Regeringens proposition

Prästers tystnadsplikt

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 13 mars 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kulturdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar av kyrkolagens (1992:300)

bestämmelser om prästers tystnadsplikt. Förslaget innebär en precisering

av vad som omfattas av tystnadsplikten genom att begreppet själa-

vårdande samtal byts ut mot enskild själavård. Vidare innebär förslaget

att kretsen som omfattas av tystnadsplikten utvidgas genom att

tystnadsplikten skall omfatta alla som är behöriga att utöva det kyrkliga

ämbetet som präst i Svenska kyrkan och inte endast dem som i Svenska

kyrkans ordning vigts till det kyrkliga ämbetet som präst.

Följdändringar föreslås i rättegångsbalken och i sekretesslagen

(1980:100).

Förslaget bygger på en skrivelse från 1996 års kyrkomöte.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1997.

Innehållsförteckning

Porpositionens huvudsakliga innehåll 1

1 Beslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i kyrkolagen (1992:300) 4

2.2 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken 5

2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 6

3 Ärendet och dess beredning 7

4 Bakgrund 7

4.1 Nuvarande ordning 7

4.2 Brister i nuvarande ordning 8

5 Tystnadspliktens omfattning 9

6 Kretsen av präster som omfattas av tystnadsplikten 11

7 Anpassning av annan lagstiftning 12

8 Ikraftträdande 13

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser 14

Bilaga 2 Kyrkomötets lagförslag 15

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 18

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 21

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 1997 22

1 Beslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i kyrkolagen (1992:300),

2. lag om ändring i rättegångsbalken,

3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i kyrkolagen (1992:300)

Härigenom föreskrivs att 36 kap. 1 § kyrkolagen (1992:300) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

36 kap.

1 §

Den som i Svenska kyrkans

ordning har vigts till det

kyrkliga ämbetet som präst har

tystnadsplikt i fråga om

uppgifter som han eller hon har

erfarit under bikt eller

själavårdande samtal.

Den som är eller har varit

behörig att utöva det kyrkliga

ämbetet som präst i Svenska

kyrkan har tystnadsplikt i fråga

om uppgifter som han eller hon

därvid har erfarit under bikt eller

enskild själavård.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

2.2 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 36 kap. 5 § rättegångsbalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

36 kap.

5 §1

Den som till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekretesslagen

(1980:100) eller någon bestämmelse, till vilken hänvisas i något av dessa

lagrum, inte får lämna en uppgift får inte höras som vittne om denna utan

tillstånd från den myndighet i vars verksamhet uppgiften har inhämtats.

Advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykolo-

ger, psykoterapeuter, familjerådgivare enligt socialtjänstlagen (1980:620)

och deras biträden får höras som vittnen om något som i denna deras

yrkesutövning anförtrotts dem eller som de i samband därmed erfarit,

endast om det är medgivet i lag eller den, till vars förmån tystnadsplikten

gäller, samtycker till det. Den som till följd av 9 kap. 4 § sekretesslagen

inte får lämna uppgifter som avses där får höras som vittne om dem

endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån sekretessen

gäller samtycker till det.

Rättegångsombud, biträden eller försvarare får höras som vittnen om

vad som anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten

medger det.

Utan hinder av vad som sägs i andra eller tredje stycket är andra än

försvarare skyldiga att vittna mål angående brott, för vilket inte är

föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år.

Om tystnadsplikt för den som

i Svenska kyrkans ordning har

vigts till det kyrkliga ämbetet

som präst finns föreskrifter i 36

kap. kyrkolagen (1992:300).

Den som inom något annat

trossamfund än Svenska kyrkan

är präst eller den som i sådant

samfund intar motsvarande

ställning får inte höras som

vittne om något som han eller

hon har erfarit under bikt eller

själavårdande samtal.

Om tystnadsplikt för den som

är eller har varit behörig att

utöva det kyrkliga ämbetet som

präst i Svenska kyrkan finns

föreskrifter i 36 kap. kyrkolagen

(1992:300). Den som inom

något annat trossamfund än

Svenska kyrkan är präst eller

den som i sådant samfund intar

motsvarande ställning får inte

höras som vittne om något som

han eller hon har erfarit under

bikt eller enskild själavård.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen får höras som vittne om

förhållanden som tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i

nämnda paragrafer.

Om någon enligt vad som sägs i denna paragraf inte får höras som

vittne om ett visst förhållande, får vittnesförhör inte heller äga rum med

den som under tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997. I fråga om uppgift som

anförtrotts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 11 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

1 kap.

