Regeringens proposition

1995/96:26

Vissa ändringar i varumärkeslagen och firmalagen som en följd av rådets

förordning om gemenskapsvarumärken

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i varumärkeslagen (1960:644) och

firmalagen (1974:156).

Förslagen föranleds av rådets förordning om gemenskapsvarumärken.

 För att komplettera rådets förordning föreslås bl.a. att bara en domstol i

Sverige - Stockholms tingsrätt - skall vara behörig att pröva mål om intrång i

ett gemenskapsvarumärke och att intrång i ett sådant varumärke skall kunna leda

till straffansvar.

 Det föreslås vidare att ett gemenskapsvarumärke skall vara hinder mot en

senare svensk ansökan om registrering av ett förväxlingsbart varumärke eller av

en förväxlingsbar firma.

 För att närma den svenska varumärkesrätten till den gemenskapsrättsliga

varumärkesordningen föreslås att det skall vara möjligt att pantsätta också

rätten till ett varumärke som registrerats enligt varumärkeslagen samt till en

ansökan om en registrering. Det sakrättsliga skyddet för pantsättningen skall

åstadkommas genom att pantsättningsavtalet registreras hos Patent- och

registreringsverket.

 De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 4

2 Lagtext.................................................... 5

 2.1 Förslag till lag om ändring i varumärkeslagen (1960:644) 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i firmalagen (1974:156). 13

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1510) om ändring i

 varumärkeslagen (1960:644).......................... 15

3 Ärendet och dess beredning................................. 18

4 Rådets förordning om gemenskapsvarumärken.................. 19

5 Förordningens inverkan på den svenska varumärkesrätten..... 22

 5.1 Inledning........................................... 22

 5.2 Avgifter för Patentverkets handläggning av ärenden om

 gemenskapsvarumärken m.m. .......................... 22

 5.3 Svensk domstol för gemenskapsvarumärken............. 24

 5.4 Straffansvar m.m. vid intrång i ett gemenskaps-varumärke 26

 5.5 Särskilda regler för överlåtelser och licensupp-låtelser av

 svenska varumärken.................................. 27

 5.6 Ett gemenskapsvarumärkes inverkan på senare svenska

 ansökningar om varumärken........................... 30

 5.7 Pantsättning och utmätning av svenska varumärken m.m. 31

6 Ändring i firmarätten ..................................... 36

7 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser.................. 37

8 Kostnader ................................................. 38

9 Författningskommentarer.................................... 38

 9.1 Förslaget till lag om ändring i varumärkeslagen (1960:644) 38

 9.2 Förslaget till lag om ändring i firmalagen (1974:156) 50

 9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1510) om ändring

 i varumärkeslagen (1960:644)........................ 51

Bilaga 1 Promemorians huvudsakliga innehåll..................

 53

Bilaga 2 Promemorians lagförslag............................. 54

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser.................... 65

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag......................... 66

Bilaga 5 Lagrådet............................................ 78

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 oktober 1995.. 80

Rättsdatablad.................................................... 81

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i varumärkeslagen (1960:644),

 2. lag om ändring i firmalagen (1974:156),

 3. lag om ändring i lagen (1994:1510) om ändring i varumärkeslagen (1960:644).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i varumärkeslagen (1960:644)

Härigenom föreskrivs1 i fråga om varumärkeslagen (1960:644)

 dels att 1, 14, 34, 43, 47 och 48 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken närmast före 32 § skall lyda "Om överlåtelse, licens och

pantsättning",

 dels att det i lagen skall införas tretton nya paragrafer, 34 a - 34 j och 65

- 67 §§, samt närmast före 65 § en ny rubrik av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §2Genom registrering enligt denna lag förvärvas ensamrätt till ett varumärke

såsom särskilt kännetecken för varor som tillhandahålls i en näringsverksamhet.

 Ett varumärke kan bestå av alla tecken som kan återges grafiskt, särskilt ord,

inbegripet personnamn, samt figurer, bokstäver, siffror och formen eller

utstyrseln på en vara eller dess förpackning, förutsatt att tecknen kan

särskilja varor som tillhandahålls i en näringsverksamhet från sådana som

tillhandahålls i en annan.

 Vad som sägs i denna lag om varor skall gälla även tjänster.

 Om kollektivmärken finns särskilda bestämmelser.

--------------------------------------------------------------------

 Med gemenskapsvarumärken av-ses

 varumärken enligt rådets för-ordning

 (EG) nr 40/94 av den 20 december

 1993 om gemenskapsva-

 rumärken.3

14 §4

 Ett varumärke får inte registreras:

 1) om i märket utan tillstånd tagits in sådan statlig eller internationell

beteckning eller sådant kommunalt vapen, som enligt lag eller författning inte

får obehörigen brukas som varumärke, eller också något som lätt kan förväxlas

därmed;

 2) om märket är ägnat att vilseleda allmänheten;

 3) om märket på annat sätt strider mot lag eller författning eller allmän

ordning eller är ägnat att väcka förargelse;

 4) om märket innehåller eller består av något, som är ägnat att uppfattas som

annans firma eller som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn eller

annans porträtt, där namnet eller porträttet uppenbarligen inte åsyftar någon

sedan länge avliden;

 5) om märket innehåller något, som är ägnat att uppfattas som titel på annans

skyddade litterära eller konstnärliga verk, där titeln är egenartad, eller

kränker annans upphovsrätt till litterärt eller konstnärligt verk eller annans

rätt till fotografisk bild eller mönster;

 6) om märket är förväxlingsbart med ett namn eller en firma som någon annan

använder i en näringsverksamhet, med någon annans varumärke som är registrerat

efter tidigare ansökan eller med någon annans varukännetecken som är inarbetat

då ansökan om registrering görs;

--------------------------------------------------------------------

 7) om märket är förväxlingsbart 7) om märket är förväxlingsbart med

med ett varukännetecken som vid ett varukännetecken som vid tiden

tiden för ansökan används av någon för ansökan används av någon annan

annan samt ansökan gjorts med samt ansökan gjorts med vetskap om

vetskap om detta och sökanden detta och sökanden inte använt sitt

inte använt sitt märke innan det märke innan det andra kännetecknet

andra kännetecknet togs i bruk; togs i bruk;

eller

--------------------------------------------------------------------

 8) om märket är förväxlingsbart med

 ett gemenskapsvarumärke som

 innehas av någon annan och är

 registrerat efter en tidigare

 ansökan.

--------------------------------------------------------------------

 Är märket förväxlingsbart med ett

 gemenskapsvarumärke som är

 registrerat efter en senare

 ansökan, föreligger hinder mot

 registrering, om innehavaren av

 gemenskapsvarumärket kan för detta

 märkes del göra anspråk på ett äldre

 varumärkes företräde enligt rådets

 förordning om gemenskapsvarumärken

 och det äldre varumärket är

 registrerat efter en tidigare

 ansökan. Detta gäller även om det

 äldre varumärket inte har vid-

 makthållits eller förnyats.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses i första

 stycket 8 och andra stycket kan,

 även om märkena inte avser varor av

 samma eller liknande slag,

 förväxlingsbarhet åberopas till förmån

 för ett gemenskaps-varumärke som är

 väl ansett i gemenskapen, om

 användningen av ett annat liknande

 varumärke skulle dra otillbörlig

 fördel av eller skulle vara till

 förfång för det väl ansedda

 gemenskapsvaru-märkets

 särskiljningsförmåga eller anseende.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses under 4), 5), I fall som avses i första

6) och 7) får registrering ske, stycket 4 - 8 samt andra och

om den vars rätt är i fråga medger tredje styckena får registrering

det och det inte i övrigt möter ske, om den vars rätt är i fråga

hinder enligt första stycket. medger det och det inte i övrigt

 finns hinder enligt första

 stycket.

 34 §5Innehavaren av ett varumärke kan ge någon

annan rätt att använda varumärket (licens) för en del eller alla de varor som

varumärket är registrerat för samt för hela eller en del av landet. Licensen kan

vara exklusiv eller icke-exklusiv.

 Innehavaren av ett varumärke kan åberopa de rättigheter som är knutna till

varumärket gentemot en licenstagare som överträder en bestämmelse i

licensavtalet med avseende på licensens giltighetstid, den form under vilken

varumärket får användas, arten av de varor för vilka licensen är utfärdad, det

geografiska område inom vilket varumärket får användas eller kvaliteten på de av

licenstagaren tillverkade varorna.

 Licensen skall på begäran antecknas i varumärkesregistret. Sådan anteckning

får dock inte göras, om licenstagarens användning av varumärket uppenbarligen är

ägnad att vilseleda allmänheten. Om det visas att licensen har upphört att

gälla, skall anteckningen tas bort ur registret.

 Om inte annat har avtalats, får licenstagaren inte överlåta sin rätt vidare.

