Regeringens proposition

1996/97:1

Internationellt bistånd

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 september 1996

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Verksamheten under utgiftsområdet.......................... 4

 Regeringens politik . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. . . 4

3 A. Internationellt utvecklingssamarbete.................... 15

 Mål och prioriteringar . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. . . 17

4 A 1. Biståndsverksamhet.................................... 22

 4.1 A 1.1. Multilateralt bistånd........................ 22

 4.1.1 Det multilaterala systemet i förändring....... 25

 4.1.2 FN:s ekonomiska och sociala verksamhet........ 34

 4.1.3 Multilaterala utvecklingsbanker............... 36

 4.1.4 Övrigt multilateralt samarbete................ 41

 4.2 EU:s gemensamma utvecklingssamarbete................ 45

 4.3 A 1.2. Bilateralt utvecklingssamarbete.............. 48

 4.3.1 Afrika........................................ 52

 4.3.2 Asien......................................... 60

 4.3.3 Latinamerika.................................. 66

 4.3.4 Europa........................................ 69

 4.3.5 Det bilaterala utvecklingssamarbetets verksamhetsgrenar

 72

 4.4 A 1.3. Övrigt....................................... 87

5 A 2. Biståndsförvaltning................................... 88

 5.1 A 2.1. Styrelsen för internationellt utvecklingsarbete (Sida)

 88

 5.2 A 2.2. Nordiska Afrikainstitutet (NAI).............. 90

6 B. Samarbete med Central- och Östeuropa.................... 93

 Samarbetets huvudområden . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

94

 Europeiska unionens samarbete med Öst- och

 Centraleuropa . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. . . 103

 Regionalt samarbete . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. 105

 Multilateralt samarbete . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. . . 108

7 B 1. Samarbete med Central- och Östeuropa.................112

8 B 2. Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för

 finansiellt stöd och exportkreditgarantier.................116

9 Förkortningslista . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. . . . 120

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. fastställer biståndsramen för internationellt utvecklingssamarbete till 0,7

% av BNI,

2. bemyndigar regeringen att göra de utfästelser och åtaganden som förordas

nedan under A 1.1. Multilateralt bistånd, avsnittet Multilaterala

utvecklingsbanker, Bedömning av verksamheten respektive avsnittet Övrigt

multilateralt samarbete, Multilaterala miljöinsatser och under A 1.2. Bilateralt

utvecklingssamarbete, avsnittet Medelstilldelning och anslagsstruktur,

3. bemyndigar regeringen att till andra verksamheter inom utgiftsområde 7

omfördela 90 000 000 kronor som under anslaget C 4. Bidrag till EG:s gemensamma

bistånd för budgetåret 1995/96 anvisats för det svenska bidraget till EUF,

4. bemyndigar regeringen att ikläda staten betalningsansvar i form av

statsgarantier för finansiellt stöd till länder i Central- och Östeuropa enligt

vad som förordas under avnsitt B 2. Avsättning för förlustrisker vad avser

garantier för finansiellt stöd och exportkreditgarantier, avsnittet regeringens

överväganden,

5. bemyndigar regeringen att under budgetåret 1997 få göra utfästelser för

insatser i Central- och Östeuropa intill ett belopp om högst 810 800 000

miljoner kronor utöver anvisade medel för budgetår 1997,

6. för budgetåret 1997 anvisar anslagen under utgiftsområde 7 Internationellt

bistånd enligt följande uppställning:

TABELL A

2 Verksamheten under utgiftsområdet

Under utgiftsområdet finansieras verksamheterna A. Internationellt

utvecklingssamarbete samt B. Samarbete med Central- och Östeuropa.

Internationellt utvecklingssamarbete

Det överordnade målet för Sveriges internationella utvecklingssamarbetete är att

höja de fattiga folkens levnadsnivå. De av riksdagen fastlagda biståndspolitiska

målen är att bidra till resurstillväxt, ekonomisk och politisk självständighet,

ekonomisk och social utjämning, demokratisk samhällsutveckling, en framsynt

hushållning med naturresurser och omsorg om miljön samt jämställdhet mellan

kvinnor och män.

Samarbete med Central- och Östeuropa

De övergripande målsättningarna för samarbetet med Central- och Östeuropa är att

främja en säkerhetsgemenskap, fördjupa demokratins kultur, stödja en socialt

hållbar ekonomisk omvandling samt stödja en miljömässigt hållbar utveckling.

Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområde 7 framgår av följande sammanställning

(miljoner kronor):

TABELL 1

Ramen för utgiftsområdet är i förhållande till regeringens proposition

1995/96:150 uppjusterad med 76,2 miljoner kronor för 1997. Detta beror på att

biståndsramen, som beräknas som 0,7 % av BNI, omräknats då BNI-prognosen 1997

uppräknats.

Regeringens politik

Sveriges internationella utvecklingssamarbete

Regeringen ser biståndet som ett oumbärligt instrument att främja global

säkerhet och solidaritet. Det är i Sveriges intresse att det internationella

utvecklingssamarbetet förstärks. Biståndsfinansierade insatser kan vara

avgörande för att säkra fred, åstadkomma demokrati, bistå människor i nöd och på

olika sätt främja en globalt hållbar utveckling. Utifrån det övergripande målet

att höja de fattiga folkens levnadsnivå har Sverige över åren utvecklat metoder

att ge ett effektivt bistånd, såväl bilateralt genom Sida och enskilda

organisationer som genom ett aktivt multilateralt arbete. Därigenom har Sverige

blivit en uppskattad partner till dem vars egen uppgift det är att utkräva sin

rätt, befria sig från fattigdom och ta makt över sin framtid.

 Samtidigt som Sverige under en period sänker sin biståndsnivå till 0,7 % av

BNI - i syfte att sanera statsfinanserna - är det klart att Sverige också

framgent kommer att vara en stor och kvalitativt ledande biståndsgivare.

Enprocentmålet ligger fast och skall uppnås så snart de statsfinansiella

förutsättningarna föreligger.

 Regeringen annonserade i budgetpropositionen 1994/95 sin avsikt att stärka

fattigdomsinriktningen och långsiktigheten i utvecklingssamarbetet, liksom

möjligheterna att bistå i avgörande samhällsomvandlingar mot fred, demokrati och

en socialt hållbar ekonomisk utveckling. Ambitionen fullföljs i denna

proposition. Propositionens huvudsakliga förslag återfinns i slutet av denna

inledning.

 Bistånd ser idag annorlunda ut än vad många föreställer sig. Fortfarande går

svenska pengar till att t.ex. borra en brunn i en fattig afrikansk by. Men innan

brunnen borras har ansträngningar gjorts att säkerställa att insatsen är

effektiv i globalt, nationellt och lokalt perspektiv.

 På det lokala planet måste säkerställas inte bara att brunnen kan finansieras

och underhållas, och att vattenresurser inte överutnyttjas, utan också att

brunnen hänger ihop med byns och familjernas andra behov, t.ex. förebyggande

hälsovård och bevattning av grönsaks- eller exportgrödeodlingar. Kvinnors

beslutsrätt och arbetssituation är av erfarenhet centrala. Svenska

biståndsinsatser försöker idag bygga på bybornas ansvar.

 På det nationella planet har en dialog mellan mottagarland, givare,

Världsbanken och FN förhoppningsvis lett till en hållbar ekonomisk politik och

en bra givarsamordning. Det kan ge småbönder högre inkomster som möjliggör för

dem att ta ett lån för att bygga och underhålla brunnen. Det lånet kan i sin tur

vara finansierat genom svenskt betalningsbalansstöd eller svenska bidrag till

Världsbankens IDA-lån.

 På det globala planet måste säkerställas att det finns goda normer för

färskvattenanvändning. Vatten är en ändlig resurs på jorden. Genom en starkare

ställning för folkrätten och ett närmare samarbete mellan de mellanstatliga,

enskilda och vetenskapliga organisationer som arbetar med vattenfrågor

förbättras utsikterna att länder efterlever normerna. För att främja detta har

Sverige, genom Sida, arbetat med Världsbanken och UNDP för en hållbar global

färskvattenanvändning, "Global Water Partnership". Det lanserades i Stockholm i

augusti 1996. Sida hyser sekretariatet. Om inte sådana ansträngningar lyckas

kommer bondens brunn att sina.

 På så sätt hänger globalt, nationellt och lokalt ihop. Biståndets omvandling

under åren har i grund och botten handlat om att skapa den helheten. Det är

regeringens uppfattning att biståndet idag har bättre metoder än någonsin till

sitt förfogande.

 Ändå står världssamfundet inför ett kritiskt val om huruvida dessa framsteg

skall föras vidare eller ej. En kort tillbakablick belyser biståndets

utveckling. Den bildar bakgrund till de omfattande förändringar som regeringen

genomför och söker genomföra i det internationella utvecklingssamarbetet.

 Tre faser kan urskiljas.

 Biståndets första fas var "u-hjälpen". I slutet av femtiotalet gav sig Sverige

på något nytt: att hjälpa fattiga människor på avlägset belägna platser. Det var

folkrörelserna som drev staten att gemensamt utforma u-hjälpen. Inspirationen

kom inte minst från vår egen upplevelse av orättvisa, vår känsla av solidaritet

och den bevisade möjligheten att ur fattigdom och förtryck skapa demokrati och

välstånd. Avkolonialiseringen och den nya tredje världens ambitioner bildade

bakgrund. I det internationella perspektivet gav Marshallhjälpen, FN och

Världsbanken, och inte minst John Kennedys USA exempel på möjliga

handlingsvägar.

 Sverige grundlade under denna period biståndet. Den av Olof[REDACTED_EFTERNAMN] framtagna

propositionen 1962:100 lade fast principerna: "vidga handeln, lindra nöden,

förmedla kunnande och tillföra kapital". De principerna står sig väl idag.

Mycket av den praktik som då utvecklades har också visat sig hållbart, t.ex.

respekt för mottagarens ansvar, landramar, programbistånd och de enskilda

organisationernas roll. En av de viktigaste svenska biståndssatsningarna, det

trettioåriga stödet till apartheids motståndare, följde ur u-hjälpens politiska

motiv: solidaritet med fattiga och förtryckta.

 De internationella ekonomerna var eniga om att bistånd kan göra nytta. Somliga

förespråkade satsningar på stora jordbruks- och industriprojekt. Tanken var att

en initial kapitalöverföring skulle öka tillväxttakten och med tiden skulle alla

människor få del av den ökade inkomsten. Det var "gap"- och "trickle

down"-teorierna. Andra förespråkade framför allt satsningar på de sociala

sektorerna. Det var "basic needs"-teorin. Trots att uppfattningarna om

utvecklingspolitik ofta gick i olika riktningar under 1960- och 70-talen delade

de flesta synen på staten som utvecklingens motor. En utbredd uppfattning under

denna fas var att u-hjälp - ett projekt - var något relativt enkelt att

tillföra.

 Kalla kriget och kampen mot kolonialismen, med allt vad det innebar även efter

självständighetens vinnande, snedvred den miljö som utvecklingssamarbete hade

att verka i. För flera givarländer var u-hjälpen ett instrument i den tidens

storpolitik, snarare än genuint bistånd. Det fanns grundläggande brister i det

projekttänkande som ofta utmärkte u-hjälpen.

 "Vita elefanter" och "katedraler i öknen" uppstod. Det var projekt som varken

var lokalt eller nationellt förankrade i en hållbar politik. Även Sverige stod

för felsatsningar. Det gav bilder som etsat sig fast i många svenskars

föreställningar om vad u-hjälp innnebar. Efter många projektomformuleringar, nya

satsningar och inhemska reformer kunde t.ex. det dyra pappersbruket Bai Bang

omvandlas till det resultatrika landsbygds- och industriutvecklingsprogrammet i

nordvästra Vietnam där fabriken nu står på egna ben. Endast med uthållighet och

med hjälp av marknadsekonomiska reformer kunde de misslyckade svenska

investeringarna från 1970-talet i dieselvattenpumpar i Tanzania omvandlas till

1990-talets framgångsrika integrerade hälso-, sanitets- och vattenprogram

Hesawa, som gett tusentals människor ett bättre liv.

 Biståndets andra fas utvecklades under 1980-talet som svar på

tillkortakommandena i projekttänkandet. Det möjliggjordes av en ny syn på

utveckling och en stark reformvåg i u-länderna. Bättre metoder utvecklades för

att sätta biståndet i sitt bredare ekonomiska, och senare även politiska,

sammanhang. "Strukturanpassning", "givarsamordning" och "good governance" är

bland de ord som mest kommit till användning. I denna fas, som vi i stor

utsträckning fortfarande befinner oss i, står inte längre projektet i fokus,

utan sammanhanget och helheten i biståndsrelationen.

 Den ekonomiska politik som fördes av många u-länder under 1970-talet

förtryckte marknadskrafterna och visade sig ohållbar. Länderna blev mer sårbara

för en ogynnsam världsekonomi. Skuldkrisen uppstod. En lång debatt följde om

ansvaret för krisen och hur den borde bemötas. Internationella valutafonden och

Världsbanken fick ett väldigt inflytande över såväl nationell politik som

biståndssamordning. Nytt stöd villkorades mot krav på makroekonomisk

stabilisering och en genomgripande liberalisering. Betalningsbalansstöd infördes

och ett brett programtänkande utvecklades i biståndet. Många viktiga reformer

genomfördes. Ändå kan konstateras att få länder har lyckats bryta

biståndsberoendet, skapa tillväxt och minska fattigdomen. Strukturanpassningens

facit är ännu inte skrivet.

 Insikten har vuxit också om hur biståndets effektivitet påverkas av den

politiska miljö i vilken insatserna görs. Frågor om vem som beslutar om och

förvaltar resurserna, både på lokal och nationell nivå, ställs allt tydligare.

Dåligt bistånd ger dåliga incitament att förvalta insatsen väl och kan i värsta

fall bli en del av en samhällets korruption. Bra bistånd bygger på mottagarens

ansvar. På nationellt plan har stöd till en bättre offentlig förvaltning och god

samhällsstyrning nu blivit allt viktigare. På lokalt plan bygger insatserna

alltmer på egeninsatser och marknadsinstrument. Strävan att effektivisera

biståndet genom att sätta det i sin politiska miljö har också bidragit till den

avgörande ökade förståelsen för kvinnors roll och rätt.

 Också i fråga om hela biståndets utformning och effektivitet har respekten för

mänskliga rättigheter och en demokratisk samhällsutveckling således blivit allt

viktigare frågor. Efter många år av stöd till dem som kämpat mot diktatur,

apartheid och förtryck blev förutsättningarna för demokratistöd annorlunda i

början av 1990-talet. Nästan hela Latinamerika hade genomfört val. Öppnare

politiska system vann insteg över hela Afrika. I Sydafrika ledde ANC landet mot

sitt första demokratiska val. Att fördjupa demokratins kultur blev nu en central

uppgift i biståndet.

 Svenskt bistånd har under denna period varit av god internationell kvalitet.

En betydande metodutveckling har ägt rum, ofta på basis av kritiska

utvärderingar. Sverige för en tydlig dialog med mottagarländerna. Bland det

främsta i detta nya bistånd står det nära partnerskapet med FN-systemet och med

Världsbanken. Inte bara har en stor del av svenskt bistånd kanaliserats

multilateralt. Sverige har, på gemensam nordisk bas, verkat och med tiden fått

gehör för prioriteringar och reformer som gått i rätt riktning. Social

utveckling, mottagarlandets ansvar, enskilda organisationers roll och god

offentlig förvaltning är frågor vars avgörande karaktär vunnit brett erkännande.

 Den internationella biståndspraktiken är idag bättre än tidigare. Reformerna

har skapat nya förutsättningar. Världsbanken har spelat en avgörande roll i att

driva fram en bättre internationell biståndssamordning. Bankens tidigare

ensidiga strukturanpassningsbudskap har med tiden ersatts av en betydligt mer

sammansatt politik. Både Världsbankens och FN:s operativa biståndsverksamhet

uppvisar begränsningar och brister. Men det är ingen tvekan om att den ledning

som idag finns för dessa organisationer står för ett gott utvecklings- och

biståndstänkande. Vi vet att bistånd kan göra avgörande och hållbar nytta.

 Strävan att utforma internationellt uvecklingssamarbete i sitt breda

sammanhang har kanske fått sitt främsta uttryck i den serie världskonferenser

som FN organiserat under 1990-talet: 1992 i Rio om miljö, 1993 i Wien om

mänskliga rättigheter, 1994 i Kairo om befolkningsfrågor, sociala toppmötet 1995

i Köpenhamn, 1995 också i Peking om jämställdhet mellan kvinnor och män och 1996

i Istanbul om boendefrågor och städer. Det är ingen tvekan om att den dagordning

och den ansvarsfördelning som utformats av medlemsländerna inom ramen för

FN-systemet utgör ett stort steg framåt. De pekar också mot en avgörande

förändring i biståndets roll.

 Globaliseringen - dvs. att frågor av lokal och nationell karaktär allt oftare

måste ses i ett globalt sammanhang - ställer nu biståndet på tröskeln till en ny

fas. Den väldiga politiska och ekonomiska utvecklingen i det som var tredje

världen visar hur världen kommer att förändras. Trots de stora

inkomstskillnaderna i världen och trots att antalet fattiga fortsätter att öka

ställs länder allt oftare inför frågor av gemensam karaktär. Globaliseringen ger

möjligheter, men upplevs och är för många också ett hot. Globaliseringen måste

styras utifrån universella mänskliga värden. Annars hotar social konflikt. Det

är det perspektiv som anlagts i rapporten "Vårt globala grannskap" av

Kommissionen för globalt samarbete.

 I takt med att det internationella samfundet, genom FN-systemet men också i

andra globala och regionala former, definierar gemensamma uppgifter kommer också

behoven av finansiering att öka. Dessa uppgifter handlar om att bättre kunna

förebygga och lösa konflikter, att ta sig an de komplicerade globala

miljöfrågorna, att hantera ökad migration och att fortsätta att utveckla det

internationella normsystemet och samarbetet på en lång rad olika politiska och

ekonomiska områden.

 Vad som faktiskt pågår är framväxten av ett radikalt mer utvecklat

internationellt system att betala för gemensamma tjänster en begynnande global

offentlig sektor. Hur dessa system utformas vad gäller omfattning,

bördefördelning, incitament, roller, hållbarhet m.m. är en avgörande

framtidsfråga. Biståndet ställs idag inför allt större krav att delta i denna

finansiering. De flesta länder ser just i biståndsbudgeten en kapacitet att

omprioritera för att ta sig an nya internationella uppgifter.

 Samtidigt består biståndets kärnuppgift - att hjälpa fattiga människor ta makt

över sin framtid. De metoder som utvecklats under biståndets "andra" fas kommer

att ha betydelse under lång tid. Fattigdomsbekämpning är också en gemensam

uppgift, först och främst av moraliska skäl, men också därför att det ligger i

gemensamt intresse. Precis som i en nation vinner hela samhället och alltså hela

världssamfundet om det inte finns en skild klass av fattiga.

 Även i sin kärnuppgift kommer biståndet framöver att på ett avgörande sätt

förändra karaktär. Trots bättre metodik - dialog med mottagarlandet om

övergripande politik, givarsamordning och projekt som bygger på goda incitament

- är många länder fångade i ett biståndsberoende. Lyckat utvecklingssamarbete

måste bryta detta beroende och skapa en utveckling byggd på självtillit och

inhemskt sparande. Därför måste den "andra" fasens metodik alltmer förändras

till att stärka länders och människors eget ansvarstagande. Den förändringen

syftar till att minska biståndets roll. Att avsluta bistånd - både enskilda

projekt och sektorprogram, men också hela landprogram - bör i högre utsträckning

vara en del av biståndsstrategin.

 I den utsträckning en sådan strategi lyckas och i den utsträckning

världssamfundet klarar av att skapa nya finansieringssystem för gemensamma

uppgifter kan biståndets tredje fas också sägas bli dess sista. Nya

samarbetsformer har då tagit över.

 Den processen har vi påbörjat, men ännu är biståndet oumbärligt. Biståndet

kan göra mer nytta än någonsin i rätt sammanhang. Samtidigt är tillgången på

biståndsresurser lägre än på flera årtionden. Det internationella

utvecklingssamarbetet står inför en volymkris. Det är en volymkris som också är

en moralkris, eftersom gjorda åtaganden inte honoreras längre av alla

givarländer.

 Enligt OECD:s biståndskommitté DAC, som har till uppgift att granska

medlemsländernas biståndsvolym och -kvalitet, har biståndet sjunkit till totalt

59 miljarder dollar, motsvarande 0,27 % av BNI 1995 från 0,33 % 1990. Under

1990-talets första del har biståndet alltså sjunkit med ca en femtedel. Det är

en paradox i det att möjligheterna att bedriva bra bistånd aldrig har varit

bättre.

 En stor del av nedgången förklaras av USA:s snabbt sjunkande bistånd. Många

länder har dock svårigheter att hålla uppe biståndsnivåerna. USA:s biståndsnivå

är idag nere i historiskt lägsta 0,10 % av BNI. Japans bistånd är idag störst i

volym. Det följs av Frankrike och Tyskland och först därefter USA. Nordens

samlade bistånd motsvarar två tredjedelar av USA:s. Bördefördelningen har blivit

allt skevare. USA har inte ens förmått honorera de avtalsenliga bidragen till

Världsbankens IDA-fond, den för de fattigaste länderna viktigaste

biståndskällan. Med nära en miljard dollar i skuld skapar USA därmed stora

problem. Grundbulten i det multilaterala biståndssystemet hotas.

 FN-systemet och utvecklingsbankerna står långt ifrån en lösning på

finansieringskrisen. Om krisen inte löses kommer den att leda till konsekvenser

för utformningen av hela det internationella samarbetet. Samtidigt ökar trycket

på det internationella biståndet att förändras och åstadkomma mer.

Mot denna bakgrund av det internationella utvecklingssamarbetets långsiktiga

perspektiv, dess nya möjligheter och samtidiga kris i den multilaterala

finansieringen, lämnar regeringen denna proposition om 1997 års biståndsbudget

med beräkningar för 1998 och 1999.

 I syfte att bidra till att sanera statsfinanserna sänks biståndramen till

11 946,2 miljoner kronor 1997, motsvarande en beräknad nivå om 0,7 % av BNI. Den

nivån föreslås bibehållas under 1998 och 1999, vilket beräknas innebära ökningar

till 12 615,4 respektive 13 258,7 miljoner kronor. Ambitionen är att Sverige

åter skall uppnå enprocentmålet för biståndsramen när de statsfinansiella

förutsättningarna föreligger. De avräkningar som görs för vissa asylkostnader

beräknas minska. Under 1997 sänks dessa med 200 miljoner kronor till 765

miljoner kronor. Med hänsyn tagen även till avräkningar för EU-bistånd och

administration m.m. minskar biståndsanslaget under utgiftsområde 7 med 1 238,6

miljoner kronor. Även med denna minskning kommer Sverige att vara en av de

ledande biståndsgivarna. Endast Danmark, Norge och Nederländerna kommer att

liksom Sverige uppfylla FN:s mål om 0,7 % av BNI.

 Regeringen har, som inledningsvis anförts, ambitionen att fullfölja den

förstärkning av svensk biståndspolitik som inletts. Bland de åtgärder som

annonseras i denna proposition återfinns följande nio punkter:

1. Det multilaterala reformarbetet intensifieras. I första hand gäller det

Sveriges insatser för att reformera FN:s övergripande uppgifter, beslutsstruktur

och arbetssätt. Det Nordiska FN-projektet 1996 fokuseras på FN:s ekonomiska och

sociala verksamhet. Särskild vikt fästs vid arbetet att skapa mer hållbara,

förutsägbara och rättvisa finansieringsformer för FN-systemet och

utvecklingsbankerna. Betydligt bättre internationell biståndssamordning

eftersträvas, bl.a. genom en intensivare dialog med mottagarländer och genom

tydligare arbetsuppgifter för de internationella finansiella institutionerna.

2. På fyra centrala områden redovisar regeringen sin politik:

- Fattigdomsinriktningen förstärks. Sida utformar på basis av en grundlig

genomgång av forskning och utvärderingar ett handlingsprogram för

fattigdomsbekämpning. Regeringen kommer att till riksdagen redovisa sina

slutsatser i en särskild skrivelse.

- Stödet till demokratins kultur och mänskliga rättigheter prioriteras. Dialogen

intensifieras, arbetsmetodiken utvecklas och förståelsen fördjupas. Sverige är

en av grundarna av internationella demokrati- och valinstitutet IDEA, som gör

ett banbrytande arbete. Sida utformar ett nytt handlingsprogram.

- Arbetet för jämställdhet mellan kvinnor och män konkretiseras. Det av

riksdagen beslutade nya jämställdhetsmålet följs upp genom regeringens

riktlinjer och Sidas handlingsprogram.

- Det globala samarbetet för miljö och hållbar utveckling intensifieras.

Regeringen fäster stor vikt vid arbetet inför FN:s uppföljning i juni 1997 av

Agenda 21. Utrikes- och miljödepartementen har gemensamt förberett en integrerad

politik som redovisas för riksdagen i en särskild skrivelse. Sida har

presenterat ett handlingsprogram.

3. Konfliktförebyggande insatser och insatser i komplexa katastrofer

prioriteras, främst genom fortsatt arbete för att förstärka samarbetsformerna

mellan FN:s olika delar, givare, utvecklingsbankerna och inte minst enskilda

organisationer. EU:s humanitära bistånd (ECHO) ägnas särskild uppmärksamhet. Det

humanitära biståndet får fortsatt stor omfattning för att kunna göra insatser i

avgörande skeden av kris och samhällsomvandling. Insatser på detta område är av

vikt även i den internationella och svenska migrationspolitiken.

4. Hållbar vattenanvändning är fokus för en betydande nysatsning. Biståndet på

vattenområdet ökas, bl.a. genom ett regionalt vattensamarbete i södra Afrika.

Sverige, genom Sida, Världsbanken och UNDP har tagit initiativ till ett nytt

globalt vattensamarbete, "Global Water Partnership". Sekretariatet är förlagt

till Sida. Det är exempel på den innovativa multilateralism som Sverige driver

och som bl.a. lett till UNAIDS och IDEA.

5. En Afrikapolitik för framtiden utformas. Det senaste decenniets stora

förändringar i Afrika motiverar en strategisk genomlysning av svensk

Afrikapolitik. Afrikanska röster kommer att ges central plats. På basis av

afrikansk och internationell forskning, samt förarbeten av Nordiska

Afrikainsitutet och Sida, ska regeringen redovisa sina slutser i en särskild

skrivelse till riksdagen.

6. En svensk strategi för EU:s utvecklingssamarbete kommer att presenteras.

Erfarenheter visar att EU-medlemskapet ger Sverige större möjligheter att

påverka i FN och på annat håll. Samtidigt behöver EU:s biståndsprogram

effektiviseras. De fyra centrala områdena under punkt 2 är vägledande för det

svenska agerandet. Därutöver läggs särskild vikt vid frågor som humanitärt

bistånd, enskilda organisationer och livsmedelsbistånd. Regeringen fäster stor

vikt vid att bidra konkret till att utforma EU:s framtida relationer till de

fattigaste länderna. År 1997 inleds diskussionerna om fortsättningen av det s.k.

Lomé-samarbetet.

7. Den nyinrättade expertgruppen för studier i utvecklingsfrågor förväntas lämna

rapporter som belyser

- hur biståndsberoende kan minska,

- hur biståndsorganisationer bättre kan lära av erfarenhet,

- hur Afrika påverkas av nya handels- och kapitalströmmar,

- hur barn kan skyddas genom bättre förståelse av deras ekonomiska roll, och

- hur u-länders förmåga kan stärkas att vidmakthålla de institutioner, t.ex.

skolsystem, som byggts upp.

8. Den strategiska styrningen av biståndet stärks avsevärt.

Utrikesdepartementets omorganisation möjliggör en bättre sammanhållen svensk

politik, och det nya Sida ett sammanhållet genomförande. Ny politik på de mest

centrala områdena kommer, som framgår ovan, under loppet av detta och nästa år

att ha redovisats av regeringen och Sida i skrivelser och handlingsprogram.

Dessutom kommer regeringen under 1995/96 att ha fattat beslut om 14

landstrategier och liknande geografiskt orienterade styrdokument och Sida

förbereder ytterligare 8 strategier. År 1998 kommer den nya planeringsmetodiken

att ha fått fullt genomslag. Administrationskostnaderna sänks, samtidigt som

fältadministrationen förstärks och effektiviseras.

9. I fördelningen av medel under 1997 noteras följande:

- de särskilda anslagen för demokrati och mänskliga rättigheter, enskilda

organisationer och miljö skyddas;

- bidragsnivån till FN-systemet bibehålls, samtidigt som en framtida ökning av

bidragen till Världsbanken förutses; svenskt medlemskap i Karibiska

utvecklingsbanken förutses liksom deltagande i nya finansiella arrangemang i

Mellanöstern;

- neddragningen om 1 238,6 miljoner kronor läggs ut så att planerad verksamhet

kan fullföljas, fördelningen mellan multi- och bilateralt bibehållas, liksom i

huvudsak mellan olika världsdelar; i utlägget på delposter tas hänsyn till

reservationernas storlek;

- det humanitära biståndet förblir stort och knyts starkare till det långsiktiga

utvecklingssamarbetet;

- trots att anslaget till betalningsbalansstöd minskar finns utrymme om ca en

miljard kronor för stöd till skuldlättnad och ekonomisk återhämtning;

- länder med betydande outnyttjade medel får vidkännas en större temporär

nedgång i anslagsnivå; beräknade ökningar för 1998 redovisas förutsatt att

samarbetet effektiviseras.

Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa

Sedan reformprocessen i de central- och östeuropeiska staterna inleddes i slutet

av 1980-talet har Sveriges samarbete med dessa länder blivit en central del av

svensk utrikes- och säkerhetspolitik. Det är ett starkt svenskt intresse att

såväl inom ramen för egna resurser och EU-samarbetet som i samverkan med andra

länder och internationella organ medverka till att Central- och Östeuropa kan

fullfölja den pågående samhällsomvandlingen och bli integrerade delar i en

europeisk gemenskap. En viktig del av det svenska östsamarbetet utgörs av de

insatser på olika områden och på skilda nivåer som ingår i utgiftsområde 7.

 Regeringen presenterade i februari månad 1995 en särskild proposition

(1994/95:160) om samarbetet med länderna i Central- och Östeuropa, vilken antogs

av en enhällig riksdag i maj samma år. Liksom de två tidigare

samarbetsprogrammen lade det nya programmet fast ramarna för en treårsperiod

(genom det förlängda budgetåret 1995/96 i praktiken tre och ett halvt år). Såväl

det östsamarbete som bedrivits under det gångna budgetåret som det som planeras

för år 1997 baseras sålunda på de riktlinjer som angavs i den särskilda

propositionen. I denna förutsattes totalt 4 010 miljoner kronor stå till

förfogande under programperioden, varav 1 719 miljoner för det förlängda

budgetåret 1995/96. För budgetåret 1997 föreslås 810 miljoner kronor avsättas

för Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa. Härtill kommer 335 miljoner

kronor som täcker Sveriges andel av EU:s östsamarbete.

 Samtidigt med att det nya flerårsprogrammet började löpa, övertog det

sammanslagna biståndsorganet Sida huvudansvaret för större delen av

östsamarbetet. En särskild avdelning, Sida-Öst, tillskapades inom den nya

myndigheten för verksamheten i de central- och östeuropeiska länderna.

Tillsammans med strävan att samla det budgetmässiga ansvaret för östsamarbetet

till Utrikesdepartementet, förbättrade den organisatoriska förändringen

möjligheterna till en överblickbar och samordnad verksamhet, särskilt vad avser

det tekniska samarbetet. Svenska institutet, som är en statlig stiftelse, och

Swedfund International, som är ett av staten helägt aktiebolag, har däremot

behållit sina respektive ansvarsområden.

 Fyra mål för det svenska östsamarbetet formulerades i den särskilda

propositionen:

 - att främja en säkerhetsgemenskap,

 - att fördjupa demokratins kultur,

 - att stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling, och

 - att stödja en miljömässigt hållbar utveckling.

 Förutom dessa fyra mål har riksdagen på basis av en särskild proposition

beslutat att ett jämställdhetsperspektiv skall genomsyra samarbetet.

 Några ramar för olika länder lades inte fast, men i det bilaterala samarbetet

gavs, liksom tidigare, Sveriges närområde prioritet. Detta innebär att

insatserna i huvudsak äger rum i Estland, Lettland, Litauen, Polen och den

nordvästra delen av Ryssland. För att styra och samordna samarbetet med dessa

länder upprättas landstrategier. Under första halvåret 1996 antog regeringen

landstrategier för samarbetet med Estland, Polen och Ryssland. Strategier för

Lettland och Litauen kommer att beslutas av regeringen under hösten 1996. För

Ukraina har en landprofil utarbetats i syfte att utreda förutsättningar för ökat

svenskt-ukrainskt samarbete. Med de övriga central- och östeuropeiska länderna

sker samarbetet till övervägande delen genom multilaterala kanaler.

 Största delen av det bilaterala samarbetet utgörs av olika former av

kunskapsöverföring, t.ex. expertutbyte, rådgivning och utbildning. Det är inom

detta område som ett enskilt land som Sverige kan göra insatser av strategisk

betydelse, om de koncentreras till sektorer där dess särskilda kunskaper och

erfarenheter är efterfrågade. Då det ofta är viktigt att kombinera

kunskapsöverföring med ekonomiskt stöd, exempelvis för investeringar i

infrastrukturen, eftersträvas samverkan med de organ, särskilt de multilaterala

utvecklingsbankerna (Världsbanksgruppen, Europeiska återuppbyggnads- och

utvecklingsbanken m.fl.), som ger finansiellt bistånd. Sverige tar aktiv del i

EU:s omfattande samarbetsprogram med Central- och Östeuropa.

 Det svenska östsamarbetet har redan lämnat väsentliga bidrag till de central-

och östeuropeiska ländernas samhällsomvandling inom flera sektorer. Samarbetet

har under det gångna året fortsatt inom många av dessa väl etablerade

insatsområden. Det gäller exempelvis lantmäteri och stöd till en fungerande

kapitalmarknad, arbetsmarknadspolitik, småföretagsutveckling och miljövård samt

stöd till den finansiella sektorn. Samtidigt sker en fortlöpande anpassning till

de faktiska behoven, som förändras i takt med den ofta mycket snabba

utvecklingen i samarbetsländerna. Detta leder också till nya initiativ.

 Östsamarbetets roll i de europeiska integrationssträvandena har förstärkts,

inte minst genom det svenska medlemskapet i EU. Sverige stöder EU:s strävan att

förbereda de associerade centraleuropeiska och baltiska staterna för ett möjligt

framtida medlemskap och att knyta Ryssland och de andra länderna inom Oberoende

staters samvälde (OSS) närmare det europeiska samarbetet. De färska

erfarenheterna av anpassningen till EU:s lagar och normer ger Sverige och de

övriga nya medlemsstaterna en naturlig uppgift i detta förberedelsearbete. Ett

större seminarium för samtliga associationsländer har ägt rum, liksom ett antal

rådgivningsinsatser i enskilda stater. En särskild tjänst har inrättats i

Utrikesdepartementet för samordningen av dessa insatser, som kommer att

intensifieras under det nya budgetåret. Samtidigt betonar Sverige vikten av att

Ryssland och de övriga OSS-staterna inte isoleras. Inte minst det

gränsöverskridande regionala samarbetet mellan dessa stater och de associerade

grannländerna bör uppmuntras.

 Inom ramen för det vidare samarbetet kan utvecklingen i nordvästra Europa

spela en dynamisk roll. Östersjö- och Barents-regionerna intar en central plats

i det svenska östsamarbetet. Strävan att utnyttja de ändrade politiska och

ekonomiska förutsättningarna för att skapa ett område präglat av

säkerhetspolitisk stabilitet, demokratisk utveckling och ekonomiskt

framåtskridande är det bärande elementet i det svenska samarbetet med Central-

och Östeuropa. Det vidgade arbetsfältet för säkerhetsfrämjande insatser i

Sveriges närområde är ett exempel på hur denna målsättning omsatts i konkreta

initiativ. Förutsättningarna för handel och ekonomiskt samarbete förbättras på

olika sätt, exempelvis genom att medverka till undanröjandet av handelshinder,

stödja funktioner i de central- och östeuropeiska länderna som är väsentliga för

den marknadsekonomiska reformprocessen och stimulera företagssamverkan. Den

demokratiska utvecklingen främjas inte endast med rådgivnings- och

utbildningsinsatser i myndigheternas regi. Det stadigt ökande intresset från

kommuner, landsting och länsstyrelser att delta i östsamarbetet har uppmuntrats.

Anslaget till folkrörelsers och andra enskilda organisationers verksamhet i

Central- och Östeuropa har förstärkts. De första erfarenheterna av

försöksverksamheten med stöd till politiska partier närstående organisationer

för demokratifrämjande samarbete är goda.

 Sveriges ordförandeskap i Östersjörådet har gett goda möjligheter att verka

för den regionala utvecklingen. Östersjöstaternas regeringschefskonferens i

Visby i maj 1996 lade grunden till en gemensam strategi för regionen. Det

påföljande utrikesministermötet i Kalmar identifierade en rad konkreta insatser

för den fortsatta utvecklingen. Det svenska ordförandeskapet i Barentsrådet

under år 1997 kommer att ge de euro-arktiska områdena ökad uppmärksamhet.

 I enlighet med den särskilda propositionen, deltar Sverige aktivt i EU:s

omfattande östsamarbete. Detta bedrivs huvudsakligen inom ramen för de båda

programmen PHARE (för de centraleuropeiska och baltiska staterna) och TACIS (för

länderna inom Oberoende staters samvälde och Mongoliet). PHARE-programmet har

blivit ett viktigt instrument i arbetet med att förbereda de associerade

länderna för ett framtida medlemskap i EU. TACIS-programmet knyter an till de

partnerskaps- och samarbetsavtal som upprättas med OSS-länderna. Inte minst i

Östersjöområdet finns möjligheter att genom samverkan mellan de båda

EU-programmen bidra till ett samarbete som omfattar alla berörda länder. Det

s.k. Östersjö-initiativ som EU-kommissionen utarbetat och som presenterades vid

Visby-konferensen skapar förbättrade förutsättningar för samordnade insatser i

regionen.

3 A. Internationellt utvecklingssamarbete

TABELL A 1

Regeringen har i den ekonomiska vårpropositionen föreslagit att biståndsramen

skall uppgå till 0,7 % av BNI. För år 1997 motsvarar detta 11 946,2 miljoner

kronor. Beloppet utgör en nominell sänkning med 1 413,8 miljoner kronor på

årsbasis jämfört med budgetåret 1995/96. Effekten på verksamhetsområde A.

Internationellt utvecklingssamarbete blir 1 238,6 miljoner kronor, då

avräkningar från biståndramen 1997 minskar med 175,2 miljoner kronor jämfört med

föregående budgetår.

 Regeringen bedömer att sänkningen av biståndsramen är nödvändig med hänsyn

till det statsfinansiella läget. Fastställandet av biståndsramen till 0,7 % av

BNI innebär framgent en successiv höjning i löpande priser. Ambitionen är att

Sverige åter skall uppnå enprocentmålet för biståndsramen när de

statsfinansiella förutsättningarna föreligger.

Avräkningar från biståndsramen

Avräkningen från biståndsramen för kostnader för asylsökande från u-länder

minskar med 200 miljoner kronor år 1997, jämfört med föregående budgetår. För år

1997 uppgår avräkningen därmed till 765 miljoner kronor. För åren 1998 och 1999

skall asylavräkningens storlek beräknas på vid budgeteringstillfället

tillgängligt beslutsunderlag.

 Avräkningar för bl.a. administrativa kostnader och andra utgifter ökar med 25

miljoner kronor för år 1997 och enligt riksdagens tidigare beslut med

ytterligare 20 miljoner kronor år 1998. För år 1997 uppgår därmed dessa

avräkningar till 282,8 miljoner kronor.

 Från biståndsramen avräknas även kostnader för det svenska bidraget till den

del av EU:s gemensamma bistånd som finansieras över EG-kommissionens reguljära

budget. För år 1997 motsvarar detta en kostnad om 707 miljoner kronor.

 Totalt uppgår avräkningarna från biståndsramen till 1 754,8 miljoner kronor år

1997. Verksamhetsområde A. Internationellt utvecklingssamarbete under

utgiftsområde 7 uppgår därmed till 10 191,4 miljoner kronor.

TABELL A 2

Diagram A 1

Diagram A 2

Minskad resursram 1997

Nedskärningen av tillgängliga resurser har fördelats proportionellt mellan

multilateralt och bilateralt bistånd respektive anslagsposten övrigt.

Regeringens ambition har varit att lägga ut de nödvändiga besparingarna så att

löpande verksamhet inte drabbas och att värna om de högst prioriterade

aktiviteterna, såväl multi- som bilateralt.

 Genom att utnyttja tidigare anslagna men outnyttjade medel till följd av att

projekt försenats eller att planerade utbetalningar av andra skäl blivit mindre

än beräknat kan vissa poster eller bidrag minskas under en övergångsperiod utan

att det går ut över verksamheten. Genom omfördelningar kan nivån upprätthållas

på särskilt prioriterade områden. Konsekvenserna av nedskärningarna blir främst

att utrymmet för framtida insatser minskar.

 På det multilaterala området har Sverige för vissa organisationer, främst

utvecklingsbankerna, gjort åtaganden om bidrag som är bundna över flera år.

Genom omfördelning av outnyttjade medel på vissa poster kan även de frivilliga

bidragen till FN-organens ekonomiska och sociala verksamhet i huvudsak

upprätthållas på samma nivå 1997 som de två föregående åren. Inom det bilaterala

biståndet har regeringen värnat om stödet till de fattigaste länderna, särskilt

i Afrika, genom att endast beräkna temporära sänkningar för ett fåtal

programländer med mycket stora reservationer. Genom omfördelningar kan stödet

till vissa områden som miljö, humanitärt bistånd (tidigare katastrof och

återuppbyggnad), demokrati och mänskliga rättigheter samt biståndet genom

enskilda organisationer hållas på en oförändrad nivå. Betalningsbalansstödet

skärs ned med hänsyn till den mycket stora reservationen.

Ny anslagsstruktur

Regeringens förslag till anslagsstruktur för internationellt

utvecklingssamarbete innebär att antalet anslag minskar från sju under

innevarande budgetår till två för budgetåret 1997. Under reservationsanslaget A

1 anvisas medel för bilateralt- och multilateralt utvecklingssamarbete och

övrigt (motsvarar C 1, C 2, C 4, C 5 och C 7 i regeringens proposition

1994/95:100, bilaga 4) medan ramanslaget A2 avser förvaltningskostnader för

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida) och Nordiska

Afrikainstitutet (NAI) (motsvarar C 3 och C 6 i regeringens proposition

1994/95:100, bilaga 4).

 Regeringen bedömer att den nya anslagsstrukturen kommer att bidra till ökad

flexibilitet och effektivitet i medelsutnyttjandet. Dessutom kan, under löpande

budgetår, omfördelningar ske från anslagsposter där medelsutnyttjandet blir

lägre än budgeterat till anslagsposter där medelsbehovet visar sig bli större.

Biståndets förvaltningsmyndigheter - Sida och Nordiska Afrikainstitutet

I enlighet med tidigare beslutat sparbeting på statliga myndigheters

förvaltningskostnader minskas förvaltningsanslaget för Sida och Nordiska

Afrikainstitutet (NAI) med 7 miljoner kronor 1997.

 Som redovisas nedan föreslår regeringen att finansieringsprinciperna för Sidas

fältverksamhet delvis ändras från och med budgetåret 1997. Förändrigen innebär

att Sida på ett mer effektivt och flexibelt sätt kan anpassa sin fältverksamhet

till de krav som förändringar i omvärlden ställer.

Mål och prioriteringar

Fattigdom

År 1996 är det första i det av FN proklamerade decenniet för bekämpning av

fattigdomen i världen. Även om levnadsnivåerna i u-länderna, i genomsnitt stigit

snabbare än någonsin under de senaste decennierna fortgår marginaliseringen av

fattiga länder och fattiga människor inom många länder och antalet fattiga

fortsätter att öka. Klyftorna växer och i vissa länder sjunker livslängden och

barnadödligheten ökar.

