Regeringens proposition

1995/96:101

De ekonomiska villkoren för det sent byggda

bostadsbeståndet, m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 13 mars 1996

Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

 Jörgen[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen behandlas vissa frågor med anledning av Bostadspolitiska

utredningens delbetänkande 1990-talets bostadsmarknad - en första utvärdering

(SOU 1995:98). Betänkandet tar upp bl.a. de ekonomiska villkoren för

förvaltningen av det sent byggda bostadsbeståndet. Det innehåller också en

första utvärdering av effekterna av 1993 års regler för stöd till

bostadsbyggandet.

 I propositionen föreslås att fastighetsskatt inte skall tas ut för år 1997

såvitt gäller bostäder i hus med värdeår 1991. Det föreslås även att för sådana

nybyggnader av bostäder som påbörjas under år 1996 skall gälla samma villkor i

fråga om kreditgarantier som gäller för den nyproduktion som påbörjades år 1995.

En ordning för att binda kapitalkostnaderna tidigt i byggprocessen redovisas.

 Det föreslås vidare att förutsättningarna för statligt räntestöd ändras i

vissa avseenden, nämligen dels i fråga om konsumentskyddet vid nybyggnad av

småhus, dels i fråga om hyresgästinflytandet vid ombyggnad av hyreshus. Den

senare ändringen föreslås gälla under en begränsad tid, i avvaktan på kommande

förslag om förändringar i hyreslagstiftningen.

 Slutligen anmäls den svenska nationalrapporten till FN:s andra världskonferens

om boende- och bebyggelsefrågor (Habitat II), som hålls i Turkiet i juni 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastig-

 hetsskatt.................................................. 4

3 Ärendet och dess beredning................................. 5

4 Det sent byggda bostadsbeståndet........................... 7

 4.1 Bakgrund............................................ 7

 4.2 Statens fortsatta stöd till det sent byggda bostadsbeståndet

 11

 4.3 Fastighetsskatt för bostäder med värdeår 1991....... 12

5 Utvärdering av 1993 års regler för stödet till bostadsbyggandet 14

6 Den fortsatta tillämpningen av 1993 års stödregler......... 17

 6.1 Allmänna utgångspunkter............................. 17

 6.2 Subventionsandelen i nyproduktionen av bostäder..... 17

 6.3 Kreditgarantins andel av garantiunderlaget.......... 19

 6.4 Möjligheter att binda räntenivån från byggstart..... 20

7 Vissa villkor för statligt räntestöd....................... 22

 7.1 Hyresgästinflytandet vid ombyggnad.................. 22

 7.2 Konsumentskydd vid nybyggnad av småhus.............. 24

8 FN:s andra världskonferens om boende- och bebyggelsefrågor (Habitat

 II)........................................................ 27

Bilaga 1 Förteckning över myndigheter och organisationer som var företrädda

 vid Näringsdepartementets hearing den 20 oktober 1995 över

 Bostadspolitiska utredningens delbetänkande 1990-taletsbostads-

 marknad - en första utvärdering (SOU: 1995:98)

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över förslag till

 regler om hyresgästinflytande vid ombyggnad av statligt subven-

 tionerade hyreshus

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 1996

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1984:1052)om

statlig fastighetsskatt,

 2. godkänner det som regeringen förordar om kreditgarantins andelav

garantiunderlaget (avsnitt 6.3),

 3. godkänner vad regeringen anfört om att ändra förutsättningarnaför statligt

räntestöd såvitt gäller dels hyresgästers inflytande vidombyggnad av hyreshus,

dels konsumentskyddet vid nybyggnadav småhus (avsnitt 7).

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt att

det i övergångsbestämmelserna till lagen (1990:652) om ändring i lagen

(1984:1052) om statlig fastighetsskatt skall införas en ny punkt 6 av följande

lydelse.

 6. I stället för vad som följer av 3 § första stycket skall det vid 1998 års

taxering inte tas ut fastighetsskatt för fastigheter bebyggda med byggnader

vilka innehåller bostäder och har värdeår 1991. Om fastighetsskatt skall

beräknas enligt olika grunder för skilda delar av fastigheten skall 3 § femte

stycket tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

3 Ärendet och dess beredning

Bostadspolitiska utredningen (N 1995:01), som tillsattes i mars 1995, har haft i

uppdrag att i en första etapp av sitt arbete redovisa sina bedömningar av den

långsiktiga fastighetsekonomiska utvecklingen inom det sent byggda beståndet av

bostäder vid fortsatt tillämpning av nu gällande bidrags- och skatteregler. I

uppgiften ingick också att bedöma konsekvenserna för bostadsförsörjningen av de

nya regler för statens stöd till nyproduktion av bostäder som beslutades år 1992

(prop. 1991/92:150, bet. 1991/92:BoU23, rskr. 1991/92:343). Uppdraget svarar i

dessa delar mot den utvärdering av det nya systemet som aviserades i samband med

riksdagens beslut. Utredningen skulle vidare uppskatta hur utgifterna för

räntebidrag utvecklas med dessa regler samt bedöma omfattningen av de åtaganden

som staten kan behöva infria som en följd av förluster på lån till de sent

byggda bostäderna.

 Utredningen har den 11 oktober 1995 överlämnat delbetänkandet 1990-talets

bostadsmarknad - en första utvärdering (SOU 1995:98). I delbetänkandet går

utredningen igenom de ekonomiska villkoren för det sent byggda beståndet ur

såväl de boendes som bostadsföretagens, kreditgivarnas och statens perspektiv.

Betänkandet innehåller även en första utvärdering av 1993 års regler för stöd

till bostadsfinansieringen. Utredningen föreslår i avvaktan på slutbetänkandet

endast vissa begränsade justeringar i gällande bidragsregler med sikte främst på

den bostadsproduktion som påbörjas under år 1996. Härutöver föreslås viss

fortsatt frihet från fastighetsskatt som avser inkomståret 1997.

 Utredningens förslag har den 20 oktober 1995 behandlats vid en hearing med

företrädare för berörda myndigheter och organisationer. En förteckning över de

myndigheter och organisationer som var företrädda vid hearingen bifogas som

bilaga 1. Minnesanteckningar från hearingen har upprättats och finns

tillgängliga i Näringsdepartementet tillsammans med de skrivelser som gavs in i

anslutning till hearingen (dnr N95/2078).

 Utredningen har därefter i en skrivelse den 23 februari 1996 redovisat att den

i överläggningar med kreditinstituten nått fram till en ordning för att på

marknaden binda räntevillkoren tidigt i byggprocessen. Lösningen har tillstyrkts

av utredningens referensgrupp för bostadsfinansieringsfrågor, Svenska

Bankföreningens hypoteksbolagskommitté och berörda byggar- och byggherre-

organisationer.

 I propositionen tas också upp frågan om hyresgästernas inflytande över

ombyggnadsåtgärder som genomförs med statligt stöd. Boverket har på regeringens

uppdrag redovisat förslag om att, i avvaktan på att frågan om

hyresgästinflytande regleras i hyreslagstiftningen, i förutsättningarna för det

statliga stödet för ombyggnad av bostäder återinföra ett skydd för hyresgästerna

mot sådana ombyggnadsåtgärder i hyreshus som inte är motiverade av boendehänsyn.

Inom Näringsdepartementet har upprättats en promemoria i vilken vissa förenk-

lingar föreslås i förhållande till vad Boverket har föreslagit. Promemorian har

remissbehandlats tillsammans med Boverkets förslag. En förteckning över dem som

har avgett yttrande finns i bilaga 2. En sammanställning av remissvaren finns

tillgänglig i Näringsdepartementet (dnr N95/1910).

 I propositionen behandlas vidare frågan om en viss anpassning av villkoren

för det konsumentskydd i form av den s.k. småhusgarantin, som är en

förutsättning för statligt räntestöd vid nybyggnad av egnahem och småhus som

upplåts med bostadsrätt. Frågan aktualiseras av en skrivelse av Boverket den 8

november 1994 och ett beslut av Konkurrensverket den 6 oktober 1995.

 Slutligen redovisas innehållet i den svenska nationalrapporten till FN:s andra

världskonferens om boende- och bebyggelsefrågor (Habitat II), som hålls i

Istanbul i Turkiet i juni 1996. Rapporten har tagits fram av en särskild

förberedelsegrupp, Boplats 96 (dir. 1993:96), med företrädare för bl.a. samtliga

riksdagspartier. Rapporten har antagits av regeringen den 30 november 1995.

Lagrådet

Förslagen gäller bl.a. en ändring av bestämmelserna om fastighetsskatt, ett ämne

som faller inom Lagrådets granskningsområde. Förslaget i denna del är dock

enligt regeringens bedömning av sådan enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande

skulle sakna betydelse.

4 Det sent byggda bostadsbeståndet

4.1 Bakgrund

Bostadsbeståndets utveckling sedan år 1985

Under 10-årsperioden 1985-1994 byggdes i genomsnitt 42 000 bostäder om året.

Antalet färdigställda lägenheter var högst år 1991 med 67 000 lägenheter och

lägst år 1994 med knappt 22 000 lägenheter. Bostadsbyggandet under denna period

svarade i medeltal mot 4,9 bostäder per 1 000 invånare och år. Folkökningen var

samtidigt kraftig. I förhållande till folkökningen motsvarade nytillskottet 0,89

bostäder för varje tillkommande person. Det är lägre än under föregående 10-års-

period.

 Den regionala fördelningen av bostadsbyggandet under perioden var mycket skev.