--------------------------------------------------------------------

 Rätten till varumärke eller Rätten till ett kännetecken

kännetecken enligt 2 § andra enligt 2 § första eller andra

stycket får inte tas i mät. Om stycket får inte tas i mät. Om

innehavarens egendom avträds till innehavarens egendom avträds till

konkurs, ingår dock rätten i kon- konkurs, ingår dock rätten i kon-

kursboet. kursboet.

34 a §

--------------------------------------------------------------------

 Rätten till ett registrerat

 varumärke eller till en ansökan om

 registrering av ett varumärke kan

 pantsättas enligt bestämmelserna i

 34 b - 34 j §§.

 34 b §

--------------------------------------------------------------------

 Panträtt i egendom som avses i

 34 a § uppkommer genom regist-

 rering av ett skriftligt avtal om

 pantsättning av egendomen. Ansökan

 om registrering görs hos registre-

 ringsmyndigheten.

 Om en registrerad panträtt har

 övergått till någon annan, skall det

 på begäran antecknas i varu-

 märkesregistret eller i regist-

 reringsmyndighetens diarium.

 Har panträtt upplåtits till flera

 var för sig, har den upplåtelse

 företräde för vilken ansökan om

 registrering först kom in till

 registreringsmyndigheten, om inte

 något annat har avtalats.

 Görs samma dag ansökan om

 registrering av flera upplåtelser,

 har de sinsemellan företräde efter

 den tidsföljd i vilken de har ägt

 rum, om inte något annat har av-

 talats. Är upplåtelserna samtidiga

 eller kan det inte utredas i

 vilken tidsföljd de har skett, har

 de lika rätt.

34 c §

--------------------------------------------------------------------

 Ansökan om registrering enligt

 34 b § görs av den som har rätten

 till varumärket eller varumärkes-

 ansökan eller av den till vilken

 panträtten har upplåtits. Sökanden

 skall styrka upplåtarens rätt till

 varumärket eller varumärkesansökan.

 Den som i varumärkesregistret

 anges som innehavare av ett regi-

 strerat varumärke skall anses ha

 rätt till märket, om inte annat

 framgår i ärendet. Avser ansökan om

 registrering pantsättning av en

 varumärkesansökan, skall den som i

 registreringsmyndighetens diarium

 har registrerats som sökande anses

 ha rätt till varumärkesansökan, om

 inte något annat framgår i ärendet.

 Ansökan får inte bifallas om

 upplåtaren, när ansökan om

 registrering görs, inte är behörig

 att förfoga över den pantförskrivna

 egendomen på grund av utmätning,

 konkurs, omyndighet,

 betalningssäkring, kvarstad eller

 någon annan anledning.

34 d §

--------------------------------------------------------------------

 Ett avtal om pantsättning kan

 registreras när varumärket har

 registrerats eller, om avtalet

 avser en varumärkesansökan, när ansökan

 har registrerats i registre-

 ringsmyndighetens diarium.

 Om en pantsatt varumärkesansökan

 leder till att varumärket

 registreras, gäller därefter rätten

 till det registrerade varumärket

 som pantobjekt.

34 e §

--------------------------------------------------------------------

 Även om en panträtt har

 registrerats, gäller panträtt i den

 pantsatta egendomen endast om

 pantavtalet har ingåtts av någon

 som var rätt ägare till egendomen

 och behörig att förfoga över den och

 om avtalet inte heller av någon

 annan anledning är ogiltigt.

34 f §

--------------------------------------------------------------------

 Panträtten är förfallen, om

 rätten till varumärket eller varu-

 märkesansökan på grund av be-stämmel-

 serna i denna lag inte vidare

 skall gälla.

34 g §

--------------------------------------------------------------------

 Registreringen av en panträtt

 skall avföras, om panträtten genom

 en dom som har vunnit laga kraft

 har förklarats ogiltig eller om

 panträtten har förfallit eller an-

 nars har upphört att gälla.

34 h §

--------------------------------------------------------------------

 Pantsättning gäller från tiden för

 ansökan om registrering enligt

 34 b § mot den som senare förvärvar

 äganderätt eller annan rätt till

 egendomen.

 Ett licensavtal gäller mot pant-

 havaren, om avtalet har slutits

 före ansökan om registrering av

 pantavtalet.

34 i §

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelser i annan lag om

 handpanträtt vid utmätning eller i

 konkurs gäller också för panträtt i

 rätten till ett varumärke eller en

 varumärkesansökan. När ansökan om

 registrering enligt 34 b § kommer

 in till registreringsmyndigheten

 medför det samma rättsverkningar

 som när en panthavare tar en lös

 sak i besittning.

 Säljs rätten till ett pantsatt

 varumärke eller en pantsatt

 varumärkesansökan vid utmätning

 eller i konkurs, består sådana

 licensavtal som avses i 34 h §

 andra stycket.

34 j §

--------------------------------------------------------------------

 Pantborgenären får sälja panten

 och ta ut sin fordran ur köpe-

 skillingen endast om han dessför-

 innan har underrättat gäldenären och

 andra kända sakägare om försäljningen

 och dessa har fått skäligt rådrum

 att bevaka sin rätt.

 Vid en försäljning enligt denna

 paragraf består sådana licensavtal

 som avses i 34 h § andra stycket.

43 §

--------------------------------------------------------------------

 Vill den som fått licens till Vill en licenstagare väcka

varukännetecken till sig upplåten talan om intrång i rätten till

anställa intrångstalan, skall han varukännetecknet, skall han

därom underrätta kännetecknets underrätta kännetecknets inne-

innehavare, vid äventyr att hans havare om detta. Annars tas

talan ej upptages till prövning. talan inte upp till prövning.

--------------------------------------------------------------------

 Detsamma gäller, om en pant-

 havare vill väcka talan med an-

 ledning av intrång i den pantsatta

 egendomen.

47 §6

--------------------------------------------------------------------

 Ett slutligt beslut av Ett slutligt beslut av

registre-ringsmyndigheten om en registre-ringsmyndigheten får

ansökan om registrering av ett överklagas av sökanden, om det har

varumärke får överklagas av gått honom emot. Ett slutligt

sökanden, om det har gått honom beslut med anledning av en

emot. Ett slutligt beslut om en invändning mot registrering får

invändning mot registrering får överklagas av varumärkeshavaren och

överklagas av varumärkeshavaren in-vändaren, om det har gått den

och in-vändaren, om det har gått som vill klaga emot. Om invändaren

den som vill klaga emot. Om återkallar sin talan får denna ändå

invändaren återkallar sin talan fårprövas, om det finns särskilda skäl.

denna ändå prövas, om det finns

särskilda skäl.

 Överklagande enligt första stycket görs hos Patentbesvärsrätten inom två

månader från beslutets dag.

 Ett slutligt beslut av Patentbesvärsrätten får överklagas till Regeringsrätten

inom två månader från beslutets dag. Vid ett överklagande till Regeringsrätten

tillämpas bestämmelserna i 35 - 37 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291).

Patentbesvärsrättens beslut skall innehålla uppgift om att det krävs särskilt

tillstånd för prövning i Regeringsrätten och om de grunder på vilka ett sådant

tillstånd meddelas.

 48 §7

--------------------------------------------------------------------

 Det ankommer på regeringen Regeringen eller den myndighet

eller i den omfattning som regeringen bestämmer får med-

regeringen bestämmer på dela närmare föreskrifter om vad

registreringsmyndigheten att sökande i registrerings-ärenden

meddela närmare föreskrifter om skall iaktta, om kungörande som

vad sökanden i registreringsärende sägs i 20, 21 och 46 §§, om

har att iakttaga, om kungörande förfarandet i övrigt i dessa ären-

som sägs i 20, 21 och 46 §§ samt den, om förfarandet vid

eljest om förfarandet i dessa överklagande enligt 47 § samt om

ärenden, om förfarandet vid besvär varumärkesregistrets förande.

enligt 47 § ävensom om

varumärkesregistrets förande.

--------------------------------------------------------------------

 Vid ansökan om registrering av Vid ansökan om registrering av

varumärke, om förnyelse, om ändringvarumärken, om förnyelse, om ändring

i registrerat varumärke enligt 24 §i registrerat varumärke enligt 24

eller om anteckning i registret §, om registrering av pantsättning

av överlåtelse eller licens skall eller om anteckning i registret

erläggas avgift till belopp som om överlåtelse eller licens skall

regeringen föreskriver. För betalas avgift med belopp som

förnyelse skall stadgas högre regeringen bestämmer. För förnyelse

avgift, om ansökan ingives efter skall bestämmas högre avgift, om

registreringsperiodens utgång. ansökan ges in efter

 registreringsperiodens utgång.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

 Om gemenskapsvarumärken

65 §

--------------------------------------------------------------------

 Den som ger in en ansökan om

 registrering av ett gemenskaps-

 varumärke till registrerings-

 myndigheten för vidare befordran

 enligt artikel 25.2 i rådets

 förordning om gemenskapsvaru-märken

 skall betala en avgift med belopp

 som regeringen bestämmer. Detsamma

 gäller den som begär omvandling av

 ett gemenskaps-varumärke eller av

 en ansökan om ett

 gemenskapsvarumärke till en ansökan

 om registrering av ett varumärke

 samt den som begär ett intyg

 enligt artikel 89.3 i rådets

 förordning.