 Uppskattningsvis 1,3 miljarder människor lever idag i akut fattigdom. En

fjärdedel av jordens befolkning saknar alltså möjligheter att få de mest

grundläggande mänskliga behoven tillgodosedda. Världens befolkning spås om tjugo

år öka från idag drygt 5,5 till uppemot 8 miljarder människor. En stor andel av

dessa kommer att födas in i fattigdom i fattiga samhällen, främst i Afrika. En

växande andel kommer att återfinnas i städer och allt mer bestå av kvinnor, som

utgör ca två tredjedelar av de fattiga, barn, åldringar och individer som hamnat

utanför traditionella skyddsnät.

 Det övergripande målet för svenskt utvecklingssamarbete att höja de fattigas

levnadsnivå har därför högre aktualitet än någonsin. De sex biståndspolitiska

delmålen samverkar för att angripa fattigdomens huvudorsaker, som skiljer sig åt

mellan länder och olika grupper inom länder.

 Fattigdom är inte bara ett gissel för de drabbade utan har också globala

dimensioner: fattigdom bidrar till politisk instabilitet, stora flykting- och

migrationsströmmar, miljöförstöring, narkotika och terrorism. Fattigdomen måste

därför angripas globalt, nationellt och lokalt inom ramen för en samlad politik

för fred, säkerhet och utveckling där biståndet utgör ett viktigt instrument.

 Detta kräver ökat internationellt samarbete. Samtidigt minskar de

internationella biståndsflödena och det multilaterala finansieringssystemet

befinner sig i kris. Ökad effektivitet i biståndet är viktigt men kan inte

kompensera en fortsatt urholkning av resurserna. Sverige kommer aktivt att

fortsätta driva frågor om volym och bördefördelning, bl.a. att OECD-länderna

lever upp till FN:s mål att avsätta 0,7 % av BNI till offentligt bistånd och att

länder som de senaste decennierna haft en snabb utveckling och nått eller närmat

sig västländernas nivå tar sin del av det gemensamma ansvaret samt fortsätta

arbeta för ett rättvist och långsiktigt hållbart multilateralt

finansieringssystem.

 Regereringen avser i en kommande skrivelse till riksdagen redovisa slutsatser

och förslag om hur fattigdomsarbetet kan ges en starkare och tydligare profil i

utvecklingssamarbetet, strategiskt och i utformningen av program och projekt,

bl.a. på basis av det handlingsprogram för fattigdomsbekämpning som Sida tar

fram.

 En strategi mot fattigdom måste bygga på en kombination av en ekonomisk

politik som främjar långsiktig tillväxt och skapar nya sysselsättningstillfällen

och satsningar på mänskliga resurser, t.ex. hälsa och utbildning. Mänsklig

utveckling är inte bara ett mål i sig utan också ett medel att skapa tillväxt.

En ökad efterfrågan på de produktiva resurser som fattiga kvinnor och män

besitter skapar utkomstmöjligheter som leder till minskad fattigdom.

 För att fattiga grupper skall bli delaktiga i utvecklingsprocessen krävs

åtgärder som ger dem tillgång till eller höjer avkastningen på deras produktiva

resurser, bl.a. jordreformer, satsningar på infrastruktur, pris- och

skattereformer samt fungerande finansiella institutioner som kan ge stöd i form

av kreditgivning till bönder och småföretagare.

 En sådan strategi ställer ofta krav på omfördelning av statens resurser och

satsningar riktade mot fattiga. Det är i denna avvägning som den politiska

viljan hos mottagarländernas regeringar, som har huvudansvaret för att utforma

en politik som minskar fattigdomen, kommer till uttryck.

 Regeringen avser i den kommande skrivelsen närmare utveckla de

biståndspolitiska delmålens betydelse för en samlad politik mot fattigdom och

redovisa sin syn på fattigdomens karakteristik och orsaker samt kanaler och

former för fattigdomsarbetet, såväl i det bilaterala utvecklingssamarbetet som i

multilaterala organ.

Hållbar utveckling

Begreppet hållbar utveckling befästes i samband med FN:s konferens om miljö och

utveckling, UNCED, i juni 1992. Handlingsprogrammet Agenda 21, som då antogs,

har satt tydliga spår i det globala miljö- och utvecklingssamarbetet. Sverige

har alltsedan dess verkat för en aktiv uppföljning och vidareutveckling av

besluten vid UNCED.

 I-ländernas livsstil och konsumtionsvanor, som baseras på hög

energiförbrukning och materialomsättning, har lett till en växande mängd av

avfalls- och restprodukter som påverkar de livsuppehållande systemen. Liknande

problem börjar nu också uppstå i medelinkomstländer och i många u-länder.

Fattigdom i kombination med en snabb folkökning leder ofta till överutnyttjande

av naturresursbasen, när människor för sin överlevnad använder vatten, skog,

mark- och kustzoner på ett sätt som inte är långsiktigt hållbart. Därför är

bekämpning av fattigdomen en grundläggande förutsättning för hållbar utveckling.

 Målet att nå en hållbar utveckling kräver åtgärder på global, nationell och

lokal nivå, i i-länder och u-länder. I-länderna har ett dubbelt ansvar, dels att

finna hållbara utvecklingsmodeller för sina egna ekonomier, dels att ge stöd

till u-länderna att hantera egna miljöproblem och ge dem möjligheter att delta

i det internationella samarbetet att skapa förutsättningar för hållbar

utveckling på global nivå.

 Uppföljningen av UNCED är därför en av de viktigare internationella

processerna som pågår. I juni 1997 skall FN:s generalförsamling hålla ett extra

möte för att göra en samlad uppföljning av Agenda 21 och staka ut riktlinjerna

för det framtida miljö- och utvecklingssamarbetet. Sverige kommer att verka för

att detta möte tar fasta på och förstärker de åtaganden som lagts fast i Rio men

också vid FN:s boende- och bebyggelsekonferens Habitat II i Istanbul 1996.

 Regeringen har nyligen i en skrivelse till riksdagen redovisat inriktningen av

Sveriges internationella arbete för hållbar utveckling (Skr 1996/97:2) och

därför behandlas huvudinriktningen i de svenska prioriteringarna här endast i

korthet.

 Sverige bör i det fortsatta internationella samarbetet verka för en effektiv

uppföljning och tillämpning av de globala konventionerna för hållbar utveckling.

Det internationella samarbetet bör även ges en säkerhetspolitisk dimension.

Åtgärder för att främja hållbara konsumtions- och produktionsmönster samt

miljöaspekter bör vidare integreras i internationella handelsregler och i

utvecklingssamarbetet.

 Samarbetet för att främja ett hållbart nyttjande av naturresurser, inklusive

jord- och skogsbruk, vatten, marina resurser, markanvändning i samband med

bebyggelse samt kemikalier, måste stärkas. Sverige bör fortsatt verka för att

utvecklingssamarbetet främjar hållbar utveckling. Framför allt måste

miljöaspekter integreras tydligare inom såväl bilaterala som multilaterala

biståndsprogram. Ökad hänsyn skall tas till den moderna sektorns och städernas

miljö- och utvecklingsproblem. I första hand bör dessa prioriteringar komma till

uttryck i det långsiktiga, landramsfinansierade utvecklingssamarbetet. Särskilda

miljöinsatser är dock viktiga för kapacitetsuppbyggnad, metodutveckling,

forskning m.m.

 Många multilaterala biståndsorganisationer har antagit riktlinjer för

uppföljning av besluten som fattades vid UNCED. Regeringen följer detta arbete

genom att verka för att miljöhänsyn och hållbar utveckling integreras i den

reguljära verksamheten. Särskilt angeläget är att dessa riktlinjer får genomslag

i fältverksamheten.

Demokrati och mänskliga rättigheter

Dramatiska politiska förändringar i vår omvärld har medfört att kraven på

demokrati och respekt för mänskliga rättigheter har ökat samtidigt som

förutsättningarna för en demokratisk utveckling i de flesta av världens länder

aldrig varit så gynnsamma som nu. Å andra sidan har antalet inomstatliga

konflikter som utmynnar i våld ökat, vilket bl.a. medfört att grova kränkningar

av de mänskliga rättigheterna återigen ökat i vissa länder. Ett väl utvecklat

internationellt regelverk för skydd av de mänskliga rättigheterna föreligger,

men ett omfattande arbete återstår för att dessa regler skall efterlevas i

praktiken.

 En demokratisk process är oftast en långsam process som av nödvändighet måste

ske på ett samhälles egna villkor. Processen involverar många olika delar av ett

samhälle. Den kanske viktigaste nyckeln till demokratiska framsteg är framväxten

av en demokratisk kultur. Dessutom är det nödvändigt att utveckla demokratiska

institutioner, rättsstaten, oberoende media samt ett aktivt och pluralistiskt

civilt samhälle. Denna helhet måste naturligtvis genomsyra

utvecklingssamarbetet, som därigenom blir mer processinriktat och

mångfacetterat.

 Det svenska utvecklingssamarbetet har som ett av sina huvudmål att främja en

utveckling mot fördjupad demokrati och ökad respekt för de mänskliga

rättigheterna. Den nya situationen i världen innebär både nya förutsättningar

och nya utmaningar för att förverkliga detta mål. Nya samarbetsformer behöver

utvecklas, inte minst inom det mellanstatliga samarbetet. Kvinnors rättigheter

och inte minst kvinnors aktiva deltagande i de demokratiska processerna behöver

lyftas fram än mer liksom barnens rättigheter. Biståndets roll i bemötandet av

grava kränkningar av mänskliga rättigheter behöver vidare definieras bättre.

 Sida har av regeringen fått i uppdrag att föreslå en sammanhållen policy på

området demokrati, mänskliga rättigheter och konfliktlösning liksom en lämplig

ordning för hur dessa aspekter skall bevakas bl.a. i framtagandet av

landstrategier. Med tanke på den vikt biståndet till demokrati, mänskliga

rättigheter och konfliktlösning idag har i det svenska utvecklingssamarbetet,

skall Sida också utforma en organisation som slagkraftigt och effektivt kan

hantera detta bistånd. Sida utarbetar vidare en handlingsplan på området.

 Det finns många internationella organisationer och institut som arbetar för

ekonomisk utveckling, men få som arbetar med att främja demokratisk utveckling.

De som finns har ofta en smal intressegrupp eller ett enskilt land som bas. För

att möta behovet av en internationell mötesplats för att stödja demokratiska

processer skapades International IDEA i Stockholm 1995. International IDEA, som

har såväl regeringar som internationellt förankrade enskilda organisationer som

medlemmar, är ett institut med hela världen som bas och med plats för alla olika

aktörer som deltar i de demokratiska processerna världen över.

Jämställdhet

Jämställdhet mellan kvinnor och män är både en fråga om kvinnors rättigheter och

en förutsättning för ett effektivt arbete mot fattigdom och marginalisering av

människor. Att stärka kvinnors villkor och delaktighet i beslutsfattandet är

också ett sätt att fördjupa och bredda satsningar på demokrati och respekt för

mänskliga rättigheter.

 Våren 1996 beslutade riksdagen på förslag från regeringen att jämställdhet

mellan kvinnor och män skulle utgöra ett nytt mål inom det svenska

utvecklingssamarbetet. Utrikesdepartementet arbetar nu vidare utifrån de

riktlinjer som antagits av regeringen med att utforma strategier för detta

arbete och gör en inventering av behovet av kompetens och resurser på

jämställdhetsområdet. Sida utarbetar ett handlingsprogram.

 Jämställdhetsmålet innebär att allt utvecklingssamarbete skall genomsyras av

jämställdhet mellan kvinnor och män inklusive mellan flickor och pojkar. Ett väl

genomtänkt jämställdhetsperspektiv skall prägla arbetet med landstrategier och

analyser av samarbetsländernas ekonomi och samhällsstruktur liksom utformningen

av enskilda insatser. Sverige skall också verka aktivt för att

jämställdhetsperspektivet skall prägla det multilaterala utvecklingssamarbetet

och analyser och insatser som genomförs av FN och de multilaterala

utvecklingsbankerna.

 Ett jämställdhetsperspektiv i biståndet innebär att insatser ska analyseras

med utgångspunkt från de olika roller kvinnor och män spelar samt hur resurser,

arbete, inflytande och makt fördelas mellan kvinnor och män. Ett

jämställdhetsperspektiv ställer också krav på att både kvinnor och män deltar i

beslut på alla nivåer och utarbetar visioner, mål och medel för arbetet vad

gäller utbildning, hälsa, ekonomi etc.

 Vid FN:s fjärde kvinnokonferens i Peking hösten 1995 antogs en handlingsplan

som i många avseenden är mycket konkret utformad. Planen ger bl.a. vägledning

för hur bilaterala givare och det internationella samfundet kan stödja

nationella satsningar på att förbättra kvinnors villkor. Dessa kan inriktas på

att bekämpa fattigdom bland kvinnor, förbättra kvinnors hälsa och utbildning,

bekämpa våld mot kvinnor och stärka respekten för flickors och kvinnors

mänskliga rättigheter.

4 A 1. Biståndsverksamhet

TABELL A 3

4.1 A 1.1. Multilateralt bistånd

Anslag och anslagsstruktur

Inledning

Sveriges stöd till FN:s utvecklingssamarbete och till de multilaterala

utvecklingsbankerna är omfattande. Av den totala biståndsbudgeten avsätts cirka

en fjärdedel till multilateralt utvecklingssamarbete. Till detta kommer de

svenska bidragen till EU:s gemensamma bistånd (behandlas i separat avsnitt).

Regeringen bedömer att denna fördelning även framdeles är ändamålsenlig.

 Inom det multilaterala anslaget upprätthålls 1995 och 1996 års bidragsnivå

till FN:s utvecklingssamarbete, främst FN:s biståndsprogram (UNDP), FN:s

barnfond (UNICEF) och FN:s flyktingkommissarie (UNHCR). Framöver kommer de

svenska bidragen till Världsbankens verksamhet i de fattigaste länderna, IDA,

att ta en större andel av anslaget i anspråk. En hög kapacitet bibehålls att

delta i såväl särskilda konfliktförebyggande insatser som insatser på

miljöområdet. Nytt är att medel reserveras för medlemskap i Karibiska

utvecklingsbanken (CDB) och deltagande i nya finansiella arrangemang i

Mellanöstern.

 Regeringen beräknar att till multilateralt utvecklingssamarbete 1997 avsätta

2 810 miljoner kronor. Detta är en minskning med 325 miljoner kronor (10 %) i

förhållande till föregående budgetår beräknat på 12 månader med hänsyn tagen

till att vissa budgetposter överförts till och från andra anslag.

 Ingående reservation beräknas uppgå till 2 521 miljoner kronor. Av dessa medel

är 96 % intecknade i form av redan lagda skuldsedlar, dvs. bindande åtaganden,

till Världsbanken och de regionala utvecklingsbankerna. Sedan några år tillbaka

budgeteras inte längre enligt lagda skuldsedlar utan enligt dragningar, dvs.

förutsedda faktiska utbetalningar under budgetåret. Detta innebär att de

intecknade reservationerna successivt kommer att minska under de närmaste åren.

 Besparingen på 10 % har i huvudsak fördelats jämnt mellan de tre delposterna

FN:s ekonomiska och sociala verksamhet, Internationella

finansieringsinstitutioner respektive Övrigt multilateralt samarbete.

Medelsfördelning samt prognos för utfall och ingående reservation

1997, i tusentals kronor, framgår av nedanstående tabell.

TABELL A 4

FN:s ekonomiska och sociala verksamhet

Under budgetåret 1995/96, som omfattade 18 månader, utbetalades två fulla

årsbidrag till flertalet frivilligfinansierade FN-organ. Omräkningen av

budgetåret till 18 månader tillät dock endast en femtioprocentig ökning varför

bidragen under 1995 och 1996 skulle ha minskat mycket kraftigt. För att undvika

en alltför kraftig minskning av årsbidragen föreslog regeringen i föregående

års budgetproposition (Prop. 1994/95:100 Bilaga 4) att medel från budgetåret

1997 används till årsbidrag för 1996. En möjlig fördelning av årsbidragen

1995-1997 skisserades, som innebar inte fullt så kraftiga nedskärningar vilket

skulle blivit fallet om två fulla årsbidrag hade finansierats enbart med

anslaget för 1995/96. Denna modell utgick dock från en oförändrad total

biståndsbudget. För att trots den totala nedskärningen på 10 % kunna

upprätthålla en oförändrad bidragsnivå har, under budgetåret 1995/96, en del

ointecknade reservationer från andra anslagsposter omfördelats för att kunna

utbetala hela 1996 års bidrag till några FN-organisationer. Detta betyder att en

mindre andel av 1997 års medel behöver användas till årsbidrag för 1996.

 I de fall budgeterade medel för budgetåret 1997 överstiger årsbidrag 1997 i

nedanstående tabell beror således detta på att den överskjutande delen avser

delutbetalning av årsbidragen för 1996. Detta gäller UNICEF och UNHCR.

 FN:s världslivsmedelsprogram (WFP) föreslås få minskade anslag. En viktig

anledning till detta är att en stor del av det svenska livsmedelsbiståndet

numera kanaliseras via EU. En ingående reservation om 23 miljoner kronor medför

dessutom att endast 177 miljoner kronor behöver budgeteras.

TABELL A 5

Under FN:s ekonomiska och sociala verksamhet finansierades tidigare

basbudgetstöd till UNCTAD/GATT:s internationella handelscentrum ITC.

Basbudgetstöd till ITC föreslås vara en del i den nya budgetposten FN:s

handelsrelaterade verksamhet.

 En ny budgetpost för det nya FN-programmet UNAIDS föreslås inrättas. Det

svenska bidragets storlek och utformning till UNAIDS blir avhängigt beslut om

styrelseform och den samlade bidragsbilden. Möjligheten att övergå till

basbudgetstöd övervägs. För att det ska vara möjligt förutsätts att

organisationens verksamhet styrs av en exekutiv styrelse som möts flera gånger

per år, samt en rättvis bördefördelning mellan en bred krets av givare.

DIAGRAM A 3

De multilaterala utvecklingsbankerna

De multilaterala utvecklingsbankernas reguljära verksamhet, som består av

utlåning till marknadsmässiga villkor, baseras på långsiktiga kapitalinsatser

från medlemsländerna. Dessa bankers särskilda fonder för förmånlig kreditgivning

utgörs däremot av åtaganden för perioder om ett begränsat antal år. Resurserna

används sedan successivt över en längre period.

 Bidragen till Världsbankens fond för Förmånlig kreditgivning, IDA, har fram

till budgetåret 1991 förhandlas genom påfyllnader ungefär vart tredje år. Under

föregående budgetår färdigförhandlades den elfte påfyllnaden, IDA 11.

 Bidragen till Världsbanken har fram till budgetåret 1991/92 budgeterats genom

att hela det internationellt förhandlade svenska årsbidraget erlagts i form av

en skuldsedel som deponerats hos riksbanken. Då organisationen begärt tillgång

till resurserna har medel dragits från skuldsedeln. Eftersom resurserna har

utnyttjats under en period som är längre än påfyllnadsperioden, har med detta

budgeteringssystem s.k. intecknade reservationer uppstått. Nu anslås endast

belopp motsvarande de förväntade dragningarna, vilket gör att de intecknade

reservationerna successivt minskar. F.n. sker dragningar på nionde, tionde och

elfte påfyllnaden (IDA 9, IDA 10 och IDA 11). Regeringen avser att införa samma

budgeteringssystem för Asiatiska utvecklingsfonden (AsDF) och Afrikanska

utvecklingsfonden (AfDF) fr.o.m. nästa påfyllnadsperiod. Detta betyder att de

åtaganden som Sverige påtar sig under 1997 kommer att budgeteras först senare

budgetår.

DIAGRAM A 4

Tabellen visar budgetbehovet för budgetåret 1997, dvs. förväntade dragningar i

de fall medel inte budgeterats redan tidigare, samt som jämförelse budgetåret

1995/96 (12 månader):

TABELL A 6

Övrigt multilateralt samarbete

I övrigt multilateralt samarbete ingår bl.a. multilaterala miljöinsatser,

multilaterala konfliktförebyggande insatser och övriga insatser.

 Utrymmet för multilaterala miljöinsatser ökar något trots den nominella

minskningen av delposten. Detta möjliggörs genom en ändrad budgeteringsteknik

för den största enskilda miljöinsatsen, skuldsedlar till Globala miljöfonden,

GEF. I likhet med skuldsedlar till internationella finansieringsinstitutioner

(jämför föregående avsnitt) avser regeringen fortsättningsvis att budgetera

enligt dragningsschema i stället för efter läggande av skuldsedlar. Eftersom

dragningar på den GEF-påfyllnad som nu är under förhandling sannolikt inte

kommer att ske inom de närmaste åren och budgetering redan gjorts för föregående

påfyllnad är budgetbehovet betydligt mindre än tidigare.

 Utan att den samlade kapaciteten för multilaterala konfliktförebyggande

insatser, tidigare kallad FN:s aktioner för fred och återuppbyggnad, urholkas,

bedöms det möjligt att minska storleken på denna budgetpost. Under budgetposten

beräknas dessutom finnas en del ointecknade medel som kan tas i anspråk under

budgetåret 1997. Budgetposten är ett komplement till det fredsbevarande anslaget

under utgiftsområde 5 och till budgetposten humanitärt bistånd under

anslagsposten för bilateralt samarbete. Budgetposten är avsedd för strategiskt

riktade, men finansiellt ofta begränsade insatser för att främja civila,

konfliktförebyggande och humanitära insatser i det fredsbevarande arbetet.

Under övriga insatser finansieras bl.a.

- bidrag till multilaterala organisationer utanför "FN-familjen", t.ex.

Internationella familjeplaneringsfederationen (IPPF) och Internationella

institutet för demokrati och fria val (IDEA).

- i tiden avgränsade bidrag till organisationer, program och seminarier som

bedöms vara av särskilt politiskt eller utvecklingsekonomiskt värde,

- återkommande men beloppmässigt små bidrag till organisationer vars verksamhet

bedöms vara särskilt värdefull,

- samt eventuellt övriga oförutsedda insatser av betydelse för det multilaterala

utvecklingssamarbetet.

Eftersom anslaget för multilateral rekrytering sedan många år har disponerats av

Sida är det naturligt att medlen sammanförs med anslag för fältpersonal under

den bilaterala delposten Särskilda utvecklingsprogram fr.o.m. budgetåret 1997

till Sida.

TABELL A 7

4.1.1 Det multilaterala systemet i förändring

Möjligheter och problem

Bakgrund

Samtidigt som behovet av multilateralt samarbete är större än någonsin står

multilateralismen inför en allvarlig kris. Politisk ovilja i vissa länder,

främst men inte bara i USA, har lett till minskande resurser för multilateralt

utvecklingssamarbete. Detta har drabbat FN:s arbete, men även Världsbanken och

flera av de regionala utvecklingsbankerna. Det internationella samarbetet kan

också uppvisa betydande framsteg, främst tydliggjort genom den långa raden av

FN-konferenser där avgörande framtidsfrågor behandlats.

 Samtidigt är FN och särskilt dess operativa system i behov av genomgripande

organisatoriska reformer. Samordningen mellan FN, Världsbanken och de bilaterala

givarna behöver förbättras radikalt. Systemet måste bygga på u-ländernas ansvar

för sin egen utveckling och en process där både män och kvinnor deltar.

Sammantaget kan sägas att gapet mellan det multilaterala system vi har och det

vi behöver växer. Om detta gap fortsätter att öka kan efterkrigstidens

multilaterala system hotas i grunden.

Varför multilateralt samarbete?

Behovet av internationellt samarbete ökar. De stora hoten mot människors

säkerhet är globala. Därtill kan globala lösningar och globalt samarbete i

frågor av gemensamt intresse, såsom handel, kommunikationer, ekonomi och energi,

i många fall öka möjligheterna för utveckling på nationell basis. Samarbete

genom multilaterala organisationer - regionala och globala - fungerar således

som komplement till bilateralt samarbete, för att skapa fred och utveckling.

 Fattigdomen är en av fredens största fiender. Fattigdom skapar konflikter

mellan etniska och sociala grupper, mellan länder och regioner. Särskilt i de

fattigaste länderna och i de länder som drabbats av svåra katastrofer är behovet

av multilaterala insatser stort, i syfte såväl att möta de omedelbara behoven

som att stärka ländernas kapacitet till långsiktig och hållbar utveckling.

 Globala miljöhot kräver multilateralt samarbete för att bemästras. Inget land

kan t.ex. på egen hand klara hoten mot ozonlagret, förhindra klimatförändringar

eller stoppa överutnyttjande av naturresurser. Ingen nationell gränskontroll kan

heller i praktiken helt förhindra flyktingströmmar, stoppa narkotikahandel,

motverka terrorism eller skydda mot nya, smittsamma sjukdomar. För att motverka

dessa gränslösa hot krävs ett effektivt multilateralt samarbete.

 De multilaterala organen ansvarar således för funktioner som inte alltid kan

tas över av andra aktörer. Samarbete i dessa organ främjar också utbyte av idéer

och erfarenheter som kan bidra till att effektivare lösningar på gemensamma

eller liknande problem kan utformas. De erbjuder en arena där olika aktörer kan

träffas och diskutera gemensamma problem. Det universella medlemskapet ger FN

legitimitet att uppfylla denna roll. Sådant normskapande är FN:s främsta

uppgift.

 Men det räcker inte att skapa normer, FN måste också kunna stödja länder och

då särskilt de fattigaste länderna vid genomförandet av dessa åtaganden. Detta

sker genom den operationella biståndsverksamheten, som därigenom dels är

betydelsefull i sig, dels ger ytterligare legitimitet åt det normativa arbetet.

Därtill uppfattas FN av en del länder som en lämplig och angelägen

samarbetspartner på för mottagarländer känsliga områden, t.ex. utvecklandet av

demokratiska institutioner och genomförandet av fria val. På såväl det

humanitära som på det mer långsiktiga utvecklingsområdet kan kopplingen mellan

bistånd och FN:s bredare arbete för att främja internationellt samarbete och

säkerhet bli en viktig tillgång.

 Samtidigt som FN:s universella medlemskap är organisationens viktigaste

tillgång kan det utgöra ett hinder genom att beslutsmekanismerna blir långsamma.

Det är lätt för några länder att förhindra nödvändiga förändringar. Detta har

gjort reformtakten inom FN långsam och bidragit till att FN bevarat en

ineffektiv besluts- och organisationsstruktur.

 FN:s problem, liksom FN:s styrka, är egentligen medlemsländernas. Det är

medlemsländerna som skapar förväntningar. Det är också medlemsländerna som

begränsar FN:s förmåga att leva upp till kraven som ställs, genom att man bidrar

med alltför begränsade resurser och inte förmår enas kring nödvändiga reformer.

 Detta kan beskrivas som FN-systemets onda cirkel. Minskande relevans skapar

minskande resurser som i sin tur ytterligare minskar relevansen och förvärrar

det som beskrivits som FN-systemets marginalisering. Bilden är emellertid inte

entydig. Särskilt de globala FN-konferenserna har givit FN en ny roll på det

normativa området. Frågan är hur FN ska kunna leva upp till de krav som ställs

på uppföljning och genomförande.

 De internationella utvecklingsbankerna, som genom sin finansiella konstruktion

kan låna upp stora resurser på kapitalmarknaderna, har vida överlägsna

möjligheter att finansiera utveckling. Genom FN-systemets ökande problem har de

kommit att spela en större normativ roll än vad som ursprungligen var avsikten.

Utvecklingsbankerna har haft en utveckling från ren projektverksamhet till att

bli partners i utvecklingssamarbetet. Detta är välkommet. Samtidigt är det

angeläget att denna utveckling inte leder till oklara roller och mandat inom det

multilaterala systemet.

FN-konferenserna - Från Rio till Istanbul

De världskonferenser som hållits under nittiotalet har behandlat frågor om miljö

och hållbar utveckling, mänskliga rättigheter, befolkning och utveckling, social

utveckling, kvinnors situation samt boende- och stadsplaneringsfrågor. Ett

kommande toppmöte behandlar global livsmedelssäkerhet. Konferenserna kan alla

ses som uttryck för en växande medvetenhet om de utmaningar av global karaktär

som världen står inför.

 Vid FN:s konferens om miljö och utveckling, UNCED, som hölls i Rio de Janeiro

1992, enades världens stater att sträva efter hållbar utveckling. Sociala

toppmötet lyfte på samma sätt fram behovet av social utveckling. Genom

konferenserna har utvecklingsbegreppet vidgats från ett mer renodlat ekonomiskt

till ett flerdimensionellt, där social och ekologiskt hållbar utveckling är

viktiga element.

 Fattigdomens utrotande med utgångspunkt från individens behov är ett

genomgående tema för samtliga konferenser. Den ekonomiska och sociala politiken

skall inriktas på att uppfylla grundläggande mänskliga behov som tillgång till

livsmedel, vatten och sanitet samt utbildning, primärhälsovård och annan social

service. Dessa åtgärder är att betrakta som mål i sig. Fattigdomsperspektivet är

tillsammans med jämställdhet mellan kvinnor och män viktiga aspekter av en

hållbar utveckling. Balans måste råda mellan befolkningsutveckling och

resurstillväxt. Slutligen fastslår samtliga konferenser behovet av gynnsamma

makroekonomiska förutsättningar för utveckling. Målet är att genom en stabil

makroekonomisk, ekologiskt och socialt hållbar politik på nationell nivå skapa

ramverk som främjar utveckling.

 Ansvaret för att genomföra konferensernas handlingsprogram och resultat åvilar

i första hand medlemsländerna, som genom åtaganden vid konferenserna förbundit

sig göra detta. Detta räcker emellertid inte. Alla delar av det internationella

samfundet har vid de stora FN-konferenserna åtagit sig att stödja nationella

satsningar för att förverkliga intentionerna. En effektiv och integrerad

uppföljning av konferenserna inom ramen för FN, en fungerande samordning inom

systemet och ett ändamålsenligt stöd till medlemsstaterna är några av ledorden

för såväl FN:s som utvecklingsbankernas arbete efter konferenserna. Även

enskilda organisationer, såväl internationella som nationella och lokala, ges

ett betydande utrymme och ansvar för uppföljningen.

 Men när normerna skall omsättas i praktisk handling uppstår i många fall

problem. Hur förverkligas ambitiösa program med de bristande resurser som står

till förfogande på såväl internationell som nationell basis?

 Sverige medverkar aktivt i syfte att skapa bättre förutsättningar i detta

avseende. En strävan är att åstadkomma en effektiv arbetsfördelning och en väl

fungerande struktur, där olika multilaterala organisationers särskilda fördelar

kommer till sin rätt. Det är således särskilt angeläget att se till att det

multilaterala systemet har kapacitet att arbeta vidare och genomföra de

åtaganden som gjorts.

 Sverige har traditionellt fäst stort avseende vid de stora FN-konferenserna

och deras resultat. Inför konferenserna har Sverige intagit en aktiv roll både

när det gällt att skapa en förankring i hemmaopinionen och att företräda Sverige

i förhandlingarna. Inte minst folkrörelserna har spelat en mycket betydelsefull

roll i det svenska förberedelsearbetet. Sverige har därigenom, ofta i

parlamentarisk enighet, kunnat lägga fast en långsiktig policy på alla de

områden som stått i fokus.

Förändringar i den finansiella basen för det multilaterala

utvecklingssamarbetet

Ett starkt multilateralt system som lever upp till de förväntningar som ställs

förutsätter att länderna tar sitt ansvar och fullgör ingångna överenskommelser.

Medlemskap innebär både rättigheter och skyldigheter men medlemsmoralen är idag

på väg att urholkas och biståndsviljan och betalningsdisciplinen underminerad.

Gjorda åtaganden som utgör grunden för systemets stabilitet honoreras inte.

Drastiska nedskärningar av bidrag från framför allt USA har redan genomförts och

nya har aviserats. För 1996 mer än halverades det amerikanska bidraget till

UNDP. I september 1996 var USA:s skuld till IDA 935 miljoner USD. Detta agerande

kan undergräva hela det multilaterala systemet genom den risk som uppstår för

motsvarande neddragningar från andra länder.

 FN-organisationerna har drabbats hårt av nedskurna bidrag. För första gången

sedan 1983 minskade den totala omfattningen på gåvobiståndet (ej inräknat

katastrofinsatser). Minskningen var 4,7 %, från 4,8 miljarder USD 1994 till 4,6

miljarder USD 1995. Det nya är att även de multilaterala utvecklingsbankerna

påverkas. Om bidragen till Världsbanksgruppen (främst IDA) inräknas i

FN-systemet blir nedgången 1995 än tydligare, nämligen 8,7 %, från 6,4 miljarder

USD 1994 till 5,8 miljarder USD året därpå.

 Finansieringsmodellen för bankernas fonder för förmånlig kreditgivning bygger

på regelbundna påfyllnader och att givarna delar på finansieringsbördan på ett

rimligt sätt. Detta system har länge setts som en garant för stabilitet, men kan

nu vändas till det motsatta, när USA och en del andra givare minskar sina bidrag

eller inte lever upp till ingångna avtal. En annan viktig utveckling är den

kraftiga nedgången av biståndsmedel samtidigt som de privata kapitalflödena ökat

snabbt. De privata strömmarna har koncentrerats till Latinamerika, Kina och

Sydostasien medan de fattiga länderna i Afrika inte kunnat dra till sig kapital

av detta slag. Det blir mot denna bakgrund än viktigare att gåvobistånd och

mjuka lån i högre utsträckning fördelas till de fattigaste länderna och till

fattigdomsbekämpande verksamheter.

 De ökade privata kapitalflödena har gett Världsbanksgruppens privatsektordelar

(IFC och MIGA) en allt större betydelse. Detta, tillsammans med en strävan att

hitta former för att utvidga verksamheten till att omfatta allt fler fattiga

länder, kommer att påskynda ställningstagandet vad gäller Multilaterala

investeringsgarantiorganets (MIGA) framtida kapitalbehov.

Reformer av det multilaterala systemet

Det multilaterala systemet måste ha förmåga att anpassa sig till förändringar

och nya utmaningar. Verkligheten ser idag annorlunda ut än när FN-systemet

skapades. FN:s alltmer tilltagande marginalisering har nämnts. FN:s arbete är

ofta byråkratiskt och ineffektivt. På landnivå är systemet alltför splittrat.

Styrningen av systemet främjar inte medlemsstaternas medansvar och deltagande.

Förmågan att klargöra arbetsfördelningen mellan de många olika FN-organen är

begränsad. Kopplingen mellan ansvar för att driva och att finansiera

verksamheten är bristfällig.

 För att det multilaterala systemet skall kunna leva upp till de krav som

ställs i en allt mer globaliserad värld krävs ett intensivare förändringsarbete.

FN och dess ekonomiska och sociala verksamhet behöver reformeras i syfte att

stärka organisationen och tydliggöra dess effekt på landnivå och dess roll som

forum för att ta itu med globala förändringar.

 I de multilaterala utvecklingsbankerna ställs inte minst genom de osäkrare

finansieringsperspektiven för de särskilda fonderna nya krav på kvalitets- och

effektivitetshöjande förändringar.

 För att FN ska kunna agera måste det finnas en gemensam vilja att använda FN,

att samarbeta genom FN, och att rätta sig efter FN:s beslut. En huvuduppgift i

reformarbetet är att skapa medvetenhet om detta gemensamma ansvar och om behovet

av förändringar i syfta att stärka FN. För att lyckas krävs därför att

medlemsländerna gemensamt har en övergripande vilja att förnya och förstärka

multilateralismen. Regeringen ser som en av sina främsta uppgifter att förstärka

denna vilja. Därvid ansluter sig regeringen till det synsätt som kommer till

uttryck i rapporten från kommissionen om globalt samarbete, "Vårt globala

grannskap".

 En betydande del av ansträngningarna riktar sig mot en dialog med FN:s

medlemsländer på hemmaplan. Utan aktivt stöd från regeringar och opinion i

länderna själva kommer reformarbetet inte att lyckas. I många länder upplevs

globaliseringen ha negativa konsekvenser. Regeringen har därför för avsikt att

intensifiera diskussionen om dess sociala konsekvenser.

 Genom förhandlingar inom ramen för FN:s generalförsamling görs stegvisa

framsteg och förändringar av verksamheten. Det gäller frågor som finansiering,

styrformer och ECOSOC:s arbete. Detta arbete är av grundläggande betydelse för

att successivt höja effektiviteten och förbättra det arbete som utförs.

Sannolikt krävs dock betydligt mer genomgripande reformer än de som idag

förhandlas fram i Generalförsamlingen och dess underkommittéer. Sverige avser

att tillsammans med de nordiska länderna och EU utarbeta förslag och driva

kraven på nödvändiga reformer. Arbetet måste bedrivas i flera steg.

 Ett första steg är att medvetandet om reformbehovet måste öka i alla regioner.

Klyftan mellan nord och syd måste överbryggas. Det borde finnas ett gemensamt

intresse bland de större givarländerna och de fattigaste mottagarländerna på

åtminstone två avgörande punkter: att de begränsade resurserna används så

effektivt som möjligt och att de olika organen koncentrerar sina insatser till

specifika och väl definierade områden och inom dessa utvecklar expertis och

kunnande.

 Sverige har goda förutsättningar att kunna bidra till en samling kring de

uppställda målen. Vårt mångåriga multilaterala engagemang och vårt kraftfulla

stöd för utvecklingssamarbete innebär att vår trovärdighet vad avser syftet med

reformer - att stärka det multilaterala samarbetet till fromma för utveckling i

mottagarländerna - inte kan ifrågasättas.

 Ett andra steg, parallellt med det första, är att utarbeta konkreta

reformförslag. Sverige har tillsammans med de andra nordiska länderna varit

pådrivande vad avser reformeringen av bl.a. UNICEF, WHO och UNDP. Grunden för

detta arbete lades i det första Nordiska FN-projektet som föreslog avgörande

förändringar vad avser styrformer och finansiering av den ekonomiska och sociala

verksamheten. I FN:s fonder och program har förändrade styrelseformer

möjliggjort en kontinuerlig bevakning och påskyndande av reformarbetet. Sverige

har också tagit initiativ till en översyn av de olika organens arbete på det

humanitära området. Syftet har varit att tydliggöra arbetsfördelningen och se

till att s.k. hemlösa frågor, dvs. frågor för vilka det inte naturligen funnits

ett FN-organ med ansvar, som internflyktingar, minröjning, m.fl. tas om hand.

 EU-samarbetet har visat sig givande och förbättrat Sveriges möjligheter att få

genomslag för sin syn. Sverige bör även fortsättningsvis arbeta för att EU skall

vara pådrivande och utarbeta reformförslag också på de mer övergripande

problemområdena.

Genom en fortsättning av det Nordiska FN-projektet intensifieras nu arbetet på

att ta fram konkreta reformförslag på bl.a. följande centrala områden:

- FN-systemet ska på landnivå fungera som ett enhetligt system. De

ansträngningar som gjorts att förbättra koordineringen på landnivå har varit

otillräckliga. Det multilaterala systemets begränsade resurser används inte på

det mest effektiva sättet. Det fragmenterade systemet försvårar mottagarlandets

uppgift att koordinera olika givare. Även rollfördelningen mellan FN och

utvecklingsbankerna måste förtydligas.

- Medlemsstaternas styrning av verksamheten måste förbättras ytterligare.

Fortfarande finns allvarliga brister i styrelsernas förmåga att ge tydliga

riktlinjer för verksamheten.

- Administrativa regler och procedurer måste moderniseras. Särskilt inom FN är

interna regler för administrativa, finansiella och personalfrågor ofta

föråldrade och bidrar till att minska organisationens effektivitet. Chefer på

högsta nivå tillsätts utan önskvärd öppenhet.

- Det multilaterala systemets finansiering måste tryggas långsiktigt. FN:s

utvecklingsverksamhet bygger på frivillighet vilket skapat osäkerhet och

försvårat den långsiktiga planeringen av verksamheten.

Avsikten är att presentera gemensamma nordiska förslag under det kommande året.

Nya finansieringsformer och svenska bidrag

Finansieringen av FN:s utvecklingssamarbete bygger i huvudsak på frivilliga

bidrag, antingen i form av basbudgetstöd eller öronmärkta bidrag. Verksamhetens

finansiella bas kan därmed variera från år till år, vilket skapar osäkerhet och

försvårar långsiktig planering. Därtill kommer att medlemsstaternas styrning

genom de multilaterala beslutsmekanismerna försvåras när prioriteringar delvis

bestäms av villkor förknippade med öronmärkta bidrag. Behovet av nya

finansieringsformer har bl.a. av dessa skäl blivit allt mer uppenbart. Behovet

understryks ytterligare av de osäkrare finansieringsperspektiv som uppkommit för

de multilaterala utvecklingsbankerna.

 Behovet av förändringar understryks också av att ett fåtal länder, inklusive

Sverige, bär en allt för stor andel av den finansiella börden för FN:s bistånd.

Det minskande biståndet i världen har förvärrat situationen.

 Framöver måste finansieringen av FN-organen baseras på ett system som ger

långsiktig stabilitet och förutsägbarhet genom såväl förhandlade som uttaxerade

bidrag i tillägg till de nuvarande frivilliga bidragen. Detta är en av

huvudpunkterna i den nordiska politiken.

 Ett annat syfte med detta förslag är att bördefördelningen mellan givarländer

ska bli mer rättvis och att ansvar för beslut om verksamhetens omfattning

kopplas till bindande åtaganden om finansiering. Framöver bör vidare kretsen av

givare breddas genom att de nya industriländerna förmås att bidra till det

multilaterala utvecklingssamarbetet. Allt fler länder, t. ex. i Asien, når

i-landsstatus och bör på sikt kunna ge betydande tillskott.

 Det finns också anledning att följa och vara pådrivande i andra

förändringsprocesser. En sådan rör den ökade tillämpningen av

mottagarfinansiering. Den innebär att mottagarländer med högre BNP betalar en

del av kostnaden för framför allt det tekniska biståndet. En annan form är

självfinansiering, dvs. att organisationerna i ökande grad baserar sin

verksamhet på återbetalning av tidigare krediter. Detta är främst aktuellt för

utvecklingsbankerna, men även inom FN:s fackorgan finns viss möjlighet till

sådan genom avgiftsbeläggning av tjänster till t.ex. nationella bolag. För vissa

verksamheter finns också goda möjligheter att få in betydande privata bidrag.

 Frågan om nya finansieringskällor har diskuterats under ett antal år.

Diskussionen har intensifierats i ljuset av de senaste årens finansieringskris.

Ett syfte med flera av de förslag som presenterats har varit att finna en källa

som skall ge det multilaterala systemet ökat oberoende av svängningarna i

nationella beslut. Ett annat syfte har varit att skapa ekonomiska styrmedel på

global nivå, t.ex. avgifter kopplade till användningen av den gemensamma miljön.

Avgifter på internationella valutatransaktioner har nämnts i detta sammanhang.

De studier som gjorts av detta alternativ har dock även visat på oönskade

effekter på de finansiella marknaderna och betydande svårigheter att få till

stånd ett samlat genomförande. Ytterligare forskning behövs för att precisera

och bedöma förslag till nya finansieringskällor. Sverige har gett stöd till

UNDP:s forskningsarbete på detta område och överväger hur frågan bäst kan föras

vidare.

 Flera av de här diskuterade förändringarna och finansieringsformerna

aktualiserar nya frågeställningar. Hur skall man t.ex. tillförsäkra styrning och

insyn i organisationer som blir självfinansierade? Hur skall man bibehålla

långsiktighet och fattigdomsorientering? Hur ska man förhålla sig till ökad

andel icke-statlig finansiering?

 Svaren på dessa frågor, liksom den fortsatta utvecklingen och reformeringen av

FN och dess finansieringssystem kan komma att få direkt effekt på inriktning och

storlek på de svenska bidragen till FN:s arbete på utvecklingsområdet.

 Sveriges bidrag till det multilaterala systemets olika organ bör fördelas så

att de organ som bedriver en politik som är effektiv och i linje med de svenska

strävandena får högre anslag än andra organ. Organisationer som inte lever upp

till de krav som ställs i form av reformer med synliga framsteg, en fokuserad

inriktning och ett tydligt och avgränsat mandat i systemet bör förvänta sig

sänkta anslag. Ett exempel på detta sätt att arbeta är WHO som p.g.a. uteblivna

reformer fick vidkännas en drastisk minskning av svenska bidrag. Ett positivt

exempel är FN:s kapitalutvecklingsfond UNCDF, som genomfört en grundläggande

reformering och därigenom lagt grunden för ett treårigt givaråtagande vad gäller

finansiering. UNCDF kommer därför att ges ökade anslag i 1997 års budget.