I storstadsregionerna byggdes 0,56 bostäder för varje nytillkommande invånare. I

kommuner med mindre än 30 000 invånare var motsvarande tal mer än sex gånger så

högt, eller 3,49 bostäder per nytillkommande invånare.

 Andelen hyresbostäder i nyproduktionen ökade under perioden, medan andelen

egnahem minskade. Allt fler nyproducerade småhus uppläts med hyres- eller

bostadsrätt. Bland hyresbostäderna ökade särskilt de privatägda mycket kraftigt.

Antalet färdigställda privatägda hyreslägenheter i storstadsområdena nästan

fördubblades från år 1985 till år 1991. I kommuner med mindre än 30 000 invånare

mer än 12-dubblade de privatägda bostadsföretagen sitt byggande under samma tid.

I hela landet färdigställdes år 1991 cirka 16 000 privatägda hyreslägenheter,

vilket kan jämföras med cirka 5 000 år 1987.

Den fastighetsekonomiska utvecklingen

Boverket, Statens bostadskreditnämnd (BKN) och Sveriges Fastighetsägareförbund

har på uppdrag av utredningen var för sig gjort kalkyler över det beräknade

kassamässiga utfallet av förvaltningen av hyresbostäder som färdigställts under

åren 1985-1993. Kalkylerna avser perioden 1995-2014. Kalkylerna är gjorda

utifrån delvis olika antaganden, men visar alla en likartad utveckling.

Fastigheterna beräknas ge ett negativt betalningsnetto - dvs. de kalkylerade

hyresintäkterna täcker inte kalkylerade driftkostnader, räntor och skatter -

under en följd av år under det inledande skedet av förvaltningen.

 I årgångarna 1985-1987 förefaller påfrestningarna bli förhållandevis måttliga.

För fastigheter färdigställda år 1988 och senare är det kalkylerade

betalningsnettot däremot starkt negativt. Någon egentlig förbättring inträder

inte förrän efter lång tid. Vid en fortlöpande real ökning av hyrorna förbättras

utsikterna för att fastigheterna kommer att kunna bära sina egna kostnader. Även

vid ett sådant antagande är dock problemen mycket allvarliga för hus från

årgångarna 1990 och senare.

 Utredningen understryker att normerade kalkyler av detta slag inte ger några

exakta svar, men att de visar åt vilket håll utvecklingen kan gå. Förhållandena

varierar starkt mellan olika bostadsförvaltare och olika regioner. Problemen är

störst för små privata fastighetsägare och bostadsrättsföreningar som investerat

på orter med vikande befolkningsunderlag och liten efterfrågan på bostäder. Även

ett antal kommunala bostadsföretag som har haft en omfattande nyproduktion på

sådana orter står inför stora svårigheter.

 Bostadsföretag som också har ett stort bestånd av äldre bostäder har

möjligheter att omfördela kostnader mellan fastigheter av olika ålder. Det

gäller såväl privata som kommunala bostadsföretag. Många bostadshus med höga

produktionskostnader finns på orter med en bostadsmarknad där efterfrågan

beräknas öka och där hushållen är beredda att bära högre bostadskostnader än på

andra håll.

 Utredningen framhåller att de bostadsföretag som hamnar i akuta ekonomiska

svårigheter oftast är företag med svag soliditet som med en ringa del eget

kapital köpt eller låtit bygga bostadshus på orter utanför de expanderande

områdena.

 Även om många kommunala bostadsföretag har svårigheter med sina sent byggda

bostäder är endast ett mindre antal av dem - uppskattningsvis några tiotal

företag - allvarligt hotade de närmaste åren. Dessa företag svarar för cirka 5 %

av de kommunala företagens samlade bostadsbestånd. För ett kommunalt företag är

utvägen via en konkurs i praktiken stängd. Det kommer därför an på kommunen i

dess egenskap av ägare att hantera företagets problem. I det stora flertalet

kommunala bostadsföretag kommer emellertid den ekonomiska belastning som följer

av kostnaderna för de sent byggda bostäderna i företagets bestånd att få bäras

av hela hyresgästkollektivet inom företaget.

 De privata hyresbostadsföretag som råkat i betalningssvårigheter har i

förhållandevis stor utsträckning satts i konkurs eller förts över till nya

ägare. Kreditgivarna har i allmänhet varit obenägna att rekonstruera företagen

tillsammans med den ursprunglige ägaren och har, för att medverka, krävt att få

in en mer stabil ägare med högre soliditet. Under åren 1990-1994 försattes nära

2 400 privata fastighetsföretag i konkurs, med kulmen år 1993. Antalet sjönk

något under år 1994. Minskningen har fortsatt under första halvåret 1995.

 Av totalt 16 500 bostadsrättsföreningar med krediter i bostadsinstituten hade

fram till utgången av år 1994 omkring 1 % drabbats av konkurs eller likvidation,

varav mer än hälften under år 1994. Ytterligare inte fullt 1 % hade fram till

samma tidpunkt rekonstruerats med hjälp av kreditgivarna. Antalet rekon-

struktioner har ökat kraftigt under år 1995. Samtidigt har konkurser och

likvidationer minskat påtagligt.

 Egnahemmens ekonomi är helt integrerad med ägarnas. Många olika faktorer kan

därför ligga bakom det enskilda hushållets betalningssvårigheter. I den mån de

hänför sig till fastighetsskulder är de snarare relaterade till omständigheterna

kring och tidpunkten för förvärvet än till husets produktionsår. För högt

skuldsatta hushåll har de sjunkande fastighetsvärdena lett till

inlåsningseffekter, eftersom hushållen trots en försäljning inte blir fria från

sina skulder. Hushåll som inte kan betala - och inte heller bo kvar - kan lösas

från återstående krav först genom en skuldsanering enligt skuldsaneringslagens

(1994:334) bestämmelser eller motsvarande frivilliga överenskommelser. Erfaren-

heterna av lagens första år är att endast 250 av 3 600 avslutade ansökningar

lett till beslut om skuldsanering. Antalet frivilliga överenskommelser om

skuldsanering är okänt.

Rekonstruktioner

En konkurs ger oftast ett sämre ekonomiskt utfall för de inblandade parterna än

en rekonstruktion, där kreditgivarna medverkar genom nedsättning av upplupna

räntor, ändrade ränte- och amorteringsvillkor eller eftergift av delar av

kapitalet. I syfte att främja ett sådant rekonstruktionsarbete har en rad

ändringar gjorts i villkoren för det statliga stödet.

 Vad gäller det äldre beståndet som finansierats med statliga bostadslån

infördes år 1994 regler som innebär att räntebidraget minskar eller bortfaller

om det hus som är belånat med sådana lån säljs exekutivt till ett pris som

medför förlust på bostadslånet, den s.k. kvittningsmodellen. Därmed ökades

institutens intresse för att söka rekonstruktionslösningar framför exekutiv

försäljning. För att underlätta rekonstruktioner i det bestånd som finansierats

med lån med statlig kreditgaranti har vidare villkoren för utbetalning av

ersättning från den statliga kreditgarantin ändrats, så att skadeersättning kan

utbetalas till instituten även för förluster som uppkommer vid rekonstruktioner

utom konkurs.

 För att förenkla förhandlingarna med låntagarna har bostadsinstituten och de

som förvaltar de statligt reglerade bostadslånen börjat byta riskkrediter med

varandra, så att endast en kreditgivare kvarstår som motpart till låntagaren

inför en rekonstruktion.

 Erfarenheterna från rekonstruktionsarbetet är enligt utredningen i huvudsak

goda. Som tidigare nämnts har det i första hand kommit att gälla

bostadsrättsföreningar. Fram till augusti 1995 hade cirka 500 föreningar

rekonstruerats och arbete pågick då med ytterligare drygt 600 rekonstruktioner.

Förluster för staten och kreditgivarna

Statliga bostadslån lämnades t.o.m. år 1991 för en bestämd andel av den av

lånemyndigheten godkända produktionskostnaden. Säkerhet lämnades i form av

panträtt vars läge i förmånsrättshänseende bestämdes av ett pantvärde, som också

beräknades på grundval av produktionskostnaden. Lånen finansierades tidigare

över statsbudgeten och fr.o.m. år 1985 av Statens

Bostadsfinansieringsaktiebolag, SBAB. Från årsskiftet 1991/92 sker all

lånefinansiering av bostadsbyggandet på den allmänna lånemarknaden. Staten

medverkar genom att erbjuda en statlig kreditgaranti för en del av de lån som

behövs för att finansiera huset. Garantigivningen sköts av Statens

bostadskreditnämnd, som inrättades år 1992.

 Kreditgarantin lämnades inledningsvis för ett mot det tidigare statliga

bostadslånet svarande lån hos kreditinstitutet. Det nya bostadsfinansie-

ringssystem som infördes vid ingången av år 1993 ger jämfört med tidigare regler

väsentligt andra förutsättningar för statens risktagande. Statlig kreditgaranti

lämnas numera högst för en andel av ett schablonberäknat garantiunderlag - inte

som tidigare för en andel av produktionskostnaden. Säkerheten för det garan-

terade lånet skall i förmånsrättshänseende sluta direkt an till säkerheten för

de lån som en kreditgivare funnit möjliga att lämna utan annan säkerhet än pant

i fastigheten.

 Högrisklånen inom den stock av bostadslån som finansierats över statsbudgeten

eller som SBAB lämnat efter beslut av statliga lånemyndigheter har den 1 juli

1995 förts över till ett fristående statligt bolag, Venantius AB (prop.