 66 §

--------------------------------------------------------------------

 Vid intrång i ett gemenskaps-

 varumärke tillämpas bestäm-melserna

 i 37 § om ansvar för

 varumärkesintrång. I övrigt gäller 37

 a - 41 §§, i den mån inte något

 annat följer av rådets förordning om

 gemenskaps-varumärken. Härvid skall

 vad som sägs om varumärkesintrång

 gälla intrång i gemenskapsvarumärke.

67 §

--------------------------------------------------------------------

 Stockholms tingsrätt är domstol i

 mål som avses i 66 § och i artikel

 92 i rådets förordning om gemen-

 skapsvarumärke n.

_______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2.2 Förslag till lag om ändring i firmalagen (1974:156)

 Härigenom föreskrivs att 10 § firmalagen (1974:156) skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

10 §

--------------------------------------------------------------------

 Firma registreras ej En firma får inte registreras,

 1. om firman eller dess användning strider mot goda seder eller allmän

ordning,

--------------------------------------------------------------------

 2. om i firman utan tillstånd 2. om det i firman utan

intagits sådan statlig eller tillstånd tagits in en sådan

internationell benämning eller statlig eller internationell

förkortning, som enligt lag eller benämning eller förkortning som

annan författning icke obehörigen enligt lag eller annan författning

får användas som firma, eller någotinte får obehörigen användas som

som lätt kan förväxlas därmed, firma, eller något som lätt kan

 förväxlas därmed,

 3. om firman i annat fall är ägnad att vilseleda allmänheten,

--------------------------------------------------------------------

 4. om firman innehåller något 4. om firman innehåller något som

som är ägnat att uppfattas som är ägnat att uppfattas som någon

annans släktnamn, konstnärsnamn annans släktnamn, konstnärsnamn

eller likartat namn, såvida ej eller likartat namn, såvida inte

namnet uppenbarligen avser någon namnet uppenbarligen avser någon

sedan länge avliden person, eller sedan länge avliden person, eller

är ägnat att uppfattas som benäm- är ägnat att uppfattas som benämning

ning på stiftelse, ideell förening på en stiftelse, ideell förening

eller liknande sammanslutning, eller liknande sammanslutning,

--------------------------------------------------------------------

 5. om firman innehåller något 5. om firman innehåller något som

som är ägnat att uppfattas som är ägnat att uppfattas som titel på

titel på annans skyddade litterära någon annans skyddade litterära

eller konstnärliga verk och eller konstnärliga verk och titeln

titeln är egenartad, eller om är egenartad, eller om firman in-

firman innehåller något som kränkernehåller något som kränker någon

annans upphovsrätt till sådant annans upphovsrätt till sådant

verk, verk,

--------------------------------------------------------------------

 6. om firman är förväxlingsbar 6. om firman är förväxlingsbar med

med annan näringsidkares släktnamn någon annan näringsidkares släktnamn

eller skyddade närings- eller eller skyddade närings- eller

varukännetecken, varukännetecken,

--------------------------------------------------------------------

 7. om firman i annat fall är 7. om firman i annat fall är för-

förväxlingsbar med närings- eller växlingsbar med ett närings- eller

varukännetecken, som vid tiden för varukännetecken, som vid tiden för

ansökningen användes av annan, ansökan användes av någon annan,

samt ansökan gjorts med vetskap samt ansökan gjorts med vetskap om

härom och sökanden ej använt sin detta och sökanden inte använt sin

firma innan det andra firma innan det andra kännetecknet

kännetecknet togs i bruk, togs i bruk, eller

--------------------------------------------------------------------

 8. om firman är förväxlingsbar med

 någon annans gemenskapsvarumärke

 som är skyddat enligt rådets

 förordning (EG) nr 40/94 av den 20

 december 1993

 om gemenskapsvarumärken.1

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses i första

 stycket 8 kan, även om kännetecknen

 inte avser verksamhet av samma

 eller liknande slag,

 förväxlingsbarhet åberopas till förmån

 för ett gemenskapsvarumärke som är

 väl ansett i gemenskapen, om an-

 vändningen av en annan liknande

 firma skulle dra otillbörlig fördel

 av eller skulle vara till förfång

 för det väl ansedda gemenskapsvaru-

 märkets särskiljningsförmåga eller

 anseende.

--------------------------------------------------------------------

 Utan hinder av första stycket 4 Trots första stycket 4 - 8 och

- 7 får registrering ske, om den andra stycket får registrering

vars rätt är i fråga medger det ochske, om den vars rätt är i fråga

hinder ej föreligger enligt första medger det och hinder inte finns

stycket 1 - 3. enligt första stycket 1 - 3.

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1510) om ändring i varumär-

keslagen (1960:644)

Härigenom föreskrivs att 14 och 57 §§ varumärkeslagen (1960:644) i paragrafernas

lydelse enligt lagen (1994:1510) om ändring i nämnda lag skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Lydelse enligt förslag till lag Föreslagen lydelse

(1995:000) om ändring i

varumärkeslagen (1960:644)

14 §Ett varumärke får inte registreras:

 1) om i märket utan tillstånd tagits in sådan statlig eller internationell

beteckning eller sådant kommunalt vapen, som enligt lag eller författning inte

får obehörigen brukas som varumärke, eller också något som lätt kan förväxlas

därmed;

 2) om märket är ägnat att vilseleda allmänheten;

 3) om märket på annat sätt strider mot lag eller författning eller allmän

ordning eller är ägnat att väcka förargelse;

 4) om märket innehåller eller består av något, som är ägnat att uppfattas som

annans firma eller som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn eller

annans porträtt, där namnet eller porträttet uppenbarligen inte åsyftar någon

sedan länge avliden;

 5) om märket innehåller något, som är ägnat att uppfattas som titel på annans

skyddade litterära eller konstnärliga verk, där titeln är egenartad, eller

kränker annans upphovsrätt till litterärt eller konstnärligt verk eller annans

rätt till fotografisk bild eller mönster;

 6) om märket är förväxlingsbart med ett namn eller en firma som någon annan

använder i en näringsverksamhet, med någon annans varumärke som är registrerat

efter tidigare ansökan eller med någon annans varukännetecken som är inarbetat

då ansökan om registrering görs;

 7) om märket är förväxlingsbart med ett varukännetecken som vid tiden för

ansökan används av någon annan samt ansökan gjorts med vetskap om detta och

sökanden inte använt sitt märke innan det andra kännetecknet togs i bruk;

 8)1 om märket är förväxlingsbart 8) om märket är förväxlingsbart

--------------------------------------------------------------------

med ett varumärke som omfattas av med ett varumärke som omfattas av

en internationell varumärkes- en internationell varumärkes-

registrering som gäller i Sverige registrering som gäller i Sverige

och i fråga om vilket den dag som och i fråga om vilket den dag som

avses i 55 § andra stycket ligger avses i 55 § andra stycket ligger

före tiden för ansökningen. före tiden för ansökningen; eller

--------------------------------------------------------------------

 9) om märket är förväxlingsbart med

 ett gemenskapsvarumärke som

 innehas av någon annan och är

 registrerat efter en tidigare

 ansökan.

 Är märket förväxlingsbart med ett

 gemenskapsvarumärke som är

 registrerat efter en senare

 ansökan, föreligger hinder mot

 registrering, om innehavaren av

 gemenskapsvarumärket kan för detta

 märkes del göra anspråk på ett äldre

 varumärkes företräde enligt rådets

 förordning om gemenskapsvarumärken

 och det äldre varumärket är

 registrerat efter en tidigare

 ansökan. Detta gäller även om det

 äldre varumärket inte har vid-

 makthållits eller förnyats.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses i första

 stycket 9 och andra stycket kan,

 även om märkena inte avser varor av

 samma eller liknande slag,

 förväxlingsbarhet åberopas till förmån

 för ett gemenskaps-varumärke som är

 väl ansett i gemenskapen, om

 användningen av ett annat liknande

 varumärke skulle dra otillbörlig

 fördel av eller skulle vara till

 förfång för det väl ansedda

 gemenskapsvaru-märkets

 särskiljningsförmåga eller anseende.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses under 4), 5), I fall som avses i första

6), 7) och 8) får registrering stycket 4 - 9 samt andra och

ske, om den vars rätt är i fråga tredje styckena får registrering

medger det och det inte i övrigt ske, om den vars rätt är i fråga

finns hinder enligt första medger det och det inte i övrigt

stycket. finns hinder enligt första

 stycket.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

57 §Ett beslut om att en internationell varumärkesregistrering skall gälla i

Sverige har verkan från den dag som den internationella byrån har angett för den

internationella registreringen. I fråga om en sådan registrering skall 1 §

tredje stycket, 3 - 11, 25 - 27 och 32 - 45 §§ tillämpas. Vad som där sägs om

registrering skall i stället avse beslut att en internationell varu-

märkesregistrering skall gälla i Sverige.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som sägs om varumärkes-ansökan

 i 34 a - 34 j §§ skall tillämpas även

 beträffande be-gäran enligt 54 §

 första stycket att en

 internationell varumärkes-

 registrering skall gälla i

 Sverige.

