Regeringens proposition

1996/97:130

Registrering av fartyg

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 6 mars 1997

Lena Hjelm-Wallén

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen behandlas förhållandet mellan etableringsrätten inom Europeiska

unionen (EU) och de nationella svenska reglerna om registrering av fartyg.

Utgångspunkten för analysen bildas av den s.k. Factortame II-domen som

meddelades år 1991. Där slog EG-domstolen fast att en rätt till etablering inom

fiskenäring och sjöfart inte kan särskiljas från möjligheten att registrera

fartyg. Medlemsstaternas bestämmelser om registrering får därför inte leda till

att någon blir diskriminerad på grund av sin nationalitet, och domstolen

underkände brittiska föreskrifter som för en registrering direkt eller indirekt

krävde att fartygets ägare eller redare var medborgare i Storbritannien. Även

ett krav på bosättning och hemvist i Storbritannien ansågs oförenligt med

etableringsrätten.

 I propositionen dras den slutsatsen att de nationella svenska reglerna om

registrering av fartyg inte är förenliga med gemenskapsrätten. Kopplingen till

fartygets nationalitet och därmed indirekt till ägarnas medborgarskap eller den

juridiska personens svenska anknytning strider mot Romfördragets regler om

etableringsrätt, sådana reglerna har uttolkats i Factortame II-domen. I

belysning av EG-domstolens praxis bedöms också den nuvarande möjligheten att hos

Sjöfartsverket utverka ett särskilt beslut om svensk nationalitet som

otillräcklig. En lagändring är alltså nödvändig för att svenska regler skall

motsvara gemenskapens regler. Ändringarna måste ta sikte på hela Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet (EES), eftersom EES-avtalet omfattar Romfördragets

bestämmelser om etableringsrätt.

 Fartygsregistreringen berörs också av Romfördragets och EES-avtalets regler

om arbetskraftens fria rörlighet. Enligt gemenskapsrätten har varje medborgare i

en medlemsstat rätt att bege sig till en annan medlemsstat för att arbeta där

som löntagare eller egenföretagare. Det finns också en rätt att bo kvar i det

landet därefter. I en dom meddelad år 1996 har EG-domstolen förklarat att

tillgång till fritidsaktiviteter i värdlandet utgör en följd av den fria

rörligheten. Det får därför inte förekomma någon diskriminering på grund av

nationalitet när det gäller fritidsfartyg. Propositionen innehåller därför

förslag till en anpassning av de nationella svenska reglerna till

gemenskapsrätten också när det gäller fartyg som inte används inom ramen för en

ekonomisk verksamhet.

 Omvänt föreslås att "svenska" fartyg som används inom ramen för en ekonomisk

verksamhet som har etablerats i ett annat EES-land inte skall anses som svenska,

om de är registrerade i det andra landet. Det föreslås vidare att motsvarande

skall gälla beträffande "svenska" fritidsfartyg.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1997.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 5

2 Lagtext.................................................... 6

 2.1 Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009).. 6

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:377) om

 registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m... 13

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1958:566) om ersättning

 för krigsskada å egendom............................ 16

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1331) om ändring i

 kommunalskattelagen (1928:370)...................... 18

3 Ärendet och dess beredning................................. 19

4 Svensk lagstiftning om fartygs nationalitet,registrering och flagg

 21

 4.1 Fartygs nationalitet................................ 21

 4.2 Registrering av fartyg.............................. 23

 4.3 Fartygs flagg....................................... 25

5 Något om sambandet mellan fartygs nationalitet, registrering och

 flagga .................................... 26

6 Romfördragets regler om fri rörlighet förpersoner.......... 27

 6.1 Etableringsrätten................................... 27

 6.2 Arbetskraftens fria rörlighet....................... 29

7 Avgöranden av EG-domstolen................................. 30

 7.1 Factortame II-domen................................. 30

 7.2 Målet EG-kommissionen mot Frankrike................. 34

 7.3 Ytterligare om EG-domstolens praxis................. 35

8 Behöver svensk lagstiftning ändras?........................ 36

9 Hur bör reglerna om fartyg ändras? ....................... 42

10 Partrederier............................................... 50

11 Följdändringar............................................. 51

12 Kostnader ............................................... 52

13 Författningskommentarer.................................... 53

 13.1 Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) 53

 13.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1979:377) om

 registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m... 65

 13.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1958:566) om

 ersättning för krigsskada å egendom................. 68

 13.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1331) om ändring

 i kommunalskattelagen (1928:370).................... 69

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian (1996:60)............. 70

Bilaga 2 Promemorians lagförslag............................. 72

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna.................. 83

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag......................... 84

Bilaga 5 Lagrådets yttrande.................................. 98

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 mars 1997.....100

Rättsdatablad....................................................101

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i sjölagen (1994:1009),

 2. lag om ändring i lagen (1979:377) om registrering av båtar för yrkesmässig

sjöfart m.m.,

 3. lag om ändring i lagen (1958:566) om ersättning för krigsskada å egendom,

och

 4. lag om ändring i lagen (1996:1331) om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009)

 Härigenom föreskrivs i fråga om sjölagen (1994:1009)

 dels att 1 kap. 1 §, 2 kap. 1, 2, 4, 6, 7 och 25 §§ samt 5 kap. 2 § skall ha

följande lydelse,

 dels att det i 1 kap. skall föras in två nya paragrafer, 1 a och 1 b §§, av

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

--------------------------------------------------------------------

Ett fartyg anses som svenskt Ett fartyg skall anses som

och är berättigat att föra svensk svenskt och vara berättigat att

flagg, om det till mer än föra svensk flagg, om det till

hälften ägs av svensk medborgare mer än hälften ägs av svenska

eller svensk juridisk person. medborgare eller svenska

Regeringen eller, efter juridiska personer.

regeringens bemyndigande, Följande fartyg skall dock

Sjöfartsverket får medge att även inte anses som svenska och inte

annat fartyg, vars drift står vara berättigade att föra svensk

under avgörande svenskt flagg, om de är införda i ett

inflytande eller vars ägare har offentligt fartygsregister i

fast hemvist i Sverige, skall något annat land än Sverige inom

anses som svenskt och vara Europeiska ekonomiska

berättigat att föra svenskt samarbetsområdet:

flagg. 1. fartyg som ingår i en

 Regeringen får meddela ekonomisk verksamhet som har

föreskrifter om etablerats i det registerförande

nationalitetshandlingar för landet, om fartygets drift leds

svenska fartyg och får därvid och kontrolleras därifrån,

bestämma vad som skall iakttas 2. fartyg som inte ingår i en

med sådana handlingar samt ekonomisk verksamhet, om

förbjuda att fartyget

registreringspliktigt fartyg vanligen finns i det

hålls i drift utan gällande registerförande landet, och

nationalitetshandling. till mer än hälften ägs av

 fysiska personer som vistas i

 det registerförande landet och

 som antingen är medborgare i det

 landet eller vistas där med stöd

 av reglerna om fri rörlighet för

 personer inom Europeiska

 gemenskaperna eller Europeiska

 ekonomiska samarbetsområdet.

1 a §

--------------------------------------------------------------------

 I andra fall än som avses i 1 §

 skall ett fartyg anses som

 svenskt och vara berättigat att

 föra svensk flagg, om fartyget är

 infört i ett sådant skepps- eller

 båtregister som avses i 2 §.

1 b §

--------------------------------------------------------------------

 Regeringen eller efter

 regeringens bemyndigande

 Sjöfartsverket får medge att även

 andra fartyg än de som avses i 1

 eller 1 a § skall anses som

 svenska och vara berättigade att

 föra svensk flagg. Ett sådant

 medgivande får lämnas bara om

 fartygets drift står under ett

 avgörande svenskt inflytande

 eller om ägaren har fast hemvist

 i Sverige.

 Regeringen får meddela

 föreskrifter om nationalitets-

 handlingar för svenska fartyg.

 Regeringen får därvid bestämma vad

 som skall iakttas med sådana

 handlingar samt förbjuda att

 registreringspliktigt eller

 registrerat fartyg hålls i drift

 utan gällande

 nationalitetshandling.

2 kap.

1 §

--------------------------------------------------------------------

Ett svenskt skepp skall vara Ett skepp som skall anses som

infört i skeppsregistret. svenskt enligt 1 kap. 1 § eller

Regeringen kan dock bestämma 1 b § första stycket skall vara

att skepp, som ägs av staten infört i skeppsregistret.

och som är avsett uteslutande Följande andra skepp skall

för statsändamål och inte för föras in i skeppsregistret, om

affärsdrift, inte skall vara ägaren begär det:

infört i registret. 1. skepp som ingår i en

 ekonomisk verksamhet som har

 etablerats i Sverige, om

 skeppets drift leds och

 kontrolleras från Sverige, och

 skeppet till hälften eller

 mer ägs av fysiska personer som

 är medborgare i ett land inom

 Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet eller av

 juridiska personer som har

 bildats enligt lagstiftningen i

 ett sådant land och som har sitt

 säte, sitt huvudkontor eller sin

 huvudsakliga verksamhet inom

 samarbetsområdet,

 2. skepp som inte ingår i en

 ekonomisk verksamhet, om

 skeppet

 vanligen finns i Sverige,

 och

 till hälften eller mer ägs av

 fysiska personer som vistas i

 Sverige och som antingen är

 svenska medborgare eller vistas

 i Sverige med stöd av reglerna

 om fri rörlighet för personer

 inom Europeiska gemenskaperna

 eller Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet.

 Regeringen kan bestämma att

 skepp som ägs av staten och som

 är avsedda uteslutande för

 statsändamål och inte för

 affärsdrift inte skall vara

 införda i registret.

 Ett skepp som är under byggnad i Sverige får föras in i

skeppsbyggnadsregistret. Registrering får ske även innan bygget har påbörjats,

förutsatt att det kan identifieras genom byggnadsnummer, ritning eller på annat

betryggande sätt.

 Ett skepp skall registreras under sin igenkänningssignal. Ett skeppsbygge

skall registreras under signalbokstäver. Dessa skall tilldelas det fullbordade

skeppet som igenkänningssignal om skeppet förs in i skeppsregistret. En

tilldelad registerbeteckning får inte ändras.

2 §

--------------------------------------------------------------------

Den som med äganderätt har Den som med äganderätt har

förvärvat ett skepp som är förvärvat ett skepp som är

registreringspliktigt i hans registreringspliktigt i hans

hand men inte infört i hand men inte infört i

skeppsregistret skall inom en skeppsregistret skall inom en

månad från förvärvet anmäla skeppet månad från förvärvet anmäla skeppet

för registrering. Om förvärvet för registrering. Om skeppet har

har skett under villkor som förvärvats under villkor som

inne-fattar äganderättsförbehåll innefattar äganderättsförbehåll

eller är att jämställa med ett eller som skall jämställas med

sådant förbehåll, skall anmälan ett sådant förbehåll, skall anmälan

göras inom en månad från det att göras inom en månad från det att

villkoret upphörde att gälla. villkoret upphörde att gälla. Om

 skeppet har blivit

 registreringspliktigt efter

 förvärvet, skall det anmälas inom

 en månad från det att

 registreringsplikten uppkom.

--------------------------------------------------------------------

 Ägaren av ett skepp som är Ägaren av ett skepp som är

svenskt och under byggnad svenskt och under byggnad skall

skall anmäla skeppet för anmäla skeppet för registrering i

registrering i skeppsregistret skeppsregistret inom sex månader

inom sex månader från det att från det att skeppet blivit

skeppet blivit sjösatt. sjösatt, om det är

Registermyndigheten kan medge registreringspliktigt.

uppskov om det finns särskilda Registermyndigheten kan medge

skäl. uppskov om det finns särskilda

 skäl.

 Ett skeppsbygge anmäls för registrering av ägaren.

4 §

--------------------------------------------------------------------

Den som med äganderätt har Den som med äganderätt har

förvärvat ett skepp eller ett förvärvat ett skepp eller ett

registrerat skeppsbygge skall registrerat skeppsbygge skall

inom den tid som anges i 2 § inom den tid som anges i 2 §

första stycket söka inskrivning första stycket söka inskrivning

av sin rätt. Ett skeppsbygge av sin rätt. Ett registrerat

kan dock i stället anmälas för skepp som inte är

avregistrering enligt 6 §. Den registreringspliktigt och ett

som gör registeringsanmälan skeppsbygge kan dock i stället

enligt 2 § anses också söka anmälas för avregistrering enligt

inskrivning av sin rätt. 6 §. Den som anmäler skepp för

 registrering anses också söka

 inskrivning av sin rätt.

 Ett dödsbo är inte skyldigt att söka inskrivning av sin rätt till ett skepp

eller ett registrerat skeppsbygge, som har tillhört den avlidne, i annat fall än

när boet överlåter egendomen. Sådan inskrivning skall sökas inom en månad från

överlåtelsen eller, om bouppteckningen då inte har registrerats, från

registreringen av denna. En make som har tillskiftats ett skepp eller ett

registrerat skeppsbygge vid bodelning är skyldig att söka inskrivning av sin

rätt endast om egendomen tidigare tillhörde den andra maken.

 Den som har förvärvat ett skepp eller skeppsbygge under villkor som innefattar

äganderättsförebehåll eller är att jämställa med ett sådant förbehåll har rätt

till inskrivning av sin villkorliga äganderätt. Om förvärvaren förlorar sin rätt

till egendomen på grund av att villkoret görs gällande, skall inskrivningen

avföras ur registret på ansökan av överlåtaren eller förvärvaren.

 Övergår i fall som avses i tredje stycket förvärvarens eller överlåtarens

rätt till någon annan, skall vad som sägs där och vad som i övrigt föreskrivs i

detta kapitel om inskrivning av förvärv och verkan därav tillämpas.

6 §Ett registrerat skepp skall avregistreras om det

 1. förolyckats, huggits upp eller annars förstörts,

 2. försvunnit eller övergetts till sjöss och sedan inte hörts av under tre

månader,

--------------------------------------------------------------------

 3. upphört att vara svenskt, 3. inte längre är

eller registreringspliktigt,

--------------------------------------------------------------------

 4. registrerats enligt 1 § andra

 stycket 1 eller 2 och

 förutsättningarna som anges där

 inte längre är uppfyllda eller

 ägaren begär avregistrering,

 eller

--------------------------------------------------------------------

 4. på grund av ombyggnad eller 5. på grund av ombyggnad eller

annan sådan ändring upphört att annan sådan ändring upphört att

vara skepp eller, utan att vara skepp eller, utan att

ändring inträtt, inte anses ändring inträtt, inte anses utgöra

utgöra skepp. skepp.

--------------------------------------------------------------------

 Ett registrerat skeppsbygge Ett registrerat skeppsbygge

skall avregistreras om det som skall avregistreras om det som

skepp förs över till skepp förs över till

skeppsregistret eller ägaren skeppsregistret eller ägaren

anmäler bygget för anmäler bygget för

avregistrering. Dessutom har avregistrering. Dessutom har

första stycket 4 motsvarande första stycket 5 motsvarande

tillämpning i fråga om tillämpning i fråga om

skeppsbyggen. skeppsbyggen.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses i första I fall som avses i första

stycket eller andra stycket stycket 1, 2 eller 5 eller

andra meningen skall ägaren andra stycket andra meningen

inom en månad anmäla egendomen skall ägaren inom en månad anmäla

för avregistrering hos egendomen för avregistrering hos

register-myndigheten. Om ett registermyndigheten. Detsamma

skepp till följd av överlåtelse gäller när ett skepp upphört att

har upphört att vara svenskt, vara registreringspliktigt, om

svarar den tidigare ägaren jämte inte skeppet trots detta kan

förvärva-ren för att anmälan görs. vara registrerat i Sverige. Om

 ett skepp till följd av

 överlåtelse inte kan vara

 registrerat i Sverige, svarar

 den tidigare ägaren jämte

 förvärvaren för att anmälan görs.

7 §

--------------------------------------------------------------------

Om ett skepp som skall Om ett skepp skall

avregistreras enligt 6 § första avregistreras enligt 6 § första

stycket 3 ägs av flera och stycket 3, får skeppet ändå inte

skeppet kan bevaras som avföras ur skeppsregistret, om

svenskt genom att delägare 1. skeppet ägs av flera,

utövar sin rätt enligt 5 kap. 13 2. delägare har lösningsrätt

eller 16 § mot meddelägare, får enligt 5 kap. 13 eller 16 §, och

det inte avföras ur 3. en lösen skulle medföra att

skeppsregistret så länge sådan skeppet kan registreras i

rätt kan utövas. Bevaras skeppet skepps-registret.

som svenskt, skall det inte Om lösen sker i ett sådant fall,

avföras ur registret. I stället skall skeppet inte avföras ur

skall det förvärv skrivas in som registret. I stället skall det

föranlett anmälan för förvärv skrivas in som föranlett

avregistrering. anmälan för avregistrering. Om

 lösningsrätten förfaller, skall

 skeppet avföras ur registret.

 Gäller inteckning i ett skepp eller skeppsbygge som skall avregistreras, får

egendomen inte avföras ur registret förrän borgenär, för vars fordran pantbrev

på grund av inteckningen utgör säkerhet, ger in pantbrevet och skriftligen

samtycker till åtgärden.

--------------------------------------------------------------------

 Ett skeppsbygge får dock Ett skeppsbygge får dock

avregistreras för att föras över avregistreras för att föras över

till skeppsregistret utan till skeppsregistret utan

samtycke enligt andra stycket. samtycke enligt andra stycket.

För avregistrering av ett skepp För avregistrering av ett skepp

enligt 6 § första stycket 4 enligt 6 § första stycket 5 eller

eller av ett skeppsbygge av ett skeppsbygge enligt 6 §

enligt 6 § andra stycket andra andra stycket andra meningen

meningen fordras inte heller fordras inte heller samtycke av

samtycke av en en inteckningsborgenär som inte

inteckningsborgenär som inte har sökt betalning ur egendomen

har sökt betalning ur egendomen inom en månad från det att

inom en månad från det att registermyndigheten underrättat

registermyndigheten underrättat honom om

honom om avregistreringsgrunden.

avregistreringsgrunden.

25 §

--------------------------------------------------------------------

Om ett utländskt skepp har Om ett utländskt skepp har

blivit svenskt, får det föras in blivit svenskt eller begärts

i skeppsregistret endast om registrerat här, får det föras in

det visas att skeppet inte är i skeppsregistret endast om det

infört i motsvarande register i visas att skeppet inte är infört

sitt tidigare hemland eller i motsvarande register i sitt

att det kommer att avföras ur tidigare hemland eller att det

ett sådant register med verkan kommer att avföras ur ett sådant

från den dag då det registreras register med verkan från den dag

här i landet. då det registreras här i landet.

 Är skeppet nybyggt utomlands skall det dessutom visas att rätt till skeppet

inte är inskriven i skeppsbyggnadsregister i vederbörande främmande stat eller

att sådan rätt kommer att avföras med verkan från den dag då skeppet registreras

här i landet. Detta gäller också i fråga om införing i det svenska

skeppsbyggnadsregistret av skepp under byggnad som har förvärvats från utlandet.

 Om ett skepp eller skeppsbygge skall avregistreras för att registreras

utomlands, skall på sökandens begäran beslutas att egendomen skall avföras ur

registret den dag då den förs in i det utländska registret. Avregistreringen får

verkan från dagen för den nya registreringen.

5 kap.

2 §

--------------------------------------------------------------------

För ett partrederi får en huvud- För ett partrederi får en huvud-

redare väljas. Till huvudredare redare väljas. Till huvudredare

får utses en här i landet bosatt får utses

svensk, dansk, finsk eller 1. en fysisk person som är

norsk medborgare eller en medborgare i ett land inom

svensk juridisk person. Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet,

 2. en svensk juridisk person,

 eller

 3. en juridisk person som har

 bildats enligt lagstiftningen i

 ett land inom samarbetsområdet

 och som har sitt säte, sitt

 huvud-kontor eller sin

 huvudsakliga verksamhet inom

 samarbetsområdet.

_________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:377) om registrering av båtar

för yrkesmässig sjöfart m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1979:377) om registrering av båtar för

yrkesmässig sjöfart m.m.

 dels att 4, 5 och 7 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det skall föras in en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 §1

--------------------------------------------------------------------

I båtregistret skall införas I båtregistret skall föras in

varje svensk båt, som används varje båt som anges i andra

yrkesmässigt till befordran av stycket, om båten används

gods eller passagerare, till yrkesmässigt till befordran av

bogsering eller bärgning, till gods eller passagerare, till

fiske eller annan fångst eller bogsering eller bärgning, till

till uthyrning till allmänheten fiske eller annan fångst eller

och vars skrov har en största till uthyrning till allmänheten

längd av minst fem meter. Även och båtens skrov har en största

mindre passagerarbåt skall längd av minst fem meter. Även

införas i båtregistret, om den är mindre passagerarbåtar skall

konstruerad så att den kan föra föras in i båtregistret, om de är

fler än tolv passagerare. konstruerade så att de kan föra

 Första stycket gäller också fler än tolv passagerare.

utländsk båt, som vanligen är Första stycket gäller varje båt

förlagd till svensk hamn och som

vars ägare är bosatt i Sverige. 1. skall anses som svensk

 enligt 1 kap. 1 § eller 1 b §

 första stycket sjölagen

 (1994:1009),

 2. vanligen finns i Sverige

 och vars ägare är bosatt här,

 eller

 3. uppfyller de förutsättningar

 som anges för skepp i 2 kap. 1 §

 andra stycket 1 sjölagen och

 vars ägare anmäler båten för

 registrering.

 Regeringen får efter överenskommelse med främmande makt förordna om

registreringsplikt även för annan fiskebåt än som avses i första stycket.

5 §2

--------------------------------------------------------------------

Annan svensk båt än som avses i En båt som skall anses som

4 § får införas i båtregistret, om svensk enligt 1 kap. 1 § eller 1

dess skrov har en största längd b § första stycket sjölagen

av minst fem meter eller om (1994:1009) eller som uppfyller

det med hänsyn till båtens typ de förutsättningar som anges för

och användning, dess skepp i 2 kap. 1 § andra stycket

tilldelning av anropssignal för 1 sjölagen får även i andra fall än

radiostation eller annars som anges i 4 § föras in i

finns särskilda skäl att den båtregistret, om dess skrov har

registreras. en största längd av minst fem

 meter eller om det med hänsyn

 till båtens typ och användning,

 dess tilldelning av

 anropssignal för radiostation

 eller annars finns särskilda skäl

 att den registreras.

5 a §

--------------------------------------------------------------------

 En båt som uppfyller de

 förutsättningar som anges för

 skepp i 2 kap. 1 § andra stycket

 2 sjölagen (1994:1009) skall

 föras in i båtregistret, om ägaren

 anmäler båten för registrering.

7 §3

--------------------------------------------------------------------

Båt skall avregistreras, om den1. förolyckats, huggits uppEn registrerad båt

skall

eller förstörts, avregistreras, om den

 2. på grund av överlåtelse 1. förolyckats, huggits upp

eller eljest ej längre skall eller annars förstörts,

vara införd i båtregistret, 2. på grund av överlåtelse eller

 3. försvunnit eller övergivits av andra skäl inte längre kan

till sjöss och sedan ej hörts av vara införd i båtregistret,

under tre månader, 3. försvunnit eller övergetts

 4. ej är registreringspliktig till sjöss och sedan inte hörts

och av ägaren anmäls för av under tre månader,

avregistrering. 4. inte är

 registreringspliktig och ägaren

 anmäler båten för avregistrering

 hos registermyn-digheten.

__________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1987:774.

2 Senaste lydelse 1992:1655.

3 Senaste lydelse 1992:1655.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1958:566) om ersättning för

krigsskada å egendom

 Härigenom föreskrivs att 2 § och 3 § 2 mom. lagen (1958:566) om ersättning för

krigsskada å egendom skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §

--------------------------------------------------------------------

Ersättning utgår även för Ersättning lämnas även för

krigsskada, som utom riket krigsskada som utanför riket

tillfogats tillfogats

a) svenskt fartyg eller a) fartyg som skall anses som

luftfartyg på resa mellan orter svenskt enligt 1 kap. 1 § eller

här i riket utan anlöpande av 1 b § första stycket sjölagen

utrikes ort och egendom som (1994:1009) eller svenskt

medföres på resan; samt luftfartyg på resa mellan orter

b) svenskt fartyg under här i riket utan anlöpande av

yrkesmässigt bedrivet fiske och utrikes ort och egendom som

egendom som därvid medföres. medförs på resan; samt

 b) fartyg som anges i a) under

 yrkesmässigt bedrivet fiske och

 egendom som därvid medförs.

3 §

2 mom.1

--------------------------------------------------------------------

Från lagens tillämpning Från lagens tillämpning undantas

undantagas jämväl utländska också

fartyg och luftfartyg samt fartyg som inte skall anses

egendom som medföres ombord, så som svenskt enligt 1 kap. 1 §

ock främmande stat tillhörig sjölagen (1994:1009) och egendom

egendom. som medförs ombord,

 Konungen äger förordna, att från utländska luftfartyg och

lagens tillämpning skall egendom som medförs ombord, främmande stat

tillhörig

undantagas annan utländsk egendom.

egendom som direkt eller genom Regeringen får förordna, att det

förmedling av juridisk person från lagens tillämpning skall

helt eller till större delen undantas annan utländsk egendom

äges av medborgare eller som direkt eller genom

juridisk person i viss förmedling av juridisk person

främmande stat. helt eller till större delen ägs

 av medborgare eller juridisk

 person i viss främmande stat.

__________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1967:853.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1331) om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370)

 Härigenom föreskrivs att punkt 2 av anvisningarna till 49 §

kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Anvisningar

till 49 §2.1 Med anställning på ett svenskt 2. Med anställning på ett

svenskt

--------------------------------------------------------------------

handelsfartyg avses anställning handelsfartyg avses anställning

på ett fartyg enligt 1 kap. 1 § på ett fartyg som skall anses

sjölagen (1994:1009) som används som svenskt enligt sjölagen

till handelssjöfart eller (1994:1009) och som används till

resandes fortskaffande eller handelssjöfart eller resandes

till annat ändamål som har fortskaffande eller till annat

gemenskap med handelssjöfarten. ändamål som har gemenskap med

 handelssjöfarten.

 Med anställning på ett svenskt handelsfartyg likställs

 a) en anställning på ett utländskt handelsfartyg som en svensk redare hyr i

huvudsak obemannat, om anställningen sker hos redaren eller någon av redaren

anlitad arbetsgivare,

 b) anställning på ett svenskt handelsfartyg som hyrs ut till utländsk redare i

huvudsak obemannad om anställningen sker hos fartygets ägare eller någon av

ägaren anlitad arbetsgivare.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1996:1331.

3 Ärendet och dess beredning

Genom EG-domstolens dom i det s.k. Factortame II-målet år 1991 preciserades och

uttolkades rätten att etablera verksamhet inom fiskenäringen och sjöfarten.

Enligt domen får medlemsstaterna inte ha några regler om registrering av fartyg

som diskriminerar andra EU-länders medborgare, och etableringsrätten får inte

indirekt beskäras genom sådana regler. Flera länder inom unionen hade vid den

här tiden nationella regler som knöt fartygsregistreringen till ägarens

medborgarskap i registerlandet, hans hemvist där eller liknande. Domen gav

därför upphov till en översyn av reglerna om fartygsregistrering i de länderna.

EG-kommissionen har vid sin utvärdering av lagändringarna funnit flera av dem

otillräckliga, och arbetet med en anpassning av nationella regler till

Factortame II-domen är inte avslutat.