1994/95:219, bet. 1994/95:BoU20, rskr. 1994/95:427). De riskkrediter som har

förts över på Venantius AB uppgår till sammanlagt 21 miljarder kronor.

 De av SBAB finansierade myndighetsbeslutade lånen omfattade drygt 80 miljarder

kronor. Kreditförlusterna på dessa lån uppgick under åren 1993-1994 till cirka

3,2 miljarder kronor. Med utgångspunkt häri uppskattar utredningen förlusterna

inom den lånestock som förts över på Venantius AB till mellan 5 och 7 miljarder

kronor under de kommande tre åren. Riskerna för förluster på de

myndighetsbeslutade lån som SBAB har kvar betraktas som mycket små.

 BKN hade vid utgången av juni 1995 utestående garantier för totalt 23,3

miljarder kronor. Cirka 1,1 miljarder kronor av denna garantivolym hade vid

slutet av augusti aktualiserats som skadeärenden. Nära tre fjärdedelar av

beloppet avser enskilt ägda hyreshus. Nämnden bedömer att förlusterna kan komma

att uppgå till ytterligare 5 miljarder kronor under de närmaste åren. Härav

beräknas 3,4 miljarder kronor komma att avse bostadsrättsföreningar och 1,5

miljarder kronor enskilt ägda hyreshus. Förlusterna för egnahem väntas bli

mycket begränsade. Förlusterna väntas i fråga om alla kategorier av hus nästan

uteslutande gälla den del av lånestocken som består av myndighetsbeslutade lån

enligt tidigare gällande bestämmelser.

 Statens samlade förluster för lån och kreditgarantier till de delar av det

sent byggda beståndet som finansierats enligt tidigare gällande regler kan så-

ledes, enligt det material som utredningen redovisar, komma att uppgå till

mellan 11 och 13 miljarder kronor.

 Bostadsinstitutens sammantagna förlustrisker i fråga om lån till bostäder

bedöms vara väsentligt lägre än statens och kulminera under år 1995. Hur stor

andel av institutens förluster som kan komma att avse det sent byggda beståndet

av bostäder har dock inte kunnat uppskattas.

 Även kommunerna kan komma att få bära förluster för lån till hus som byggts

med statligt stöd. Förutom sitt ägaransvar i de kommunala bostadsföretagen har

kommunerna borgensåtaganden för lån som dessa och andra har tagit upp. Kommunal

borgen finns för cirka 25 miljarder kronor av de lån som förvaltas av SBAB och

Venantius AB. Kommunerna har vidare förlustansvar intill 40 % av statens

förluster på myndighetsprövade lån till egnahem och småhus i bostadsrättsform.

Ett motsvarande förlustansvar gäller också för kreditgarantier för sådana hus

enligt 1992 års garantiregler. Av åtagandena avser 5 miljarder kronor lån hos

SBAB och Venantius AB och 1 miljard kronor lån med statlig kreditgaranti.

4.2 Statens fortsatta stöd till det sent byggda bostadsbeståndet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: De statliga åtgärder som riktar sig till |

| det sent byggda beståndet av bostäder bör syfta till att skapa |

| långsiktigt stabila ekonomiska villkor för detta bostadsbestånd |

| till så låg kostnad som möjligt för boende, fastighetsägare och |

| kreditgivare samt för staten och kommunerna. |

| De betalningsproblem som möter i förvaltningen av enskilda |

| fastigheter kan inte till rimliga kostnader lösas med generella |

| statliga åtgärder. Svårigheter som kan leda till konkurs bör som|

| hittills så långt möjligt hanteras inom ramen för en ekonomisk |

| rekonstruktion som utarbetas efter det enskilda fallets förut- |

| sättningar och i vilken ägare, kreditgivare och borgensmän |

| medverkar. Staten bör i samma egenskaper och som |

| kreditgarantigivare delta aktivt i arbetet med att genomföra |

| sådana rekonstruktioner. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

 Hearingen: Utredningens bedömning mötte inga invändningar.

 Skälen för regeringens bedömning: Många bostadsföretag som byggt bostadshus

främst under åren 1988-1993 har betydande ekonomiska svårigheter. De

utvärderingar som redovisats av utredningen visar dock att dessa bostadsföretag

svarar för en mindre del av alla de bostäder som producerats under denna tid.

 Svårigheterna hänger samman med den starka expansionen av bostadsbyggandet

under dessa år. Ökningen var starkast på orter utanför tillväxtregionerna och

skedde i första hand genom privata fastighetsägare och bostadsrättsföreningar

vid sidan av riksorganisationerna. Höga produktionskostnader, en vikande

efterfrågan, sjunkande inflation och ett fortsatt högt ränteläge har i många

fall ställt dessa fastighetsägare och föreningar inför akuta betalnings-

svårigheter och långsiktiga lönsamhetsproblem.

 Förhållandena varierar starkt mellan olika bostadsförvaltare och olika

regioner. Generella statliga insatser som är tillräckligt omfattande för att

rädda även de mest utsatta företagen skulle bli mycket kostsamma och innebära en

ineffektiv användning av resurserna. De skulle medföra omotiverade

lönsamhetsökningar för de många fastighetsägare som verkar på orter med god

efterfrågan och som - inom ramen för de varierade finansieringsalternativ som

numera står öppna - kunnat ordna finansieringen på sådant sätt att

betalningssvårigheter inte uppstår. Detsamma skulle gälla i fråga om de bostäder

som omsatts i sen tid eller där en rekonstruktion och lånesanering har

genomförts och staten redan gjort insatser genom att ta sin del av

kreditförlusterna.

 Insatser för de bostäder som berörs av allvarliga ekonomiska problem bör

därför huvudsakligen vara selektiva. Regeringen delar utredningens åsikt att den

bästa lösningen för bostadsföretag som har eller snart väntas

få betydande ekonomiska svårigheter är att bostadsföretaget genomgår en

ekonomisk rekonstruktion.

 Erfarenheterna av det rekonstruktionsarbete som nu kommit igång är mycket

positiva. En väsentlig förutsättning för att det arbetet skall kunna drivas

vidare med framgång är att klara besked lämnas om villkoren för det fortsatta

statliga stödet för dessa bostäder. Några nya generella eller för det enskilda

fallet avvägda stödåtgärder bör inte aktualiseras. Inte heller bör särskilda

åtgärder övervägas inom ramen för den löpande beskattningen, utöver den klart

avgränsade justering i fråga om fastighetsskatten för år 1997 som tas upp i

avsnitt 4.3.

 Den grundläggande förutsättningen för att de nuvarande svårigheterna i

förvaltningen av de sent byggda bostäderna skall kunna övervinnas är att den

allmänna återhämtningen i den svenska ekonomin drivs vidare så att

sysselsättningen ökar, hushållens framtidstro återställs och ränteläget

varaktigt sänks. Den förda ekonomiska politiken börjar nu ge resultat.

Förbättringar kan noteras i alla dessa avseenden. Utsikterna för en ekonomisk

återhämtning inom större delen av det sent byggda bostadsbeståndet stärks

fortlöpande.

 4.3 Fastighetsskatt för bostäder med värdeår 1991

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Fastighetsskatt tas för år 1997 inte ut för|

| bostäder i hus med värdeår 1991. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Hearingen: Utredningens förslag mötte inga invändningar.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1984:1052) om statlig

fastighetsskatt är bostäder befriade från fastighetsskatt för de fem kalenderår

som följer efter färdigställandeåret. I lagen anges sålunda att om byggnaden har

ett beräknat värdeår som utgör året före det fastighetstaxeringsår som föregår

inkomsttaxeringsåret utgår ingen fastighetsskatt på bostadsdelen för det

fastighetstaxeringsåret och de fyra följande kalenderåren. För de därpå följande

fem kalenderåren uttas halv fastighetsskatt. Dessa regler gäller byggnader med

värdeår 1991 eller senare.

 I fråga om byggnader med värdeår 1990 eller tidigare gäller särskilda

övergångsbestämmelser. Dessa är olika för hyreshusenheter - varmed avses hus med

fler än två bostäder oavsett upplåtelseform - och småhusenheter, dvs. en- och

tvåbostadshus oavsett upplåtelseform.

 Enligt punkt 5 i övergångsbestämmelserna till lagen (1990:652) om ändring i

lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt är bostäder i hyreshusenheter med

värdeår 1990 helt befriade från fastighetsskatt t.o.m. 1998 års taxering. Vid

1999 och 2000 års taxeringar betalas halv fastighetsskatt, varefter hel

fastighetsskatt utgår fr.o.m. 2001 års taxering.

 För bostäder i småhusenheter med värdeår 1990 eller tidigare betalas, enligt

punkt 4 i samma bestämmelser, vid 1992-1996 års taxeringar halv fastighetsskatt.

Vid taxeringarna fr.o.m. år 1997 utgår full fastighetsskatt.

 En följd av reglernas konstruktion är att vid 1998 års taxering tas för första

gången halv fastighetsskatt ut för hyreshusenheter som innehåller bostäder och

som har värdeår 1991, samtidigt som hyreshusenheter med värdeår 1989 och 1990

ännu är helt skattebefriade.

 De utvärderingar som utredningen har redovisat visar att de ekonomiska

svårigheterna inom det sent byggda beståndet är större för varje tillkommande

årgång. Mot den bakgrunden är det inte rimligt att belasta bostäder i 1991 års

hyreshusenheter med fastighetsskatt tidigare än bostäder i de två föregående

årgångarna. Fastighetsskatt bör därför inte tas ut för dessa bostäder för år

1997. Därmed minskas också kortsiktigt påfrestningarna i förvaltningen av

bostäder av 1991 års årgång, vilket ger ytterligare rådrum för att genomföra

nödvändiga rekonstruktioner.