 Det finns också anledning att fråga sig om dagens fördelning mellan

basbudgetstöd till organisationer och särskild ämnesinriktad bidragsgivning är

den rätta. Många gånger kan anslag till ett särskilt angeläget sakområde,

kanaliserat genom därför lämpliga organisationer, vara att föredra. Mot bakgrund

av den allt tydligare ämnesfokuseringen i det internationella samarbetet,

manifesterat bl.a. i de globala FN-konferenserna, bör detta successivt bli ett

viktigt komplement till de s.k. basbudgetstöd som utgör huvuddelen av de svenska

multilaterala bidragen.

Utvecklingsbankernas roll i utvecklingsprocessen

Utvecklingsbankerna är de finansiellt viktigaste kanalerna för ett brett

samarbete med de fattigaste länderna. Deras omfattande rådgivningsverksamhet på

främst det ekonomiska området, men också i t.ex. sociala och miljöfrågor byggd

på egen forskning, analys och erfarenheter från många olika länder växer

samtidigt i betydelse. Det gör även deras roll som samordnare av multilateralt

och bilateralt bistånd på landnivå bl.a. inom ramen för s.k. konsultativa

grupper. Härtill kommer den roll Världsbanken spelar för ekonomisk omvandling i

Central- och Östeuropa.

 På senare år har bankerna även fått en viktig roll som finansiärer av

politiskt komplicerade freds- och återuppbyggnadsprocesser. Det gäller bl.a.

Asiatiska utvecklingsbankens (AsDB) program i Kambodja, Interamerikanska

utvecklingsbankens (IDB) insatser i Centralamerika och Världsbankens roll i f.d.

Jugoslavien och i de palestinska områdena på Västbanken och i Gaza.

 Sammantaget innebär denna utveckling att främst Världsbanken tagit över

uppgifter särskilt på det normativa området från många FN-organisationer. Det är

en utveckling som rymmer både problem och möjligheter. Många FN-organs

finansieringssvårigheter gör att bankernas engagemang på nya områden tillför

resurser till prioriterade verksamheter. Å andra sidan skapas ofta oklarheter om

roller och mandat mellan FN-organ och bankerna. Dessa frågor har bl.a.

uppmärksammats inom Nordiska FN-projektet. Den svenska linjen är att söka

tydliggöra olika organisationers komparativa fördelar i förhållande till

varandra i ett systemperspektiv. Avsikten är att maximera utvecklingseffekterna

av hela det multilaterala systemet.

 På liknande sätt har Sverige och de nordiska länderna försökt att närmare

precisera roller, mandat och komparativa fördelar för Världsbanken och de

regionala utvecklingsbankerna i Afrika, Asien och Latinamerika. Det här är

frågor som växer i betydelse genom att särskilt Interamerikanska (IDB) och

Asiatiska utvecklingsbankerna (AsDB) får en allt viktigare roll i sina

respektive regioner. IDB:s utlåning i Latinamerika är t.ex. högre än

Världsbankens. Ett annat exempel är AsDB:s policyriktlinjer för det nya området

"gott styrelseskick", vilket har betydelse inte bara i ett ekonomiskt utan även

i ett bredare politiskt perspektiv.

 Idag finns det en allt starkare uppslutning kring utvecklingsbankernas roll i

utvecklingsprocessen. Det gäller både bland givar- och mottagarländer. Bankernas

breda medlemskap ger dem möjlighet att forma en samsyn i många avgörande

ekonomiska frågor. Genom sin finansiella konstruktion kan de låna upp stora

resurser på kapitalmarknaderna för vidare utlåning på gynnsamma villkor.

Glädjande nog växer såväl samarbetsformerna mellan som insikten om respektive

parts komparativa fördel hos både FN och utvecklingsbankerna. Bl.a. har

utvecklingsbankerna gjort förberedelse- resp uppföljningsarbete inom ramen för

FN:s konferenser på ett konstruktivt sätt.

4.1.2 FN:s ekonomiska och sociala verksamhet

Övergripande mål

På det ekonomiska och sociala området bedriver FN utvecklingssamarbete genom en

rad olika organ. Utgångspunkten för Sveriges bedömning av denna verksamhet är

dess effekt på landnivå. En viktig åtgärd är att FN därvidlag skall fungera som

ett enhetligt system och kraftfullt kunna bistå mottagarländerna. Riktlinjer för

verksamheten läggs idealt fast i respektive organs styrelse, inom de policyramar

högre organ - generalförsamlingen och ECOSOC - fastställt. Sverige verkar i de

styrande organen för att fastställa sådana riktlinjer.

 Sverige har valt att ge omfattande basbudgetstöd till FN-operativa verksamhet.

Mot bakgrund av de brister som finns i dagens organisations- och styrsystem, och

de svårigheter som visat sig att få genomslag för nödvändiga reformer, finns det

anledning att fortsätta överväga vilka former för bidragsgivning som bäst

främjar målsättningarna för det multilaterala arbetet. Det är ingen självklarhet

att den nuvarande fördelningen mellan t.ex. basbudgetstöd och sakinriktat stöd

för särskilda ämnen är den mest lämpade.

 Sverige verkar även för svensk synlighet inom FN-organen, främst genom ökad

upphandling från svenska företag och ökad svensk rekrytering. Självfallet måste

denna policy drivas utifrån höga krav på upphandlingens och rekryteringens behov

av kvalitet, relevans och kompetens.

Bedömning av verksamheten

FN:s utvecklingsprogram, UNDP, spelar en central roll inom FN:s

biståndsverksamhet, som samordnande organ på land- och högkvartersnivå. Det är

viktigt att förstärka denna funktion, som måste ses och finansieras som en

gemensam uppgift för hela FN-systemet. Samtidigt måste UNDP:s verksamhet ges en

tydligare inriktning och ytterligare fokuseras på att bygga upp

mottagarländernas institutionella kapacitet på centrala områden. UNDP:s

organisationsstruktur och administration måste effektiviseras och arbetet ges en

än tydligare inriktning mot landnivån. Sverige ger särskilt stöd till den

interna förändringsprocessen och för ökad effektivisering av UNDP:s arbete.

FN:s kapitalutvecklingsfond, UNCDF, som formellt verkar inom ramen för UNDP, är

det frivilligfinansierade FN-organ som kommit längst vad avser en tryggad och

förutsägbar finansiell bas. På svenskt initiativ har de åtta givarländerna

uttryckt en ambition att säkerställa de finansiella resurserna på nuvarande nivå

under de kommande tre åren. Verksamheten är innovativ och katalytisk. Den är

fattigdomsinriktad. småskalig och ansedd som effektiv.

FN:s barnfond, UNICEF, firar i år sitt 50-årsjubilem och har i sin

ändamålsförklaring deklarerat att man avser integrera barnets rättigheter på ett

mer konsekvent sätt i verksamheten. Detta innebär samtidigt att organisationen i

allt högre grad blir en rådgivare till regeringar snarare än att den genomför

sina egna projekt. Sverige välkomnar denna utveckling. Samtidigt har UNICEF en

fortsatt viktig roll i fält, inte minst för att ge skydd och stöd åt barn som

drabbas eller riskerar drabbas av katastrofer och konflikter. Sverige, som är

den näst största givaren, fortsätter driva reformarbetet i styrelsen.

FN:s befolkningsfond, UNFPA, har efter FN:s konferens om befolkning och

utveckling (ICPD) genomgått en omfattande förändringprocess i vilken Sverige

varit pådrivande. UNFPA är nu väl rustat och har styrelsens förtroende att ta

ett stort ansvar för uppföljningen av ICPD.

FN:s livsmedelsprogram, WFP, når de absolut fattigaste genom att säkra deras

livsmedelsförsörjning. Särskilt har ett jämställdhetsperspektiv fått ökat

genomslag inom organisationen och Sverige har en viktig roll i reformarbetet och

policyutveckling.

FAO:s världstoppmöte om livsmedelsbistånd i november 1996 innebär att den

viktiga frågan om livsmedelsbiståndets roll i utvecklingsarbetet bör diskuteras

i ljuset av bl.a. fattigdomsfrågan och redan gjorda åtaganden i internationella

handelsavtal. Det är angeläget att motverka snedvridningseffekter av

livsmedelsbistånd på lokala marknader och verka för att sådant bistånd fokuseras

på särskilt utsatta grupper.

FN:s flyktingkommissarie, UNHCR, har under senare år allt mer betonat

förebyggande insatser och vikten av att finna långsiktiga och varaktiga

lösningar på flyktingproblemen. En tyngdpunktsförskjutning har skett mot

insatser i ursprungsländer. UNHCR:s helhetssyn på flyktingfrågor stämmer väl

överens med de svenska prioriteringarna på detta område. Organisationen utför

väl de uppgifter den ålagts.

Mandatet för FN:s hjälporganisation för palestinaflyktingar, UNRWA, har

förlängts av FN:s generalförsamling till den 30 juni 1999. Stödet till UNRWA

utgör även ett led i vårt stöd för fredsprocessen i Mellanöstern. UNRWA:s

verksamhet på Västbanken och i Gaza integreras nu allt mer med administrationen

i de palestinska självstyret och flyttningen av organisationens högkvarter från

Wien till Gaza och Amman är ett uttryck för strävan efter större regional

samordning. På sikt bör resultatet av fredsprocessen i Mellanöstern kunna

möjliggöra en avveckling av bidraget till UNRWA.

Under budgetposten för narkotikainsatser genom FN-systemet finansieras främst

basbudgetstöd till FN:s narkotikaprogram, UNDCP. Det starka svenska stödet till

UNDCP motiveras bl.a. av att såväl missbruk som odling av narkotika i de flesta

u-länder är koncentrerad till de fattigaste regionerna och grupperna. Förutom

att bekämpningen av narkotika är ett mål i sig finns därmed en klar koppling

till de svenska övergripande fattigdomsmålet. Under 1998 kommer sannolikt att

hållas ett särskilt generalförsamlingsmöte om narkotika. Regeringen avser under

denna budgetpost finansiera en del förberedande insatser för detta möte.

I januari 1996 upprättades FN:s samlade program för HIV/AIDS - kallat UNAIDS.

Denna organisation är uttryck för ett nytänkande inom det multilaterala

samarbetet, där olika berörda organ samarbetar inom ett gemensamt program.

Tidigare HIV/AIDS-relaterade aktiviteter inom UNICEF, UNDP, UNFPA, UNESCO, WHO

samt Världsbanken uppgår nu i och samordnas av UNAIDS. Sverige, som varit aktivt

i tillskapandet av programmet, innehar en styrelseplats de första två åren.

Sverige arbetar för att styrelsen skall ha regelbundna möten och kunna ge klara

riktlinjer för organisationens verksamhet. En av de viktigaste frågorna den

närmaste tiden blir finansiering av programmet. Sverige eftersträvar att en bred

krets av givare skall komma överens om en rättvis bördefördelning och att stöd

skall utgå i form av bidrag till organisationens basbudget. Under 1996 utökas

verksamheten successivt och en handlingsplan kommer att läggas fast för de

kommande fem åren.

4.1.3 Multilaterala utvecklingsbanker

Övergripande mål

Den brett upplagda utvärdering av utvecklingsbankernas verksamhet med titeln

"Serving a Changing World", som under våren 1996 presenterades av en

internationellt sammansatt arbetsgrupp (den s.k. "MDB Task Force"), bekräftar

den förändring av bankernas verksamhet som skett under senare år. Rapporten slår

bl.a. fast att fattigdomsbekämpning skall vara det övergripande målet för

utvecklingsbankernas verksamhet. Insikten har förstärkts om att ekonomisk

tillväxt är en nödvändig men inte tillräcklig förutsättning för minskad

fattigdom. Kompletterande och ökande åtgärder avseende bl.a. social utveckling

och välfärd, jämställdhet och inkomstutveckling ger fattiga grundläggande

förutsättningar att delta i de ekonomiska möjligheter som skapas av tillväxt.

Det här är en inriktning som Sverige, Norden och andra "likasinnade länder"

länge drivit i bankerna. Världsbankens nye president James Wolfensohn förefaller

fast besluten att förstärka denna linje. För att detta skall lyckas krävs bl.a.

att regeringarna i låntagarländerna är inriktade på att minska fattigdomen genom

en sund ekonomisk och social reformpolitik. En ökad koncentration av

låneresurserna kommer att ske till sådana länder.

 I arbetsgruppens utvärdering konstateras också att utvecklingsbankerna varit

alltför inriktade på volymmål. Högre kvalitetskrav måste ställas, inte minst mot

bakgrund av minskade biståndsresurser. Det skall ske genom bättre och mer

realistiskt formulerade mål, bättre resultatanalys och tydligare och mer

effektiv samordning med andra givare. Bankerna genomgår även en

decentralisering. Kontakterna med lokala grupper och enskilda organisationer

intensifieras. Sverige har här bidragit med egna erfarenheter. Under de senaste

åren har vi från svensk sida medverkat till att Sidas lärdomar främst från

huvudmottagarländerna mer systematiskt förts in i arbetet med bankernas

landstrategier. Erfarenheterna av denna närmare koppling mellan bilateral och

multilateral verksamhet är goda och kommer att utvecklas ytterligare.

 Vidare utvecklar regeringen samarbetsformer med enskilda organisationer kring

världsbanksfrågor, bl.a. i syfte att tillvarata många enskilda organisationers

stora fälterfarenhet liksom kunskaper på bl.a. miljöområdet.

 Utvecklingsbankernas starkare inriktning på fattigdomsbekämpning avspeglas

bl.a. i en tydligare betoning av miljöfrågorna och deras koppling till det

övergripande målet om att nå utsatta grupper. Om utveckling inte är hållbar

drabbar de negativa effekterna främst de fattiga. Mycket återstår att göra i

dessa avseenden t.ex. vad gäller förebyggande åtgärder i projekt och program i

stället för reparation av skador i efterhand. Sverige har sedan många år

bilaterala fonder i flera banker som kan utnyttjas för olika insatser på bl.a.

miljöområdet. Särskilt i uppbyggnadsskedet av nya verksamheter i bankerna har

svenska bilaterala resurser kunnat spela en viktig katalytisk roll. Detta gäller

i hög grad även på jämställdhetsområdet.

 Samspelet mellan stat och marknad har under 90-talet utvecklats till en viktig

fråga för utvecklingsbankerna. Verksamheten på privatsektorområdet inriktas dels

på stöd till skattereformer, utveckling av kapitalmarknader och finansiellt stöd

till nationella utvecklingbanker för vidare utlåning till små och medelstora

företag, dels till upprättande av privata företag och främjande av privata

investeringar. Verksamhet pågår också avseende en förändrad roll för staten, ett

känsligt område i gränslandet till politisk inblandning, som ryms inom begreppet

det "goda styrelseskicket". Dit hör fungerande lagar och rättssystem som skyddar

individens ekonomiska och politiska rättigheter. Dit hör också minskade

militärutgifter till förmån för utvecklingsändamål t.ex. de sociala sektorerna

och kamp mot korruption.

 På en rad viktiga områden har således bankernas policy och verksamhet

förändrats i riktning mot svenska utvecklingspolitiska riktlinjer. Den stora

utmaningen de närmaste åren ligger framförallt i att få denna nya inriktning

omsatt i bankernas konkreta arbete på fältet, där mycket återstår att göra.

Detta kommer att kräva ytterligare förändringar av bankerna inkl. delegering av

beslutsfattandet till fältnivån och att delvis ny kompetens knyts till dessa

institutioner.

 Sveriges formella inflytande i utvecklingsbankerna, sett som våra kapital- och

bidragsandelar, är begränsat. Genomgående är Sveriges påfyllnadsandelar till de

mjuka lånefaciliteterna högre än våra kapitalandelar, vilket speglar vårt starka

biståndsengagemang. Detta gäller i synnerhet vår stora påfyllnadsandel i

Afrikanska utvecklingsfonden.

 Sveriges policyarbete i samtliga utvecklingsbanker utformas liksom i

FN-sammanhang inom ett nära och konstruktivt nordiskt samarbete. Många exempel

från senare år finns på att den nordiska samsynen i utvecklingsfrågor genom att

ett målmedvetet agerande har fått genomslag både i bankernas policy och

institutionella struktur. Det gäller bl.a. Världsbankens tydligare

fattigdomsinrikting, IDB:s policy på området kvinnor och utveckling och

institutionella reformfrågor i Afrikanska utvecklingsbanken. De nordiska

länderna har visat att ett gott förberedelsearbete inför styrelsemöten och

förhandlingar om påfyllnad av bankernas "mjuka fonder" ger ett inflytande i

bankerna som ofta går utöver våra formella andelar.

Bedömning av verksamheten

Världsbanksgruppen

Bristande bidragsvilja och oförmåga att följa ingångna avtal har blivit ett

växande hot mot utvecklingsbankernas möjligheter att bedriva ett effektivt

utvecklingsarbete i de fattigaste länderna. Det kan därför med

tillfredsställelse konstateras att en uppgörelse uppnåtts vad gäller ett

treårigt utlåningsprogram om ca 150 miljarder kronor till de fattigaste länderna

från Världsbankens mjuka lånefaciliteter, IDA. Avtalet innebär att IDA

förstärker sin övergripande målsättning att minska fattigdomen i världens minst

utvecklade länder. I kommande låneprogram skall tydligare betonas hållbar

utveckling, fokus på Afrika och utlåning baserad på tidigare resultat. Vidare

ges, bl.a. efter svenskt agerande, en starkt ökad vikt åt samråd och dialog med

mottagarländernas regeringar, myndigheter och enskilda organisationer liksom med

övriga bilaterala och multilaterala givare.

 Av stor betydelse är att ett helt nytt synsätt på deltagardisciplin och krav

på rimligt finansieringsdeltagande vuxit fram under dessa förhandlingar. De nya

reglerna innebär bl.a. att amerikanska företag, på grund av uteblivna

amerikanska bidrag till IDA, utestängs under ett år från en stor del av

upphandlingen i anslutning till IDA-finansierade projekt. USA utestängs också

från beslutsfattandet om en stor del av utlåningen under samma period. Även

länder som Singapore, Israel och Förenade Arabemiraten utestängs av liknande

skäl. De nya reglerna avspeglar Sveriges strävanden att få till stånd ökad

bidragsdisciplin och respekt för ingångna avtal inom de multilaterala biståndet.

 Världsbanken har tillsammans med Internationella valutafonden (IMF) tagit ett

initiativ för att lätta de fattigaste och mest skuldsatta ländernas skuldbörda.

Initiativet utgör ett nytt angreppssätt som Sverige välkomnar. Förslaget

omfattar för första gången den totala skulden för ett land och syftar till att

ge en skuldlättnad som återställer en hållbar skuldsituation genom bidrag från

bilaterala, kommersiella och multilaterala långivare. En mer detaljerad

utformning av förslaget kommer att redovisas i samband med Världsbankens och

IMF:s årsmöten.

 Världsbanken och IMF har en central roll när det gäller att stödja fattiga,

ofta skuldtyngda länder som genomför strukturanpassningsprogram, för IMF:s del

genom ESAF (Enhanced Structural Adjustment Facility).

 1987 inrättades Världsbankens Särskilda program för Afrika (SPA), inom vilket

givarstöd samordnas och mobiliseras till de strukturanpassningsprogram som pågår

i ett tjugotal skuldtyngda länder i Afrika söder om Sahara. Programmet kommer i

höst att genomgå en större utvärdering. Sverige har en framträdande roll i

förberedelsearbetet.

Regionala utvecklingsbanker

Efter avtalet 1994 om den åttonde påfyllnaden av den Interamerikanska

utvecklingsbankenbankens (IDB) resurser (IDB-8) har banken nu gått in i ett

skede av konsolidering och genomförande av avtalets innehåll. Banken är nu den

utan jämförelse största regionala utvecklingsbanken med långt större verksamhet

i regionen än Världsbanken. Ur svensk synvinkel har banken lyckats väl i sin

uppföljning av IDB-8. Viktiga steg har t.ex. tagits för att åstadkomma en ökad

fattigdomsinriktning. Miljöanalyser har blivit en integrerad del av

landprogrammeringen. Sverige välkomnar också bankens vidgade roll som

samarbetspartner i regionens utvecklingsprocess bl.a. vad gäller konstruktiva

insatser i samband med freds- och återuppbyggnadsprocessen i Centralamerika.

 Den Asiatiska utvecklingsbanken (AsDB) har under de senaste åren genomgått en

genomgripande förändring av sin utlåningspolitik och ett intensivt

policyutvecklingsarbete har ägt rum i linje med avtalet 1994 om bankens fjärde

kapitalökning (GCI-IV). Styrelsen har fattat beslut om flera stora

policyområden, bl.a. angående "gott styrelseskick", energi, skog samt

folkomflyttningar som resultat av bankprojekt. Sverige har aktivt deltagit i

detta arbete, vars resultat ligger i linje med svenska biståndspolitiska

ambitioner. Mer tonvikt måste nu läggas på tillämpningen av de fattade

policybesluten. Den snabba ekonomiska utvecklingen i stora delar av regionen

leder till en delvis förändrad roll för banken. Därtill kommer att det finns nya

bidragsgivare i regionen. Dessa faktorer bör tas i beaktande vid fastställande

av det svenska bidraget i den nu pågående förhandlingen om påfyllnaden av

asiatiska utvecklingsfonden (AsDF 7).

 Under ett antal år har Afrikanska utvecklingsbanken (AfDB) brottats med grava

problem av administrativ, finansiell och operativ karaktär. Sverige och övriga

nordiska länder spelar en aktiv och konstruktiv roll i arbetet med att vända

denna utveckling. I ett förtroendefullt samarbete med bankens nya president,

Omar Kabbaj, har ansträngningarna att åstadkomma bl.a. bättre styrning av banken

och en höjning av verksamhetens kvalitet och effektivitet börjat ge resultat.

Den överenskommelse som under första halvåret 1996 nåddes om en resurspåfyllnad

av den Afrikanska utvecklingsfonden (AfDF) med sammanlagt drygt 3 miljarder

dollar utgör ett viktigt steg på vägen mot att återupprätta förtroendet för

bankgruppen. Under senhösten 1996 fortsätter förhandlingar om reformfrågor och

en ny påfyllnad av bankens kapital (GCI-5). Utfallet av reformdiskussionerna får

avgöra om den svenska andelen skall ligga fast.

Övriga utvecklingsbanker och -fonder

Den internationella jordbruksutvecklingsfonden (IFAD) är inriktad på projekt för

att förbättra levnadsförhållandena för landsbygdsbefolkningen i de fattigaste

utvecklingsländerna. Verksamheten ligger därmed väl i linje med svenska

biståndspolitiska mål. På uppdrag av medlemsländerna gjorde en konsultgrupp

under 1994 en utvärdering av IFAD, vilken bekräftade bilden av en liten,

effektiv organisation med ett viktigt mandat som utförs med genomslagskraft. På

senare år har oklarhet rått om IFAD:s finansieringsmodell, som baseras på delat

ansvar mellan OECD och oljeproducerande u-länder. 1995 fattades ett

principbeslut som innebär grundläggande förändringar av fondens stadgar och

finansiering. Sverige har haft en framträdande roll i detta förändringsarbete,

som ger fonden en starkare förankring i såväl i- som u-länder. Till följd av

oklarhet och det amerikanska bidraget till IFAD:s fjärde kapitalpåfyllnad

(1996-98) har uppgörelsen ännu inte kunnat träda i kraft.

 Nordiska utvecklingsfonden (NDF) är en nordisk biståndsinstitution för

finansiering av utvecklingsprojekt som främjar ekonomisk och social utveckling i

u-länder. Utlåningen sker på villkor som motsvarar dem som erbjuds av IDA.

Fonden ger krediter endast i samfinansiering med andra finansiärer, främst andra

multilaterala finansieringsinstitutioner. Nordiska Ministerrådet har under

hösten 1995 låtit utvärdera NDF:s verksamhet. Utvärderingen konstaterar att NDF

är en kostnadseffektiv institution med en projektportfölj av hög kvalitet. På

basis av utvärderingens slutsatser har Nordiska Ministerrådet beslutat om en

höjning av fondens grundkapital från 265 miljoner SDR till 515 miljoner SDR. I

enlighet med den nordiska fördelningsnyckeln svarar Sverige för 38,8 % av

kapitalökningen.

 Karibiska utvecklingsbanken (CDB) upprättades 1970 och har sitt huvudkontor

med 200 anställda på Barbados. Dess långivning är inriktad på de små karibiska

ö-länderna. Karibiska banken är en operativt och administrativt effektiv

organisation med en stabil finansiell ställning. Sverige förhandlar f.n. om

medlemskap i CDB. Sveriges förbindelser med regionen är outvecklade. Medlemsskap

i CDB bedöms därför kunna stärka vår närvaro i regionen såväl i utrikes-,

bistånds- som handelspolitiskt hänseende. En särskild proposition om svenskt

medlemskap avses läggas fram för riksdagen för beslut under våren 1997.

 I november 1994 framfördes förslag om att skapa en regional utvecklingsbank

för Mellanöstern och Nordafrika. En arbetsgrupp med brett deltagande från bl.a.

regionen, europeiska länder och USA har därefter analyserat förutsättningarna

för nya finansiella strukturer för regionen. Argument både för och emot en

regional bank har anförts under den utdragna och besvärliga

förhandlingsprocessen. Sverige har deltagit aktivt i dessa förhandlingar och

framlagt förslag med avsikt att samla deltagarländerna kring ett sammanhållet

finansiellt arrangemang för regionen. Sverige har även verkat för att

finansiella resurser avsätts för utlåning på fördelaktiga villkor till de

palestinska områdena på Västbanken och i Gaza.

4.1.4 Övrigt multilateralt samarbete

Multilaterala miljöinsatser

Inriktningen på uppföljningen av FN:s konferens om miljö och utveckling (UNCED)

har redovisats under mål och prioriteringar ovan. I samband med det extra möte i

FN:s generalförsamling (UNGA-SS 19) som äger rum om uppföljning av UNCED nästa

år är det angeläget att Sverige deltar aktivt i förberedelserna och

uppföljningen av mötet. Regeringen avser därför att hålla seminarier och ta

initiativ till andra förberedande och uppföljande aktiviteter.

 Förutom integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling i all reguljär

verksamhet fordras även vissa riktade bidrag till särskilda miljöfonder och

program samt till angelägen analys och internationell seminarieverksamhet, vilka

finansieras under denna budgetpost.

 Den globala miljöfonden (GEF) finansierar insatser inom områdena globala

klimatförändringar, biologisk mångfald, skydd av internationellt vatten och

uttunning av ozonskiktet. GEF är utsedd till interimistisk finansiell mekanism

för konventionerna om klimatförändringar och biologisk mångfald.

 GEF:s verksamhet som permanentades 1994 har ett ambitiöst och med svenska

värderingar överensstämmande arbetsprogram. Det är angeläget att det operativa

arbetet kommer igång i full skala.

 Sverige verkar aktivt inom styrelsen för att GEF skall etablera sig som en

viktig aktör inom det multilaterala arbetet med att främja målsättningarna från

UNCED inom ramen för dess särskilda mandat. En fortlöpande granskning av

verksamheten är angelägen, inte minst inför de förhandlingar om påfyllnad av

GEF:s finansiella resurser som kommer att inledas i början av nästa år.

 GEF utgör enligt regeringen ett ändamålsenligt instrument för det

internationella samfundet för att finansiera åtgärder med syfte att minska de

globala miljöproblemen. Den har dessutom potential att finansiera och åtgärda

vissa oförutsedda miljöproblem. Den svenska andelen av fonden bör därför ligga

kvar på samma nivå vid påfyllnaden.

 Montrealprotokollet är ett avtal som förbinder dess parter att genomföra en

avveckling av ozonnedbrytande ämnen. Till protokollet finns knutet en

multilateral fond som syftar till att bistå u-länderna att fasa ut användningen

av ozonnedbrytande ämnen. En utvärdering 1995 utgjorde grundval för gemensamma

rekommendationer om effektivisering. Vissa resultat kan därvid skönjas, även om

genomförandetakten av projekt endast långsamt förbättras. Sverige framförde vid

parternas möte förra året sitt stöd för fondens arbete, bl.a. inför de

påfyllnadsförhandlingar av fondens resurser som inleds under hösten. Den svenska

andelen av fonden bör ligga kvar på ungefär samma nivå.

 Sida har under flera år haft i uppdrag att genomföra vissa multilaterala

miljöinsatser under denna delpost. Ett visst bidrag är fortsatt motiverat med

hänsyn till den långsiktiga verksamhet som inletts.

Multilaterala konfliktförebyggande insatser

Det multilaterala systemet har en huvudroll i det internationella samfundets

ansträngningar att förebygga uppkomsten av konflikter, bidra till lösningar och

främja varaktig fred. FN:s svårigheter i bl.a. Somalia och Jugoslavien har

blottat allvarliga brister i det nuvarande systemet, vilka i vissa avseenden

undergrävt förtroendet för organisationen och därmed dess framtida möjligheter

att verka. Erfarenheterna från Centralamerika och Kambodja har emellertid visat

att det är möjligt att inom FN:s ram utveckla en framgångsrik verksamhet för att

förebygga konflikter och främja försoningsprocesser. En av de viktigaste

lärdomarna är att insatser för att förebygga och lösa konflikter samt främja

långsiktig utveckling kräver en helhetssyn som omfattar såväl politiska och

militära som civila och humanitära insatser. Det är angeläget att stärka och

förbättra strukturerna och samarbetsformerna mellan FN-systemet och

utvecklingsbankerna liksom med övriga aktörer.

 Det svenska stödet till multilaterala konfliktförebyggande insatser skall även

fortsättningsvis syfta till att stärka de civila och humanitära aspekterna i

fredsbevarande operationer i utvecklingsländer. För att åstadkomma detta avser

regeringen bl.a. stödja svenskt deltagande med civil personal i olika funktioner

i FN:s fredsbevarande operationer.

 Det är viktigt att verka för att erfarenheter och lärdomar från FN:s och

utvecklingsbankernas agerande, i synnerhet i s.k. komplexa katastrofer,

systematiskt återförs i organisationernas verksamhet. Vidare bör de

multilaterala organisationernas förmåga att motverka uppkomsten av väpnade

konflikter och säkra en övergång från konflikt till fred. Därvid bör betydelsen

av tydlig roll- och mandatfördelning särskilt beaktas. Bland frågor som kräver

större uppmärksamhet kan nämnas möjligheter att genomföra insatser i ett tidigt

återuppbyggnadsskede och frågor om konditionalitet i biståndet. De

institutionella möjligheterna att på ett systematiskt sätt verka för respekt för

mänskliga rättigheter och utveckling mot demokrati bör stärkas. Åtgärder av

betydelse för försoning, inklusive utredande av krigsbrott,

äganderättsförhållanden etc., bör främjas i den mån insatsen bedöms strategiskt

kunna bidra till att utveckla kapaciteten och kompetensen inom systemet att

hantera konflikter.

 Slutsatser från större utvärderingar och utredningar, bl.a.

Utrikesdepartementets Afrika-utredning och departementets utredning om

konfliktförebyggande arbete som redovisas hösten 1996, kommer att påverka

inriktningen av Sveriges insatser på detta område.

Övriga insatser

Under övriga insatser finansieras bidrag till en rad olika organisationer, såväl

inom som utanför FN-systemet, samt analyser, seminarier och andra

internationella aktiviteter som främjar internationell samverkan och utveckling.

Även om insatserna ofta kan förutses kan deras karaktär göra att de inte alltid

kan eller bör beloppsbestämmas i förväg. En viss mindre reserv är därutöver

påkallad. Över åren har denna budgetpost minskats väsentligt.

 Internationella familjeplaneringsfederationen (IPPF) får något minskade

anslag. Detta motiveras av att organisationen idag inte längre har samma

framskjutande roll på befolkningsområdet som tidigare. Efter FN:s konferens om

befolkning och utveckling 1994 har såväl FN-systemet som ett stort antal

frivilliga organisationer anammat det bredare synsätt som IPPF tidigare var

ensamma om. Sverige har varit tillskyndare till denna utveckling.

 International IDEA (Internationella Institutet för demokrati och fria val)

bildades på svenskt initiativ i Stockholm 1995 av 14 länder från hela världen.

Idén bakom IDEA var att skapa en internationell mötesplats för att stödja

demokratisk utveckling och fria val runt om i världen. Institutet är globalt

till sin natur och skall vara ett forum för alla olika typer av aktörer som

deltar i de demokratiska processerna. Denna utgångspunkt präglar allt från

struktur, ägandeskap, anställningspolicy till verksamhetsinriktning. Även om

IDEA till formen är en mellanstatlig organisation är den också öppen för

medlemskap för internationella frivilligorganisationer på i princip samma

villkor som för regeringar. Inledningsvis kommer institutet att koncentrera sig

på fyra verksamhetsområden; uppbyggnad av en databank och informationsservice,

forskning, utarbetande och spridning av riktlinjer samt rådgivning och

kapacitetsuppbyggnad. Sverige har som initiativtagare till och värdland för

institutet ett speciellt ansvar för IDEA.

 Det svenska bidraget till Internationella sjöfartsuniversitetet, WMU, uppgår

enligt avtal till en tredjedel av den budget som fastställs. Universitetet, som

drivs i den internationella sjöfartsorganisationens (IMO) regi, ger utbildning

till ca 100 personer per år, varav nästan alla kommer från utvecklingsländer.

Mindre bidrag utbetalas även till

- FN:s boende- och bebyggelsecenter (HABITAT),

- FN:s utvecklingsfond för kvinnor (UNIFEM),

- Internationella rödakorskommittén (ICRC),

- Internationella tropiska timmerorganisationen (ITTO),

- Internationella juteorganisationen (IJO) och

- UNESCO:s internationella program för kommunikationsutveckling

(IPDC).

Frågan om att inrätta en internationell skola för administration av medicinsk

teknik (IMSME) har diskuterats under flera år. Utrikesdepartementet uppdrog åt

en särskild utredare att undersöka förutsättningarna för ett genomförande av

förslaget. Ett förslag om att på försöksbasis inrätta institutet presenterades

men samtidigt underströks de osäkra utsikterna till finansiellt stöd utöver de

statsmedel som skulle komma att krävas från det svenska biståndsanslaget. Den

föreslagna försöksverksamheten skulle bli kostsam och det fanns tveksamhet

huruvida utbildningen ligger inom ramen för angivna biståndspolitiska mål. Detta

tillsammans med svårigheten att finna medel för finansiering inom angiven budget

gör att förslaget inte föranleder någon vidare åtgärd.

4.2 EU:s gemensamma utvecklingssamarbete

EU:s medlemsländer svarar tillsammans för ca 60 % av västvärldens

utvecklingssamarbete. Under de senaste decennierna har medlemmarna kanaliserat

en allt större andel av sitt bistånd genom EG:s gemensamma biståndsprogram. År

1994 uppgick det gemensamma biståndet till 17 % av EU-ländernas samlade

biståndsbudgetar. Sannolikt kommer denna andel att öka ytterligare under den

kommande femårsperioden.

 År 1994 uppgick utbetalningarna till ca 4,7 miljarder dollar vilket gjorde

EG-kommissionen till världens, efter IDA, näst största multilaterala

biståndsorganisation och den femte största givaren inom OECD:s biståndskommitté

(DAC). Förutom att svara för genomförandet av det gemensamma biståndet har

kommissionen också i uppdrag att verka för en bättre koordinering mellan detta

bistånd och medlemsländernas nationella biståndsprogram. Kommissionens betydelse

inom det internationella utvecklingssamarbetet betonas därmed ytterligare.

 Samarbetet med utvecklingsländer finansieras dels från den reguljära budgeten,

dels genom särskilda bidrag till den europeiska utvecklingsfonden (EDF).

Biståndet över den reguljära budgeten

Från den reguljära budgeten finansieras livsmedelsbistånd, katastrofhjälp, stöd

genom enskilda organisationer, samarbetet med Asien och Latinamerika

(ALA-länderna), Sydafrika, f.d. Jugoslavien samt icke-medlemsländer i

medelhavsområdet. Utbetalningarna år 1994 uppgick till sammanlagt 2,6 miljarder

dollar.

 Samarbetet med länderna i Asien och Latinamerika omfattar program- och

projektbistånd, livsmedelsbistånd, katastrofbistånd, stöd till enskilda

organisationer samt stöd för att utjämna fluktuationer i exportinkomster främst

inom jordbruksområdet. I princip kan samtliga länder som ej gör sig skyldiga

till brott mot mänskliga rättigheter och grundläggande demokratiska principer

komma ifråga för utvecklingssamarbete. Tyngdpunkten ligger dock på stöd till de

fattigaste länderna och de fattigaste delarna av befolkningen samt på regioner

eller länder med betydande kommersiell potential. För perioden 1996-2000

beräknas biståndet till ALA-länderna uppgå till ca 6 miljarder dollar. Av detta

avses 65 % gå till Asien och 35 % till Latinamerika.

 Samarbetet med medelhavsländerna har, från att ursprungligen ha omfattat

huvudsakligen frihandelsavtal för industriprodukter, utvecklats till att omfatta

också finansiellt bistånd. Omfattningen på samarbetet har ökat kraftigt under

nittiotalet. För perioden 1995-1999 har ca 6 miljarder dollar avsatts för det

finansiella samarbetet med Marocko, Tunisien, Algeriet, Egypten, Jordanien,

Libanon, Syrien, Israel samt Västbanken/Gaza.

 Det svenska bidraget till EG:s utvecklingssamarbete över den reguljära

budgeten finansieras genom en avräkning från biståndsramen. För 1997 uppgår

avräkningen till 707 miljoner kronor.

Bidrag till Europeiska utvecklingsfonden (EUF)

Inom ramen för den s k Lomékonventionen samarbetar EG med de sjuttio s.k.

AVS-staterna i Afrika, Västindien och Stilla Havsområdet. Samarbetet finansieras

utanför den reguljära budgeten genom särskilda bidrag till EUF.

 Ungefär hälften av biståndet inom Lomésamarbetet landprogrammeras genom

femåriga landramar. Utöver detta utgår strukturanpassnings- och importstöd,

bistånd genom enskilda organisationer samt katastrofbistånd. Finansiellt stöd

utgår också inom de s.k. STABEX- och Sysminfaciliteterna för att utjämna

fluktuationer i exportintäkter från jordbruket respektive gruvindustrin.

 Den nu löpande Lomékonventionen (Lomé IV) avser perioden 1990-1999. I november

1995 undertecknades ett avtal om vissa förändringar i konventionens innehåll för

den andra femårsperioden av Lomé IV. Riksdagen har den 23 maj 1996 (Prop

1995/96:36 bet.UU 24, Rskr 257) godkänt ändringarna i överenskommelsen och den

föreslagna finansieringen av samarbetet.

 Överenskommelsen innebar att gemenskapens medlemsstater inrättade en åttonde

utvecklingsfond (EUF VIII) om totalt 13 132 miljoner ecu. Medlemsstaterna skall

bidra med 12 840 miljoner ecu samtidigt som 292 miljoner ecu i outnyttjade medel

överförs från tidigare utvecklingsfonder till EUF VIII. Sverige skall enligt

överenskommelsen bidra med 350 miljoner ecu.

 På grund av fördröjningar i utbetalningstakten under tidigare

utvecklingsfonder krävs inga inbetalningar till EUF VIII under budgetåret 1997.

 För budgetåret 1995/96 avsattes 90 miljoner kronor för det svenska bidraget

till EUF VIII. Mot bakgrund av de ovan redovisade fördröjningarna av

utbetalningarna föreslår regeringen att de medel som för budgetåret 1995/96

avsatts under anslaget C 4. Bidrag till EG:s gemensamma bistånd omfördelas till

andra ändamål under anslaget A.1 Internationellt utvecklingssamarbete.

Svenska prioriteringar i EU-samarbetet

Medlemskapet i EU har inneburit att Sverige har fått tillgång till en ny och

mycket viktig samarbetsform i biståndet. EU:s främsta komparativa fördel jämfört

med andra multilaterala organisationer är att unionen i ett sammanhang kan

hantera frågor som rör bistånd, handel, utrikes- och säkerhetspolitik, migration

m.m. Det finns därmed förutsättningar för unionen att gentemot ett enskilt land

eller region föra en politik som är konsistent, dvs. vars olika delar samverkar

på ett för landet eller regionen gynnsamt sätt. Denna komparativa fördel

utnyttjas idag dåligt. Regeringen ger hög prioritet åt det arbete som pågår inom

EU för att förbättra konsistensen i EU:s relationer till utvecklingsländerna.

 Sverige kommer att vara aktivt i såväl policydialogen som i inriktningen och

utformningen av det gemensamma biståndet. Genom att delta i den pågående

policydialogen och framtagandet av beslut och riktlinjer, som gäller både för

det gemensamma biståndet och för medlemstaternas nationella bistånd, kan Sverige

bidra till en ökad samsyn. Ett bra exempel på detta är arbetet med den

resolution om integerering av jämställdhetsaspekter i biståndet som antogs i

december 1995 och som bl.a. genom svenskt agerande till sitt innehåll helt

överensstämmer med svenska prioriteringar.

 De övergripande målen för EU-biståndet överenstämmer väl med svenska

målsättningar. Bristande effektivitet i genomförandet gör dock att målen inte

alltid nås på ett kostnadseffektivt sätt. Regeringen prioriterar det arbete som

pågår inom EU för att höja kvaliteten och effektiviteten i det gemensamma

biståndet. I detta ingår ökad insyn och öppenhet, bättre procedurer för

planering, genomförande och utvärdering, utveckling av landstrategier, bättre

samordning samt effektivare organisation i Bryssel och i fält. Sveriges långa

erfarenhet av utvecklingssamarbete och goda renommé inom området gör att vi har

stora möjligheter att påverka de pågående förändringarna. De kvalificerade

utvärderingar och den metodutveckling som genomförts inom det svenska biståndet

utgör en god bas för vårt deltagande i effektiviseringsarbetet. Den nyligen

genomförda omorganisationen av den svenska biståndsförvaltningen är ytterligare

en erfarenhet som är värdefull för arbetet med en effektivare

biståndsorganisation i EU.

 Den framtida inriktningen på EU:s bistånd är en fråga av hög prioritet.

Regeringen fäster stor vikt vid att fattigdomsinriktningen i biståndet

bibehålls. I det sammanhanget blir formerna för och omfattningen av samarbetet

med AVS-länderna efter år 2000, då Lomé IV-konventionen löper ut, en mycket

avgörande fråga. I de diskussioner om Lomésamarbetets framtid som inleds under

1997 kommer regeringen att betona vikten av att AVS-länderna också i framtiden

får en framskjuten plats i EU:s externa relationer.

 Det svenska agerandet i EU skall vägledas av prioritering av

fattigdomsbekämpning, miljö och hållbar utveckling, demokrati och mänskliga

rättigheter samt jämställdhet. Därtill läggs särskild vikt vid frågor som rör

humanitärt bistånd, livsmedelssäkerhet samt stöd genom enskilda organisationer.

Också inom dessa områden blir kvalitets- och effektivitetsaspekter i planering,

genomförande och utvärdering dominerande. EU utgör också en viktig plattform för

att stärka det multilaterala utvecklingssamarbetet genom FN.

4.3 A 1.2. Bilateralt utvecklingssamarbete

Det bilaterala biståndets inriktning på fattigdomsbekämpning och långsiktighet

skall stärkas. För att med större effektivitet bidra till uthållig

resurstillväxt och minskad fattigdom måste biståndet bygga på en helhetssyn, där

samtliga sex biståndspolitiska mål samverkar. Det nya jämställdhetsmålet skall

operationaliseras i form av riktlinjer och handlingsprogram och regeringen

kommer i dialogen med samarbetsländerna lyfta fram jämställdhet som en viktig

samhällsfråga. Det bilaterala biståndet skall vidare i ökad utsträckning

fokuseras på stöd till processer som bidrar till övergång från krig till fred

och från diktatur till demokrati.

 Ett effektivt programlandsbistånd kräver fortsatt koncentration till ett

begränsat antal länder, färre sektorer och insatser och ökad samordning med

andra givare. Ett fattigdomsperspektiv måste också genomsyra verksamheter i

länder utanför programlandskretsen. I beredningen av alla insatser bör målgrupp

och direkta eller indirekta effekter för de fattiga beaktas.