11 §2

I fråga om tystnadsplikt

angående uppgift som under bikt

eller själavårdande samtal

anförtrotts den som i Svenska

kyrkans ordning har vigts till det

kyrkliga ämbetet som präst

gäller i stället för

bestämmelserna i denna lag vad

som är särskilt föreskrivet.

I fråga om tystnadsplikt

angående uppgift som under bikt

eller enskild själavård anför-

trotts den som är eller har varit

behörig att utöva det kyrkliga

ämbetet som präst i Svenska

kyrkan gäller i stället för

bestämmelserna i denna lag vad

som är särskilt föreskrivet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997. I fråga om uppgift som

anförtrotts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

3 Ärendet och dess beredning

Efter framställning av 1994 års kyrkomöte (1KL 1994:2, kskr. 1994:10)

tillsatte Svenska kyrkans centralstyrelse den 17 oktober 1994 en

utredning om vissa frågor rörande tystnadsplikt för präster.

Utredningen överlämnade i juni 1995 betänkandet Prästens

tystnadsplikt (Svenska kyrkans utredningar 1995:4) till centralstyrelsen.

Betänkandet remitterades av centralstyrelsen till ett antal myndigheter

och kyrkliga organisationer. En förteckning över remissinstanserna finns

i bilaga 1. En sammanställning av remissvaren redovisas i Svenska

kyrkans centralstyrelses skrivelse till 1996 års kyrkomöte, CsSkr 1996:4

Prästens tystnadsplikt.

I en skrivelse i frågan till 1996 års kyrkomöte föreslog centralstyrelsen

att kyrkomötet hos regeringen skulle begära vissa ändringar av

bestämmelserna om prästers tystnadsplikt (CsSkr 1996:4). Kyrkomötet

har i en skrivelse till regeringen anmält att man beslutat i enlighet med

centralstyrelsens förslag (2KL1996:2, kskr. 1996:1). Kyrkomötets

lagförslag finns i bilaga 2.

Lagrådet

Regeringens beslutade den 27 februari 1997 att inhämta Lagrådets

yttrande över de förslag som finns i bilaga 3.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 4.

4 Bakgrund

4.1 Nuvarande ordning

Regler om prästers tystnadsplikt fanns redan i 1686 års kyrkolag. I lagen

föreskrevs tystnadsplikt om vad som uppenbarats vid hemligt skriftermål,

vilket definierades som den enskildes bekännelse inför präst för att få ...

råd och tröst utav den heliga skrift.

Lagens bestämmelser om tystnadsplikt gällde endast för hemligt

skriftermål, dvs. bikt. För sådant som framkommit vid själavårdande

samtal i övrigt följde av prästämbetet att prästen inte fick röja detta. När

den nya regeringsformen trädde i kraft den 1 januari 1975 blev

tystnadsplikt på sådan grund inte längre möjlig. Av 2 kap. 12 § och 8

kap. 3 § regeringsformen följer att uttryckligt lagstöd krävs för att

tystnadsplikt skall föreligga.

Efter initiativ av 1975 års kyrkomöte antog riksdagen lagen (1979:926)

om tystnadsplikt för präst inom Svenska kyrkan (prop. 1979/80:20, bet.

1979/80:KU7, rskr. 1979/80:4). Lagen trädde i kraft den 1 januari 1981.

Den innebar att tystnadsplikt gällde för vad som erfarits under enskilt

skriftermål eller under själavårdande samtal i övrigt för den som var

prästvigd i Svenska kyrkan oavsett om han eller hon innehade prästtjänst

eller inte. Lagen upphävdes i samband med införandet av den nya

kyrkolagen (1992:300) då bestämmelserna i sak oförändrade överfördes

till kyrkolagen. Enligt 36 kap. 1 § kyrkolagen gäller tystnadsplikt för den

som i Svenska kyrkans ordning har vigts till det kyrkliga ämbetet som

präst i fråga om uppgifter som han eller hon har erfarit under bikt eller

själavårdande samtal.

Denna tystnadsplikt för präster anses vara absolut. Det innebär att det

inte kan göras något undantag från den beroende på om men eller skada

skulle uppstå i det enskilda fallet om en uppgift röjs. Den som samtalat

med prästen kan inte heller lösa denne från tystnadsplikten (jfr

Justitieombudsmannens beslut 1993-06-16).

Kyrkolagens regler om tystnadsplikt omfattar alla präster som vigts till

den kyrkliga ämbetet i Svenska kyrkans ordning, oavsett om de innehar

en offentlig tjänst som präst eller inte.