 Fastighetsskattereglerna är i fråga om årgångarna 1991 och senare lika för

hyreshusenheter och småhusenheter. Förslaget att fastighetsskatt för år 1997

inte skall tas ut för bostäder med värdeår 1991 bör i konsekvens härmed gälla

även i fråga om bostäder i småhusenheter.

 Förslaget innebär att utgifterna minskar med i medeltal 50 kronor per

kvadratmeter och år. För en bostad om 3 rum och kök motsvarar det cirka 300

kronor per månad. Skattebortfallet kan beräknas till sammanlagt 280 miljoner

kronor, varav 180 miljoner kronor avser hyreshusenheter. Åtgärden, som påverkar

skatteutfallet för inkomståret 1997, finansieras inom den ram som efter förslag

i den ekonomisk-politiska propositionen hösten 1994 (prop. 1994/95:25) avsattes

för framtida åtgärder i syfte att reducera företagsskatten.

 Bestämmelsen om fortsatt skattefrihet för år 1997 för bostäder i hus med

värdeår 1991 bör tas in i en ny punkt 6 av övergångsbestämmelserna till lagen

(1990:652) om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt.

5 Utvärdering av 1993 års regler för stödet till bostadsbyggandet

Reglernas syfte

Nu gällande regler för statens stöd för bostadsinvesteringar beslutades av

riksdagen under våren 1992 (prop. 1991/92:150, bet. 1991/92:BoU23, rskr.

1991/92:343). De bygger i allt väsentligt på förslag i betänkandet Avreglerad

bostadsmarknad (SOU 1992:24). Reglerna trädde i kraft den 1 januari 1993 och

gäller i princip projekt som påbörjas under år 1993 eller senare.

 Huvudsyftet bakom 1993 års regler var att successivt minska de statliga

subventionerna till bostadsbyggandet. I grunden är reglerna därför utformade som

en avvecklingsplan för räntebidragen. Ett andra syfte var att fastighetsägare

och boende skulle bli mer räntekänsliga. Effekten av ränteändringar under

bidragstiden skulle därför fördelas mellan staten och bidragsmottagarna, med

stadigt minskande andel för staten. Ett tredje syfte var att avreglera och

förenkla regelverken kring det statliga stödet till bostadsbyggandet.

Bostadsbyggandet skulle härigenom påverkas mindre av villkoren för statliga

bidrag och i stället bli efterfrågestyrt och mer varierat. Ett fjärde syfte var

att skapa en press på produktionskostnaderna, främst genom att införa starkt

schabloniserade regler för beräkning av bidragsunderlaget.

Förändringar i nyproduktionens inriktning

I avsnitt 4.1 har redovisats att antalet färdigställda lägenheter minskat

kraftigt varje år sedan år 1991. Antalet påbörjade lägenheter har minskat ännu

kraftigare. I fråga om de lägenheter som fått beslut om statligt stöd efter det

att de nya reglerna trädde i kraft år 1993 har byggherrarna till en mycket

betydande del kunnat välja att stå kvar vid tidigare stödregler.

Beslutsår Antal lägenheter därav enligt 1993 års regler

 totalt antal antal andel

1991 62 100

1992 37 000

1993 26 000 2 300 9 %

1994 11 500 9 100 79 %

1995 (halvår) 6 000 4 800 80 %

Utredningen redovisar att av de sammanlagt 16 200 lägenheter för vilka stöd fram

till halvårsskiftet 1995 lämnats enligt 1993 års regler ligger två tredjedelar i

flerbostadshus. Generellt har andelen smålägenheter ökat kraftigt i det som

byggs. Ökningen är särskilt markant i fråga om de lägenheter som byggs med 1993

års regler. Av den nyproduktion i flerbostadshus som fick beslut om stöd år 1994

enligt dessa regler bestod 72 % av smålägenheter utan fullständiga kök. För dem

som samma år fick beslut enligt äldre regler var andelen 43 %. Endast 10 % av de

lägenheter i flerbostadshus som fick beslut om stöd enligt de nya reglerna var

större än 2 rum och kök. För dem med stöd enligt äldre regler var andelen högre

än 30 %.

 Det finns flera samverkande orsaker till den höga andelen specialbostäder i de

ärenden som beslutades år 1994. Helt klart är dock att bidragsschablonerna i

1993 års system gynnar små lägenheter med ofullständig utrustning, eftersom

bidragets storlek inte påverkas av de faktiska byggkostnaderna eller av den

valda standarden.

 Utredningen framhåller att den samlade produktionen av konventionella

lägenheter i flerbostadshus år 1994 var så låg i båda systemen att jämförelser

mellan lägenheter producerade enligt de olika regelsystemen blir osäkra. Det är

därför knappast möjligt att av det materialet dra slutsatser om hur de ändrade

reglerna inverkar på bostädernas utformning. Sådana studier pågår nu på grundval

också av 1995 års produktion.

Förändringar i ombyggnadsverksamheten

Statligt stöd enligt de regler som gällde fram till och med år 1992 lämnades för

flertalet ombyggnadsåtgärder samt i stor utsträckning också för reparations- och

underhållsarbeten som samordnades med ombyggnaden. 1993 års regler är mer

restriktiva. Stödet till ombyggnader av småhus slopades helt. I fråga om

flerbostadshus begränsades ombyggnadsstödet till att avse nyinvesteringar som

väsentligt förbättrar sådana grundläggande funktioner som krävs för att huset

skall fungera tillfredsställande för bostadsändamål. Därutöver lämnas stöd bara

för åtgärder som syftar till att vidmakthålla eller förbättra husets

grundläggning eller dess huvudsakliga försörjningssystem för el, uppvärmning,

vatten och avlopp, ventilation och kommunikationer.

 Antalet ombyggnader som genomförs med stöd av räntebidrag har minskat

successivt under perioden 1993-1995 samtidigt med att andelen som följer 1993

års regler har ökat. Parallellt härmed har räntebidragsunderlaget i de enskilda

ärendena minskat. Även i fråga om ombyggnader gäller att underlaget ännu är för

litet för att man skall kunna dra säkra slutsatser om det nya regelsystemets

effekter.

Produktionskostnader och produktivitet

Boverkets statistik över produktionskostnadernas utveckling visar en svagt

fallande kostnad per kvadratmeter, uttryckt i fasta priser, för bostäder med

beslut år 1994 i förhållande till bostäder med beslut år 1992. Kostnadsbilden

påverkas emellertid av sådana faktorer som var i landet byggandet sker, i vilken

omfattning det handlar om nyexploatering eller förtätning, bostädernas storlek

och standard etc. Med vissa undantag har de konventionella bostäder som byggts

med 1993 års regler lägre produktionskostnader per kvadratmeter, trots att de är

mindre än de bostäder som byggts med det äldre regelsystemet. Enligt Boverket

ligger kostnaderna omkring 15 % lägre för bostäderna i det nya regelsystemet.

Utredningen ser detta som indikationer på en stark kostnadspress genom de nya

reglerna, men inte som definitiva belägg för det. Därtill är materialet ännu

allt för litet.

 Byggnadsprisindex, som mäter till sitt innehåll oförändrade produkter, har i

princip legat stilla sedan år 1991 och t.o.m. gått ned något främst vad gäller

de gruppbyggda småhusen.

 Produktiviteten inom bostadsbyggandet har enligt utredningen ökat sedan år

1990 och hade år 1994 i stort sett nått 1985 års nivåer. Det innebär en

förbättring med cirka 15 % för flerbostadshus och cirka 29 % för gruppbyggda

småhus. Jämförelser mellan byggandet inom de båda regelsystemen går inte att

göra med utgångspunkt i tillgänglig statistik.

 Utvecklingen av såväl byggnadspriser som produktivitet är historiskt sett

starkt konjunkturrelaterad. Den starka kopplingen till byggkonjunkturen kan

enligt utredningen i sig vara fullt tillräcklig för att förklara förbättringarna

under perioden 1991-1994.

Utredningens slutsatser av utvärderingen

Utredningen konstaterar att 1993 års regelsystem inte konstruerades för den

allmänna ekonomiska situation som har kommit att gälla under tiden sedan det

infördes. Den förändrade samhällsekonomiska ramen gör det svårt att fastställa

vilka förhållanden på bostadsmarknaden som beror på egenskaper hos

regelsystemet. Den gradvis genomförda avvecklingen av räntebidragen, den delade

ränterisken och pressen på produktionskostnaderna kan antagligen förklara en del

av den kraftiga nedgången av ny- och ombyggnadsaktiviteten. Systemets

konstruktion kan också ha medverkat till de redovisade tendenserna till sänkta

produktionskostnader, ökad produktivitet och minskade lägenhetsstorlekar.

Samtidigt kan man inte bortse från att de allmänna förhållanden som rått i den

svenska ekonomin under de senaste åren i sig är ägnade att framkalla såväl en

minskad byggaktivitet som kostnadsminskningar genom bl.a. ökad produktivitet och

byggandet av mindre och billigare lägenheter.

 Utredningen konstaterar sammanfattningsvis av den nu refererade utvärderingen

att det ännu inte finns säkert underlag för att dra några långtgående slutsatser

om funktionen och effekterna av 1993 års regelsystem. Det gäller enligt utred-

ningen även den centrala frågan om den fastlagda avvecklingsplanen för

räntebidragen är rimligt avvägd i förhållande till situationen på bostads-

marknaden, statsfinansernas utveckling och bredare samhällsekonomiska

överväganden.