 Ett viktigt arbete har inletts genom att Sida fått i uppdrag att under 1996 ta

fram handlingsprogram på fyra centrala områden - fattigdom, hållbar utveckling,

jämställdhet och demokrati. Regeringen har som nämnts ovan redovisat

inriktningen av Sveriges arbete för hållbar utveckling i en skrivelse till

riksdagen och förbereder en kommande skrivelse om fattigdom.

 Utvecklingen i Afrika motiverar en grundlig analys av hur en ny relation kan

utformas mellan givare och mottagare, som bygger på ett ömsesidigt

ansvarstagande och tar hänsyn till ländernas nyvunna demokratiska erfarenheter.

En ny svensk Afrikapolitik skall utformas under det kommande året och kommer att

redovisas till riksdagen i en skrivelse planerad till hösten 1997. En större

genomlysning av utvecklingen i Asien planeras också.

 Vatten är för många länder en ödesfråga som skall ges ökad prioritet, bl.a.

genom det svenska stödet till ett nytt globalt samarbete om färskvatten, "Global

Water Partnership", där Sida är starkt engagerat, och stöd till regionalt

vattensamarbete i södra Afrika.

DIAGRAM A 5

DIAGRAM A 6

Utvecklingssamarbetet genom Sida omfattar ca två tredjedelar av det svenska

biståndet och når, direkt och indirekt, över 100 länder. Komplexiteten och

bredden är uttryck såväl för fattigdomens många aspekter och de varierande

förutsättningarna i regioner och länder, som för Sveriges önskan och intresse av

att samarbeta med många länder.

 Regeringen har under de senaste två åren stärkt styrningen och samordningen av

utvecklingssamarbetet. Ett led i detta var sammanslagningen av

biståndsmyndigheterna till nya Sida. Integrationen av de tidigare myndigheternas

olika verksamhetsfält, där erfarenheter av olika samarbetsintrument och

arbetsmetoder skall tillvaratas, stärker möjligheterna att förmedla ett mer

effektivt och sammanhållet bistånd anpassat till olika länders behov. Sida har

goda förutsättningar att genom fortsatt konsolidering och kompetensutveckling

stärka sin ställning som uppskattad partner i dialogen med mottagarna och i

samarbetet med multilaterala organ.

 Mål, inriktning och omfattning för samarbetet med viktigare mottagarländer

fastställs genom landstrategier, för vilka en ny process beslutades av

regeringen i oktober 1995. I denna process skall Utrikesdepartementet, Sida och

mottagarlandet tillsammans formulera en strategi för det svenska

utvecklingssamarbetet för en period av tre till fem år. Som led i processen

ingår analyser av uppnådda resultat och av landets utvecklingsbehov. På basis av

landstrategierna sluts samarbetsavtal med programländerna, där Sverige gör

utfästelser att lämna stöd om ett visst belopp under avtalets löptid.

Landstrategier och samarbetsavtal fastställs av regeringen. Under 1995/96 kommer

14 land- och regionstrategier eller liknande styrdokument ha lagts fast,

flertalet i enlighet med den nya processen, nämligen för Angola, Bangladesh,

Bolivia, Eritrea, Etiopien, Indien, Kambodja, Kina, Lesotho, Moçambique, Uganda,

Tanzania, Zimbabwe och Centralamerika. Strategiarbete pågår eller planeras

vidare för Afghanistan, Filippinerna, Nicaragua, Sri Lanka, Sydafrika, Vietnam,

Zambia och Sydamerika.

 Sida har under drygt ett år genomfört ett större utredningsprojekt kallat

"2015", som skall utgöra grunden för en översyn av landsamarbetet på längre sikt

(upp till 20 år, dvs. omkring år 2015) och tillsammans med de fyra ovan nämnda

handlingsprogrammen utgöra en vägvisare för det framtida biståndet. Inom

projektet har ett flertal region- och temastudier genomförts. De senare handlar

bl.a. om biståndsberoende, koncentration i biståndet och förändringar i

samarbetet med enskilda länder över tiden. Slutsatserna från studierna har

diskuterats vid olika seminarier och ett viktigt syfte med projektet har varit

att inom Sida skapa ett gemensamt, långsiktigt förhållningssätt till biståndets

inriktning och utformning samt roller och relationer mellan givare och

mottagare.

 På regeringens uppdrag har Sida vidare genomfört eller initierat översyner av

flera insatsformer inom biståndet, bl.a. det kontraktsfinansierade tekniska

samarbetet och krediter. Sida skall också på regeringens uppdrag analysera

biståndets roll i u-ländernas kapitalförsörjning och ser bl.a. över hur

näringslivssamarbetet kan utvecklas samt förutsättningar att stödja av

mottagarländer ledda sektorprogram, där givarna samordnar sina insatser.

Utrikesdepartementet har i samråd med Sida gjort en översyn av stödet till

ekonomiska reformer och skuldlättnad, det s.k. betalningsbalansstödet, med

avseende på innehåll, villkor och beredningsprocedurer.

 I de tidigare biståndsmyndigheternas årsredovisningar för 1994/95 redovisas

dessutom pågående och avslutat arbete med översyner och utvärderingar av stöd

till ett stort antal sektorer, program och länder.

 Härtill kommer det arbete som pågår i samarbete mellan regeringskansliet,

Riksrevisionsverket och Sida för att utveckla årsredovisningen,

återrapporteringen och redovisningen av biståndets resultat och effekter. Detta

är ett led i ett bredare arbete att utveckla mål- och resultatstyrningen i det

nya Sida i samverkan mellan Utrikesdepartementet och myndigheten.

Medelstilldelning och anslagsstruktur

Minskningen av biståndsramen innebär för det bilaterala biståndet en nedskärning

med 839,2 miljoner kronor till 6 925,2 miljoner kronor 1997 (ca 11 %) med hänsyn

tagen till att vissa budgetposter överförts till och från delposten

multilateralt bistånd. När biståndsramen ökar bör anslagsposten successivt kunna

återställas. Med hänsyn till framtida konkurrerande medelsbehov i form av redan

utfästa bidrag till främst EU:s utvecklingsfond EUF och flera av

utvecklingsbankernas fonder är dock en fortsatt fördjupad och kontinuerlig

prövning av samtliga verksamheter inom det bilaterala biståndet nödvändig.

 Trots stagnerande biståndsvolym under senare år har reservationerna, dvs.

medel som anvisats för insatser under ett visst år men inte utnyttjats, ökat. De

uppgick vid slutet av budgetåret 1994/95 till drygt 3,5 miljarder kronor inom

det bilaterala utvecklingssamarbetet.

 Reservationerna har flera orsaker. Oförutsedda faktorer, svårigheter i

genomförande av strukturanpassningsprogrammen och ökade kvalitets- och

effektivitetskrav leder till förseningar i genomförande och därmed

eftersläpningar i utbetalningarna. De villkor Sverige, liksom andra givare,

ställer för bistånd har skärpts, inklusive avseende redovisning och bekämpning

av korruption. Biståndsorganisationen lägger allt mer energi på att i samarbete

med mottagarländerna stärka förutsättningarna för en långsiktig utveckling.

Denna förändring av biståndet är i hög grad önskvärd och bör fortsätta.

 Regeringens uppfattning är att reservationerna nått en alltför stor volym och

bör minska. Behoven i u-länderna är stora, samtidigt som det internationella

biståndet minskar, vilket gör det än mer angeläget att, utan att göra avkall på

kvaliteten, eftersträva en verksamhetsvolym som motsvarar tillgängliga resurser.

 För att minska reservationerna krävs ökad flexibilitet. Förändringarna av

anslagsstrukturen bidrar till det bl.a. genom att underlätta möjligheterna att

planera för en högre verksamhetsnivå i enskilda programländer och omfördela

medel mellan verksamheter.

 Målet är inte att uppnå så höga utbetalningar som möjligt. Biståndet behövs

bäst där det är svårast att genomföra, vilket är en viktig orsak till

reservationerna. Det handlar om att uppnå balans mellan långsiktig

fattigdomsorientering och en verksamhetsvolym som motsvarar de av riksdagen

anvisade medlen.

 I dagsläget ger reservationerna dock utrymme för att trots nedskärningen av

biståndet under en övergångsperiod upprätthålla löpande verksamheter och värna

om anslagen till särskilt prioriterade aktiviteter genom omfördelning av medel

från vissa länder och poster. De i tabell A 8 nedan beräknade beloppen för

delposterna under anslagsposten för bilateralt utvecklingssamarbete utgår från

regeringens prioriteringar och bygger vidare på en avvägning mellan Sidas

förslag och ingående reservationer. Fördelningen för 1998 bör ses som en

preliminär indikation på regeringens intentioner.

 Utgångspunkten är prioriteringen av det långsiktiga, fattigdomsinriktade

utvecklingssamarbetet, särskilt i Afrika, och regeringens önskan att särskilt

värna om stödet till insatser för fred, demokrati, mänskliga rättigheter och

miljö, liksom biståndet genom enskilda organisationer, som upprätthålls på

oförändrade nivåer.

 Anslagsstrukturen har förändrats. Den viktigaste är att landramarna försvinner

som delposter. Vissa medel har omfördelats mellan multilateralt respektive

bilateralt samarbete liksom inom anslagsposten för det bilaterala biståndet.

Under delposten Särskilda utvecklingsprogram samlas bl.a. verksamheter som

övertagits från de tidigare mindre biståndsmyndigherna, demokrati och mänskliga

rättigheter samt särskilda miljöinsatser. Forskningssamarbetets särdrag

motiverar att en särskild post återinförs.

 För att understryka långsiktigheten i biståndet avser regeringen liksom

tidigare att bemyndiga Sida att utfästa fem gånger det årliga landprogrammet i

de fall där landstrategier fastställts. För övriga landprogram och anslagsposter

bemyndigas Sida att utfästa tre gånger det anslagna årsbeloppet.

TABELL A 8

För delposterna Afrika, Asien och Latinamerika beräknar regeringen en minskning

1997, främst genom en minskning av landramarna för ett fåtal länder med mycket

stora reservationer, nämligen Etiopien, Tanzania, Vietnam och Nicaragua. Enligt

den preliminära fördelningen beräknas anslagen åter öka 1998.

I tabellen nedan anges gällande och planerade landramar för 1996 och 1997 samt

preliminärt för 1998.

TABELL A 9

Beträffande delposten Krediter för utveckling har Sida föreslagit att den

ersätts med en ny delpost, Särskilda investeringar, där krediter skulle ingå.

Regeringen vill dock avvakta resultatet av Sidas kreditutredning men anser att

en ökad flexibilitet i form av kombinationer av krediter och gåvomedel bör kunna

övervägas. Regeringen kommer senare att meddela anvisningar om detta liksom om

fördelningen mellan u-krediter och biståndskrediter.

För delposten Forskningsbistånd beräknas ett oförändrat belopp. Delposten

Bistånd genom folkrörelser och enskilda organisationer beräknas också förbli

oförändrad efter överföring av 30 miljoner kronor till regionposten för Asien

avseende direktstöd till vissa organisationer. Under delposten Humanitärt

bistånd (som motsvarar den tidigare delposten Katastrof- och flyktingbistånd

samt stöd till återuppbyggnad m.m.) kommer medelsbehovet för angelägna insatser

att fortsatt vara mycket stort. Genom omfördelningar från andra poster kan nivån

hållas fortsatt hög.

För delposten Ekonomiska reformer och skuldlättnad är reservationen mycket stor

och beräknas vid utgången av 1996 komma att uppgå till ca 800 miljoner kronor,

vilket innebär att det finns utrymme för fortsatt omfattande insatser, inklusive

nya skuldlättnadsinitiativ, trots en kraftig nedskärning.

TABELL A 10

Delposten Särskilda utvecklingsprogram samlar bl.a. verksamheter som bygger på

överföring av svenska kunskaper och erfarenheter och är mycket efterfrågade och

som syftar till att öka mottagarländernas självförsörjningsgrad och därmed

minska bisitåndsberoendet. Integrationen av dessa verksamheter i nya Sida skapar

utrymme för ett bredare utbud och en bättre samordning av olika instument och

insatsformer som kan erbjudas enskilda samarbetsländer, vilket också bör ge

effektivitetsvinster. Beräknad fördelning, som framgår av tabellen nedan,

baseras dels på hänsyn till reservationer, dels på regeringens önskan att värna

om stödet till demokrati och mänskliga rättigheter samt miljö.

4.3.1 Afrika

Det blåser en förändringens vind över Afrika. På den politiska arenan träder en

ny generation afrikaner fram, en generation som hämtar näring ur den

demokratiseringsprocess som blir allt starkare. Allt fler länder har haft sina

första fria val. Parlament upprättas och folkvalda presidenter tar plats i

länder med tidigare enpartisystem. Apartheid är avskaffat och kolonialismen är

historia. De nya demokratierna vilar dock på bräcklig grund. Att främja en

demokratisk kultur, stärka rättsväsendet, främja framväxten av det civila

samhället och fria massmedia, är viktiga uppgifter för biståndsgivare.

Västerländska modeller är inte automatiskt tillämpliga i afrikanska samhällen

och givarsamfundet måste visa respekt och tålamod inför de lokala, kulturella

och sociala särdrag, som måste få prägla demokratiutvecklingen i Afrika. Genom

Sveriges långvariga och starka engagemang i Afrika, kan vi med stor trovärdighet

ge stöd åt dessa viktiga inhemska processer.

 Parallellt med denna bild av Afrika finns en annan som präglas av kaos, misär,

strider och konflikter. Sverige har spelat och kan fortsätta att spela en

konstruktiv och lindrande roll i konfliktområden. Inte bara med nödhjälp utan

också i form av försoningsskapande åtgärder.

 På det ekonomiska området har många länder sakta börjat hämta sig efter

80-talets katastrofår. Ett mödosamt ekonomiskt reformarbete har gjort att allt

fler länder nu återigen visar positiva tillväxttal. Liberalisering och

marknadsekonomi vinner insteg på kontinenten, medan centralplanering, statlig

dominans i näringslivet och statlig prisbildning är på väg att försvinna.

 I en liberaliserad världsekonomi med ökad frihandel kopplad till starka

regionala handelsblock, krävs intensifierat samarbete också på den afrikanska

kontinenten. Regional integration blir allt viktigare. Organisationer som OAU,

SADC, IGAD, EAC är uttryck för afrikansk medvetenhet om detta.

 Skuldsituationen i många av de fattigaste länderna i Afrika är ett avgörande

utvecklingshinder. Skuldbördan omöjliggör en stabil utveckling för många länder.

Internationella åtgärder har förbättrat situationen men har hittills varit

otillräckliga. Sverige avser fortsätta att spela en pådrivande roll på detta

område.

 Det är med länderna i Afrika som det svenska utvecklingssamarbetet är mest

omfattande i form av ett brett stöd till demokratisk, ekonomisk och social

utveckling. Även med detta breda mål måste en ökad koncentration av insatserna

eftersträvas för att uppnå största möjliga effekt med knappa resurser.

Landstrategiprocessen leder till en mer sammanhållen syn och skall även i ökad

utsträckning lägga fast den svenska politiken för biståndet till dessa länder

genom andra kanaler, t.ex. via enskilda organisationer och genom EU.

 Bristen på inhemskt sparande i afrikanska länder gör att biståndet även

framöver har en viktig uppgift att bidra till kapitalförsörjning och

investeringar. Biståndet bör relateras till de afrikanska ländernas situation i

ett globalt, regionalekonomiskt och handelspolitiskt perspektiv och måste

inriktas på att stimulera inhemsk resursmobilisering för att det starka

biståndsberoende som många fattiga länder i Afrika hamnat i skall kunna brytas.

Detta beroende har både en materiell och mänsklig dimension som försvårar en

sund utveckling. En ny relation måste skapas mellan givare och mottagare i

Afrika som bygger på ett starkt ömsesidigt ansvarstagande och en relation som

dessutom tar hänsyn till mottagarländernas nyvunna demokratiska erfarenheter. En

ny svensk Afrikapolitik skall mot denna bakgrund utformas under det kommande

året.

 För delposten för Afrika beräknar regeringen en minskning för 1997 med 110

miljoner kronor till 1540 miljoner kronor, som till en del kan återtas 1998.

Stora reservationer motiverar en minskning av vissa landramar men gör det

samtidigt möjligt att genomföra denna temporära neddragning utan att pågående

eller planerad verksamhet påverkas. Regeringen avser att när så är möjligt öka

delposten. Det svenska utvecklingssamarbetet med Afrika omfattar dessutom

betydande insatser finansierade under andra delposter.

Programländer

Fredsprocessen i Angola går långsamt och situationen präglas av osäkerhet och

instabilitet. Det ekonomiska läget är allvarligt och omfattande åtgärder måste

vidtas för att stabilisera ekonomin.

 Utvecklingssamarbetet bedrivs enligt mål och riktlinjer, som regeringen

fastställde i februari 1996. En landstrategi skall utarbetas senare.

 Den långa konflikten och den ekonomiska misshushållningen har negativt

påverkat möjligheterna för ett effektivt och ändamålsenligt samarbete.

Landprogrammet (hälsa, fiske, energi och telekommunikationer) har därför

inskränkts till förmån för rehabiliteringsinsatser. Biståndet bör under

budgetåret 1997 huvudsakligen koncentreras till fredsfrämjande, humanitära och

sociala insatser samt visst återuppbyggnadsbistånd. Stöd till demokrati och

mänskliga rättigheter prioriteras. Angola får även bidrag till fredsprocessen

och för humanitära insatser från andra anslag.

 Ett grundläggande krav för svenskt stöd till långsiktiga utvecklingsinsatser

är att fredsprocessen fortsätter. En annan förutsättning är att regeringen

reformerar den ekonomiska politiken.

Det politiska och ekonomiska läget i Botswana är relativt stabilt, men trots att

Botswana klassas som ett medelinkomstland lever en majoritet av befolkningen i

fattigdom.

 Målet för det svenska biståndet till Botswana är att främja ekonomisk och

social utveckling och utjämning. Landprogrammet domineras av stöd till

undervisning/kultur och distriktsutveckling. Samarbetet omfattar även demokrati

och mänskliga rättigheter och stöd till infrastruktur genom tekniskt samarbete

och u-krediter. Samarbetet har på det hela taget varit framgångsrikt och gett

positiva bestående resultat.

 Utvecklingssamarbetet styrs av en landstrategi som gäller till och med år

1998. Som en följd av landets höga BNP skall programlandssamarbetet då ha

avvecklats. Det fortsatta samarbetet skall syfta till att stödja de botswanska

strävandena att bygga upp en mer diversifierad och hållbar ekonomisk struktur.

Samarbetet kan även komma att innefatta vissa miljöskyddande, demokratistärkande

och fattigdomsinriktade insatser av strategisk och avgränsad natur. Sida

utarbetar för närvarande ett förslag till strategi för övergången.

Eritrea är ett nytt land med stora behov av återuppbyggnad efter ett långt krig

och som strävar efter att skapa ett demokratiskt samhälle.

 Sida har fått i uppdrag att komma in med förslag till riktlinjer för

samarbetet. En förutsättningslös genomgång av möjliga områden skall göras samt

en analys av hittills uppnådda resultat. I samarbetet bör tonvikt läggas vid att

stödja en demokratisk utveckling.

 Regeringen avser att under hösten 1996 fatta beslut om det fortsatta

samarbetet, som hittills inriktats på energi- och förvaltningsstöd, stöd till

universitetet och humanitärt bistånd via svenska och internationella

organisationer, bl.a. till repatriering av eritreanska flyktingar i Sudan.

Etiopen är mycket fattigt, med återkommande försörjningssvårigheter. Läget i

landet präglas av sviterna efter många års inbördeskrig och vanstyre som ledde

till diktaturens fall 1991. Val har hållits och politiska beslut har i hög grad

decentraliserats till regionerna. Hot mot politisk pluralism inger oro.

Utvecklingen avseende demokratisering och respekten för mänskliga rättigheter är

föremål för en dialog med den etiopiska regeringen.

 Samarbetet har hittills inriktats på sociala förbättringar, naturbruk, högre

utbildning och forskning samt infrastruktur genom u-krediter.

 Resultaten av samarbetet är inte helt tillfredställande med undantag för

forskningssamarbetet och u-krediterna. Stora reservationer har uppstått bl.a.

genom den försvagning av förvaltningens kapacitet som följt efter den

genomgripande decentraliseringen. Dessa svagheter vägs in i utformningen av

samarbetet. Alternativa kanaler för samarbetet har därför prövats. En del av

katastrofbiståndet har finansierats från landramen. Landramen kommer att minskas

1997 mot bakgrund av de omfattande reservationerna men bör 1998 åter kunna öka.

 Regeringen har under sommaren 1996 fattat beslut om mål och riktlinjer för

utvecklingssamarbetet. Det framtida samarbetet skall koncentreras till

landsbygdsutveckling i en region kompletterat med stöd till institutioner på

nationell nivå samt stöd till ett antal nationella program avseende sexuell och

reproduktiv hälsa, primärutbildning, högre utbildning och forskningssamarbete.

Utöver landprogrammet bör särskilt uppmärksammas behovet av stöd till

demokratiseringsprocessen och förbättrad respekt för de mänskliga rättigheterna.

Under sommaren 1994 hölls i Guinea-Bissau de första demokratiska valen. Det

regerande partiet PAIGC:s ställning är fortsatt stark. Demokratiseringsprocessen

har medfört en viss öppenhet och debatt men fortfarande finns brister vad gäller

respekten för mänskliga rättigheter och rättsväsendets opartiskhet.

 Guinea-Bissau är ett av världens fattigaste länder. Sverige har givit ett

brett och omfattande stöd till landets utveckling.Resultatet av biståndet är

nedslående. Ansvaret har i alltför hög grad åvilat biståndsgivarna och få

insatser har givit bestående resultat. Guinea-Bissaus skuldsituation utgör det

största hindret för ekonomisk utveckling.

 Landstrategin för Guinea-Bissau gäller för perioden 1995-1998. I den slås fast

att det svenska biståndet skall koncentreras till undervisning, jordbruk,

nationella folkhälsolaboratoriet samt till personal- och konsultfonden. Stöd ges

även för att främja demokratisk utveckling. Om institutionella förutsättningar

föreligger kan stöd ges för att minska skuldbördan. En grundlig genomgång av

samarbetet kommer att göras under slutet av 1996. Resultatet kommer att ligga

till grund för beslut om fortsatt bistånd till Guinea-Bissau.

Inrikespolitiken i Kenya domineras av de kommande president- och

parlamentsvalen, som skall äga rum senast år 1997. Sedan år 1992 har ökad

pluralism och öppenhet uppnåtts, understött av det mycket vitala civila

samhället. Situationen beträffande mänskliga rättigheter har dock åter

försämrats under de senaste åren. Oppositionspolitiker och regimkritiker

trakasseras och arresteringar och mötesförbud är vanliga.

 Betydande framsteg har gjorts inom strukturanpassningsprogrammet under de

senaste åren. Mycket återstår dock att göra.

 Det svenska biståndet till Kenya har sedan början av 90-talet reducerats

kraftigt till följd av bl.a. korruption samt bristen på respekt för de mänskliga

rättigheterna. Samtidigt kan konstateras att flertalet insatser givit bra

resultat. Landstrategin för perioden 1995-1998 slår fast att målen är att

förbättra de fattigas villkor på landsbygden, främja de mänskliga rättigheterna

samt ge stöd åt miljö och markvård. Avgörande för det framtida samarbetet är att

demokratiseringsprocessen konsolideras och stärks.

Den politiska situationen i Moçambique har successivt stabiliserats sedan

fredsfördraget år 1992 och valen år 1994. De senaste årens utveckling mot ett

mer demokratiskt samhälle med marknadsbaserad ekonomi har skapat nya

förutsättningar för biståndet.

 En färsk genomgång av erfarenheterna av de svenska insatserna i Moçambique

pekar på relativt goda resultat av ett bistånd som verkat under mycket svåra

förhållanden. Bilden är dock inte entydig. Resultaten är svaga bl.a. vad gäller

bestående institutionella förbättringar på central nivå. Ett uppmärksammat fall

av misskötsel och korruption löstes under året.

 Landstrategin för åren 1996-2001 tar hänsyn till den radikalt förändrade

biståndsmiljön och slutsatserna från den genomförda resultatanalysen. Insatser

som bidrar till fred, säkerhet och demokratisk utveckling ges prioritet. För att

öka effektiviteten i biståndet skall en ökad koncentration åstadkommas genom en

successiv utfasning av vissa ämnesområden och insatser. Vidare eftersträvas ett

mer geografiskt spritt bistånd.

Namibia är en i många avseenden väl fungerande demokrati. Oppositionen är dock

ytterst svag och splittrad. Grundläggande mänskliga rättigheter, som är

garanterade i konstitutionen, efterlevs på ett tillfredsställande sätt. Namibia

har en för afrikanska förhållanden hög BNP per capita, men inkomstfördelningen

är extremt skev.

 Det långsiktiga biståndet omfattar tre större program inom undervisning,

transport och telekommunikationer respektive offentlig förvaltning. Samarbetet

omfattar även demokrati och mänskliga rättigheter, miljö, stöd till

infrastruktur, bl.a. inom tekniskt samarbete och u-krediter samt

näringslivssamarbete. Vattenfrågan uppmärksammas såväl inom det bilaterala

samarbetet som genom insatser genom enskilda organisationer och mulitlaterala

kanaler.

 Hittillsvarande erfarenheter av utvecklingssamarbetet är goda.Under en

övergångsperiod av högst tio år förutses att programlandsbiståndet fasas ut

samtidigt som annat utvecklingssamarbete intensifieras.

Apartheidsystemet efterlämnade svåra problem som Sydafrikas nya demokratiska

regering försöker lösa. Det svenska utvecklingsamarbetet är därför

inriktat på att stödja fortsatt demokratisk utveckling och främja social och

ekonomisk jämlikhet.

 I förhållande till de flesta andra samarbetsländer i Afrika är biståndets

ekonomiska betydelse relativt liten, men kan, strategiskt inriktat, spela en

viktig roll i samhällsomvandlingen. Sverige och Sydafrika har därför

överenskommit att koncentrera det svenska biståndet till aktiviteter som direkt

bidrar till förändringsprocessen inom följande huvudområden: demokrati och

mänskliga rättigheter, undervisning och kultur, omvandling av den statliga

förvaltningen samt urbana frågor. Det har dock tagit tid att komma

igång med samarbetet med de sydafrikanska myndigheterna, varför det är för

tidigt att dra några mer långtgående slutsatser om resultaten.

 Den huvudsakliga inriktningen av samarbetet bör bestå. Under år 1997 skall en

strategi tas fram för fortsatt biståndssamarbete, vilken skall utgöra en del i

ett sammanhållet svenskt samarbete med Sydafrika.

I Tanzania hölls under hösten 1995 de första flerpartivalen sedan

självständigheten 1963. För unionen valdes Benjamin Mkapa till president, och

det tidigare enda partiet, CCM, fick ett klart mandat att fortsätta regera

landet. President- och parlamentsvalen för unionen anses i stort sett avspegla

folkviljan. Misstankar om valfusk kvarstår dock avseende presidentvalet på

Zanzibar och frågan har ännu inte fått en tillfredsställande lösning. Stort hopp

har satts till den nyvalda regeringens beslutsamhet att fullfölja den ekonomiska

reformpolitiken samt bekämpa den omfattande korruptionen, som dock är djupt

rotad.

 Det svenska utvecklingssamarbetet med Tanzania är inriktat på stöd till

ekonomiska och politiska reformer, infrastruktur och sociala sektorer. Under

senare år har det blivit allt svårare att genomföra biståndet på grund av den

tanzaniska statens svaghet, bristande budgetdisciplin och korruption. Sedan

hösten 1994 har betalningsbalansstödet frysts efter en tullskandal som

allvarligt drabbade statens intäkter.

 En dialog mellan de nordiska länderna och Tanzania har inletts i syfte att

bidra till en ny start för samarbetet. En landstrategi för det svenska

utvecklingssamarbetet skall träda i kraft 1997. Ett samarbete med nya förtecken

skall förhoppningsvis växa fram, med det främsta syftet att minska Tanzanias

stora biståndsberoende. Landstrategin skall leda till ökad koncentration av

samarbetet till färre sektorer och insatser. Stöd till den fortsatta

demokratiseringsprocessen skall ges ökad vikt. Den stora reservationen motiverar

en minskning av landramen 1997. Regeringen vill, när förutsättningar föreligger

och med hänsyn till landets utvecklingsbehov, åter utöka samarbetet.

Uganda antog i oktober 1995 en ny konstitution som i många avseenden innebär ett

stort steg framåt för den demokratiska utvecklingen. Fortfarande råder dock

inskränkningar vad gäller organisations- och föreningsfriheten. President- och

parlamentsval hölls våren 1996. President Museveni fick fortsatt mandat och

flertalet ledamöter i parlamentet tillhör det sedan 1986 regerande partiet

National Resistance Movement.

 Sedan närmare tio år har Uganda haft en årlig real BNP-tillväxt på ca 6 %.

Biståndet dominerar dock fortfarande utvecklingsbudgeten. Ugandas skuldbörda är

fortfarande mycket betungande och en stor del av statens inkomster går till

skuldtjänst.

 Målen för utvecklingssamarbetet, som fastställts i en landstrategi för åren

1996-1999, är att bidra till landets återhämtning genom stöd till ekonomisk

reformpolitik, social infrastruktur samt demokratisk utveckling. Det

makroekonomiska stödet har lyckats väl och stödet till de sociala sektorerna,

vatten och hälsa har bidragit till klara förbättringar.

I Zambia har president Fredrik Chiluba och hans parti MMD inte levt upp till de

förväntningar som förde dem till makten i valen år 1991. Det politiska läget har

gradvis försämrats. Turerna kring den viktiga konstitutionsfrågan och de

kommande valen oroar.

 Zambia har inte heller lyckats ta sig ur sin djupa ekonomiska kris. Den enorma

utlandsskulden väntar alltjämt på sin lösning. Produktionen i den för landet

helt centrala kopparsektorn sviktar p.g.a. korruption och misskötsel. Den

långvariga ekonomiska krisen har också lett till försämringar i många av de

sociala nyckeltalen.

 Landprogrammet har koncentrerats till insatser inom jordbruk, hälsovård och

undervisning. Resultaten av de svenska insatserna inom främst jordbruk och

hälsovård har de senaste åren varit relativt goda trots den besvärliga

institutionella och ekonomiska miljön. Alternativa insatser kan komma ifråga,

givet utfasning av några av de nuvarande insatserna. Efter en beräknad minskning

av landramen 1997 bör den på sikt åter kunna höjas, när förutsättningarna för

samarbetet medger detta. En ny landstrategi för perioden 1997-1999 utarbetas för

närvarande. En förstärkt fattigdomsprofil och främjande av ett demokratiskt

samhälle bör vara vägledande. Utvecklingen mot sektor- och

sektorinvesteringsprogram skall fortsätta.

 Zambias svåra skuldsituation hämmar ekonomisk utveckling. Sverige bör genom

bistånd men också i internationella fora verka för en långsiktig lösning.

Zimbabwes sedan självständigheten styrande parti, Zanu (PF), konsoliderade sin

ställning genom parlamentsvalen i april 1995. Vid presidentvalet i mars 1996 var

president Mugabe ohotad. Valdeltagandet blev mycket lågt. Även om viss

opposition förekommer, inger genomförandet av valen oro vad gäller bristen på

politisk pluralism.

 Den ekonomiska utvecklingen har under det senaste året varit negativ. Zimbabwe

brottas bland annat med ett stort och okontrollerat budgetunderskott.

 Det svenska biståndet har en tydlig social profil. Samarbetet sker inom

transport-, undervisnings-, förvaltnings- och hälsosektorerna. Vidare pågår

samarbete i form av stöd till infrastruktur genom u-krediter samt forskning.

Erfarenheterna av biståndssamarbetet är huvudsakligen goda.

 En landstrategi för åren 1997-1999 kommer att fastställas under hösten 1996. I

regeringens uppdrag till Sida lades särskild vikt vid direkt

fattigdomsbekämpning och främjande av demokratins kultur. Zimbabwe har nått en

utvecklingsnivå som möjliggör ett breddat samarbete. Strävan skall samtidigt

vara att samarbetet inom respektive område fokuseras och koncentreras, varför en

viss minskning av landramen planeras. Fortsatt kreditbistånd bör kunna komma

ifråga.

Övriga länder i Afrika

Situationen i Rwanda är relativt stabil och återuppbyggnaden av landet har

inletts. De politiska frågorna är dock olösta, t.ex. det stora antalet

flyktingar utanför landet.

 Regeringen fattade under budgetåret beslut om ett ettårigt program om 20

miljoner kronor. I programmet ingår bl.a. stöd till föräldralösa barn samt

återuppbyggnad av rättsväsendet och bostäder. Vidare utgår ett omfattande

humanitärt stöd via svenska och internationella organisationer.Den politiska

krisen i Burundi har gradvis förvärrats. Sverige inledde under

budgetåret ett treårigt program som syftar till att stärka de demokratiska

institutionerna samt främja fred och försoning. I programmet ingår bl.a.

parlamentarikerutbyte mellan Burundi och Sverige och utbildning i mänskliga

rättigheter för poliser. Fortsatt stöd bör inriktas på stabilitet, försoning

och fred. Sverige bör i samarbete med FN-systemet och likasinnade stater

fortsatt bidra till försonings- och konfliktförebyggande insatser i regionen.

Fortsatt återuppbyggnadsstöd kan bli aktuellt. Långsiktiga engagemang i Rwanda

och Burundi bör undvikas med undantag för försoningsfrämjande insatser som måste

ges tid att verka samt utvecklingssamarbete genom enskilda och internationella

organisationer.

 Sverige samarbetar även med många andra länder i Afrika, bl.a. genom FN,

multilaterala utvecklingsbanker och EU. Enskilda organisationer är av tradition

verksamma i nästan alla afrikanska länder, inte bara i programländer utan även

t.ex. i Central- och Västafrika.

 Afrika mottar en stor del av det humanitära biståndet. Mer långvarigt

humanitärt bistånd utgår bl.a. till Liberia, Somalia och Sudan, medan insatser

av mer kortvarig karaktär kan komma ifråga i andra länder beroende bl.a. på

naturkatastrofer.

 Med de mer utvecklade länderna i Nordafrika sker samarbetet främst i form av

kontraksfinansierat tekniskt samarbete och u-krediter. Många länder i Västafrika

tillhör kontinentens fattigaste. Sverige ger genom enskilda organisationer stöd

till insatser i regionen som främst riktar sig till den fattigaste befolkningen

på landsbygden. Medlemskapet i EU, som samarbetar med nästan alla länder i

Afrika, och propåer om insatser bilateralt gör att det finns goda skäl för

Sverige att förstärka sin kunskapsbas om och samarbetet med Nord- och

Västafrika.

Regionala insatser i Afrika

Regionalt samarbete och ekonomisk integration utgör en central förutsättning för

utvecklingen i Afrika. Längst har det regionala samarbetet kommit i södra Afrika

genom samarbetet inom Southern African Development Community (SADC).Det

regionala biståndet syftar till att främja samarbete och integration samt att

bidra till konfliktlösning och minskad regional obalans.

 Huvuddelen av det regionala biståndet har gått till tre transportkorridorer i

södra Afrika (Beira, Dar es Salaam och Lobito). Framgent skall ökad vikt bl.a.

läggas vid regionalt vattenresursutnyttjande samt begränsade insatser på andra

områden som infrastruktur och energi.

 Det tidigare Norden/SADC-initiativet har omvandlats till att främja en

politisk dialog mellan de bägge regionerna. Sverige är f.n. nordisk samordnare

av detta samarbete. Sverige stöder även det mellanstatliga samarbetet på Afrikas

horn.

 Det regionala biståndet i Afrika skall i ökad utsträckning inriktas på att

stödja regionala ansträngningar att lösa konflikter i regionen, bl.a. genom OAU.

Under år 1997 skall en strategi för stödet till det regionala samarbetet tas

fram.

4.3.2 Asien

Asien är inte bara den mest folkrika kontinenten utan också den mest

mångskiftande. I Asien finns både några av världens rikaste länder och några av

de fattigaste, liksom världens mest öppna ekonomier och de mest slutna.

 Den snabba utvecklingen i Asien har i flera fall inneburit att mycket fattiga

u-länder på mindre än trettio år omvandlats till relativt rika i-länder. Man kan

se ett mönster där utvecklingen spridit sig från Japan, via Korea och de andra

s.k. tigrarna, till Thailand och Malaysia och nu även till de folkrika länderna

Kina, Indonesien, Vietnam och Indien. Utvecklingspolitiken har varierat mellan

länderna, men många gemensamma drag finns, t.ex. sunda statsfinanser,

marknadsekonomi, exportinriktning och hög läskunnighet. Bistånd har haft stor

betydelse, särskilt i inledningen till den snabba tillväxtfasen.

 Även demokratin har gjort framsteg i regionen under senare år. I Asien finns

dock också det till synes mest övertygade motståndet mot öppen demokrati. Till

bilden av Asien hör också utdragna interna konflikter med såväl politiska som

religiösa och etniska inslag. Att stödja de demokratiska krafterna är därför ett

viktigt mål för biståndet till Asien.

 Den snabba tillväxten i mycket folkrika länder medför ökande hot mot miljön i

länderna och globalt. Miljöfrågorna ignoreras ofta i jakten på snabba framsteg.

 Inom miljö och demokrati, men också inom många andra områden krävs ökat

samarbete och utbyte mellan länderna i Europa och i Asien. Inom EU liksom för

svenskt vidkommande ges nu förbindelserna med Asien ökad prioritet. Sveriges

utvecklingssamarbete är en viktig del häri.

 Volymmässigt domineras Sveriges bilaterala utvecklingssamarbete med Asien av

programländerna i Sydasien, där fortfarande större delen av världens fattiga

finns. Samarbetet inriktas på katalytiska insatser för att förbättra framför

allt undervisning och hälsovård. Jämställdhet skall betonas särskilt starkt.

Miljöfrågorna får ökad uppmärksamhet. Med Indien kommer ett brett utbyte att

främjas. I Vietnam och Laos stöds reformprocesser och institutionsbyggande. Med

mer utvecklade länder i Ost- och Sydostasien inriktas samarbetet på överföring

av svenska erfarenheter och kunskaper, inte minst på miljöområdet.

 För utvecklingssamarbetet med alla länder i Asien gäller att stöd till

demokrati och skydd av de mänskliga rättigheterna skall ges en mer framträdande

roll. Barnens rättigheter skall uppmärksammas.

 Under 1997 kommer Utrikesdepartementet att inleda en genomlysning av

utvecklingen i Asien och dess konsekvenser för Sveriges förbindelser med Asien.

 För delposten för Asien, beräknar regeringen en minskning för 1997 med 50

miljoner kronor till 885 miljoner kronor, som bör kunna följas av en ökning

1998. Anledningen till nedskärningen 1997 är den stora reservationen på

landramen för Vietnam. Till delpostens medel för regionalt samarbete överförs 30

miljoner i och med att det s.k. direktstödet till enskilda organisationer i

programländerna i Sydasien överförs från delposten för bistånd genom enskilda

organisationer.

Programländer

Under de senaste fem åren har Bangladesh haft en gynnsam ekonomisk utveckling.

Jordbruksproduktionen och investeringarna har dock inte ökat i önskvärd takt.

Hälften av befolkningen lever i absolut fattigdom och kvinnorna är särskilt

drabbade. Svagheter i demokratin utgör en riskfaktor också för den ekonomiska

utvecklingen, men den politiska krisen under 1995-96 bröt dock inte den

ekonomiska utvecklingen.

 Biståndet till Bangladesh är inriktat på att förbättra levnadsförhållandena

för de fattiga, särskilt kvinnor och barn. En landstrategi för åren 1997-2001

förbereds. Inriktningen på insatser för att främja kvinnans ställning stärks

ytterligare. Den nuvarande koncentrationen på undervisning, landsbygdsutveckling

och hälsovård består. Fortsatt stöd planeras till insatser som direkt främjar

demokratisk utveckling och skydd av mänskliga rättigheter. Omfattande stöd

kommer även i fortsättningen att ges via svenska och lokala enskilda

organisationer.

 Det svenska stödet till Bangladesh har åstadkommit relativt goda resultat.

Landlösa har fått tillgång till krediter och kvinnor har involverats i

sysselsättningsskapande åtgärder.

Indiens ekonomi har en årlig tillväxt på ca 6 %. Budgetunderskottet är dock

stort. Indien strävar efter att omforma och modernisera ekonomin, öka

produktiviteten och integrera ekonomin i omvärlden. Andelen absolut fattiga

uppges officiellt ha minskat till ca 19 % av befolkningen. Förbättringar inom de

sociala sektorerna har uppnåtts.

 Utvecklingssamarbetet omfattar stöd till bl.a. energi, hälsovård,

primärundervisning samt skogs- och markvård. Det svenska biståndet är i hög grad

inriktat på att förbättra kvinnornas situation. Inom energisektorn är

vattenkraftverket i Uri den största insatsen. En analys av 30 år av svenskt

bistånd visar att de fattigdomsinriktade insatserna inom hälsa och undervisning

nått de avsedda målgrupperna och introducerat nya arbetsmetoder. Skogsprogrammen

har verkat i en institutionell miljö som hindrat långsiktiga förändringar.

Energianläggningarna har i stort sett byggts och installerats enligt planerna.

 En landstrategi för utvecklingssamarbetet med Indien åren 1997-2001 kommer

att fastställas under hösten 1996. Det framtida biståndet kommer att inriktas på

att bekämpa fattigdomen genom sociala insatser för framför allt kvinnor och barn

och att bidra till ett uthålligt utnyttjande av naturresurser och skydd av

miljön. U-krediter bör fortsatt vara ett viktigt instrument. Ett brett samarbete

mellan Sverige och Indien skall främjas. Svenska och nationella enskilda

organisationer kommer att vara viktiga kanaler för biståndet även i

fortsättningen.

Kambodjas politiska, ekonomiska och sociala situation präglas av mer än 20 år av

krig. Regeringen har börjat genomföra en tillväxtorienterad utvecklingsstrategi

inom ramen för en öppen marknadsekonomi. Det är emellertid oklart i vilken

utsträckning framstegen når landsbygden, där huvuddelen av landets befolkning

lever. Landets förvaltning är svag och mycket biståndsberoende. De politiska

institutionerna är bräckliga och den politiska situationen instabil. Ett

fungerande rättssystem saknas.

 Kambodja är sedan den 1 juli 1995 programland. Samarbetet är främst inriktat

på landsbygdsutveckling genom UNDP, undervisning genom UNICEF och minröjning.

Insatser bl.a. för att förbättra läget vad gäller mänskliga rättigheter får

också svenskt stöd.

 En landstrategi för Kambodja för 1997-1998 fastställs under hösten 1996. Den

kommer ha som mål att förbättra levnadsvillkoren på landsbygden, att stärka

förutsättningarna för ekonomisk stabilitet och utveckling samt att fördjupa

demokratiseringsprocessen och öka respekten för mänskliga rättigheter. Även

under de närmaste åren torde det svenska biståndet inriktas huvudsakligen på

landsbygdsutveckling, undervisning, minröjning och mänskliga rättigheter, främst

genom multilaterala kanaler.

Den ekonomiska tillväxten i Laos är hög, men bygger på en delvis ohållbar

exploatering av naturresurserna. Frukterna av utvecklingen når inte majoriteten

av befolkningen på landsbygden. Bristen på utbildad personal inom alla sektorer,

den svaga förvaltningen och ett tungrott byråkratiskt system hämmar framsteg. På

det politiska området har reformerna varit begränsade med tyngpunkten på

lagstiftning och förvaltningsreform inom enpartistatens ram. Utvecklingen av

respekt för mänskliga rättigheter är eftersatt.

 Biståndet regleras av en landstrategi som gäller t.o.m. år 1998. Samarbetet

syftar främst till att stödja en hållbar och bred utveckling som gynnar folkets

flertal. Sverige är främst aktivt inom väg-, skogs- och hälsosektorerna med

inriktning på att förstärka förvaltningen. Insatser för att stärka rättsväsendet

pågår också. Resultaten har ofta påverkats av förvaltningens svaghet. Det

framtida samarbetet skall mer uttalat inriktas på kapacitetsuppbyggande inom

rättsväsendet och den offentliga förvaltningen.