Av 36 kap. 5 § rättegångsbalken följer att prästens tystnadsplikt har

ovillkorligt företräde framför vittnesplikten. Den genombryts inte heller

av det s.k. meddelarskyddet i 16 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100).

Även för präster i andra trossamfund gäller enligt 36 kap. 5 §

rättegångsbalken förbud mot att vittna om uppgifter de erhållit vid bikt

eller själavårdande samtal.

Diakon- eller diakonissvigda omfattas inte av kyrkolagens regler om

tystnadsplikt. Om dessa är offentligt anställda gäller i stället de

bestämmelser i 7 kap. 33 § sekretesslagen som reglerar sekretessen inom

den församlingsvårdande verksamheten. Även för en präst som är

offentligt anställd gäller bestämmelser i sekretesslagen för uppgifter som

prästen får kännedom om i församlingsvårdande verksamhet eller

personalsocial verksamhet under former som inte är hänförliga till bikt

eller själavårdande samtal (7 kap. 11 och 33 §§ sekretesslagen). Den

sekretess som gäller enligt dessa bestämmelser kan under vissa

omständigheter brytas.

I 14 kap. sekretesslagen finns bestämmelser om begränsning av de

bestämmelser om sekretess som annars skulle gälla enligt lagen. Bl.a. får

sekretessbelagda uppgifter under särskilt angivna förutsättningar lämnas

ut till vissa myndigheter. Enskild till vars förmån sekretessen gäller får

efterge den. Den som är misstänkt för brott får lämna ut sekretessbelagd

uppgift om det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt.

Bestämmelserna om tystnadsplikt för uppgifter som lämnas under bikt

och själavårdande samtal är enligt 1 kap. 11 § undantagna från

sekretesslagens tillämpningsområde. De nämnda begränsningarna gäller

alltså inte för prästernas tystnadsplikt enligt kyrkolagen.

4.2 Brister i nuvarande ordning

Den utredning som Svenska kyrkans centralstyrelse tillsatte på begäran

av 1994 års kyrkomöte konstaterade att det finns följande praktiska

tillämpningsproblem förknippande med prästens tystnadsplikt (Svenska

kyrkans utredningar 1995:4).

Uttrycket själavårdande samtal ger upphov till en rad avgränsnings-

problem. Ett sådant problem är att det begränsar den enskilda själavården

på ett sätt som inte stämmer med kyrkans själavårdstradition. Osäkerhet

uppstår t.ex. om vad som gäller när själavården sker genom brevväxling.

Ett annat är att uttrycket själavårdande samtal så allmänt hållet att är

svårt att dra en gräns mot andra samtal. Enligt ett vanligt språkbruk bör

allt som prästen gör i sitt arbete ha själavårdande inriktning och alla

samtal skulle därmed kunna kallas själavårdande.

Ett exempel på att gränsen mellan det vanliga och det själavårdande

samtalet kan bli flytande är det slag av samtal som vanligen sker inför

vigslar och begravningar. I sådana sammanhang kan samtalet omärkligt

glida in på personliga själavårdande frågor med anledning av den

förestående förrättningen. Det blir då svårt att bedöma vilka sekretess-

regler som gäller för samtalet eller delar av det.

Det blir alltmer vanligt att domkapitlet förklarar präster som inte vigts

i Svenska kyrkans ordning behöriga att utöva det kyrkliga ämbetet som

präst i Svenska kyrkan. Det medför att det inom samma församling kan

finnas präster för vilka det gäller olika bestämmelser om tystnadsplikt.

Varken för den präst som behörigförklarats av domkapitlet eller för de

enskilda personer som i förtroende vänder sig till Svenska kyrkans

präster kan denna ordning anses tillfredsställande.

1996 års kyrkomöte har mot denna bakgrund hos regeringen begärt

lagändringar beträffande dels gränsdragningen mellan själavårdande

samtal och vanliga samtal, dels kretsen av präster som omfattas av

tystnadsplikten.

5 Tystnadspliktens omfattning

Regeringens förslag: Tystnadsplikten skall omfatta uppgifter som en

präst har fått under bikt eller enskild själavård.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser tillstyrker

det av utredningen lämnade förslaget. Domkapitlet i Växjö föreslår dock

att den absoluta tystnadsplikten endast skall avse bikten.

1996 års kyrkomöte: Kyrkomötets förslag överensstämmer med

regeringens.