6 Den fortsatta tillämpningen av 1993 års stödregler

6.1 Allmänna utgångspunkter

Aktiviteten på byggmarknaden är låg och nyproducerade bostäder betingar höga

kostnader i förhållande till hushållens betalningsförmåga. En konsekvens av den

ekonomiska politik som lagts fast av statsmakterna är samtidigt att statens del

av kostnaderna för boendet fortsatt måste minskas. Situationen understryker

vikten av att de resurser som staten kan avdela till att stödja boendet används

träffsäkert och enligt stabila villkor.

 Detta är utgångspunkten för den bostadspolitiska utredningens arbete.

Utredningen skall enligt sina direktiv föreslå hur stödet till den fortsatta

produktionen av bostäder bör utformas. Förslagen skall avvägas mot bakgrund av

det samhällsekonomiska utrymme som kan avdelas för stöd till boendet och de

bostadsbyggnadsbehov som kan förutses. Större konkurrens och variation i utbudet

av bostadskrediter skall främjas. Stabila stödsystem med neutrala, enkla och

tydliga regler skall eftersträvas. Behovet av subventioner skall hållas nere.

Fördelningen mellan generellt, riktat och behovsprövat stöd skall övervägas.

6.2 Subventionsandelen i nyproduktionen av bostäder

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Gällande regler i fråga om räntebidrag bör|

| nu inte ändras. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen har tagit fasta på långsiktigheten i

utredningsuppdraget. Utredningen - som avser att under hösten 1996 återkomma med

förslag till regler för bostadsfinansieringen som är långsiktigt hållbara och

kan få en bred uppslutning - har därför avstått från att nu föreslå några genom-

gripande förändringar av statens stöd till bostadsbyggandet. Nya kortsiktiga

åtgärder skulle enligt utredningen försvåra en långsiktig lösning.

Bostadsmarknaden skulle ytterligare kompliceras och tilltron till möjligheterna

att uppnå stabila lösningar skulle minska.

 Enligt utredningen bör endast några mindre justeringar av 1993 års regler

göras nu. Utredningen föreslår sålunda att ny- och ombyggnadsprojekt som

påbörjas år 1996 skall få räntebidrag för samma andel av räntekostnaden som de

bostäder som påbörjades under år 1995.

 Hearingen: Utredningens utgångspunkter och förslag tillstyrktes av huvuddelen

av de närvarande. Boverket ifrågasatte kostnadseffektiviteten i den del som

gäller ändrad räntebidragsandel för 1996 års produktion. Sveriges

Fastighetsägareförbunds företrädare förordade att gällande avvecklingsplan följs

i fråga om stödet till 1996 års produktion.

 Bakgrunden till regeringens bedömning: Enligt de subventionsregler som

infördes den 1 januari 1993 (1993 års regelsystem) lämnas räntebidrag för en

bestämd andel av den schablonberäknade räntekostnaden för ny- och ombyggnader av

bostäder.

 Räntebidragsandelen under första året av bidragstiden sänks för varje ny

produktionsårgång. Sänkningen skall göras med 5 procentenheter i fråga om

räntebidrag till bostäder i hyres- och bostadsrättshus och med 7,1

procentenheter i fråga om räntebidrag till egnahem.

 Varje följande år av bidragstiden minskas räntebidragsandelen med 4 procent-

enheter för hyres- och bostadsrättshus och med 5,7 procentenheter för egnahem. I

fråga om hyres- och bostadsrättshus skall nedräkningen avbrytas när

räntebidragsandelen gått ned till 30 %, vilket svarar mot värdet av ränteavdrag

för egnahem.

 Enligt riksdagens beslut (prop. 1994/95:100 bil. 13, bet. 1994/95: BoU13,

rskr. 1994/95:311) skall räntebidrag till nybyggnadsprojekt som påbörjades under

år 1995 första året av bidragstiden lämnas med 52 % av den schablonberäknade

räntekostnaden vid nybyggnad av bostäder i hyres- och bostadsrättshus, med 31,4

% vid nybyggnad av egnahem och med 47 % vid ombyggnad. Till projekt som påbörjas

under år 1996 kommer till följd av samma beslut räntebidrag under första året av

bidragstiden att lämnas med 47 % av räntekostnaden vid nybyggnad av bostäder i

hyres- och bostadsrättshus, med 24,3 % vid nybyggnad av egnahem och med 42 % vid

ombyggnad.

 I syfte att främja tidigareläggning av nyproduktion av bostäder lämnas

härutöver ett investeringsbidrag som svarar mot 10 % av räntebidragsunderlaget

för arbeten som utförs under tiden den 20 april 1995 - den 31 december 1996

(prop. 1994/95:218, bet. 1994/95:BoU21, rskr. 1994/95: 396).

Investeringsbidraget är rambegränsat till för närvarande 1,5 miljarder kronor

(prop. 1995/96:67, bet. 1995/96:BoU2, rskr. 1995/96:31).

 Skälen för regeringens bedömning: Den ekonomiska politik som förts sedan

regeringsskiftet har riktats in på att hejda skulduppbyggnaden och eliminera

underskottet i de offentliga finanserna. En sådan politik är nödvändig för att

öka förtroendet för den svenska ekonomin, få ned räntorna och få igång

tillväxten. Statsfinanserna är nu under kontroll. Statsskulden som andel av BNP

beräknas nu ha stabiliserats och börja minska redan under innevarande år, vilket

är väsentligt tidigare än vad man tidigare kunnat räkna med.

 De positiva effekterna av den förda ekonomiska politiken blir allt mer

påtagliga. Tillväxten och sysselsättningen har ökat. De långa obligations-

räntorna har sedan vändningen i maj 1995 fallit med mer än två procentenheter.

Inflationen är fortsatt låg. Förutsättningarna för att ränteläget skall

stabiliseras på en lägre nivå är därför goda.

 Den tydliga förbättringen av ränteläget och de investeringsstimulanser som har

satts in genom riksdagens beslut i juni 1995 har tillsammans lett till att

planeringen för nya bostadsinvesteringar åter har tagit fart. Beslut om

investeringsbidrag har fram till februari månad meddelats för omkring 22 000 nya

bostäder. Ansökningar om sådant stöd har lämnats in för ytterligare cirka 28 000

bostäder. För varje procentenhet med vilken räntan på bostadslånen sänks minskar

de årliga ränteutgifterna i nyproduktionen med cirka 100 kronor per

kvadratmeter. Nettoräntekostnaden efter subventioner under det första året av

bidragstiden minskar med ungefär hälften av detta belopp. Redan på kort sikt är

därmed kostnadsminskningen till följd av den räntenedgång som inträtt sedan

utredningen utformade sitt förslag större än den avlastning som förutsattes

följa av att subventionsandelen hålls oförändrad mellan åren 1995 och 1996.

 Sedan förslaget lades fram har utredningen själv lämnat ytterligare ett

väsentligt bidrag till den fortsatta stabiliseringen av bostadsbyggandet. I

samarbete med bl.a. kreditinstituten har utredningen kunnat anvisa en väg att -

på det sätt som redovisas under avsnitt 6.4 - redan tidigt i byggprocessen skapa

klarhet om de räntekostnader som kommer att belasta projektet under åren närmast

efter färdigställandet. Därigenom undanröjs en av de främsta osäkerhetsfaktorer

som har hållit tillbaka byggandet av bostäder med stöd enligt 1993 års

stödregler.

 Mot den redovisade bakgrunden finner regeringen att ändringar inte nu bör

göras i fråga om räntebidragsvillkoren för den bostadsproduktion som sker under

tiden fram till det att utredningens slutliga förslag har prövats. I det

sammanhanget blir det naturligt att särskilt överväga hur de bostäder som byggts

med beslut om stöd enligt 1993 års regler fortsättningsvis skall stödjas. Om en

fortsatt tillämpning av 1993 års regler skulle leda till att villkoren för dessa

bostäder blir oförmånligare än vad som kommer att gälla för den efterföljande

produktionen, bör särskilda övergångslösningar övervägas.

 6.3Kreditgarantins andel av garantiunderlaget

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Kreditgaranti får i fråga om bostadsbygg- |

| nadsprojekt som påbörjas under år 1996 lämnas med ett belopp som|

| motsvarar högst 40 % av garantiunderlaget. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Hearingen: Utredningens förslag tillstyrktes.

 Skälen för regeringens förslag: Statlig kreditgaranti för lån till ny- eller

ombyggnad av bostäder får enligt 1993 års regelsystem från början lämnas högst

intill ett belopp som motsvarar 30 % av garantiunderlaget. Riksdagen har

därefter beslutat att kreditgaranti för projekt som påbörjas under åren

1993-1995 får från början avse högst 40 % av garantiunderlaget (prop.

1992/93:76, bet. 1992/93:BoU6, rskr. 1992/93:115).

 Regeringen anser det olämpligt att i nuvarande läge försvåra kredit-

försörjningen till bostadsproduktionen. Den tillfälliga utvidgningen av kredit-

garantins omfattning till att från början avse högst 40 % av garantiunderlaget

bör därför gälla även i fråga om den bostadsproduktion som påbörjas under år

1996.

 Kostnaden för den fortsatt utvidgade kreditgarantin beräknas i sin helhet

komma att täckas av de garantiavgifter som betalas in.