Det politiska livet i Sri Lanka domineras av konflikten mellan regeringen och

den tamilska gerillarörelsen (LTTE). Strider pågår i de norra och östra delarna

av landet. Regeringen har presenterat ett maktdelningsförslag som ger regionerna

rätt till självbestämmande som dock avvisats av LTTE. En lösning på konflikten

förefaller avlägsen.

 En marknadsorientering av ekonomin fortsätter trots internt motstånd.

Försvarsutgifterna har ökat kraftigt och medfört ett växande budgetunderskott.

Investeringstakten är låg, och den höga arbetslösheten är ett svårt socialt och

politiskt problem.

 Sverige har goda erfarenheter av samarbetet med Sri Lanka inom utbildning,

landsbygdsutveckling, näringslivssamarbete och forskning. Insatserna har bl.a.

lett till förbättrade undervisningsmetoder och ökad skolgång bland eftersatta

grupper. Det svenska biståndet baseras på en landstrategi som gäller t.o.m. år

1997. Under år 1997 skall en ny landstrategi tas fram. Fortsatta insatser

kopplade till konflikten till stöd för internflyktingar och återuppbyggnad bör

kunna genomföras.

Reformprocessen i Vietnam, som tog fart för några år sedan, har lett till hög

ekonomisk tillväxt. Integrationen i världsekonomin ökar. En majoritet av

befolkningen har fått det bättre. Samtidigt har den ekonomiska utvecklingen lett

till ökade klyftor mellan olika grupper i samhället. Hälften av Vietnams

befolkning lever under fattigdomsstrecket. Biståndsgivarna blir allt fler och

den vietnamesiska förvaltningen har svårt att absorbera biståndsflödet. Det

kommunistiska partiets roll förändras med ekonomin, men dess maktställning är

fortfarande ohotad.

 Målet för Sveriges bistånd inriktas på att stödja den pågående reformprocessen

och framväxten av ett demokratiskt samhälle. Samarbetet har stor bredd. Stöd

utgår bl.a. till utveckling av rättssystemet. Sverige bidrar till att utveckla

skogsbruket till ett hållbart utnyttjande av en av Vietnams viktigaste

naturtillgångar. Inom hälsosektorn stöder Sverige bl.a. utarbetandet av en

läkemedelspolicy.

 Det svenska utvecklingssamarbetet har förändrats i takt med Vietnams

omvandling. Den ansträngda absorptionskapaciteten på vietnamesisk sida har lett

till en stor reservation, vilket motiverar en tillfällig sänkning av landramen,

som framöver åter bör kunna höjas, samtidigt som vissa projekt överförs från

andra poster till landramsfinansiering.

Mellanöstern

Principdeklarationen från oktober 1993 och interimsöverenskommelsen från

september 1995 innebar viktiga steg i den palestinsk-israeliska fredsprocessen.

Som en följd av interimsavtalet kunde palestinska demokratiska val till

presidentposten och en styrande församling hållas i januari 1996.

 Bombdåden under våren 1996 följdes av omfattande och långvariga israeliska

avspärrningar av de palestinska områdena. Avspärrningarna drabbade det

palestinska samhället på ett genomgripande sätt - ekonomiskt, politiskt och

socialt.

Grunden för det svenska biståndet till palestinierna i Gaza och på Västbanken är

att stärka fredsprocessen genom socialt och ekonomiskt förbättrade förhållanden

för det palestinska folket. Denna grundval präglar hela det internationella

stödet till fredsprocessen. De utfästelser om ekonomiskt stöd till palestinierna

som lämnats för år 1996 uppgår till 850 miljoner dollar.

 Sveriges bistånd till det palestinska folket, som 1994/95 uppgick till ca 245

miljoner kronor, kanaliseras dels genom FN:s organ för palestinaflyktingar,

UNRWA, dels genom stöd till bilaterala insatser på Västbanken och i Gaza i

samarbete med den palestinska självstyrande myndigheten. Stödet genom UNRWA

kommer alla palestinska flyktingar i Mellanöstern till del. Det bilaterala

stödet till Västbanken och Gaza har ökat snabbt.

Det svenska biståndet till Västbanken och Gaza inriktas på:

- att förbättra det palestinska folkets levnadsvillkor, och inte minst för barn

och ungdomar;

- att bidra till uppbyggnad av den palestinska myndigheten;

- att främja ekonomisk utveckling, såväl på lång sikt som genom snabba

sysselsättningsfrämjande åtgärder, främst i Gaza;

- att verka för ökad respekt för de mänskliga rättigheterna.

Biståndet till det långsiktiga uppbyggnadsarbetet av institutioner och

samhällsstrukturer har försvårats och försenats främst på grund av den osäkra

politiska situationen och bristande förhandlingsframsteg. Härtill kommer

förseningar orsakade av de israeliska avspärrningarna.

 Inom den lokala givarsamordningen av det internationella biståndet leder

Sverige en arbetsgrupp för sysselsättningsskapande åtgärder. Dessa insatser har

varit av stor betydelse för palestinierna när antalet arbetstillfällen i Israel

minskat.

 Fredsprocessen i Mellanöstern rör sig primärt längs flera skilda bilaterala

spår - i första hand mellan Israel och palestinierna men även mellan Israel och

grannländerna. I samband med att direkta förhandlingar mellan Israel och PLO

inleddes år 1991 i Madrid bildades även ett multilateralt spår som ett led i

fredsprocessen. Detta spår är organiserat kring fem olika arbetsgrupper som var

och en behandlar ett tema av betydelse för en varaktig fred i Mellanöstern:

flyktingfrågan, nedrustning och regional säkerhet, miljöaspekter, vattenresurser

samt regional ekonomisk utveckling. Sverige deltar i arbetsgrupperna.

 Sverige har i den multilaterala arbetsgruppen för palestinska flyktingar

rollen som internationell samordnare av politiska och biståndsrelaterade

insatser för palestinska barn och ungdomar. Svenska representanter har stött en

viktig process med deltagande av den palestinska myndigheten, enskilda lokala

organisationer och FN-organ för att utveckla en palestinsk nationalplan för

barns rättigheter. Stödet kommer att fortsätta.

 Arbetsgrupperna genererar konkreta samarbetsprojekt, ofta av

förtroendeskapande eller faktainsamlande natur. Regeringen avser avsätta medel

för sådana angelägna insatser till stöd för fredsprocessen, inklusive insatser i

Libanon. För ändamålet kommer 10 miljoner kronor att avsättas inom de medel som

anslås för demokrati och mänskliga rättigheter inom delposten för särskilda

utvecklingsprogram. Insatserna skall beredas av Sida i nära samråd med

Utrikesdepartementet

Övriga länder i Asien

Konflikterna i Afghanistan väntar fortfarande på sin lösning. I många delar av

landet är läget dock lugnt. De ca 2,7 miljoner flyktingar som fortfarande finns

i grannländerna är en av världens största flyktingbefolkningar. Afghanistan är

också ett av världens mest minerade länder med ca tio miljoner kvarlämnade

minor.

 En strategi för biståndet tas fram under 1996/97. Det svenska

katastrofbiståndet har främst använts för insatser bland internflyktingar genom

UNHCR, minröjning genom UNOCHA och insatser på landsbygden genom Svenska

Afghanistankommittén. Denna inriktning bör fortsätta i avvaktan på framsteg mot

en lösning av konflikten då återuppbyggnadsinsatser, främst genom multilaterala

kanaler, kan bli aktuella.

I Filippinerna har under de senaste åren såväl ekonomin som den politiska

situationen stabiliserats. Ojämlikheten i samhället är dock fortsatt stor,

vilket bidrar till sociala problem.

 Det svenska biståndet består av insatser för att främja ekonomisk tillväxt och

utvecklingen av ett demokratiskt samhälle. Energi, miljö och transporter har

dominerat. En stor del av biståndet till Filippinerna kanaliseras genom enskilda

organisationer, vilka spänner över ett brett fält och bl.a. ger stöd till

rättshjälp, utbildning i mänskliga rättigheter och insatser för kvinnor och

utsatta barn.

 En landstrategi för utvecklingssamarbetet med Filippinerna avses träda i kraft

1997. Samarbetet skall inriktas på överföring av svenska erfarenheter och

kunskaper för att förbättra förutsättningarna för fattigdomsbekämpning och

miljöskydd. Stödet genom enskilda organisationer kommer även fortsatt vara

viktigt.

Kina har under mer än femton år av ekonomiska reformer uppnått en rekordartad

tillväxt. Alltjämt är dock fattigdomen utbredd. Miljöproblemen är bland världens

allvarligaste. Det politiska systemet är oförändrat och läget för de mänskliga

rättigheterna dåligt.

 Under 1996 bereds en landstrategi för samarbetet med Kina. Syftet med det

svenska biståndet skall främst vara att med svenska erfarenheter, kunskaper och

teknologi bidra till Kinas utveckling, öppning mot och inlemmande i

världssamfundet. Strategin bör slå fast ett arbetssätt med betoning på utbyte

och samarbete mellan Kina och Sverige snarare än att peka ut specifika områden.

Samarbetet bör bl.a. inriktas på miljö, jämställdhet, demokratisering och

mänskliga rättigheter. U-krediter skall kunna lämnas för projekt inom olika

sektorer, främst inom miljöområdet. Miljöinsatser skall prioriteras. Bistånd

till Tibet kan komma att lämnas genom enskilda organisationer eller

multilaterala organisationer.

Sverige bedriver utvecklingssamarbete, främst i form av kontraktsfinansierat

tekniskt samarbete och u-krediter med ett betydande antal andra länder i Asien.

Omfattningen av samarbetet med enskilda länder varierar kraftigt mellan åren.

För närvarande är samarbetet med Pakistan och Thailand av stor omfattning.

 Det ligger i Sveriges intresse att samarbeta med dessa länder. Biståndets roll

bör främst vara katalytisk och bidra till att samarbete och utbyte kommer igång

genom insatser av begränsad strolek och längd. Områden som bör uppmärksammas är

bl.a. miljö, demokrati och fattigdomsbekämpning.

 I flera av länderna i regionen bör insatser till stöd för demokrati och

mänskliga rättigheter prioriteras. Det stöd Sverige sedan flera år lämnat genom

FN till humanitära insatser i Irak bör fortsätta.

Regionala insatser i Asien

Det regionala biståndet till Asien syftar till att främja det regionala

samarbetet i framför allt Sydostasien och de svenska programländernas

möjligheter att delta i detta samarbete. De viktigaste samarbetsorganen är den

omorganiserade Mekong River Commission (tidigare Mekongkommittén) och Asian

Institute of Technology.

 Den nya Mekongkommissionen, i vilken Kambodja, Laos, Thailand och Vietnam är

medlemmar, förutses ha bättre möjligheter för ett långsiktigt och mer

programinriktat samarbete med huvudsaklig inriktning på miljöfrågor. Ett avtal

om ett treårigt stöd slöts under 1996. Fortsatt stöd till Asian Institute of

Technology, som ägnar sig åt högre utbildning och forskning, kommer sannolikt

att koncentreras till färre områden.

 Det s.k. direktstödet till inhemska enskilda organisationer i Bangladesh,

Indien och Sri Lanka kommer 1997 att överföras från anslagsposten för bistånd

genom enskilda organisationer till delposten för Asien. Stödet har analyserats

under år 1996. Slutsatsen är att det gett goda resultat men bör knytas närmare

till det övriga bilaterala biståndet.

 Sidas pågående översyn av stödet till regionala insatser i Asien på längre

sikt beräknas bli slutförd under 1997.

4.3.3 Latinamerika

Centralamerika

Sedan några år tillbaka råder fred i Nicaragua och El Salvador. I Guatemala

finns goda förhoppningar om att få till stånd ett fredsavtal inom en snar

framtid. Den nya situationen innebär ökade möjligheter att med demokratiska

medel möta de utmaningar och problem regionen står inför. Akut fattigdom, ojämn

inkomst- och förmögenhetsfördelning, svåra sociala förhållanden, svaga

institutioner inklusive outvecklade rättsväsenden, korruption och ökande

narkotikahandel hämmar dock såväl den demokratiska som ekonomiska utvecklingen.

Våld och kriminalitet är utbrett och osäkerheten för den enskilda individen

påtaglig. Utvecklingen av skyddet för mänskliga rättigheter varierar mellan

länderna och kräver fortsatt internationell uppmärksamhet.

 Kvinnorna i Centralamerika är hårt drabbade av fattigdom, förtryck och ett

utbrett våld. Det finns stora behov av att jämställdhetsanpassa såväl civilrätt

som straffrätt. Kvinnor måste få tillgång till beslutande församlingar och

utgöra en prioriterad målgrupp för sociala satsningar och

sysselsättningsskapande åtgärder inom näringslivet.

 Det svenska samarbetet med Centralamerika berör nästan samtliga länder i

regionen och omfattar ett brett spektrum av såväl regionala som bilaterala

samarbetsprogram. En regionstrategi för utvecklingssamarbetet med Centralamerika

skall fastställas under hösten 1996.

 Samarbetet syftar framför allt till att bidra till fred och försoning och en

fördjupad och breddad demokrati där mänskliga fri- och rättigheter respekteras.

Sverige vill också genom strategiska insatser stödja fattigdomsbekämpning genom

insatser som bidrar till social utjämning och ekonomisk tillväxt. Arbetsformerna

bör bidra till att stärka givarsamordning, FN:s centrala roll i fredsprocesserna

och det civila samhällets roll i demokratiseringsprocessen. I än högre grad än i

andra regioner har svenska enskilda organisationer en framträdande roll i

utvecklingssamarbetet i Centralamerika. Det är viktigt att detta väl fungerande

arbete fortsätter, och att organisationerna i samarbete med Sida och regeringen

utvecklar sin roll i takt med att situationen i regionen förändras. Fred och en

demokratisk utveckling öppnar också möjligheter för ett ökat samarbete direkt

med regeringarna även i de länder där så inte tidigare varit fallet.

Viktiga framsteg har gjorts i Nicaragua för att nå politiskt samförstånd kring

centrala frågor, även om de demokratiska institutionerna är svaga. Nicaragua är

ytterst biståndsberoende och det är en stor utmaning för landet att stärka sin

kapacitet att leda och samordna biståndet. En sammanhållen nationell

fattigdomsstrategi behöver utvecklas. Landet befinner sig på en utvecklingssnivå

som ligger långt efter grannländernas och är därtill ett av världens mest

skuldtyngda länder. Ett omfattande och hittills framgångsrikt

skuldsaneringsprogram pågår under ledning av IDB. Betalningsbalansstöd, som

utgör omkring hälften av det svenska biståndet till Nicaragua, spelar en viktig

roll för att komma tillrätta med landets skuldsituation.

 Sveriges roll bör vara att på olika sätt stödja Nicaraguas förmåga att självt

leda landets utveckling. Det övergripande målet för det svenska

utvecklingssamarbetet är att stödja processer mot fördjupad och breddad

demokrati, där mänskliga fri- och rättigheter respekteras, jämställdhet, gott

styrelseskick och hållbar, ekonomisk utveckling som syftar till minskad

fattigdom och en hanterbar utlandsskuld.

 Nicaragua är det enskilda land som tar emot mest svenskt bistånd i

Centralamerika. I takt med fredsutvecklingen i regionen är det rimligt att det

svenska samarbetet med Nicaragua och med Centralamerika i övrigt styrs av samma

övergripande målsättningar och så långt möjligt fokuseras på samma områden i

syfte att främja samordning och effektivitet. En landstrategi för samarbetet med

Nicaragua skall utarbetas under 1997. Mot bakgrund av de mycket stora

reservationerna beräknas en sänkning av landramen för 1997, som dock framöver

åter bör kunna höjas.

Karibien

Sveriges biståndsåtaganden i Karibien har främst bestått av tekniskt samarbete

med Jamaica och Dominikanska republiken samt en regional miljöinsats.

Katastrofbistånd utgår till de mindre öarna efter de återkommande

naturkatastroferna. Sveriges ambition är att öka samarbetet med regionen. Ett

viktigt led i detta är de pågående förhandlingarna om svenskt medlemsskap i

Karibiska utvecklingsbanken (CDB).

 Det under år 1996 påbörjade stödet till demokratiprocessen i Haiti bör

fortsätta. Områden som bör prioriteras är de demokratiska institutionerna och

rättsväsendet.

 Regeringen beslutade i oktober 1995 att ge Sida möjlighet att genom

internationella och svenska institutioner och organisationer stödja initiativ i

Kuba som bidrar till att skapa förutsättningar för ekonomiska och politiska

reformer och främja respekten för mänskliga rättigheter. Denna typ av bistånd

bör utvecklas. Fortsatt forskningssamarbete bör också övervägas.

Sydamerika

De sydamerikanska länderna fortsätter med varierande takt och ambitionsnivå de

ekonomiska och politiska reformerna. En betydande ekonomisk återhämtning har

skett, men resurserna är ojämnt fördelade och fattigdomen utbredd, särskilt på

landsbygden. Samtliga länder styrs av demokratiskt valda regeringar och

konsolideringen av demokratin går framåt. Fortfarande återstår dock mycket att

göra för att bygga upp fungerande rättssystem och för att säkerställa respekten

för de mänskliga rättigheterna, särskilt när det gäller ursprungsbefolkningarna.

Det svenska utvecklingssamarbetet med Sydamerika inriktar sig liksom tidigare

främst på att stärka demokratin och respekten för mänskliga rättigheter, inte

minst i Colombia och Peru, men också att stödja reformarbetet och

moderniseringen av staten, näringslivets utveckling samt fattigdomsbekämpningen.

 Regeringen anser att samarbetet - inklusive näringslivsstöd, tekniskt

samarbete och forskningssamarbete - i högre grad än tidigare bör koncentreras

till de fattigare länderna i enlighet med de övergripande prioriteringarna för

biståndet. Under 1997 kommer en regionstrategi för utvecklingssamarbetet med

Sydamerika att utarbetas. Det svenska bilaterala biståndet till Latinamerika

utgör en mindre del av det totala svenska biståndet genom alla kanaler till

regionen. Regionstrategin skall därför särskilt behandla svenska prioriteringar

vad gäller EU:s och de multilaterala organisationernas verksamhet.

 En dialog om prioriteringar bör fortsätta och fördjupas med de svenska

enskilda organisationerna, då stödet genom dessa fortsätter att vara en viktig

del av det svenska samarbetet med regionen.

Utvecklingssamarbetet med regionen skall även framöver koncentreras till

Bolivia, som är det fattigaste landet i Sydamerika och där en stor del av

befolkningen, särskilt på landsbygden, lever i extrem fattigdom med bristande

tillgång till infrastruktur och sociala tjänster. Ursprungsbefolkningarnas

situation är särskilt utsatt. En rad strukturella och ekonomiska reformer har

inletts som nu fördjupas med tonvikt på landsbygdsutveckling och

fattigdomsbekämpning.

 En betydande del av det svenska biståndet till Bolivia koordineras med eller

kanaliseras genom multilaterala organ. Det gäller stödet till

utbildningsreformen genom Världsbanken och samarbetet med UNICEF, i ett program

för fattigdomsbekämpning som bl.a. främjar tvåspråkig undervisning samt kvinnor

och hälsa.

 Sverige stöder Bolivia i denna process. Målet för utvecklingssamarbetet är att

främja en bärkraftig och demokratisk utveckling där mänskliga fri- och

rättigheter respekteras, med tonvikt på bl.a. ursprungsbefolkningarnas

deltagande, liksom fattigdomsbekämpning, gott styrelseskick, jämställdhet och

utveckling av näringslivet. Ytterligare åtgärder, som bör samordnas

internationellt, krävs för att lindra landets skuldsituation.

 Det framtida samarbetets inriktning kommer att fastläggas under hösten i den

landstrategi som skall utarbetas för en treårsperiod.

 För delposten för Latinamerika beräknar regeringen en minskning med 70

miljoner kronor till 430 miljoner kronor. 1998 bör anslaget åter öka.

Reservationsläget gör att verksamheten i stort bör kunna fortsätta som planerat.

4.3.4 Europa

Det forna Jugoslavien består idag av Slovenien, Kroatien, Bosnien-Hercegovina,

Förbundsrepubliken Jugoslavien och Makedonien. Av dessa har Bosnien-Hercegovina

och Kroatien direkt drabbats av krigshandlingar. Internationella sanktioner och

en tung flyktingbörda har skapat stora problem i Förbundsrepubliken Jugoslavien.

Makedonien, som legat utanför det krigsdrabbade området, har inlett ett

ambitiöst program för att omvandla samhället. Slovenien, som kommit längst, har

lyckats uppnå en parlamentarisk demokrati, stabil ekonomi och ett

förmedlemsskapsavtal med EU.

 Det svenska biståndet till området har sedan 1991 nästan helt finansierats

genom katastrofbistånd och uppgått till sammanlagt ca 1,2 miljarder kronor. Det

har av naturliga skäl koncentrerats till de områden som drabbats värst av

kriget. Biståndet under 1997 bör fortsättningsvis finansieras på samma sätt och

ha en omfattning som motsvarar stödet 1996. Stödet bör vara flexibelt och

anpassas till den politiska utvecklingen i länderna. Beredningen av stödet sker

i ett nära samråd mellan Utrikesdepartementet och Sida. I framtiden bör stödet

förhoppningsvis kunna omformas i riktning mot omvandling och integration.

Av länderna i det forna Jugoslavien har Bosnien-Hercegovina utan jämförelse

drabbats hårdast av kriget. Omfattande folkomflyttningar har förekommit till

följd av strider och s.k. etnisk rensning. Uppemot 1 miljon människor beräknas

vara internflyktingar, ytterligare 1,4 miljoner har drabbats av kriget och är i

behov av internationell humanitär hjälp. Enligt uppgift har mer än 200 000

människor förlorat sina liv. Miljontals människor har förlorat alla sina

tillhörigheter. Stora delar av infrastrukturen har slagits ut och bostäder

förstörts. Som en direkt följd av kriget har ca 80 % av befolkningen helt eller

delvis kommit att bli beroende av humanitär hjälp utifrån.

 Fredsöverenskommelsen i Dayton i slutet av november 1995 reglerar såväl den

militära situationen som det civila området. Genomförandet av den civila delen

av Daytonavtalet har varit föremål för ett antal internationella konferenser vid

vilka politiskt och finansiellt stöd har säkrats för återuppbyggnaden av

Bosnien-Hercegovina.

 Den största delen av biståndsinsatserna har utgjorts av humanitär hjälp i

form av livsmedel och stöd till hälso- och sjukvårdsinstitutioner kanaliserad

genom FN-systemet och Rödakorset. Även svenska enskilda organisationer har fått

bidrag för projekt med livsuppehållande inriktning.Sedan april 1995 har medel

avsatts särskilt för återuppbyggnadsinsatser främst inom områdena lokal

husproduktion, telekommunikation och psykosociala insatser. Från delposten för

stöd till demokrati och mänskliga rättigheter har stöd bl.a. lämnats till

oberoende media.

 Under 1996 beräknas 200 miljoner kronor tas ur katastrofanslaget för

biståndsinsatser i forna Jugoslavien. Medlen skall i första hand användas till

humanitära insatser i vid mening. Från svensk sida har ansetts att

återuppbyggnadsinsatserna måste villkoras hårdare till att mottagarsidan

uppfyller Daytonavtalet. Stödet till demokrati och mänskliga rättigheter kommer

att fortsätta. Dessutom används medel från B 9-anslaget för stöd till

valprocessen via OSSE.

 Situationen i Bosnien-Hercegovina bedöms förbli osäker under 1997. En av de

viktigaste förutsättningarna för att ett nytt krig inte skall bryta ut är

internationell militär närvaro. Hur denna skall utformas är fortfarande oklart.

 En minskning av det internationella stödet kan förväntas. Beroende på

parternas vilja att genomföra en fredsprocess finns beredskap att lämna ett

betydande stöd till återuppbyggnadsinsatser. Behovet av humanitär hjälp kommer

att minska men långt ifrån försvinna under 1997. Det är osäkert i vilken

utsträckning flyktingar och internflyktingar kommer att kunna återvända till

sina hemorter.

Förbundsrepubliken Jugoslavien har inte drabbats direkt av kriget. På grund av

flera års FN-sanktioner och en stor flyktingbörda befinner sig landet

emellertid i en besvärlig ekonomisk situation som det med all sannolikhet kommer

att ta lång tid att rehabilitera. Att den politiska arenan domineras av

traditionell östpolitik är inte ägnat att påskynda den nödvändiga övergången

till demokrati och marknadsekonomi.

 Bristen på respekt för mänskliga rättigheter är särskilt uppenbar i områden

med stora minoritetsgrupper såsom i Kosovo, Vojvodina och Sandzak. Trots ett

ökat internationellt engagemang för att förbättra förhållandena, särskilt för

den albanska majoriteten i Kosovo, har läget knappast förbättrats.

 Sveriges bistånd till Förbundsrepubliken Jugoslavien har till största delen

bestått av humanitära insatser genom olika FN-organ som UNHCR, UNICEF, WHO och

genom Röda korset.

 En stor del av de 30 miljoner kronor som avsatts för insatser till stöd för

demokrati och mänskliga rättigheter i forna Jugoslavien har använts i

Förbundsrepubliken Jugoslavien. Mottagare av dessa medel har varit oberoende

media, oberoende forskare och organisationer som verkar för demokrati och

försoning.

 Framtida insatser bör knytas till Förbundsrepublikens bidrag till

fredsprocessen i Bosnien och till respekten för mänskliga rättigheter.

Under år 1991, strax efter att Kroatien förklarat sig självständigt, utbröt

hårda strider vilka resulterade i att delar av landet kom att stå utanför

regeringens kontroll. Under hösten 1995 återtog den kroatiska armén stora delar

av dessa områden. Kontrollen över ett område i östra Slavonien som gränsar till

Förbundsrepubliken Jugoslavien återstår att reglera.

 Under de olika perioderna av militära aktiviteter förekom grova, etniskt

relaterade övergrepp mot individer. Hus plundrades och brändes i stor skala.

Återuppbyggnadsbehoven i vissa områden är därför omfattande även om den

kroatiska regeringen har gjort vissa insatser med egna medel.

 Den kroatiska regeringen har kritiserats av det internationella samfundet för

övergrepp mot de mänskliga rättigheterna. Media i Kroatien är starkt

regeringsdominerade. Det senaste presidentvalet hösten 1995 kritiserades

internationellt för att inte ha uppfyllt de krav som måste ställas på fria och

rättvisa val.

 Det svenska biståndet till Kroatien har till stor del bestått i bidrag till

FN, Röda korset och enskilda organisationer för humanitära insatser. Därutöver

har Sverige finansierat bostäder och sociala projekt inriktade på landets

flyktingar. Ur anslagna medel för stöd till demokrati och mänskliga rättigheter

har stöd utgått till organisationer som arbetar för dessa mål.

 Det finns ett fortsatt behov av humanitär hjälp till Kroatien genom

framförallt FN och Röda korset. Återuppbyggnadsinsatser skall i enlighet med

beslut i oktober 1995 i EU:s Allmänna Råd villkoras till att flyktingarna från

Krajina ges en reell möjlighet att återvända, att respekten för mänskliga

rättigheter förbättras och att Kroatien aktivt deltar i fredsprocessen i

Bosnien.

4.3.5 Det bilaterala utvecklingssamarbetets verksamhetsgrenar

Under detta avsnitt redovisar regeringen sin syn avseende inriktning, omfattning

och resultatkrav för Sidas verksamhetsgrenar oavsett hur dessa finansieras.

Vissa insatser under verksamhetsgrenarna finansieras från landramarna, andra

från särskilda poster. Skillnaderna beror främst på insatsernas art och i vilka

länder de sker.

Demokrati och mänskliga rättigheter

De politiska förändringarna i världen, inte minst i många u-länder, innebär

ökade förutsättningar att förverkliga demokratimålet i biståndet samtidigt som

arbetet också måste förändras och anpassas till den nya situationen. Nya metoder

utvecklas och nya samarbetspartners etableras. För att kunna hantera detta nya,

delvis annorlunda och ofta svåra bistånd krävs en kompetent resursbas såväl i

Sverige som i fält.

 Ett lands första val är en viktig komponent i dess demokratiska utveckling

även om det bara utgör en första grundsten i en långsiktig demokratisk process.

I syfte att observera om val genomförs på ett fritt och demokratiskt sätt har

många svenskar under 90-talet deltagit i olika typer av valobservationsmissioner

i t.ex. FN:s, EU:s, OSSE:s och OAU:s regi. Även om behovet minskar i takt med

att allt fler länder hållit val, kommer sådana insatser att krävas även

framöver.

 Den stora utmaningen för de länder som genomfört sitt första val är att få

till stånd framväxten av en demokratisk kultur och fungerande demokratiska

institutioner. Folkstyrda församlingar på såväl nationell som lokal nivå,

valmyndigheter, fria media och ett aktivt och oberoende civilt samhälle som

kritiskt kan granska och påverka maktstrukturerna är fundamentala grundstenar i

ett demokratiskt samhälle. Den demokratiska utvecklingen förutsätter också att

det finns politiska partier som aktivt arbetar för att få en bredare förankring

i samhället. Att på olika sätt stödja dessa demokratiska institutioner är en

allt viktigare del av vårt utvecklingssamarbete. Ett exempel på detta är den

pågående försöksverksamheten med bistånd via svenska partinära organisationer i

syfte att stärka demokratin, främst partiväsendet, vilken kommer att utvärderas

under 1997.

 Ett allvarligt hinder för en demokratisk utveckling i många länder är en svag,

ineffektiv och ibland korrumperad statsapparat. Sverige har av tradition en

stark och effektiv administration och har därför värdefulla erfarenheter som vi

kan dela med oss av genom utvecklingssamarbetet, t.ex. på skatte- och

revisionsområdena. Svenska myndigheter blir allt viktigare samarbetspartners i

biståndet.

 Ansträngningarna att befästa demokratin blir inte framgångsrika om inte

rättsstaten samtidigt stärks. Dessutom är en fungerande rättsapparat den bästa

garantin för respekt för de politiska och medborgerliga mänskliga rättigheterna.

Utvecklingssamarbetet bör inriktas på att stödja utvecklingen av en oberoende

rättsstat genom t.ex. stöd till modernisering av lagstiftningen, utveckling och

förstärkning av domstolsväsende, åklagarämbete, polisväsende och advokatkår. Det

är också viktigt att verka för att rättsväsendet når i alla delar av ett land.

 En förutsättning för demokrati är att kvinnor och män har lika möjligheter att

delta i och påverka processer som formar utvecklingen. Kvinnors rättigheter och

kvinnors deltagande bör därför speciellt beaktas.

 Medvetenheten om betydelsen av barnets rättigheter har ökat internationellt,

bl.a. genom en närmast total anslutning till FN:s barnkonvention. Utmaningen nu

är att göra verklighet av konventionens principer och normer. Därvid skall

principen om "barnets bästa" vara vägledande, liksom insatser för att bekämpa

diskriminering.

 Respekt för de mänskliga rättigheterna (MR) är fundamentalt för en politik som

syftar till jämställdhet och demokrati. Sverige bör därför i

utvecklingssamarbetet arbeta för en bättre uppföljning av internationella

åtaganden, bl.a. genom att stärka de övervakande FN-kommittéerna finansiellt och

personellt och genom att bistå länderna i deras rapportering till respektive

kommitté. Högkommissarien för mänskliga rättigheter och MR-centret i Geneve har

viktiga roller att spela på MR-området. Utfallet av den nödvändiga

omstrukturering av MR-centret som just nu äger rum bör påverka Sveriges framtida

stöd till centret. I takt med att bl.a. FN:s roll som MR-observatör utvecklas

finns också en växande efterfrågan på att snabbt ställa såväl personella som

finansiella resurser till förfogande.

 Den stora utmaningen på MR-området är att få de länder som anslutit sig till

konventionerna att börja följa dem i praktiken. Konventionerna måste inlemmas i

ländernas konstitutioner, lagstiftning och dagliga rättstillämpning. Olika typer

av övervakningsinstrument såsom MR-, justitie- och barnombudsmän behöver

utvecklas.

 Svenska ideella organisationer och folkrörelser är viktiga aktörer inom

demokrati- och MR-området, dels för att stödja organisationer som arbetar mot

förtryck och för respekt för de mänskliga rättigheterna, dels för att stödja

utvecklingen av det civila samhället. Sverige har traditionellt spelat en viktig

roll genom sitt stöd till internationella organisationer, inte minst på

MR-området. Denna typ av stöd bör även fortsättningsvis ges hög prioritet.

 Regeringen fäster mycket stor vikt vid utvecklingssamarbetet inom detta

område. Förutom att demokrati- och MR-aspekter ofta är viktiga inslag i projekt

med annan huvudsaklig inriktning, finansieras en stor del av de direkta

insatserna inom området från landramarna och ett antal andra anslagsposter.

Regeringen beräknar därtill att anvisa 235 miljoner kronor för de direkta medlen

för demokrati och mänskliga rättigheter inom delposten för särskilda

utvecklingsprogram.

Offentlig förvaltning

Förvaltningsbiståndet, som är en av de viktigaste sektorerna inom det svenska

utvecklingssamarbetet, har som övergripande mål är att bidra till utvecklingen

av god samhällsstyrning och av en rättstat. Biståndet syftar till att bygga upp,

förstärka, reformera och effektivisera strategiska delar av förvaltningssystemet

såsom centralförvaltningens struktur, offentlig finansförvaltning, lokal och

kommunal förvaltning samt rättsväsendet och är i huvudsak inriktat på kunskaps-

och institutionsutveckling. Insatserna utgörs ofta av långsiktigt

institutionssamarbete mellan organisationer och myndigheter i Sverige och i

mottagarlandet och ingår alltmer som ett naturligt inslag i projekt med annan

huvudsaklig inriktning, t.ex. inom hälso- och undervisningsområdena.

 En stor del av det internationella utvecklingssamarbetet består av insatser av

detta slag, sammantaget benämnda tekniskt bistånd. Fortfarande är antalet

utländska experter mycket högt, särskilt i Afrika. Trots att många insatser

varit av stor betydelse, har insatserna som helhet ofta inte gett hållbara

resultat, särskilt i de svagaste, mest biståndsberoende länderna. Det beror

delvis på trängseln av givare med olika modeller och erfarenheter, men också på

övergripande problem i mottagarlandets offentliga förvaltning, t.ex. låga löner

och korruption, som försvårar den avsedda kunskapsöverföringen och

kapacitetsuppbyggnaden. Såväl i mottagarländerna som bland givarna måste större

tonvikt läggas vid att stödja en mer grundläggande reformering av

mottagarländernas förvaltningar.

 Den påbörjade förskjutningen av insatser från finansförvaltningsområdet till

stärkande av rättsväsendet, förvaltningsreform samt den lokala/kommunala

förvaltningen bör fortsätta. Prioritet bör också ges till insatser som syftar

till att stärka mottagarländernas förmåga att mobilisera resurser för den

offentliga verksamhetens nödvändiga utgifter.

Miljö och natur

Hållbar utveckling är en fråga som griper in i alla aspekter av

utvecklingssamarbetet. Inom det bilaterala biståndet bör samarbetet bl.a.

inriktas på att stärka samarbetsländernas förmåga att föra en utvecklingspolitik

som är långsiktigt hållbar.

 Som ett led i uppföljningen av UNCED har Sida under året tagit fram ett

handlingsprogram för bistånd till hållbar utveckling, där fem områden lyfts fram

som särskilt viktiga: jord- och skogsbruk, vatten, marin miljö, energi och urban

miljö. Särskilt understryks vikten av intensifierad forskning och

metodutveckling inom dessa områden.

 I regeringens ovan nämnda skrivelse till riksdagen om hållbar utveckling

redovisas regeringens politik, såväl i multilaterala sammanhang som inom det

bilaterala utvecklingssamarbetet. Regeringen instämmer där i prioriteringen av

de fem områden Sida lyfter fram.

 Allt utvecklingssamarbete skall främja hållbar utveckling. I mer begränsad

mening, med tonvikt på miljö, är det i första hand verksamhetsområdena natur

respektive infrastruktur och näringsliv som berörs.

 De särskilda miljöinsatserna, som är en liten, men viktig del av de totala

miljöinsatserna skall fortsatt inriktas på metodutveckling och

kapacitetsuppbyggnad med nära koppling till UNCED-uppföljningen.

 Regeringen beräknar att anvisa ett oförändrat belopp, 205 miljoner kronor, för

särskilda miljöinsatser inom delposten för särskilda utvecklingsprogram för

1997. Främjande av hållbar utveckling skall dessutom ges högre prioritet inom

bl.a. det landramsfinansierade biståndet.

 De svenska bilaterala insatserna inom verksamhetsområdet natur domineras

traditionellt av skogs- och markvårdsinsatser. Det finns skäl att vidga synen

med hänsyn till frågan om hållbar utveckling. Tre av de fem områden som Sida

lyfter fram i handlingsprogrammet faller inom verksamhetsgrenen: jord- och

skogsbruk, vatten och marin miljö. Regeringen instämmer i Sidas bedömning att

prioriteringen bör leda till ökade insatser inom dessa områden.

 I Afrika är det angeläget att livsmedelssäkerheten förbättras på både kort och

lång sikt, vilket är en avgörande förutsättning för att minska fattigdomen. Sida

har under 1996 genomfört en studie av livsmedelssäkerheten i Afrika. Metoder

måste utvecklas som på ett långsiktigt hållbart sätt höjer det afrikanska

jordbrukets produktivitet. Forskningsbiståndet bör också närmare samordnas med

det mer direkta biståndet inom området. Den av Sverige nyligen ratificerade

konventionen mot ökenspridning är ytterligare ett exempel på frågans ökande

internationella vikt. Det är också angeläget att Sverige genomför de åtaganden

som gjorts i enlighet med konventionerna om biologisk mångfald och

klimatförändringar.

 I Asien bör insatserna inom skogsbruk mer inriktas på markvård med ett starkt

fattigdomsperspektiv och på insatser för att stärka och modernisera berörda

förvaltningar. Miljöperspektivet skall betonas.

 I ett stort antal u-länder råder torra förhållanden och en potentiell

vattenbrist. Idag hotas vattenresurserna från många håll. Sveriges insatser på

detta område har två infallsvinklar, dels hållbart utnyttjande av

vattenresurser, dels utveckling av enkla sanitetssystem. Sida har tillsammans

med UNDP och Världsbanken startat det s.k. Global Water Partnership. Syftet är

att globalt lära från positiva erfarenheter och öka uppmärksamheten kring

vattenfrågorna för att åstadkomma ett hållbart utnyttjande av vattenresurserna.

Sida har skapat ett särskilt sekretariat för samarbetet.

 Marin miljö är ett nyare område för Sveriges utvecklingssamarbete. Det bör ges

ökad prioritet och inriktas på att skapa förutsättningar för bättre planering av

resursutnyttjande och utveckling och etablering av produktiva men samtidigt

miljömässigt skonsamma verksamheter i kustområden.

Sociala sektorer

De sociala sektorerna, främst utbildning och hälsovård, har sedan begynnelsen

varit centrala inslag i det svenska utvecklingssamarbetet och skall fortsätta

vara det. Bättre hälsa och utbildning är viktiga mål i sig. Fungerande

skolväsende och hälsovård är också förutsättningar för utveckling, särskilt för

att de fattiga skall kunna påverka sin framtid.

 Undervisning möjliggör spridning av nya tänkesätt och bidrar till nationell

integration. Länder med god primärskola har bevisat högre tillväxt. I flertalet

u-länder satsas dock en hög andel av utbildningsbudgeten på högre utbildning,

medan primärskolan lider av resursbrist.

 I de mer utvecklade länderna i Asien, Latinamerika och Afrika går alla barn

utom mycket fattiga nu i skolan. Det är främst fattiga flickor som idag inte får

undervisning. I dessa länder bör det svenska samarbetet inriktas på att

utveckla det existerande skolväsendet så att det når alla barn och på att höja

kvaliteten i undervisningen.

 I de fattigare länderna, främst i Afrika, når skolväsendet en lägre och ofta

fallande andel av barnen. I många länder gäller det därför att bidra till

återuppbyggnad av skolväsendet. Även här krävs modernisering och utveckling av

undervisningens former och innehåll. Inom de sociala sektorerna är sektorprogram

en lovande väg för givarna att under mottagarlandets ledning gemensamt stödja

t.ex. undervisningsväsendets uppbyggnad.

 En förutsättning för ett på lång sikt fungerande skolväsende är att

lokalsamhället känner ansvar, har inflytande och bidrar till finansieringen.

Avgiftsfinansering av primärskolan har visat sig ge betydande negativa effekter

samtidigt som regeringarna har svårt att klara driftkostnaderna. Ökad

uppmärksamhet måste också ägnas åt kopplingen mellan barns rättigheter,

skolplikt, bra skolor och eliminering av skadligt barnarbete.

 Stora framsteg har gjorts inom hälsoområdet i nästan alla länder under de

senast decennierna. I huvudsak bör samarbetet inom hälsoområdet inriktas på

bidrag till att förbättra systemen, medan driften mer måste klaras med egna

resurser, ofta på lokal nivå. Liksom för utbildningsväsendet skapar statens

begränsade resurser och avgiftsfinansieringens nackdelar ett svårt dilemma,

kanske än svårare för hälsovården med dess oundvikligen högre driftskostnader.

 För både skolan och hälsovården krävs således såväl en kraftfull prioritering

av de grundläggande delarna på bekostnad av storstadsbaserad högre undervisning

och sjukhusvård, t.ex. utveckling av nya metoder för finansiering.

 Utöver att främja hälsan, har hälsovården även andra viktiga roller.

Kopplingen till reproduktiv och sexuell hälsa är given. Hälsovård är dessutom en

bra ingång till attitydpåverkande insatser. Detta gäller i hög grad även skolan.

 Inom hälsoområdet finns det starka internationella organisationer, som får ett

betydande svenskt stöd. Det är angeläget att Sveriges policy visavi dessa

organisationer och det bilaterala utvecklingssamarbetet bygger på ett ömsesidigt

erfarenhetsutnyttjande.

 Det är också viktigt att Sida för en dialog med de enskilda organisationerna,

som bedriver en omfattande verksamhet inom området, om hur samspelet mellan

staten, lokala myndigheter och det civila samhället kan främja utvecklingen av

de sociala sektorerna.

 Insatserna inom de sociala sektorerna finansieras främst genom landramarna,

men även en stor del av biståndet via enskilda organisationer går till insatser

inom området. Sociala insater finansieras också inom det tekniska samarbetet med

länder utanför programlandskretsen.

Forskningssamarbete

Forskningssamarbetet spelar en strategisk roll för uppbyggnaden av kunskaper och

mänskligt kapital i u-länderna. Det omfattar den verksamhet som Sida övertagit

från den tidigare biståndsmyndigheten Styrelsen för u-landsforskning (SAREC). De

övergripande målen för forskningssamarbetet är att stärka u-ländernas

forskningskapacitet och främja utvecklingsinriktad forskning. Från delposten

finansieras stöd till forskningssamarbete med u-länder och mellan u-länder, stöd

till internationella forskningsprogram och -projekt med inriktning på u-länder

och u-landsrelaterade problem samt stöd till u-landsforskning i Sverige.

 De svenska erfarenheterna av forskningssamarbete med u-länder är unika i ett

europeiskt perspektiv. Genom den verksamhet SAREC bedrev och Sida nu

vidareutvecklar har Sverige gjort mycket värdefulla insatser samtidigt som det

svenska forskarsamhället stimulerats att delta i u-landsrelevant forskning. Det

är också betydelsefullt för att åstadkomma ett aktivt deltagande från svenska

forskares sida i EU:s program för forskningssamarbete och för att bredda den

svenska resursbasen för utvecklingssamarbetet.

 Sammanslagningen av de förutvarande biståndsmyndigheterna stärker

möjligheterna för samverkan med andra biståndsformer. Det måste dock förenas med

forskningsbiståndets särskilda mål, inomvetenskapliga krav på forskningskvalitet

och bibehållen långsiktighet, vilket kan ske bl.a. genom samlade satsningar på

högre utbildning och forskning, uppföljning av forskningsresultat och

integration i annat utvecklingssamarbete. Forskningsbiståndets inriktning bör

också påverkas av Sidas handlingsprogram avseende fattigdom, hållbar utveckling,

demokrati och mänskliga rättigheter samt det nya jämställdhetsmålet.

 Vikten av långsiktighet inom forskningssamarbetet och verksamhetens goda

resultat motiverar en bibehållen volym för 1997. Regeringen beräknar att anvisa

400 miljoner kronor, vilket möjliggör en fortsatt stark satsning på forskning.