3 Ärendet och dess beredning

Skyddet för varumärken, dvs. kännetecken för varor eller tjänster som

tillhandahålls i en näringsverksamhet, regleras i Sverige av varumärkeslagen

(1960:644). För länderna inom de europeiska gemenskaperna (EG) gäller därutöver

att varumärkesrätten regleras av två rättsakter.

 Den ena rättsakten är rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december

1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar EGT nr L 40,

11.2.1989, s.1). Reglerna i detta direktiv har, med ett undantag som rör

beaktande av det s.k. gemenskapsvarumärket vid prövningen av svenska varu-

märkesansökningar, redan införts i svensk rätt som en följd av Sveriges

åtaganden enligt avtalet om det europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-

avtalet). Införlivandet av direktivet har skett år 1992 genom ändringar av

varumärkeslagen (jfr prop. 1992/93:48, bet. 1992/93:LU17, rskr. 1992/93:125 och

SFS 1992:1686). Den svenska varumärkeslagen är därför, i stort sett, redan i

överensstämmelse med direktivet.

 Den andra rättsakten är rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december

1993 om gemenskapsvarumärken (EGT nr L 11, 14.1.1994, s. 1). Genom förordningen

skapas möjligheter att, på villkor som anges i förordningen, genom en ansökan

hos en EG-varumärkesmyndighet få ett varumärke som har rättsverkan i hela den

europeiska gemenskapen.

 Frågan om vilken inverkan som EG-förordningen bör få på svensk varumärkesrätt

diskuterades vid en hearing i Justitiedepartementet i mars 1995 med företrädare

för berörda organisationer, myndigheter m.fl. Bl.a. mot bakgrund av vad som

framkom vid hearingen utarbetades i Justitiedepartementet promemorian Vissa

ändringar i varumärkeslagen och firmalagen som en följd av EG-förordningen om

gemenskapsvarumärken (ärende Ju95/2267). I promemorian föreslogs ändringar och

tillägg i varumärkeslagen och i firmalagen (1974:156) för att EG-förordningen

skall kunna få avsedda verkningar i Sverige från den 1 januari 1996 då det

system som sätts upp av förordningen skall börja fungera. Promemorian har

remissbehandlats. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. De

lagförslag som lades fram i promemorian finns i bilaga 2. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i

Justitiedepartementet (dnr Ju95/2267).

 Promemorian handlar bara om sådant som mera omedelbart föranleds av EG-

förordningen. Flera remissinstanser - bland dem Juridiska fakultetsnämnden vid

Stockholms universitet, Svenska Föreningen för Industriellt Rättsskydd och

Sveriges Industriförbund - framhåller emellertid det angelägna i att det kommer

till stånd en mer övergripande översyn av varumärkeslagen. Bl.a. pekar man på

att varumärkeslagens förhållande till firmalagen och varumärkeslagens

redaktionella utformning behöver ses över. Frågan om en sådan översyn har

berörts i ett tidigare lagstiftningsärende (prop. 1994/95:59 s. 21, bet.

1994/95:LU7 s. 9) och regeringen avser att i ett senare sammanhang återkomma

därtill.

 Två frågor som behandlas i promemorian - granskningsrapporter avseende

förväxlingsbara varumärken (promemorians avsnitt 5.5) och äkthetskontroll av

Varumärkesbyråns beslut om förfarandekostnader (promemorians avsnitt 5.6) - rör

förordningsändringar och tas därför inte upp i det följande.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 21 september 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över

de förslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådet har framfört vissa synpunkter på 14 och 66 §§ varumärkeslagen och

10 § firmalagen. I övrigt har Lagrådet lämnat förslagen utan erinran. Regeringen

har anslutit sig till Lagrådets synpunkter. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 I förhållande till lagrådsremissen har också redaktionella ändringar gjorts i

lagtexten.

4 Rådets förordning om gemenskapsvarumärken

EG-förordningen etablerar ett gemenskapsrättsligt varumärkessystem som innebär

att man genom en ansökan om registrering kan få varumärkesrätt till ett

kännetecken i hela gemenskapen.

 Det gemenskapsrättsliga varumärkessystemet skall handhas av en särskilt

upprättad Byrå; Byrån för harmonisering inom den inre marknaden, varumärken och

mönster (Varumärkesbyrån). Ansökningar om registrering kan göras antingen direkt

hos Varumärkesbyrån eller lämnas in till registreringsmyndigheten i en

medlemsstat.

 Förutsättningarna för att kunna få registrera ett gemenskapsvarumärke samt

registreringsförfarandet regleras uteslutande av EG-förordningens bestämmelser.

 Avgränsningen av vilka kännetecken som kan registreras som ett gemen-

skapsvarumärke (artikel 4) och reglerna om registreringshinder (artiklarna 7 och

8) svarar mot motsvarande bestämmelser i varumärkesdirektivet och därmed i

sakligt hänseende också mot varumärkeslagen.

 Vad gäller registreringsförfarandet avser Varumärkesbyråns granskning av en

ansökan om ett gemenskapsvarumärke inledningsvis att ansökan uppfyller alla

formaliteter och att det inte föreligger några absoluta registreringshinder, som

t.ex. bristande särskiljningsförmåga.

 När det därefter gäller de s.k. relativa registreringshindren (jfr artikel 8)

är Varumärkesbyråns granskning annorlunda utformad än granskningen av en svensk

varumärkesansökan.

 Varumärkesbyrån skall utarbeta en granskningsrapport som skall ange eventuella

äldre förväxlingsbara gemenskapsvarumärken (artikel 39.1). Varumärkesbyrån skall

också till de nationella registreringsmyndigheter som så har begärt snarast

översända kopior av ansökningar om gemenskapsvarumärken. De nationella

myndigheterna får därigenom tillfälle att utarbeta en "nationell"

granskningsrapport avseende förväxlingsbara nationella varumärken. Den

nationella granskningsrapporten skall sändas till Varumärkesbyrån inom tre

månader från mottagandet av kopian om ansökan och ange vilka nationella

varumärken som kan utgöra relativa registreringshinder mot gemenskapsvarumärket

eller ange att något sådant nationellt varumärke inte finns (artiklarna 39.2 och

39.3).

 Granskningsrapporten från Varumärkesbyrån - och i förekommande fall från de

nationella myndigheterna - skall därefter överlämnas till sökanden som därmed

ges en möjlighet att själv ta ställning till om han vill återkalla ansökan,

försöka få samtycke till registreringen från innehavare av äldre rättigheter

eller gå vidare med ansökan i oförändrat skick (jfr artikel 39.5).

 Bestämmer sig sökanden för att gå vidare med ansökan, skall den offentliggöras

(kungöras) för att ge möjlighet till invändningar. I samband därmed underrättar

också Varumärkesbyrån i förekommande fall innehavarna av äldre

gemenskapsvarumärken om att det finns en ansökan om registrering av ett "yngre"

förväxlingsbart gemenskapsvarumärke (artikel 39.6).

 Med stöd av bl.a. äldre rättigheter kan invändning göras mot en ansökan om ett

gemenskapsvarumärke (artikel 42). Invändningsfristen är tre månader.

 Även gemenskapsvarumärkets rättsverkningar är fastlagda i EG-förordningen.

Ensamrätten till märket omfattar förbud för annan att i näringsverksamhet

använda ett identiskt eller liknande kännetecken för varor eller tjänster av

samma eller liknande slag. Ensamrätten till ett gemenskapsvarumärke omfattar

också varor eller tjänster utanför gränsen för varuslagslikhet, om

gemenskapsvarumärket är väl ansett i gemenskapen (artikel 9.1). Registreringen

av ett gemenskapsvarumärke gäller i tio år och kan förnyas för ytterligare

tioårsperioder.

 Förmögenhetsrättsligt skall gemenskapsvarumärket - om annat inte anges i EG-

förordningen - behandlas som ett nationellt varumärke i det land där innehavaren

av märket enligt registret över gemenskapsvarumärken har sitt hemvist eller

driftsställe (artikel 16).

 Ett gemenskapsvarumärke kan överlåtas med eller utan samband med den rörelse i

vilken märket används (artikel 17.1). EG-förordningen kräver dock att en

överenskommelse om överlåtelse skall vara skriftlig (artikel 17.3) och att den

antecknas i registret över gemenskapsvarumärken för att märket skall få verkan

för den till vilken överlåtelsen har skett (artikel 17.6). Licens till ett

gemenskapsvarumärke kan upplåtas på motsvarande sätt som gäller enligt

varumärkeslagen. Förordningen innebär också att såväl överlåtelser som

licensupplåtelser måste antecknas i registret över gemenskapsvarumärken för att

vara giltiga mot tredje man (artikel 23).