 Sverige är genom sitt medlemskap i Europeiska unionen (EU) bundet av

Romfördraget och de regler som där finns om fri rörlighet för varor, personer,

tjänster och kapital. Till den fria rörligheten för personer hör

etableringsrätten, dvs. rätten för medborgare i en medlemsstat inom unionen att

fritt etablera ekonomisk verksamhet på en annan medlemsstats territorium.

 Genom EES-avtalet har reglerna om den fria rörligheten utsträckts till att

gälla inom hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

 Som medlem i EU måste även Sverige numera följa den rättsutveckling som sker

genom EG-domstolens praxis. Sverige har också fått skriftliga förfrågningar av

EG-kommissionen om innehållet i våra regler om fartygsregistrering och

fartygsflagg och om deras överensstämmelse med gemenskapsrätten.

 Av rättstillämpningen i EG-domstolen framgår vidare att registreringen av

fritidsfartyg berörs av reglerna om arbetskraftens fria rörlighet enligt

Romfördraget och EES-avtalet. Den som vistas i ett annat land för att arbeta där

skall nämligen ha tillträde till värdlandets fritidsaktiviteter på samma villkor

som värdlandets egna medborgare. Det betyder bl.a. att reglerna om registrering

av fritidsfartyg inte får leda till diskriminering på grund av nationalitet.

 Inom Justitiedepartementet har upprättats promemorian Registrering av fartyg

(Ds 1996:60). Promemorian har remissbehandlats. Remissyttrandena finns

tillgängliga i Regeringskansliet (Justitiedepartementet, dnr Ju96/3510). En

sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. De lagförslag som läggs fram i

promemorian finns i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 3.

 I ärendet har aktuella frågor diskuterats vid nordiska sjörättsöverläggningar

mellan departementstjänstemän från Danmark, Finland, Norge och Sverige.

 Frågan om ändringar bör göras i fiskelagstiftningen övervägs i

Regeringskansliet och behandlas inte i detta ärende.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 13 februari 1997 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Lagrådet har haft synpunkter på förslaget till 2 kap. 6 § sjölagen samt på

förslaget till 3 § 2 mom. lagen om ersättning för krigsskada å egendom men i

övrigt lämnat förslagen utan erinran. Regeringen återkommer till Lagrådets

synpunkter i författningskommentaren till nämnda paragrafer. Regeringen har

dessutom gjort vissa redaktionella ändringar.

4 Svensk lagstiftning om fartygs nationalitet,registrering och flagg

4.1 Fartygs nationalitet

Reglerna om fartygs nationalitet inleder sjölagen (1994:1009). Enligt 1 kap. 1 §

är ett fartyg svenskt och berättigat att föra svensk flagg, om det till mer än

hälften ägs av svensk medborgare eller svensk juridisk person. Regeringen eller

efter regeringens bemyndigande Sjöfartsverket får medge att även annat fartyg

skall anses som svenskt och vara berättigat att föra svensk flagg. Ett sådant

medgivande förutsätter att driften av fartyget står under avgörande svenskt

inflytande eller att fartygets ägare har fast hemvist i Sverige.

 Fartygets nationalitet är alltså i första hand kopplad till ägarens

nationalitet. När fartyget ägs direkt av fysisk person är det medborgarskapet

som får avgörande betydelse. Att fastställa om någon är svensk medborgare eller

inte torde mera sällan föranleda några svårigheter. Den saken får avgöras enligt

lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap. Den som anmäler ett skepp till

registrering eller söker inskrivning av ett förvärv har att ge in ett bevis om

sin nationalitet (se 2 kap. 13 och 14 §§ fartygsregisterförordningen

[1975:927]). En fråga som inte behandlas i motiven till sjölagen är hur man

skall se på den som har dubbelt medborgarskap eller är statslös. Men lagens

ordalydelse lämnar knappast utrymme för någon annan tolkning än att en ägare med

svenskt medborgarskap uppfyller nationalitetskravet även om han är medborgare

också i något annat land. Den som är statslös kan däremot inte anses uppfylla

kravet, eftersom han saknar svenskt medborgarskap.

 I fråga om juridiska personer sades det under förarbetena till sjölagen att

det avgörande är om associationen har bildats inom ramen för den svenska

rättsordningen och enligt de villkor som ställs upp där (prop. 1973:42 s. 213).

Exempelvis ett aktiebolag skulle därmed anses som svenskt, om det har bildats

enligt svenska bestämmelser och registrerats i Sverige. Beträffande sådana

juridiska personer som inte är förknippade med någon registreringsplikt eller

liknande har det i senare lagstiftningssammanhang uttalats att platsen för

styrelsens säte torde avgöra nationaliteten (se Lagrådets yttrande över

förslaget till ändringar i fartygssäkerhetslagen [1988:49], prop. 1994/95:186 s.

105). I sjölagsmotiven sades om stiftelser, ideella föreningar och liknande

sammanslutningar att de fick antas vara svenska, om de bildats enligt svensk lag

och om driftsledningen utövades i Sverige eller om de bedrev den huvudsakliga

verksamheten här; möjligen hade också ledningens sammansättning betydelse.

Dödsbon berördes särskilt under förarbetena till sjölagen (prop. 1973:42

s. 214). Föredragande statsrådet anförde att dödsbon principiellt borde

behandlas på samma sätt som den avlidna. Dödsbon efter svenska medborgare skulle

därmed normalt vara att räkna som svenska juridiska personer.

 Sättet att bestämma en juridisk persons nationalitet torde inte i sig ha

ändrats sedan reglerna om svenska fartyg fick sin nuvarande utformning år 1973.

Sjölagens koppling mellan fartygets nationalitet och ägarens nationalitet

innebär emellertid att associationsrättens regler om svensk anknytning får

indirekta återverkningar på utländska intressenters möjlighet att skaffa sig

inflytande över svenska fartyg. Om utländska rättssubjekt har möjlighet att

bilda, äga eller leda svenska associationer som i sin tur äger fartyg, kan ju

fartyget ställas under ett dominerade utländskt inflytande och ändå betraktas

som svenskt.

 Numera gäller att en fysisk person kan vara stiftare av ett svenskt

aktiebolag, om han är bosatt inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

(EES), och något krav på svenskt medborgarskap eller bosättning i Sverige finns

inte (2 kap. 1 § aktiebolagslagen, ABL). En svensk juridisk person kan stifta

ett aktiebolag men det finns en sådan möjlighet också för en annan juridisk

person som har bildats enligt lagstiftningen i en stat inom samarbetsområdet, om

den juridiska personen har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga

verksamhet inom det området. Beträffande handelsbolag eller motsvarande

juridiska personer gäller dock som ytterligare förutsättning att varje bolagsman

måste vara bosatt inom samarbetsområdet, i annat fall kan handelsbolaget inte

vara stiftare av ett svenskt aktiebolag. I fråga om de ledande funktionärerna i

ett aktiebolag krävs som huvudregel att verkställande direktören och minst halva

antalet styrelseledamöter skall vara bosatta inom samarbetsområdet (8 kap. 4 §

ABL). Beträffande medborgarskap finns inte längre något krav och efter ändringar

den 1 januari 1993 gäller bara att verkställande direktören och minst halva

antalet styrelseledamöter skall vara bosatta inom EES, se 6 kap. 4 § lagen

(1987:667) om ekonomiska föreningar.

 Reglerna om svenska fartyg är formellt sett oförändrade sedan drygt 20 år.

Inom associationsrätten har dock skett ändringar som i praktiken har ökat

möjligheten för utländska rättssubjekt att indirekt kontrollera fartyg utan att

detta förhållande påverkar fartygens ställning som svenska. De sjörättsliga

följderna har inte särskilt uppmärksammats i samband med regeländringarna inom

associationsrätten, och den nya sjölagen från år 1994 bygger på samma definition

av begreppet "svenskt fartyg" som den tidigare lagen.

 Beträffande kravet på svenskt ägande kan det också vara av intresse att peka

på reglerna om partrederi i 5 kap. sjölagen. Ett partrederi föreligger om flera

har kommit överens om att under delad ansvarighet gemensamt driva sjöfart med

eget fartyg (1 §). Delägarna kan utse en huvudredare som har särskild behörighet

att företa sådana rättshandlingar som rederirörelsen vanligen för med sig.

Huvudredaren skall vara en svensk juridisk person eller en fysisk person som

dels är bosatt här i landet, dels är medborgare i Sverige, Danmark, Finland

eller Norge (2 §). Om dessa krav på huvudredaren är uppfyllda, är fartyget

svenskt (jfr prop. 1973:42 s. 209 och 259).

 Slutligen gäller att sjölagen medger möjlighet till dispens från kravet på

svensk ägarövervikt, nämligen när fartygets drift står under ett avgörande

svenskt inflytande eller när ägaren har fast hemvist här i landet (1 kap. 1 §).

Dispens kan enligt förarbetena bli aktuell t.ex. när ett fartyg skall drivas i

samverkan mellan redare i flera länder och under sådan fördelning av intressena

att fartyget inte skulle kunna föra någon flagg alls eller bara en

bekvämlighetsflagg, om möjligheten till dispens i Sverige saknats (prop. 1973:42

s. 215 och prop. 1978/79:98 s. 16). Föredragande statsrådet utgick dock från att

driftsledningen på ett betryggande sätt var knuten till Sverige och att den

svenska ägarandelen var någorlunda stor. Enligt motiven kan man tänka sig

dispens även i andra fall. Det skall då ske en helhetsbedömning, där det är

möjligt att beakta belånings- och befraktningsförhållanden. Det skall särskilt

beaktas om fartyget har anknytning till Sverige genom att ägaren är bosatt här

och behöver registrera sitt fartyg under svensk nationalitet. Enligt motiven

skall dispens medges bara när det är uppenbart att ägaren har ett berättigat

behov av registrering (prop. 1978/79:98 s. 17). Fast hemvist anses föreligga

bara om ägaren avser att stanna kvar i landet. Vid bedömning av en

dispensansökan beaktas också om ägaren har en stark anknytning till något annat

land. Avsikten är att en dispens skall kunna begränsas i tiden och förenas med

villkor.

 Det ligger på Sjöfartsverket att handlägga ansökningar om dispens enligt

1 kap. 1 § sjölagen. Det i praktiken förekommande dispensfallet är att ett

fartyg ägs av ett utländskt rättssubjekt men hyrs i huvudsak obemannat (bare

boat-charter) av ett svenskt rättssubjekt. Dispens beviljas, om charteravtalet

innebär att det svenska rättssubjektet kontrollerar fartyget med undantag bara

för vad som kan följa av sakrätter som gäller i fartyget. Dispensen brukar ges

för en begränsad period så att den inte sträcker sig längre än charteravtalets

löptid.

 För en översikt över rättsverkningar som är knutna till ett fartygs

nationalitet, se promemorian (Ds 1996:60 s. 22-35).

4.2 Registrering av fartyg

Beträffande svenska skepp gäller en principiell registreringsplikt. I 2 kap. 1 §

sjölagen anges sålunda att "Ett svenskt skepp skall vara infört i

skeppsregistret". Regeringen kan dock med stöd av samma paragraf bestämma att

skepp som ägs av staten inte skall vara införda i registret. Ett undantag

förutsätter dock att skeppen används uteslutande för statsändamål och inte för

affärsdrift. Undantagsmöjligheten är närmast betingad av hänsyn till försvaret;

det skall inte vara möjligt att kartlägga marinens fartyg med hjälp av ett

offentligt register.

 Registret förs bara över svenska skepp (1 kap. 2 §). Det går alltså inte att

registrera utländska skepp i något svenskt register.

 Det ligger på ägaren att låta registrera skeppet (2 kap. 2 §). När skeppet är

nybyggt skall anmälan om registrering ske inom sex månader från sjösättningen,

om inte anstånd medges. Om någon i stället förvärvar ett skepp som därigenom

blir registreringspliktigt är anmälningstiden kortare, en månad. Bestämmelsen

blir tillämplig bl.a. när ett svenskt rättssubjekt förvärvar ett fartyg som

tidigare varit utlandsägt och haft utländsk nationalitet.

 Lika väl som svenska skepp förs in i registret gäller att skepp som inte

längre är svenska avförs ur registret (2 kap. 6 §). Bestämmelsen aktualiseras

t.ex. i ett fall där svenska ägarandelar i fartyget säljs till ett utländskt

rättssubjekt i sådan mån att det inte finns någon svensk ägarövervikt. Om

skeppet ägs av flera, kan det dock i vissa fall bevaras som svenskt genom att

delägare löser ut annan delägare. En sådan rätt att lösa sig till ytterligare

andelar i ett fartyg finns enligt reglerna om partrederi (5 kap. 13 och 16 §§).

Lösningsrätten gäller under viss tid, och ett skepp får inte avföras ur

registret under den tiden, om en inlösen skulle medföra att fartyget alltjämt är

att anse som svenskt (2 kap. 7 §).

 Sjölagens regler bygger på tanken att ett skepp inte samtidigt skall vara

registrerat i mer än ett land. Om ett utländskt skepp har blivit svenskt, får

det därför föras in i skeppsregistret först när det har visats att skeppet inte

är infört i motsvarande utländska register (2 kap. 25 §). I syfte att samordna

förfarandet i olika länder är det dock tillräckligt om sökanden visar att

skeppet kommer att föras av från det utländska registret med verkan från den dag

då det registreras här. Av samordningsskäl kan registrering i Sverige ske trots

att det utländska beslutet meddelas eller bevisning om det beslutet lämnas först

efter inskrivningsdagens utgång (2 kap. 26 §). Liknande regler gäller för det

fallet att ett svenskt skepp skall avregistreras för införing i ett utländskt

register (2 kap. 25 § tredje stycket och 26 §).

 När det gäller skeppsbyggen finns det inte någon skyldighet att registrera

egendomen. Reglerna är i stället formulerade som en rätt för ägaren att föra in

ett skepp under byggnad i skeppsbyggnadsregistret, se 2 kap. 1 § andra stycket

sjölagen där det står att bygget "får" registreras. Däri finns alltså en

skillnad vid en jämförelse med reglerna om skeppsregistrering, som ju innebär

att registreringen är obligatorisk. En annan skillnad är att skeppsbygget inte

behöver ägas av svenska rättssubjekt. Det avgörande är i stället att skeppet

byggs här i landet. Registrering kan då ske oavsett om ägaren är svensk eller

utländsk. Men ägarens nationalitet kommer att få betydelse så snart det färdiga

skeppet sjösätts. Är det svenskägt kommer reglerna om registrering av svenska

skepp att tillämpas och skeppet registreras här (jfr 2 kap. 2 § andra stycket).

Om det finns en utländsk ägarövervikt, kan skeppet inte registreras i Sverige,

eftersom skeppet då inte är svenskt.

 Det finns inte någon generell skyldighet att registrera båtar. Skyldigheten är

i stället begränsad till båtar som används i yrkesmässig sjöfart. Under åren

1988-1992 gällde en lag om fritidsbåtsregister som innebar att också båtar som

användes för privat bruk skulle vara registrerade. Lagen upphävdes med verkan

från årsskiftet 1992/93 utan att ersättas av någon motsvarande författning.

Frågan om att återinföra registret för fritidsbåtar diskuteras i betänkandet

Fritidsbåten och Samhället (SOU 1996:170). I betänkandet förordas att ett

obligatoriskt båtregister införs igen. Betänkandet bereds för närvarande inom

Regeringskansliet.

 För båtar som används i näringsverksamhet gäller lagen (1979:377) om

registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m. Enligt den lagen skall båtar

föras in i ett särskilt båtregister, om de används yrkesmässigt till befordran

av gods eller passagerare, till bogsering eller bärgning, till fiske eller annan

fångst eller till uthyrning till allmänheten. Som en ytterligare förutsättning

anges att båtens skrov skall ha en största längd av minst fem meter. Är det

fråga om en passagerarbåt skall den dock alltid registreras, om den är

konstruerad så att den kan föra tolv eller flera passagerare (4 § första

stycket).

 Reglerna i 4 § första stycket avser svenska båtar. Enligt andra stycket skall

reglerna dock gälla också utländsk båt, som vanligen är förlagd till svensk hamn

och vars ägare är bosatt i Sverige. Dessutom får regeringen med stöd av 4 §

tredje stycket och efter överenskommelse med främmande makt förordna om

registreringsplikt även för annan fiskebåt än som avses i första stycket.

 Svenska båtar kan registreras även om förutsättningarna i 4 § inte är

uppfyllda. Det krävs då att båten har ett skrov med en största längd av minst

fem meter eller att det med hänsyn till båtens typ och användning, dess

tilldelning av anropssignal för radiostation eller annars finns särskilda skäl

att den registreras, se 5 §. Det är här fråga om en frivillig registrering, och

de båtar som omfattas av 5 § är inte registreringspliktiga. Någon motsvarande

rätt att registrera utländska båtar finns inte (jfr prop. 1978/79:98 s. 63).

Båtens svenska nationalitet prövas dock inte särskilt vid registreringen.

 En båt skall enligt 7 § avregistreras bl.a. när den på grund av överlåtelse

eller annars inte längre skall vara införd i båtregistret, liksom när den inte

är registreringspliktig och av ägaren anmäls för avregistrering.

 Lagens tillämpningsområde är att se mot bakgrund av den tillsynsplikt som

ligger på Sjöfartsinspektionen. Således gäller registreringsplikten i princip

sådana båtar som står under tillsyn. Och det främsta skälet bakom lagen är just

det offentligas intresse av att ha en förteckning över sådana båtar som faller

inom Sjöfartsinspektionens ansvarsområde (se prop. 1978/79:98 s. 9 f.).

 För en översikt över rättsverkningar som är knutna till fartygsregistreringen,

se promemorian (Ds 1996:60 s. 38-44).

4.3 Fartygs flagg

Enligt 1 kap. 1 § första stycket sjölagen är ett fartyg berättigat att föra

svensk flagg, om det till mer än hälften ägs av svensk medborgare eller svensk

juridisk person. Regeringen eller Sjöfartsverket kan medge dispens från kravet

på en svensk ägarövervikt. En dispens förutsätter att fartygets drift står under

ett avgörande svenskt inflytande eller att ägaren har fast hemvist här i landet.

Reglerna om svensk flagg är alltså desamma som reglerna om svensk nationalitet.

En redogörelse för nationalitetsreglerna finns i avsnitt 4.1.

 För en översikt av rättsverkningar som är knutna till fartygets flagg, se

promemorian ( Ds 1996:60 s. 44-47).

5 Något om sambandet mellan fartygs nationalitet, registrering och flagga

Ett stort antal rättsverkningar är knutna till fartygets nationalitet,

registrering och flagg. Vid en bedömning av rättsläget är det dock angeläget att

de tre förhållandena - nationalitet, registrering, flagg - inte ses som helt

skilda företeelser. Tvärtom står det klart att de har ett nära samband och att

de åtminstone delvis utgår från gemensamma förutsättningar.

 Nationaliteten, dvs. normalt sett ägandet, bestämmer fartygets rättsställning.

Registreringen innebär ett erkännande av och en grundval för bevisning om

nationaliteten (se SOU 1970:74 s. 72, jfr Ds Ju 1978:6 s. 42). Förhållandet

mellan nationaliteten och flaggan kommer till uttryck i 1 kap. 1 § sjölagen.

Flaggföringen och nationaliteten bygger där på samma förutsättningar; det krävs

en svensk ägarövervikt för att fartyget skall anses som svenskt och för att det

skall få föra svensk flagg. Det betyder emellertid inte att flaggföringen avgör

nationaliteten. Flaggan är inte ett sätt att styrka nationaliteten. Sjölagens

bestämmelser om flaggan är att se bara som en erinran om svenska fartygs rätt

att utåt markera sin nationalitet. Inom folkrätten har sambandet i stället

angetts på det sättet att "fartyget har den nationalitet, vars flagg det har

rätt att föra" (artikel 91 i havsrättskonventionen från år 1982). Formuleringen

ger närmast intrycket att förutsättningarna för flaggföringen skall utrönas

först och att flaggan sedan styr nationaliteten. Vid tillämpning av

havsrättskonventionen torde det dessutom förhålla sig så, att flagglandet är

detsamma som registerlandet.

 Det internationellt privaträttsliga synsättet illustreras av rättsfallet NJA

1987 s. 884. Högsta domstolen hade där att ta ställning till giltigheten av

anställningsavtal och kollektivavtal med internationell anknytning. Domstolen

kom fram till att flaggans lag skulle tillämpas och förklarade att man syftade

på "lagen i den stat där fartyget är registrerat". Som skäl för att välja

flaggans lag angav domstolen bl.a. att man kan utgå från att det i allmänhet

finns en verklig anknytning mellan fartyget och registerlandet och att

anknytningen utgjort en förutsättning för registreringen. I första hand,

fortsatte domstolen, utgörs anknytningen av att fartyget helt eller delvis ägs

av ett rättssubjekt som hör hemma i registreringsstaten eller att ett sådant

rättssubjekt har ett avgörande inflytande över fartygets drift.

 Det finns alltså ett samband mellan flaggan, registreringen och en

nationalitet grundad på ägande. En strikt uppdelning av rättsföljderna kan

därför betraktas som i någon mån teoretisk, och gränsen är inte skarp. Enligt

sjölagen saknar den många gånger praktisk betydelse, eftersom förutsättningarna

för flaggningen, registreringen och nationaliteten oftast sammanfaller. Det kan

också finnas skäl att erinra om det folkrättsliga synsätt som kommer till

uttryck i havsrättskonventionen. I artikel 91 uppställs kravet på ett verkligt

samband mellan fartyget och alla de nu aktuella förhållandena, flagga,

registrering och nationalitet.

6 Romfördragets regler om fri rörlighet för personer

6.1 Etableringsrätten

Etableringsrätten ingår i den fria rörlighet för personer som garanteras genom

Romfördraget. Dessutom omfattas etableringsrätten av EES-avtalet (artikel 31),

och den följande framställningen har därför bäring på hela Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet.

 Enligt artikel 52 i Romfördraget skall medborgare i gemenskapen ha rätt att

fritt etablera sig på en annan medlemsstats territorium. De medborgare som redan

är etablerade i någon medlemsstat skall ha rätt att upprätta kontor, filialer

eller dotterbolag i en annan stat. Etableringsfriheten innefattar en rätt att ta

upp och utöva förvärvsverksamhet som egenföretagare samt rätt att bilda och

driva företag på de villkor som värdlandets lagstiftning föreskriver för egna

medborgare. Reglerna om kapitalrörelser i gemenskapen skall dock iakttas i detta

sammanhang.

 Etableringsrätten gäller inte bara till förmån för fysiska personer. Rätten

omfattar också bolag som har bildats i överensstämmelse med en medlemsstats

lagstiftning och som har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga

verksamhet inom gemenskapen (artikel 58). Reglerna tar sikte på bolag enligt

civil- eller handelslagstiftningen men också på kooperativa föreningar och andra

privaträttsliga eller offentligrättsliga juridiska personer med undantag för

sådana som inte drivs i vinstsyfte.

 Däremot gäller etableringsrätten inte verksamhet som är förenad med

myndighetsutövning (artikel 55). Medlemsstaterna kan också upprätthålla

författningar som särbehandlar utländska medborgare, om författningarna grundas

på hänsyn till allmän ordning, allmän säkerhet och allmän hälsa (artikel 56).

 Romfördragets bestämmelser om etableringsrätt har direkt effekt och kan

åberopas av medborgare och bolag i gemenskapen.

 Romfördraget kompletteras av handlingsprogram och rättsakter som på några

punkter preciserar etableringsrätten. De har delvis tagit sikte på de europeiska

gemenskapernas tidigare utvecklingsskeden och har numera förlorat sin

aktualitet. Vad som dock bör nämnas är att etableringsrätten har ansetts

förutsätta en rätt för medborgare i gemenskapens länder att uppehålla sig och bo

i andra länder för att driva verksamhet där. Den rätten har utsträckts till

näringsidkarens anhöriga, låt vara att rättigheterna i deras fall har begränsats

på olika sätt för att värdlandet inte skall drabbas av några orimliga bördor.

Som ett led i rätten för personer att röra sig fritt inom gemenskapen ingår

också att de behörighetskrav som gäller för skilda yrkesutövare har samordnats.

I annat fall skulle ju den fria rörligheten i praktiken inskränkas högst

avsevärt, eftersom ett lands egna medborgare allmänt sett har större möjligheter

att avlägga examina och skaffa sig den erfarenhet som krävs för yrkesutövning i

det landet.

 Etableringsrätten innebär alltså att fysiska och juridiska personer i

gemenskapen får förlägga en rörelse till ett annat land inom gemenskapen. De kan

starta en ny rörelse i en medlemsstat, och den som redan är etablerad i en

medlemsstat kan utsträcka sin rörelse till ett annat land genom att där sätta

upp en filial eller på något annat sätt förlägga en gren av rörelsen till det

landet.

 Gemenskapsrätten anger olika förutsättningar i de olika fallen. Rätten att

starta eller flytta en verksamhet tillkommer bara den som är medborgare i någon

av medlemsstaterna. Det saknar däremot betydelse om han eller hon bor inom

gemenskapen. Att utsträcka rörelsen genom att upprätta kontor, filialer eller

dotterbolag förutsätter att verksamheten redan finns etablerad någonstans inom

gemenskapen.

 När en juridisk person har bildats enligt lagen i en medlemsstat, kan dess

företrädare åberopa reglerna om etableringsfrihet under förutsättning att den

juridiska personen har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga

verksamhet inom gemenskapens område. Den juridiska personen kan göra en sekundär

etablering i ett annat land eller med andra ord upprätta ett kontor, en filial

eller ett dotterbolag i det landet. Att observera i sammanhanget är att den

nationella rätten i en medlemsstat avgör vem som får bilda en juridisk person i

landet. Det är därför tänkbart att den primära etableringen inom gemenskapen

sker genom någon som kommer från tredje land utanför gemenskapen. Detta

förhållande påverkar dock inte reglerna om etableringsrätt. Även ett sådant

bolag har rätt att göra en sekundär etablering i ett annat gemenskapsland.

 Etableringen skall avse en rörelse som innefattar någon form av ekonomiska

aktiviteter. I första hand torde det bli fråga om affärsverksamhet som drivs i

vinstsyfte. Rätten till etablering sträcker sig dock längre än så. Redan av

Romfördraget framgår att t.ex. kooperativa föreningar omfattas av rättigheterna,

och det synes vara tillräckligt att verksamheten utövas mot ersättning. Som

tidigare nämnts sägs det dock i artikel 58 att andra juridiska personer än

civil- och handelsrättsliga bolag e.d. måste drivas i vinstsyfte för att

reglerna skall gälla. När det talas om vinstsyfte skall detta tolkas efter

ordalagen så att det är tillräckligt om verksamhetens mål är att den skall ge

vinst. Att verksamheten rent faktiskt går med förlust behöver alltså inte i och

för sig innebära att den faller utanför etableringsrätten.

 Att rättigheterna tar sikte på ekonomisk verksamhet återspeglas också i

ländernas möjligheter att göra undantag med hänvisning till allmänna intressen.

Exempelvis har kulturpolitiska hänsyn kunnat motivera undantag från

etableringsrätten under vissa förhållanden, liksom intresset av att yrkesetiska

regler kan upprätthållas medan rent ekonomiska överväganden av ett land inte

godtas.

 Ett centralt inslag i etableringsrätten är att den skall genomföras på ett

sätt som inte - vare sig direkt eller på osakliga grunder indirekt -

diskriminerar medborgare i medlemsstaterna på grund av deras nationalitet. De

skall alla ha rätt att driva näring enligt samma regler som värdlandets egna

medborgare, och avsikten med bl.a. reglerna om etableringsrätt är att skapa

största möjliga frihet för mellanstatliga ekonomiska aktiviteter inom

gemenskapen. Över huvud taget gäller som huvudprincip enligt artikel 6 i

Romfördraget att all diskriminering på grund av nationalitet skall vara

förbjuden.