Skälen för regeringens förslag: Prästers tystnadsplikt i fråga om vad

som avhandlats under bikt har i grunden en teologisk motivering och har

lång hävd i svensk rätt. Den har ansetts vara absolut. Tystnadsplikt för

själavårdande samtal vid sidan om bikten infördes som tidigare nämnts år

1981.

Det finns inte nu anledning att överväga att inskränka tystnadsplikten

till att endast avse bikt.

Lagrådet har påpekat att frågan om tystnadsplikten är absolut har varit

föremål för olika uppfattningar. Regeringen anser dock att övervägande

skäl talar för att tystnadsplikten är absolut (se Fitger Rättegångsbalken II

s. 36:23 f.).

Med hänsyn till de stränga krav som den absoluta tystnadsplikten

ställer på prästen är det angeläget att gränserna för denna klarläggs.

Tystnadsplikten innebär även en inskränkning av den yttrandefrihet och

informationsfrihet som varje medborgare enligt grundlagen är

tillförsäkrad. Enligt regeringsformen får en sådan begränsning inte gå

utöver det ändamål som har föranlett den och ej heller gå så långt att den

utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen (2 kap. 12 § regeringsformen).

Vad som utgör bikt är väl definierat i kyrkliga föreskrifter. Det har inte

framkommit några problem att i praktisk tillämpning avgöra när en

biktsituation föreligger. Begreppet själavårdande samtal är mera oprecist

och saknar en entydig definition. Vid behandlingen i kyrkomötet i

samband med att begreppet infördes i lagstiftningen uttalade

kyrkolagsutskottet att begreppet själavårdande samtal är vagt men avser

att täcka alla upplysningar som en präst erhåller vid samtal med enskilda

under sådana omständigheter, att tystnad kan anses ha förutsatts av den

som kommit i kontakt med prästen (KL 1979:1).

Begreppet själavårdande samtal har givit upphov till flera

avgränsningsproblem. Det har införts relativt sent och stämmer inte

överens med Svenska kyrkans själavårdstradition. En närmast enhällig

uppfattning hos remissinstanserna är att begreppet enskild själavård

skulle innebära en klargörande precisering. Det kan noteras att den

föreslagna ändringen har stöd även i det yttrande som avgivits

gemensamt av Katolska biskopsämbetet, Samarbetsnämnden för

statsbidrag till trossamfund och Sveriges frikyrkosamråd.

Med enskild själavård avses i första hand själavårdande samtal som

sker under avskildhet i ett personligt möte mellan en präst och en

konfident (eller flera konfidenter med ett gemensamt problem). Det

behöver dock inte vara fråga om ett samtal. Även brevväxling mellan en

präst och en konfident som avser konfidentens liv och tro är att betrakta

som enskild själavård.

Regeringen delar bedömningen att begreppet enskild själavård skulle

innebära en precisering av tystnadspliktens omfattning. Mellan enskild

och allmän själavård kan man dra tydliga gränser. Om begreppet införs

bör det kunna skapa ökad klarhet när samtalet med en präst sker inom

ramen för ett arbetslag, t.ex. inom sjukvården eller i samband med

telefonjourverksamhet. Det borde också kunna bidra till att det blir

naturligt att samtalets karaktär och tystnadspliktens omfattning klargörs

mellan prästen och den enskilde innan samtalet inleds. Till detta kommer

att begreppet enskild själavård är starkt förankrat i kyrkans eget

språkbruk. Mot denna bakgrund anser regeringen att förslaget bör

genomföras.

Även begreppet enskild själavård kommer att leda till

avgränsningsproblem. Dessa bör dock kunna begränsas genom

information och utbildning för präster och motsvarande i andra

trossamfund rörande tystnadspliktens innebörd och omfattning.

6 Kretsen av präster som omfattas av

 tystnadsplikten

Regeringens förslag: Tystnadsplikten skall gälla den som är eller har

varit behörig att utöva det kyrkliga ämbetet som präst i Svenska

kyrkan.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig i frågan

tillstyrker förslaget att knyta tystnadsplikten till behörigheten att utöva

det kyrkliga ämbetet som präst i Svenska kyrkan.

1996 års kyrkomöte: Kyrkomötets förslag överensstämmer med

regeringens.

Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen i 36 kap. 1 §

kyrkolagen innebär att tystnadsplikten endast avser de präster inom

Svenska kyrkan som har prästvigts i Svenska kyrkans ordning. Präster

som prästvigts enligt någon annan kyrkas ordning och som genom

särskilt beslut av ett domkapitel förklarats behöriga att utöva det kyrkliga

ämbetet som präst i Svenska kyrkan omfattas inte av kyrkolagens

bestämmelser om tystnadsplikt. Det föreligger inte några skillnader

mellan den som prästvigts i Svenska kyrkans ordning och den som

behörighetsförklarats av ett domkapitel när det gäller att utöva

prästämbetet i övrigt.