 Ett gemenskapsvarumärke kan användas som säkerhet (artikel 19) och kan utmätas

(artikel 20).

 Rätten till ett gemenskapsvarumärke kan upphöra om varumärkeshavaren avstår

från rätten (artikel 49). Ett gemenskapsvarumärke kan också upphävas (artikel

50) eller ogiltigförklaras (artiklarna 51 och 52). Ett gemenskapsvarumärke kan

upphävas eller ogiltigförklaras antingen efter ansökan om detta hos

Varumärkesbyrån eller på grund av ett genkäromål i ett mål om intrång i

varumärkesrätten.

 Varumärkesbyråns olika beslut rörande t.ex. registrering eller upphävande kan

överklagas till en nämnd inom Varumärkesbyrån. En överklagandenämnds beslut kan,

under vissa förutsättningar, överklagas hos EG-domstolen. Ett överklagande hos

domstolen är begränsat till användande av vissa grunder.

 När det gäller ersättningsskyldighet m.m. för intrång i ett gemen-

skapsvarumärke skall nationell rätt i stor utsträckning komma till användning

(jfr artikel 14). För att, i första och andra instans, handlägga mål om intrång

i eller giltigheten av ett gemenskapsvarumärke skall medlemsstaterna utse ett så

begränsat antal "domstolar för gemenskapsvarumärken" som möjligt (artikel 91;

jfr också artikel 101). Enbart dessa varumärkesdomstolar är behöriga att pröva

intrångsmål avseende ett gemenskapsvarumärke (artikel 92).

 Mål som rör frågor som bara en varumärkesdomstol får pröva skall, som

huvudregel, väckas hos det lands varumärkesdomstol där svaranden har sitt

hemvist eller driftsställe (artikel 93.1). EG-förordningen tillåter dock att

parterna avtalar om att en viss varumärkesdomstol skall vara behörig att pröva

tvister dem emellan (prorogation). EG-förordningen tillåter också att mål om

intrång, som inte avser fastställelse av om visst förfarande utgör intrång, kan

prövas av en varumärkesdomstol i den stat där intrånget har begåtts eller

förberetts (artikel 93.5).

 Finner en varumärkesdomstol att intrång har begåtts i rätten till ett

gemenskapsvarumärke skall domstolen vidta vissa sanktionsåtgärder (artiklarna 98

och 99). Om det inte finns särskilda skäl mot detta skall domstolen förbjuda den

som gör intrånget att fortsätta med det och föreskriva sådana åtgärder som finns

i nationell rätt för att säkerställa att förbudet efterlevs (artikel 98.1). I

övriga avseenden skall varumärkesdomstolen i intrångssituationer tillämpa den

lagstiftning som gäller i landet för intrång i en varumärkesrätt (artikel 98.2)

 När det gäller interimistiska åtgärder, inbegripet interimistiska säker-

hetsåtgärder, för att skydda ett gemenskapsvarumärke kan en sådan ansökan göras

till varje behörig domstol - inte bara till en behörig varumärkesdomstol - i ett

medlemsstat i enlighet med vad som gäller enligt landets lagstiftning för att

skydda ett nationellt varumärke. Detta gäller även om bara ett annat lands

varumärkesdomstol är behörig att slutligt avgöra saken (artikel 99.1).

 För andra typer av mål om ett gemenskapsvarumärke än sådana som bara får

prövas av en varumärkesdomstol - dvs. i princip andra än intrångsmål - gäller

allmänna nationella regler.

 EG-förordningen trädde i kraft den 15 mars 1994 men Varumärkesbyrån beräknas

inte kunna ta emot ansökningar om ett gemenskapsvarumärke förrän tidigast den 1

januari 1996.

5 Förordningens inverkan på den svenska varumärkesrätten

5.1 Inledning

Av Sveriges medlemsskap i den europeiska unionen följer att EG-förordningen är

direkt tillämplig i Sverige. En EG-förordning kan emellertid i olika avseenden

kräva kompletterande nationella föreskrifter. Förordningen kan uttryckligen ge

utrymme för eller innehålla förpliktelser för medlemsstaterna att besluta om

utfyllande bestämmelser. Vidare kan nationella kompletterande bestämmelser

behövas för att EG-förordningen skall kunna få avsedda verkningar i

medlemsstaten (jfr prop. 1994/95:19 s. 524 - 525).

 EG-förordningen om gemenskapsvarumärken medger i vissa avseenden och

förutsätter i andra avseenden att den fylls ut med nationella bestämmelser. Det

gäller bl.a. frågor om avgifter och straffansvar. Men innehållet i förordningen

ger också anledning att överväga om den nationella varumärkeslagstiftningen i

vissa avseenden bör ändras så att det blir en nära överensstämmelse mellan de

regler som styr nationell varumärkesrätt och de som styr

gemenskapsvarumärkesrätten. Det gäller bl.a. frågan om pantsättning av ett

varumärke. Dessa spörsmål kommer att tas upp i det följande.

5.2 Avgifter för Patentverkets handläggning av ärenden om

gemenskapsvarumärken m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Patentverket skall få ta ut en avgift med |

| belopp som regeringen bestämmer dels för ansökningar om |

| gemenskapsvarumärken som görs via verket, dels för ansökningar om|

| omvandling av ett gemenskapsvarumärke till en svensk ansökan, |

| dels för ärenden om utfärdande av intyg för att möjlig-göra för en|

| person att vara ombud inför Varumärkesbyrån. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Patentverket skall få ta ut en avgift dels för

ansökningar om gemenskapsvarumärken som görs via verket, dels för ansökningar om

omvandling av ett gemenskapsvarumärke till en svensk ansökan (se promemorian s.

21).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det

utan erinran. Patentverket föreslår därutöver att verket också bör få ta ut en

avgift för utfärdande av de intyg som, enligt artikel 89.3 i EG-förordningen,

skall utfärdas för personer som vill vara ombud inför Varumärkesbyrån.

 Skälen för regeringens förslag: Av artikel 25 i EG-förordningen följer att en

ansökan om ett gemenskapsvarumärke kan göras via den nationella registrerings-

myndigheten. Det betyder att i Sverige kan en ansökan lämnas in till

Patentverket som sedan, inom viss kortare tid, har att vidarebefordra ansökan

till Varumärkesbyrån. Den nationella registreringsmyndigheten får för

mottagandet av ansökan ta ut en avgift som inte får överstiga de administrativa

kostnaderna för att ta emot och vidarebefordra ansökan (artikel 25.2).

 I artiklarna 108 - 110 i EG-förordningen finns bestämmelser om att en ansökan

om ett gemenskapsvarumärke eller ett gemenskapsvarumärke som redan har

registrerats kan omvandlas till en eller flera ansökningar om nationella

varumärken. En situation när omvandling kan tänkas vara aktuell är om ansökan om

gemenskapsvarumärket inte kan medges. I den situationen kan sökanden omvandla

sin ansökan till nationella ansökningar i de länder där han önskar få skydd. Om

någon begär omvandling och därvid ansöker om ett registreringsförfarande i

Sverige avseende märket övergår saken alltså till en svensk ansökan och

varumärkeslagens bestämmelser, inklusive de om överklagande, blir därmed

tillämpliga på handläggningen och prövningen. I fall av begärd omvandling kan

den registreringsmyndighet som handlägger den nationella "omvandlingsansökan"

bl.a. begära att sökanden betalar nationell ansökningsavgift (artikel 110.3).

 I artiklarna 88 och 89 finns särskilda bestämmelser om ombud inför

Varumärkesbyrån. Av bestämmelserna framgår bl.a. att om en sökande vill låta sig

företrädas av ett ombud inför byrån får bara vissa personer uppträda som ombud

(artikel 89.1). Bl.a. kan yrkesverksamma ombud som finns uppförda på en särskild

förteckning som förs av Varumärkesbyrån vara ombud (artikel 89.1 b). För att

föras upp på förteckningen måste ombudet i fråga ha en viss särskild anknytning

till gemenskapen (artikel 89.2 a och b) samt - såvitt ombudet har svensk

anknytning - ha en viss erfarenhet av arbete med varumärkesärenden inför

Patentverket (artikel 89.2 c). Den som vill föras upp på Byråns förteckning över

ombud skall begära detta och till sin begäran foga ett av Patentverket utfärdat

intyg som utvisar att de villkor som nu har berörts är uppfyllda (artikel 89.3).