6.4 Möjligheter att binda räntenivån från byggstart

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Bostadspolitiska utredningen har med |

| kreditinstituten konstruerat en finansieringsmodell som medger |

| att byggherren säkrar sina räntekostnader innan en bostads- |

| investering påbörjas. Därmed ges ett väsentligt bidrag till |

| stabiliseringen av det framtida bostadsbyggandet. Modellen |

| bygger helt på existerande instrument på kreditmarknaden. |

| Merkostnader för staten uppkommer inte. Nuvarande sub- |

| ventionsregler behöver heller inte ändras. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens bedömning: En från flera håll - inte minst på

byggherresidan - ofta framhållen förklaring till det låga bostadsbyggandet har

varit osäkerheten om kapitalkostnadsförutsättningarna för projekten. Denna

osäkerhet har tilltagit som en följd av att räntestödet numera lämnas som en

andel av en schablonmässigt beräknad räntekostnad enligt den räntesats

(subventionsränta) som gäller tidigast vid färdigställandet. En väg att öka

möjligheterna att förutse kapitalkostnadskonsekvenserna av ett planerat projekt

skulle vara att medge att det statliga räntebidraget får beräknas efter den

ränta som gäller vid byggstart, om byggherren så önskar. Bostadspolitiska utred-

ningen tog upp problemet i sitt delbetänkande och anmälde att den avsåg att

återkomma med förslag i frågan.

 Utredningen har därefter i skrivelse till regeringen den 23 februari 1996

anmält att den tillsammans med kreditinstituten har utvecklat en finansie-

ringsmodell som gör det möjligt för en byggherre att med instrument som är

etablerade på kreditmarknaden säkra räntevillkoren från valfri tidpunkt,

exempelvis redan vid byggstart. Byggherren kan härigenom få full kontroll över

sina kapitalkostnader i projektet fram till utgången av den räntebindningsperiod

- vanligen fem år - som följer närmast efter färdigställandet.

 Lösningen bygger på det enkla sambandet att en bestämd andel av räntan på hela

kapitalbeloppet är lika med hela räntan på samma andel av kapitalbeloppet.

Instituten kommer att erbjuda låntagarna att dela upp finansieringen i två

delar. Delarna avvägs så att de svarar mot räntebidragets resp. den egna

betalningens andel av ränteflödet.

 Räntebidraget bestäms - på sätt som nu gäller - av räntan vid färdigställandet

eller den senare tidpunkt som den sökande begär. Om låntagaren från samma

tidpunkt binder räntevillkoren för en så stor lånedel som svarar mot

räntebidragets andel av de samlade räntebetalningarna kommer - bortsett från

institutens marginal - räntebidraget att täcka räntebetalningarna i denna del,

oavsett vilken ränta som råder vid tillfället.

 Låntagarens ränterisk begränsar sig därmed i huvudsak till den resterande

lånedelen. Denna ränterisk - som inte påverkas av hur det statliga räntebidraget

utvecklas - kan elimineras genom normala instrument på kreditmarknaden.

Kreditvillkoren för denna del av lånet kan kreditgivaren och låntagaren lägga

fast i ett terminskontrakt redan på ett tidigt skede av projektet. Genom ett

sådant kontrakt förbinder sig kreditgivaren att vid en bestämd framtida tidpunkt

tillhandahålla det överenskomna lånebeloppet till en i avtalet angiven ränta och

bindningstid. Kostnaden för en sådan terminssäkring av en del av finansieringen

svarar i princip mot skillnaden mellan den långa och den korta räntan vid

avtalstillfället.

 Den redovisade modellen har diskuterats med Svenska Bankföreningens hypoteks-

bolagskommitté, SBAB och företrädare för flertalet berörda byggar- och

byggherreorganisationer samt slutligen också med utredningens referensgrupp för

bostadsfinansieringsfrågor. Samtliga dessa har ställt sig bakom

finansieringsmodellen.

7 Vissa villkor för statligt räntestöd

7.1 Hyresgästinflytandet vid ombyggnad

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Hyresgästernas inflytande över ombyggnader |

| som utförs med statligt räntestöd säkras temporärt genom att vill-|

| koren för sådant stöd ändras. |

--------------------------------------------------------------------

 Bakgrunden till regeringens förslag: I riksdagens beslut våren 1994 om

ändringar i hyresförhandlingslagen m.m. (prop. 1993/94:199, bet. 1993/94:BoU21,

rskr. 1993/94:373) ingick att upphäva bostadssaneringslagen och därmed bl.a. de

dittillsvarande lagbestämmelserna om hyresgästinflytande vid ombyggnad av

hyreshus. En hyresgäst gavs i stället ett indirekt skydd mot vissa inte önskade

ombyggnadsåtgärder. Samtidigt avskaffades de särskilda regler om

hyresgästinflytande för rätt till statligt räntebidrag vid ombyggnad av hyreshus

som infördes år 1987.

 De tidigare finansieringsreglerna innebar att det vid ombyggnad av hyreshus

med förhandlingsordning enligt hyresförhandlingslagen var en förutsättning för

statligt stöd att den berörda hyresgästorganisationen fått tillfälle att yttra

sig över ombyggnadens art och omfattning. Reglerna gav hyresgästorganisationen

vissa möjligheter att förhindra stöd, om ombyggnaden inte i skälig omfattning

tog tillvara befintliga kvaliteter i huset.

 Efter regeringsskiftet hösten 1994 beslutade regeringen att tillkalla en

särskild utredare för att se över vissa delar av hyreslagstiftningen. En

huvuduppgift för utredaren är att lämna förslag till regler som innebär att

hyresförhandlingssystemet och hyresgästinflytandet vid upprustning och ombyggnad

får en lämplig utformning. Utredningsarbetet i bl.a. denna del har redovisats

till regeringen den 30 november 1995 i delbetänkandet Ändringar i

hyresförhandlingslagen Hyresgästinflytande vid ombyggnad m.m. (SOU 1995:119).

 I betänkandet föreslås ändringar i hyreslagen som innebär bl.a. att en

hyresvärd måste ha berörda hyresgästers godkännande till vissa ombyggnads-

åtgärder. Om hyresgästen - eller, om det är fråga om åtgärder i gemensamma

utrymmen, en majoritet av hyresgästerna - inte godkänner en åtgärd måste

hyresvärden utverka hyresnämndens tillstånd för att få genomföra den. Vid

hyresnämndens prövning skall tillstånd lämnas om hyresvärden kan visa att han

har ett beaktansvärt intresse av att utföra åtgärden och utförandet inte kan

anses oskäligt mot hyresgästen.

 Utredningens förslag remissbehandlas för närvarande.

 Hyresgästernas Riksförbund begärde i en skrivelse den 21 september 1995 att

regeringen i avvaktan på en ändring av hyreslagen skyndsamt villkorar det

statliga ombyggnadsstödet på ett sådant sätt att hyresgästerna garanteras

möjligheter till inflytande över ombyggnadsåtgärder. Förbundet hänvisar i

skrivelsen till att många fastighetsägare - särskilt i storstadsområdena - nu

forcerar fram ombyggnadsbeslut och därefter säger upp hyresgästerna från deras

hyreskontrakt.

 Regeringen uppdrog den 19 oktober 1995 åt Boverket att skyndsamt utreda

förutsättningarna för att i reglerna för det statliga stödet för ombyggnad

återinföra ett skydd för hyresgästerna mot sådana ombyggnadsåtgärder i hyreshus

som inte är motiverade av boendehänsyn. Boverket redovisade sitt uppdrag den 30

november 1995.

 Enligt Boverket kan ett sådant skydd åstadkommas genom att det görs till en

förutsättning för bidrag att husägaren har gett hyresgästerna tillfälle att

yttra sig över ombyggnadens innehåll och omfattning. Har invändningar förts fram

får bidrag lämnas endast om det finns särskilda skäl. Rätten att framföra

invändningar läggs i förslaget på den enskilde hyresgästen såvitt gäller

åtgärder i den egna lägenheten. I fråga om gemensamma utrymmen tillkommer rätten

i stället den hyresgästorganisation som har avtal om förhandlingsordning för

huset.

 Inom Näringsdepartementet har med utgångspunkt i Boverkets förslag utarbetats

ett förenklat förslag till temporärt ändrade villkor för det statliga ombygg-

nadsstödet. Förslaget avser att säkra att överenskommelser träffas mellan

hyresvärd och hyresgäster om inriktningen av de arbeten för vilka stöd söks.

Hyresgästernas inflytande skall utövas i första hand i förhandlingar mellan

hyresvärden och den eller de hyresgästorganisationer som har förhandlingsordning

för huset.

 Förslagen har remissbehandlats. Remissutfallet är blandat. Flertalet av dem

som yttrat sig föredrar att frågan regleras direkt inom hyreslagstiftningens

ram, förutsatt att det kan ske inom kort.

 Skälen för regeringens förslag: Kritiken mot fastighetsägare för deras

hantering av hyresgäster i samband med ombyggnad av hyreshus har ökat under

senare tid. Det hävdas från allt fler håll att det statliga ombyggnadsstödet

medverkar till onödigt omfattande ombyggnadsåtgärder eller till

ombyggnadsåtgärder som inte är motiverade av boendehänsyn. Regeringen anser att

situationen har utvecklat sig på ett sådant sätt att det finns skäl att som

förutsättning för statligt stöd för ombyggnad av hyreshus åter införa krav som

syftar till att ge hyresgästerna inflytande över ombyggnader som utförs med

sådant stöd, i den mån inflytandet inte är tryggat på annat sätt. Det bör göras

så snart som möjligt och i avvaktan på ändringar i hyreslagstiftningen. Med

statligt stöd för ombyggnad avses här bidrag enligt förordningen (1992:986) om

statlig bostadsbyggnadssubvention.