Vem som är behörig framgår av föreskifter som kyrkomötet - med stöd

av 29 kap. 12 § kyrkolagen - utfärdat om behörighet att utöva det

kyrkliga ämbetet som präst (SKFS 1989:8, ändrad senast 1994:15). Av

föreskrifterna framgår att behörig är dels den som i Svenska kyrkans

ordning har vigts till präst, dels den som av domkapitlet på vissa i

författningen angivna grunder förklarats behörig. I en särskild förordning

(SKFS 1992:12) regleras bl.a. under vilka förutsättningar någon kan

skiljas från rätten att utöva det kyrkliga ämbetet som präst eller för viss

tid förklaras obehörig att utöva detta.

Den gällande begränsningen av tystnadsplikten till dem som är

prästvigda i Svenska kyrkans ordning infördes genom lagen om

tystnadsplikt för präst inom Svenska kyrkan. Tystnadsplikten knöts till

prästvigningen i stället för till andra tänkbara faktorer såsom att prästen

hade ställning som offentlig funktionär eller att samtalet skedde inom

ramen för utövandet av en tjänst, vilket betraktades som sämre lösningar.

Enligt utredningen finns det numera ett stort antal präster i Svenska

kyrkan som inte är prästvigda i denna kyrkas ordning. Det rör sig främst

om präster som prästvigts i andra nordiska länder och präster från

samarbetskyrkor. Ökat ekumeniskt samarbete gör att det finns anledning

att anta att antalet sådana präster kommer att öka. För dessa präster gäller

i sekretesshänseende de mindre stränga reglerna i 7 kap. 33 §

sekretesslagen om sekretess i Svenska kyrkans församlingsvårdande

verksamhet. Det innebär att uppgifter som kommit till prästens

kännedom i sådan verksamhet under vissa förhållanden måste lämnas ut

till annan myndighet.

Det är inte tillfredsställande att personer som i förtroende vänder sig

till präster i Svenska kyrkan inte kan vara säkra på vilka sekretessregler

som gäller för de uppgifter de lämnar till prästen. Samma regler bör i

detta hänseende gälla för alla präster som är verksamma inom Svenska

kyrkan. Tystnadsplikten bör därför inte knytas till prästvigningen utan till

behörigheten att utöva det kyrkliga ämbetet som präst.

Tystnadsplikten avses inte gälla uppgifter som lämnats under tid när

någon inte varit behörig att utöva prästämbetet. Däremot skall

tystnadsplikten vara livslång för de uppgifter som en präst fått del av

under bikt eller enskild själavård under tid då han eller hon var behörig.

7 Anpassning av annan lagstiftning

Regeringens förslag: I 36 kap. 5 § rättegångsbalken och i 1 kap. 11 §

sekretesslagen (1980:100) görs konsekvensändringar till följd av

förslaget om ändringar i kyrkolagen.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av flertalet remissinstanser.

Svea hovrätt anser att regleringen i rättegångsbalken är oklar. Justitie-

kanslern menar att bestämmelsen i rättegångsbalken bör analyseras

närmare. Vidare ifrågasätter Svea hovrätt och Kyrkomötets besvärs-

nämnd om tystnadsplikten alltid skall vara absolut.

1996 års kyrkomöte: Kyrkomötets förslag överensstämmer med

regeringens.

Skälen för regeringens förslag: Till följd av ändringen i 36 kap. 1 §

kyrkolagen bör motsvarande ändringar göras i 36 kap. 5 § femte stycket

rättegångsbalken och 1 kap. 11 § sekretesslagen (1980:100).

Flera remissinstanser har berört frågan om det inte bör finnas möjlighet

att i särskilda fall låta en präst vittna om sådant som omfattas av

tystnadsplikten. De har efterlyst en närmare analys av frågan.

Den utredning som de nu föreslagna ändringarna i kyrkolagen och

rättegångsbalken grundar sig på har inte behandlat frågan om eventuella

undantag från vittnesförbudet i 36 kap. 5 § rättegångsbalken. Det saknas

därför underlag för att i detta sammanhang överväga begränsningar av

den absoluta tystnadsplikten. I samband med att Svenska kyrkan år 2000

får ändrade relationer till staten får behovet av en utredning av denna

fråga övervägas närmare.