Infrastruktur och näringsliv

Ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning är grundläggande för att förbättra de

fattigas levnadsstandard. Satsningar på infrastruktur - energi, transporter och

kommunikationer, vatten, sanitet och bevattning - och näringslivsutveckling är

därför viktiga inslag i biståndet.

 För programländerna finansieras sådana insatser med gåvobistånd inom

landprogrammen och i vissa länder också med krediter. I övriga länder görs

insatser genom Sidas kontraktsfinansierade tekniska samarbete, som i hög grad är

inriktat på infrastruktur. Kreditbiståndet har sedan u-krediter infördes haft en

stark tonvikt på infrastruktur, särskilt energi och telekommunikationer och

lämpar sig väl för sådant stöd till företags- eller samhällsekonomiskt lönsamma

investeringar i kreditvärdiga länder. (Tekniskt samarbete och krediter behandlas

närmare i avsnitt nedan.)

 Vid satsningar på infrastruktur måste miljöeffekter beaktas noggrant. I Sidas

program för hållbar utveckling slås fast att miljöfrågor kring energiproduktion

och -användning samt urban miljö kräver större uppmärksamhet inom biståndet.

Regeringen delar den bedömningen.

 Näringslivsutveckling, som syftar till att skapa förutsättningar för en ökning

av produktion av varor och tjänster, omfattar tre grenar. Kompetensutveckling

syftar till att höja kunskapsnivån i näringslivet. Affärsutveckling syftar till

att stimulera samarbete mellan företag i Sverige och u-länder bl.a. långsiktiga

allianser mellan små- och medelstora företag. Kapitalförsörjning omfattar såväl

kapitalsatsningar i företag eller finansiella institutioner, främst genom

Swedfund International AB, som insatser för att utveckla institutioner för en

fungerande kapitalmarknad.

 Sida har inlett en översyn av hur näringslivssamarbetet bäst kan utvecklas i

den nya organisationen i samspel med den programmeringsprocess som tillämpas för

större delen av det bilaterala biståndet. Regeringen anser att en ökad

fokusering på färre projekt, länder eller områden bör övervägas i syfte att höja

effektiviteten.

 Inom näringslivsutveckling finns omfattande reservationer och regeringen

beräknar därför för 1997 en minskning till 80 miljoner kronor under delposten

särskilda utvecklingsprogram.

 Regeringen har uppdragit åt Sida att analysera biståndets förändrade roll i

u-ländernas kapitalförsörjning, bl.a. hur biståndet kan främja inhemsk

resursmobilisering och utländska investeringar, vilket har särskild bäring på

utformningen av biståndet till de fattigaste länderna, främst i Afrika.

Tekniskt samarbete och internationella kurser

Sidas kontraktsfinansierade tekniska samarbete - kompetensutveckling och

kunskapsöverföring - med tonvikt på insatser inom infrastruktur men också på

bl.a. miljö och förvaltning är baserad på svenska resurser - företag,

myndigheter och institutioner. Projekt bedrivs i ett 30-tal länder. Vidare

bedrivs ett samarbete med utvecklingsbanker och andra internationella

finansieringsinstitutioner genom konsultfonder för utnyttjande av svensk

kompetens och teknologi.

 Mot bakgrund av en flerårig, snabb expansion, volym- och ämnesmässigt samt

geografiskt, har Sida på regeringens uppdrag gjort en översyn av det tekniska

samarbetet, bl.a. med avseende på val av länder och gränsdragningen vad avser

programländerna, där finansiering av dessa insatser skall överföras till

landprogrammen. Regeringen vill framhålla vikten av att bevara verksamhetens

karaktär med bl.a. små insatser och hög flexibilitet. En ökad

fattigdomsinriktning är samtidigt önskvärd.

 Verksamheten är framgångsrik och efterfrågad. Regeringen beräknar 210 miljoner

kronor för 1997 för kontraktsfinansierat tekniskt samarbete inom delposten för

särskilda utvecklingsprogram. Med hänsyn till att ett antal insatser överförs

från denna post till landramsfinansiering bör det i praktiken inte innebära

någon minskning jämfört med innevarande år.

 Den internationella kursverksamheten syftar till att stärka deltagarnas

kompetens inom områden av strategisk betydelse för utvecklingen i hemländerna.

Infrastruktur och industri intar sedan länge en central plats i kursutbudet som

samtidigt under senare år fått ökad inriktning mot miljö, demokrati, mänskliga

rättigheter, offentlig förvaltning och jämställdhet, inklusive genom kurser som

särskilt riktar sig till kvinnor. I syfte att stödja anpassningen till ny

teknologi i u-länderna planeras nya kurser inom vissa områden. Kursdeltagarna,

ca 2 100 per år, kommer från över 100 länder och antalet sökande har ökat

markant.

 Regeringen beräknar att för internationella kurser anvisa 130 miljoner kronor

för 1997 inom delposten för särskilda utvecklingsprogram.

Krediter för utveckling

Krediter utgör ett viktigt instrument för att finansiera vissa typer av

angelägna investeringar i mottagarländerna. Krediter lämnas dels i form av

bundna u-krediter, som finansieras genom upplåning på kapitalmarknaden i

kombination med biståndsmedel, det s.k. gåvoelementet, som medger utlåning på

mjuka villkor, dels som obundna, anslagsfinansierade biståndskrediter på mycket

förmånliga villkor.

 U-krediter lämnas till länder som är kreditvärdiga eller på sikt bedöms få en

tillfredsställande betalningsförmåga för investeringsprojekt, främst inom

infrastruktur med tonvikt hittills på energi och telekommunikationer, men i

växande utsträckning också investeringar i miljöskydd. Verksamheten är inriktad

på projekt där svensk teknologi och kompetens är konkurrenskraftig.

Kombinationen av marknadsfinansiering och subvention, som belastar

anslagsposten, ger en utväxlingseffekt på det insatta biståndet vad gäller den

totala resursöverföringen. Kreditgivningen sker i överensstämmelse med den

internationella överenskommelsen på området som Sverige har biträtt, den s.k.

konsensusöverenskommelsen inom OECD, som bl.a. reglerar gåvoelementets storlek

och vilken typ av projekt som kan komma ifråga för u-kreditgivning.

 U-kreditengagemanget uppgick vid utgången av budgetåret 1994/95 till ca 10

miljarder kronor, fördelat på 22 länder med Indien och Kina som dominerande. 85

procent avsåg låginkomstländer och nära hälften avsåg programländer.

 Biståndskrediter är främst avsedda för finansiering av infrastrukturprojekt i

betalningssvagare låginkomstländer som inte tillhör de mest skuldtyngda. De kan

även användas för att finansiera sociala projekt i kreditvärdiga länder, när

u-kreditgivning bedöms mindre lämplig. Biståndskrediter infördes på försök från

budgetåret 1994/95. Beredningen av projektförslag beräknas i några fall kunna

slutföras för beslut under innevarande budgetår.

 På uppdrag av regeringen har Sida analyserat krediters roll för u-ländernas

utveckling och i biståndet, inklusive erfarenheterna av u-kreditgivningen och

försöksverksamheten med biståndskrediter. I utredningen, som kommer att

överlämnas till regeringen under hösten, ingår också att överväga utnyttjande av

medel under andra anslagsposter för kreditgivning.

 Regeringen anser att krediter även framgent bör spela en viktig roll i

biståndet inom ramen för en breddad uppsättning av finansieringsinstrument, som

kan utnyttjas flexibelt för att anpassa villkoren till såväl mottagarländernas

betalningsförmåga som projektens samhälls- eller företagsekonomiska effekter.

 Sida har föreslagit att medel för u-krediter och biståndskrediter sammanförs

under en ny delpost, Särskilda investeringar, som även föreslås omfatta

gåvomedel för större investeringar och därtill kunna utnyttjas för

garantigivning. Regeringen vill dock avvakta resultatet av kreditutredningen men

anser att en ökad flexibilitet i form av kombinationer av krediter och gåvor bör

kunna övervägas. I ljuset av utredningens förslag kan gällande riktlinjer för

u-krediter respektive biståndskrediter, som efter försöksverksamheten nu bör ses

som ett mer permanent instrument, behöva ses över.

 Regeringen beräknar att anvisa ett belopp om 390 miljoner kronor för 1997 för

kreditgivning och kommer senare att meddela anvisningar om fördelningen mellan

u-krediter och biståndskrediter.

Stöd till ekonomiska reformer och skuldlättnad

Efter mer än ett decennium av olika initiativ och åtgärder är 80-talets

skuldkris alltjämt olöst för många av de fattiga skuldländerna, varav flertalet

finns i Afrika och några i Latinamerika. Det behövs ett mer samlat grepp för att

reducera de utestående skulderna och skapa ökat utrymme för produktiva

investeringar och insatser som kommer de fattiga till del.

 De fattigaste ländernas fordringsägare är huvudsakligen offentliga kreditorer,

främst västländerna, men i växande omfattning också multilaterala institutioner.

Diskussioner har inletts om ett samlat skuldinitiativ för dessa länder.

Utvecklingskommittén, som är IMF:s och Världsbankens gemensamma policyorgan, har

gett de bägge institutionerna i uppdrag att i samråd med främst andra kreditorer

och biståndsgivare utforma förslag till en långsiktigt hållbar lösning. För att

ett sådant initiativ skall bli framgångsrikt, krävs att samtliga parter är

beredda att medverka och ta en rimlig andel av finansieringen. En utgångspunkt

är vidare att skuldländerna fortsätter på den inslagna reformvägen och kan visa

goda resultat. Ambitionen är att förslag till ett samlat aktionsprogram skall

läggas fram under hösten 1996.

 Sverige har sedan lång tid verkat aktivt i olika internationella fora för

ytterligare skuldlättnader och stöd på generösa villkor till ekonomiska reformer

i de fattigaste länderna, t.ex. i Parisklubben (de västliga regeringarnas

gemensamma forum för omförhandlingar med skuldländerna), IMF och Världsbanken,

inom ramen för IDA och Världsbankens särskilda program för Afrika, SPA. Detta

program har varit viktigt för att mobilisera och samordna resurser till de

fattigaste, mest skuldtyngda länderna i Afrika söder om Sahara som genomför

strukturanpassningsprogram.

 För svenskt vidkommande utgör det s.k. betalningsbalansstödet ett viktigt

instrument för att lämna stöd till ekonomiska reformprogram, huvudsakligen i

form av obundet importstöd, och skuldlättnad i olika former. Bidrag lämnas för

att minska skuldtjänsten avseende såväl bilaterala skulder som multilaterala,

främst gamla lån från Världsbanken, och till samfinansiering med IDA av återköp

till kraftigt rabatterat pris av kommersiell skuld, främst till banker. Sverige

har även medverkat i s.k. stödgrupper som bildats för att hjälpa länder, som

genomgått politiska eller ekonomiska kriser, att normalisera relationerna med

det internationella finansiella samfundet.

 Merparten av stödet har gått till svenska program- och andra samarbetsländer,

främst i Afrika söder om Sahara men också några länder i Latinamerika och Asien.

Sveriges bidrag till IMF:s särskilda facilitet för stöd till fattiga länder som

genomför strukturanpassningsprogram, ESAF (Enhanced Structutal Adjustment

Facility) har också lämnats från denna anslagspost.

 Behovet av betalningsbalansstöd kommer även framöver att vara omfattande.

Stödet skall utgöra ett incitament till fortsatta ekonomiska reformer och måste

fortlöpande kunna anpassas till skiftande behov och ändrade förutsättningar i

enskilda länder. Utrikesdepartementet har i samråd med Sida gjort en översyn av

stödet bl.a. i syfte att uppnå en smidigare procedur från planering till

utbetalning för att främja en effektivare användning av medlen.

 Stödet skall i första hand utgå till de fattigaste och mest skuldtyngda

länderna, med tonvikt på svenska samarbetsländer, som genomför ekonomiska

reformprogram med stöd av IMF, Världsbanken och givarsamfundet.

 Betalningsbalansstödet bör vara flexibelt och kunna anpassas till specifika

förhållanden i enskilda länder. Stödet skall samtidigt hållas avgränsat från det

mer långsiktigt planerade biståndet inom landramarna.

 Stödets karaktär och den flexibilitet som krävs t.ex. för att ha beredskap för

att bidra till nya skuldinitiativ, kan föranleda betydande variationer i

utnyttjandet av anslagna medel mellan olika budgetår. Flera programländer har

stora problem i genomförandet av strukturanpassningsprogrammen p.g.a såväl

externa ekonomiska och interna politiska faktorer. Detta är den främsta orsaken

till de f.n. mycket stora reservationerna som vid utgången av 1996 beräknas

komma att uppgå till ca 800 miljoner kronor. En nedskärning är därför motiverad

för att kunna omfördela medel till andra angelägna ändamål. Regeringen beräknar

att anvisa 200 miljoner kronor, som tillsammans med reservationerna ger ett

utrymme om ca 1 miljard kronor för nya insatser och därmed goda möjligheter för

Sverige att fortsätta att spela en aktiv roll på skuldområdet och bidra till nya

initiativ. I enstaka fall bör även temporärt stora reservationer under landramar

kunna tas i anspråk för betalningsbalansstöd.

Bistånd genom folkrörelser och enskilda organisationer

Biståndet genom enskilda organisationer är en mycket viktig del av det svenska

utvecklingssamarbetet. Genom en mångfald av insatser i nästan alla u-länder nås

många fattiga människor och lokalsamhällen. Stödet till enskilda organisationer

i u-länderna, ofta i form av mångårigt nära samarbete, stärker också det civila

samhället i dessa länder. Flertalet svenskar som arbetar med bistånd finns i

enskilda organisationer och genom deras verksamhet i Sverige, inte minst i

samband med insamling av medel, sprids också kunskaper om u-länderna. Härigenom

stärks det svenska biståndets förankring i det svenska samhället.

 Bidragen för bistånd genom folkrörelser och andra enskilda organisationer har

sedan slutet av 1970-talet utvecklats från projektstöd till ett stort antal

mindre organisationer till ramavtal med drygt tiotalet organisationer. Bidrag

ges också för informationsinsatser i Sverige. Direktstöd ges även till vissa

andra enskilda organisationer. Numera kan även politiska partier söka bidrag på

samma premisser som organisationerna.

 Under 1994/95 genomfördes en utvärdering av biståndet genom svenska enskilda

organisationer. Den visar att organisationerna väl uppfyller de åtaganden man

gjort i samband med ansökan om bidrag och att de har en väl utvecklad ekonomisk

kontroll av verksamheten. Utvärderingen påtalar emellertid brister vad gäller

insatsernas utvecklingseffekter och är också kritisk när det gäller samordningen

mellan olika biståndsaktörer. Sida avser att ägna dessa frågor hög prioritet i

dialogen med de enskilda organisationerna.

 En utredning om de enskilda organisationernas egeninsats har genomförts.

Utredningen bekräftar att de flesta organisationerna vill behålla egeninsatsen

på nuvarande nivå, dvs. 20 %. Egeninsatsen återspeglar organisationernas förmåga

till engagemang och är en viktig förutsättning för deras självständighet i

förhållande till statsmakterna. Många organisationer bidrar med en väsentligt

högre egeninsats än den fastställda nivån. Vissa ungdomsorganisationer har dock

haft svårt att komma upp till den nivån. Regeringen har beslutat att den normala

nivån på organisationernas egeninsats för projektbistånd fortsatt skall vara 20

% samt att värdet av material och eget arbete inte längre skall kunna räknas som

del av egeninsatsen. För Handikapporganisationernas Biståndsstiftelse/SHIA får

emellertid Sida medge en sänkt egeninsats på 10 %. Sida får också, om det finns

särskilda skäl, medge en minskad egeninsats till lägst 10 % för

ungdomsorganisationer, som inte ingår i ramorganisationerna.

 Volontärverksamheten är den största personalresursen inom svenskt

utvecklingssamarbete. Den ger ett stort antal svenskar möjlighet till praktiska

insatser i u-länder. Volontärinsatser har allt mera inriktats på insatser för

demokrati, erfarenhetsutbyte och kunskapsutveckling. En översyn genomförs i

syfte att skapa mer flexibla och ändamålsenliga regler för att volontärer med

fälterfarenhet skall kunna delta i korttidsinsatser i samband med katastrofer

och särskilda humanitära insatser. Sida har också fått i uppdrag att göra en

översyn av den s.k. volontärschablonen i syfte att bl.a. medge en förbättrad

trygghet för volontärerna i fråga om olika försäkringar i samband med vistelsen

utomlands. Sida gör vidare en utredning om volontärinsatsernas

utvecklingseffekter.

 Regeringen anser att det är angeläget att engagera ungdomar och deras

organisationer både som mottagare och förmedlare av internationellt

utvecklingssamarbete. Sida har med Stiftelsen för Internationellt Ungdomsutbyte

(SIU) påbörjat ett par projekt med hittills goda resultat.

Ungdomsorganisationernas biståndssamarbete bör ges fortsatt hög prioritet.

 Till Bangladesh, Indien och Sri Lanka ges 30 miljoner i bidrag till lokala

enskilda organisationer, "direktstöd", vilket budgetåret 1997 överförs till

delposten för Asien.

 Stiftelsen Svenska UNICEF-kommittén har ombildats till en ideell förening. I

samband därmed erhöll föreningen ett extra bidrag och behovet av statliga bidrag

för i huvudsak administrationskostnader har därför upphört.

 Med Sveriges inträde i EU öppnades möjligheter för svenska folkrörelser och

andra enskilda organisationer att erhålla stöd från EU:s biståndsbudget.

Regeringen ser det som angeläget att dessa möjligheter tas till vara och anser

att Sida bör fortsätta stötta organisationerna såväl när det gäller att utnyttja

EU-bidragen som att samverka med systerorganisationer i andra EU-länder. Medel

från delposten får användas för detta.

 Som ett uttryck före regeringens prioritering av biståndet via folkrörelser

och enskilda organisationer beräknas 820 miljoner kronor för 1997, vilket

innebär oförändrad nivå jämfört med 1996 eftersom direktstödet till enskilda

organisationer i Sydasien, 30 miljoner kronor, överförs till delposten för

Asien.

Humanitärt bistånd

Huvuddelen av det svenska humanitära biståndet (tidigare kallat Katastrof- och

flyktingbistånd samt bistånd till återuppbyggnad) avser insatser till förmån för

offren för ett tiotal inbördeskrig: Afghanistan, Angola, Irak, Liberia, Rwanda,

Somalia, Sudan, f.d. Jugoslavien m.fl. länder. Dessa s.k. komplexa katastrofer

har drivit tiotals miljoner människor på flykt, vilket skapat enorma hjälpbehov

av såväl omedelbar som mer långvarig karaktär.

 Hjälpen kanaliseras genom FN:s humanitära organ, främst flyktingkommissarien

(UNHCR) och världslivsmedelsprogrammet (WFP), genom enskilda organisationer och

internationella Rödakorsrörelsen.

 Inom ramen för det humanitära biståndet ger Sverige särskild uppmärksamhet åt

insatser som avser röjning av landminor och utveckling av utrustning härför.

Sverige är det land inom EU som satsar mest på sådana åtgärder. Kvarliggande

landminor utgör ett ständigt hot och hindrar den återuppbyggnad som behövs efter

en väpnad konflikt. Regeringen avser ge fortsatt prioritet åt minfrågan.

 Det är viktigt att tidigt identifiera länder som kan komma att drabbas av

interna konflikter och att bidra till att förebygga att väpnade konflikter

bryter ut. Regeringen har tillsatt en utredning med uppgift att bredda

underlaget för svenskt agerande när det gäller att stärka konfliktförebyggandet

i det internationella systemet. Studien skall vara klar i höst.

 I de komplexa katastroferna behövs ofta samverkan mellan de humanitära

hjälpinsatserna och åtgärder för att främja efterlevnaden av mänskliga

rättigheter, försoningsinsatser, politisk och diplomatisk medling och i flera

fall militära insatser.

 Regeringen kommer att fortsätta att stödja det reformarbete som pågår inom FN

för att förbättra samordningen mellan den humanitära hjälpen och de politiska

och de militära insatserna i de komplexa katastroferna. Regeringen avser också

att fortsatt stödja ansträngningarna att bättre koordinera de olika FN-organens

humanitära bistånd.

 Behovet av en bättre koordination av det humanitära arbetet i

konfliktsituationer gäller även andra än FN-organen. Utredningen "Säkerhet och

utveckling i Afrika" (Ds 1996:15) pekar på behovet av klarare regler för

enskilda organisationer i konflikthanteringen. En internationell utvärdering av

hjälpen till det katastrofdrabbade Rwanda betonar vikten av att de enskilda

organisationer, som engagerar sig i komplexa katastrofer, har erforderlig

kunskap och kompetens.

 Regeringen kommer att med de enskilda organisationerna diskutera deras roll i

de komplexa katastroferna. Regeringen avser även verka för att den humanitära

hjälpen utformas på sådant sätt att den kan främja en långsiktig utveckling i

dagens katastrofområden.

 Genom medlemskapet i EU bidrar Sverige till EU-kommissionens omfattande

humanitära bistånd, som hanteras av den Europeiska byrån för humanitärt bistånd

(ECHO). Regeringen avser att aktivt delta i utformningen av detta bistånd.

 Genom att övergå från beteckningen katastrofbistånd till humanitärt bistånd -

den internationellt vedertagna termen - vill regeringen betona kopplingen till

den humanitära rätten och dess utgångspunkt i individens behov. Behovet av

humanitärt bistånd, såväl i akuta katastrofsituationer som under

återuppbyggnadsskeden, beräknas fortsatt vara stort. Regeringen är angelägen om

att det finns utrymme för dessa viktiga insatser och beräknar att anvisa 1052

miljoner kronor för 1997.

Programutveckling

Programutveckling utgörs dels av försöksverksamhet och nya metoder, dels av

initiativ som tas av Sida tillsammans med andra givare eller organisationer för

att angripa problem vilkas lösning kräver bred uppslutning. Uppföljning av FN:s

konferenser är ett exempel. Från posten finansieras även insatsförberedelser och

resultatutvärdering för Sidas alla verksamhetsområden.

 Den pågående renodlingen av verksamheten i syfte att stödja uppbyggnaden av

ett sammanhållet, innovativt och effektivt program bör fortsätta. Allmänt

institutionsstöd och stöd till multilaterala program bör antingen fasas ut eller

överföras till anslagsposten för multilateralt utvecklingssamarbete. Stödet till

UNAIDS överförs i och med 1997 enligt denna princip.

 För verksamheten beräknar regeringen att anvisa 210 miljoner kronor inom

delposten för särskilda utvecklingsprogram.

Rekrytering och utbildning av fältpersonal

Verksamheten omfattar dels multilateral rekrytering, dels rekrytering och

utbildning av bilateral fältpersonal. Multilateral rekrytering, som överförts

från anslagsposten för multilateralt utvecklingssamarbete, eftersom medlen

handhas av Sida, syftar till att öka antalet svenskar i internationell tjänst.

Från anslaget finansieras även programmet för multilaterala biträdande experter

och tjänster inom FN:s volontärprogram liksom nationella experter vid Europeiska

kommissionen.

 Den bilaterala verksamheten omfattar rekrytering och utbildning av bl.a.

kontraktsanställd personal, biträdande experter, valobservatörer och valtekniska

experter. Tjänster för biträdande experter liksom programmet för Minor Field

Studies syftar till att stärka kunskaper om u-länder och bistånd bland unga

människor. Från posten finansieras även vissa gemensamma kostnader för

fältpersonalen. Sida genomför under 1996 en översyn av arbetsformerna för

rekrytering och utbildning, bl.a. mot bakgrund av att f.d. Sandö U-centrum

numera ingår i Sida som Sida-Sandö.

 Regeringen beräknar ett belopp om 105 miljoner kronor, inkl. överföring av

multilateral rekrytering, inom posten för särskilda utvecklingsprogram.

Information

Målet för u-landsinformationen är att öka det svenska folkets intresse för och

kunskap om bistånd och utvecklingsfrågorna. En aktiv och levande dialog om

internationella utvecklingsfrågor är av stor betydelse.

 Sidas informationsuppdrag omfattar idag alla delar av det bilaterala biståndet

inklusive östsamarbetet samt internationellt utvecklingssamarbete genom EU. Sida

skall i fortsättningen även ta ett ökat ansvar för information om multilateralt

utvecklingssamarbete. Det är viktigt att t.ex. skolor och universitet, politiska

beslutsfattare, medier och det svenska näringslivet både får tillgång till och

möjlighet att bidra med information om svenskt utvecklingssamarbete. Dessutom

har folkrörelser och enskilda organisationer en viktig uppgift vad gäller

information om u-länder och utvecklingsfrågor.

 För att motverka de tendenser till främlingsfientlighet som finns i vårt

samhälle är det angeläget att informera om andra länder och andra länders

kulturer. Informationsverksamheten bör i stor utsträckning inriktas på ungdomar,

både i och utanför skolan.

 Sidas satsning på Biståndsforum, ett forum för dialog med olika nyckelgrupper,

bör breddas och fördjupas. Här skall bl.a. finnas en permanent

ungdomsutställning för besökande gymnasieklasser, ett informationscenter med

allmänt informationsmaterial och referensbibliotek.

 Sammanslagningen av biståndsmyndigheterna innebär att Sidas

informationsverksamhet nu omfattar ett betydligt bredare fält, vilket motiverar

en viss ökning av medelstilldelningen. Regeringen beräknar att anvisa 33,2

miljoner kronor för 1997.

4.4 A 1.3. Övrigt

TABELL A 11

Gäststipendie- och utbytesverksamhet genom stiftelsen SI

Från anslagsposten bekostas Stiftelsen Svenska institutets (SI)

gäststipendieprogram för långtidsstipendier och person- och erfarenhetsutbyte

för sökande från vissa u-länder. Från anslagsposten tas även medel för personal-

och administrationskostnader i samband med mottagande i Sverige av

FN-stipendiater.

 De satsningar institutet önskar göra budgetåret 1997 omfattar bl.a.

studieprogram för parlamentariker, journalister, forskare m.fl. inom demokrati

och mänskliga rättigheter, fortsatt kontaktskapande verksamhet mellan Europa och

den islamiska världen liksom att fortsätta bereda svenska sinologer möjlighet

till längre vistelser i Kina. Vidare överväger institutet att undersöka

möjligheterna att främja tillkomsten av ett lektorat i svenska i Afrika - den

enda kontinent där svenskundervisning saknas på akademisk nivå - t.ex. vid ett

universitet i Sydafrika.

 Regeringen föreslår att 10 miljoner kronor anvisas till Svenska institutets

gäststipendie- och utbytesverksamhet för budgetåret 1997.

Utredningar m.m.

Från anslagsposten finansieras utredningar, seminarier, konferenser m.m. Den

expertgrupp, som regeringen tillsatte i september 1995, med uppgift att

genomföra studier som kan bidra till ökad förståelse av olika utvecklingsproblem

och till utformning av ett mer effektivt bistånd, finansieras från

anslagsposten. Vidare kommer uppföljningar av utredningar att belasta

anslagsposten.

 För utredningar m.m. uppskattas behovet till 13,9 miljoner kronor.

Övriga insatser

Under anslagsposten finansieras bl.a. bidrag till Stiftelsen Dag Hammarskjölds

Minnesfond (DHF), som sedan ett stort antal år bedriver en verksamhet med mycket

gott internationellt anseende. Under senare år har verksamheten bl.a. inriktats

på behovet att reformera FN-systemet, som med hänsyn till Sveriges starka

engagemang i dessa frågor är av stort värde.

 Under anslagsposten finansieras även Sveriges bidrag till nordiska United

World College.

 För att säkerställa en fortsatt hög nivå på den nordiskt samfinansierade

verksamheten vid Nordiska Afrikainstitutet beräknas det svenska bidraget från

anslagsposten till 3 550 000 kronor. Denna nivå är jämförbar med bidragen från

övriga nordiska bidragsgivare.

 Under anslagsposten skall även fortsättningsvis angelägna och oförutsedda

behov som kan uppstå under budgetåret finansieras.

För övriga insatser uppskattas behovet för budgetåret 1997 till 20 miljoner

kronor.

Swedfund

Swedfund International AB skall bidra till utvecklingen av bärkraftiga företag i

samarbetsländerna genom riskkapitalsatsningar i form av aktier eller lån, främst

tillsammans med svenskt näringsliv. Swedfunds investeringsportfölj bestod vid

utgången av budgetåret 1994/95 av 54 projekt varav ca två tredjedelar i u-

länder. Under året genomfördes två nya investeringar i u-länder och tre i

Central- och Östeuropa. Ytterligare tio investeringsbeslut godkändes av fondens

styrelse. Verksamheten uppvisade ett positivt rörelseresultat. Projektintäkterna

motsvarade 86 % av projektkostnaderna vilket klart översteg målsättningen om 40

%. Till betydande del förklaras intäkterna av, under året, genomförda

aktieutförsäljningar.

 Swedfund har för närvarande en relativt stark likviditet för insatser i

u-länder. Regeringens bedömning är därför att verksamheten under budgetåret 1997

kan bedrivas vidare utan att ytterligare kapital tillförs bolaget.

5 A 2. Biståndsförvaltning

TABELL A 12

5.1 A 2.1. Styrelsen för internationellt utvecklingsarbete (Sida)

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida) är enligt förordningen

SFS 1995:869 central förvaltningsmyndighet för Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete med utvecklingsländer och för stödet till länder i Central-

och Östeuropa.

 Den första juli 1995 slogs Styrelsen för internationell utveckling (SIDA),

Beredningen för internationellt tekniskt-ekonomiskt samarbete (BITS), Styrelsen

för internationellt näringslivsbistånd (SwedeCorp), Styrelsen för

u-landsforskning (SAREC) och Sandö U-centrum samman till den nya myndigheten

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida).

 Det övergripande målet för Sveriges bilaterala utvecklingssamarbete är att

höja de fattiga folkens levnadsnivå. Sida skall bedriva utvecklingssamarbete i

enlighet med de av riksdagen fastställda biståndspolitiska målen samt de

landstrategier och andra policydokument som regeringen fastställer.

Regeringens överväganden

--------------------------------------------------------------------

| ÖVERGRIPANDE MÅL |

| |

| Målen för Sida ligger fast. |

| |

| RESURSER 1997 |

| |

| Ramanslag 404 376 tkr |

| beräknade avgiftsinkomster 5 500 tkr |

| Totalt 409 876 tkr |

| |

| Övrigt |

| |

| Beräknade avgiftsinkomster: |

| Sida - Sandö 3 500 tkr |

| Personalutvecklingsenheten 2 000 tkr |

--------------------------------------------------------------------

Medelsförbrukning och besparingskrav

 Prognosen för 1996 visar på att utfallet under budgetår 1995/96 kommer att

överstiga anslaget för perioden. Till stor del beror detta på kostnader i

samband av sammanslagningen av de fem myndigheterna till en. Detta innebär

ianspråktagande av en del av det sparande som finns på Sidas förvaltningsanslag.

 Sidas förvaltningsanslag omfattas av regeringens sparkrav på statlig

konsumtion (totalt 11 % under 1995/96-98). Sida har därför under budgetåret

95/96 påbörjat rationaliseringar, till största delen personalminskningar, för

att uppfylla besparingskraven.

 Inom Sida pågår för närvarande flera utredningar i syfte att ytterligare

effektivisera verksamheten. Besparingseffekter förväntas uppnås under senare

hälften av år 1996, 1997 och 1998. De tre viktigaste utredningarna syftar till:

- besparingar och effektivisering av hela verksamheten,

- att åstadkomma en tydlig och kostnadseffektiv ansvars- och arbetsfördelning

inom Sida vad gäller ekonomi- och personaladministration,

- att hitta former för en effektivare fältadministration.

 Besparingskravet för budgetåret 1998 är för Sidas del 2 %. Besparingarna har

då under treårsperioden 1995/96 - 1998 varit 11 %.

Sida fältadmininstration

Inför 1997 föreslås att en beloppsram anges för den del av Sidas fältverksamhet

som får belasta sakanslaget. Förändringen innebär att Sida på ett mer effektivt

och flexibelt sätt kan anpassa sin fältverksamhet till de krav som förändringar

i omvärlden ställer. Vinsten blir kostnadsneutralitet mellan olika typer av

arbetskraft i fält.

Resultatredovisning

Resultatredovisningen som lämnats av myndigheterna (SIDA, BITS, SwedeCorp,

SAREC, Sandö U-centrum) i årsredovisningarna för 1994/95, visar att

samstämmigheten mellan regeringen och myndigheterna om vilken typ av

information som ska lämnas varit bristfällig. För att förbättra denna pågår

under innevarande budgetår ett projekt (LYFT-projektet) för att omarbeta Sidas

årsredovisning så, att den blir mer ändamålsenlig som beslutsunderlag för

regeringen. I projektet ingår representanter för Sida, regeringskansliet och

RRV.

 RRV:s revisionsrapporter avseende Sida, SAREC, BITS, Sandö U-Centrum och

SwedeCorp räkenskapsåret 1994/95 innehöll inga invändningar.

5.2 A 2.2. Nordiska Afrikainstitutet (NAI)

Nordiska Afrikainstitutet (NAI) har enligt förordningen (1995:1352) med

instruktion för myndigheten i uppgift att inom Norden:

- främja och driva vetenskaplig forskning om Afrika,

- främja samarbete och kontakter mellan nordiska och afrikanska forskare,

- utgöra ett dokumentationscentrum för forskning och studier om Afrika,

- informera om Afrikaforskning och aktuella afrikanska förhållanden.

De mål och riktlinjer för Nordiska Afrikainstitutets verksamhet som regeringen

redovisade i 1993 års budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 4, bet.

1992/93UU15, rskr. 1992/93:297) utgör utgångspunkt för institutets enkla

anslagsframställning.

 Institutet vill ha möjlighet att forsätta konsolidera rollen som samordnare

och katalysator för den nordska Afrikaforskningen genom fortsatt satsning på

dokumentationsverksamheten och de nordiska forskningsprogrammen. Institutets

målsättning att informera om Afrikaforskning och aktuella afrikanska

förhållanden har skett genom institutets bibliotek och en omfattande

publikationsverksamhet samt ett antal utåtriktade aktiviteter som konferenser

och seminarier.

 För att bibehålla kvaliteten på biblioteksverksamheten liksom för att få

kompensation för ökad belastning på institutets administration och

driftskostnader samt ökade hyreskostnader föreslår institutet en höjning av

ramanslaget.

Regeringens överväganden

--------------------------------------------------------------------

| Övergripande mål |

| |

| Målen för Nordiska Afrikainstitutet ligger fast. |

| |

| RESURSER 1997 |

| |

| Ramanslag 7 931 tkr |

| Beräknade avgiftsinkomster 600 tkr |

| Totalt 8 531 tkr |

| |

| Övrigt |

| |

| Nordiska Afrikainstitutet disponerar medel för Sveriges bidrag |

| till de nordiska forskningsprogrammen och forskningsstödjande |

| verksamhet under anslaget A1.3. |

--------------------------------------------------------------------

Resultatredovisning

Nordiska Afrikainstitutets årsredovisning ger en rättvisande bild av

verksamhetens kostnader och intäkter och av myndighetens ekonomiska ställning.

Slutsatser

Regeringen delar de bedömningar som Nordiska Afrikainstitutet redovisat.

Verksamheten vid Nordiska Afrikainstitutet har de senaste åren intensifierats.

De utåtriktade aktiviteterna har breddats och institutets internationella status

har höjts. Det är viktigt att institutet kan fortsätta spela en viktig roll när

det gäller Nordens Afrikapolitik. I det syftet har också NAI ombetts att bidra

till arbetet med den Afrikautredning som Utrikesdepartementet genomför. Det är

angeläget att institutet fortsätter på den inslagna vägen och bygger upp en

kunskapsbas om Afrika som sprids i hela Norden.

 Nordiska Afrikainstitutet bör under den kommande planeringsperioden

ytterligare befästa sin ställning som samordnare och katalysator för den

nordiska Afrikaforskningen.

 En viss del av verksamheten skall även framgent vara efterfrågestyrd och

finansierad genom uppdrag från såväl svenska som nordiska biståndsmyndigheter.

 Den nordiska samsynen på och den gemensamma finansieringen av Nordiska

Afrikainstitutets forskningsprogram är av grundläggande betydelse. Nordiska

Afrikainstitutet har i och med de treåriga avtalen med de nordiska länderna

uppnått långsiktighet vad gäller de nordiska ländernas gemensamma finansiering.

 Nordiska Afrikainstitutets forskningsverksamhet och forskningsstödjande

verksamhet finansieras gemensamt av de nordiska länderna. Den svenska andelen

beräknas till 3 550 000 kronor och finansieras från anslagspost A 1.3.

 Institutet har framfört väl grundade krav när det gäller ökningen av

ramanslaget. Biblioteksverksamheten är en av institutets grundpelare och det är

därför viktigt att kvaliteten och utvecklingen säkras. Institutets

driftkostnader har under de senaste tre åren tack vare betydande

rationaliseringar och stor sparsamhet nästan varit oförändrade. En liten

myndighet som Nordiska Afrikainstitutet drabbas mycket hårt av en stram

budgetering. För att institutet skall kunna konsolidera och bibehålla sin

verksamhet på nuvarande nivå måste institutet få kompensation för de senaste

årens prisstegringar.

6 B. Samarbete med Central- och Östeuropa

TABELL B 1

--------------------------------------------------------------------

| De övergripande målen för samarbetet med Central- och Östeuropa -|

| främja en gemensam säkerhet, fördjupa demokratins kultur, stödja|

| en socialt hållbar ekonomisk omvandling och stödja en miljömässigt|

| hållbar utveckling - kvarstår. Härtill skall ett |

| jämställdhetsperspektiv genomsyra samarbetet. Samarbetet skall |

| understödja strävan att skapa en demokratisk och dynamisk region|

| i norra Europa på grundval av de ambitioner som uttrycks i |

| Visbydeklarationen i maj l996 och de i juni av Östersjörådet |

| antagna aktionsprogrammen. Insatser som underlättar |

| kandidatländernas medlemskap i EU är särskilt viktiga. |

| Landstrategier utarbetas för de prioriterade samarbetsländerna. |

| Huvuddelen av insatserna avser kunskapsöverföring och tekniskt |

| samarbete, men investeringar förekommer på miljö- och |

| energiområdet. |

--------------------------------------------------------------------

Det samarbete Sverige bedriver med länderna i Central- och Östeuropa inom ramen

för utgiftsområde 7 är ett viktigt instrument för regeringens politik i

Östersjöområdet. Samarbetet inriktas och utformas i enlighet med innehållet i

den särskilda proposition som regeringen lade fram och riksdagen antog våren

1995. I denna anslås för ändamålet 4 010 miljoner kronor under perioden 1 juli

1995 - 31 december 1998. Fyra övergripande mål har ställts upp för det svenska

samarbetet:

- att främja en säkerhetsgemenskap,

- att fördjupa demokratins kultur,

- att stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling, och

- att stödja en miljömässigt hållbar utveckling.

De bilaterala insatserna koncentreras till Sveriges geografiska närområde.

Detta omfattar Estland, Lettland, Litauen, Polen och nordvästra Ryssland med

städerna S:t Petersburg, Kaliningrad, Pskov, Novgorod, Archangelsk och Murmansk

med omgivande län samt Karelen. Enstaka insatser skall också framgent kunna

genomföras i andra delar av Ryssland, i synnerhet där reformprocessen är av

särskilt intresse. Samarbetet med Ukraina bör utökas.

 Huvuddelen av samarbetet med övriga central- och östeuropeiska länder

kanaliseras genom EU och multilaterala organ.

 Att integrera länderna i Central- och Östeuropa med europeiska strukturer är

ett övergripande mål för det svenska samarbetet. Sverige stödjer aktivt EU:s

östutvidgning och vill genom samarbete beträffande medlemskapsförhandlingar och

lagharmonisering underlätta för ett framtida medlemskap för de länder som har

associationsavtal med EU. Sverige verkar särskilt för Estlands, Lettlands och

Litauens fulla Europaintegration och medlemskap i EU. Även Polens medlemskap i

EU är en svensk angelägenhet inte minst ur ett Östersjöperspektiv. Sverige

stödjer också EU:s strävan att knyta Ryssland och andra östeuropeiska länder

närmare till det europeiska samarbetet.

 I särproposition 1995/96:153 "Jämställdhet som ett nytt mål för Sveriges

internationella utvecklingssamarbete" fastslås att ett jämställdhetsperspektiv

skall genomsyra samarbetet med Central- och Östeuropa. En studie med förslag på

hur jämställdhet skall kunna främjas i östsamarbetet kommer att presenteras

under hösten 1996. Studien innehåller en kartläggning av

jämställdhetssituationen i de prioriterade samarbetsländerna samt identifierar

områden där svenska insatser skulle kunna bidra till ökad jämställdhet i

samarbetsländerna.

 Under innevarande budgetår utarbetas, i enlighet med proposition 1994/95:160,

landstrategier för samarbetet med de prioriterade länderna i Central- och

Östeuropa. Landstrategiprocessen syftar till att förbättra och effektivisera

samarbetet på grundval av en genomgripande landanalys samt en resultatanalys av

det hittillsvarande samarbetet. Landstrategier har hittills fastställts för

Estland, Polen och Ryssland. Beslut om landstrategier för Litauen och Lettland

kommer att fattas av regeringen under hösten 1996. För Ukraina har en landprofil

utarbetats.

DIAGRAM B 1

Samarbetets huvudområden

Att främja en säkerhetsgemenskap

Under senare år har främjandet av en gemensam säkerhet i Europa utgjort ett av

huvudmålen i svensk utrikes- och säkerhetspolitik. Ett viktigt led i denna

politik är att skapa en säkerhetsordning som omfattar alla Europas stater. Genom

att främja den gemensamma säkerheten i vårt närområde, i de baltiska staterna, i

länderna kring Östersjön och Barents hav kan vi närma oss målet. Det

säkerhetsfrämjande stödet till Central- och Östeuropa är ett viktigt instrument

i denna process.

 Det säkerhetsfrämjande stödet kan användas för insatser i hela Central- och

Östeuropa, men särskild prioritet tillmäts insatser i närområdet, främst i de

baltiska staterna, i Polen och i de nordvästra delarna av Ryssland inkl.

Kaliningrad. Stödet samordnas av en interdepartemental arbetsgrupp under

ledning av en biträdande statssekreterare. Varje enskild insats beslutas av

regeringen.

 Sedan 1990 har totalt 240 miljoner kronor utgått i stöd. Huvuddelen av detta

samarbete har gällt de tre baltiska staterna och omfattar bland annat stöd till

säkerhetspolitisk kompetensutveckling, kust- och gränsbevakning, sjö- och

luftfart, polis, tull, civilförsvar och räddningstjänst. Sverige har också

medverkat till att i Estland, Lettland respektive Litauen bygga upp en

försvarsmakt under demokratisk kontroll. Insatserna på land- och sjögränsområdet

liksom på räddningstjänstens område har gått in i en avslutande fas. Fortsatta

insatser kommer främst att ha karaktären av underhåll och uppföljning av

genomförda projekt.

 De erfarenheter som under 90-talet vunnits genom insatser på det

säkerhetsfrämjande området understryker vikten av samarbete mellan länderna i

Östersjöregionen. Regeringen betonar därför fortsatt stöd till regionalt

samarbete och gränsöverskridande samarbetsprojekt. Stärkandet av demokratins och

rättsstatens institutioner har viktiga säkerhetsfrämjande aspekter, inte minst

beträffande de s.k. lågnivåhoten dvs. icke-militära hot mot säkerheten. Särskild

tonvikt kommer därför fortsatt att läggas på bekämpande av organiserad

brottslighet, flyktingsmuggling, olaga hantering av kärnbränsle m.m.

 På försvarsområdet kommer främst rådgivnings- och utbildningsinsatser samt

förtroendestärkande åtgärder och insatser som främjar de regionala kontakterna

på detta område att prioriteras. Officersutbildning i Sverige av balter kommer

att fortsätta och ytterligare minröjningsinsatser i baltiska vatten avses

genomföras. Samarbetet skall också fortsatt ha en fredstida inriktning. Ett

konkret exempel på detta är det internationella samarbetet kring upprättandet

och utbildningen av den gemensamma baltiska bataljonen för fredsbevarande

insatser (BALTBAT). Förutom att det möjliggör för de baltiska länderna att ta

sitt internationella fredsbevarande ansvar, bidrar det till att förmedla

kunskaper i demokratisk kontroll av krigsmakten. Stödet till BALTBAT och dess

ev. uppföljning kommer att utgöra ett av de viktigaste säkerhetsfrämjande

projekten under år 1997.