 En utgångspunkt är att en lämplighetsprövning från bidragsmyndigheternas

sida av de åtgärder som en fastighetsägare vill genomföra bör undvikas så långt

som möjligt. En annan utgångspunkt är att uppgiften att pröva skäligheten i

parternas ställningstaganden till frågor som har sin grund i hyresförhållandet

bör inte ens temporärt läggas på något annat organ än en hyresnämnd eller en

domstol.

 Huvudinriktningen för den temporära ordning som bör gälla som villkor för

statligt räntestöd till dess att hyresgästinflytandet har reglerats inom

hyreslagstiftningens ram bör därför vara att en hyresvärd förhandlar med sin

motpart inom hyresförhandlingssystemet - dvs. med den som har avtal om förhand-

lingsordning - om vilka åtgärder som bör genomföras. Finns ingen sådan förhand-

lingsordning får förhandlingarna föras direkt med hyresgästerna. Det bör då

krävas att majoriteten av dem godkänner åtgärderna. Har flera organisationer

förhandlingsordning för samma hus bör godkännandet inhämtas från den

organisation som företräder de flesta hyresgästerna.

 Det bör således i princip vara en förutsättning för att en ansökan om statligt

räntestöd skall prövas att en sådan överenskommelse föreligger. Som vissa

remissinstanser har framhållit kan det emellertid uppkomma situationer, där

räntestöd måste kunna lämnas, trots att samförstånd inte kunnat uppnås mellan

parterna. Ansökningen kan gälla en åtgärd som hyresvärden har förelagts genom

lag eller med stöd av lag, t.ex. ombyggnad av ett soprum. Det bör ankomma på

regeringen att närmare precisera i vilka fall undantag skall kunna göras från

huvudregeln. En undantagsmöjlighet måste dock utnyttjas restriktivt. Stöd bör

exempelvis inte lämnas, om det visas att det inte är nödvändigt att utföra

åtgärden på det sätt som hyresvärden vill.

 Kravet på godkännande från hyresgästerna bör avse ombyggnader som påbörjas

efter det att de nya bestämmelserna har trätt i kraft. De bör gälla fram till

dess att hyreslagen ändrats i motsvarande avseenden, dock längst till utgången

av juni 1997.

 Vi föreslår att riksdagen godkänner vad regeringen anfört om att i det

nuvarande regelsystemet för det statliga ombyggnadsstödet införa bestämmelser om

hyresgästinflytande vid ombyggnad av hyreshus i huvudsaklig överensstämmelse med

vad som nu har redovisats.

7.2 Konsumentskydd vid nybyggnad av småhus

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Statligt räntestöd för egnahem och småhus som|

| upplåts med bostadsrätt skall kunna lämnas även när kravet på |

| konsumentskydd är tillgodosett på annat sätt än genom den nu- |

| varande s.k. småhusgarantin. |

--------------------------------------------------------------------

 Bakgrunden till regeringens förslag: Riksdagen beslutade hösten 1983 (prop.

1983/84:41, bet. 1983/84:BoU8, rskr. 1983/84:64) att ett villkor för statliga

bostadslån vid nybyggnad av småhus som byggdes för försäljning eller för att

upplåtas med bostadsrätt skulle vara att husägaren tillförsäkrades ett

betryggande konsumentskydd genom en s.k. småhusgaranti. Sedan år 1989 har kravet

på småhusgaranti utvidgats till att gälla alla egnahem. I fråga om egnahem som

utförs på annat sätt än genom total- eller generalentreprenad får garantin

begränsas till sådana arbeten och byggnadsdelar som utförs enligt avtal med

entreprenörer och husleverantörer. Nu gällande bestämmelser finns i förordningen

(1992:986) om statlig bostadsbyggnadssubvention och i förordningen (1991:1933)

om statligt räntebidrag för ny- och ombyggnad av bostäder.

 Konsumentskyddet är utformat enligt följande. Kravet på garanti gäller vid ny-

byggnad av egnahem eller nybyggnad av en- och tvåbostadshus som upplåts med

bostadsrätt. Skyddet skall gälla till förmån för husets ägare. Det skall bestå

av två moment. En produktionsgaranti skall säkra att huset uppförs och

färdigställs i enlighet med vad den som skall uppföra huset har åtagit sig i

avtal. En ansvarsutfästelse skall trygga att sådana väsentliga skador på huset

blir avhjälpta som består i eller är en följd av fel eller brister i

konstruktioner, utförande eller material. Utfästelsen skall täcka skador som

upptäcks och anmäls under tiden från utgången av den garantitid som anges i

köpe- eller entreprenadavtal till dess tio år har gått, räknat från dagen för

slutbesiktningen.

 I samband med de genomgripande förändringar av bostadsstödet som beslutades av

riksdagen år 1992 (prop.1991/92:150 bil. I, bet. 1991/92: FiU30, rskr.

1991/92:350) avskaffades det tidigare gällande stödvillkoret att ett projekt

inte fick påbörjas innan beslut om statligt ekonomiskt stöd lämnats. Ansökan om

statlig bostadsbyggnadssubvention eller om räntebidrag kan enligt gällande

bestämmelser lämnas in till bidragsmyndigheten även efter det att bostadshuset

påbörjats eller färdigställts. Prövningen av om garantier har tecknats i

tillräcklig omfattning för att stöd skall kunna lämnas kommer därmed i vissa

fall att göras först när produktionsgarantin till stor del inte längre har något

syfte - och när eventuella brister i bidragsförutsättningarna i denna del inte

längre kan botas. Boverket har i en skrivelse den 8 november 1994 fäst

regeringens uppmärksamhet på dessa följder av de ändrade förfarandereglerna.

 Småhusgaranti lämnas för närvarande av AB Bostadsgaranti, som sedan år 1984

ägs till lika delar av Byggentreprenörerna och staten. För delar av småhusmark-

naden erbjuds småhusgarantier även av vissa intressentanknutna garantigivare.

 Den småhusgaranti som AB Bostadsgaranti lämnar är försäkrad hos ett

försäkringskonsortium. Konsortiet har nyligen av Konkurrensverket bedömts som

konkurrensbegränsande enligt konkurrenslagen (1993:20).

 För hyreshus och andra bostadsrättshus än dem som omfattas av kravet på en

småhusgaranti skall det finnas en byggfelsförsäkring enligt lagen (1993:320) om

byggfelsförsäkring. Försäkringen skall täcka kostnader för att avhjälpa sådana

fel och skador till följd av fel i byggnaden som upptäcks inom tio år från

färdigställandet. Försäkringen är supplementär i förhållande till entreprenörens

åtaganden inom ramen för entreprenadgarantin.

 Skälen för regeringens förslag: Verksamheten med småhusgarantin har pågått

under lång tid och måste sägas ha fungerat i huvudsak väl som konsumentskydd.

Eftersom en ansökan om statligt räntestöd numera kan göras även efter det att

bostadshuset påbörjats eller färdigställts, kommer bidragsförutsättningarna

ibland att prövas först i ett sent skede av byggprocessen. Det gör det

nödvändigt att bidragsmyndigheten kan anpassa villkoren efter förutsättningarna

i det enskilda ärendet, så att en småhusägare inte utsätts för onödiga

rättsförluster på grund av att han missbedömt vilket konsumentskydd som

myndigheterna kommer att kräva i det enskilda ärendet.

 Produktionsgarantins syfte är i första hand att skydda den enskilde små-

husägaren eller bostadsrättsföreningen mot de merkostnader som kan följa om

huset inte färdigställs på avsett sätt av dennes avtalspart. För statens

åtaganden har produktionsgarantin mindre betydelse, eftersom såväl subventioner

som kreditgarantier börjar löpa tidigast från det byggnaden är färdigställd. Mot

den bakgrunden är det inte rimligt att brister i det konsumentskydd som avsåg

att säkra färdigställandet av arbeten som vid beslutstidpunkten redan är utförda

skall föra med sig att konsumenten mister rätten till statligt stöd under

driftskedet.

 Det krav som fortsättningsvis bör gälla som villkor för beslut om statligt

räntestöd för egnahem och bostadsrättssmåhus är att det finns ett till-

fredsställande konsumentskydd för framtiden, dvs. för tiden efter det att beslut

om räntestöd har meddelats. En småhusgaranti av nuvarande omfattning uppfyller

självfallet detta krav. Men även ett skydd som i huvudsak svarar mot vad som

täcks av den nuvarande byggfelsförsäkringen eller av ansvarsutfästelsen inom

småhusgarantin kan i vissa fall uppfylla kravet. En förutsättning för det är

dock att även de åtaganden som återstår inom ramen för pågående och planerade

entreprenadarbeten är säkrade på ett tillfredsställande sätt.

 Även en garanti för färdigställandet har givetvis stort värde för den som

bygger sig ett hus. Det finns emellertid inte skäl att ställa ett ovillkorligt

krav att den skall vara utformad på nuvarande sätt. Också andra former av

garantier som avser att trygga byggherrens möjligheter att fullfölja projektet

har börjat utvecklas. Det bör inte heller ovillkorligen krävas att garantin har

tecknats innan projektet påbörjades, om kravet i ett enskilt fall blir till en

nackdel för sökanden. Huvudsaken är att projektet har genomförts på ett sådant

sätt att en garantigivare är beredd att erbjuda det avsedda skyddet för den tid

som återstår av entreprenörens eller leverantörens åtaganden. I sammanhanget kan

erinras om att det i plan- och bygglagen (1987:10) numera ställs krav på att en

kontrollplan skall upprättas före byggstart och fastställas av byggnadsnämnden.