 Däremot utgör inte gemenskapsrätten något hinder mot s.k. omvänd

diskriminering. En medlemsstat kan alltså neka sina egna medborgare några av de

rättigheter som de annars skulle ha haft enligt de rättsregler som gäller inom

gemenskapen. Och reglerna om en etableringsrätt tar bara sikte på förhållanden

med internationell anknytning inom gemenskapen. Rent interna förhållanden inom

ett land omfattas inte.

 Etableringsrätten skall skiljas från friheten att tillhandahålla tjänster. En

etablering förutsätter att man förlägger en rörelse eller en del av en rörelse

till ett annat land inom gemenskapen och att rörelsen integreras med värdlandets

ekonomi. Det torde krävas att rörelsen förläggs mera varaktigt till värdlandet

eller i vart fall att det sker för en obestämd tid. Friheten att tillhandahålla

tjänster innebär däremot inte att rörelsen förläggs till värdlandet. Det

kännetecknande är i stället att tjänsterna utförs i ett annat land än

etableringslandet. Det är alltså fråga om att ha rörelsen som sådan förlagd

till ett land inom gemenskapen och att tjänster mer tillfälligt utförs i ett

annat av gemenskapsländerna.

6.2 Arbetskraftens fria rörlighet

Den fria rörlighet för personer som garanteras genom Romfördraget innefattar

inte bara etableringsfriheten utan också rätten att bege sig till en annan

medlemsstat för att där utöva arbete som löntagare eller egenföretagare. Av

artikel 48 i fördraget följer ett förbud mot varje form av diskriminering av

arbetstagare från medlemsstaterna på grund av nationalitet.

 Begreppet arbetstagare skall tolkas enhetligt inom hela gemenskapen. Skälet

till detta är att arbetskraftens fria rörlighet utgör en av Romfördragets

grundläggande principer. Det kan därmed inte godtas att den fria rörligheten

begränsas genom att arbetstagarbegreppet ges en inskränkt tolkning och

tillämpning enligt medlemsstaternas nationella rättsordningar.

 Arbetskraftens fria rörlighet innefattar en rätt att anta faktiska erbjudanden

om anställning, att förflytta sig fritt inom medlemsstaternas territorium för

detta ändamål, att uppehålla sig i en medlemsstat i syfte att ha anställning där

i överensstämmelse med de lagar och andra författningar som gäller för

anställning av medborgare i det landet samt att stanna kvar inom en medlemsstats

territorium efter att ha varit anställd där, på villkor som skall fastställas av

EG-kommissionen i tillämpningsföreskrifter (artikel 48).

 Den fria rörligheten begränsas av hänsyn till allmän ordning, säkerhet och

hälsa. Artikel 48 gäller inte heller beträffande anställning i offentlig tjänst.

Medborgare i medlemsstaterna kan därför inte hävda någon rätt att vistas i en

annan medlemsstat för att söka eller upprätthålla ett sådant arbete.

 Principen om likabehandling har direkt effekt. Enskilda personer kan stödja

sig på principen, och den kan åberopas både mot offentliga myndigheter och

enskilda motparter.

 Romfördraget kompletteras av flera rättsakter. En av dem är rådets förordning

(EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet. Som huvudregel gäller enligt

förordningen att en arbetstagare som arbetar utomlands inte får behandlas

annorlunda än de inhemska arbetstagarna när det gäller arbets- och

anställningsvillkor. Det finns också bestämmelser om arbetstagarens rätt att

vistas i värdlandet. Sådana bestämmelser finns också i Romfördraget. Men enligt

förordningen skall rätten till vistelse gälla också för arbetstagarens

familjemedlemmar. Dit räknas bl.a. arbetstagarens maka och deras barn som är

under 21 år eller är beroende av dem för sin försörjning (artikel 10).

7 Avgöranden av EG-domstolen

7.1 Factortame II-domen

I Factortame II-domen behandlas etableringsrätten inom sjöfarten och fisket (EG-

domstolens mål C-221/89 The Queen mot Secretary of State for Transport, ex parte

Factortame Ltd. m.fl., REG 1991 s. 3905). Målet gällde möjligheterna för

Factortame och några andra bolag att registrera sina fiskefartyg i det brittiska

fartygsregistret. Bolagen hade bildats enligt brittisk rätt men flertalet av

företagens ledare och aktieägare var spanska medborgare bosatta i Spanien. Alla

de berörda fartygen hade före år 1988 varit införda i det brittiska registret.

Några fartyg hade ursprungligen varit registrerade i Spanien och fört spansk

flagg för att sedan föras över till det brittiska registret. De andra fartygen

hade redan från början varit införda i det brittiska registret - och då ägda av

brittiska rättssubjekt - men sedermera förvärvats av Factortame och de andra

bolagen.

 År 1988 införde Storbritannien ett nytt register och ändrade då

förutsättningarna för en registrering. Bakgrunden till detta var att man på

brittisk sida ville komma till rätta med det som kallades "quota hopping".

Uttrycket anspelade på de fiskekvoter som varje land inom gemenskapen hade

tilldelats. Enligt britternas uppfattning blev deras kvot plundrad av fartyg som

visserligen förde brittisk flagg men som saknade en verklig föreningslänk till

Storbritannien.

 Enligt de nya reglerna skulle tre förutsättningar vara uppfyllda för att

fartyget skulle kunna registreras. För det första skulle fartyget vara

brittiskägt. Det betydde att åtkomsten (the legal title) till fartyget helt och

hållet skulle tillkomma kvalificerade fysiska eller juridiska personer. Även den

egentliga äganderätten (the beneficial ownership) skulle till minst tre

fjärdedelar ligga hos kvalificerade rättssubjekt. Som en kvalificerad fysisk

person räknades en brittisk medborgare med fast hemvist i Storbritannien.

Motsvarande krav på en juridisk person innebar att associationen skulle vara

bildad i Storbritannien och ha sitt huvudkontor där, att minst tre fjärdedelar

av kapitalandelarna skulle ägas av kvalificerade fysiska eller juridiska

personer samt att minst tre fjärdedelar av styrelseledamöterna skulle vara

kvalificerade personer. För det andra förutsatte en registrering att fartyget

reddes från Storbritannien och att driften leddes och kontrollerades därifrån.

För det tredje skulle befraktaren, managern och redaren vara kvalificerade

fysiska eller juridiska personer.

 De fiskefartyg som ägdes av Factortame och de andra bolagen uppfyllde inte de

nya kraven för registrering, och fartygen kunde därmed inte användas vid fiske

av brittiska fiskekvoter. Bolagen väckte då talan mot det brittiska

kommunikationsdepartementet och påstod att de nya reglerna stred mot

gemenskapsrätten. Målet handlades av the High Court of Justice som beslutade att

inhämta förhandsbesked av EG-domstolen i fyra frågor. Den fjärde frågan blev

dock aktuell bara om de tidigare frågorna besvarades på ett visst sätt. Så blev

inte fallet och domstolen uttalade sig därför om tre frågor i sin dom.

 Den första frågan till EG-domstolen var om gemenskapsrätten påverkar de

nationella regler som finns i en medlemsstat om fartygs nationalitet och om

rätten att registrera ett fartyg i det landet och att föra landets flagg.

 Domstolen anförde att medlemsstaterna själva bestämmer villkoren för att

fartyg skall kunna registreras i landet. Den bestämmanderätten måste dock,

enligt domstolen, utövas i enlighet med rättsordningen inom gemenskapen. I det

sammanhanget uppmärksammade domstolen 1958 års havsrättskonvention som enligt

flera yttranden i målet gav varje land rätt att efter egen bedömning fastställa

villkoren för att fartyg skall ha rätt att föra landets flagg. Med domstolens

synsätt hade det argumentet betydelse bara om det fanns någon motsättning mellan

gemenskapsrätten och internationell rätt.

 Svaret på den första frågan blev därmed att det ligger på medlemsstaterna

själva att i enlighet med internationell rätt fastställa villkoren för

registrering och flaggföring men att länderna därvid måste följa

gemenskapsrätten.

 Den andra frågan gällde vilka villkor som ett land i ljuset av

gemenskapsrätten kan ställa upp beträffande registrering och flaggföring. Frågan

avsåg särskilt betydelsen av förbudet mot diskriminering på grund av

nationalitet, etableringsrätten och kravet på proportionalitet.

 Domstolen slog fast att etableringsrätten avser sådana ekonomiska aktiviteter

som sker genom ett fast driftsställe ("fixed establishment") i en annan

medlemsstat under en obestämd tid. Därmed ansåg sig domstolen inte kunna godta

ett påstående från EG-kommissionen om att fartygsregistreringen i sig själv

alltid utgjorde en etablering. Domstolen pekade på de situationerna att fartyget

inte används i samband med ekonomiska aktiviteter eller att ansökan om

registrering gjordes av eller för någon som inte är etablerad i värdlandet och

inte heller avser att etablera sig där. Med domstolens synsätt är det i stället

så, att fartyget kan utgöra ett medel vid utövningen av ekonomiska aktiviteter

som inkluderar ett fast driftsställe i värdlandet. Och när det är fallet, kan

fartygsregistreringen inte skiljas från etableringsrätten. Följden av detta

synsätt blir enligt domstolen att villkoren för registrering inte får utgöra ett

hinder för etableringsrätten enligt Romfördraget.

 Härefter gick domstolen in på ett resonemang som förts bl.a. av

Storbritannien. Det innebar att utländska medborgare och företag kunde bedriva

sjöfart från brittiskt territorium och att registreringsbestämmelserna därmed

inte hade någon betydelse för etableringsrätten. Domstolen anslöt sig inte till

det resonemanget, eftersom Romfördraget innebär att alla medborgare i

gemenskapens länder skall kunna driva näringsverksamhet på samma villkor som

värdlandets egna medborgare. Domstolen underkände därmed villkor som innebar att

registrering bara kunde ske, om fartygets ägare hade viss nationalitet eller om

motsvarande krav gällde för aktieägare m.fl. i ett ägarbolag. Kraven ansågs

strida mot såväl etableringsrätten enligt artikel 52 i Romfördraget som rätten

att placera kapital i bolag enligt artikel 221 och rätten att tillhandahålla

tjänster enligt artikel 58. Också kravet på hemvist i Storbritannien ansågs

medföra diskriminering på grund av nationalitet. Enligt domstolen är flertalet

medborgare bosatta i hemlandet och flertalet brittiska medborgare uppfyller

därmed automatiskt hemvistkravet medan andra sannolikt skulle bli tvungna att

flytta, om de ville registrera fartyget i Storbritannien.

 Bedömningen blev den motsatta när det gällde krav på att fartyget skall brukas

från värdlandets territorium och att verksamheten skall styras och kontrolleras

därifrån. Här ansåg domstolen att kraven i princip motsvarade moment som ingick

i själva begreppet etableringsrätt, som ju förutsätter ett fast driftsställe.

Kraven kunde därmed inte utgöra ett hinder för etableringsrätten. Domstolen

tillade dock att kraven inte fick hindra att de som hade hand om etableringen i

värdlandet får instruktioner från någon i en annan medlemsstat där en primär

etablering finns.

 En sista delfråga var om möjligheten till dispens från kraven på medborgarskap

och hemvist kunde få betydelse. Domstolen uttalade sig om en regel som innebar

att dispens kunde beviljas med hänsyn till den tid som fartygets ägare hade haft

sitt hemvist i värdlandet och arbetat inom fiskenäringen där. På den punkten

hänvisade domstolen till tidigare domar och förklarade att nationella regler som

strider mot Romfördraget inte kan anses förenliga med gemenskapsrätten bara

därför att det finns en möjlighet till dispens. Och det saknar enligt domstolen

betydelse om dispensmöjligheten tillämpas fritt. De brittiska reglerna ansågs

därmed strida mot gemenskapsrätten, oavsett att kommunikationsministern kunde

medge dispens i enskilda fall.

 Den tredje frågan gällde betydelsen av att det finns nationella fiskekvoter

som en följd av gemenskapens fiskepolitik. Domstolen påpekade här att varje land

har rätt att utforma de närmare villkoren för att fiske skall få ske på det

landets kvot och att länderna avgör vilka fartyg i fiskeflottan som får

användas. Enligt rättspraxis var det dock så, fortsatte domstolen, att de

nationellt uppställda villkoren skulle vara förenliga med gemenskapsrätten. Men

detta hindrar inte med domstolens synsätt att länderna har regler som garanterar

att det finns en verklig ekonomisk föreningslänk med landet, om den länken bara

gäller relationen mellan fartygets användning vid fiske och den befolkning som

är beroende av fisket och anknytande verksamhet.

 Domstolen poängterade emellertid att syftet med nationella bestämmelser om

fartygsregistrering inte är att i detalj reglera fiskekvoternas användning.

Utformningen av de bestämmelserna kunde därför inte försvaras med hänvisning

till fiskekvoterna.

Anknytande mål

För att bilden skall bli fullständig kan det nämnas att de brittiska reglerna om

fartygsregistrering och om flaggföring har gett upphov till tre skilda

avgöranden av EG-domstolen. Det avgörande som just redovisats har som tidigare

framgått kommit att betecknas som Factortame II. Nästa avgörande skedde i mål C-

246/89 EG-kommissionen mot Förenade Kungadömet, REG 1991 s. 4585. Där hade EG-

kommissionen fört saken till domstolen för att få fastställt att Storbritannien

brutit mot artiklarna 7, 52 och 221 i Romfördraget. Domstolen biföll talan, och

domskälen innehöll i allt väsentligt en upprepning av de motiv som angetts i

Factortame II. Under handläggningen av kommissionens talan meddelade domstolens

ordförande ett interimistiskt beslut som innebar att Storbritannien skulle

inhibera tillämpningen av de gällande kraven på ägarens nationalitet.

 Som Factortame III räknas domen i målen C-46/93 (som rörde ett annat fall) och

C-48/93. Domen besvarade ett antal frågor om skadestånd för överträdelse av

gemenskapsrätten. Frågorna ställdes bl.a. av en brittisk domstol med anledning

av att Factortame och de andra bolagen har fört fram skadeståndsanspråk mot

brittiska staten. Bolagen påstod att de hade gjort förluster och orsakats

utgifter när de inte kunnat registrera fartygen i Storbritannien. Till största

delen faller det tredje avgörandet utanför ramen för det här

lagstiftningsärendet. Ett par uttalanden har dock i vart fall indirekt betydelse

för fartygsregistreringen och fiskepolitiken. EG-domstolen ansåg att det

påverkade rätten till skadestånd om medlemsstaten hade ett vidsträckt utrymme

att använda sitt fria skön ("wide discretion") när den nationella rättsordningen

utformades. Brittiska staten ansågs ha haft ett sådant utrymme. EG-domstolen

framhöll att det ligger på varje medlemsstat att ange förutsättningarna för att

fartyg skall kunna registreras i det nationella registret. Också genomförandet

av gemenskapens fiskepolitik ansågs lämna ett visst utrymme för ländernas fria

skön. Som en förutsättning för skadestånd i de aktuella situationerna angav EG-

domstolen bl.a. att överträdelsen av EG-rätten måste vara tillräckligt grov

("sufficiently serious"). Som domen får förstås ligger det på nationella

domstolar att avgöra om det kravet är uppfyllt i ett särskilt fall. Men EG-

domstolen angav flera omständigheter som skulle läggas till grund för

bedömningen. EG-kommissionen hade i god tid klargjort sin inställning att de

brittiska reglerna stred mot gemenskapsrätten, påpekande domstolen. Det

framhölls också att nationella domstolar under sin interimistiska handläggning

hade ansett att EG-rätten hade ett klart innehåll på den här punkten och att den

brittiska lagstiftaren först med viss fördröjning hade rättat sig efter det

interimistiska beslut som EG-domstolens ordförande hade meddelat med anledning

av kommissionens talan.

7.2 Målet EG-kommissionen mot Frankrike

De principer som slagits fast genom Factortame II-domen har kommit till uttryck

också i en dom som gällde de franska reglerna för fartygsregistrering (dom den

7 mars 1996 i mål C-334/94 mellan EG-kommissionen och Frankrike). Enligt domen

var fransk rätt oförenlig med Romfördragets bestämmelser om etableringsrätt och

om förbud mot diskriminering på grund av nationalitet. Rätten att föra in ett

fartyg i det nationella registret och möjligheten att föra fransk flagg var

nämligen begränsade i olika hänseenden. Som krav uppställdes att fartyget till

mer än hälften ägdes av franska medborgare eller av juridiska personer med säte

i Frankrike. I fråga om juridiska personer krävdes dessutom att en viss del av

företagsledning, styrelseledamöter eller direktörer var franska medborgare. Det

gällde också vissa restriktioner i fråga om fransk kontroll över juridiska

personers kapital. Enligt domen stred reglerna mot bl.a. artiklarna 6, 52, 58

och 221 i Romfördraget. I domskälen hänvisade domstolen i huvudsak till vad som

angetts i Factortame II-målet.

 Domen tog sikte både på fartyg som används inom ramen för ekonomisk verksamhet

och på fartyg som inte används yrkesmässigt eller med andra ord på

fritidsfartyg. I den senare delen utgick domstolens resonemang från reglerna om

arbetskraftens fria rörlighet. Domstolen erinrade om att varje medborgare i en

medlemsstat är fri att bege sig till en annan medlemsstat för att utöva arbete

som löntagare eller egenföretagare. En sådan person har också rätt att bo kvar i

värdlandet efter det att han eller hon har utövat arbetet. Därefter slog

domstolen fast att tillträdet till de fritidsaktiviteter som erbjuds i

värdlandet utgör en följd av den fria rörligheten. Detta ledde med domstolens

synsätt till att gemenskapens regler om fri rörlighet har betydelse för

arbetstagarens registrering av fritidsfartyg i värdlandet. Registrering i det

franska registret kunde ske bara om det fanns en fransk ägarövervikt. Domstolen

kom därmed fram till att fransk rätt stred mot artikel 48 i Romfördraget och

gemenskapens regler om fri rörlighet för arbetskraft.

7.3 Ytterligare om EG-domstolens praxis

I anslutning till redogörelsen för EG-domstolens avgörande i Factortame II-målet

finns det anledning att något beröra ytterligare tre domar, som domstolen har

hänvisat till i sitt avgörande. Alla tre domarna handlar om hur medlemsstaterna

kan utforma sina regler om fiske enligt de nationella fiskekvoterna.

 En av domarna meddelades i målet C-223/86 Pesca Valentia, REG 1988, s. 83.

Målet gällde frågan om några bestämmelser som reglerade rätten att fiska på

irländskt sjöterritorium kunde förenas med gemenskapsrätten. Domstolen

förklarade att den då gällande strukturpolitiken för fisket knöt an till

fiskefartyg som förde en medlemsstats flagg eller som var registrerat i ett

sådant land men att flaggföring och registrering följde nationella regler. Det

konstaterandet kan sägas ha blivit modifierat genom Factortame II-domen, där

domstolen slog fast att länderna måste utforma sin nationella rätt på ett sätt

som stämmer överens med gemenskapsrätten. När det särskilt gäller

förutsättningarna för fiske innebär domen i Pesca Valentia-målet att det i

nationell rätt kan upprätthållas krav på att en viss del av besättningen på ett

fiskefartyg som är infört i landets register och som fiskar på landets exklusiva

kvot måste vara medborgare i medlemsstaten. Det saknar därvid betydelse om andra

medlemsstater har ställt upp samma krav eller inte.

 En andra dom av intresse meddelades i målet C-3/87 Agegate, REG 1989 s. 4459.

I det målet behandlades medlemsstaternas rätt att precisera de förutsättningar

som skall gälla för fiske enligt landets kvot. Länderna har då, enligt

domstolen, rätt att avgöra vilka fartyg i landets fiskeflotta som skall få fiska

inom kvoten. Men urvalskriterierna måste vara förenliga med gemenskapsrätten.

Den rättsordningen ansågs dock inte hindra ett krav på att tre fjärdedelar av

besättningen måste bestå av medborgare i medlemsstater. Bedömningen blev

densamma när det gällde ett krav på att befälhavaren och hela besättningen

skulle lämna bidrag i ett nationellt socialförsäkringssystem. I sistnämnda

hänseende var det dock nödvändigt att reglerna inte stred mot en EG-förordning,

nr 1408/71, om tillämpligheten av nationell rätt. Det ansågs strida mot

gemenskapsrätten att kräva att tre fjärdedelar av besättningen skulle vara

bosatt i den stat vars fiskekvot var aktuell.

 Det sista målet som skall tas upp är C-216/87 Jaderow, REG 1989, s. 4509. Där

kom domstolen fram till att länderna vid utformningen av sina bestämmelser om

fiskekvoter kan ställa upp krav på en verklig förbindelselänk mellan

fiskefartyget och landet. En förutsättning är dock att förbindelselänken bara

tar sikte på förhållandet mellan fartygets fiskeoperationer och den befolkning

som är beroende av fisket och av verksamhet med anknytning till fiske.

Gemenskapsrätten utgör inte heller något hinder mot villkor som syftar till att

upprätthålla en förbindelselänk och som innebär att fiskefartyget skall operera

från hamnar i det land vars fiskekvot är aktuell, dock att villkoret inte får

medföra att alla resor måste utgå från hamnar i landet. Dessutom får länderna se

till att villkoren verkligen följs. Som bevis om detta får länderna kräva att en

andel av fångsten landas i landet eller att fiskefartyget vid återkommande

tillfällen anlöper landets hamnar. Men det får inte bli fråga om krav som i

realiteten stör möjligheterna att utöva ett normalt fiske.

8 Behöver svensk lagstiftning ändras?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Svensk lagstiftning skall ändras så att |

| fysiska och juridiska personer från Europeiska ekonomiska |

| samarbetsområdet (EES) skall ha rätt att registrera sina fartyg |

| i Sverige, om fartygen används inom ramen för en ekonomisk |

| verksamhet som har etablerats här. Dessutom skall fysiska |

| personer från andra länder inom EES som arbetar i Sverige kunna |

| få sina fritidsfartyg betraktade som svenska. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller

lämnat utan invändning promemorians slutsats att de svenska reglerna om

registrering av skepp och båtar inte är förenliga med gemenskapsrättens

principer.

Skälen för regeringens förslag: Enligt allmänna folkrättsliga principer ligger

det på varje enskilt land att bestämma villkoren för att fartyg skall ha landets

nationalitet. Kraven på en anknytning mellan fartyg och hemland har därmed

kommit att skifta mellan olika rättsordningar. Några länder medger registrering

i sitt nationella register även när fartygen saknar egentliga beröringspunkter

med registerlandet. En del av de länderna upprätthåller låga krav på fartygens

standard, bemanning och sociala förmåner för de ombordanställda, och man har

därför kommit att tala om att fartygen för bekvämlighetsflagg.

 Flera sjöfartsnationer upprätthåller dock betydligt högre krav på ett samband

mellan fartyget och landet. Ett konkret uttryck för detta finns i 1982 års

havsrättskonvention. Landet skall i administrativa, tekniska och sociala

hänseenden effektivt utöva sin domsrätt över fartygen och kontrollera dem.

Motsvarande samband skall gälla mellan registerlandet och fartyget samt mellan

flaggan och landet. Den internationella regleringen synes också bygga på tanken

att fartyg skall segla under bara en flagg och vara registrerat bara i ett land.

 Genom EG-domstolens avgörande i Factortame II-målet gjordes det klart att

varje medlemsstat avgör vilka fartyg som skall registreras i landet och föra

landets flagg. De allmänna utgångspunkter som gäller inom folkrätten har alltså

godtagits av domstolen, och beslutanderätten i saker som rör fartygs

nationalitet har inte lyfts upp på gemenskapsnivå. Detta innebär emellertid inte

att medlemsstaterna har full frihet när de utformar sina nationella regler.

Tvärtom slog domstolen fast att reglerna måste vara förenliga med

gemenskapsrätten.

 Domen torde få förstås så att nationella regler som utformas i enlighet med

gemenskapsrätten också kan göras förenliga med havsrättskonventionen från år

1982 och andra internationella regleringar. Någon enstaka remissinstans har

uttryck tveksamhet inför detta. Det helt övervägande antalet remissinstanser har

dock godtagit promemorians bedömning att avgörandet är förenligt med allmänna

folkrättsliga principer. Samma bedömning har gjorts i Danmark och vid de

nordiska departementsöverläggningarna har man från finsk sida uppgett att man

inte heller där ser någon konflikt av här diskuterat slag. Regeringen har inte

någon annan uppfattning.

 Innebörden av EG-domstolens avgörande i Factortame II-domen är att reglerna om

fartygsregistrering inte får hindra medborgare i medlemsstaterna att utöva sin

etableringsrätt. Men domstolen gick längre än så och förklarade att

registreringen över huvud taget inte kan skiljas från etableringsrätten. Detta

förutsätter dock att fartyget är ett medel för att utöva ekonomiska aktiviteter

som inkluderar en etablering i värdlandet. I sådana situationer måste alltså de

nationella reglerna anpassas till gemenskapsrätten. Det betyder att medborgare i

alla länder inom gemenskapen skall ha rätt att ta upp och utöva

förvärvsverksamhet som egenföretagare i värdlandet. Och, vilket har central

betydelse i sammanhanget, verksamheten skall kunna bedrivas på de villkor som

gäller för värdlandets egna medborgare.

 Vidare framgår av domstolens avgörande i målet C-334/94 EG-kommissionen mot

Frankrike att reglerna om arbetskraftens fria rörlighet skall beaktas när

medlemsstaterna utformar sina regler om fritidsfartyg. Domen utgår från det

förhållandet att en medborgare i en medlemsstat har rätt att vistas i en annan

medlemsstat för att arbeta där som anställd eller som egenföretagare. Det finns

dessutom en rätt för den som har arbetat, att bo kvar i värdlandet sedan han

eller hon slutat sitt arbete. Rätten att vistas i värdlandet gäller också för en

del familjemedlemmar. Den som vistas i värdlandet med stöd av gemenskapsrätten

har anspråk på att få utöva sin fritid där och detta på samma villkor som

värdlandets egna medborgare. Bland annat innebär det en rätt att använda sitt

fritidsfartyg i värdlandet. Och den möjligheten skall kunna utövas utan någon

diskriminering på grund av nationalitet.

 Såväl reglerna om etableringsrätten som reglerna om arbetskraftens fria

rörlighet omfattas av EES-avtalet. Den princip som har kommit till uttryck i

domarna skall därför tillämpas i förhållande till alla länder inom Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet.

 Vid en bedömning av hur de nationella svenska reglerna om registrering

förhåller sig till gemenskapsrätten bör man göra skillnad mellan skepp, båtar

och skeppsbyggen, eftersom reglerna bygger på olika förutsättningar.

Skeppsregistrering

Vad först gäller skeppsregistrering visar en jämförelse mellan de nationella

svenska reglerna och gemenskapsrätten att det finns skillnader mellan de båda

rättsordningarna. De svenska reglerna om registrering förutsätter indirekt en

ägarövervikt för svenska rättssubjekt. Följaktligen är det inte möjligt för

rättssubjekt från andra medlemsstater att registrera fartyg här i Sverige,

såvida det inte är fråga om en minoritetsandel i ett fartyg som till övervägande

delen ägs av svenska rättssubjekt. Svensk rätt gör inte något undantag för det

fallet att det har etablerats en ekonomisk verksamhet här i landet. En fysisk

person som är medborgare i ett annat land eller en juridisk person som har

bildats enligt lagstiftningen i ett sådant land kan därmed inte utöva sin

etableringsrätt sådan den uttolkats i Factortame II-domen.