 För handläggningen av de ärenden som har berörts i detta avsnitt kommer vissa

kostnader att uppstå för Patentverket. Utöver de hanteringskostnader som uppstår

i ärenden om ansökan om registrering av gemenskapsvarumärken som görs via

Patentverket uppstår sedvanliga kostnader avseende granskning av

förväxlingsbarhet i ärenden om omvandling av ett gemenskapsvarumärke till en

svensk ansökan om registrering av ett varumärke. I promemorian föreslås att

Patentverket skall få ta ut en avgift för dessa ärenden och det godtas av

remissinstanserna. Regeringen delar denna bedömning. Som Patentverket varit inne

på i sitt remissyttrande kommer även ärenden om utfärdande av intyg för den som

vill vara ombud inför Varumärkesbyrån att föranleda vissa kostnader för verket i

form av visst arbete för kontrollåtgärder. Också för detta bör Patentverket få

betalt.

 Det framstår som lämpligt att det i varumärkeslagen tas in en bestämmelse om

avgifter som nu sagts.

5.3 Svensk domstol för gemenskapsvarumärken

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Stockholms tingsrätt skall vara domstol för|

| gemenskapsvarumärken i Sverige. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 22).

 Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser tillstyrker

förslaget eller lämnar det utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Artiklarna 90 - 103 i förordningen om gemen-

skapsvarumärken reglerar behörigheten för och förfarandena i medlemsstaternas

domstolar när det gäller handläggningen av mål om gemenskapsvarumärken.

 För att i första och andra instans handlägga mål om intrång i eller

giltigheten av ett gemenskapsvarumärke skall medlemsstaterna utse ett så

begränsat antal "domstolar för gemenskapsvarumärken" som möjligt (artikel 91;

jfr också artikel 101).

 Enbart dessa varumärkesdomstolar är behöriga att pröva frågor

 - som avser intrång i rätten till ett gemenskapsvarumärke, inbegripet frågan

om försök eller förberedelse till intrång kan ha skett,

 - som avser fastställelse av om ett visst förfarande utgör intrång,

 - som avser rätten till ersättning för ett intrång och

 - som avser genkäromål om upphörande av ett gemenskapsvarumärke (artikel 92).

 Mål som rör frågor som enbart en varumärkesdomstol får pröva skall, som

huvudregel, väckas hos det lands varumärkesdomstol där svaranden har sitt

hemvist eller driftsställe (artikel 93.1). EG-förordningen tillåter dock att

parterna avtalar om att en viss varumärkesdomstol skall vara behörig att pröva

tvister dem emellan (prorogation). Förordningen tillåter också s.k. tyst

prorogation, dvs. att en varumärkesdomstol blir behörig att pröva en tvist om

svaranden går i svaromål inför domstolen utan att göra invändning om att

domstolen är obehörig (artikel 93.4). EG-förordningen tillåter även att mål om

intrång som inte avser fastställelse av om visst förfarande utgör intrång kan

prövas av en varumärkesdomstol i den stat där intrånget har begåtts eller

förberetts (artikel 93.5).

 Vid handläggningen av mål om intrång i eller giltigheten av ett gemen-

skapsvarumärke skall varumärkesdomstolarna iaktta vissa förfaranderegler som

bl.a. rör vilka grunder som får åberopas i ett genkäromål om upphörande av

gemenskapsvarumärket, vilka bestämmelser som är tillämpliga för domstolen och om

vilandeförklaring av målet om saken redan är föremål för prövning av en annan

varumärkesdomstol eller av varumärkesmyndigheten (artiklarna 94 - 97 och 100).

 När det gäller interimistiska åtgärder, inbegripet interimistiska säker-

hetsåtgärder, för att skydda ett gemenskapsvarumärke kan en sådan ansökan göras

till varje behörig domstol - inte bara till en behörig domstol för

gemenskapsvarumärken - i en medlemsstat i enlighet med vad som gäller enligt

landets lagstiftning för att skydda ett nationellt varumärke. Detta gäller även

om bara ett annat lands domstol för gemenskapsvarumärken är behörig att slutligt

avgöra saken (artikel 99.1).

 För andra typer av mål om ett gemenskapsvarumärke än sådana som enbart får

prövas av en domstol för gemenskapsvarumärken - dvs. i princip annat än

intrångsmål - gäller allmänna nationella regler.

 EG-förordningens reglering av behörigheten för och förfarandena i intrångsmål

innebär att Sverige skall utse en eller flera "domstolar för gemenskapsvaru-

märken". Som framgår av vad som har sagts skall ett "så begränsat antal

domstolar som möjligt" utses att handha mål om intrång i ett

gemenskapsvarumärke. Avsikten med detta måste antas vara att mål om

gemenskapsvarumärken skall koncentreras i första instans i syfte att få en

ordning med en så enhetlig praxis som möjligt.

 I den svenska varumärkeslagen finns inte någon bestämmelse om att endast vissa

domstolar är behöriga att pröva varumärkesmål. Behörighetsfrågan får i stället

prövas enligt allmänna regler. Det betyder i princip att varje tingsrätt är

behörig att inom sitt område ta upp ett mål om varumärkesintrång. En sådan

ordning får inte gälla för gemenskapsvarumärken. För dessa torde alternativen

vara att antingen ha ett begränsat antal domstolar med geografisk spridning

eller att enbart ha en enda domstol som behörig.

 I promemorian anförs att det i vart fall i ett inledande skede, innan det står

klart hur många mål det kan bli fråga om, torde vara lämpligast för att

möjliggöra en enhetlig praxis att koncentrera handläggningen av mål om intrång i

gemenskapsvarumärken till en enda domstol. Detta förslag godtas av nästan alla

remissinstanser. Från företrädare för småföretagarna (Företagarnas

riksorganisation) framförs emellertid vissa betänkligheter mot att bara en

domstol skall vara domstol för gemenskapsvarumärken eftersom detta kan leda till

höga processkostnader för parter bosatta långt från domstolen och att mindre

företag som är innehavare av gemenskapsvarumärken av kostnadsskäl därmed skulle

få svårt att hävda sina rättigheter vid intrång.

 Till detta bör framhållas att talan vid intrång som huvudregel skall väckas

vid domstol i den medlemsstat där svaranden (den som gör intrånget) har sitt

hemvist eller driftsställe (artikel 93 i EG-förordningen). I många fall kommer

det att betyda att innehavaren av ett gemenskapsvarumärke måste väcka talan i

ett annat land än sitt hemland. I regel kommer ett intrångsmål att bli föremål

för process i Sverige enbart om den som påstås ha begått intrånget har hemvist

här i landet eller om båda parter har det. Att det kan leda till omfattande

kostnader är en följd av systemet med gemenskapsvarumärken.

 I likhet med det helt övervägande antalet remissinstanser menar regeringen att

det i ett inledande skede finns anledning att koncentrera de mål om intrång i

ett gemenskapsvarumärke som väcks i Sverige till en enda domstol. Det naturliga

valet är då Stockholms tingsrätt, vilket också godtas av remissinstanserna.

Sedan systemet verkat en tid kan det vara lämpligt att göra en utvärdering av

vilka effekter det har fått med en enda domstol i mål som här avses. En sådan

utvärdering torde med fördel kunna göras inom ramen för en sådan mera

övergripande översyn som nämnts i avsnitt 3.

 Regeringen föreslår därför att artikel 91 i EG-förordningen uppfylls på det

sättet att Stockholms tingsrätt utses till domstol för gemenskapsvarumärken.

 Som en följd av att mål som anges i artikel 92 i förordningen skall prövas av

Stockholms tingsrätt i första instans kommer sådana mål som överklagas att i

andra instans prövas av en och samma domstol, nämligen Svea hovrätt.

 En remissinstans är skeptisk till möjligheten att hos varje behörig domstol i

en medlemsstat (jfr artikel 99.1 i EG-förordningen) begära interimistiska

åtgärder för att skydda ett gemenskapsvarumärke. Remissinstansen menar att denna

möjlighet bör koncentreras till några domstolar. Möjligheten att begära

interimistiska förordnanden hos varje behörig domstol, och därmed inte bara hos

domstolarna för gemenskapsvarumärken, är emellertid en följd av bestämmelserna i

EG-förordningen. Dessa bestämmelser kan inte ändras på nationell nivå.

5.4 Straffansvar m.m. vid intrång i ett gemenskapsvarumärke

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Varumärkeslagens regler om straffansvar vid|

| varumärkesintrång skall gälla också vid intrång i ett |

| gemenskapsvarumärke. Det klargörs att de nationella reglerna om |

| vite, skadestånd och säkerhetsåtgärder är tillämpliga vid intrång i|

| ett gemenskapsvarumärke. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 24).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar förslaget eller lämnar det utan

erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Vid intrång i ett gemenskaps-varumärke är

principen att den nationella lagstiftningen om varumärkesintrång skall tillämpas

med vissa tillägg som föreskrivs i förordningen om gemenskapsvarumärken (artikel

14).