Regeringen har också i proposition 1996/97:xx Ändringar i

socialtjänstlagen föreslagit ändringar i 36 kap. 5 § rättegångsbalken. Det

förslaget avser en annan del av bestämmelsen än den som nu är aktuell

och föreslås träda i kraft den 1 januari 1998.

8 Ikraftträdande

Regeringens förslag: Bestämmelserna skall träda i kraft den 1 juli

1997 och skall inte tillämpas retroaktivt.

De föreslagna bestämmelserna bör inte tillämpas retroaktivt. I stället

bör de nu gällande bestämmelserna tillämpas i fråga om uppgifter som

anförtrotts före det att de nya bestämmelserna träder i kraft.

För präster som inte tidigare har omfattats av tystnadsplikt berör de

nya bestämmelserna således inte uppgifter som de mottagit före lagens

ikraftträdande. De uppgifterna omfattas alltså inte av den absoluta

tystnadsplikten. För övriga präster innebär de föreslagna bestämmelserna

inte heller någon ändring av tystnadspliktens omfattning i fråga om

uppgifter som de mottagit innan det att bestämmelserna trätt i kraft.

 De föreslagna bestämmelserna bör träda i kraft den 1 juli 1997.

Förteckning över remissinstanser på promemorian

Prästens tystnadsplikt (Svenska kyrkans utredningar

1995:4)

Följande instanser har inkommit med yttrande över promemorian.

Ansvarsnämnden för biskopar

Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen (EFS)

Juridiska fakultetsstyrelsen i[REDACTED_EFTERNAMN]

Justitieombudsmannen

Justitiekanslern

Kammarrätten i Jönköping

Kyrkomötets besvärsnämnd

S:t Lukasstiftelsen

Svea hovrätt

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

Katolska biskopsämbetet

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund

Svenska kyrkans pastoralinstitut i[REDACTED_EFTERNAMN]

Svenska kyrkans pastoralinstitut i Uppsala

Svenska kyrkans personalförbund

Sveriges Frikyrkosamråd

Teologiska fakultetsnämnden i Uppsala

Samtliga domkapitel

Hovkonsistorium

Stiftsstyrelserna i Uppsala, Linköpings, Strängnäs, Västerås, Karlstads,

Härnösands och Visby stift

Svenska kyrkans församlingsnämnd

Svenska kyrkans utbildningsnämnd

Kyrkomötets lagförslag

Förslag till lag om ändring i kyrkolagen (1992:300)

36 kap. Tystnadsplikt

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

1 §

Den som i Svenska kyrkans

ordning har vigts till det kyrk-

liga ämbetet som präst har tyst-

nadsplikt i fråga om uppgifter

som han eller hon har erfarit

under bikt eller själavårdande

samtal.

Den som är behörig att utöva

det kyrkliga ämbetet som präst i

Svenska kyrkan har tystnadsplikt

i fråga om uppgifter som han

eller hon har erfarit under bikt

eller enskild själavård.

Detsamma gäller den som

har varit behörig att utöva det

kyrkliga ämbetet som präst i

Svenska kyrkan i fråga om

uppgifter som han eller hon har

erfarit under bikt eller enskild

själavård under tid om som

denna behörighet varit gällande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

36 kap. Om vittne

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

5 §

Den som till följd av 2 kap. 1

eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekre-

tesslagen (1980:100) eller någon

bestämmelse, till vilken hän-

visas i något av dessa lagrum,

inte får lämna en uppgift får inte

höras som vittne om denna utan

tillstånd från den myndighet i

vars verksamhet uppgiften har

inhämtats.

Advokater, läkare, tandläkare,

barnmorskor, sjuksköterskor,

psykologer, psykoterapeuter,

kuratorer vid familjerådgiv-

ningsbyråer som drivs av

kommuner, landsting, försam-

lingar eller kyrkliga samfällig-

heter och deras biträden får

höras som vittnen om något som

i denna deras yrkesutövning

anförtrotts dem eller som de i

samband därmed erfarit, endast

om det är medgivet i lag eller

den, till vars förmån tystnads-

plikten gäller, samtycker till det.

Den som till följd av 9 kap. 4 §

sekretesslagen inte får lämna

uppgifter som avses där får

höras som vittne om dem endast

om det är medgivet i lag eller

den till vars förmån sekretessen

gäller samtycker till det.

Rättegångsombud, biträden

eller försvarare får höras som

vittnen om vad som anförtrotts

dem för uppdragets fullgörande

endast om parten medger det.