 Ett par remissinstanser har anfört att rättssubjekt i samarbetsområdet kan

uppnå ett resultat som i mycket motsvarar en registrering av fartygen. Den

europaanpassning som har skett inom associationsrätten gör det möjligt för dem

att bilda svenska juridiska personer. Om en sådan juridisk person äger fartyget,

kommer detta att anses som svenskt och kunna registreras här i landet. Detta

torde dock få uppfattas som en olikformig behandling på grund av nationalitet.

Det är inte möjligt för en fysisk person med medborgarskap i ett annat land inom

samarbetsområdet att registrera ett direktägt fartyg i skeppsregistret. Av

artikel 52 andra stycket i Romfördraget följer att medborgare i ett EES-land

skall ha rätt att starta och utöva verksamhet som egenföretagare och detta på

villkor som värdlandets lagstiftning föreskriver för egna medborgare. Det nu

rådande läget innebär att man för medborgare i andra medlemsstater tvingar fram

en bolagsbildning på ett sätt som inte gäller för svenskar.

 I någon mån är läget detsamma för utländska juridiska personer. I deras fall

är det närmast den sekundära etableringen som är av intresse, dvs. upprättande

av kontor, filial eller dotterbolag. Några former av sekundär etablering, t.ex.

ett dotterbolag, synes i och för sig innebära att det bildas en svensk juridisk

person. Men detta gäller inte för alla former av sekundär etablering. Ett kontor

är inte en juridisk person och kan inte i rättslig mening äga ett fartyg. Därmed

är det inte möjligt att via en sådan sekundär etablering åstadkomma registrering

i det svenska skeppsregistret, och den utländska juridiska personen kan inte

fritt utöva sin rätt till etablering i Sverige. Det måste dessutom sättas i

fråga om svensk rätt motsvarar gemenskapsrätten ens i det fallet att en utländsk

juridisk person valt en sekundär etablering i formen av ett dotterbolag. En

registrering förutsätter att det är dotterbolaget som svenskt rättssubjekt, inte

ett utländskt moderbolag, som äger fartyget. Gemenskapsrätten godtar visserligen

att registrering får ske bara om det har etablerats en ekonomisk verksamhet i

registerlandet. Därmed är dock inte sagt att fartyget måste ägas av en juridisk

person som utgör den sekundära etableringen.

 Det torde sakna betydelse att rättssubjekt från andra medlemsstater i stor

utsträckning kan driva en ekonomisk verksamhet här i landet med ett utländskt

fartyg. Utländska rättssubjekt kan anses diskriminerade på grund av sin

nationalitet, även om registreringen saknar en direkt betydelse för

näringsverksamheten. Avgörande är att lagstiftningen inte gör det möjligt för de

utländska rättssubjekten att driva näring på samma villkor som gäller för

svenskar.

 Efter Factortame II-domen står det också klart att den dispensmöjlighet som

finns i sjölagen inte kan uppväga brister när det gäller lagens huvudregel. Om

huvudregeln är oförenlig med gemenskapsrätten, är det en omständighet som inte

kan förtas ens av en liberal praxis i dispensärenden.

 Av skäl som de nu anförda dras i promemorian slutsatsen att de svenska

reglerna om registrering av skepp inte är förenliga med gemenskapsrättens

principer för fri etablering och att de alltså måste ändras. Detta har det helt

övervägande antalet remissinstanser instämt i. De författningsändringar som

nyligen har genomförts i Danmark har samma utgångspunkt som i promemorian och

vid nordiska departementsöverläggningar har det också från finskt håll anförts

att man där ser saken på samma sett. Regeringen har för sin del ingen annan

uppfattning.

 Sjölagen gör ingen skillnad mellan skepp som används i ekonomiskt syfte och

fritidsskepp. Det betyder att registrering kan och skall ske om ett fritidsskepp

till mer än hälften ägs av svenska fysiska personer. En utländsk medborgare som

vistas här för arbete e.d. kan däremot inte registrera sitt fritidsskepp i

skeppsregistret enligt huvudregeln i sjölagen. Mot bakgrund av EG-domstolens dom

i målet C-334/94 EG-kommissionen mot Frankrike kan detta uppfattas som en

olikformig behandling på grund av nationalitet. Den utländska medborgaren har

inte tillträde till fritidsaktiviteter på samma villkor eller snarare under

samma former som svenska medborgare. I promemorian (Ds 1996:60 s. 66) anförs att

en anpassning av svensk rätt därför måste omfatta skepp som används för

fritidsändamål. Också i denna del har flertalet remissinstanser godtagit

promemorians förslag eller lämnat det utan invändning. De i Danmark nyligen

genomförda författningsändringarna omfattar även den nu diskuterade situationen.

Regeringen har samma uppfattning som den som kommer till uttryck i promemorian

och föreslår därför att svensk lagstiftning skall ändras så att fysiska och

juridiska personer från EES skall ha rätt att registrera sina skepp i Sverige.

Dessutom skall fysiska personer från andra länder inom EES som arbetar i Sverige

kunna få sina fritidsskepp betraktade som svenska.

Båtregistrering

Bestämmelserna om båtregistrering företer i viss mån samma yttre avvikelser från

gemenskapsrätten som reglerna om registrering av skepp. Enligt lagen om

registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m. är det i första hand svenska

båtar som kan och skall registreras. Reglerna om båtregister har alltså en

koppling till ägarens nationalitet som innebär att svenska och utländska

rättssubjekt behandlas olika. Utländska båtar skall visserligen registreras, om

de vanligen är förlagda till en svensk hamn. Men registreringen förutsätter att

ägaren är bosatt i Sverige.

 Beträffande båtar bör det påpekas att registreringsskyldigheten bara omfattar

båtar som används yrkesmässigt till befordran av gods eller passagerare, till

bogsering eller bärgning, till fiske eller annan fångst eller till uthyrning

till allmänheten (4 §). Dessutom skall båten ha ett skrov som har en största

längd av minst fem meter. Passagerarbåtar skall dock alltid registreras, om de

är konstruerade så att de kan föra fler än tolv passagerare. Fritidsbåtar

omfattas alltså inte av registreringsplikten.

 I 5 § lagen om båtregister finns dock en rätt till registrering som bara avser

svenska, dvs. svenskägda, båtar. Paragrafen är tillämplig när det inte finns

någon registreringsplikt eller med andra ord när det inte är fråga om en båt som

används yrkesmässigt i enlighet med 4 §. Det synes innebära att även

fritidsbåtar kan föras in i båtregistret under de förutsättningar som närmare

anges i 5 §. Registrering kan ske om båten är av viss storlek och det finns

särskilda skäl i det enskilda fallet. Avsikten med bestämmelsen är närmast att

en båt skall kunna registeras, när ägaren behöver nationalitetshandlingar, som

ju utfärdas på grundval av registreringen. Det är tänkbart att också den som

vistas här med stöd av reglerna om arbetskraftens fria rörlighet kan behöva

svenska nationalitetshandlingar för sin fritidsbåt.

 Beträffande båtar som används yrkesmässigt finns det en skillnad mellan

skepps- och båtregistreringen. Skeppsregistreringen har en direkt betydelse för

möjligheterna att skydda äganderätten till skeppet och att pantsätta detta genom

inskrivning. Det är alltså fråga om förhållanden som typiskt sett har ett nära

samband med en ekonomisk verksamhet i Sverige. Båtregistreringen har däremot

inte några sådana rättsverkningar i civil- eller exekutionsrättsligt hänseende.

De skäl som bär upp båtregistreringen är i stället av offentligrättslig natur.

Avsikten är i första hand att det skall vara praktiskt möjligt för det allmänna

att utöva tillsyn över båtar som används yrkesmässigt.

 Det kan möjligen hävdas att den fria etableringen inte hindras av att

rättssubjekt från andra länder i samarbetsområdet saknar möjlighet att få sina

båtar registrerade i ett offentligt kontrollsyfte. De senaste ändringarna i

fartygssäkerhetslagen (SFS 1995:927) medför dessutom att den lagen får ett

utsträckt tillämpningsområde och omfattar även utländska rederier (se 1 kap.

1 §). Detta gäller inte bara vid sjöfart med ett svenskt fartyg utan också vid

användning av något annat fartyg till sjöfart inom Sveriges sjöterritorium. I

stor utsträckning står alltså utländska rederiers verksamhet och utländska

fartyg under tillsyn enligt svensk lag. Mellan svenska och utländska fartyg

finns dock den skillnaden att lagen inte gäller för utländska fartyg utanför

Sveriges sjöterritorium.

 Vad som emellertid måste beaktas är att registreringen är av betydelse för

möjligheterna att med användande av fiskefartyg utnyttja ett lands fiskekvoter.

Lagen om båtregistrering har alltså fått en funktion som sträcker sig längre och

som avser delvis andra frågor än lagstiftaren avsåg när lagen kom till. Behovet

av en lagändring kan därför inte bedömas enbart med hänvisning till det

ursprungliga syftet med lagen eller de motivuttalanden som gjordes inför lagens

tillkomst. Tvärtom är det klart att lagen numera har följder som påverkar rätten

att bedriva näring, närmast då med fiske. Gemenskapsrätten hindrar visserligen

inte att det ställs upp krav på en verklig förbindelselänk mellan fiskefartyget

och det land som har tilldelats fiskekvoten. Men enligt Factortame II-domen får

inte reglerna om fartygsregistrering användas i det syftet. I stället får det

ske inom ramen för regler som mer direkt tar sikte på fisket.

 Med hänvisning till det nu anförda anser regeringen i likhet med flertalet

remissinstanser att promemorians slutsats att reglerna om båtregistrering inte

kan anses fullt förenliga med gemenskapsrätten är riktig. Regeringen föreslår

därför att reglerna om båtregistrering ändras på samma sätt som för skepp.

 Till eventuella ändringar i fiskelagstiftningen återkommer regeringen i ett

annat sammanhang.

Skeppsbyggen

När det gäller rätten till registrering av skeppsbyggen gör den svenska lagen

ingen skillnad mellan svenska och utländska rättssubjekt. Samtliga

remissinstanser har godtagit promemorians bedömning att någon ändring av

gällande svenska regler inte är påkallad. Regeringen har för sin del ingen annan

uppfattning.

9 Hur bör reglerna om fartyg ändras?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Fartyg skall anses som svenska även när det|

| inte finns en svensk ägarövervikt, om de till hälften eller mer |

| ägs av rättssubjekt från Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.|

| Det skall dock krävas att fartyget används inom ramen för en |

| ekonomisk verksamhet som etableras i Sverige eller att |

| fartyget används för fritidsändamål här i landet av någon som vistas|

| här med stöd av gemenskapens regler om fri rörlighet för |

| arbetskraft och att det är infört i skeppsregistret eller |

| båtregistret. Omvänt skall fartyg med en svensk ägarövervikt inte|

| anses som svenska, om de används inom ramen för en ekonomisk |

| verksamhet som etableras i ett annat land inom samarbetsområdet |

| eller om fartyget används där för fritidsändamål av en svensk som|

| använder sig av den fria rörligheten för arbetskraft och de är |

| införda i ett offentligt fartygsregister i värdlandet. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag överenstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt

eller lämnat förslagen utan invändning i materiellt hänseende. Åtskilliga

remissinstanser, bl.a. Svea hovrätt, Kammarrätten i Göteborg och Stockholms

tingsrätt, har framfört kritiska synpunkter på lagtextens utformning.

Skälen för regeringens förslag

Etablering i Sverige med fartyg som ägs av utländska rättssubjekt från

samarbetsområdet

En första fråga som aktualiseras är om enbart de svenska lagreglerna om

registrering av fartyg skall ändras eller om också ändringar bör övervägas i

reglerna om nationalitet och flagg. Som framgår av avsnitt 5 finns ett nära

samband mellan ett fartygs nationalitet, registrering och flagga. Enligt

promemorian leder det sambandet till att reglerna om nationalitet och flagg bör

ändras lika väl som reglerna om registrering. Detta har nästan alla

remissinstanser godtagit.

 Danmark och Finland har anpassat, respektive avser att anpassa, sin nationella

lagstiftning till gemenskapsrätten på ett sätt som överensstämmer med den

lösning som föreslås i promemorian och som alltså leder till att ett fartyg som

ägs av fysiska eller juridiska personer inom samarbetsområdet skall kunna anses

som danskt respektive finskt. Det innebär t.ex. att fartyget får föra det

landets flagg och att det underkastas nationell lagstiftning på samma sätt som

danskägda respektive finskägda fartyg.

 Eftersom de nordiska sjölagarna har ett i allt väsentligt likalydande innehåll

och det finns ett betydande värde i att bibehålla det förhållandet, bör särskild

vikt tillmätas de lösningar som valts i de andra nordiska länder som ingår i

Europeiska unionen. Det kan tilläggas att någon motsvarande anpassning av de

norska reglerna inte synes vara aktuell för närvarande.

 Regeringen förordar mot bakgrund av det anförda att reglerna om nationalitet

och flaggföring lika väl som reglerna om fartygsregistrering ges ett ändrat

innehåll. Det bör således inte längre krävas en svensk ägarövervikt utan ett

fartyg bör kunna anses som svenskt, vara berättigat att föra svensk flagg och

kunna registreras i svenska skepps- eller båtregistret också om det finns en

ägarövervikt för rättssubjekt från Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

 Gemenskapsrätten hindrar inte att Sverige som villkor för registreringen

kräver att fartyget används i en ekonomisk verksamhet som är fast etablerad här

i landet eller att det används för fritidsändamål här av någon som begagnar

rätten till fri rörlighet för personer. Å andra sidan kan gemenskapsrätten inte

anses utesluta ett register som är helt öppet i förhållande till fysiska och

juridiska personer i samarbetsområdet.

 Regeringen gör den bedömningen att det skall finnas ett krav på att fartyget

används i en verksamhet som är etablerad här i landet eller att fartyget används

för fritidsändamål av någon som vistas här i landet med stöd av

gemenskapsrätten. Ett register som är helt öppet i förhållande till rättssubjekt

från samarbetsområdet garanterar inte ett sådant verkligt samband mellan

fartyget och Sverige som folkrätten kräver.

 De svenska reglerna bör enligt regeringens mening bygga på frivillighet

såtillvida att fartyget inte automatiskt skall bli svenskt vid en etablering i

Sverige eller vid användning av fartyget för fritidsändamål. Det saknas egentlig

anledning att genom tvingande regler förklara utlandsägda fartyg för svenska.

Gemenskapens regler om etableringsfriheten och om den fria rörligheten för

arbetskraft är utformade som rättigheter, inte skyldigheter, för den enskilde.

De svenska reglerna bör få samma utformning.

 Ett fartyg bör därmed inte anses som svenskt förrän ägaren har gett till känna

att han önskar det. Detta tillkännagivande får ske genom att fartyget anmäls för

registrering i de svenska skepps- eller båtregistren.

 De nu diskuterade ändringarna överensstämmer i sak med vad som föreslagits i

promemorian och som godtagits av flertalet remissinstanser. De stämmer också

väsentligen överens med vad som gäller i Danmark och övervägs i Finland.

 När det gäller den närmare utformningen av reglerna har åtskilliga

remissinstanser uttalat kritik mot promemorians förslag, vilket uppfattas som

alltför invecklat och svårförståeligt. Enligt regeringens mening finns det

anledning att ta fasta på den kritiken.

 Som regeringen ser det hänger den tekniska utformningen av lagförslagen i

promemorian nära samman med det förhållandet att promemorian låtit

ändringsförslagen i första hand rikta in sig på förutsättningarna för att ett

fartyg skall anses som svenskt. En sådan utgångspunkt är i och för sig

förståelig, eftersom sjölagen har en teknisk uppbyggnad som innebär att det

främsta anknytningsmomentet till Sverige består i fartygets nationalitet som i

sin tur grundas på ägarens nationalitet.

 När det gäller att, under vissa förutsättningar och om ägaren begär det, öppna

en möjlighet också för fartyg med en icke-svensk ägarmajoritet att bli

betraktade som svenska, synes det emellertid inte vara lika naturligt att utgå

från nationaliteten. Det är ju inte den faktiska nationaliteten som därvidlag

skall vara avgörande utan i stället sådana omständigheter som att ägaren

bedriver ekonomisk verksamhet här i landet. Det kan då, som vissa

remissinstanser varit inne på, ligga närmare till hands att i första hand rikta

in sig på förutsättningarna för att ett utländskt ägt fartyg skall kunna

registreras i Sverige och låta nationaliteten vara beroende av om fartyget förts

in i registret. Med en sådan ordning kan lagtexten förenklas och man vinner

också den fördelen att det inte kan bli en tvist i sig huruvida ett fartyg med

utländsk ägarmajoritet som är registrerat i Sverige verkligen skall anses som

svenskt.

 Enligt regeringens mening talar övervägande skäl för en lösning som de sist

diskuterade och de lagförslag som regeringen lägger fram bygger därpå.

 Det hittills anförda har tagit sikte på fartyg som är att betrakta som skepp.

I huvudsak har det relevans också för båtar som används yrkesmässigt. När det

gäller fritidsbåtar bör det öppnas en möjlighet för fysiska personer från andra

länder inom samarbetsområdet som arbetar här att utöva fritid med sina båtar här

i Sverige och detta med båtar som rättsligt sett är svenska. I annat fall skulle

det kunna hävdas att dessa utländska fysiska personer behandlas annorlunda än

svenskar som använder sina fritidsbåtar här i landet.

 I och för sig skulle man kunna tänka sig att betrakta fritidsbåtar som ägs av

en fysisk person från något annat land inom samarbetsområdet som svenska redan

därigenom att ägaren vistas i Sverige med stöd av gemenskapens regler om fri

rörlighet för personer och båten finns här i landet. I linje med vad som

tidigare anförts saknas det dock skäl att genom tvingande regler förklara båtar

som ägs av utlänningar som svenska. Det bör därför krävas en viljeförklaring om

detta från båtägarens sida. Det framstår som naturligt att en sådan

viljeförklaring manifesteras genom en anmälan om registrering, något som stämmer

överens med det ovan redovisade förslaget beträffande fartyg.

 Enligt den vid utgången av år 1992 upphävda lagen (1987:773) om

fritidsbåtsregister skulle varje svensk båt registreras i fritidsbåtsregistret,

om båten drevs med segel eller motor och skrovet hade en största längd av minst

fem meter. I vissa fall förelåg registreringsplikt även om skrovet var kortare

än fem meter. Sedan en tid tillbaka är frågan om att på nytt införa ett

fritidsbåtsregister föremål för överväganden. Utredningen om

fritidsbåtstrafikens kostnadsansvar m.m. har i december 1996 avgett betänkandet

Fritidsbåten och Samhället (SOU 1996:170). I betänkandet förordas att ett

obligatoriskt båtregister skall införas igen. Utredningsförslaget bereds för

närvarande inom Regeringskansliet.

 Ett enkelt sätt att åtminstone för närvarande göra det möjligt för den som

utnyttjar reglerna om arbetskraftens fria rörlighet att få sin fritidsbåt

betraktad som svensk kan vara att ändra lagen om båtregister. Ändringen skulle

gå ut på att möjliggöra för utländska EES-medborgare som vistas här i landet med

stöd av gemenskapens regler och som har sin båt här att få båten registrerad i

båtregistret. Verkningarna av en sådan registrering skulle vara att båten anses

som svensk. I likhet med vad som föreslagits i promemorian och som godtagits av

nästan alla remissinstanser förordar regeringen en sådan ordning. Det finns goda

grunder för att anta att en sådan möjlighet endast mera sällan skulle komma att

utnyttjas. Någon egentlig påverkan på båtregistret kan därför en sådan

registreringsmöjlighet inte antas få. Skulle detta trots allt visa sig bli

fallet, får naturligtvis frågan om en lämplig ordning övervägas på nytt.

 Till skillnad från vad som gäller enligt 2 kap. sjölagen saknar lagen om

båtregistrering några regler om samordning mellan svenska och utländska

register. Det är således förutsett att utländska (utlandsägda) båtar som tas in

i båtregistret kan vara registrerade också utomlands (se Ds Ju 1978:6 s. 46). En

anpassning till gemenskapsrätten synes inte i och för sig öka behovet av en

förbättrad samordning med utländska regler. Den enklare struktur som finns i den

svenska lagen om båtregistrering är därför möjlig att bevara. En introduktion av

ett förhållandevis omfattande samordningsförfarande av den art som finns i

2 kap. sjölagen skulle av allt att döma leda till ett avsevärt merarbete för

sjöfartsregistret som inte förefaller motiverat. Också för sökanden skulle

förfarandet kompliceras, eftersom det skulle krävas utredning om

registerförhållandena i bl.a. båtens hemland.

 En dubbel registrering tycks enligt det hittills rådande synsättet ha bedömts

som förenlig med 1967 års konvention om sjöpanträtt och fartygshypotek. I

artikel 3:2 sägs visserligen att ett fartyg som är eller har varit registrerat i

en fördragsslutande stat inte skall kunna registreras i någon annan

fördragsslutande stat, utan att den förra staten har utfärdat bevis om att

fartyget har avregistrerats eller om att fartyget kommer att avregistreras den

dag då sådan ny registrering äger rum. Artikelns syfte är dock att förhindra en

överföring mellan registren på ett sätt som åsidosätter de intressen som

rättighetshavare i fartyget kan ha (se prop. 1973:42 s. 321). Till skillnad från

vad som gäller beträffande skepp har den svenska båtregistreringen inte några

direkta civilrättsliga funktioner och skyddar inte rättigheter i de registrerade

båtarna. En dubbel registrering saknar därmed i och för sig betydelse för den

enskilde (jfr Ds Ju 1978:6 s. 46, 50 f. och prop. 1978/79:98 s. 52,55). Några

regler om samordning med utländska register i fråga om båtar anser därför

regeringen i likhet med promemorian och remissinstanserna inte behövas. De nu

redovisade övervägandena överensstämmer helt med dem som gjordes i promemorian

och som remissinstanserna genomgående godtagit. Regeringen föreslår således att

lagen om båtregister ändras på ovan diskuterat sätt.

Etablering i andra EES-länder med fartyg som ägs av svenska rättssubjekt

Framställningen har hittills varit koncentrerad kring de ändringar som behövs i

svensk rätt för att rättssubjekt från andra länder i samarbetsområdet skall

kunna begagna sig av sin etableringsrätt här i Sverige. Den andra sidan av saken

är emellertid att övriga länder inom området ändrar sina regler på motsvarande

sätt och detta alltså gör det möjligt för svenska medborgare och svenska

juridiska personer att etablera ekonomisk verksamhet med fartyg i andra EES-

länder. Detta kan ske i form av både primär och sekundär etablering.

 Den möjlighet som sålunda öppnas i utländska rättsordningar reser emellertid

en principiell fråga av stor vikt för svenskt vidkommande. Vad det i praktiken

blir fråga om är ju att s.k. utflaggning av svenska fartyg underlättas, en fråga

som har debatterats vid återkommande tillfällen.

 Det kan här skjutas in att gemenskapsrätten i och för sig torde ge utrymme för

ett val av den svenska lagstiftaren. Nu gällande svensk rätt (2 kap. 1 §

sjölagen) är att svenska skepp måste registreras i Sverige. Samma skepp får föra

svensk flagg, inte som en konsekvens av registreringen i och för sig, utan

direkt på den grunden att de är svenskägda (1 kap. 1 §). I praktiken medför

detta ett hinder mot registrering i andra EES-länder och mot förande av ett

sådant lands flagg så länge skeppet ägs direkt av svenska rättssubjekt. Dubbel

registrering och dubbel flaggföring accepteras inte. En dubbel registrering är

oförenlig med konventionen om sjöpanträtt, och dubbel flaggföring står i direkt

strid mot havsrättskonventionen. Om det skall bli möjligt för svenskar att

utnyttja etableringsrätten fullt ut i andra länder, måste alltså den

obligatoriska registreringen av svenska skepp tas bort. Men en ändring

förefaller inte vara nödvändig enligt gemenskapsrätten. Om Sverige behåller den

obligatoriska registreringen, innebär det en diskriminering av våra egna

rättssubjekt, dvs. vad som brukar kallas omvänd diskriminering. Detta torde inte

fångas in av Romfördragets förbud mot diskriminering, som tar sikte på utländska

rättssubjekt.

 Den debatt som rört utflaggningen har byggt på den förutsättningen att Sverige

behöver ha en nationell handelsflotta. För detta har anförts flera skäl, se från

senare tid Sjöfartspolitiska utredningens betänkande Svensk sjöfart - Näring för

framtiden, SOU 1995:112. En nationell handelsflotta har betydelse för den

svenska exportindustrin. Genom handelsflottan skapas också arbetstillfällen,

både inom sjöfarten som sådan och i näringsgrenar som knyter an till sjöfarten.

Också beredskapsskäl kan anföras som ett stöd för att Sverige behöver en

handelsflotta av rimlig storlek.

 En stor del av debatten har kretsat kring de fartyg som för s.k.

bekvämlighetsflagg. Vad det då är fråga om är att ett fartyg registeras i ett

land som upprätthåller endast lågt ställda krav på fartygens standard och

bemanning, liksom på de sociala förmåner som skall tillkomma de anställda. Ofta

är också skatteuttaget lågt eller till och med obefintligt. De länder som

erbjuder bekvämlighetsregistrering brukar medge att ägandet av fartyget och

kontrollen av det ligger, direkt eller indirekt, hos utländska rättssubjekt.

Registrering och avregistrering brukar kunna ske utan egentliga restriktioner

och utan några högre kostnader.

 Bekvämlighetsregistreringen har motarbetats på olika sätt.

Havsrättskonventionen från år 1982 kan nämnas i det sammanhanget. Där finns krav

på ett verkligt samband mellan fartyget och landet, vartill kommer skyldigheter

för flagglandet att utöva en effektiv jurisdiktion över fartygen och att ha

tillsyn över dem i administrativt, tekniskt och socialt hänseende. Arbete har

också utförts inom flera internationella organisationer som Organisationen för

ekonomiskt samarbete (OECD), Förenta nationernas sjöfartsorganisationer (IMCO

och IMO) samt Internationella arbetsorganisationen (ILO). De fackliga

internationalerna och fackliga organisationer på nationell nivå, inte minst i

Sverige, har på olika sätt försökt att hindra en utflaggning till länder med

bekvämlighetsregistrering.

 De skäl som har anförts för en svensk handelsflotta har självfallet full

giltighet, och bör inte sättas i fråga vid utformningen av de svenska reglerna

om fartygs registrering och flaggföring. Inställningen måste också oförändrat

vara att bekvämlighetsflaggning strider mot de grundläggande principer som skall

gälla inom den internationella sjöfarten. Bekvämlighetsflagg har negativa

återverkningar på sjösäkerheten och de sociala förhållandena ombord på fartyget.

Den leder också till en snedvridning av konkurrensen. På den punkten får det

inte förekomma några oklarheter om den svenska inställningen.

 Den situation som nu är för handen avviker emellertid på ett väsentligt sätt

från de fall som vanligen diskuteras i samband med utflaggning och särskilt

bekvämlighetsflaggning. Vad det är fråga om är i stället att fullfölja den

europeiska integrationen. Det gäller vårt samarbete med länder som i stor

utsträckning delar vår syn på sjöfarten och som har liknande regler på

väsentliga punkter. Det möter därför betydligt mindre betänkligheter att öppna

formella möjligheter för en utflaggning till de länderna. Sverige har möjlighet

att inom EU arbeta för bestämmelser om sjösäkerhet och miljö. Som framgår av

Sjöfartspolitiska utredningens betänkande finns det också olika sätt att

stimulera den svenska sjöfarten utan att det finns en skyldighet för svenska

rättssubjekt att ha sina fartyg registrerade i Sverige.