 Finner domstolen för gemenskapsvarumärken att intrång har begåtts i rätten

till ett gemenskapsvarumärke skall domstolen, enligt särskilda bestämmelser i

förordningen, vidta vissa sanktionsåtgärder (artiklarna 98 och 99). Om det inte

finns särskilda skäl mot detta skall domstolen förbjuda den som gör intrånget

att fortsätta med det. Domstolen skall dessutom vidta sådana åtgärder som finns

i nationell rätt för att säkerställa att ett sådant förbud efterlevs (artikel

98.1). I övriga hänseenden skall domstolen i intrångssituationer tillämpa den

lagstiftning som gäller i landet för intrång i en varumärkesrätt (artikel 98.2).

Att interimistiska åtgärder kan begäras framgår av artikel 99.

 Bestämmelserna om sanktioner i förordningen omfattar emellertid inte - som en

följd av kompetensfördelningen inom EU (se t.ex. prop. 1994/95:19 s. 472) -

frågor om ansvar.

 Intrång i ett varumärke som är registrerat i Sverige eller som är föremål för

internationell varumärkesregistrering som gäller i Sverige kan föranleda

straffansvar. Avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs),

slutet inom ramen för Världshandelsorganisationen, kräver också straffansvar i

sådana situationer (i vart fall för kommersiell "wilful trademark

counterfeiting").

 Promemorians bedömning att det saknas skäl att inte ha motsvarande

bestämmelser för intrång i ett gemenskapsvarumärke som för varumärken som är

registrerade här i landet eller som är föremål för en internationell

varumärkesregistrering som gäller i Sverige tillstyrks eller lämnas utan erinran

av samtliga remissinstanser. Också regeringen delar promemorians bedömning.

 Regeringen föreslår därför att en regel om straffansvar vid intrång i ett ge-

menskapsvarumärke införs.

 När det gäller övriga typer av sanktioner, främst vite och skadestånd,

ifrågasätter Lagrådet i anslutning till förslaget till 66 § om inte de

nationella reglerna om vite, skadestånd och säkerhetsåtgärder uttryckligen bör

göras tillämpliga på intrång i ett gemenskaps-varumärke.

 I och för sig torde det kunna hävdas att redan EG-förordningens bestämmelser

ger grund för svenska domstolar att exempelvis förena ett förbud med vite eller

döma ut skadestånd vid intrång i ett gemenskapsvarumärke. Regeringen har dock

ingen erinran mot att sanktionsbestämmelsen för intrång i ett

gemenskapsvarumärke utformas på det sätt som Lagrådet föreslår.

5.5 Särskilda regler för överlåtelser och licensupplåtelser av svenska

varumärken

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Inga särskilda regler bör införas för |

| överlåtelser och licensupplåtelser av svenska varumärken. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 26).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser lämnar promemorians bedömning

utan erinran. Företagarnas riksorganisation och Svenska Patentombudsföreningen

menar att regler för överlåtelser och upplåtelser bör införas. Industriförbundet

menar att särskilda regler för upplåtelser bör övervägas.

 Skälen för regeringens bedömning: Ett gemenskapsvarumärke kan överlåtas på

motsvarande sätt som gäller enligt varumärkeslagen, dvs. i eller utan samband

med den rörelse i vilken märket används. EG-förordningen kräver dock att en

överenskommelse om överlåtelse som sker utan samband med den rörelse i vilket

märket används skall vara skriftlig (artikel 17.3) och antecknas i registret

över gemenskapsvarumärken för att märket skall få rättsverkan för den till

vilken överlåtelsen har skett (artikel 17.6). Förordningen innebär också att

överlåtelser av varumärken utan samband med rörelsen måste antecknas i registret

över gemenskapsvarumärken för att få sakrättslig verkan, dvs. verkan mot tredje

man (artikel 23).

 Licens till ett gemenskapsvarumärke kan upplåtas på motsvarande sätt som

gäller enligt varumärkeslagen (artikel 22). EG-förordningen innebär att också

licensupplåtelser måste antecknas i registret över gemenskapsvarumärken för att

vara giltiga mot tredje man (artikel 23).

 EG-förordningens reglering om överlåtelse och upplåtelse företer vissa

skillnader i jämförelse med svensk varumärkesrätt. Något formkrav eller krav på

anteckning i varumärkesregistret vid överlåtelser eller upplåtelser finns inte i

svensk rätt. Det torde också få antas att vid överlåtelser uppkommer

sakrättsligt skydd redan genom överlåtelseavtalet. När det gäller sakrättsligt

skydd vid upplåtelser har den problematiken med avseende på patent diskuterats i

betänkandet (SOU 1985:10) Pantsättning av patent (bet. s. 93 f.). Diskussionen

kretsade kring frågan om den s.k. prioritetsprincipen, dvs. att licensen har

företräde, skall gälla eller om principen "köp bryter legostämma", dvs. att

äganderättsförvärvet har företräde, skall gälla. Betänkandets slutsats är att

enbart svaga skäl talar för en analog tillämpning av principen "köp bryter lego-

stämma" på rättsförhållandet mellan en licenstagare och en senare förvärvare av

ett patent, varför man torde kunna utgå från att domstolarna vid en prövning av

frågan kommer att avböja en sådan lösning och i stället tillerkänna licensen

sakrättsligt skydd mot nye ägaren, särskilt med den i betänkandet föreslagna

(och sedermera genomförda) lagregleringen av samma problem för patenträttens del

(jfr även prop. 1987/88:4 s. 18 f.).

 I betänkandet (SOU 1994:120) Finansiell leasing av lös egendom diskuteras

frågan om det sakrättsliga skyddet för nyttjanderätt till immaterialrätt i form

av licens. Efter att bl.a. ha redovisat uppfattningar som har kommit till

uttryck i doktrinen och i nyssnämnda lagstiftningsärende sägs (bet. s. 190) att

"någon annan lösning än - - - prioritetsprincipen (för omsättningsskyddet) inte

längre är möjlig för patenträttens del. Eftersom det inte finns något

sakrättsligt relevant skäl att behandla andra licensrätter på avvikande sätt,

bör detsamma gälla även för dessa."

 I promemorian görs bedömningen att varumärkeslagen inte bör anpassas till EG-

förordningens krav på skriftlighet och anteckningar av överlåtelser och

licensupplåtelser. Bedömningen godtas av flertalet remissinstanser. Ett par

remissinstanser är dock av annan uppfattning och menar att sådana regler bör

införas eller övervägas.

 Från rättstekniska utgångspunkter kan naturligtvis skäl tala för att ungefär

samma regler i nu berört avseende gäller för "svenska" varumärken som för

gemenskapsvarumärken. Men frågan är om detta också från sakliga utgångspunkter

framstår som en lämplig lösning.

 När det då först gäller regler om förhållandet mellan parterna, alltså

obligatoriska regler, är huvudregeln i svensk rätt att avtal kan ingås formlöst

och utan särskild registrering. Det är endast på vissa särskilda områden,

särskilt när det gäller fast egendom, som ett skriftlighetskrav har ställts upp.

En viktig aspekt därvidlag är att krav på viss form kan leda till rättsförluster

för enskilda som inte känner till kravet. Detta gäller inte minst på områden där

det sedan länge har gällt att avtal kan träffas muntligen. Även om avtal som här

är aktuella oftast torde ingås skriftligen är det svårt att se att det skulle

finnas ett reellt behov av att ställa upp ett formligt lagkrav på skriftlig

form. En reglering just på varumärkesrättens område skulle också innebära en

särlösning bara för en typ av immaterialrättsliga tillgångar. Och när det gäller

anteckning i varumärkesregistret av avtal talar mot detta också att det skulle

innebära en ökad byråkratisering och att det skulle leda till ökade kostnader

för enskilda; registreringsmyndigheten måste få ta betalt för sitt arbete med

sådana anteckningar.

 Vad som nu har sagts talar enligt regeringens mening emot att den svenska

varumärkeslagen anpassas till EG-förordningens regler om krav på skriftlighet

och anteckningar av överlåtelser och av licensupplåtelser. Enbart det för-

hållandet att detta kommer att leda till en skillnad i regleringen mellan

nationella varumärken och gemenskapsvarumärken kan knappast föranleda ett annat

bedömande.

 Vad sedan gäller den sakrättsliga problematiken har det i vissa sammanhang

framförts önskemål om en författningsreglering av rättsförhållandet mellan en

licenstagare och en ny ägare av egendomen av innebörd att licensavtalet skall ha

företräde. I detta ärende framförs sådana tankar av Industriförbundet. Ett

licensavtal kan representera mycket stora ekonomiska värden och det kan få

betydande konsekvenser för licenstagaren om varumärkeshavaren och en ny för-

värvare av varumärket utan vidare fritt skulle kunna disponera också över

licenshavarens rätt.

 I det lagstiftningsärende som ovan har berörts och som gällde frågan om

pantsättning av patent anfördes att det i och för sig skulle ha varit önskvärt

med en reglering av rättsförhållandet mellan en licenstagare och en senare

förvärvare av patentet men att en sådan lagstiftning skulle innebära att man på

denna enda punkt skulle lagreglera frågor om äganderättens utövande; alla övriga

sakrättsliga frågor beträffande äganderätt till patent skulle däremot förbli

oreglerade. Mot denna bakgrund avvisades tanken på lagreglering (prop. 1987/88:4

s. 19 f.). Samma överväganden gör sig gällande i detta ärende.