Utan hinder av vad som sägs i

andra eller tredje stycket är

andra än försvarare skyldiga att

vittna mål angående brott, för

Nuvarande lydelse

vilket inte är föreskrivet

lindrigare straff än fängelse i två

år.

Om tystnadsplikt för den som

i Svenska kyrkans ordning har

vigts till det kyrkliga ämbetet

som präst finns föreskrifter i 36

kap. kyrkolagen (1992:300).

Den som inom något annat

trossamfund än Svenska kyrkan

är präst eller den som i sådant

samfund intar motsvarande

ställning får inte höras som

vittne om något som han eller

hon har erfarit under bikt eller

själavårdande samtal

Den som har tystnadsplikt

enligt 3 kap. 3 § tryckfrihets-

förordningen eller 2 kap. 3 §

yttrandefrihetsgrundlagen får

höras som vittne om förhållan-

den som tystnadsplikten avser

endast i den mån det föreskrivs i

nämnda paragrafer.

Om någon enligt vad som

sägs i denna paragraf inte får

höras som vittne om ett visst

förhållande, får vittnesförhör

inte heller äga rum med den som

under tystnadsplikt biträtt med

tolkning eller översättning.

Den som till följd av 2 kap. 1

eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekre-

tesslagen (1980:100) eller någon

bestämmelse, till vilken hän-

visas i något av dessa lagrum,

inte får lämna en uppgift får inte

höras som vittne om denna utan

tillstånd från den myndighet i

vars verksamhet uppgiften har

inhämtats.

Advokater, läkare, tandläkare,

barnmorskor, sjuksköterskor,

psykologer, psykoterapeuter,

kuratorer vid familjerådgiv-

ningsbyråer som drivs av

kommuner, landsting, försam-

lingar eller kyrkliga samfällig-

heter och deras biträden får

höras som vittnen om något som

i denna deras yrkesutövning

anförtrotts dem eller som de i

samband därmed erfarit, endast

om det är medgivet i lag eller

den, till vars förmån tystnads-

plikten gäller, samtycker till det.

Den som till följd av 9 kap. 4 §

sekretesslagen inte får lämna

uppgifter som avses där får

höras som vittne om dem endast

om det är medgivet i lag eller

den till vars förmån sekretessen

gäller samtycker till det.

Rättegångsombud, biträden

eller försvarare får höras som

vittnen om vad som anförtrotts

dem för uppdragets fullgörande

endast om parten medger det.

Utan hinder av vad som sägs i

andra eller tredje stycket är

andra än försvarare skyldiga att

vittna mål angående brott, för

Föreslagen lydelse

vilket inte är föreskrivet

lindrigare straff än fängelse i två

år.

Om tystnadsplikt för den som

är behörig att utöva det kyrkliga

ämbetet som präst i Svenska

kyrkan finns föreskrifter i 36

kap. kyrkolagen (1992:300).

Den som inom något annat

trossamfund än Svenska kyrkan

är präst eller den som i sådant

samfund intar motsvarande

ställning får inte höras som

vittne om något som han eller

hon har erfarit under bikt eller

enskild själavård.

Den som har tystnadsplikt

enligt 3 kap. 3 § tryckfrihets-

förordningen eller 2 kap. 3 §

yttrandefrihetsgrundlagen får

höras som vittne om förhållan-

den som tystnadsplikten avser

endast i den mån det föreskrivs i

nämnda paragrafer.

Om någon enligt vad som

sägs i denna paragraf inte får

höras som vittne om ett visst

förhållande, får vittnesförhör

inte heller äga rum med den som

under tystnadsplikt biträtt med

tolkning eller översättning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

Lagrådsremissens lagförslag

1. Förslag till lag om ändring i kyrkolagen (1992:300)

Härigenom föreskrivs att 36 kap. 1 § kyrkolagen (1992:300) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

36 kap.

1 §

Den som i Svenska kyrkans

ordning har vigts till det

kyrkliga ämbetet som präst har

tystnadsplikt i fråga om

uppgifter som han eller hon har

erfarit under bikt eller

själavårdande samtal.

Den som är eller har varit

behörig att utöva det kyrkliga

ämbetet som präst i Svenska

kyrkan har tystnadsplikt i fråga

om uppgifter som han eller hon

därvid har erfarit under bikt eller

enskild själavård.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

2. Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 36 kap. 5 § rättegångsbalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

36 kap.