 Om registreringsplikten tas bort, kan det alltså föra med sig att svenska

fartyg i viss utsträckning registreras i något annat EES-land, likaväl som att

fartyg från de länderna kan komma att registreras här. Det låter sig inte göras

att närmare bedöma i vilken utsträckning sådana registreringar kommer att ske

eller vilka samhällsekonomiska och andra följder detta får. Upprepas bör dock

att ändringarna är ett utslag av den europeiska integrationen och tanken att en

verksamhet skall bedrivas på det ställe inom Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet där det är mest lämpligt.

 I promemorian föreslås att det skapas en möjlighet att registrera svenska

skepp i andra EES-länder, om det etableras en ekonomisk verksamhet i värdlandet

och skeppet används i verksamheten. På samma sätt som när det gäller införing i

det svenska skeppsregistret av utländska fartyg föreslås systemet bygga på

frivillighet.

 De allra flesta remissinstanserna har biträtt promemorians synsätt. Några har

emellertid anfört att det inte i den svenska lagen bör ställas upp några krav på

etablering eller liknande utomlands utan att det bör räcka med att fartyget

faktiskt har införts i ett register i ett annat EES-land. En sådan ordning

gäller i Danmark och har naturligtvis vissa fördelar. Det blir lätt att slå fast

om fartyget inte längre skall vara registrerat i Sverige och den lagtekniska

utformningen kan göras enkel. Systemet har emellertid också andra effekter. Det

innebär sålunda att det kan bli beroende på lagreglerna i andra länder, om ett

fartyg som ägs av svenska rättssubjekt skall eller inte skall vara

registreringspliktigt i Sverige. Ju öppnare registren är, desto större

möjligheter skulle det bli för fartyg som ägs av svenska rättssubjekt att inte

vara registrerade i Sverige. Över huvud taget innebär en sådan ordning att

Sverige frånhänder sig inflytande över och kontroll av vilka fartyg som bör vara

registrerade här i landet.

 En sådan vidsträckt möjlighet att registrera ett fartyg i andra länder följer

inte av gemenskapsrätten. Tvärtom synes EG-domstolen, när den har ställt upp

vissa förutsättningar för rätten att registrera sitt fartyg i ett annat land, ha

utgått ifrån att det i andra fall kan finnas goda och legitima skäl för att inte

tillåta en sådan registrering. Regeringen anser för sin del att det inte nu bör

komma i fråga att öppna större möjligheter till utlandsregistrering av fartyg

som ägs av svenskar än som kan anses ligga i linje med etableringsrätten. Det

förslag som regeringen lägger fram överenstämmer därför i sak med promemorians.

Liksom i föregående del har dock regeringen valt en något annorlunda lagteknisk

utformning.

Svenskar som arbetar utomlands och har fritidsfartyg där

Reglerna om personers fria rörlighet öppnar en möjlighet för svenskar att vistas

i ett annat land inom samarbetsområdet för att arbeta i det landet. Om de

använder ett fartyg för fritidsaktiviteter där, hindrar gemenskapsrätten att

svenskarna diskrimineras på grund av nationalitet. Det betyder t.ex. att

fartygen kan registreras i värdlandet i den mån värdlandets egna fartyg kan

registreras, och de får föra det landets flagg. Under sådana förhållanden synes

fartygen inte längre kunna betraktas som svenska. I den angivna situationen har

fartygen en starkare anknytning till värdlandet än till Sverige.

 Regeringen anser därför, i likhet med promemorian och flertalet

remissinstanser, att reglerna bör ändras så att fritidsfartyg i de beskrivna

situationerna inte skall anses som svenska, om de är införda i ett offentligt

register i värdlandet.

Nordisk rättslikhet

Det nordiska sjölagssamarbetet har resulterat i en betydande grad av

harmonisering av sjölagarna. Inte bara de sakliga lösningarna utan också

lagstrukturen präglas av ett stort mått av enhetlighet. Flera remissinstanser

har anfört att en strävan bör vara att nå så stor nordisk enighet som möjligt

också på det nu aktuella området. Regeringen delar helt denna uppfattning.

 Den nu föreslagna lagändringarna har varit föremål för nordiska

sjörättsöverläggningar vid flera tillfällen. Det har då kunnat konstateras att

någon fullständig nordisk likhet inte är möjlig. Den gällande norska ordningen,

som beskrivs översiktligt i promemorian (Ds 1996:60 s. 60 f.), torde inte för

närvarande komma att ändras med anledning av de aktuella avgörandena från EG-

domstolen. I Danmark har helt nyligen genomförts vissa författningsändringar. De

närmare förutsättningarna för registrering av utlandsägda fartyg finns i en

bekantgörelse (1996 nr 1046). Reglerna har tillkommit efter omfattande

diskussioner med EG-kommissionen. I Finland har på tjänstemannanivå utarbetats

förslag till ändringar i den finska sjölagen och tillhörande författningar.

Ändringsförslagen, som för närvarande diskuteras med EG-kommissionen, ligger i

sak nära de nya danska reglerna men har lagtekniskt en annan utformning.

 I sakligt avseende kan emellertid konstateras att de förslag som regeringen nu

lägger fram i allt väsentligt överensstämmer med de regler som gäller i Danmark

och som övervägs i Finland. Det betyder att den nordiska rättslikheten mellan de

tre EU-länderna Danmark, Finland och Sverige materiellt snarast kommer att öka

med genomförandet av regeringens förslag.

Handläggning av fartygsregistreringen

Ändringarna rör bl.a. förutsättningarna för registrering i skeppsregistret och

båtregistret. Därmed är det sjöfartsregistret som i första hand kommer att

tillämpa de nya reglerna. Delvis kommer prövningen att omfatta tidigare okända

frågor, när ett utländskt rättssubjekt anmäler sitt fartyg till införing. Ofta

torde bosättning i ett EES-land kunna styrkas med ett bevis från hemlandet eller

vistelselandet, och för juridiska personer bildade enligt ett EES-lands lag kan

registreringsbevis normalt tjäna som utredning om den juridiska personens

nationalitet. Vad som kan antas medföra de svåraste problemen är kravet på en

etablering i Sverige. Många etableringar i Sverige för dock med sig någon form

av registrering, och det svenska registreringsbeviset får då åberopas som

utredning om verksamheten här. I annat fall får sökanden, eventuellt under

försäkran, lämna uppgifter som gör det möjligt att identifiera den som skall

leda fartygets verksamhet från Sverige. Den närmare regleringen av dessa frågor

hör dock inte till lagstiftningsärendet utan bör i stället föranleda ändringar i

fartygsregisterförordningen.

 Registreringen skall bygga på frivillighet för rättssubjekt från andra länder

inom samarbetsområdet. Därmed blir det inte aktuellt att förelägga en utländsk

ägare att registrera fartyget här. Och om den utländska ägaren vill avföra sitt

fartyg ur det svenska registret, bör det kunna ske utan att några särskilda

förutsättningar skall krävas för detta.

 När det gäller det omvända förhållandet kommer svenska fartyg att vara

registreringspliktiga tills ägaren etablerar en ekonomisk verksamhet i något

annat EES-land och fartyget registrerats där. Sedan de villkoren uppfyllts,

kommer registreringsplikten i Sverige att upphöra. Om ägaren ändå skulle

föreläggas att registrera fartyget i Sverige, får han genom registreringsbevis

från den utländska myndigheten styrka att fartyget inte längre är

registreringspliktigt i Sverige. Det är dock möjligt att registrering kan ske i

utlandet trots att ingen etablering finns där. I så fall får ägaren inför det

svenska sjöfartsregistret visa att han har etablerat en rörelse i det EES-land

där han vill registrera sitt fartyg. Om detta inte lyckas, kommer fartyget att

vara registreringspliktigt i Sverige. På ett liknande sätt får det fungera när

en svensk ägare vill föra över sitt fartyg från det svenska registret till ett

utländskt.

 Förslaget bör inte i övrigt föranleda några särskilda ändringar med avseende

på registreringen. De länder som tillåter registrering av utländska fartyg

inrättar ofta internationella register som är skilda från de nationella. En

sådan ordning är dock mer lämpad för ett öppet register där registreringen av

utländska eller utlandsägda fartyg är omfattande. En sådan tillströmning kan

knappast förväntas med anledning av den EES-anpassning som nu sker i Sverige.

10 Partrederier

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Fysiska och juridiska personer från |

| Europeiska ekonomiska samarbetsområdet skall kunna vara |

| huvudredare för ett partrederi. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag överenstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har genomgående tillstyrkt eller lämnat

förslaget utan invändning.

Skälen för regeringens förslag: Ett partrederi föreligger om flera har kommit

överens om att under delad ansvarighet gemensamt driva sjöfart med ett eget

fartyg (5 kap. 1 § sjölagen [1994:1009]). Det får väljas en huvudredare för

rederiet. Han är behörig att på samtliga redares vägnar företa de

rättshandlingar som rederirörelsen vanligen medför och att företräda redarna

inför domstolar och myndigheter (5 kap. 2 och 3 §§ sjölagen). För huvudredaren

gäller i dag krav på nordisk nationalitet och bosättning. Till huvudredare får

utses en här i landet bosatt svensk, dansk, finländsk eller norsk medborgare

eller en svensk juridisk person. Om huvudredaren inte uppfyller det kravet, är

fartyget inte svenskt. Enligt hittills gällande regler har det inneburit att

fartyget inte kunnat registreras i skeppsregistret. Det är visserligen fullt

möjligt att ändra registreringsreglerna så, att även sådana fartyg får tas in

registret.

 Emellertid saknas det skäl att upprätthålla en skillnad med hänsyn till

nationalitet eller hemvist sedan Sverige kommit att integreras i Europa. Det bör

därför vara möjligt för fysiska och juridiska personer från alla länder i

samarbetsområdet att vara huvudredare. En sådan ändring innebär att fartyg med

huvudredare från något annat land inom samarbetsområdet blir att anse som

svenskt enligt de regler som gäller för andra svenska fartyg och därmed kan föra

svensk flagg och registreras i skeppsregistret.

11 Följdändringar

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagen om ersättning för krigsskada å egendom|

| skall även fortsättningsvis omfatta fartyg med en svensk |

| ägarövervikt, dock inte om fartyget registrerats i ett annat |

| land än Sverige inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. En |

| följdändring skall också göras i kommunalskattelagen. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag överenstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I

promemorian tas inte upp ändringen i kommunalskattelagen.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har genomgående tillstyrkt eller lämnat

förslaget utan invändning.

Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1958:566) om ersättning för

krigsskada å egendom skall staten under vissa förutsättningar betala ersättning

till den som fått sin egendom skadad vid ett krig mellan Sverige och främmande

makt eller mellan främmande makter. Rätten till ersättning omfattar egendom som

finns här i landet. Men den omfattar även svenska fartyg som skadas utom landet,

om skadan inträffar på en resa mellan orter här i landet utan anlöpande av

utrikes ort eller under ett yrkesmässigt bedrivet fiske (2 §). Under de angivna

förutsättningarna utgår ersättning även för egendom som medförs på fartyget.

Enligt 3 § 2 mom. undantas utländska fartyg och egendom som medförs på fartyget

från lagens tillämpningsområde.

 De ändringar som har föreslagits i avsnitt 8 och 9 innebär att uttrycken

"svenskt fartyg" och "utländskt fartyg" får en ny innebörd. Förslagen får därmed

återverkningar på tillämpningsområdet för lagen om krigsskadeersättning. Den

lagen är dock föremål för översyn i annat sammanhang.

Krigsförsäkringsutredningen har i sitt betänkande Försäkring under

krigsförhållanden (SOU 1994:130) föreslagit att lagen skall upphävas och

ersättas med ny lagstiftning. Utredningsförslaget bereds för närvarande inom

Regeringskansliet. Det får mot den bakgrunden anses som mest ändamålsenligt att

den beredningen omfattar alla aspekter på lagstiftningens tillämpningsområde,

också när det gäller tillämpningen på fartyg. De förslag som läggs fram bör

därför i princip inte leda till någon ändring i sak av 1958 års lag om

krigsskadeersättning.

 Riksdagen har nyligen fattat beslut om bl.a. ändring i punkt 2 av

anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen (prop. 1995/96:227, bet.

1996/97:SkU3, rskr. 1996/97:66, SFS 1996:1331, i kraft den 1 januari 1998). I

punkten anges bl.a. att med anställning på ett svenskt handelsfartyg avses

anställning på ett fartyg enligt 1 kap. 1 § sjölagen som används till

handelssjöfart eller resandes fortskaffande eller till annat ändamål som har

gemenskap med handelssjöfarten. Punkten bör med anledning av vad som föreslås i

detta lagstiftningsärende ändras så att med anställning på ett svenskt

handelsfartyg avses anställning på ett fartyg som anses som svenskt enligt

sjölagen.

 Som tidigare nämnts är frågan om eventuella ändringar i fiskelagstiftningen

föremål för överväganden i Regeringskansliet.

12 Kostnader

Sjöfartsregistret kommer att handlägga ärenden enligt de föreslagna reglerna om

registrering av fartyg. Reglerna kommer att ge upphov till delvis nya frågor som

åtminstone övergångsvis kan leda till mer arbete vid sjöfartsregistret.

Utredningen i vissa ärenden kommer också att bli mer omfattande.

 Ändringarna kan dock inte antas medföra en sådan ökad belastning på

sjöfartsregistret att några resursförstärkningar blir nödvändiga. Sannolikt

kommer ärenden av det nya slaget att bli få. Bedömningen är därför att förslaget

inte kommer att medföra några ökade kostnader för domstolar eller myndigheter.

Skulle det visa sig att resursförstärkningar behövs, får de finansieras genom en

höjning av de avgifter som tas ut vid registrering av fartyg. En höjning kan ske

genom ändringar i den avgiftslista som hör till förordningen (1987:452) om

avgifter vid de allmänna domstolarna. Det läggs därför inte fram något förslag

till lagändring. Vad som kan påpekas är dock att en avgiftshöjning måste göras

för både svenska och utländska fartyg, oavsett att det är registreringen av de

utländska fartygen som kan öka handläggningskostnaderna. Ett olikformigt uttag

av avgifter måste betraktas som diskriminering på grund av nationalitet och

därmed som oförenligt med gemenskapsrätten.

13 Författningskommentarer

13.1 Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1994:1009)

1 kap.

1 §

Ett fartyg skall anses som svenskt och vara berättigat att föra svensk flagg,

om det till mer än hälften ägs av svenska medborgare eller svenska juridiska

personer.

 Följande fartyg skall dock inte anses som svenska och inte vara berättigade

att föra svensk flagg, om de är införda i ett offentligt fartygsregister i något

annat land än Sverige inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet:

 1. fartyg som ingår i en ekonomisk verksamhet som har etablerats i det

registerförande landet, om fartygets drift leds och kontrolleras därifrån,

 2. fartyg som inte ingår i en ekonomisk verksamhet, om fartyget

 vanligen finns i det registerförande landet, och

 till mer än hälften ägs av fysiska personer som vistas i det registerförande

landet och som antingen är medborgare i det landet eller vistas där med stöd av

reglerna om fri rörlighet för personer inom Europeiska gemenskaperna eller

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

I paragrafen anges i vilka fall fartygen skall anses som svenska. Paragrafen

avser bara fartyg med en svensk ägarövervikt. Fartyg utan ett svenskt

majoritetsägande kan i vissa fall vara att räkna som svenska. Det framgår av 1 a

§.

 Första stycket innehåller huvudregeln att fartyg med en svensk ägarövervikt är

svenska. Huvudregeln som sådan är inte ny. Även enligt hittills gällande rätt

anses fartyg som svenska när de till mer än hälften ägs av svenska rättssubjekt.

 Andra stycket innehåller två undantag från den regeln. Det första avser fartyg

som ingår i en rörelse medan det andra tar sikte på fritidsfartyg. Någon

motsvarighet till de båda undantagen har inte funnits tidigare.

 Av andra stycket punkten 1 framgår det att fartyg med svensk ägarövervikt inte

är att anse som svenska, om de används inom ramen för en etablering i något

annat land än Sverige inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och om

fartygets drift leds och kontrolleras därifrån. Stycket bygger på

gemenskapsrättens regler om etableringsfrihet och skall tolkas i enlighet med

den rättsordningen.

 Etableringsfriheten gäller till förmån för bl.a. juridiska personer som har

bildats enligt lagstiftningen i något land inom samarbetsområdet och som har

sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom

samarbetsområdet.

 De förutsättningar som anges är kumulativa. Alla förutsättningarna måste vara

uppfyllda samtidigt för att fartyget skall sakna svensk nationalitet.

 Fartyget skall ingå i en ekonomisk verksamhet. Häri ryms all affärsverksamhet

som drivs i vinstsyfte. Det saknar i och för sig betydelse om verksamheten rent

faktiskt går med vinst eller inte. Avgörande är i stället att vinst utgör ett

mål för verksamheten, oavsett om målet uppnås. Det saknar betydelse om rörelsen

bedrivs av en enskild näringsidkare eller genom någon form av bolag. Alla

verksamhetsformerna faller inom bestämmelsens tillämpningsområde. Bestämmelsen

omfattar också kooperativa föreningar som utövar verksamhet mot ersättning.

 Verksamheten skall vara etablerad i något annat land än Sverige inom

samarbetsområdet. En etablering förutsätter att verksamheten eller en del av den

förläggs till värdlandet och integreras med landets ekonomi. Verksamheten måste

förläggas varaktigt i det landet eller för obestämd tid. Regeln tar inte sikte

på tjänster eller arbeten som mer tillfälligt tillhandahålls i värdlandet men

där själva etableringen finns i ett annat land. I sådana fall är det inte fråga

om att utnyttja etableringsrätten utan om friheten att tillhandahålla tjänster.

För sjöfartens del regleras cabotage, dvs. rätten att utföra inrikes transporter

inom ett annat land, av rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av den 7 december

1992 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på

sjötransportområdet inom medlemsstaterna. Sådana frågor faller inte in under

förevarande bestämmelse.

 Bestämmelsen omfattar dock såväl primär som sekundär etablering i den mening

som avses i Romfördraget, artiklarna 52 och 58. Det kan alltså vara fråga om

nyetablering eller flyttning av verksamhet till ett annat EES-land, som

egenföretagare eller genom bolag (primär etablering). Men även sekundär

etablering godtas alltså, såsom när det bildas kontor, dotterbolag eller

filialer.

 Det framgår av lagtexten att fartyget skall ingå i den etablerade

verksamheten. Det rekvisitet kan få särskild betydelse, om fartyget har en

blandad användning så att det i bland brukas för fritidsändamål och i andra fall

inom ramen för den ekonomiska verksamhet som etableringen i ett annat EES-land

avser. För att fartyget skall anses ingå i verksamheten krävs det i princip att

fartyget är en rörelsetillgång. Den närmare gränsdragningen mellan näringsfartyg

och fritidsfartyg måste dock överlämnas åt rättstillämpningen.

 Vidare skall fartygs drift ledas och kontrolleras från det land inom

samarbetsområdet där etableringen har skett. Föreskriften har utformats med

ledning av den uttolkning som EG-domstolen har gett etableringsrätten, se EG-

domstolens mål C-221/89 Factortame II, REG 1991, s. 3905 och avsnitt 7.1.

 Ledningen och kontrollen kan utövas såväl genom en primär som genom en

sekundär etablering i värdlandet. När det är fråga om en sekundär etablering,

finns det inget hinder mot att instruktionerna för fartyget ytterst kommer från

ett beslutande organ i det land där den primära etableringen är belägen.

 En förutsättning för att undantaget i andra stycket skall bli tillämpligt är

att fartyget blivit registrerat i ett annat land än Sverige inom

samarbetsområdet. Detta är ett uttryck för svensk rätts ståndpunkt att fartyget

inte skall förlora sin svenska nationalitet utan att ägaren själv vidtar en

åtgärd i det syftet. Det räcker inte att fartyget förs in i vilket utländskt

fartygsregister som helst. Därför föreskrivs, i linje med vad Kammarrätten i

Göteborg föreslagit, att fartyget skall vara infört i ett offentligt

fartygsregister i ett annat land än Sverige inom det Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet.

 I 2 kap. 2 § anges den tid som gäller för anmälan till skeppsregistret.

Förevarande paragraf innehåller inte något undantag från de tiderna. Den som

vill utnyttja möjligheten att registrera skeppet i ett annat EES-land måste

därför ansöka om registrering där innan tiden enligt 2 kap. 2 § löper ut i

Sverige. I annat fall skall skeppet registreras här i landet. Om övriga

förutsättningar i andra stycket av förevarande paragraf är uppfyllda, finns det

dock inte någonting som hindrar att ägaren även senare ansöker om registrering

utomlands och om avregistrering i Sverige enligt 2 kap. 6 § 4. Men skeppet måste

under mellantiden vara registrerat i Sverige, eftersom det anses som svenskt.

Tiden enligt 2 kap. 2 § förlängs inte på grund av en anmälan till ett utländskt

register, vilket kan få särskild betydelse när den anmälningen inte leder till

bifall.

 Andra stycket punkten 2 tar sikte på det fallet att svenska fartygsägare

utnyttjar gemenskapsrättens regler om fri rörlighet för arbetskraft och använder

sitt fartyg för att få tillgång till fritidsaktiviteter i landet där de arbetar.

Punkten skall alltså tolkas och tillämpas i enlighet med gemenskapsrättens

regler på detta område, jfr EG-domstolens dom i mål C-334/94 mellan EG-

kommissionen och Frankrike meddelad den 7 mars 1996 samt avsnitt 7.2 ovan.

 Punkten 2 skall tillämpas på fartyg som inte ingår i en ekonomisk verksamhet.

Det innebär att punkten skall tillämpas på fritidsfartyg. Tidigare har

behandlats det fallet att fartyget används både för fritidsändamål och för

ekonomiskt bruk.

 De angivna förutsättningarna är kumulativa. De måste alla föreligga samtidigt

för att fartyget inte skall räknas som svenskt.

 Till en början krävs att det svenska majoritetsägandet till mer än hälften

skall vara lokaliserat till något annat land än Sverige inom EES-området. Det är

alltså fråga om att fysiska personer (en eller flera) som (tillsammans) äger mer

än hälften av fartyget skall vistas i värdlandet. När det är fråga om flera

ägare skall alla de som bildar ägarövervikten vistas i samma land. Ägarna skall

vistas i värdlandet antingen som medborgare i landet eller på grund av reglerna

om den fria rörligheten för arbetskraft. Det är inte något krav att alla ägarna

skall vara svenskar. En svensk kan ha fartyget tillsammans med någon annan. Som

en förutsättning för hela paragrafen gäller dock att det måste finnas en svensk

ägarövervikt.

 För att illustrera punktens tillämplighet kan några exempel anges. En

situation kan vara att en svensk ägare flyttar till värdlandet för att arbeta

och vill utnyttja sitt fartyg under fritiden i det landet. Om han eller hon

ensam äger fartyget, är förutsättningarna i punkten uppfyllda. Finns det fler

svenska ägare måste också de vistas i värdlandet, i vart fall så att mer än

hälften av ägandet är lokaliserat till värdlandet. Vistelsen måste ske med stöd

av gemenskapsrättens regler om arbetskraftens fria rörlighet. En annan situation

kan vara att ett fartyg ägs av tre personer, två svenskar och en tysk, med en

tredjedel vardera. Anta då att en av svenskarna flyttar till Tyskland för att

arbeta där. Eftersom den tyske ägaren är medborgare i det registerförande landet

och den ene svenske medborgaren vistas i Tyskland med stöd av reglerna om

arbetskraftens fria rörlighet är mer än hälften av ägandet lokaliserat till

Tyskland och punkten 2 tillämplig. Sjölagen hindrar då inte att fartyget

registreras i Tyskland. Men om ett fartyg ägs till lika delar av fem ägare, tre

svenskar, en tysk och en amerikan, och en av svenskarna flyttar till Tyskland är

fartyget fortfarande registreringspliktigt i Sverige. I detta fall är nämligen

bara fyrtio procent av ägandet lokaliserat till det registerförande landet och

kraven i punkt 2 är alltså inte uppfyllda. Detta gäller även om den amerikanske

ägaren skulle vistas i Tyskland. Han vistas ju inte där med stöd av

gemenskapsrättens regler om den fria rörligheten för personer.

 Med vistelse avses inte någon oavbruten fysisk närvaro i värdlandet. För den

svenska ägarens del är kravet uppfyllt så länge han kan anses utnyttja sin

frihet enligt gemenskapsrätten. På motsvarande sätt har man att bedöma andra som

vistas i värdlandet utan att vara medborgare där. För en delägare som är

medborgare i värdlandet får det avgörande vara om han eller hon kan anses ha sin

fasta bostad där eller annars har en dominerande anknytning till det landet

genom att uppehålla sig i detta.

 Bestämmelsen hänvisar till gemenskapsrättens regler om arbetskraftens fria

rörlighet. Också vissa av arbetstagarens eller egenföretagarens familjemedlemmar

har enligt de reglerna rätt att vistas i värdlandet. Det gäller bl.a. make eller

maka och deras barn som är under 21 år eller är beroende av föräldrarnas

underhåll. Kraven enligt förevarande bestämmelse är alltså uppfyllda, om två

svenska makar flyttar till Tyskland för att en av dem skall arbeta där och de

tillsammans äger ett fritidsfartyg som de använder för att få tillgång till

fritidsaktiviteter i Tyskland.

 Punkten 2 tar sikte på det fallet att den som arbetar utomlands använder

fartyget för fritid i värdlandet. Det uppställs därför ett krav på att fartyget

vanligen skall finnas i det landet. Häri ligger inte att fartyget uteslutande

skall användas i värdlandet. Det finns således inget hinder mot att fartyget

används för utlandsresor till eller från värdlandet. Det kan ju t.ex. vara

aktuellt för ägarna att åka till Sverige under en ledighet från arbete

utomlands. Fartyget måste dock ha en dominerande anknytning till värdlandet

genom att finnas där.

 Om det saknas någon registreringsmöjlighet, t.ex. för mindre fritidsfartyg,

innebär det att förutsättningarna enligt förevarande punkt inte är uppfyllda.

Fartyget är då svenskt enligt huvudregeln i första stycket.

1 a §

I andra fall än som avses i 1 § skall ett fartyg anses som svenskt och vara

berättigat att föra svensk flagg, om fartyget är infört i ett sådant skepps-

eller båtregister som avses i 2 §.

Paragrafen är ny och saknar motsvarighet i hittills gällande rätt. Den omfattar

fartyg som inte har en svensk ägarövervikt. Ett sådant fartyg anses som svenskt

och är berättigat att föra svensk flagg, om det är infört i skepps- eller

båtregistret. Förutsättningarna för införande i skeppsregistret anges i 2 kap. 1

§ och för införande i båtregistret i 4-5 a §§ i båtregisterlagen.

1 b §

Regeringen eller efter regeringens bemyndigande Sjöfartsverket får medge att

även andra fartyg än de som avses i 1 eller 1 a § skall anses som svenska och

vara berättigade att föra svensk flagg. Ett sådant medgivande får lämnas bara om

fartygets drift står under ett avgörande svenskt inflytande eller om ägaren har

fast hemvist i Sverige.

 Regeringen får meddela föreskrifter om nationalitetshandlingar för svenska

fartyg. Regeringen får därvid bestämma vad som skall iakttas med sådana

handlingar samt förbjuda att registreringspliktigt eller registrerat fartyg

hålls i drift utan gällande nationalitetshandling.