Att fördjupa demokratins kultur

Tillsammans med övergången till marknadsekonomi har demokratiseringen utgjort

det viktigaste inslaget i de central- och östeuropeiska staternas

samhällsomvandling. Sverige skall fortsatt stödja den löftesrika processen och

bidra till att fördjupa demokratins kultur. I särpropositionen 1994/95:160

betonades vikten av stöd till demokratifrämjande insatser. Stödet på

demokratiområdet har markant ökat under innevarande budgetår. Antalet insatser

har i jämförelse med budgetår 1994/95 mer än fördubblats. Tilläggas kan att

insatser på detta område ofta är mindre resurskrävande finansiellt än på andra

områden.

 Sida har under budgetåret utarbetat en strategi för stöd till demokratisk

samhällsutveckling och respekt för mänskliga rättigheter i Central- och

Östeuropa. Strategin är vägledande för Sveriges demokratisamarbete under de

närmaste åren. Med utgångspunkt från demokratistrategin fokuseras insatserna på

främjande av rättsinstitutioners funktionsduglighet, lokal demokrati (bl.a.

vänortssamarbete), kompetens och attityder i media, jämställdhet, beredning av

de politiska besluten och samspel mellan de politiska instanserna och

förvaltningen, kontroll och revision i förvaltningen samt medborgarutbildning

och medborgaraktiviteter i samhällsfrågor. Generella slutsatser och

målsättningar i demokratistrategin skall i relevanta delar relateras till

förhållanden i varje enskilt land och återspeglas i landstrategierna.

 Att bygga upp hållbara demokratiska strukturer och institutioner är en

långsiktig process på många olika nivåer. Stödet genom partianknutna organ till

demokratirelaterade insatser i Central- och Östeuropa är en försöksverksamhet

som fortgår och som skall utvärderas år 1997. Utöver det partianknutna stödet,

har organ knutna till partier även möjlighet att söka bidrag via anslaget för

stöd till folkrörelser och enskilda organisationer.

 Regeringen anser vidare att de insatser som genomförs av Svenska Institutet

inom det kulturella och akademiska området, liksom samarbetet mellan enskilda

organisationer i Sverige och regionen är av avgörande betydelse i

demokratisamarbetet.

 Regeringen uppskattar att det samlade demokratirelaterade stödet under år 1997

kan komma att uppgå till ca 130 miljoner kronor, dvs. ungefär samma nivå som

under innevarande budgetår.

Att stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling

De flesta länder i regionen har under en kort tidsperiod lyckats stabilisera

sina ekonomier och genomföra långtgående liberaliseringar. Flertalet länder

uppvisar nu ekonomisk tillväxt efter den kraftiga initiala produktionsnedgången.

Genomgripande strukturreformer genomförs om än med varierande takt och styrka.

Samtidigt ökar medvetenheten om att särskilda åtgärder måste genomföras för att

effektivisera och modernisera socialförsäkringssystem, social service och

arbetsmarknadens institutioner. Det är därför angeläget att vidmakthålla det

senaste årets utveckling med ett ökat svenskt stöd till en förstärkning och

modernisering av den sociala sektorn i våra samarbetsländer.

 Huvuddelen av samarbetet inom det ekonomiska området syftar till att bygga upp

och stödja de institutioner som behövs för att marknadsekonomin skall fungera.

Stödet omfattar bl.a. samarbete inom offentlig förvaltning inom områden som

budget, statistik, revision, arbetsmarknadens institutioner och infrastruktur.

Ett annat betydelsefullt område rör äganderättsförhållanden för fastigheter.

Samarbete inom denna sektor bedrivs med samtliga länder i det prioriterade

närområdet.

 Framväxten av en kreditmarknad är av särskild vikt och två större program i de

baltiska länderna är därvidlag betydande. Insatserna för att

främja framväxten av väl fungerande finansiella sektorer i Estland, Lettland och

Litauen är speciellt betydelsefulla. Den snabba expansion av bankväsendet har i

samtliga tre länder följts av en eller flera bankkriser, vilket haft en negativ

inverkan på allmänhetens besparingar och tilltro till bankväsendet. Den första

svenska satsningen utgörs av Baltiska investeringsprogrammet (BIP) ett

samnordiskt projekt under medverkan av EBRD, Nordiska investeringsbanken (NIB)

och Nordiska Projektexport Fonden (NOPEF) som startade år 1992. Genom BIP har

nationella investeringsbanker byggts upp, en i varje baltisk huvudstad. Ett

syfte har varit att förse små och medelstora företag med finansiella resurser

och tekniskt stöd, ett annat att främja kontakterna mellan nordiska och baltiska

företag. Under budgetåret 1995/96 har regeringen fattat beslut om att avsätta

ytterligare högst 115 miljoner kronor för den andra fasen av programmet som

löper fram till år 2000. Det andra större programmet inleddes under budgetåret

1995/96 och är inriktat på stöd till utvecklingen av affärsbanker i de tre

baltiska länderna. Sammanlagt 240 miljoner kronor har avsatts till ett

dotterbolag till Swedfund International AB för investeringar och

kunskapsöverföring till affärsbanker i Estland, Lettland och Litauen.

Programmet genomförs i samarbete med Världsbanken.

 Regeringen anser att det näringslivsinriktade samarbetet är av fortsatt

betydelse. Samverkan med svenskt näringsliv är av ömsesidigt intresse för

Sverige och länderna i Central- och Östeuropa. Det av Sida hanterade

StartÖst-programmet liksom det handelsfrämjande programmet Advantage Baltikum är

värdefulla instrument som bl.a bidrar till ett ökat samarbete mellan småföretag

i regionen. Stödet till Handelshögskolan i Riga är också av betydelse i

sammanhanget, liksom insatser för att undanröja handelshinder.

Att stödja en miljömässigt hållbar utveckling

Målet för Sveriges miljöinsatser i Central- och Östeuropa är att bevara och

förbättra miljön, särskilt i och kring Östersjön. Detta mål föreslås kvarstå i

huvudsak enligt de riktlinjer som fastlades av riksdagen våren l995. Insatserna

koncentreras således fortsatt till Östersjöområdet. Utgångspunkt för insatserna

är Åtgärdsprogrammet för Östersjön som innehåller många förslag på insatser som

gynnar gränsöverskridande samarbete. På motsvarande sätt tar samarbetet i

Barentsområdet sin utgångspunkt i den handlingsplan som tagits fram för den

euro-arktiska Barentsregionen.

 Insatserna består dels av institutionellt stöd till centrala och regionala

miljöförvaltningar och dels av investeringar. Prioritet har från svensk sida

givits åt insatser för att minska tätorternas avloppsutsläpp i Östersjön. Efter

den l juli l995 ligger ansvaret för att genomföra Sveriges bilaterala

samarbetsprogram på Sida, i nära samarbete med bl.a. Statens Naturvårdsverk.

 Under budgetåret har en mer detaljerad redovisning av arbetet på miljöområdet

lämnats i regeringens skrivelser till riksdagen l995/96:120 samt l995/96:207.

Där anges bl.a. att effekterna av de åtgärder som har vidtagits för att minska

miljöbelastningen från Baltikum, Ryssland och Polen ännu inte har utvärderats.

Det står dock klart att utsläppen från en del industrier i Central- och

Östeuropa har minskat på grund av den ekonomiska omstruktureringen vilket har

tvingat dessa industrier att stänga. Utsläppen från jordbruket torde också ha

minskat av samma anledning. Fortfarande är dock de största föroreningskällorna

vad gäller Östersjön avloppsvatten från hushåll och industrier samt jordbrukets

läckage av näringsämnen. Utsläpp från energiproduktion är en stor källa till

luftföroreningar.

 Många miljöproblem i Europa är av gränsöverskridande karaktär och måste lösas

genom internationellt samarbete. Nya möjligheter att minska europeiska och

svenska miljöproblem har öppnat sig genom Sveriges medlemskap i EU. Sveriges

miljöpolitik inriktas bl.a. på att utveckla möjligheterna till internationell

samverkan för att minska gränsöverskridande föroreningar och bidra till en

långsiktigt hållbar utveckling i regionen. En avspegling av detta är det svenska

initiativet att starta en utveckling av en Agenda 21 för Östersjöregionen som

bl.a. diskuterades vid regeringschefskonferensen i Visby i maj år l996.

Kärnsäkerhet och strålskydd

Inom kärnsäkerhets- och strålskyddsområdet har verksamheten fortsatt

koncentrerats till området kring Östersjön. Kärnsäkerhetsprogrammets syfte är

att åtgärda uppenbara säkerhetsbrister i existerande reaktorer som av energiskäl

inte omedelbart kan stängas samt att stärka oberoende säkerhetsmyndigheters

arbete med att ställa krav på och övervaka säkerheten vid dessa anläggningar.

Arbetet får inte leda till att genomförda åtgärder motiverar en längre drifttid

än som är nödvändig innan andra alternativ finns till hands. Det är angeläget

att prioritera de svenska insatserna och även att ställa dessa i relation till

vad som görs från andra instanser som t.ex. EU, och den av EBRD administrerade

kärnsäkerhetsfonden, Nuclear Safety Account (NSA).

 Strålskyddsprogrammet bör prioritera stöd till strålskyddsmyndigheter och

institutioner, beredskap mot radiologiska olyckor samt säker hantering av

radioaktivt avfall.

Utvecklingen i samarbetsländerna

DIAGRAM B 2

Gemensamt för de baltiska länderna är att de alla är på god väg att konsolidera

sin återvunna självständighet. Den politiska liksom den ekonomiska utvecklingen

har stabiliserats. Länderna har börjat integreras i de viktigaste västliga

strukturerna. De är medlemmar i Europarådet, associerade medlemmar i WEU och

deltagare i Partnerskap för Fred-samarbetet. Samtliga eftersträvar fullt

medlemskap i NATO. Alla tre länder har associationsavtal med EU.

Estland

Estland är idag en fungerande parlamentarisk demokrati. Det ekonomiska

systemskiftet har genomförts målmedvetet och i högt tempo med stram penning- och

finanspolitik, långtgående handelsliberalisering och omfattande privatisering.

Produktionsfallet har vänt och den ekonomiska tillväxten förväntas fortsätta de

närmaste åren. Arbetslösheten i Estland ligger kring 6 %. Inflationen faller

men uppgick likväl till närmare 30 % under år 1995. Landreformen och jordbrukets

reformering, avgörande strukturreformer för den ekonomiska utvecklingen, har

gått trögt och är två områden som måste ges prioritet de närmaste åren.

 En betydande del av Sveriges samarbete med Estland utgörs av

säkerhetsfrämjande insatser. Omfattande demokratiinsatser har genomförts inom

ramen för ett fördjupat vänortssamarbete och ett särskilt samarbete bedrivs,

delvis genom språkutbildning, för att underlätta integreringen av de rysktalande

befolkningsgrupperna. Samarbetet inom det ekonomiska området har bl.a. omfattat

bidrag till utformningen av ett redovisningssystem för statsförvaltningen samt

uppbyggnad av institutioner avseende luftfart, sjöfart och vägväsende. Därtill

ges ett omfattande näringslivsfrämjande stöd. På miljöområdet sker samarbete

främst avseende vatten- och avloppsrening samt energieffektivisering.

 Den av regeringen fastställda landstrategin för Estland skall styra

inriktningen på det svenska utvecklingssamarbetet med Estland för perioden

1996-1998. Samarbetet kommer att fortsatt vara inriktat på att stödja en

konsolidering och fördjupning av den ekonomiska och politiska

reformprocessen.Tekniskt stöd och utbildningsinsatser skall härvid särskilt

inriktas på att underlätta och stödja förhandlingarna om ett framtida estniskt

EU-medlemskap. Ett av de viktigaste områdena för svenskt samarbete de närmaste

åren förväntas bli stöd till landreformens genomförande. Vidare planeras ökade

insatser på det sociala området, t.ex. arbetsmiljö och hälso- och sjukvårdens

organisation. Ett annat exempel på ett område som skall ges större företräde är

stöd för att stärka rättsstatens funktioner. Huvuddelen av det tekniska

samarbetet som avsett institutionsuppbyggnad väntas kunna avvecklas under den

närmaste femårsperioden. Detta skall dock inte gälla stödet för EU-integrering,

samarbete avseende landreform och sociala sektorn samt de områden där Sverige

har ett tydligt egenintresse, t.ex. miljö, eller där insatserna syftar till ett

ökat grannlandssamarbete.

Lettland

Lettland har i stort sett lyckats väl med den ekonomiska omvandlingen och

demokratiseringsprocessen. Den ekonomiska politiken har varit målmedveten med en

stram penning- och finanspolitik och handelsliberaliseringar. År 1995

inträffade en bankkris med efterföljande regeringskris och negativa effekter på

ekonomin. Inflationen har fortsatt att falla och tillväxten förväntas bli

positiv för innevarande år.

 Det svenska samarbetet med Lettland är, förutom de säkerhetsfrämjande

insatserna, inriktat på områden som är av betydelse för den ekonomiska och

politiska reformprocessen. Betydande institutionsuppbyggande insatser har gjorts

inom offentlig förvaltning. Omfattande stöd till privatiseringsprocessen har

genomförts bl.a. genom utveckling av ett lantmäteri- och fastighetsregister. I

syfte att främja en hållbar social utveckling reformeras för närvarande det

lettiska pensions- och socialförsäkringssystemet. Förutom omfattande

miljöinsatser inom ramen för Östersjöprogrammet görs även insatser för

energieffektivisering. Betydande stöd har också givits integreringsfrämjande

åtgärder för de rysktalande befolkningsgrupperna.

 Landstrategin för samarbetet med Lettland skall antas under hösten 1996. Det

framtida samarbetet med Lettland förväntas fortsätta inom ovan nämnda områden.

Därtill skall tekniskt stöd och utbildningsinsatser särskilt inriktas på att

underlätta och stödja Lettlands förhandlingar om ett framtida EU-medlemskap.

Stor betydelse tillmäts stöd till reformer för ekonomin och näringslivets

utveckling, till bankväsendets och kapitalmarknadens effektivisering samt till

privatiseringsåtgärder på land- och egendomsområdet. Demokratifrämjande insatser

kommer att ges betydande stöd liksom insatser på miljö- och energiområdet.

Handelshögskolan i Riga kommer att fortsatt få ekonomiskt stöd till sin

utbildningsverksamhet. Sverige undersöker möjligheterna att i samfinansiering

med andra länder upprätta ett rättsinstitut för de tre baltiska länderna med

säte i Riga.

Litauen

Utvecklingen i Litauen går i positiv riktning såväl på det politiska som på det

ekonomiska området. Inflationen har dock varit högre än i de andra baltiska

länderna, ca 35 %, under år 1995. Liksom Lettland drabbades Litauen av en

bankkris med politiska efterdyningar och hämmande effekt på den ekonomiska

utvecklingen. Den ekonomiska tillväxten ökade emellertid med 3 % under år 1995.

Privatiseringsprocessen har lett till att två tredjedelar av befolkningen nu

arbetar i den privata sektorn.

 Det svenska stödet till Litauen domineras av insatser för förbättring av

säkerheten vid kärnkraftverket Ignalina. Betydande insatser har också gjorts på

det säkerhetsfrämjande området. Sverige och Litauen har ett mycket väl utvecklat

vänortssamarbete. Stödet syftar framför allt till att främja den lokala

demokratin och öka kompetensen inom den lokala förvaltningen. Inom skogs- och

jordbruksnäringarna stöds utvecklingsprogram med inriktning på

institutionsuppbyggnad. På energi- och miljöområdet görs betydelsefulla insatser

inom ramen för Östersjö-programmet. Också i Litauen kanaliseras det svenska

näringslivsstödet till de två programmen StartÖst och Advantage Balticum.

Särskilt stöd ges kvinnliga företagare på landsbygden. Omfattande

institutionsuppbyggnad har skett genom upprättandet av luftfarts- och

sjöfartsverk, sjöräddning, oljebekämpning, fartygsinspektion m.m. På det sociala

området lämnas stöd bl.a. för att stärka landets socialtjänstsystem.

 Landstrategin för Litauen skall antas under hösten 1996 och kommer i sin

inriktning lägga tonvikten på stöd till Litauens EU-integrering, och på en

fortsatt fördjupad reformprocess, med stöd till näringslivets utveckling,

förstärkning av bankväsendet samt effektivisering av kapitalmarknaden. Stor vikt

läggs också vid ökad decentralisering och förstärkning av lokal

självförvaltning, demokratifrämjande samt utveckling av den sociala sektorn.

Stöd på miljö- och kärnsäkerhetsområdet kommer även i fortsättningen att utgöra

en betydande del av samarbetet.

Polen

Polen är som grannland till Sverige en viktig partner på de flesta områden,

såväl bilateralt som regionalt, inte minst inom ramen för Östersjöpolitiken. En

av de viktigaste frågorna i det svensk-polska samarbetet är stödet till Polens

integration i Europa.

 Polen är idag en etablerad parlamentarisk demokrati och har en fungerande

marknadsekonomi. Ekonomin visar tillväxt för femte året i rad, och ökningstakten

väntas bli 6 % år 1996. Utrikeshandeln och de utländska investeringarna

fortsätter också att öka. Både inflationstakten och arbetslösheten faller, men

befinner sig dock fortfarande på relativt höga nivåer, ca 20 % respektive 15 %.

Många statliga företag återstår att privatisera, men

massprivatiseringsprogrammet börjar nu ge resultat. Polen står fortfarande inför

stora uppgifter på miljö- och energiområdet. Vissa avgörande strukturella

reformer inom t.ex. det sociala området återstår att genomföra.

 Den av regeringen fastställda landstrategin för Polen skall styra inriktningen

av det svenska utvecklingssamarbetet med Polen för perioden 1996-1998. Tekniskt

stöd och utbildningsinsatser skall även fortsättningsvis inriktas på att stödja

Polens EU-medlemskapsförhandlingar och lagapproximeringsarbete. Insatser på

miljö- och energiområdet kommer att spela en framträdande roll även under

kommande år. I syfte att främja en socialt hållbar ekonomisk omvandling

prioriteras främst ett utökat samarbete inom de sociala sektorerna.

Demokratistödet skall ges ökad tonvikt i samarbetet. Fortsatt stöd förutses även

lämnas via folkrörelser och enskilda organisationer och inom ramen för Svenska

institutets program för kultur- och akademiskt samarbete. Stöd till

säkerhetsfrämjande insatser i Polen torde ske i relativt begränsad omfattning.

En successiv nedtrappning av det stöd som avser offentlig förvaltning (förutom

EU-integrationsinsatser) och näringslivsfrämjande verksamhet förväntas ske under

perioden fram till och med år 1998. Insatser som har särskilt starka drag av

grannlandssamarbete kommer emellertid även i framtiden att vara betydelsfulla.

Ryssland

Ryssland genomgår alltjämt en omfattande samhällsomvandling.

Demokratiseringsprocessen har fortsatt, inte minst i form av de allmänna val som

hållits till parlamentet och senast till presidentposten. De regler för det

politiska livet som anges i 1993 års konstitution har därmed ytterligare

befästs. Ryssland har under innevarande år blivit medlem i Europarådet.

 Den kultur som ger demokratin dess innehåll är dock alltjämt svag och den

inrikespolitiska situationen i Ryssland präglas fortsatt av osäkerhet och

svårförutsägbarhet. Institutionsuppbyggnaden och förnyelsen går relativt

långsamt. En decentralisering till regionerna och utveckling av lokalt

självstyre fortsätter och bör vara en viktig grund för fortsatta demokratiska

landvinningar. Tjetjenienkonflikten är ett djupt sår i den ryska samhällskroppen

och har orsakat ett omätligt lidande för befolkningen. Viktiga steg i

fredsprocessen har tagits i början av hösten 1996 men riskerna för bakslag är

fortfarande mycket stora.

 Ryssland har på kort tid tagit viktiga steg från planekonomi till

marknadsekonomi. Ekonomin har visat tecken på att kunna gå mot en stabilisering,

men det råder alltjämt stor osäkerhet och risk finns för bakslag. Förhoppningar

om att produktionsnedgången skall vändas till en ekonomisk tillväxt för år 1996

kommer inte att infrias. Samtidigt som inflationen har kunnat nedbringas

betydligt har budgetunderskottet stigit kraftigt. Den omfattande

privatiseringen, som resulterat i att tre fjärdedelar av BNP numera härrör från

den privata sektorn, har sannolikt bidragit till att befästa den ekonomiska

reformprocessen. Det återstår dock avsevärda och tunga uppgifter. Anpassningen

av den offentliga förvaltningen liksom av de institutioner som är nödvändiga för

att marknadsekonomin skall fungera effektivt går trögt. Ofullständig

lagstiftning skapar gråzoner och utgör grund för korruption och brottslighet.

Skatte- och uppbördssystemen är otillräckligt utvecklade. Förändringarna i

samhället innebär stora påfrestningar för stora delar av befolkningen.

Reformpolitiken har hittills misslyckats när det gäller att skapa nya sociala

trygghetsstrukturer.

 Sverige bedriver idag samarbete med samtliga regioner och större städer i

nordvästra Ryssland och i Kaliningrad. På några områden, t.ex. lantmäteri och

fastighetsregistrering samt statistik, har verksamheten utvecklats snabbt till

ett mer omfattande stöd för system- och institutionsutveckling. På det sociala

området och inom miljö och energi har samarbetet hittills varit begränsat men

har nu förutsättningar att kunna öka.

 Den högre prioritet som givits Ryssland under senare år bör även gälla under

nästkommande budgetår förutsatt att reformprocessen medger fortsatt effektiva

insatser. Samarbetet skall enligt landstrategin för 1996-1998 även

fortsättningsvis inriktas på kunskapsöverföring och institutionsutveckling till

stöd för reformprocessen. Den geografiska inriktningen på regionerna i

nordvästra Ryssland och Kaliningrad skall kvarstå, men möjligheter skall finnas

att genomföra enstaka insatser även i andra områden i Ryssland.

 Fortsatt stöd för förstärkning och utveckling av lokalt självstyre och lokal

förvaltning, stöd till enskilda organisationer och stöd inom det kulturella och

akademiska området förutses under budgetåret. I syfte att främja en socialt

hållbar ekonomisk omvandling kommer fortsatt stöd att lämnas för samarbete inom

företagsledarutbildning och offentlig förvaltning, varvid äganderättsfrågor,

utveckling av arbetsmarknadens institutioner, statistik och skatteförvaltning

kommer att ha en framträdande plats. Det är också angeläget att stödja

framväxten av ett socialt trygghetssystem och effektivisering av hälso- och

sjukvårdens organisation.

 Från och med innevarande budgetår får Ryssland del av insatser för

säkerhetsfrämjande åtgärder i närområdet. En ökning av stödet inom miljösektorn

är att förvänta under det kommande budgetåret.

Ukraina

Mot bakgrund av landets storlek och dess geopolitiska läge i Europa bör Ukraina

inta en särställning bland de övriga samarbetsländerna. Utvecklingen i Ukraina

är av säkerhetspolitiskt intresse för Sverige. Förutsättningarna för en stabil

och demokratisk utveckling i landet synes goda. Den ukrainska regeringen har i

stort hållit sig till det reformprogram som inleddes hösten 1994. Vissa större

frågor, som t.ex. privatiseringen har vållat en del svårigheter och avvikelser

från programmet har förekommit, men reformsträvandena fortsätter. Ukraina möter

nu ett ökat intresse från omvärlden.

 Regeringen anser att samarbetet med Ukraina bör utökas. Vissa bilaterala

projekt har initierats bl.a. inom lantmäteri och lokal förvaltning och Sida

planerar öka sina insatser. Svenska institutet avser finansiera ett första

svenskt lektorat i landet och de kulturella kontakterna ökar. Det är vidare

viktigt att Sverige aktivt medverkar i utformningen av TACIS-programmet för

Ukraina. Samarbetet med internationella organisationer som EBRD och Världsbanken

bör också intensifieras. Utrikesdepartementet har under våren 1996 utarbetat en

landprofil för det svensk-ukrainska samarbetet.

Samarbetsländerna utanför närområdet

Från svensk sida föreligger en ambition att också i Vitryssland utveckla

samarbetet så snart den inhemska reformprocessen öppnar möjligheter för

effektiva svenska insatser och ett ökat svenskt-vitryskt samarbete.

 Regeringen har avsatt 1 miljon dollar som frivilligt bidrag för

institutionsuppbyggnad i OSS-staterna via UNDP. Syftet är att främja demokrati,

mänskliga rättigheter och uppbyggnaden av enskilda organisationers verksamhet.

Förhandlingar pågår med UNDP om ländervalet och inriktningen på programmet.

 Sveriges samarbete med övriga länder i Central- och Östeuropa skall främst ske

genom EU:s PHARE och TACIS-program samt genom multilaterala organisationer som

Världsbanken, EBRD och UNDP. Enstaka bilaterala projekt kan emellertid stödjas i

dessa länder.

DIAGRAM B 3

Europeiska unionens samarbete med Central- och Östeuropa

Som medlem i Europeiska unionen sedan den 1 januari 1995 deltar Sverige i

Unionens omfattande samarbetsprogram avseende Central- och Östeuropa. I den

särskilda propositionen 1994/95:160 avsattes 503 miljoner kronor för att täcka

Sveriges framräknade andel av östsamarbetet i EG-budgeten under det förlängda

budgetåret 1995/96. För år 1997 är motsvarande belopp 335 miljoner kronor.

 EU:s samarbete med de central- och östeuropeiska staterna bedrivs inom ramen

för två huvudprogram, PHARE för de centraleuropeiska och baltiska staterna och

TACIS för länderna inom Oberoende staters samvälde (OSS). För det förstnämnda

avsattes i 1996 års EG-budget 1 235 miljoner ecu (1995: 1 105 miljoner ecu), för

det senare 528 miljoner ecu (1995: 503 miljoner ecu). Båda programmen består av

gåvobistånd med huvudsaklig inriktning på tekniskt samarbete inom PHARE är

tendensen dock att öka utrymmet för stöd till infrastruktur-investeringar.

 Under Sveriges två första medlemskapsår har viktiga förändringar genomförts i

EU-programmen för Central- och Östeuropa. Efter Europeiska rådets möten i[REDACTED_EFTERNAMN]

och Cannes har PHARE-programmet kommit att bli ett viktigt instrument i

förmedlemskapsstrategin för de associerade centraleuropeiska och (fr.o.m. senare

hälften av år 1995) baltiska länderna. Antagandet av vitboken för anpassning av

dessa länders lagstiftning till den inre marknaden har ytterligare understrukit

denna aspekt på EU:s östsamarbete.

 Vad gäller TACIS har en ny förordning för detta program förhandlats fram.

Denna nämner nu miljösektorn som ett av de prioriterade insatsområdena.

Förordningen möjliggör också gränsöverskridande regionalt samarbete (s.k. cross

border cooperation, CBC) av samma slag som det som finns i PHARE-programmet.

Därmed förbättras förutsättningarna för kopplingar mellan de båda programmen,

vilket är av stort intresse bl.a. för Östersjöregionen.

 Regeringen skall, enligt den särskilda propositionen, ta aktiv del i EU:s

östsamarbete, bidra till att ge Östersjöregionen ökad uppmärksamhet, verka för

att miljöfrågorna, det medborgerliga inflytandet, jämställdheten och den sociala

tryggheten beaktas samt skapa goda förutsättningar för användningen av svenska

kunskaper och erfarenheter i genomförandet av EU-programmen. Resultaten av dessa

ambitioner kan endast avläsas efter ett antal års arbete. Det kan dock

konstateras att redan Sveriges och Finlands medlemskap har inneburit att

Östersjöfrågorna uppmärksammats mera. Det cross border-program för

Östersjöregionen som kommissionen etablerat, liksom det nya Östersjöinitiativ

som presenterades i samband med Visby-konferensen, är tydliga exempel härpå.

Sverige har lämnat konstruktiva bidrag till dessa och andra EU-förslag. Vid

behandlingen av den nya TACIS-förordningen hörde Sverige till de medlemsstater

som drev kraven på att miljöfrågorna skulle ges större utrymme och att cross

border-samarbete skulle inkluderas i dokumentet. De löpande kontakterna med

EU-organen är goda och ett par svenska s.k. nationella experter deltar i vissa

delar av programplaneringen. Ett 70-tal svenska företag finns ansmälda i PHARE:s

och TACIS konsultregister, och det finns ett 20-tal projekt i vilka svenska

firmor medverkar.

 Den europeiska investeringsbanken (EIB), ett organ inom EU, bedriver utlåning

till infrastrukturella projekt, främst i telekommunikations-, energi- och

transportsektorerna samt till industriprojekt. 90 % av Bankens verksamhet sker

inom EU, men av de resterande tio procenten går hälften av utlåningen till

Central- och Östeuropa. Bankens utlåning sker på marknadsvillkor, men genom

samarbete med PHARE kan ofta gåvomedel användas för förstudier och tekniskt

samarbete. Under innevarande treårsperiod uppgår EIB:s utlåning till Central-

och Östeuropa till 3 miljarder ecu, ca 27 miljarder kronor. Banken har ingen

utlåning till OSS-länderna.

Regionalt samarbete

Östersjörådet

Östersjörådet bildades på tysk-danskt initiativ i mars l992 vid en

utrikesministerkonferens i Köpenhamn för att främja och fördjupa

Östersjösamarbetet. Medlemmar i rådet är Danmark, Norge, Sverige, Finland,

Ryssland, Estland, Lettland, Litauen, Polen, Tyskland och Island.

EU-kommissionen har också en representant i rådet.

 Östersjörådet, som har blivit ett forum för regionala samarbetsfrågor,

sammanträder på utrikesministernivå en gång per år under roterande

ordförandeskap. I juni månad l996 övergick ordförandeskapet från Sverige till

Lettland. Mellan ministermötena sammanträder en ämbetsmannakommitté.

 Östersjörådet har inrättat arbetsgrupper för kärnsäkerhet, demokrati och

ekonomiskt samarbete.

 Östersjörådet är inget operativt organ med egen budget. Östersjörådet har

initierat inrättandet av en fakultet för högre utbildning (Euro-faculty).

Sveriges bidrag utgörs av upprättandet av en handelshögskola i Riga. Vidare har

Östersjörådet inrättat en befattning som kommissarie för demokratiska

institutioner och mänskliga rättigheter inbegripet rättigheterna för personer

som tillhör minoriteter. Kostnaderna för nämnda insatser finansieras via anslag

för samarbetet med Central- och Östeuropa.

 Andra frågor som regelbundet diskuteras är energi, miljö, kärnsäkerhet, turism

och gränspassageproblem. Det ekonomiska samarbetet har fått en alltmer

framskjuten plats. Genom att finna regionala lösningar vad gäller infrastruktur

för kommunikationer och energi kan billigare och rationellare insatser

utvecklas.

 Med anledning av Sveriges ordförandeskap i Östersjörådet inbjöds länderna i

Östersjörådet till en regeringschefskonferens, som ägde rum i Visby i maj månad

l996. Konferensen resulterade i vidgad samverkan inom tre områden, nämligen

ökade mellanfolkliga kontakter och stärkande av demokratin, ekonomiskt samarbete

samt förbättring av miljön. Regeringscheferna beslöt även att inrätta en

aktionsgrupp för att bekämpa den organiserade brottsligheten.

 Sveriges statsminister fick i Visby i uppdrag att tills vidare koordinera

Östersjösamarbetet.

 Vid utrikesministrarnas möte i Kalmar i juli månad l996 antogs ett omfattande

handlingsprogram för Östersjöregionen, som framförhandlats under det svenska

ordförandeskapet i Östersjörådet under l995/96 vilket innebär en breddning och

ett stärkande av det mellanstatliga samarbetet på en rad för Sverige viktiga

områden. Det vidare syftet med samarbetet är att stärka en fredlig utveckling i

området och säkerställa att utvecklingen går i riktningen ökad demokrati och

ekonomiska framsteg. Även miljöhänsyn har en ökad roll i regionen.

 Handlingsprogrammet innehåller både möjligheter och åtaganden inom

huvudsakligen tre områden. Ökade mellanfolkliga kontakter och stärkande av

demokratin, ekonomiskt samarbete samt förbättring av miljön. Utbildningsfrågor

kommer i fokus genom satsningar på ökat studentutbyte, språkutbildning och

yrkesutbildning.

 På det ekonomiska området är marknadsekonomi och handelsliberralisering

viktiga element för en snabb utveckling. Hinder för handel och investeringar bör

successivt undanröjas. Infrastrukturinvesteringar i mellanstatliga vägar, hamnar

och gränspassager bör stimuleras.

 EU har manifesterat sitt intresse för det stärkta samarbetet genom det

framlagda "Baltic Sea Region Initiative", som även hälsats med

tillfredsställelse av det Europeiska rådet i Florens. Initiativet ska nu infogas

i det vidare samarbetet.

 På miljöområdet bör det samarbete som påbörjades genom Ronneby-toppmötet år

l990 ytterligare fördjupas och intensifieras. Så bör t.ex. en regional Agenda 21

utarbetas. Uppdatering av det gemensamma Åtgärdsprogrammet för Östersjön har

redan påbörjats och kommer att följas upp av HELCOM (The Baltic Marine

Environment Protection Commission) och föreläggas HELCOM:s miljöministermöte år

1998.

 Uppföljningen och genomförandet av huvuddelen av handlingsprogrammet anförtros

Östersjörådet, dess kommittéer och organ, under det kommande året under lettiskt

ordförandeskap. Sverige kommer på uppdrag av statsministrarna vid Visbymötet att

samordna aktiviteterna bl.a. genom att tillsätta en stödgrupp som ska ge

tekniskt och administrativt stöd till ordförandelandet samt utgöra en knutpunkt

för informationsutbyte på lokal, regional och statlig nivå, med kommissionen och

mellan icke-statliga organisationer.

Särskilda program för samarbete och utveckling inom Östersjöregionen

Statsministerns Östersjöråd

I statsrådsberedningen har ett rådgivande organ kallat statsministerns

Östersjöråd inrättats. Rådets arbete kommer att koncentreras till de fem

områdena svensk exportindustri (bl.a. livsmedelsindustrin), energisystem,

ömsesidigt kunskapsutbyte, stärkt infrastruktur samt samarbete för att skydda

miljön runt Östersjön. En fond omfattande l miljard kronor har skapats genom

regeringens sysselsättningsproposition (1995/96:222) med syfte att under en

femårsperiod stärka samarbete och utveckling i Östersjöregionen.

Kunskapsutbyte inom Östersjöområdet

I enlighet med vad som angetts i propositionen l995/96:25 En politik för

arbete, trygghet och utveckling, skall en treårig satsning göras om totalt 100

miljoner kronor. Dess huvudinriktning skall vara att stärka förutsättningarna

för svenskar att studera språk i andra östersjöländer och ge studenter från

östersjöländer möjlighet att studera i Sverige. Medel föreslås överföras till

Svenska institutet och fördelas till stipendier för dels svenskar som studerar i

östersjöländer, dels studenter från östersjöländer som studerar i Sverige. Del

av finansieringen sker från anslag för samarbetet med Central- och Östeuropa.

Barentssamarbetet

Vid ett utrikesministermöte i Kirkenes, Norge, den 11 januari l993

undertecknade de fem nordiska länderna, Ryssland och EU-kommissionen en

deklaration om samarbetet i vad som kommit att kallas den euroarktiska

Barentsregionen.

 I deklarationen anges följande samarbetsområden: miljö, ekonomiskt samarbete,

tekniskt-vetenskapligt samarbete, regional infrastruktur, urbefolkningar,

mänskliga och kulturella förbindelser samt turism.

 Med deklarationen bildades det euroarktiska Barentsrådet. Rådet skall normalt

mötas en gång om året på utrikesministernivå. Rådsmöten kan även hållas av andra

fackministrar och på ämbetsmannanivå.

 Samtidigt bildades ett regionalt Barentsråd "Regionrådet" bestående av

styresmännen i regionens län dvs. de tre länen i Norge, Finnmark fylkeskommune,

Nordland fylkeskommune och Troms fylkeskommune, i Sverige Norrbottens län, i

Finland Lapplands län och i Ryssland Murmansk oblast, Archangelsk oblast och

republiken Karelen. En representant för urbefolkningarna ingår även i

Regionrådet.

 Ordförandeskapet för Barentsrådet innehas av Ryssland och övertas av Sverige i

november månad l996. Ordförandeskapet för Regionrådet innehas av Norrbottens län

till och med år l996 och övertas därefter av Lapplands län.

 Regionrådet för Barentssamarbetet beslöt i september månad l995 i Bodö, Norge,

att anta ett Barentsprogram till en kostnad av 84 miljoner kronor för år l996.

Regionrådet har ingen gemensam budget för Barentssamarbetet.

 Finansiering av aktuella projekt sker olika i länderna. I Sverige finansieras

projekten huvudsakligen via medel anvisade under utgiftsområde 7. Ansökningar om

projektmedel har underlättats genom inrättandet av den nya myndigheten Sida.

 Regeringen finner Barentssamarbetet angeläget. Regeringen har därför för år

l996 lämnat ett bidrag på 1 500 000 kronor för administrativa kostnader. I

beloppet ingår även medel för projektidentifikation.

 Genom Sveriges medlemskap i EU har Sverige möjlighet att påverka inriktningen

av insatserna i nordvästra Ryssland samt delta i regionalt samarbete inom

Barentsområdet.

Nordiska ministerrådets närområdesprogram

Nordiska ministerrådet beslutade år l990 om ett arbetsprogram för närområdet. I

programmet ingick upprättande av nordiska informationskontor i huvudstäderna

Tallinn, Riga och Vilnius. I programmet ingick även stipendier för universitets-

och yrkesutbildning. Från år l994 utvidgades närområdesprogrammet till att även

omfatta nordvästra Ryssland och ett informationskontor etablerades i S:t

Petersburg år l995.

 Nordiska ministerrådet har tillsatt en arbetsgrupp med uppgift att bl.a. ge

konkreta rekommendationer om framtida tyngdpunktsområden beträffande det

nordiska närområdesprogrammet. Arbetsgruppens rapport är under remissbehandling

i medlemsländerna.

 För år l996 har Nordiska ministerrådet anslagit 50 miljoner danska kronor för

verksamheten.

Nordiska investeringsbanken (NIB)

De nordiska länderna har enats om att uprätta en särskild miljölåneordning i

NIB. Faciliteten, som uppgår till 100 miljoner ecu, skall garanteras av de

nordiska länderna. Utlåningen kommer avse angelägna miljöprojekt i de nordiska

närområdet.

Multilateralt samarbete

Multilaterala organ som Världsbanken, Internationella valutafonden (IMF),

Europeiska återuppbyggnads- och utvecklingsbanken (EBRD), Europarådet, OECD samt

FN och dess fackorgan spelar en viktig roll vid utformningen och genomförandet

av ekonomiska och politiska reformer i Central- och Östeuropa. I huvudsak

finansieras denna verksamhet av organisationernas ordinarie resurser.

 Regeringen finner det fortsatt angeläget att på åtskilliga områden dessutom

kanalisera bilaterala medel via multilaterala organ eller i samfinansiering med

dessa. Genom samfinansieringsinsatser med de internationella finansiella

institutionerna, t.ex. Världsbanken och EBRD samt genom att bilaterala medel

ställs till förfogande i tekniska konsultfonder, kan Sverige få större utväxling

för de relativt begränsade bilaterala resurser som är avsatta för Central- och

Östeuropa. Sådana insatser kan också bidra till att det privata resursflödet

från Sverige ökar till berörda länder.

 Sverige skall även framgent medverka i utformningen av de finansiella

institutionernas program i syfte att påverka deras verksamhet utifrån våra egna

prioriteringar och erfarenheter. Inte minst i de baltiska länderna har Sverige i

kraft av sitt omfattande samarbete ofta möjlighet att påverka utformningen av

t.ex. Världsbankens och EBRD:s program.

IMF och G 24

IMF har i Central- och Östeuropa spelat en samordnande roll avseende stödet till

ekonomiska reformer i syfte att nå makroekonomisk stabilitet och uthållig

ekonomisk tillväxt i regionen. IMF:s makroekonomiska långivning till flertalet

länder i Central- och Östeuropa kompletterades i det inledande skedet av

reformprocessen med bilaterala lån från OECD-länderna, genom den s.k.

G 24-gruppen. Sverige deltog i flertalet insatser med bilaterala krediter, för

vilka riskavsättningar om 10 % av utestående lån gjorts mot anslaget för

samarbete med Central- och Östeuropa. De svenska åtagandena inom ramen för G 24

uppgår till ca 160 miljoner dollar (ca 1 200 miljoner kronor).

 Sverige deltar numera i EU:s gemensamma utlåning, vilken garanteras mot EU:s

budget. Eventuella bilaterala insatser kan dock komma att övervägas i länder som

från svensk sida anses prioriterade, t.ex. om gemensamt EU-stöd inte kommer till

stånd. Ett visst utrymme för sådana insatser har följaktligen medtagits under

det för budgetåret 1997 upptagna anslaget 7.B.2 Avsättning för förlustrisker vad

avser garantier för finansiellt stöd och exportkreditgarantier samt under 7.B.1

Till regeringens disposition i de fall betalningsbalansstödet skall utgå i

gåvoform.

Världsbanken (IBRD)

Världsbankens verksamhet i Central- och Östeuropa är inriktad på stöd till

strukturella reformer som är nödvändiga för att uppnå en långsiktigt hållbar

ekonomisk utveckling. Reformerna omfattar omstrukturering och privatisering av

näringslivet, etablerande av nya institutioner till stöd för marknadsekonomin,

modernisering av infrastrukturen, stärkande av det sociala skyddsnätet samt

insatser för att förbättra miljön. Vid sidan av direkt långivning är rådgivning,

tekniskt bistånd och utbildning viktiga arbetsinstrument.

 Sveriges bidrag till Världsbanksgruppens olika konsultfonder; 54 miljoner

kronor till Världsbankens konsultfond för Central- och Östeuropa, 3 miljoner

kronor till Världsbankens fond för stöd till sociala sektorer i Baltikum samt 5

miljoner kronor till IFC:s fond för utveckling av privata sektorn är ett sätt

att knyta bilaterala medel till Världsbanksgruppens verksamhet. Det viktigaste

enskilda projekt som Världsbanken och Sverige samarbetar om avser stöd till att

utveckla de finansiella sektorerna i de baltiska staterna. Samfinansiering med

Världsbanken förekommer också vad gäller energi- och miljöprojekt.

Europeiska återuppbyggnads- och utvecklingsbanken (EBRD)

EBRD:s verksamhet syftar till att främja övergången till marknadsekonomi och

demokrati i Central- och Östeuropa. Verksamheten inriktas särskilt på att

utveckla den privata sektorn, genom långivning, garantigivning samt

riskkapitalinvesteringar. Bankens verksamhet är inriktad på stöd till

omstrukturering och privatisering av företag, utveckling av den finansiella

sektorn samt investeringar på energi- och transportområdena. EBRD är verksamt i

samtliga länder i Central- och Östeuropa samt OSS (förutom Tadjikistan) och

åtagandena uppgår nu till över 6 miljarder ecu. Vid EBRD:s årsmöte 1996

beslutades om en fördubbling av Bankens grundkapital till 20 miljarder ecu.

 Sverige har bidragit med totalt 55 miljoner kronor till en fond för tekniskt

samarbete för utnyttjande av svenska experttjänster i förberedelse, bedömning,

uppföljning och utvärdering av projekt som planeras och genomförs av EBRD. Den

senaste påfyllningen av konsultfonden, om 15 miljoner kronor, gjordes under

innevarande budgetår.

 Ett viktigt samarbete mellan Sverige och EBRD utgörs av samfinansieringen av

en riskkapitalfond för nordvästra Ryssland. Sverige, Norge och Finland bidrar

med totalt 20 miljoner dollar i tekniskt stöd medan EBRD skjuter till 30

miljoner dollar för riskkapitalinvesteringar i ryska medelstora företag. Efter

ett omfattande sonderingsarbete av över hundra företag i de tre regionerna

förväntas de första investeringarna genomföras under innevarande budgetår.

 Sverige bidrar också till en av EBRD upprättad kärnsäkerhetsfond med 9

miljoner ecu.

