriges legiti­raerade optikers riksförbund, Svenska läkaresällskapet, Apotekarsociete­ten, Apoteksbolaget AB, Lantbmkamas riksförbund LRF, Svenska ken-nelklubben, Stetens invandrarverk, Stetskontoret, Riksrevisionsverket, Farmaceutiska fakulteten vid Uppsala universitet. Medicinska fakulteten vid Uppsala universitet, och Odontologiska fakulteten vid Karolinska institutet.

51

Socialstyrelsens rapport 1991-01-02

Prop. i992/i993:83

Remissinstansernas synpunkter

''8 3

Landstingsförbundet inståmmeT i socialstyrelsens bedömning att det sam­manteget finns skäl att införa ett skydd for yrkesbeteckningaraa psyko­log, psykoanalytiker och psykoterapeut. Förbundet framhåller att utbudet av framförallt samtelsterapi på den private marknaden är stort och ofta ges terapi av personer med varierande psykologisk kompetens. Det finns en risk att användandet av titeln psykolog eller terapeut i dessa samraan­hang kan verka vilseledande för allmänheten. Förbimdet anser att ett förbud raot att kalla sig psykolog eller psykoterapeut raed mindre att utövaren är legitiraerad skulle öka säkerheten och tryggheten för enskil­da vårdsökande. Förbundet anser att den sora fiillgör sin PTP-tjänst­göring måste ha rätt att kalla sig psykolog.

SACO har avstett från att avge eget yttrande och har istellet översänt yttranden från medlemsförbunden Förbundet Sveriges Arbetsterapeuter, Sveriges Psykologförbund och Sveriges Socionomers, Personal & För­valtningstjänstemäns Riksförbund.

Förbundet Sveriges Arbetsterapeuter anser att det finns sterka skäl att införa skydd för yrkesbeteckningaraa psykolog, psykoterapeut och psy­koanalytiker.

Sveriges Psykologförbund tillstyrker sterkt att straffrättsligt skydd för yrkesbeteckningama psykolog och psykoterapeut införs. Förbundet till­styrker också förslaget att endast en kombination till beteckningen psy­kolog skall vara tillåten, nämligen PTP-psykolog. Enligt förbundets be­dömning arbeter huvuddelen av de legitiraerade psykologerna antingen inora hälso- och sjukvården eller inom andra vårdområden (t.ex. skola, barnomsorg eller kriminalvård) varvid de i varierande utsträckning utför behandlingsarbete av sådant slag att de orafattas av besteraraelsema i lagen ora tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Förbundet tillstyrker förslaget till straffrättsligt skydd av yrkesbeteckningen psyko­analytiker. Förbundet framhåller att till skillnad mot vad som gäller för psykologer och psykoterapeuter saknas en av samhället sanktionerad legitimationsgmndande utbildning till psykoanalytiker. Förbundet fömt­sätter därför att endast genoragång av sådan psykoanalytikemtbildning som - efter ekvivalering - berättigar till legitiraation sora psykoterapeut ges titelskydd.

Sveriges Socionomers, Personal- & Förvaltningstjänstemäns Riksför­bund välkomnar förslaget om ett straffrättsligt skydd för yrkesbeteck­ningaraa psykolog, psykoterapeut och psykoanalytiker. Förbundet fram­håller att SSR luder flera år verkat för att titeln som psykoterapeut ges ett sterkare skydd.

LO och TCO har avstett från att avge yttrande i ärendet.

52

Innehållsförteckning

Prop. 1992/93:83

Proposition............................................................ 1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ........................ 1

Propositionens lagförslag.......................................... 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 oktober 1992 13

1.    Inledning    ................................................... 13

1.1

EES-anpassningar...................................... 

13

1.2

Skydd för vissa yrkestitlar........................... 

14

1.3

övriga frågor   .......................................... 

15

2.    Allmän raotivering........................................... 

15

2.1  Allraänna utgångspunkter inför EES-anpassningen   ...   15

2.1.1

Tillsyns- och behörighetsregler inora hälso och sjukvården m.ra  

15

2.1.2

Behörighetslagstiftningen avseende veterinärer . .

18

2.2  EES-avtelet............................................ 

19

2.2.1

Bestemmelser om fri rörlighet för personer ....   19

2.2.2

Direktiv ora ömsesidigt erkännande av kompetens­bevis och om harmonisering av författningar

sora rör yrkesutövningen inora hälso- och sjuk­

vården ra.ra............................................ 

20

2.2.3

Direktiv om utbildning för allmänpraktiserande läkare        

23

2.2.4

Det s.k. generella direktivet................. 

23

2.3

EES-regleraas införlivande i svensk rätt   ..... 

25

2.4

Ändringar i behörighetslagen....................... 

26

2.5

Tillsynslagen........................................... 

31

2.6

Kvacksalverilagen..................................... 

32

2.7

Lagen ora behörighet att utöva veterinäryrket ra.m.   . .

33

2.7.1

Behörighet för veterinärer med utbildning som omfattes av EES-avtelet          

..................................................... 

33

2.7.2

Återkallelse av behörighet i vissa fall   .. 

34

2.8  Ikraftträdande och kostnadskonsekvenser..... 

35

3.    Skydd för vissa yrkestitlar................................ 

35

3.1

Gällande svensk rätt    ............................. 

35

3.2

Skydd för yrkestitlama psykolog och psykoterapeut   . .

37

3.3

Konsekvenser i annan lagstiftning................ 

39

3.4

Ekonoiniska konsekvenser.......................... 

39

3.5

Redaktionell ändring i behörighetslagen    ..... 

40

4.

Förskrivningsrätt för distriktssköterskor............... 

40

5.

Upprättede lagförslag...................................... 

41

6.

Specialmotivering   ........................................ 

42

6.1

Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m................. 42

6.2

Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:409) ora förbud i vissa fall mot verksainhet på hälso- och sjuk­vårdens område            45

53

6.3

Förslaget till lag ora ändring i lagen (1980:11) om till-

Prop. 1992/93:83 syn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl............................ 46

6.4

Förslaget till lag om ändring i lagen (1965:61) ora be­hörighet att utöva veterinäryrket ra.ra.................................. 47

6.5

Förslaget till lag om ändring i patientjouraallagen (1985:562)       48

6.6

Förslaget till lag om dels fortsatt giltighet av lagen (1988:23) ora tillämpning av lagen (1981:49) ora be­gränsning av läkeraedelskostnader, m.m. vid viss för­söksverksamhet, dels ändring i sarama lag..... 48

7.

Hemstellan    ................................................ 48

8.

Beslut    ...................................................... 48

Bilaga 1     Departeraentsproraeraorians lagförslag    ... 

49

Bilaga 2     Remissinstanser över departementsproraeraorian    ....

51

Bilaga 3     Socialstyrelsens rapport 1991-01-02 Remissinstanser­

nas synpunkter    ................................................. 

52

54