Paragrafens första stycke motsvarar 1 kap. 1 § första stycket andra meningen i

hittills gällande rätt. Den har ändrats redaktionellt.

 Andra stycket motsvarar 1 kap. 1 § andra stycket i hittills gällande rätt.

Förbudet i styckets andra led har utvidgats till att gälla inte bara

registreringspliktigt fartyg utan även registrerat fartyg. Med de nya reglerna

kommer nämligen inte alla registrerade fartyg att vara registreringspliktiga, se

2 kap. 1 §.

2 kap.

1 §

Ett skepp som skall anses som svenskt enligt 1 kap. 1 § eller 1 b § första

stycket skall vara infört i skeppsregistret.

 Följande andra skepp skall föras in i skeppsregistret, om ägaren begär det:

 1. skepp som ingår i en ekonomisk verksamhet som har etablerats i Sverige, om

 skeppets drift leds och kontrolleras från Sverige, och

 skeppet till hälften eller mer ägs av fysiska personer som är medborgare i

ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller av juridiska

personer som har bildats enligt lagstiftningen i ett sådant land och som har

sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom

samarbetsområdet,

 2. skepp som inte ingår i en ekonomisk verksamhet, om skeppet

 vanligen finns i Sverige, och

 till hälften eller mer ägs av fysiska personer som vistas i Sverige och som

antingen är svenska medborgare eller vistas i Sverige med stöd av reglerna om

fri rörlighet för personer inom Europeiska gemenskaperna eller Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet.

 Regeringen kan bestämma att skepp som ägs av staten och som är avsedda

uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift inte skall vara införda i

registret.

 Ett skepp som är under byggnad i Sverige får föras in i

skeppsbyggnadsregistret. Registrering får ske även innan bygget har påbörjats,

förutsatt att det kan identifieras genom byggnadsnummer, ritning eller på annat

betryggande sätt.

 Ett skepp skall registreras under sin igenkänningssignal. Ett skeppsbygge

skall registreras under signalbokstäver. Dessa skall tilldelas det fullbordade

skeppet som igenkänningssignal om skeppet förs in i skeppsregistret. En

tilldelad registerbeteckning får inte ändras.

Första stycket i förevarande paragraf innebär att skepp som är svenska enligt

1 kap. 1 § eller 1 b § första stycket är registreringspliktiga.

 Enligt 2 kap. 2 § gäller vissa tidsfrister för anmälan om registrering i

skeppsregistret. De påverkas inte av de nya reglerna om fartygs nationalitet.

 Andra stycket öppnar en möjlighet för registrering av skepp som inte har en

svensk ägarövervikt.

 Registrering enligt andra stycket är frivilligt. Det betyder att

tidsfristerna i 2 kap. 2 § inte gäller. En annan följd av frivilligheten är att

ägaren kan få skeppet avfört från registret utan att det behöver anges några

skäl för detta, jfr 2 kap. 6 § första stycket 4. Detta gäller dock självfallet

inte om någon förändring inträtt som innebär att registreringsplikt föreligger

enligt första stycket.

 Under den tid som en registrering består, frivilligt eller ej, gäller

reglerna om inskrivning i 2 kap. Det leder bl.a. till att förvärv av ett skepp

skall skrivas in enligt reglerna i 4 §. En registrering medför också att

bestämmelserna om skeppshypotek i 3 kap. blir tillämpliga, liksom andra regler

om fartyg som är registrerade i skeppsregistret. Om det upplåts panträtt i

skeppet, kommer reglerna i 2 kap. 7 § att gälla. Det betyder, också för ett

skepp som registrerats på frivillig grund, att möjligheterna till avregistrering

kan vara inskränkta av hänsyn till borgenär. För att registrering skall kunna

ske krävs inte att skeppet är utländskt i den meningen att det måste ha något

visst lands nationalitet. Det måste dock finnas ett majoritetsägande som är

hänförligt till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

 Punkten 1 uppställer ett krav på att skeppet till hälften eller mer skall

ägas av sådana rättssubjekt som kan utöva etableringsfrihet enligt gemenskapens

rättsordning. Skepp som ägs till 50 procent av sådana rättssubjekt omfattas av

bestämmelsen. Punkten omfattar även fysiska personer bosatta i Sverige.

Punkten 1 blir tillämplig t.ex. när skeppet ägs av en person bosatt i Tyskland,

en person bosatt i Sverige och en person bosatt i Amerikas förenta stater med en

tredjedel var. I ett sådant fall finns det ju en ägarövervikt som kan hänföras

till samarbetsområdet. Däremot är bestämmelsen inte tillämplig vid ett svenskt

majoritetsägande. För sådana fall följer en registreringsplikt av första

stycket.

 Skeppet kan registreras här bara om det ingår i en ekonomisk verksamhet som

har etablerats här i landet enligt gemenskapsrättens regler om

etableringsfrihet. Mer tillfällig eller tidsbegränsad verksamhet här i landet

inom sjöfarts- eller fiskenäringen medför inte någon rätt till registrering i

Sverige.

 Punkten utgör en spegelbild av 1 kap. 1 § andra stycket 1. Tolkningen skall

vara den motsvarande, och det kan därför hänvisas till författningskommentaren

där.

 Punkten 2 gäller fritidsskepp utan en svensk ägarövervikt. Bestämmelsen har

införts mot bakgrund av gemenskapens regler om arbetskraftens fria rörlighet.

Punkten tar sikte på fall där medborgare från andra länder inom samarbetsområdet

arbetar i Sverige med stöd av gemenskapsrätten och vill ha tillgång till svenska

fritidsaktiviteter med ett eget skepp.

 I realiteten gäller ytterligare en förutsättning för att införing i

skeppsregistret skall kunna ske och för att ett skepp skall vara svenskt.

Skeppet får nämligen i princip inte vara infört i något utländskt register, se

2 kap. 25 §. Jämför även 2 kap. 26 § om vad som kan gälla under en kort

övergångsperiod.

2 §

Den som med äganderätt har förvärvat ett skepp som är registreringspliktigt i

hans hand men inte infört i skeppsregistret skall inom en månad från förvärvet

anmäla skeppet för registrering. Om skeppet har förvärvats under villkor som

innefattar äganderättsförbehåll eller som skall jämställas med ett sådant

förbehåll, skall anmälan göras inom en månad från det att villkoret upphörde att

gälla. Om skeppet har blivit registreringspliktigt efter förvärvet, skall det

anmälas inom en månad från det att registreringsplikten uppkom.

 Ägaren av ett skepp som är svenskt och under byggnad skall anmäla skeppet för

registrering i skeppsregistret inom sex månader från det att skeppet blivit

sjösatt, om det är registreringspliktigt. Register-myndigheten kan medge uppskov

om det finns särskilda skäl.

 Ett skeppsbygge anmäls för registrering av ägaren.

I första stycket anges tidsfristen för anmälan av ett skepp till registrering.

Stycket gäller bara vid registreringsplikt, inte i de fall när registrering är

frivillig.

 Första stycket första och andra meningarna i förevarande paragraf har inte

ändrats i sak. Det förhållandet att registreringsplikten kan upphöra för vissa

skepp har inte påverkat tiden. Ett skepp som är svenskt enligt 1 kap. 1 § första

stycket eller 1 b § första stycket är registreringspliktigt och anmälan skall

ske inom angiven tid, oavsett att registreringsplikten kan upphöra, om skeppet

förlorar sin svenska nationalitet enligt 1 kap. 1 § andra stycket. Det betyder

att de omständigheter som anges i sistnämnda stycke måste uppfyllas inom en

månad från fartygsförvärvet, i annat fall skall registrering ske i

skeppsregistret. Om förutsättningarna uppfylls senare, sker dock avregistrering

enligt 2 kap. 6 § första stycket 3, men under mellantiden skall skeppet vara

registrerat i Sverige.

 Första stycket tredje meningen är ny. Den är tillämplig när skeppet blir

registreringspliktigt vid en senare tidpunkt än förvärvet. Bestämmelsen tar

sikte på det fallet att ett skepp med svensk ägarövervikt har varit utländskt

med stöd av 1 kap. 1 § andra stycket. Skeppet kan sedermera bli svenskt enligt

första stycket i den paragrafen utan att det sker någon ändring av

ägandeförhållandena. I de fallen gäller enligt den nya bestämmelsen i

förevarande mening en skyldighet för ägaren att anmäla skeppet till registrering

i skeppsregistret inom en månad. Tiden räknas från det att registreringsplikten

inträtt. Om skeppet har blivit svenskt genom att någon av omständigheterna i

1 kap. 1 § andra stycket 1 eller 2 inte längre föreligger, börjar tiden löpa så

snart omständigheten inte längre är för handen och skeppet således anses som

svenskt.

 I andra stycket första meningen har det skjutits in en sats. Ändringen

innebär att man bland skepp med svensk ägarövervikt numera har att skilja mellan

sådana som skall registreras och sådana som inte behöver det. Skepp som till

hälften eller mer ägs av utländska rättssubjekt behöver inte registreras i

skeppsregistret men vissa sådana skepp kan registreras efter en frivillig

anmälan av ägaren. Anmälan om registrering enligt förevarande stycke behöver

bara ske om skeppet är registreringspliktigt, och det är då tidsfristen i

stycket gäller. Stycket tillämpas inte när registreringsplikt saknas. Om

frivillig registrering är möjlig, finns det inte någon tidsfrist.

4 §

Den som med äganderätt har förvärvat ett skepp eller ett registrerat skeppsbygge

skall inom den tid som anges i 2 § första stycket söka inskrivning av sin rätt.

Ett registrerat skepp som inte är registreringspliktigt och ett skeppsbygge kan

dock i stället anmälas för avregistrering enligt 6 §. Den som anmäler skepp för

registrering anses också söka inskrivning av sin rätt.

 Ett dödsbo är inte skyldigt att söka inskrivning av sin rätt till ett skepp

eller ett registrerat skeppsbygge, som har tillhört den avlidne, i annat fall än

när boet överlåter egendomen. Sådan inskrivning skall sökas inom en månad från

överlåtelsen eller, om bouuppteckningen då inte har registrerats, från

registreringen av denna. En make som har tillskiftats ett skepp eller ett

registrerat skeppsbygge vid bodelning är skyldig att söka inskrivning av sin

rätt endast om egendomen tidigare tillhörde den andra maken.

 Den som har förvärvat ett skepp eller skeppsbygge under villkor som

innefattar äganderättsförebehåll eller är att jämställa med ett sådant förbehåll

har rätt till inskrivning av sin villkorliga äganderätt. Om förvärvaren förlorar

sin rätt till egendomen på grund av att villkoret görs gällande, skall

inskrivningen avföras ur registret på ansökan av överlåtaren eller förvärvaren.

 Övergår i fall som avses i tredje stycket förvärvarens eller överlåtarens

rätt till någon annan, skall vad som sägs där och vad som i övrigt föreskrivs i

detta kapitel om inskrivning av förvärv och verkan därav tillämpas.

I första stycket har andra meningen kompletterats med en föreskrift om att ett

alternativ till inskrivningsansökan i fråga om registrerade, ej

registreringspliktiga, skepp är anmälan om avregistrering. I tredje meningen har

hänvisningen till 2 § tagits bort för att inte oklarhet skall råda om att både

registrerade och registreringspliktiga skepp omfattas. Dessutom har en

redaktionell ändring gjorts i fjärde meningen.

6 §

Ett registrerat skepp skall avregistreras om det

 1. förolyckats, huggits upp eller annars förstörts,

 2. försvunnit eller övergetts till sjöss och sedan inte hörts av under tre

månader,

 3. inte längre är registreringspliktigt,

 4. registrerats enligt 1 § andra stycket 1 eller 2 och förutsättningarna som

anges där inte längre är uppfyllda eller ägaren begär avregistrering, eller

 5. på grund av ombyggnad eller annan sådan ändring upphört att vara skepp

eller, utan att ändring inträtt, inte anses utgöra skepp.

 Ett registrerat skeppsbygge skall avregistreras om det som skepp förs över

till skeppsregistret eller ägaren anmäler bygget för avregistrering. Dessutom

har första stycket 5 motsvarande tillämpning i fråga om skeppsbyggen.

 I fall som avses i första stycket 1, 2 eller 5 eller andra stycket andra

meningen skall ägaren inom en månad anmäla egendomen för avregistrering hos

registermyndigheten. Detsamma gäller när ett skepp upphört att vara

registreringspliktigt, om inte skeppet trots detta kan vara registrerat i

Sverige. Om ett skepp till följd av överlåtelse inte kan vara registrerat i

Sverige, svarar den tidigare ägaren jämte förvärvaren för att anmälan görs.

Första stycket punkten 3 har ändrats. Ett skepp som inte längre är

registreringspliktigt skall avföras ur registret. Bestämmelsen blir tillämplig

om skeppet genom överlåtelse inte längre är svenskt. Det kan t.ex. vara fråga om

överlåtelse till utomeuropeiska rättssubjekt som gör att det inte längre finns

någon svensk ägarövervikt. Bestämmelsen blir också tillämplig, när ett skepp med

svensk ägarövervikt förlorar sin svenska nationalitet enligt 1 kap. 1 § andra

stycket.

 Punkten 4 i första stycket har fått en ny lydelse. Nuvarande punkt 4 har

flyttats och blir en ny punkt 5. Hänvisningarna i andra stycket andra meningen

och i tredje stycket första meningen har därmed ändrats från punkt 4 till punkt

5. I vissa fall kan ett skepp befrias från registreringsplikten samtidigt som

det finns en möjlighet att ha skeppet registrerat här, om ägaren så önskar. Ett

exempel på detta är att skeppet har varit svenskägt och registreringspliktigt

enligt 1 kap. 1 § första stycket. Om skeppet säljs till ett rättssubjekt från

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, kan fartyget ändå vara infört i

skeppsregistret under de förutsättningar som anges i 1 kap. 1 § andra stycket 1

eller 2. I ett sådant fall skall skeppet inte avföras automatiskt. Det kommer i

stället an på den nya ägaren att ta ställning till om en avregistrering skall

ske.

 En avregistrering kan bli aktuell också om skeppet ägs av ej svenska

rättssubjekt från samarbetsområdet. Så blir fallet exempelvis om skeppet säljs

till någon som inte kan åberopa sig på gemenskapsrättens regler om fri

etablering eller om arbetskraftens fria rörlighet.

 Tredje stycket har också ändrats. Enligt första meningen är ägaren ansvarig

för anmälan om avregistrering. Genom ändringen kommer den första meningen inte

längre att hänvisa till den nya lydelsen av punkten 3, som rör avregistrering i

de fall där skeppet inte längre är registreringspliktigt. För de fallen införs

en ny andra mening i tredje stycket. Den tillämpas när ett skepp varit infört i

registret på grund av en registreringsplikt, men där plikten upphört. Det kan

t.ex. vara fråga om ett näringsskepp med en svensk ägarövervikt som säljs till

rättssubjekt från andra länder. I ett sådant fall gäller som huvudregel att

ägaren skall ansöka om avregistrering inom en månad. Tiden räknas från det att

skeppet upphört att vara registreringspliktigt, t.ex. från en försäljning av

skeppet. Andra meningen innebär emellertid att det inte finns någon skyldighet

att ansöka om avregistrering i ett fall där skeppet visserligen inte är

registreringspliktigt men ändå kan registreras, t.ex. om skeppet säljs till

utländska rättssubjekt från Europeiska ekonomiska samarbetsområdet som har

etablerat ekonomisk verksamhet för skeppet här i Sverige. I sådana fall kan

skeppet vara kvar i registret, men ägaren kan också välja att avföra skeppet ur

det svenska registret med påföljd att skeppet inte längre är svenskt. Detta är

alltså en frivillig åtgärd från ägarens sida, och någon tidsfrist gäller inte i

den situationen. Att som Lagrådet föreslagit införa någon särskild tidsspärr

skulle kunna få till följd att ett fartyg avregistreras från det svenska

skeppsregistret utan att vara registrerat i något annat lands register och då

bli statslöst. Regeringen har därför inte följt Lagrådets förslag på denna

punkt.

 En annan sak är inskrivning av den nya ägarens förvärv. Denna fråga regleras

i 4 § och innebär i princip att en anmälan därom skall ske inom en månad. Av

den paragrafen följer också att om ett registrerat skepp inte är

registreringspliktigt kan i stället anmälan för avregistrering ske enligt

förevarande paragraf, dvs. 6 §. Om inskrivning av den nya ägarens förvärv inte

sker inom förekriven tid skall registermyndigheten enligt 20 § förelägga

vederbörande att fullgöra sin skydlighet.

 Tredje meningen tar sikte på det fallet att skeppet inte längre kan vara

registrerat i Sverige, exempelvis om skeppet överlåtits till en amerikansk

medborgare.

7 §

Om ett skepp skall avregistreras enligt 6 § första stycket 3, får skeppet ändå

inte avföras ur skeppsregistret, om

 1. skeppet ägs av flera,

 2. delägare har lösningsrätt enligt 5 kap. 13 eller 16 §, och

 3. en lösen skulle medföra att skeppet kan registreras i skeppsregistret.

 Om lösen sker i ett sådant fall, skall skeppet inte avföras ur registret. I

stället skall det förvärv skrivas in som föranlett anmälan för avregistrering.

Om lösningsrätten förfaller, skall skeppet avföras ur registret.

 Gäller inteckning i ett skepp eller skeppsbygge som skall avregistreras, får

egendomen inte avföras ur registret förrän borgenär, för vars fordran pantbrev

på grund av inteckningen utgör säkerhet, ger in pantbrevet och skriftligen

samtycker till åtgärden.

 Ett skeppsbygge får dock avregistreras för att föras över till

skeppsregistret utan samtycke enligt andra stycket. För avregistrering av ett

skepp enligt 6 § första stycket 5 eller av ett skeppsbygge enligt 6 § andra

stycket andra meningen fordras inte heller samtycke av en inteckningsborgenär

som inte har sökt betalning ur egendomen inom en månad från det att

registermyndigheten underrättat honom om avregistreringsgrunden.

Första stycket har ändrats som en följd av ändringarna i 1 § som innebär en

uppdelning mellan skepp som skall registreras och skepp som kan registreras.

Förevarande stycke reglerar i grunden samma situation som tidigare. Det är

alltså fråga om situationer där en andelsöverlåtelse i sig innebär att

förutsättningar för en registrering i Sverige inte längre är för handen men där

delägare har lösningsrätt och där möjligheterna att ha kvar skeppet i

skeppsregistret kan bevaras genom att delägare utövar sin rätt. I de

situationerna skall skeppet inte avregistreras så länge lösningsrätten

fortfarande gäller. De ändrade förutsättningarna för registrering medför

emellertid att stycket måste ges ett delvis nytt innehåll.

 Första meningen blir tillämplig bara om en avregistrering skall ske eller med

andra ord när både rätt och skyldighet att registrera skeppet saknas.

 Uppräkningen i första stycket motsvarar omständigheter som har funnits redan

tidigare. Punkten 3 har dock anpassats till den nya utformningen av 1 §.

Avregistrering skall inte ske, om registreringsplikt är för handen enligt 1 §

första stycket, dvs. när en inlösen skulle innebära att skeppet är

registreringspliktigt. Men avregistrering skall inte heller ske när en inlösen

för med sig att en rätt till registrering finns enligt 1 § andra stycket.

 Om inlösen sker och skeppet kan vara infört i registret, skall det inte

avregistreras. Det kan visserligen tänkas att ägarna efter inlösen inte vill ha

skeppet registrerat i Sverige och inte heller behöver det enligt 1 §. Men i så

fall får de ansöka om avregistrering enligt 6 §.

 Om lösningsrätten förfaller, skall skeppet avregistreras. Förutsättningarna

för inlösen anges i 5 kap. 13 och 16 §§.

 I tredje stycket har hänvisningen till punkten 4 ändrats till punkten 5.

25 §

Om ett utländskt skepp har blivit svenskt eller begärts registrerat här, får det

föras in i skeppsregistret endast om det visas att skeppet inte är infört i

motsvarande register i sitt tidigare hemland eller att det kommer att avföras ur

ett sådant register med verkan från den dag då det registreras här i landet.

 Är skeppet nybyggt utomlands skall det dessutom visas att rätt till skeppet

inte är inskriven i skeppsbyggnadsregister i vederbörande främmande stat eller

att sådan rätt kommer att avföras med verkan från den dag då skeppet registreras

här i landet. Detta gäller också i fråga om införing i det svenska

skeppsbyggnadsregistret av skepp under byggnad som har förvärvats från utlandet.

 Om ett skepp eller skeppsbygge skall avregistreras för att registreras

utomlands, skall på sökandens begäran beslutas att egendomen skall avföras ur

registret den dag då den förs in i det utländska registret. Avregistreringen får

verkan från dagen för den nya registreringen.

Ändringen är föranledd av de nya bestämmelserna i 1 kap. sjölagen

5 kap.

2 §

För ett partrederi får en huvudredare väljas. Till huvudredare får utses

 1. en fysisk person som är medborgare i ett land inom Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet,

 2. en svensk juridisk person, eller

 3. en juridisk person som har bildats enligt lagstiftningen i ett land inom

samarbetsområdet och som har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga

verksamhet inom samarbetsområdet.

Paragrafen har ändrats så att alla rättssubjekt från samarbetsområdet kan vara

huvudredare för ett partrederi, jfr avsnitt 10.

13.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1979:377) om registrering av båtar

för yrkesmässig sjöfart m.m.

4 §

I båtregistret skall föras in varje båt som anges i andra stycket, om båten

används yrkesmässigt till befordran av gods eller passagerare, till bogsering

eller bärgning, till fiske eller annan fångst eller till uthyrning till

allmänheten och båtens skrov har en största längd av minst fem meter. Även

mindre passagerarbåtar skall föras in i båtregistret, om de är konstruerade så

att de kan föra fler än tolv passagerare.

 Första stycket gäller varje båt som

 1. skall anses som svensk enligt 1 kap. 1 § eller 1 b § första stycket

sjölagen (1994:1009),

 2. vanligen finns i Sverige och vars ägare är bosatt här, eller

 3. uppfyller de förutsättningar som anges för skepp i 2 kap. 1 § andra

stycket 1 sjölagen och vars ägare anmäler båten för registrering.

 Regeringen får efter överenskommelse med främmande makt förordna om

registreringsplikt även för annan fiskebåt än som avses i första stycket.

Paragrafen har ändrats som en följd av sjölagens nya regler om fartygs

nationalitet. De reglerna innebär att vissa fartyg med en svensk ägarövervikt är

svenska. Samtidigt kan vissa utlandsägda fartyg vara svenska.

 Paragrafen motsvarar 2 kap. 1 § sjölagen och de bestämmelser som där finns

angående registrering av skepp. Ledning kan därför hämtas ur kommentaren till

den författningsbestämmelsen.

 Av andra stycket punkt 1 följer en registreringsplikt för båtar med ett

svensk majoritetsägande, om de är svenska enligt 1 kap. 1 § eller 1 b § första

stycket sjölagen.

 Av andra stycket punkt 2 följer vidare en registreringsplikt oavsett båtens

nationalitet och oavsett ägarförhållandena, om båten vanligen finns i Sverige

och ägaren är bosatt här.

 Det bör observeras att det gäller en viss tidsfrist enligt 6 § för att anmäla

båten till registrering. Den tiden skall iakttas, om båten är

registreringspliktig enligt förevarande paragraf. Det saknar i och för sig

betydelse att båten under vissa omständigheter kan falla utanför

registreringsplikten. Ett fartyg som anges i 1 kap. 1 § andra stycket 1 eller 2

sjölagen kan under vissa omständigheter betraktas som icke-svenskt. Så länge de

förutsättningarna inte är uppfyllda är båten registreringspliktig här i landet.

Om förutsättningarna inte uppfylls innan tiden enligt 6 § löper ut, måste båten

registreras i Sverige. Skulle båten sedermera förlora sin svenska nationalitet,

skall den avföras ur registret enligt 7 § 2. Det är också möjligt att båten inte

varit svensk på grund av reglerna i 1 kap. 1 § andra stycket 1 eller 2 men sedan

blir svensk (igen), därför att någon av förutsättningarna i de reglerna inte

längre är uppfylld. Båten skall i så fall registreras i Sverige inom den tid som

anges i 6 §. På motsvarande sätt skall man tillämpa rekvisiten att båten

vanligen finns i Sverige och att ägaren bor här i landet. Så länge de

förutsättningarna är för handen gäller en skyldighet att ha båten registrerad i

Sverige.

 Registreringsplikten förutsätter - liksom tidigare - att båten används

yrkesmässigt och har viss storlek.

 Andra stycket punkt 3 innehåller en ny bestämmelse om registrering av båtar i

det svenska registret. Bestämmelsen omfattar båtar som kan bli svenska genom att

ägaren utnyttjar den frihet till etablering av ekonomisk verksamhet som gäller

enligt gemenskapsrätten. Däremot gäller den inte beträffande sådana båtar

(fritidsbåtar) som kan vara svenska enligt 1 kap. 1 a § sjölagen. Registrering

av fritidsbåtar med en utländsk ägarövervikt regleras i 5 a § förevarande lag.

 Andra stycket bygger på de grundläggande förutsättningar om båtens användning

och storlek som anges i första stycket. Om de förutsättningarna inte är

uppfyllda, saknas det en möjlighet att få båten registrerad.

 Det finns inte någon registreringsplikt enligt punkten 3, och tidsfristen

enligt 6 § är inte tillämplig. Det är alltså ägaren som själv avgör om båten

skall föras in i registret, och han kan begära att båten skall avföras ur

registret utan att ange något skäl för sin begäran (7 § 4).

5 §

En båt som skall anses som svensk enligt 1 kap. 1 § eller 1 b § första stycket

sjölagen (1994:1009) eller som uppfyller de förutsättningar som anges för skepp

i 2 kap. 1 § andra stycket 1 sjölagen får även i andra fall än som anges i 4 §

föras in i båtregistret, om dess skrov har en största längd av minst fem meter

eller om det med hänsyn till båtens typ och användning, dess tilldelning av

anropssignal för radiostation eller annars finns särskilda skäl att den

registreras.

Ändringarna är en följd av de nya reglerna om svenska fartyg i 1 kap. sjölagen.

Förevarande paragraf tar sikte på två kategorier av båtar. Det är dels fråga om

båtar som är svenska med stöd av den huvudregel för fartyg med svensk

ägarövervikt som finns i 1 kap. 1 § första stycket sjölagen, dels båtar som

genom anmälan om registrering kan bli svenska enligt 1 kap. 1 a § sjölagen.

Paragrafen gäller både båtar som används yrkesmässigt och fritidsbåtar, när det

är fråga om ett svenskt majoritetsägande. När båten till hälften eller mer ägs

av utländska rättssubjekt gäller paragrafen bara båtar som ingår i en ekonomisk

verksamhet.

 Ägaren har en rätt men ingen skyldighet att ansöka om registrering. Liksom

tidigare gäller dock att registrering skall ske bara, om båten har den storlek

som anges i paragrafen eller om de andra förutsättningar som anges där är

uppfyllda.

5 a §

En båt som uppfyller de förutsättningar som anges för skepp i 2 kap. 1 § andra

stycket 2 sjölagen (1994:1009) skall föras in i båtregistret, om ägaren anmäler

båten för registrering.

Paragrafen är ny. Den tar sikte på fritidsbåtar. Båtar som ingår i en ekonomisk

verksamhet omfattas i stället av 4 och 5 §§.