OECD

OECD har sedan 1990 ett särskilt sekretariat för stöd till den ekonomiska och

politiska reformprocessen i Central- och Östeuropa (Centre for Cooperation with

European Economies in Transition, CCET) som är inriktat på tekniskt stöd i form

av politisk-ekonomisk rådgivning. Ett särskilt program för reformering av

statsförvaltningarna, SIGMA, har etablerats tillsammans med PHARE och med stöd

även från vissa bilaterala givare. SIGMA-programmet arbetar med tekniskt stöd

och kunskapsöverföring till centrala administrativa funktioner i

samarbetsländerna, t.ex. budgetfunktioner och reformering av statsförvaltningen.

En oberoende utvärdering som genomförts under år 1996 har visat att SIGMA väl

uppfyllt de målsättningar som uppställts med programmet och att det rönt stor

uppskattning i reformländerna. Ett beslut om ytterligare svenskt stöd till SIGMA

förväntas fattas under hösten 1996. Totalt har Sverige bidragit med 5,4 miljoner

kronor till CCET inklusive SIGMA.

UNDP

UNDP:s verksamhet i Central- och Östeuropa syftar till att främja demokrati,

effektiv resursanvändning, jämställdhet, övergång till marknadsekonomi och

genomförande av privatisering, skydd av miljön samt framtagande av "Human

Development Reports".

 Förutom Sveriges multilaterala stöd till UNDP, har extra medel även avsatts

för särskilda projekt och program i Central- och Östeuropa. Sverige har bl.a.

bidragit med medel till ett program avseende förbättrad administration av

uppehållstillstånd i Estland. Stöd har även givits till ett språkprogram i

lettiska för den rysktalande befolkningen i Lettland. Medel har vidare avsatts

till UNDP:s uppbyggnad av ett kontor för mänskliga rättigheter i Lettland.

Sverige har vid två tillfällen lämnat bidrag till UNDP:s särskilda fond för de

baltiska staterna (UNDP Trust Fund for the Baltic Republics). En miljon dollar

har också avsatts som svenskt frivilligt bidrag för UNDP:s demokratiprogram i

Central- och Östeuropa (Democracy, Governance and Participation, DGP), vilket

syftar till att främja demokrati, respekten för mänskliga rättigheter och

enskilda organisationers verksamhet. Bidraget avser länder i OSS.

Europarådet

Det är av vikt att kontinuerligt följa upp Europarådets aktiviteter och program

i Central- och Östeuropa. För att främja demokratiutvecklingen i dessa länder

bör svenska bilaterala insatser inom demokratiområdet tillvarata de komparativa

fördelarna med Europarådets verksamhet genom samarbete och erfarenhetsutbyte. De

av Europarådet initierade insatserna kan t.ex. förstärkas genom kompletterande

svenska insatser.

 Europarådets verksamhet i Central- och Östeuropa syftar till att vägleda

länderna i lagstiftnings-, författnings- och institutionsuppbyggnadsfrågor inom

områden som mänskliga rättigheter, media, utbildning, kultur, ungdomsfrågor och

miljö. Andra verksamhetsområden är lokal demokrati samt institutionsuppbyggnad

av bl.a. domstols-, åklagar- och polisväsende. Europarådet har även utformat ett

separat program för förtroendeskapande åtgärder i det civila samhället, för att

bl.a. tillvarata nationella minoriteters rättigheter. Ett nytt program för

OSS-länderna har introducerats under år 1995 under namnet "New Initiative". Ett

separat återuppbyggnadsprogram för Bosnien-Hercegovina har även satts upp.

 Utöver multilateralt stöd har Sverige lämnat frivilliga bidrag till

Europarådet, till bl.a. ett program för kriminalvårdsreform i Lettland och

Lituaen samt till institutionsuppbyggnad inom narkomanvården i 12 länder i

Central- och Östeuropa.

7 B 1. Samarbete med Central- och Östeuropa

TABELL B 2

Av anslaget beräknas 500 miljoner kronor anvisas till Sida, 54 miljoner kronor

till Svenska institutet, 73 miljon kronor till Säkerhetsfrämjande insatser, 90

miljoner kronor till Multilateralt stöd och 78,8 miljoner kronor Till

regeringens disposition. Härtill kommer 335 miljoner kronor som täcker Sveriges

andel av EU:s östsamarbete.

 Inför det nya programmet för Central- och Östeuropa avseende perioden l juli

l995 - 31 december l998 genomfördes en översyn av tidigare program. Slutsatserna

i översynen har legat till grund för inriktningen av det nya programmet. Vidare

har en omorganisation av de svenska biståndsmyndigheternas verksamhet trätt i

kraft från och med den l juli l995.

 Då bland annat redovisning av insatser i förhållande till de övergripande

målen tidigare har saknats beslöt regeringen i februari månad l996 om ändring i

regleringsbrevet för att åstadkomma en bättre resultatredovisnng jämte en

djupare analys av stödinsatserna.

 Genom regeringens beslut om landstrategier för de prioriterade

samarbetsländerna förväntas samarbetet i framtiden att bättre kunna styras till

behov och angivna mål.

Regeringens överväganden

--------------------------------------------------------------------

| Resurser 1997 |

| |

| Reservationsanslag 795 800 tkr |

| |

| Övrigt |

| |

| Anslagna medel är i stort oförändrade för budgetåret l997 jämfört med|

| tidigare 12-månadersperiod |

--------------------------------------------------------------------

DIAGRAM B 4

Samarbete med Central- och Östeuropa genom Sida

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida) är central

förvaltningsmyndighet för Sveriges bilaterala utvecklingssamarbete med

utvecklingsländer och för stödet till länder i Central- och Östeuropa. Den l

juli l995 slogs Styrelsen för internationell utveckling (SIDA), Beredningen för

internationellt tekniskt-ekonomiskt samarbete (BITS), Styrelsen för

internationellt näringslivsbistånd (SwedeCorp), Styrelsen för u-landsforskning

(SAREC) och Sandö U-centrum samman till den nya myndigheten Sida. Inom Sida

handläggs samarbetsinsatserna i Central- och Östeuropa på en särskild

östavdelning (Sida-Öst). Avdelningen har snabbt anpassat sig till

organisationsförändringen och härigenom uppnått en effektiv ärendehantering.

 De övergripande målen för samarbetet med Central- och Östeuropa framgår av de

inledande texterna. Regeringen vill dock särskilt framhålla att

demokratisamarbetet skall förstärkas, insatserna inom de sociala sektorerna

utökas och en särskild handlingsplan för jämställdhet utarbetas. Inom

näringslivsområdet är det fortsatt angeläget att utveckla ekonomiska regelverk

och fungerande institutioner.

 Sida skall i sin verksamhet fortsatt ge prioritet åt Sveriges närområde dvs.

Estland, Lettland, Litauen, Polen och Ryssland. Det är angeläget att samarbetet

med Ukraina fördjupas. För samtliga dessa länder skall samarbetets inriktning

baseras på de landstrategier som regeringen beslutat om. Detta utesluter inte

att Sida kan göra särskilt motiverade, enstaka insatser också i länder utanför

ovan nämnda krets. I likhet med vad som gäller för närområdesländerna skall

särskilt beaktas länder som tydligast också i praktiken prioriterar politiska

och ekonomiska reformer. Konsultfonderna via EBRD, IBRD och IFC liksom de

internationella kurserna, vilka bägge riktar sig till en bredare krets länder,

är särskilt lämpade instrument för insatser i länderna utanför den prioriterade

kretsen.

 Med anledning av Östersjöstaternas regeringschefskonferens i Visby har en

särskild Östersjöfond skapats för att stärka samarbetet och utvecklingen i

Östersjöregionen. Fondens verksamhet och det normala östsamarbetet bör

genomföras på så sätt att insatserna kompletterar och förstärker varandra.

Kunskapsöverföring och ekonomiskt samarbete

Det är regeringens åsikt att samarbete som syftar till att fördjupa demokratin

bör ägnas stor uppmärksamhet i Sidas program. Insatsernas utseende och

utformning kan variera med den demokratiska utvecklingen i respektive

samarbetsland och vara i överensstämmelse med Sidas övergripande

demokratistrategi samt respektive av regeringen beslutad landstrategi.

 Institutionella insatser för att utveckla ett effektivt näringsliv har

fortfarande stor betydelse. Insatsernas karaktär förutses dock komma att ändras

i takt med utvecklingen och i överensstämmelse med de åtganden som flera av

samarbetsländerna gjort i förmedlemskapsavtalen med EU. Sida skall genom olika

insatser underlätta integrationsprocessen med EU i första hand för länderna inom

närområdet. Sida skall härutöver vidga och fördjupa insatserna på de sociala

sektorerna.

 Regeringen beräknar anslå 275 miljoner kronor till denna delpost. I höjningen

av anslagsposten ingår stödet till Hälso- och sjukvårdens Östeuropa-kommitté

(ÖEK).

 I anslagsposten ingår även medel för administrativa kostnader hos Sida.

Miljö

Regeringen anser att miljöinsatser skall ges fortsatt hög prioritet inom

samarbetet. Det gäller det institutionella samarbetet, förvaltningsstödet och

insatser på lagstiftningens område, som fått ökad betydelse, bl.a. genom att

nationella miljöstrategier antagits i flera av samarbetsländerna men främst

genom den EU-anpassning som kommer att starta inom associationsländerna de

närmaste åren. Det är dock viktigt att det investeringsstöd som utvecklats de

senaste åren fortsätter med huvudsaklig inriktning mot Åtgärdsprogrammet för

Östersjön. Miljölåneordningen i NIB är här ett värdefullt komplement.

 Förvaltningsstöd skall fortsatt kanaliseras via Sida till Statens

Naturvårdsverk.

 Regeringen avser att anslå 113 miljoner kronor till denna delpost. De anslagna

medlen får användas till investeringar.

 Insatser inom kärnsäkerhetsområdet skall samordnas med Sida:s program för

energisamarbete. Förutsättningen att kunna stänga osäkra reaktorer bygger bl.a.

på att ekonomiskt bärkraftiga alternativ kan tas fram och att nödvändiga

energieffektiviserings- och sparprogram tas fram. Det är viktigt att Sida

samordnar sitt arbete med vad som görs av internationella organ som EBRD, IBRD,

PHARE/TACIS samt andra bilaterala program.

 Det svenska stödet för kärnsäkerhet och strålskydd skall fortsatt kanaliseras

genom Sida till Statens kärnkraftsinspektion (SKI) resp. Statens

strålskyddsinstitut (SSI). Samarbetet på strålskyddsområdet har karaktären av

förvaltningsstöd.

 Regeringen avser att anslå 55 miljoner kronor till denna delpost.

Samarbete genom enskilda organisationer

Inom denna delpost finansieras samarbetet med enskilda organisationer dels genom

ramavtal dels genom projektavtal. Under en försöksperiod utgår även

mandatfördelat bidrag till svenska riksdagspartier genom svensk partinära

organisation. Stöd till insatser med huvudsaklig finansiering ur PHARE- och

TACIS-programmen kan också finansieras från denna delpost.

 Regeringen beräknar att anslå 57 miljoner kronor till denna anslagspost, som

härigenom ökas med 8 miljoner kronor på grund av att stödet till Hälso- och

sjukvårdens Östeuropakommitté (ÖEK) överflyttas till delposten för

Kunskapsöverföring och ekonomiskt samarbete.

Samarbete med Central- och Östeuropa genom Svenska institutet

Svenska institutet (SI) har till uppgift att främja Sveriges internationella

kontakter genom utbyte inom utbildning och forskning, samt genom kultur- och

erfarenhetsutbyte. Beträffande samarbetet med Central- och Östeuropa bör

projekten utformas så att de påverkar den pågående omvandlings- och

demokratiprocessen i samarbetslandet.

 Önskemålen om stöd till undervisning i svenska har ökat betydligt i särskilt

nordvästra Ryssland men också i övriga Ryssland, Ukraina och Vitryssland.

Regeringen finner det angeläget att möta det omfattande intresse som finns för

svenska språket i närområdet och denna verksamhets betydelse som demokrati- och

kulturbärare. Dessutom är det angeläget att fortsätta stödet till

språkundervisning i estniska och lettiska för respektive lands rysktalande

befolkning och till andra integreringsfrämjande åtgärder. Kulturprogrammet Ars

Baltica är en annan angelägen satsning i Östersjöområdet.

 Ett nytt projekt - Partnerskap för kultur - har initierats av

Kulturdepartementet och Utrikesdepartementet. Genom reformprocessen finns nu en

grund för att bygga en långsiktig fredlig gemenskap. Kultur och öppna debatter

är betydelsefulla redskap i strävan att undanröja fördomar, öka utbytet av

kunskaper och mänskliga erfarenheter. Utrikesdepartementet och

Kulturdepartementet i samarbete med Svenska institutet avser att under hösten

1997 initiera ett internationellt samarbete som skall ge upphov till ett

förstärkt kultursamarbete med länderna i Central- och Östeuropa. Finansiering av

projektet sker inom befintliga ramar.

 Medel till Svenska institutet beräknas uppgå till 54 miljoner kronor för

budgetåret l997. Av medlen beräknas 1 miljon kronor anslås för samarbete genom

Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA).

Säkerhetsfrämjande insatser

Målet för det säkerhetsfrämjande stödet till Central- och Östeuropa är att

främja en gemensam säkerhet i regionen. Från att tidigare ha varit riktat

enbart mot de tre baltiska staterna utvidgades stödet under budgetåret l995/96

till att kunna omfatta hela Central- och Östeuropa. Särskild prioritet

tillmäts fortsatta insatser i närområdet dvs. Estland, Lettland, Litauen, Polen

och de nordvästra delarna av Ryssland inkl. Kaliningrad.

 De erfarenheter som under 1990-talet vunnits genom insatser på det

säkerhetsfrämjande området understryker vikten av samarbete mellan länderna i

Östersjöregionen. Regeringen betonar därför fortsatt att regionala projekt över

gränserna eftersträvas.

 Insatserna avser stöd till stärkande av demokratins och rättsstatens

institutioner, bekämpande av icke-militära säkerhetshot som t.ex. organiserad

brottslighet och flyktingsmuggling. Inom försvarsområdet prioriteras

utbildnings- och rådgivningsinsatser liksom fortsatt stöd till den baltiska

fredsbevarande bataljonen (BALTBAT). Projekt rörande olaga hantering och

kontroll av kärnbränsle, som administreras av SKI, kommer att från och med

budgetåret 1997 inordnas under det utvidgade stödet för säkerhetsfrämjande

insatser.

 För säkerhetsfrämjande insatser beräknas 73 miljoner kronor anslås för

budgetåret l997.

Multilateralt stöd

Regeringen finner det angeläget att stödja det samarbete som bedrivs inom ramen

för internationella organisationer och har för avsikt att aktivt delta i

utformningen av det internationella samarbetet. Regeringen vill vidare verka för

att organisationerna huvudsakligen skall finansiera sin verksamhet genom

ordinarie resurser. Det är angeläget att möjligheterna till samfinansiering

mellan bilaterala och multilaterala program och projekt tas till vara. Detta

gäller särskilt program som kräver stora investeringar, t.ex. inom energi-,

transport- och miljöområdena. Genom särskilda, extrabudgetära bidrag kommer

regeringen främst att stödja insatser och funktioner av betydelse för den vidare

reformprocessen och på områden som idag är underrepresenterade i det

internationella samarbetet t.ex. avseende demokratistöd, samarbete inom sociala

sektorn och insatser som främjar samarbetet mellan reformländerna. Härutöver

kan, inom ramen för internationellt samordnade aktioner, begränsade insatser i

form av betalningsbalansstöd till de fattigare länderna i regionen komma att

genomföras.

 Regeringen beräknar att 90 miljoner kronor bör användas för multilateralt stöd

inklusive bidrag till NEFCO för budgetåret l997.

Till regeringens disposition

De medel som beräknas anslås till regeringens disposition kommer att minska

något i förhållande till föregående år. Anledningen till minskningen beror

framförallt på redan beslutade fleråriga samfinansierade insatser med

internationella finansieringsinstitutioner. Utfästelserna innebär att utrymmet

för ytterligare insatser är mycket begränsat för budgetåren l997 och l998. En

viss reservation måste hållas tillgänglig med hänsyn till att de internationella

utfästelsernas belopp skiftar beroende på den svenska kronans värde.

 Regeringen avser att täcka utgifter för administrativa kostnader i

utrikesförvaltningen för insatser i Central- och Östeuropa från denna

anslagspost. I denna delpost ingår också medel till handelshögskolan i Riga.

 Regeringen beräknar att 78,8 miljoner kronor bör avsättas till regeringens

disposition.

8 B 2. Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd

och exportkreditgarantier

TABELL B 3

Länderna i Central- och Östeuropa har behov av finansiellt stöd för att påskynda

reformprocessen. Detta kan bland annat avse betalningsbalansstöd kopplat till

utlåning från internationella finansiella institutioner. Finansiellt stöd lämnas

även i form av exportkreditgarantier till länder i Central- och Östeuropa.

Regeringens överväganden

--------------------------------------------------------------------

| Resurser 1997 |

| |

| Reservationanslag 15 000 tkr |

| Medlen avsätts för att täcka eventuella skadeförluser vid |

| exportkreditgarantigivning. |

| Regeringen föreslår att regeringen bemyndigas att under |

| budgetåret l997 ikläda staten betalningsansvar i form av |

| statsgarantier för finansiellt stöd till länder i Central- och |

| Östeuropa till ett belopp om 150 miljoner kronor. |

--------------------------------------------------------------------

Finansiellt stöd

Vad gäller finansiellt stöd har Sverige under perioden 1991/92 till och med

1994/95 gjort utfästelser om betalningsbalansstöd uppgående till totalt cirka 1

580 miljoner kronor. Garantiavsättningar har gjorts med 10 % av detta belopp,

dvs. 158 miljoner kronor.

 I och med Sveriges medlemskap i EU har det bilaterala betalningsbalansstödet

ersatts med deltagande i EU:s gemensamma utlåning, varför omfattningen av

garantiavsättningarna minskat de senaste två åren. Under budgetåret 1995/96

avsattes 15 miljoner kronor mot ett beräknat garantiåtagande om 150 miljoner

kronor för finansiellt stöd.

 Såsom redovisats tidigare bör vi även framgent ha en beredskap för eventuellt

bilateralt betalningsbalansstöd för vissa länder i de fall gemensamt EU-stöd

inte kommer till stånd. Det föreslås att riksdagen godkänner ett åtagande för

betalningsbalansstöd om 150 miljoner kronor och att de 15 miljoner kronor som

avsatts för förlustrisker avseende garantier för finansiellt stöd för

budgetåret 1995/96 förs över till år 1997 då något garantiåtagande ej beräknas

ske under budgetåret l995/96.

Exportkreditgarantiramen

Riksdagen beslutade år l993 att vid Exportkreditnämnden (EKN) inrätta en

särskild exportkreditgarantiram om en miljard kronor för de baltiska länderna

och Ryssland. Riksdagen beslutade våren l995 att utvidga ramen till två

miljarder kronor. Samtidigt vidgades landkretsen att omfatta även Kazakstan,

Ukraina och Vitryssland för affärer som samfinansieras med internationell

finansinstitution.

 Särskilda riktlinjer har fastställts för denna garantigivning som i första

hand avser s.k. projektrisker, dvs. affärer där återbetalning säkras av de

betalningar ett projekt genererar.

 Syftet är att genom engagemang från svenska företag bidra till att utveckla

näringslivet i de berörda länderna. Avsättningar av medel har gjorts för att

täcka eventuella förluster.

 EKN har i skrivelse den 11 april l996 inkommit med underlag för en bedömning

av verksamheten inom den särskilda ramen. Skrivelsen har remissbehandlats.

Synpunkter har också framförts i skrivelser från Industriförbundet, de tre

svensk-baltiska handelskamrarna samt svensk-ryska handelskammaren.

 EKN framhåller i sin skrivelse att betydande förändringar ägt rum i de

baltiska länderna och Ryssland sedan ramen inrättades. Riskbilden i de baltiska

länderna har förbättrats, vilket lett till att EKN sedan år l995 kan lämna

garanti inom sin ordinarie verksamhet för såväl kort som längre garantigivning,

dock med betydande restriktioner. Läget i Ryssland har inte förbättrats i

motsvarande grad. En rad förhållanden i alla de aktuella länderna försvårar dock

normal kredit- och garantigivning. EKN anser därför att det tills vidare finns

ett fortsatt behov av den särskilda ramen, framförallt på grund av svårigheterna

att täcka kommersiella risker samtidigt som möjligheterna att erhålla acceptabel

säkerhet i form av stats- och bankgaranti är starkt begränsade.

 Efterfrågan på garantier har under år l995 ökat men i långsammare takt än

tidigare. Nya ansökningar avser för närvarande till mer än hälften Ryssland.

 Utnyttjandet av ramen uppgick den 30 juni l996 till ca 1 024 miljoner kronor

varav ca 529 miljoner kronor i förbindelser. Estland står för den största

volymen förbindelser och Ryssland för det största totalengagemanget

(förbindelser och utfästelser). En prognos pekar på att utnyttjandet av ramen

kommer att fördubblas under år l997. Projekt relaterade till transporter samt

skogs- och träförädling dominerar på Baltikum och i viss mån också på Ryssland.

De affärer som garanteras på Ryssland är normalt något större än de som gäller

de baltiska länderna.

 EKN framhåller att de riktlinjer som uppställts för garantigivning under

ramen, hittills varit ändamålsenliga. Mot bakgrund av förändringar i de berörda

länderna, egna erfarenheter och synpunkter från näringslivet, föreslog dock EKN

i skrivelsen till regeringen vissa förändringar. EKN framför i skrivelsen vidare

önskemål om att få utnyttja avsatta medel i skadeförebyggande eller

återvinningsfrämjande syfte. Regeringen bereder EKN:s framställan och avser inom

kort att besluta om ändrade riktlinjer.

 EKN konstaterar att de 370 miljoner kronor som hittills avsatts (varav 22

miljoner kronor utnyttjats), liksom planerad avsättning för år l997 och år 1998

med sammanlagt 30 miljoner kronor bedöms kunna täcka de skadefall som förutses

inträffa under år l997 och de följande tre åren.

 Regeringen anser att den särskilda exportkreditgarantiramen är ett viktigt

instrument för att främja handel och investeringar mellan Sverige och de tre

baltiska länderna och Ryssland. Regeringen delar EKN:s bedömning att det finns

ett behov av ramen trots det förbättrade riskläget. De förändringar som kommer

att föreslås vad gäller riktlinjer för projekturval kommer enligt regeringens

mening att vidga utrymmet för garantigivning. Eftersom det allmänna riskläget

har förbättrats är det regeringens mening att detta kan ske utan att statens

risk för förlust ökar. Samtidigt visar den senste tidens utveckling att antalet

skadefall ökar. Orsakerna härtill kommer att beaktas vid utformningen av

reviderade riktlinjer.

 När garantiramen utökades till 2 miljarder kronor bedömdes att avsättningen

för förlustrisker totalt borde uppgå till 400 miljoner kronor. Som tidigare

framgått har 370 miljoner kronor av detta belopp hittills avsatts. De planerade

avsättningarna för budgetåren l997 och l998 är 15 miljoner kronor per år.

Regeringen föreslår att 15 miljoner kronor avsätts under anslaget för att täcka

eventuella skadeförluster.

Anslag Anslagstyp

Anslagsbelopp

 (tusental

kr)

A 1. Biståndsverksamhet reservationsanslag 9

779 093

A 2. Biståndsförvaltning ramanslag

412 307

B 1. Samarbete med Central- och Östeuropa reservationsanslag

795 800

B 2. Avsättning för förlustrisker vad avser reservationsanslag

15 000

 garantier för finansiellt stöd

 och exportkreditgarantier

Summa för utgiftsområdet 11

002 200

Tabell 1: Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområde 7 framgår av följande samman-

ställning (miljoner kronor):

 Utgift Anvisat Utgiftsprognos Förslag

Beräknat

 därav

 1994/95 1995/96 1995/96 1996 1997 1998

1999

A. Internationellt 11865 17145 17635 12834 10191 10816

11414

utvecklingssamarbete

B. Samarbete med 584 1216 1222 749 811 811

0

Central- och Östeuropa

Totalt utgiftsområde 07 12449 18361 18857 13583 11002 11627

11414

Tabell A1: A. Internationellt utvecklingssamarbete

1994/95 Utgift 118647001) Anslagssparande7099600

1995/96 Anslag 17145300 Utgiftsprognos 1763500

 därav 1996 12834000

1997 Förslag2) 10191400

1998 Beräknat 10816000

1999 Beräknat 11414357

1) Beloppen anges i tusental kr

2) A. Internationellt utvecklingssamarbete består av delposterna A1.1

Multilateralt bistånd, A1.2 Bilateralt utvecklingssamarbete , A1.3 Övrigt samt

A2 biståndsförvaltning.

Tabell A2: Biståndsram och A. Internationellt utvecklingssamarbete

Budgetår 1994/95 1995/96 1997 1998 1999

Biståndsram 12 360,01) 13 360,0 11 946,2 12 615,42)13 258,72)

- Avräkningar, 900,0 1 930,0 1 754,8 1 799,4 1 844,3

 varav:

Asylkostnader 665,0 965,0 765,0 783,43) 802,03)

 EU-bistånd - 707,0 707,0 707,0 723,0

 Adm. m.m. 238,0 258,0 282,8 309,0 319,3

A. Internationellt11 460,0 11 430,0 10 191,4 10 816,0 11 414,4

utvecklings-

samarbete4)

Biståndsram i % 0,82 % 0,83 % 0,70 % 0,70 % 0,70 %

av beräknad BNI

1) Beloppen anges i miljontal kr

2) Biståndsramen 1998 och 1999 beräknas på vid budgeteringstillfället

tillgängliga BNI-prognoser.

3) Beräknas vid budgeteringstillfället tillgängligt budgeteringsunderlag

4) A. Internationellt utvecklingssamarbete består av A 1. Biståndsverksamhet

samt A 2. biståndsförvaltning.

Tabell A3: A 1. Biståndsverksamhet

1994/95 Utgift 114656141) Anslagssparande 7005000

1995/96 Anslag 16516301 Utgiftsprognos 16966400

 därav 1996 12378000

1997 Förslag2) 9779093

1998 Beräknat 10402373

1999 Beräknat 10988529

1 Beloppen anges i tusental kr

2) Består av delposterna:

A 1.1. Multilateralt bistånd 2 810 000

A 1.2. Bilateralt utvecklingssamarbete 6 925 200

A 1.3. Övrigt 43 893

Tabell A4: Utfall kalenderåren 1995 och 1996, budgetförslag 1997 samt beräkning

för 1998 (1 000 kronor)

----------------------------------------------------------------------

 Utgiftsområde 7 Budget Utfall Utgående Budget- Beräkn.

 Anslagspost A1.1 1995/96 1996reservation förslag för

 (12 mån) prognos prognos 1997 1998

----------------------------------------------------------------------

 FN:s ekonomiska 1 808 1 567 23 000 1 630 1 630

 och sociala 000 000 500 000

 verksamhet

----------------------------------------------------------------------

 Internationella 901 000 1 284 2 424 811 992 000

 finansierings- 000 000 000

 institutioner

----------------------------------------------------------------------

 Övrigt multi- 466 000 292 000 74 000 368 366 500

 lateralt samarbete 5001

----------------------------------------------------------------------

 Summa 3 175 3 143 2 521 000 2 810 2 988

 000 000 000 500

----------------------------------------------------------------------

1) Fr o m budgetåret 1997 har budgetposten multilateral rekrytering (50 mkr)

överförts till det bilaterala anslaget.

Tabell A5:. Bidrag till FN:s ekonomiska och sociala verksamhet 1994-1996 samt

budgetförslag bå 1997 (tusen kronor)

-------------------------------------------------------------------------

 Års- Årsbidrag Års- BBudget-

 bidrag 1995 och bidrag förslag

 1994 19961 1997 19972

-------------------------------------------------------------------------

 FN:s utvecklingsprogram, UNDP 610 000 492 000 500 000 500 000

 inklusive FN:s

 kapitalutvecklingsfond, UNCDF

-------------------------------------------------------------------------

 FN:s barnfond, UNICEF 350 000 283 000 283 000 339 000

-------------------------------------------------------------------------

 FN:s befolkningsfond, UNFPA 140 000 116 000 116 000 116 000

-------------------------------------------------------------------------

 FN:s världslivsmedelsprogram, 135 000 245 000 200 000 177 000

 WFP3

-------------------------------------------------------------------------

 FN:s flyktingkommissarie, UNHCR 275 000 248 500 248 500 283 500

-------------------------------------------------------------------------

 FN:s hjälporganisation för 146 000 135 000 135 000 135 000

 palestinaflyktnigar, UNRWA

-------------------------------------------------------------------------

 FN:s handelsrelaterade 15 000 3 500 5 000 5 000

 verksamhet

-------------------------------------------------------------------------

 Narkotikainsatser genom FN- 50 000 40 000 40 000 40 000

 systemet

-------------------------------------------------------------------------

 UNAIDS4 - 17 500 35 000 35 000

-------------------------------------------------------------------------

 Summa 1 721000 1 580 500 1 562 1 630

 500 500

-------------------------------------------------------------------------

1) Årsbidragen var desamma för 1995 som för 1996 förutom för UNRWA (140 000

resp. 135 000 ) ITC (3 500 resp. 4 500) och Narkotikainsatser (32 000 resp 40

000) med 1995 års siffror nämnda först.

2) Budgetförslaget för bå 1997 omfattar även bidrag för 1996 till UNICEF (56

000) och UNHCR (35 000). För WFP finns en ingående reservation om 23 000.

3) Inklusive åtaganden enligt 1995 års livsmedelskonvention (FAC) och bidrag

till Internationella katastroflagret för livsmedel (IEFR).

4) 1995 och 1996 gavs bidrag till UNAIDS, dels via Sida, dels via Övrigt

multilateralt samarbete.

Tabell A6: Multilaterala utvecklingsbanker

-----------------------------------------------------------------

 Budget Budget-

 bå 95/96 förslag

 (12 mån) bå 1997

-----------------------------------------------------------------

 Världsbanksgruppen

-----------------------------------------------------------------

 IDA 9 127 000 127 000

 IDA 10 462 000 470 000

 IDA 11 37 000 89 000

 IFC 10 000 10 000

-----------------------------------------------------------------

 Regionala utvecklingsbanker

-----------------------------------------------------------------

 Afrikanska utvecklingsbanken, AfDB 0 17 000

 Afrikanska utvecklingsfonden, AfDF 0 0

 Asiatiska utvecklingsbanken, AsDB 0 3 000

 Asiatiska utvecklingsfonden, AsDF 115 000 0

 Interamerikanska utvecklingsbanken, IDB 19 000 0

 Karibiska utvecklingsbanken CDB1) 0 10 000

 Finansiella arrangemang, Mellanöstern 0 0

-----------------------------------------------------------------

 Övriga utvecklingsbanker

-----------------------------------------------------------------

 Nordiska utvecklingsfonden, NDF 114 000 85 000

 Internationella jordbruks- 17 000 0

 utvecklingsfonden, IFAD

-----------------------------------------------------------------

 Summa 901 000 811 000

-----------------------------------------------------------------

 1) Sverige förhandlar förnärvarande om medlemskap i CDB

Tabell A7: Övrigt multilateralt samarbete (tusen kronor)

---------------------------------------------------------------------

 Budget Budget Budget- Beräkn.

 bå 94/95 bå 95/96 förslag för 1998

 (12 mån) 1997

---------------------------------------------------------------------

 Miljöinsatser 150 000 145 000 130 000 130 000

---------------------------------------------------------------------

 Multilaterala konflikt- 150 000 100 000 80 000 80 000

 förebyggande insatser

---------------------------------------------------------------------

 Multilateral 62 000 48 000 - -

 rekrytering

---------------------------------------------------------------------

 IPPF 89 000 72 000 60 000 60 000

---------------------------------------------------------------------

 WMU 18 000 18 000 20 000 20 000

---------------------------------------------------------------------

 IDEA 1) 1)

---------------------------------------------------------------------

 Övriga mindre insatser 93 000 83 000 78 500 76 500

---------------------------------------------------------------------

 Summa 562 000 466 000 368 500 366 500

---------------------------------------------------------------------

1) Beloppet är under beredning. Medel finns reserverade under budgetposten

Övriga mindre insatser.

Tabell A8: Anslagsposten för det bilaterala utvecklingssamarbetet

 1996 1997 1998

1. Afrika 1 650 0001 540 0001 595 000

2. Asien 935 000 885 000 960 000

3. Latinamerika 500 000 430 000 460 000

4. Särskilda utveklingsprogram1)1 230 0001 175 0001 200 000

5. Krediter för uveckling2) 520 000 390 000 400 000

6. Forskningsbistånd 400 000 400 000 405 000

7. Enskilda organisationer3) 850 000 820 000 830 000

8. Humanitärt bistånd4) 1 200 0001 052 0001 085 000

9. Ekonomiska reformer5) 415 000 200 000 400 000

10.Information 24 400 33 200 35 000

Summa 7 724 4006 925 2007 370 000

Beloppen i tusentals kronor

1) 55 000 har överförts till delposten under 1996

2) 130 000 har överförts till delposten under 1996

3) 30 000 har överförts till posten 2. Asien för 1997

4) 200 000 har överförts till delposten under 1996

5) 385 000 har överförts från delposten under 1996

Tabell A9: Landramar, gällande och förutsedda 1996 samt planerade 1997

 1996 1997 1998

Afrika

Angola 140 000 140 000 140 000

Botswana 40 000 20 000 5 000

Eritrea 20 000 20 000 20 000

Etiopen 130 000 90 000 100 000

Guinea-Bissau 35 000 35 000 35 000

Kenya 65 000 65 000 65 000

Mocambiqe 245 000 245 000 245 000

Namibia 75 000 75 000 75 000

Sydafrika 230 000 230 000 230 000

Tanzania 260 000 180 000 200 000

Uganda 95 000 95 000 95 000

Zambia 125 000 110 000 110 000

Zimbabwe 120 000 110 000 110 000

Regionalt/övrigt 70 000 125 000 165 000

Summa 1 650 000 1 540 000 1 595 000

Asien

Bangladesh 120 000 120 000 120 000

Indien 300 000 300 000 300 000

Kambodja 80 000 80 000 80 000

Laos 90 000 90 000 90 000

Sri Lanka 40 000 40 000 40 000

Vietnam 170 000 70 000 130 000

Västbanken/Gaza 120 000 120 000 120 000

Regionalt/övrigt1) 15 000 65 000 80 000

Summa 935 000 885 000 960 000

Latinamerika

Nicaragua 120 000 80 000 100 000

Regionalt Centralamerika 260 000 240 000 245 000

Regionalt Sydamerika 120 000 110 000 115 000

inkl Bolivia

Summa 500 000 430 000 460 000

Beloppen i tusentals kronor

1) 30 000 har överförts från posten 7. enskilda organisationer för 1997 och 1998

Tabell A10: Fördelning under delposten Särskilda utvecklingsprogram

 1996 1997

Näringslivsutveckling 115 000 80 000

Demokrati och mänskliga rättigheter 235 000 235 000

Kontraktsfinansierat

tekniskt samarbete 242 000 210 000

Internationella kurser 133 000 130 000

Särskilda miljöinsatser 205 000 205 000

Programutveckling1) 245 000 210 000

Rekrytering och utbildning av

fältpersonal och multilaterala experter2)55 000 105 000

Summa 1 230 000 1 175000

Beloppen i tusentals kronor

1) 10 000 har överförts till multilateralt samarbete för 1997

2) 50 000 har överförts från multilateralt samarbete för 1997

Tabell A11: A 1.3. Övrigt

1994/95 Utgift 40 7631) Anslagssparande 37 000

1995/96 Anvisat 73 331 Utgiftsprognos 90 000

 därav 1996 68 000

1997 Förslag 43 893

1998 Beräknat 43 873

1999 Beräknat 43 873

1) Beloppen anges i tusental kr

Tabell A12: A 2. Biståndsförvaltning

1994/95 Utgift1) 399 0862) Anslagssparande1)94 600

1995/96 Anslag3) 628 999 Utgiftsprognos3) 668 600

 därav 1996 456 000

1997 Förslag4) 412 307

1998 Beräknat 413 627

1999 Beräknat 425 828

1) Avser C 3. SIDA, C 6. BITS, C 8. SAREC, C 10. Swedecorp, C 11. Sandö U-

centrum och C 12. NAI (Regeringens proposition 1994/95:100 bilaga 4)

2) Beloppen anges i tusental kronor

3) Avser C 3. Den nya myndigheten och Sandö U-centrum och C 6. Nordiska

Afrikainstitutet (Regeringens proposition 1994/95:100 Bilaga 4)

4) Sida 404 376 och NAI 7 931

Tabell B1: Utgiftsutvecklingen på verksamhetsområde B. Samarbete med Central-

och Östeuropa

1994/95 Utgift 583 8351) Anslagssparande 1 309 600

1995/96 Anslag 1 216 200 Utgiftsprognos 1 222 200

 därav 1996749 000

1997 Förslag 810 800

1998 Beräknat 810 800

1999 Beräknat 0 000

1 Beloppen anges i tusental kr

Tabell B2: Utgiftsutvecklingen på anslag B 1. Samarbete med Central- och

Östeuropa

1994/95 Utgift 583 8351) Anslagssparande 814 600

1995/96 Anslag 1 168 200 Utgiftsprognos 1 200 200

 därav 1996 727 000

1997 Förslag 795 800

1998 Beräknat 795 800

1999 Beräknat 0 000

1 Beloppen anges i tusental kr

Tabell B3: Utgiftsutvecklingen på anslag B 2. Avsättning för förlustrisker vad

avser garantier för finansiellt stöd och exportkreditgarantier

1994/95 Utgift 01) Anslagssparande 495 000

1995/96 Anslag 48 000 Utgiftsprognos 22 000

 därav 1996 22 000

1997 Förslag 15 000

1998 Beräknat 15 000

1999 Beräknat 0 000

1 Beloppen anges i tusental kr

FÖRKORTNINGSLISTA

 Svenska Engelska

ACP African, Caribbean and

 Pacific Countries

AfDB Afrikanska utvecklingsbanken African Development Bank

AfDF Afrikanska utvecklingsfonden African Development Fund

AsDB Asiatiska utvecklingsbanken Asian Development Bank

AsDF Asiatiska utvecklingsfonden Asian Development Fund

AVS Länder i Afrika-, Västindien- ACP (African, Caribean

 och Stilla Havsområdet inom and Pacific Countries)

 Lomésamarbetet

BALTBAT FN-bataljonen i Baltikum

BIP Baltiska investerings- Baltic Investment

 programmet Programme

CBC Cross Border Cooperation

CCET Centre for Cooperation

 withEuropean Economies

 in Transition

CDB Karibiska utvecklingsbanken Caribbean Development

 Bank

ECA FN:s regionala kommission för Economic Commission for

 Afrika Africa

EBRD Europeiska utvecklingsbanken European Bank for

 Reconstruction and

 Development

ECHO Europeiska byrån för European Community

 humanitärt bistånd Humanitarian Office

ECOSOC FN:s råd för ekonomiska och Economic and Social

 sociala frågor Council of the United

 Nations

EDF Europeiska utvecklings- European DevelopmentfondenFund

EG Europeiska gemenskaperna The European Community

EIB Europeiska investeringsbanken European Investment Bank

ESAF IMF:s utvidgade struktur- Enhanced Structural

 anpassningsfacilitet Adjustment Facility

EU Europeiska unionen European Union

EUF Europeiska utvecklingsfonden European Development

 Fund

FAO FN:s livsmedels- och jordbruks- Food and Agriculture

 organisation Organization

HELCOM Helsingforskommissionen The Baltic Marine Environ-

 ment Protection

 Commission

HDR UNDP:s årsrapport Human Development

 Report

IBRD Internationella banken för åter-International Bank for

 uppbyggnad och utveckling Reconstruction and

 (Världsbanken) Development

ICRC Internationella rödakors- International Committee ofkommittén

the Red Cross

IDA Internationella utvecklings- International Development

 fonden Association

IDB Interamerikanska utvecklings- Interamerican Development

 banken Bank

IFAD Internationella jordbruks- International Fund for

 utvecklingsfonden Agricultural Development

IFC Internationella finansierings- International Finance

 bolaget Corporation

IGADD Inter-Governmental Group

 on Drought and

 Development

IJO Internationella juteorganisa- Internaitonal Organization

 tionen of Jute

IMF Internationella valutafonden International Monetary

 Fund

ITTO Internationella timmer- International Timber Trade

 organisationen Organization

LO Landsorganisationen Swedish Trade Union

 Confederation

LRF Lantbrukarnas riksförbund Federation of Swedish

 Farmers

MR Mänskliga rättigheter Human Rights

NAI Nordiska Afrikainstitutet The Nordic Africa Institute

NATO Atlantpaktsorganisationen North Atlantic Treaty

 Organization

NDF Nordiska utvecklingsfonden Nordic Development Fund

NEFCO Nordiska miljöfinansierings- Nordic Environment

 bolaget Finance Corporation

NGO Icke-statlig enskild organisationNon-Governmental

 Organization

NSA EBRD:s kärnsäkerhetsfond Nuclear Safety Account

OSS Oberoende staters samvälde Commonwealth of

 Independent States

PHARE EU:s program för samarbete Fr: Pologne et Hongrie:med

Centraleurope och de Aide à la Reconstructionbaltiska

staterna Economique

 Eng: Poland and Hungary:

 Ecenomic ReconstrucitonAid

PMU Pingstmissionens u-landshjälp PMU InterLife

RRV Riksrevisionsverket National Audit Bureau

SADC Gemenskapen för utveckling Southern African

 i södra Afrika Development

SAREC Styrelsen för u-landsforskning Swedish Agency for

 Research Cooperation

SCC/UG Utan Gränser Swedish Cooperative

 Centre

SFS Svensk författningssamling

SHIA Svenska handikapporganisa- Swedish Organization of

 tionernas internationella the Handicapped

 biståndsstiftels International Aid

 Foundation

Sida Styrelsen för internationellt Swedish International

 utvecklingssamarbete Development Cooperation

 Agency

SIU Stiftelsen för internationellt

 ungdomsutbyte

SKI Statens kärnkraftsinspektion Swedish Nuclear-Power

 Inspectorate

SPA Världsbankens särskilda World Bank Special

 program för Afrika Program of Assistance forAfrica

SI Svenska institutet Swedish Institute

SSI Statens strålskyddsinstitut National Radiation

 Protection Institute

SVS Svensk volontärsamverkan

TACIS EU:s program för samarbete Technical Assistance to the

 med Oberoende staters Commonwealth of

 samvälde (OSS) Independent States

TCO Tjänstemännens central- Confederation of

 organisation ProfessionalEmployees

UBV Utbildning för bistånds-

 verksamhet

UNAIDS FN:s aidsprogram UN Aids Programme

UNCDF FN:s kapitalutvecklingsfond UN Capital Development

 Fund

UNCED FN:s konferens om miljö och UN Conference on

 utveckling Environment and

 Development

UNCTAD FN:s konferens för handel UN Conference on Trade

 och utveckling and Development

UNDCP FN:s narkotikaprogram UN Drug Control

 Programme

UNDP FN:s utvecklingsprogram UN Development

 Programme

UNEP FN:s miljöprogram UN Environment

 Programme

UNESCO FN:s organisation för utbild- UN Educational, Scientific

 ning, forskning och kultur and Cultural organization

UNFPA FN:s befolkningsfond UN Fund for Population

 Activities

UNHCR FN:s flyktingkommissarie UN High Commissionerfor Refugees

UNICEF FN:s barnfond UN Children''''s Emergency

 Fund

UNIDO FN:s organisation för industriellUN Industrial Development

 utveckling Organization

UNIFEM FN:s utvecklingsfond för UN Development Fund for

 kvinnor Women

UNOCHA FN:s fond för koordinering UN:s Office for the

 av humanitärt bistånd Coordination of

 till Afghanistan Humanitarian Assistance

 Afghanistan

UNRWA FN:s hjälporganisation för UN Relief and Works

 Palestinaflyktingar i Agency for Palestine Refu-

 Mellanöstern gees in the Near East

WDR Världsbankens årsrapport World Development Report

WEP ILO:s världssysselsättnings- World Employment Pro-

 program gramme

WEU Västeuropeiska unionen Western European Union

-WFP Världslivsmedelsprogrammet World Food Programme

WHO Världshälsoorganisationen World Health Organization