Med stöd av intyg som avser olika steg i den kontroll som planen föreskriver

eller av slutbevis som byggnadsnämnden utfärdar kan byggherren visa hur bygg-

processen har genomförts i de delar som kontrollplanen tar upp.

 Förslaget innebär således att prövningen av om förutsättningarna för statligt

räntestöd är uppfyllda i denna del skall riktas in på kvaliteten i det framtida

konsumentskyddet, inte på formerna för det. Det bör ankomma på

bidragsmyndigheten att i varje särskilt fall bedöma om ett konsumentskydd som

ges i annan form än den nuvarande småhusgarantin kan anses tillfredsställa de

krav som även fortsättningsvis gäller som villkor för sådan subvention. Som

nämnts ovan skall därvid utgångspunkten vara att återstående entreprenadarbeten

skall vara säkrade på ett tillfredsställande sätt och att det finns ett

ekonomiskt tryggat skydd rörande fel och skador som upptäcks inom tio år från

färdigställandet.

 Riksdagen bör godkänna vad regeringen anfört om att genomföra förändringar i

de villkor som gäller konsumentskydd vid nybyggnad av egnahem och bostadsrätts-

småhus i huvudsak på det sätt som nu redovisats.

 Den dåvarande regeringen utlovade i prop. 1992/93:121 om lagen om byggfels-

försäkring en utvärdering av lagen när tillräcklig erfarenhet har vunnits av

verksamheten. Denna uppföljning kommer att påbörjas inom kort. I detta

uppföljningsarbete kommer även erfarenheterna av konsumentskyddet för småhus att

belysas. Regeringen avser att därefter återkomma till riksdagen i frågan.

8 FN:s andra världskonferens om boende- och bebyggelsefrågor (Habitat II)

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Riksdagen bör informeras om utgångs- |

| punkterna för Sveriges arbete vid FN:s andra världskonferens om |

| boende- och bebyggelsefrågor, Habitat II, som hålls i Istanbul i|

| Turkiet i juni 1996. |

--------------------------------------------------------------------

 Det svenska förberedelsearbetet inför FN:s andra världskonferens om boende-

och bebyggelsefrågor, Habitat II, har skett genom en särskild grupp, Boplats 96

(dir. 1993:96), där bl.a. samtliga riksdagspartier är företrädda. Gruppens

förslag till svensk nationalrapport, "Shaping Sustainable Homes in an Urbanizing

World", antogs av regeringen den 30 november 1995. Rapporten redovisar svenska

erfarenheter och lyfter fram prioriterade frågor när det gäller att utveckla

boende och bebyggelse samt forma hållbara städer och boplatser i Sverige. Vidare

anges frågor som särskilt bör uppmärksammas i internationellt samarbete och

bistånd. De prioriteringar och ställningstaganden som redovisas i rapporten

utgör utgångspunkter för Sveriges arbete vid Habitat II.

Svenska erfarenheter

De kvantitativa målen för svensk bostadspolitik är i huvudsak framgångsrikt

förverkligade. Den allmänna bostadsbristen tillhör det förgångna. Knappast några

hushåll är trångbodda och endast en procent av bostäderna är inte fullt moderna.

 Många byggnader och många delar av den byggda miljön behöver emellertid

anpassas bättre till ekonomiska, sociala, kulturella och miljömässiga krav.

Fordringarna på en hälsosam bostadsmiljö och friska hus är i hög grad

berättigade. Kraven på kretsloppsanpassning skärps, inte minst när det gäller

flödet av byggmaterial och byggkomponenter.

 Genom ändringar i plan- och bygglagen har mål för en hållbar utveckling förts

in i svensk planlagstiftning. Lagändringarna stryker under behovet att finna

hållbara mönster för markanvändningen.

 Prioriteringarna när det gäller boende, byggande och planering måste rymmas

inom gällande ekonomiska ramar och samtidigt vara förenliga med de långsiktiga

kraven på en hållbar utveckling. Fordringarna från ett framväxande

mångkulturellt samhälle måste särskilt uppmärksammas.

 Rapporten pekar ut uppgifter som behöver hanteras på kort och medellång sikt

för att garantera rimliga boendeförhållanden för alla och lägga grunden för en

hållbar utveckling av den byggda miljön, nämligen

- utveckla en allmän social bostadspolitik efter nya förutsättningar,

- anpassa byggnader och byggda miljöer till kretsloppssamhällets kravoch

kraven på sund inomhusmiljö och god tillgänglighet för alla,

- skapa bättre levnadsvillkor i utsatta bostadsområden,

- förbättra integrationen av invandrare i landets olika delar,

- konsolidera kommunernas kapacitet och handlingsutrymme,

- förstärka olika orters attraktionskraft för människor ochföretag,

- ge markanvändningsmönster som främjar en kretsloppsanpassning,

- utveckla den lokala demokratin.

Särskilda frågor inför Habitat II

Boendefrågan och urbaniseringsprocessen rymmer ekonomiska, sociala, kulturella

och miljömässiga utmaningar av globala dimensioner. Det är varje regerings

ansvar att i sitt land skapa så gynnsamma förutsättningar som möjligt för

rimliga boendeförhållanden och en hållbar utveckling av städer och boplatser.

Som ett led i den svenska utrikespolitiken med inriktning på fred, säkerhet och

demokrati, bör Sverige spela en aktiv roll i internationellt samarbete på

Habitat-området. Insatser med sikte på hållbar utveckling i städer och boplatser

bör särskilt gälla åtgärder som gynnar de sämst ställda, förbättrar den urbana

miljön och miljön i stort, gynnar uthållig ekonomisk tillväxt samt främjar en

demokratisk och decentraliserad förvaltning.

 Den svenska nationalrapporten lyfter mot denna bakgrund särskilt fram

följande:

- Rätten till ett hem behöver få internationellt erkännande. Ett förslag till

internationella standardregler om tryggat bostadsinnehav och besittningsskydd

har presenterats av Sverige som grund för mer omfattande åtaganden från

regeringarna vid Habitat II.

- Tak över huvudet och tillgång till dricksvatten och rimliga sanitära

förhållanden är en nödvändighet för mänsklig utveckling. Utvecklingsbistånd bör

i ökad omfattning uppmärksamma livsvillkoren för fattiga människor i städerna.

- Aktiv medverkan av både kvinnor och män och av gamla och unga är nödvändig i

allt förändringsarbete, inte minst i fråga om lokala projekt som siktar på att

förbättra levnadsförhållandena i utsatta områden.

- Skydd av vattentillgångarna, rening av avloppsvatten, hushållning med

spillvatten och avfall, minskad energianvändning i byggnader, effektivare

transporter etc. är exempel på nyckelområden där ändamålsenlig teknologi som

svarar mot lokala behov behöver stimuleras och utvecklas.

- Växande städer måste finna vägar att hantera utvecklingen på sätt som tar

tillvara och förstärker stadsmiljöns goda egenskaper från hållbarhetssynpunkt

och som motverkar slöseri med naturresurserna och oåterkalleliga skador på

miljön.

- Öppna, lyhörda, tillförlitliga, rättvisa och effektiva former måste garanteras

för förvaltningen av samhällen, städer och stadsregioner. Regeringarna bör enas

om åtgärder för att förstärka den lokala nivåns förmåga till framsynt

förvaltning i demokratiska former.

- För att finna vägarna till hållbar utveckling bör arbetet med lokala Agenda 21

fullföljas över hela världen till år 2000. Åtagandena bör omfatta även Habitat-

konferensens teman om rimliga boendeförhållanden för alla och om hållbar

utveckling av den byggda miljön.

Förteckning över myndigheter och organisationer som var företrädda vid

Näringsdepartementets hearing den 20 oktober 1995 över Bostadspolitiska

utredningens delbetänkande 1990-talets bostadsmarknad - en första utvärdering

(SOU:1995:98)

Boverket, Statens bostadskreditnämnd, Riksskatteverket, Svenska Kommunförbundet,

Svenska Bankföreningen, Venantius AB, Byggentreprenörerna, Sveriges

Trähusfabrikers Riksförbund, HSB:s Riksförbund, Sveriges Allmännyttiga

Bostadsföretag SABO, Sveriges Fastighetsägareförbund, Sveriges

Bostadsrättsföreningars Centralorganisation SBC, Arkitekt- och

Ingenjörsföretagen, Svenska Byggnadsarbetareförbundet, Svenska Byggingenjörers

Riksförbund, Svenska Träindustriarbetareförbundet

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över förslag till regler om

hyresgästinflytande vid ombyggnad av statligt subventionerade hyreshus

Svea hovrätt, Hyresnämnden i Stockholm, Länsstyrelsen i Stockholms län,

Länsstyrelsen i Halllands län, Länsstyrelsen i Västmanlands län, Sveriges

Fastighetsägareförbund, Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag SABO,

Hyresgästernas Riksförbund, Svenska Kommunförbundet, HSB:s Riksförbund,

Riksbyggen, Svenska Byggnadsarbetareförbundet, Byggentreprenörerna och Boverket.

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 1996

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hedborg,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser avsnitt 4.3 och statsrådet
[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser propositionens övriga delar

Regeringen beslutar proposition 1995/96:101 De ekonomiska villkoren för det sent

byggda bostadsbeståndet, m.m.