 Enligt 1 kap. 1 a § sjölagen kan fartyg som ägs av rättssubjekt från

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet anses som svenska under vissa

förutsättningar. En sådan är att båten är införd i båtregistret, jfr 1 kap. 2 §

och 2 kap. 1 § andra stycket 2 sjölagen. Förevarande paragraf ger möjlighet till

sådan registrering.

 Tidsfristerna i 6 § gäller inte i detta fall, och ägaren kan låta avregistrera

båten med stöd av 7 § 4.

 Beträffande båtar med svensk ägarövervikt finns det inte någon skyldighet att

registrera båten för att den skall anses som svensk.

7 §

En registrerad båt skall avregistreras, om den

 1. förolyckats, huggits upp eller annars förstörts,

 2. på grund av överlåtelse eller av andra skäl inte längre kan vara införd i

båtregistret,

 3. försvunnit eller övergetts till sjöss och sedan inte hörts av under tre

månader,

 4. inte är registreringspliktig och ägaren anmäler båten för avregistrering hos

registermyndigheten.

Paragrafen har ändrats redaktionellt för att den språkliga utformningen skall

stämma överens med den motsvarande bestämmelsen om skepp i 2 kap. 6 § sjölagen.

Dessutom har punkten 2 ändrats i förtydligande syfte. Avregistrering enligt den

punkten skall nämligen ske bara om det varken finns en rätt eller en skyldighet

att registrera båten. Är det så, att båten inte är registreringspliktig men kan

vara införd i registret enligt ägarens önskemål, skall avregistreringen i

stället följa föreskriften i punkten 4. Det betyder att avregistrering bara sker

för det fall att ägaren begär detta hos registermyndigheten.

13.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1958:566) om ersättning för

krigsskada å egendom

2 §

Ersättning lämnas även för krigsskada som utanför riket tillfogats

a) fartyg som skall anses som svenskt enligt 1 kap. 1 § eller 1 b § första

stycket sjölagen (1994:1009) eller svenskt luftfartyg på resa mellan orter här i

riket utan anlöpande av utrikes ort och egendom som medförs på resan; samt

b) fartyg som anges i a) under yrkesmässigt bedrivet fiske och egendom som

därvid medförs.

3 §

2 mom.

Från lagens tillämpning undantas också

 fartyg som inte skall anses som svenskt enligt 1 kap. 1 § sjölagen

(1994:1009) och egendom som medförs ombord,

 utländska luftfartyg och egendom som medförs ombord,

 främmande stat tillhörig egendom.

 Regeringen får förordna, att det från lagens tillämpning skall undantas annan

utländsk egendom som direkt eller genom förmedling av juridisk person helt eller

till större delen ägs av medborgare eller juridisk person i viss främmande stat.

Bestämmelsen har utformats enligt Lagrådets förslag.

 Ändringarna innebär att lagen skall tillämpas på fartyg som är svenska enligt

sjölagen (1994:1009) och betyder i princip att den rådande ordningen vid

krigsskadeersättningar behålls.

 Föreskrifterna har ändrats även i redaktionellt hänseende.

13.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1331) om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370)

Anvisningar

till 49 §

punkt 2

Med anställning på ett svenskt handelsfartyg avses anställning på ett fartyg som

skall anses som svenskt enligt sjölagen (1994:1009) och som används till

handelssjöfart eller resandes fortskaffande eller till annat ändamål som har

gemenskap med handelssjöfarten.

 Med anställning på ett svenskt handelsfartyg likställs

 a) en anställning på ett utländskt handelsfartyg som en svensk redare hyr i

huvudsak obemannat, om anställningen sker hos redaren eller någon av redaren

anlitad arbetsgivare,

 b) anställning på ett svenskt handelsfartyg som hyrs ut till utländsk redare

i huvudsak obemannad om anställningen sker hos fartygets ägare eller någon av

ägaren anlitad arbetsgivare.

Ändringen är föranledd av de nya bestämmelserna i 1 kap. sjölagen (1994:1009).

Bilaga 1

Sammanfattning av promemorian

I promemorian behandlas förhållandet mellan etableringsrätten inom Europeiska

unionen (EU) och de nationella svenska reglerna om registrering av fartyg.

Utgångspunkten för analysen bildas av den s.k. Factortame II-domen som

meddelades år 1991. Där slog EG-domstolen fast att en rätt till etablering inom

fiskenäring och sjöfart inte kan särskiljas från möjligheten att registrera

fartyg. Medlemsländernas bestämmelser om registrering får därför inte leda till

att någon blir diskriminerad på grund av sin nationalitet, och domstolen

underkände brittiska föreskrifter som för en registrering direkt eller indirekt

krävde att fartygets ägare eller redare var medborgare i Storbritannien. Även

ett krav på bosättning och hemvist i Storbritannien ansågs oförenligt med

etableringsrätten.

 Den svenska sjölagen innebär att det bara är svenska skepp som kan

registreras i det skeppsregister som förs här i landet. Ett skepp räknas som

svenskt, om det till mer än hälften ägs av svensk medborgare eller svensk

juridisk person. Även andra fartyg kan anses som svenska med stöd av ett

särskilt beslut som meddelas av Sjöfartsverket. Ett sådant beslut förutsätter

att fartygets drift står under avgörande svenskt inflytande eller att ägaren har

fast hemvist här i landet.

 För båtar gäller enligt en särskild lag att de skall registreras, om de är av

viss storlek och används yrkesmässigt till befordran av gods eller passagerare,

till bogsering eller bärgning, till fiske eller annan fångst eller till

uthyrning till allmänheten. Detta gäller generellt för svenska båtar, men

reglerna omfattar också utländsk båt, om den vanligen är förlagd till svensk

hamn och om ägaren är bosatt här i landet. Svenska båtar kan registreras också i

andra fall än de som nu har nämnts. Det förutsätter bl.a. att det finns

särskilda skäl för en registrering. En motsvarande rätt saknas beträffande

utländska båtar.

 I promemorian dras den slutsatsen att de nationella svenska reglerna om

registrering av fartyg inte är förenliga med gemenskapsrätten. Kopplingen till

fartygets nationalitet och därmed indirekt till ägarnas medborgarskap eller den

juridiska personens svenska anknytning strider mot Romfördragets regler om

etableringsrätt, sådana reglerna har uttolkats i Factortame-domen. I belysning

av EG-domstolens praxis bedöms också den nuvarande möjligheten att hos

Sjöfartsverket utverka ett särskilt beslut om svensk nationalitet som

otillräcklig. En lagändring är alltså nödvändig för att svensk rätt skall

motsvara gemenskapens regler. Ändringarna bör ta sikte på hela Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet (EES), eftersom EES-avtalet omfattar Romfördragets

bestämmelser om etableringsrätt.

 Förslagen i promemorian innebär att reglerna om nationalitetsbestämning av

fartyg ändras. Ett fartyg skall anses som svenskt, om det till mer än hälften

ägs av fysiska eller juridiska personer från samarbetsområdet. För rättssubjekt

som inte är svenska skall det dock gälla ett krav på att skeppet används i en

ekonomisk verksamhet som har etablerats här i landet. Genom ändringen blir det

alltså möjligt för dem som driver sjöfart eller fiske inom samarbetsområdet att

i Sverige utnyttja etableringsrätten enligt Romfördraget och EES-avtalet.

Fysiska och juridiska personer från något annat land än Sverige inom

samarbetsområdet skall dock inte vara skyldiga att registrera fartygen här i

landet. Om de låter bli att registrera fartyget, kommer det inte att anses som

svenskt.

 Den andra sidan av etableringsrätten är att också svenskar skall kunna

etablera sig inom hela samarbetsområdet. Det får förutsättas att de andra

länderna anpassar sina regler till gemenskapsrätten och tillåter registrering,

när svenska rättssubjekt etablerar en sjöfartsnäring i något av de länderna. För

att göra en sådan etablering möjlig är det emellertid nödvändigt att ändra den

svenska sjölagen i ytterligare ett hänseende. I sjölagen anges det för

närvarande att svenska skepp måste vara registrerade i det svenska

skeppsregistret. Detta kan hindra att registrering sker i det land där

näringsverksamheten etableras, eftersom dubbel registrering strider mot den

internationella konvention som finns på området. I promemorian föreslås det att

ett fartyg som ägs av svenska rättssubjekt inte behöver registreras i Sverige,

om det etableras en verksamhet för fartygets drift i något annat land inom

samarbetsområdet och fartyget registreras där.

 Fartygsregistreringen berörs också av Romfördragets och EES-avtalets regler

om arbetskraftens fria rörlighet. Enligt gemenskapsrätten har varje medborgare i

en medlemsstat rätt att bege sig till en annan medlemsstat för att arbeta där

som löntagare eller egenföretagare. Det finns också en rätt att bo kvar i det

landet därefter. I en nyligen meddelad dom har EG-domstolen förklarat att

tillträde till fritidsaktiviteter i värdlandet utgör en följd av den fria

rörligheten. Det får därför inte förekomma någon diskriminering på grund av

nationalitet när det gäller fritidsfartyg. Denna promemoria innehåller därför

förslag till en anpassning av de nationella svenska reglerna till

gemenskapsrätten också när det gäller fartyg som inte används inom ramen för en

ekonomisk verksamhet.

Bilaga 2

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009)

Härigenom föreskrivs i fråga om sjölagen (1994:1009)

 dels att 1 kap. 1 §, 2 kap. 1, 2, 6 och 7 §§ samt 5 kap. 2 § skall ha

följande lydelse,

 dels att rubriken närmast före 1 kap. 1 § skall sättas närmast före 1 kap. 1

a §,

 dels att det i 1 kap. skall föras in fem nya paragrafer, 1 a - 1 e §§, av

följande lydelse,

 dels att det närmast före 1 kap. 1 § skall föras in en ny rubrik av följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse

--------------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

1 kap.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

Flagg

1 §

--------------------------------------------------------------

 Ett fartyg anses som svenskt och är berättigat att föra svensk

flagg, om det till mer än hälften ägs av svensk medborgare eller

svensk juridisk person. Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Sjöfartsverket får medge att även annat fartyg,

vars drift står under avgörande svenskt inflytande eller vars

ägare har fast hemvist i Sverige, skall anses som svenskt och

vara berättigat att föra svensk flagg.

 Regeringen får meddela föreskrifter om nationalitets-

handlingar för svenska fartyg och får därvid bestämma vad som

skall iakttas med sådana handlingar samt förbjuda att

registreringspliktigt fartyg hålls i drift utan gällande

nationali-tetshandling.

--------------------------------------------------------------

 Ett svenskt fartyg får föra svensk flagg. Det anges i 1 a -

 1 d §§ när ett fartyg skall anses som svenskt.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

1 a § Ett fartyg skall anses som svenskt, om det till mer än

hälften ägs av svensk med-borgare eller svensk juridisk person.

 Detta gäller dock inte, om

 1. fartyget ingår i en ekonomisk verksamhet som har

etablerats i något annat land än Sverige inom Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet,

 2. fartygets drift leds och kontrolleras från det landet,

och

 3. fartyget är infört i ett fartygsregister i det landet

eller anmält för införing i ett sådant register utan att ärendet

har avgjorts.

 Detta gäller inte heller fartyg som inte ingår i en ekonomisk

verksamhet, om

 1. fartyget till mer än hälften ägs av fysisk person som

vistas i ett annat land än Sverige inom Europeiska ekonomiska

sam-arbetsområdet och som antingen är medborgare i det landet

eller vistas där med stöd av artikel 48 i fördraget den 25 mars

1957 om upprättande av Europeiska ekonomiska gemenskapen eller

direktiv eller förordningar som har utfärdats enligt artikel 49

i fördraget eller artikel 28 i avtalet den 2 maj 1992 om

Europeiska ekonomiska sam-arbetsområdet,

 2. fartyget vanligen är förlagt i det land där ägaren vistas

enligt 1, och

 3. fartyget är infört i ett fartygsregister i det landet

eller anmält för införing i ett sådant register utan att ärendet

har avgjorts.

1 b § Ett fartyg skall anses som svenskt också i andra fall än

som avses i 1 a §, om

 1. fartyget till mer än hälften ägs av fysisk person som är

bosatt inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller av

juridisk person som har bildats enligt lagstiftningen i ett

sådant land och som har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin

huvudsakliga verksamhet inom samarbetsområdet,

 2. fartyget ingår i en ekonomisk verksamhet som har

etablerats i Sverige,

 3. fartygets drift leds och kontrolleras från Sverige, och

 4. fartyget är infört i ett sådant skepps- eller båtregister

som avses i 2 § eller anmält för införing i ett sådant register

utan att ärendet har avgjorts.

1 c § Ett fartyg skall anses som svenskt också i andra fall än

som avses i 1 a § och 1 b §, om

 1. fartyget till mer än hälften ägs av fysisk person som

vistas i Sverige och som antingen är svensk medborgare eller

vistas i Sverige med stöd av artikel 48 i fördraget den 25 mars

1957 om upprättande av Europeiska ekonomiska gemenskapen eller

direktiv eller förordningar som har utfärdats enligt artikel 49

i fördraget eller artikel 28 i avtalet den 2 maj 1992 om

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

 2. fartyget inte ingår i en ekonomisk verksamhet,

 3. fartyget vanligen är förlagt till Sverige, och

 4. fartyget är infört i ett sådant skepps- eller båtregister

som avses i 2 § eller anmält för införing i ett sådant register

utan att ärendet har avgjorts.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

1 d § Regeringen eller efter regeringens bemyndigande

Sjöfartsverket får medge att även andra fartyg än de som avses i 1

a - 1 c §§ skall anses som svenska. Ett sådant medgivande får

lämnas bara om fartygets drift står under ett avgörande svenskt

inflytande eller om ägaren har fast hemvist i Sverige.

1 e § Regeringen får meddela föreskrifter om nationalitets-

handlingar för svenska fartyg och får därvid bestämma vad som

skall iakttas med sådana handlingar samt förbjuda att ett

registreringspliktigt fartyg hålls i drift utan gällande

nationali-tetshandling.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

2 kap.

1 §

--------------------------------------------------------------

 Ett svenskt skepp skall vara infört i skeppsregistret.

Regeringen kan dock bestämma att skepp, som ägs av staten och

som är avsett uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift,

inte skall vara infört i registret.

--------------------------------------------------------------

 Ett skepp som skall anses som svenskt enligt 1 kap. 1 a §

skall vara infört i skeppsregistret. Ett annat skepp skall föras

in i skeppsregistret, om de förutsättningar som anges i 1 kap.

1 b § 1-3 eller 1 c § 1-3 är uppfyllda och ägaren anmäler skeppet

för registrering. Regeringen kan bestämma att ett skepp som ägs

av staten och som är avsett uteslutande för statsändamål och inte

för affärsdrift inte skall vara infört i registret.

 Ett skepp som är under byggnad i Sverige får föras in i

skeppsbyggnadsregistret. Registrering får ske även innan bygget har påbörjats,

förutsatt att det kan identifieras genom byggnadsnummer, ritning eller på annat

betryggande sätt.

 Ett skepp skall registreras under sin igenkänningssignal. Ett skeppsbygge

skall registreras under signalbokstäver. Dessa skall tilldelas det fullbordade

skeppet som igenkänningssignal om skeppet förs in i skeppsregistret. En

tilldelad registerbeteckning får inte ändras.

2 §

--------------------------------------------------------------

 Den som med äganderätt har förvärvat ett skepp som är

registreringspliktigt i hans hand men inte infört i

skeppsregistret skall inom en månad från förvärvet anmäla skeppet

för registrering. Om förvärvet har skett under villkor som inne-

fattar äganderättsförbehåll eller är att jämställa med ett sådant

förbehåll, skall anmälan göras inom en månad från det att villkoret

upphörde att gälla.

--------------------------------------------------------------

 Den som med äganderätt har förvärvat ett skepp som är

registreringspliktigt i hans hand men inte infört i

skeppsregistret skall inom en månad från förvärvet anmäla skeppet

för registrering. Om skeppet har förvärvats under villkor som

innefattar äganderättsförbehåll eller som skall jämställas med ett

sådant förbehåll, skall anmälan göras inom en månad från det att

villkoret upphörde att gälla. Om skeppet har blivit

registreringspliktigt efter förvärvet, skall det anmälas inom en

månad från det att registreringsplikten uppkom.

--------------------------------------------------------------

 Ägaren av ett skepp som är svenskt och under byggnad skall

anmäla skeppet för registrering i skeppsregistret inom sex

månader från det att skeppet blivit sjösatt. Register-myndigheten

kan medge uppskov om det finns särskilda skäl.

--------------------------------------------------------------

 Ägaren av ett skepp som är svenskt och under byggnad skall

anmäla skeppet för registrering i skeppsregistret inom sex

månader från det att skeppet blivit sjösatt, om det är

registreringspliktigt. Registermyndigheten kan medge uppskov

om det finns särskilda skäl.

 Ett skeppsbygge anmäls för registrering av ägaren.

6 §

Ett registrerat skepp skall avregistreras om det

 1. förolyckats, huggits upp eller annars förstörts,

 2. försvunnit eller övergetts till sjöss och sedan inte hörts av under tre

månader,

--------------------------------------------------------------

 3. upphört att vara svenskt, eller

--------------------------------------------------------------

 3. inte är registreringspliktigt; skepp som har registrerats

enligt 1 § första stycket andra meningen skall dock

avregistreras bara om de förutsättningar som anges i 1 kap. 1 b §

och 1 c § inte är uppfyllda eller ägaren begär det, eller

 4. på grund av ombyggnad eller annan sådan ändring upphört att vara skepp

eller, utan att ändring inträtt, inte anses utgöra skepp.

 Ett registrerat skeppsbygge skall avregistreras om det som skepp förs över

till skeppsregistret eller ägaren anmäler bygget för avregistrering. Dessutom

har första stycket 4 motsvarande tillämpning i fråga om skeppsbyggen.

--------------------------------------------------------------

 I fall som avses i första stycket eller andra stycket andra

meningen skall ägaren inom en månad anmäla egendomen för

avregistrering hos register-myndigheten. Om ett skepp till

följd av överlåtelse har upphört att vara svenskt, svarar den

tidigare ägaren jämte förvärva-ren för att anmälan görs.

--------------------------------------------------------------

 I fall som avses i första stycket 1, 2 eller 4 eller andra

stycket andra meningen skall ägaren inom en månad anmäla

egendomen för avregistrering hos registermyndigheten. Detsamma

gäller när ett fartyg upphört att vara registreringspliktigt, om

inte fartyget trots detta kan vara registrerat i Sverige. Om

ett skepp till följd av överlåtelse inte kan vara registrerat i

Sverige, svarar den tidigare ägaren jämte förvärvaren för att

anmälan görs.

7 §

--------------------------------------------------------------

 Om ett skepp som skall avregistreras enligt 6 § första

stycket 3 ägs av flera och skeppet kan bevaras som svenskt

genom att delägare utövar sin rätt enligt 5 kap. 13 eller 16 § mot

meddelägare, får det inte avföras ur skeppsregistret så länge sådan

rätt kan utövas. Bevaras skeppet som svenskt, skall det inte

avföras ur registret. I stället skall det förvärv skrivas in som

föranlett anmälan för avregistrering.

--------------------------------------------------------------

 Om ett skepp skall avregistreras enligt 6 § första stycket 3,

får skeppet ändå inte avföras ur skeppsregistret, om

1. skeppet ägs av flera,

2. delägare har lösningsrätt enligt 5 kap. 13 eller 16 §, och

3. en lösen skulle medföra att skeppet kan registreras i skepps-

registret.

 Om lösen sker i ett sådant fall, skall skeppet inte avföras ur

registret. I stället skall det förvärv skrivas in som föranlett

anmälan för avregistrering. Om lösningsrätten förfaller, skall

skeppet avföras ur registret.

 Gäller inteckning i ett skepp eller skeppsbygge som skall avregistreras, får

egendomen inte avföras ur registret förrän borgenär, för vars fordran pantbrev

på grund av inteckningen utgör säkerhet, ger in pantbrevet och skriftligen

samtycker till åtgärden.

 Ett skeppsbygge får dock avregistreras för att föras över till

skeppsregistret utan samtycke enligt andra stycket. För avregistrering av ett

skepp enligt 6 § första stycket 4 eller av ett skeppsbygge enligt 6 § andra

stycket andra meningen fordras inte heller samtycke av en inteckningsborgenär

som inte har sökt betalning ur egendomen inom en månad från det att

registermyndigheten underrättat honom om avregistreringsgrunden.

5 kap.

2 §

--------------------------------------------------------------

 För ett partrederi får en huvud-redare väljas. Till huvudredare

får utses en här i landet bosatt svensk, dansk, finsk eller

norsk medborgare eller en svensk juridisk person.

--------------------------------------------------------------

 För ett partrederi får en huvud-redare väljas. Till huvudredare

får utses

 1. en fysisk person som är bosatt inom Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet,

 2. en svensk juridisk person, eller

 3. en juridisk person som har bildats enligt lagstiftningen

i ett land inom samarbetsområdet och som har sitt säte, sitt

huvud-kontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom samarbets-

området.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:377) om registrering av båtar för

yrkesmässig sjöfart m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1979:377) om registrering av båtar för

yrkesmässig sjöfart m.m.

 dels att 4, 5 och 7 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det skall föras in en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse

--------------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

4 §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

 I båtregistret skall införas I båtregistret skall föras in

varje svensk båt, som används varje båt som är att anse som

yrkesmässigt till befordran av svensk enligt 1 kap. 1 a §

gods eller passagerare, till sjölagen (1994:1009) eller som

bogsering eller bärgning, till vanligen är förlagd till svensk

fiske eller annan fångst eller hamn och vars ägare är bosatt i

till uthyrning till allmänheten Sverige, om båten används

och vars skrov har en största yrkesmässigt till befordran av

längd av minst fem meter. Även gods eller passagerare, till

mindre passagerarbåt skall bogsering eller bärgning, till

införas i båtregistret, om den är fiske eller annan fångst eller

konstruerad så att den kan föra till uthyrning till allmänheten

fler än tolv passagerare. och båtens skrov har en största

 längd av minst fem meter. Även

 mindre passagerarbåt skall föras

 in i båtregistret, om den är

 konstruerad så att den kan föra

 fler än tolv passagerare.

--------------------------------------------------------------------

 Första stycket gäller också Första stycket gäller också

utländsk båt, som vanligen är annan båt i fråga om vilken de

förlagd till svensk hamn och förutsättningar som anges i

vars ägare är bosatt i Sverige. 1 kap. 1 b § 1-3 sjölagen är

 uppfyllda och ägaren anmäler båten

 för registrering.

--------------------------------------------------------------------

 Regeringen får efter överenskommelse med främmande makt förordna om

registreringsplikt även för annan fiskebåt än som avses i första stycket.

5 §

--------------------------------------------------------------------

 Annan svensk båt än som avses i En båt som skall anses som

4 § får införas i båtregistret, om svensk enligt 1 kap. 1 a §

dess skrov har en största längd sjölagen (1994:1009) eller i

av minst fem meter eller om fråga om vilken de förut-

det med hänsyn till båtens typ sättningar som anges i 1 kap.

och användning, dess 1 b § 1-3 sjölagen är uppfyllda får

tilldelning av anropssignal för även i andra fall än som avses i

radiostation eller annars 4 § föras in i båtregistret, om

finns särskilda skäl att den dess skrov har en största längd

registreras. av minst fem meter eller om det

 med hänsyn till båtens typ och

 användning, dess tilldelning av

 anropssignal för radiostation

 eller annars finns särskilda skäl

 att den registreras.

--------------------------------------------------------------------

 5 a § En båt i fråga om vilken de

 förutsättningar som anges i

 1 kap. 1 c § 1-3 sjölagen

 (1994:1009) är uppfyllda skall

 föras in i båtregistret, om äga-

 ren anmäler båten för regist-

 rering.

7 §

--------------------------------------------------------------------

 Båt skall avregistreras, om En registrerad båt skall

den 1. förolyckats, huggits avregistreras, om den

upp eller förstörts, 1. förolyckats, huggits upp

 2. på grund av överlåtelse eller eller annars förstörts,

eljest ej längre skall vara 2. på grund av överlåtelse

införd i båtregistret, eller av andra skäl inte längre

 3. försvunnit eller övergivits kan vara införd i båtregistret,

till sjöss och sedan ej hörts av 3. försvunnit eller övergetts

under tre månader, till sjöss och sedan inte hörts

 4. ej är registreringspliktig av under tre månader,

och av ägaren anmäls för 4. inte är

avregistrering. registreringspliktig och ägaren

 anmäler båten för avregistrering

 hos registermyn-digheten.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1958:566) om ersättning för krigsskada å

egendom

Härigenom föreskrivs att 2 och 3 §§ lagen (1958:566) om ersättning för

krigsskada å egendom skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §

--------------------------------------------------------------------

 Ersättning utgår även för Ersättning utgår även för

krigsskada, som utom riket krigsskada, som utom riket

tillfogats tillfogats

a) svenskt fartyg eller a) fartyg som till mer än hälften

luftfartyg på resa mellan orter ägs av svensk medborgare eller

här i riket utan anlöpande av svensk juridisk person, sådant

utrikes ort och egendom som fartyg som är svenskt med stöd av

medföres på resan; samt ett medgivande enligt 1 kap. 1

b) svenskt fartyg under d § sjölagen (1994:1009) eller

yrkesmässigt bedrivet fiske och svenskt luftfartyg på resa

egendom som därvid medföres. mellan orter här i riket utan

 anlöpande av utrikes ort och

 egendom som medförs på resan;

 samt

 b) sådant sjögående fartyg som

 anges i a) under yrkesmässigt

 bedrivet fiske och egendom som

 därvid medförs.

3 §

1 mom.

Denna lag äger icke tillämpning på

a) staten tillhörig egendom, dock att under lagen inbegripas staten tillhörig

utarrenderad jordbruksfastighet och fastighet som innehaves med tomträtt eller

vattenfallsrätt eller med åborätt eller eljest ständig eller ärftlig

besittningsrätt;

b) kommun eller annan menighet tillhörig egendom, dock att under lagen

inbegripas i sådan allmän ägo befintlig utarrenderad jordbruksfastighet och

fastighet som innehaves med tomträtt eller med ständig eller ärftlig

besittningsrätt;

c) penningar, aktier, obligationer och andra fordringsbevis; samt

d) smycken, ädla stenar och äkta pärlor, där ej sådan egendom är föremål för

yrkesmässig verksamhet.

2 mom.

--------------------------------------------------------------------

 Från lagens tillämpning Från lagens tillämpning undantas

undantagas jämväl utländska också fartyg, som inte till mer

fartyg och luftfartyg samt än hälften ägs av svensk

egendom som medföres ombord, så medborgare eller svensk

ock främmande stat tillhörig juridisk person och som inte är

egendom. svenskt med stöd av ett

 Konungen äger förordna, att från medgivande enligt 1 kap. 1 d §

lagens tillämpning skall sjölagen (1994:1009), och

undantagas annan utländsk utländska luftfartyg samt

egendom som direkt eller genom egendom som medförs ombord, så

förmedling av juridisk person ock främmande stat tillhörig

helt eller till större delen egendom.