5 §1

Den som till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekretesslagen

(1980:100) eller någon bestämmelse, till vilken hänvisas i något av dessa

lagrum, inte får lämna en uppgift får inte höras som vittne om denna utan

tillstånd från den myndighet i vars verksamhet uppgiften har inhämtats.

Advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor,

psykologer, psykoterapeuter, familjerådgivare enligt socialtjänstlagen

(1980:620) och deras biträden får höras som vittnen om något som i

denna deras yrkesutövning anförtrotts dem eller som de i samband

därmed erfarit, endast om det är medgivet i lag eller den, till vars förmån

tystnadsplikten gäller, samtycker till det. Den som till följd av 9 kap. 4 §

sekretesslagen inte får lämna uppgifter som avses där får höras som

vittne om dem endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån

sekretessen gäller samtycker till det.

Rättegångsombud, biträden eller försvarare får höras som vittnen om

vad som anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten

medger det.

Utan hinder av vad som sägs i andra eller tredje stycket är andra än

försvarare skyldiga att vittna mål angående brott, för vilket inte är

föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år.

Om tystnadsplikt för den som

i Svenska kyrkans ordning har

vigts till det kyrkliga ämbetet

som präst finns föreskrifter i 36

kap. kyrkolagen (1992:300).

Den som inom något annat

trossamfund än Svenska kyrkan

är präst eller den som i sådant

samfund intar motsvarande

ställning får inte höras som

vittne om något som han eller

hon har erfarit under bikt eller

själavårdande samtal.

Om tystnadsplikt för den som

är eller har varit behörig att

utöva det kyrkliga ämbetet som

präst i Svenska kyrkan finns

föreskrifter i 36 kap. kyrkolagen

(1992:300). Den som inom

något annat trossamfund än

Svenska kyrkan är präst eller

den som i sådant samfund intar

motsvarande ställning får inte

höras som vittne om något som

han eller hon har erfarit under

bikt eller enskild själavård.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen får höras som vittne om

förhållanden som tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i

nämnda paragrafer.

Om någon enligt vad som sägs i denna paragraf inte får höras som

vittne om ett visst förhållande, får vittnesförhör inte heller äga rum med

den som under tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997. I fråga om uppgift som

anförtrotts före ikraftträdandet gäller 5 § i sin äldre lydelse.

3. Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 11 § sekretesslagen (1980:100)1 skall

ha följande lydelse.

1 kap.

11 §2

I fråga om tystnadsplikt

angående uppgift som under bikt

eller själavårdande samtal

anförtrotts den som i Svenska

kyrkans ordning har vigts till det

kyrkliga ämbetet som präst

gäller i stället för

bestämmelserna i denna lag vad

som är särskilt föreskrivet.

I fråga om tystnadsplikt

angående uppgift som under bikt

eller enskild själavård

anförtrotts den som är eller har

varit behörig att utöva det

kyrkliga ämbetet som präst i

Svenska kyrkan gäller i stället

för bestämmelserna i denna lag

vad som är särskilt föreskrivet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997. I fråga om uppgift som

anförtrotts före ikraftträdandet gäller 11 § i sin äldre lydelse.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-03-03

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet

Johan Munck, regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 27 februari 1997 (Kulturdepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i kyrkolagen (1992:300),

2. lag om ändring i rättegångsbalken,

3. lag om ändring i sekrertesslagen (1980:100).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Knut[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

I lagrådsremissen görs olika uttalanden som får anses ha innebörden att

tystnadsplikten är absolut (avsnitt 5 och 7). Lagrådet vill därför påpeka

att frågan varit föremål för olika uppfattningar. I remissyttrande över

betänkandet Prästens tystnadsplikt (Svenska kyrkans utredningar 1995:4)

ifrågasatte t.ex. Svea hovrätt om tystnadsplikten alltid skall vara absolut.

Jfr Svensk juristtidning 1993 s. 680-690 och SKU 1995:4 s. 14-26.

Kulturdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 1997

Närvarande: statministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1996/97:97 Prästers tystnadsplikt.

 Senaste lydelse 1992:300.

1 Senaste lydelse 1996:142.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1993:1298.

 Senaste lydelse 1992:300.

1 Senaste lydelse 1996:142.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1993:1298.

 Prop. 1996/97:97

14

1

Prop. 1996/97:97

 Bilaga 1

Prop.1996/97:97

 Bilaga 2

20

 Prop. 1996/97:97

 Bilaga 2

22

Prop.1996/97:97

 Bilaga 3

 Prop. 1996/97:97

 Bilaga 3

 Prop. 1996/97:97

 Bilaga 4

 Prop. 1996/97:97