äges av medborgare eller Regeringen får förordna, att från

juridisk person i viss lagens tillämpning skall

främmande stat. undantas annan utländsk egendom

 som direkt eller genom

 förmedling av juridisk person

 helt eller till större delen ägs

 av medborgare eller juridisk

 person i viss främmande stat.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

Bilaga 3

Förteckning över remissinstanser

Remissyttranden har avgetts av Svea hovrätt, Kammarrätten i Göteborg, Göteborgs

tingsrätt, Stockholms tingsrätt, Justitiekanslern, Fiskeriverket,

Handelsprocedurrådet (SWEPRO), Kommerskollegium, Kustbevakningen, Länsstyrelsen

i Göteborgs och Bohus län, Länsstyrelsen i Stockholms län, Nämnden för

rederistöd, Post- och Telestyrelsen, Rikspolisstyrelsen, Riksåklagaren,

Sjöfartsverket, Statens haverikommission, Statens räddningsverk,

Försäkringsjuridiska föreningen, Handelshögskolan vid Göteborgs universitet,

Institutet för sjörätt och annan transporträtt, Landsorganisationen i Sverige,

Scandinavian Tugowners Association, SEKO Facket för Service och Kommunikation,

Sjöassuradörernas Förening, Svenska Arbetsgivareföreningen, Svenska

Bankföreningen, Svenska Kommunförbundet, Svenska Maskinbefälsförbundet, Svenska

Sjörättsföreningen, Sveriges Advokatsamfund, Sveriges Fartygsbefälsförening,

Sveriges Fiskares Riksförbund, Sveriges Försäkringsförbund, Sveriges Hamn- och

Stuveriförbund, Sveriges Industriförbund, Sveriges Redareförening, Sveriges

ångfartygs assuransförening (the Swedish Club).

 Utredningen om fritidsbåtstrafikens kostnadsansvar (K 1995:07) och Sveriges

Redareförening för mindre passagerarfartyg har inte kommit in med något

yttrande.

Bilaga 4

Lagrådsremissens lagförslag

2.1 Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009)

 Härigenom föreskrivs i fråga om sjölagen (1994:1009)

 dels att 1 kap. 1 §, 2 kap. 1, 2, 4, 6, 7 och 25 §§ samt 5 kap. 2 § skall ha

följande lydelse,

 dels att det i 1 kap. skall föras in två nya paragrafer, 1 a och 1 b §§, av

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

--------------------------------------------------------------------

Ett fartyg anses som svenskt Ett fartyg skall anses som

och är berättigat att föra svensk svenskt och vara berättigat att

flagg, om det till mer än föra svensk flagg, om det till

hälften ägs av svensk medborgare mer än hälften ägs av svenska

eller svensk juridisk person. medborgare eller svenska

Regeringen eller, efter juridiska personer.

regeringen bemyndigande, Följande fartyg skall dock ändå

Sjöfartsverket får medge att även inte anses som svenska och inte

annat fartyg, vars drift står vara berättigade att föra svensk

under avgörande svenskt flagg, om de är införda i ett

inflytande eller vars ägare har offentligt fartygsregister i

fast hemvist i Sverige, skall något annat land än Sverige inom

anses som svenskt och vara Europeiska ekonomiska

berättigat att föra svenskt samarbetsområdet:

flagg. 1. fartyg som ingår i en

 Regeringen får meddela ekonomisk verksamhet som har

föreskrifter om etablerats i det registerförande

nationalitetshandlingar för landet, om fartygets drift leds

svenska fartyg och får därvid och kontrolleras därifrån,

bestämma vad som skall iakttas 2. fartyg som inte ingår i en

med sådana handlingar samt ekonomisk verksamhet, om

förbjuda att fartyget

registreringspliktigt fartyg - vanligen finns i det

hålls i drift utan gällande registerförande landet, och

nationalitetshandling. - till mer än hälften ägs av

 fysiska personer som vistas i

 det registerförande landet och

 som antingen är medborgare i det

 landet eller vistas där med stöd

 av reglerna om fri rörlighet för

 personer inom Europeiska

 gemenskaperna eller Europeiska

 ekonomiska samarbetsområdet.

1 a §

--------------------------------------------------------------------

 I andra fall än som avses i 1 §

 skall ett fartyg anses som

 svenskt och vara berättigat att

 föra svensk flagg, om fartyget är

 infört i ett sådant skepps- eller

 båtregister som avses i 2 §.

1 b §

--------------------------------------------------------------------

 Regeringen eller efter

 regeringens bemyndigande

 Sjöfartsverket får medge att även

 andra fartyg än de som avses i 1

 eller 1 a § skall anses som

 svenska och vara berättigade att

 föra svensk flagg. Ett sådant

 medgivande får lämnas bara om

 fartygets drift står under ett

 avgörande svenskt inflytande

 eller om ägaren har fast hemvist

 i Sverige.

 Regeringen får meddela

 föreskrifter om nationalitets-

 handlingar för svenska fartyg.

 Regeringen får därvid bestämma vad

 som skall iakttas med sådana

 handlingar samt förbjuda att

 registreringspliktigt eller

 registrerat fartyg hålls i drift

 utan gällande

 nationalitetshandling.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

2 kap.

1 §

--------------------------------------------------------------------

Ett svenskt skepp skall vara Ett skepp som skall anses som

infört i skeppsregistret. svenskt enligt 1 kap. 1 § eller

Regeringen kan dock bestämma 1 b § första stycket skall vara

att skepp, som ägs av staten infört i skeppsregistret.

och som är avsett uteslutande Följande andra skepp skall

för statsändamål och inte för föras in i skeppsregistret, om

affärsdrift, inte skall vara ägaren begär det:

infört i registret. 1. skepp som ingår i en

 ekonomisk verksamhet som har

 etablerats i Sverige, om

 - skeppets drift leds och

 kontrolleras från Sverige, och

 - skeppet till hälften eller

 mer ägs av fysiska personer som

 är medborgare i ett land inom

 Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet eller av

 juridiska personer som har

 bildats enligt lagstiftningen i

 ett sådant land och som har sitt

 säte, sitt huvudkontor eller sin

 huvudsakliga verksamhet inom

 samarbetsområdet,

 2. skepp som inte ingår i en

 ekonomisk verksamhet, om

 skeppet

 - vanligen finns i Sverige,

 och

 - till hälften eller mer ägs av

 fysiska personer som vistas i

 Sverige och som antingen är

 svenska medborgare eller vistas

 i Sverige med stöd av reglerna

 om fri rörlighet för personer

 inom Europeiska gemenskaperna

 eller Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet.

 Regeringen kan bestämma att

 skepp som ägs av staten och som

 är avsedda uteslutande för

 statsändamål och inte för

 affärsdrift inte skall vara

 införda i registret.

 Ett skepp som är under byggnad i Sverige får föras in i

skeppsbyggnadsregistret. Registrering får ske även innan bygget har påbörjats,

förutsatt att det kan identifieras genom byggnadsnummer, ritning eller på annat

betryggande sätt.

 Ett skepp skall registreras under sin igenkänningssignal. Ett skeppsbygge

skall registreras under signalbokstäver. Dessa skall tilldelas det fullbordade

skeppet som igenkänningssignal om skeppet förs in i skeppsregistret. En

tilldelad registerbeteckning får inte ändras.

2 §

--------------------------------------------------------------------

Den som med äganderätt har Den som med äganderätt har

förvärvat ett skepp som är förvärvat ett skepp som är

registreringspliktigt i hans registreringspliktigt i hans

hand men inte infört i hand men inte infört i

skeppsregistret skall inom en skeppsregistret skall inom en

månad från förvärvet anmäla skeppet månad från förvärvet anmäla skeppet

för registrering. Om förvärvet för registrering. Om skeppet har

har skett under villkor som förvärvats under villkor som

inne-fattar äganderättsförbehåll innefattar äganderättsförbehåll

eller är att jämställa med ett eller som skall jämställas med

sådant förbehåll, skall anmälan ett sådant förbehåll, skall anmälan

göras inom en månad från det att göras inom en månad från det att

villkoret upphörde att gälla. villkoret upphörde att gälla. Om

 skeppet har blivit

 registreringspliktigt efter

 förvärvet, skall det anmälas inom

 en månad från det att

 registreringsplikten uppkom.

--------------------------------------------------------------------

 Ägaren av ett skepp som är Ägaren av ett skepp som är

svenskt och under byggnad svenskt och under byggnad skall

skall anmäla skeppet för anmäla skeppet för registrering i

registrering i skeppsregistret skeppsregistret inom sex månader

inom sex månader från det att från det att skeppet blivit

skeppet blivit sjösatt. sjösatt, om det är

Registermyndigheten kan medge registreringspliktigt.

uppskov om det finns särskilda Registermyndigheten kan medge

skäl. uppskov om det finns särskilda

 skäl.

 Ett skeppsbygge anmäls för registrering av ägaren.

4 §

--------------------------------------------------------------------

Den som med äganderätt har Den som med äganderätt har

förvärvat ett skepp eller ett förvärvat ett skepp eller ett

registrerat skeppsbygge skall registrerat skeppsbygge skall

inom den tid som anges i 2 § inom den tid som anges i 2 §

första stycket söka inskrivning första stycket söka inskrivning

av sin rätt. Ett skeppsbygge av sin rätt. Ett registrerat

kan dock i stället anmälas för skepp som inte är

avregistrering enligt 6 §. Den registreringspliktigt och ett

som gör registeringsanmälan skeppsbygge kan dock i stället

enligt 2 § anses också söka anmälas för avregistrering enligt

inskrivning av sin rätt. 6 §. Den som gör

 registreringsanmälan anses också

 söka inskrivning av sin rätt.

 Ett dödsbo är inte skyldigt att söka inskrivning av sin rätt till ett skepp

eller ett registrerat skeppsbygge, som har tillhört den avlidne, i annat fall än

när boet överlåter egendomen. Sådan inskrivning skall sökas inom en månad från

överlåtelsen eller, om bouppteckningen då inte har registrerats, från

registreringen av denna. En make som har tillskiftats ett skepp eller ett

registrerat skeppsbygge vid bodelning är skyldig att söka inskrivning av sin

rätt endast om egendomen tidigare tillhörde den andra maken.

 Den som har förvärvat ett skepp eller skeppsbygge under villkor som innefattar

äganderättsförebehåll eller är att jämställa med ett sådant förbehåll har rätt

till inskrivning av sin villkorliga äganderätt. Om förvärvaren förlorar sin rätt

till egendomen på grund av att villkoret görs gällande, skall inskrivningen

avföras ur registret på ansökan av överlåtaren eller förvärvaren.

 Övergår i fall som avses i tredje stycket förvärvarens eller överlåtarens

rätt till någon annan, skall vad som sägs där och vad som i övrigt föreskrivs i

detta kapitel om inskrivning av förvärv och verkan därav tillämpas.

6 §

Ett registrerat skepp skall avregistreras om det

 1. förolyckats, huggits upp eller annars förstörts,

 2. försvunnit eller övergetts till sjöss och sedan inte hörts av under tre

månader,

--------------------------------------------------------------------

 3. upphört att vara svenskt, 3. inte är

eller registreringspliktigt,

--------------------------------------------------------------------

 4. registrerats enligt 1 § andra

 stycket 1 eller 2 och

 förutsättningarna som anges där

 inte längre är uppfyllda eller

 ägaren begär det, eller

--------------------------------------------------------------------

 4. på grund av ombyggnad eller 5. på grund av ombyggnad eller

annan sådan ändring upphört att annan sådan ändring upphört att

vara skepp eller, utan att vara skepp eller, utan att

ändring inträtt, inte anses ändring inträtt, inte anses utgöra

utgöra skepp. skepp.

--------------------------------------------------------------------

 Ett registrerat skeppsbygge Ett registrerat skeppsbygge

skall avregistreras om det som skall avregistreras om det som

skepp förs över till skepp förs över till

skeppsregistret eller ägaren skeppsregistret eller ägaren

anmäler bygget för anmäler bygget för

avregistrering. Dessutom har avregistrering. Dessutom har

första stycket 4 motsvarande första stycket 5 motsvarande

tillämpning i fråga om tillämpning i fråga om

skeppsbyggen. skeppsbyggen.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses i första I fall som avses i första

stycket eller andra stycket stycket 1, 2 eller 5 eller

andra meningen skall ägaren andra stycket andra meningen

inom en månad anmäla egendomen skall ägaren inom en månad anmäla

för avregistrering hos egendomen för avregistrering hos

register-myndigheten. Om ett registermyndigheten. Detsamma

skepp till följd av överlåtelse gäller när ett skepp upphört att

har upphört att vara svenskt, vara registreringspliktigt, om

svarar den tidigare ägaren jämte inte skeppet trots detta kan

förvärva-ren för att anmälan görs. vara registrerat i Sverige. Om

 ett skepp till följd av

 överlåtelse inte kan vara

 registrerat i Sverige, svarar

 den tidigare ägaren jämte

 förvärvaren för att anmälan görs.

7 §

--------------------------------------------------------------------

Om ett skepp som skall Om ett skepp skall

avregistreras enligt 6 § första avregistreras enligt 6 § första

stycket 3 ägs av flera och stycket 3, får skeppet ändå inte

skeppet kan bevaras som avföras ur skeppsregistret, om

svenskt genom att delägare 1. skeppet ägs av flera,

utövar sin rätt enligt 5 kap. 13 2. delägare har lösningsrätt

eller 16 § mot meddelägare, får enligt 5 kap. 13 eller 16 §, och

det inte avföras ur 3. en lösen skulle medföra att

skeppsregistret så länge sådan skeppet kan registreras i

rätt kan utövas. Bevaras skeppet skepps-registret.

som svenskt, skall det inte Om lösen sker i ett sådant fall,

avföras ur registret. I stället skall skeppet inte avföras ur

skall det förvärv skrivas in som registret. I stället skall det

föranlett anmälan för förvärv skrivas in som föranlett

avregistrering. anmälan för avregistrering. Om

 lösningsrätten förfaller, skall

 skeppet avföras ur registret.

 Gäller inteckning i ett skepp eller skeppsbygge som skall avregistreras, får

egendomen inte avföras ur registret förrän borgenär, för vars fordran pantbrev

på grund av inteckningen utgör säkerhet, ger in pantbrevet och skriftligen

samtycker till åtgärden.

--------------------------------------------------------------------

 Ett skeppsbygge får dock Ett skeppsbygge får dock

avregistreras för att föras över avregistreras för att föras över

till skeppsregistret utan till skeppsregistret utan

samtycke enligt andra stycket. samtycke enligt andra stycket.

För avregistrering av ett skepp För avregistrering av ett skepp

enligt 6 § första stycket 4 enligt 6 § första stycket 5 eller

eller av ett skeppsbygge av ett skeppsbygge enligt 6 §

enligt 6 § andra stycket andra andra stycket andra meningen

meningen fordras inte heller fordras inte heller samtycke av

samtycke av en en inteckningsborgenär som inte

inteckningsborgenär som inte har sökt betalning ur egendomen

har sökt betalning ur egendomen inom en månad från det att

inom en månad från det att registermyndigheten underrättat

registermyndigheten underrättat honom om avregistrerings-

honom om avregistrerings- grunden.

grunden.

25 §

--------------------------------------------------------------------

Om ett utländskt skepp har Om ett utländskt skepp har

blivit svenskt, får det föras in blivit svenskt eller begärts

i skeppsregistret endast om registrerat, får det föras in i

det visas att skeppet inte är skeppsregistret endast om det

infört i motsvarande register i visas att skeppet inte är infört

sitt tidigare hemland eller i motsvarande register i sitt

att det kommer att avföras ur tidigare hemland eller att det

ett sådant register med verkan kommer att avföras ur ett sådant

från den dag då det registreras register med verkan från den dag

här i landet. då det registreras här i landet.

 Är skeppet nybyggt utomlands skall det dessutom visas att rätt till skeppet

inte är inskriven i skeppsbyggnadsregister i vederbörande främmande stat eller

att sådan rätt kommer att avföras med verkan från den dag då skeppet registreras

här i landet. Detta gäller också i fråga om införing i det svenska

skeppsbyggnadsregistret av skepp under byggnad som har förvärvats från utlandet.

 Om ett skepp eller skeppsbygge skall avregistreras för att registreras

utomlands, skall på sökandens begäran beslutas att egendomen skall avföras ur

registret den dag då den förs in i det utländska registret. Avregistreringen får

verkan från dagen för den nya registreringen.

5 kap.

2 §

--------------------------------------------------------------------

För ett partrederi får en huvud- För ett partrederi får en huvud-

redare väljas. Till huvudredare redare väljas. Till huvudredare

får utses en här i landet bosatt får utses

svensk, dansk, finsk eller 1. en fysisk person som är

norsk medborgare eller en medborgare i ett land inom

svensk juridisk person. Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet,

 2. en svensk juridisk person,

 eller

 3. en juridisk person som har

 bildats enligt lagstiftningen i

 ett land inom samarbetsområdet

 och som har sitt säte, sitt

 huvud-kontor eller sin

 huvudsakliga verksamhet inom

 samarbetsområdet.

_________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:377) om registrering av båtar för

yrkesmässig sjöfart m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1979:377) om registrering av båtar för

yrkesmässig sjöfart m.m.

 dels att 4, 5 och 7 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det skall föras in en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 §1

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

I båtregistret skall införas I båtregistret skall föras in

varje svensk båt, som används varje båt som anges i andra

yrkesmässigt till befordran av stycket, om båten används

gods eller passagerare, till yrkesmässigt till befordran av

bogsering eller bärgning, till gods eller passagerare, till

fiske eller annan fångst eller bogsering eller bärgning, till

till uthyrning till allmänheten fiske eller annan fångst eller

och vars skrov har en största till uthyrning till allmänheten

längd av minst fem meter. Även och båtens skrov har en största

mindre passagerarbåt skall längd av minst fem meter. Även

införas i båtregistret, om den är mindre passagerarbåtar skall

konstruerad så att den kan föra föras in i båtregistret, om de är

fler än tolv passagerare. konstruerade så att de kan föra

 Första stycket gäller också fler än tolv passagerare.

utländsk båt, som vanligen är Första stycket gäller varje båt

förlagd till svensk hamn och som

vars ägare är bosatt i Sverige. 1. skall anses som svensk

 enligt 1 kap. 1 § eller 1 b §

 första stycket sjölagen

 (1994:1009),

 2. vanligen finns i Sverige

 och vars ägare är bosatt här,

 eller

 3. uppfyller de förutsättningar

 som anges för skepp i 2 kap. 1 §

 andra stycket 1 sjölagen och

 vars ägare anmäler båten för

 registrering.

 Regeringen får efter överenskommelse med främmande makt förordna om

registreringsplikt även för annan fiskebåt än som avses i första stycket.

5 §2

--------------------------------------------------------------------

Annan svensk båt än som avses i En båt som skall anses som

4 § får införas i båtregistret, om svensk enligt 1 kap. 1 § eller 1

dess skrov har en största längd b § första stycket sjölagen

av minst fem meter eller om (1994:1009) eller som uppfyller

det med hänsyn till båtens typ de förutsättningar som anges för

och användning, dess skepp i 2 kap. 1 § andra stycket

tilldelning av anropssignal för 1 sjölagen får även i andra fall än

radiostation eller annars som anges i 4 § föras in i

finns särskilda skäl att den båtregistret, om dess skrov har

registreras. en största längd av minst fem

 meter eller om det med hänsyn

 till båtens typ och användning,

 dess tilldelning av

 anropssignal för radiostation

 eller annars finns särskilda skäl

 att den registreras.

5 a §

--------------------------------------------------------------------

 En båt som uppfyller de

 förutsättningar som anges för

 skepp i 2 kap. 1 § andra stycket

 2 sjölagen (1994:1009) skall

 föras in i båtregistret, om ägaren

 anmäler båten för registrering.

--------------------------------------------------------------------

7 §3

--------------------------------------------------------------------

Båt skall avregistreras, om den En registrerad båt skall

1. förolyckats, huggits upp avregistreras, om den

eller förstörts, 1. förolyckats, huggits upp

 2. på grund av överlåtelse eller eller annars förstörts,

eljest ej längre skall vara 2. på grund av överlåtelse eller

införd i båtregistret, av andra skäl inte längre kan

 3. försvunnit eller övergivits vara införd i båtregistret,

till sjöss och sedan ej hörts av 3. försvunnit eller övergetts

under tre månader, till sjöss och sedan inte hörts

 4. ej är registreringspliktig av under tre månader,

och av ägaren anmäls för 4. inte är registreringspliktig

avregistrering. och ägaren anmäler båten för

 avregistrering hos registermyn-

 digheten.

__________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1987:774.

2 Senaste lydelse 1992:1655.

3 Senaste lydelse 1992:1655.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1958:566) om ersättning för krigsskada

å egendom

 Härigenom föreskrivs att 2 och 3 §§ lagen (1958:566) om ersättning för

krigsskada å egendom skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §

--------------------------------------------------------------------

Ersättning utgår även för Ersättning lämnas även för

krigsskada, som utom riket krigsskada som utanför riket

tillfogats tillfogats

a) svenskt fartyg eller a) fartyg som skall anses som

luftfartyg på resa mellan orter svenskt enligt 1 kap. 1 § eller

här i riket utan anlöpande av 1 b § första stycket sjölagen

utrikes ort och egendom som (1994:1009) eller svenskt

medföres på resan; samt luftfartyg på resa mellan orter

b) svenskt fartyg under här i riket utan anlöpande av

yrkesmässigt bedrivet fiske och utrikes ort och egendom som

egendom som därvid medföres. medförs på resan; samt

 b) fartyg som anges i a) under

 yrkesmässigt bedrivet fiske och

 egendom som därvid medförs.

3 §

1 mom.

Denna lag äger icke tillämpning på

a) staten tillhörig egendom, dock att under lagen inbegripas staten tillhörig

utarrenderad jordbruksfastighet och fastighet som innehaves med tomträtt eller

vattenfallsrätt eller med åborätt eller eljest ständig eller ärftlig

besittningsrätt;

b) kommun eller annan menighet tillhörig egendom, dock att under lagen

inbegripas i sådan allmän ägo befintlig utarrenderad jordbruksfastighet och

fastighet som innehaves med tomträtt eller med ständig eller ärftlig

besittningsrätt;

c) penningar, aktier, obligationer och andra fordringsbevis; samt

d) smycken, ädla stenar och äkta pärlor, där ej sådan egendom är föremål för

yrkesmässig verksamhet.

2 mom.1

--------------------------------------------------------------------

Från lagens tillämpning Från lagens tillämpning undantas

undantagas jämväl utländska också

fartyg och luftfartyg samt - fartyg som inte skall anses

egendom som medföres ombord, så som svenskt enligt 1 kap. 1 §

ock främmande stat tillhörig eller 1 b § första stycket

egendom. sjölagen (1994:1009) och egendom

 Konungen äger förordna, att från som medförs ombord,

lagens tillämpning skall - utländska luftfartyg och

undantagas annan utländsk egendom som medförs ombord,

egendom som direkt eller genom - främmande stat tillhörig

förmedling av juridisk person egendom.

helt eller till större delen Regeringen får förordna, att det

äges av medborgare eller från lagens tillämpning skall

juridisk person i viss undantas annan utländsk egendom

främmande stat. som direkt eller genom

 förmedling av juridisk person

 helt eller till större delen ägs

 av medborgare eller juridisk

 person i viss främmande stat.

__________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1967:853.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1331) om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370)

 Härigenom föreskrivs att punkt 2 av anvisningarna till 49 §

kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Anvisningar

till 49 §

2.1 Med anställning på ett svenskt 2. Med anställning på ett svenskt

--------------------------------------------------------------------

handelsfartyg avses anställning handelsfartyg avses anställning

på ett fartyg enligt 1 kap. 1 § på ett fartyg som skall anses

sjölagen (1994:1009) som används som svenskt enligt sjölagen

till handelssjöfart eller (1994:1009) och som används till

resandes fortskaffande eller handelssjöfart eller resandes

till annat ändamål som har fortskaffande eller till annat

gemenskap med handelssjöfarten. ändamål som har gemenskap med

 handelssjöfarten.

 Med anställning på ett svenskt handelsfartyg likställs

 a) en anställning på ett utländskt handelsfartyg som en svensk redare hyr i

huvudsak obemannat, om anställningen sker hos redaren eller någon av redaren

anlitad arbetsgivare,

 b) anställning på ett svenskt handelsfartyg som hyrs ut till utländsk redare i

huvudsak obemannad om anställningen sker hos fartygets ägare eller någon av

ägaren anlitad arbetsgivare.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1996:1331.

Bilaga 5

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-02-27

Närvarande: f.d. justitierådet Per Jermsten, regeringsrådet Stig von Bahr,

justitierådet Bengt Lambe.

Enligt en lagrådsremiss den 13 februari 1997 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om ändring i sjölagen (1994:1009),

 2. lag om ändring i lagen (1979:377) om registrering av båtar för yrkesmässig

sjöfart m.m.,

 3. lag om ändring i lagen (1958:566) om ersättning för krigsskada å

egendom, och

 4. lag om ändring i lagen (1996:1331) om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Kenneth[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till ändring i sjölagen (1994:1009)

2 kap. 6 §

Tredje stycket i denna paragraf innehåller bestämmelser angående skyldighet för

ägare att i vissa fall inom en månad anmäla skepp eller skeppsbygge för

avregistrering. I en ny föreslagen andra mening anges att samma skyldighet även

gäller i fall då skepp upphört att vara registreringspliktigt "om inte skeppet

trots detta kan vara registrerat i Sverige".

 Undantaget i nämnda mening hänger samman med de föreslagna nya bestämmelserna

i 2 kap. 1 § andra stycket som medger att ett utländskt skepp, under vissa

förhållanden och om ägaren begär det, skall föras in i skeppsregistret.

 I författningskommentaren till förevarande paragraf anges som exempel på fall

då det enligt undantaget inte finns någon skyldighet att ansöka om

avregistrering, att ett svenskt skepp sålts till ett utländskt rättssubjekt från

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet som har etablerat ekonomisk verksamhet

för skeppet här i landet (jfr 2 kap. 1 § andra stycket 1).

 Eftersom en tillämpning av bestämmelserna i 2 kap. 1 § andra stycket

förutsätter en begäran därom från ny annan ägare än som avses i 1 kap. 1 §

första stycket kan ifrågavarande undantag få till följd att ett skepp kommer att

kvarstå i skeppsregistret på "oriktig grund" under en obestämd, kanske ibland

mycket lång tid. Enligt Lagrådets mening finns det därför anledning överväga om

det inte för ifrågavarande undantagsfall behövs någon särskild tidsspärr eller

en motsvarighet till den reglering som 2 kap. 7 § innehåller när en lösningsrätt

har aktualiserats.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1958:566) om ersättning för krigsskada å

egendom

3 § 2 mom.

I momentet anges bl.a. vilka fartyg som skall vara undantagna från lagens

tillämpning. Dessa beskrivs med ordalagen "fartyg som inte skall anses som

svenskt enligt 1 kap. 1 § eller 1 b § första stycket sjölagen (1994:1009)".

 1 kap 1 b § första stycket sjölagen innehåller föreskrifter om möjlighet för

regeringen eller, efter dess bemyndigande, Sjöfartsverket att medge att även

andra fartyg än som avses i 1 eller 1 a § samma kap. sjölagen skall anses som

svenska och vara berättigade att föra svensk flagg.

 Eftersom fartyg som skall anses som svenskt enligt 1 b § sjölagen i 2 § i

förevarande lag inkluderats bland egendom för vilken ersättning skall lämnas

även för utanför riket tillfogad krigsskada torde hänvisningen till 1 b § första

stycket sjölagen i förevarande mom. vara felaktig även i sakligt hänseende.

Denna hänvisning bör därför utgå.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 mars 1997

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1996/97:130 Registrering av fartyg.

Rättsdatablad

--------------------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som inför, Celexnummer för

 ändrar, upphäver eller bakomliggande EG-

 upprepar ett regler

 normgivnings-

 bemyndigande

--------------------------------------------------------------------

Lag om ändring i 1 b §

sjölagen (1994:1009)