 Med hänvisning till det nu anförda kan regeringen inte finna att det i detta

ärende har framkommit skäl som motiverar att rättsläget vad gäller överlåtelser

och licensupplåtelser av nationella varumärken ändras. Vid en sådan mera

övergripande översyn som nämnts i avsnitt 3 kan det dock te sig naturligt att

också denna fråga tas upp och övervägs i ett vidare perspektiv.

5.6 Ett gemenskapsvarumärkes inverkan på senare svenska ansökningar om

varumärken

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Vid prövningen av ansökningar om varumärken|

| och internationella varumärken som skall gälla i Sverige skall |

| äldre förväxlingsbara gemenskapsvarumärken vara hinder för |

| registrering respektive giltighet av varumärket i Sverige. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 28).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det

utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Som redan har berörts i avsnitt 3 saknar den

svenska varumärkeslagen regler om att ett gemenskapsvarumärke skall beaktas vid

prövningen av en senare ansökan om registrering av ett nationellt varumärke

eller av ett varumärke som omfattas av en internationell varumärkesregistrering

för Sverige. Därmed ger varumärkeslagen heller inte möjlighet att häva en

registrering av ett varumärke som är förväxlingsbart med ett äldre

gemenskapsvarumärke (jfr 25 § varumärkeslagen).

 EG-direktivet om varumärken innehåller regler om att gemenskapsvarumärken

skall beaktas vid senare ansökningar om registrering av varumärken. När

direktivet införlivades med svensk varumärkesrätt - vilket gjordes som en följd

av Sveriges åtaganden enligt EES-avtalet - bedömdes det emellertid inte som

nödvändigt att införa regler i varumärkeslagen om beaktande av

gemenskapsvarumärken. Det var nämligen vid den tiden oklart om Sverige skulle få

möjlighet att delta i systemet för gemenskapsvarumärken (jfr prop. 1992/93:48 s.

78 - 79).

 Som en följd av Sveriges medlemskap i den europeiska unionen blir det nu

nödvändigt att i varumärkeslagen införa regler som motsvarar direktivets regler

om beaktande av ett gemenskapsvarumärke vid prövningen av senare ansökningar om

varumärken som skall gälla i Sverige och som innebär att en

varumärkesregistrering kan hävas om varumärket skulle vara förväxlingsbart med

ett gemenskapsvarumärke. Direktivets bestämmelser i nu berört avseende finns i

artiklarna 1 och 4 (för lydelsen av direktivet se t.ex. prop. 1992/93:48 s.

211).

 Av direktivbestämmelserna framgår att ett äldre förväxlingsbart gemen-

skapsvarumärke som är registrerat för varor eller tjänster av samma eller

liknande slag som en senare ansökan om ett varumärke skall utgöra hinder för

registrering - eller grund för hävande - av varumärket (artikel 4.1 och 4.2 a

i).

 Enligt direktivet gäller motsvarande i fråga om ett gemenskapsvarumärke som

enligt förordningen om gemenskapsvarumärken kan göra ett befogat anspråk på

företräde (anciennitet) på grundval av ett nationellt varumärke även om rätten

till det nationella varumärket inte har vidmakthållits eller inte har förnyats

(artikel 4.2 b). Reglerna om när ett nationellt varumärke kan ge företräde åt

ett senare identiskt gemenskapsvarumärke finns i artiklarna 34 och 35 i EG-

förordningen om gemenskapsvarumärken. Syftet med dessa regler torde vara att om

innehavaren av en redan gällande nationell varumärkesrätt vill gå över från

denna rätt och ersätta den med ett identiskt gemenskapsvarumärke skall han där-

med inte förlora den företrädesrätt som det nationella märket kan ge.

 Slutligen gäller enligt direktivet att ett varumärke inte heller skall regi-

streras, eller om det har registrerats att det skall kunna hävas, om det är

förväxlingsbart med ett äldre gemenskapsvarumärke som visserligen inte avser

varor av samma eller liknande slag men som är väl ansett i gemenskapen och om

användningen av det nationella varumärket skulle dra otillbörlig fördel av eller

vara till förfång för det väl ansedda gemenskapsvarumärkets särskiljningsförmåga

eller anseende (artikel 4.3).

 Dessa regler måste alltså införlivas med svensk rätt. När det gäller var i

varumärkeslagen som direktivets bestämmelser om hänsynstagande till

gemenskapsvarumärket bör placeras delar regeringen Juridiska fakultetsnämndens

och Svenska Föreningens för Industriellt Rättsskydd uppfattning att det framstår

som mest naturligt att reglerna införlivas med den svenska varumärkeslagen genom

kompletterande bestämmelser till varumärkeslagens 14 §.

 Härigenom kommer också grund för hävande att finnas (jfr 25 §

varumärkeslagen).

 Nu föreslagna regler kommer på motsvarande sätt också att omfatta varumärken

som är föremål för internationell varumärkesregistrering för Sverige (jfr 54 §

andra stycket varumärkeslagen).

5.7 Pantsättning och utmätning av svenska varumärken m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Rätten till ett varumärke som är registrerat|

| i Sverige och rätten till ett varumärke som är föremål för |

| internationell varumärkesregistrering som gäller i Sverige skall|

| kunna pantsättas. Detsamma skall gälla för en svensk varumärkesan-|

| sökan eller för en begäran om att en internationell varu- |

| märkesregistrering skall gälla i Sverige. Ett avtal om pantsätt-|

| ning av rätten till varumärken och ansökningar om registrering av|

| varumärken skall få sakrättslig verkan genom en offentlig |

| registrering som skall ske i varumärkesregistret. Utmätnings- |

| förbudet för registrerade varumärken tas bort. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 29).

 Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser - bland dem

företrädare för kreditgivarna - tillstyrker förslaget eller lämnar det utan

erinran. Bara några remissinstanser är skeptiska till förslaget eller delar av

det.

 Skälen för regeringens förslag: Ett gemenskapsvarumärke eller en ansökan om

detta skall enligt EG-förordningen kunna användas som säkerhet (artiklarna 19

och 23). Detta är en skillnad i förhållande till svensk varumärkesrätt där det

anses följa av förbudet mot utmätning av en varumärkesrätt att rätten till ett

varumärke inte heller kan pantsättas (jfr prop. 1960:167 s. 170).

 Av artikel 20 i EG-förordningen följer vidare att ett gemenskapsvarumärke kan

utmätas. Också detta är en skillnad mot svensk rätt där det i 34 § femte stycket

varumärkeslagen finns ett förbud mot utmätning av en varumärkesrätt.

 I artikel 21 i EG-förordningen sägs också att ett gemenskapsvarumärke kan ingå

i en konkurs. Detta motsvarar vad som gäller enligt 34 § femte stycket

varumärkeslagen. I artikeln anges vidare i vilken medlemsstat som

gemenskapsvarumärket skall dras in i konkursförfarandet.

 EG-förordningens möjligheter till pantsättning och utmätning av ett

gemenskapsvarumärke leder till frågan om det är motiverat att införa motsvarande

möjlighet avseende nationella varumärken.

 Rätten till ett varumärke kan ofta representera ett betydande ekonomiskt

värde. Om märket kan utnyttjas som säkerhet för lån kan det underlätta

finansieringsåtgärder för varumärkeshavaren. Det är visserligen svårt att med

säkerhet avgöra i vilken utsträckning som varumärken faktiskt kan komma att

användas som kreditunderlag. Svenska Bankföreningen framhåller dock i sitt

remissyttrande att den allmänt sett är positiv till att det skapas möjligheter

till pantsättning av immateriella tillgångar.

 Det är heller inte önskvärt att den som väljer att skydda sin varumärkesrätt

genom registrering enligt nationell lagstiftning inte har samma möjligheter i

detta avseende som EG-förordningen ger. Det nationella skyddet torde ofta

framstå som det naturliga alternativet, när skydd inte behövs mer än i ett eller

ett fåtal länder. Om den svenska varumärkeslagen inte innehåller pantsättnings-

regler, kan det finnas en risk för att det inhemska systemet i det enskilda

fallet konkurreras ut av EG-systemet även i fall där ett varumärke inte är

intressant för gemenskapsmarknaden som helhet.

 Regeringen ansluter sig därför till promemorians förslag - vilket tillstyrks

av flertalet remissinstanser - att det införs pantsättningsregler i den svenska

varumärkeslagen så att den står i harmoni med det system som finns på gemen-

skapsnivå.

 Fråga uppkommer då hur pantsättningsordningen för varumärken närmare bör

utformas. När det gäller lös egendom i allmänhet är utgångspunkten i svensk rätt

att en åtgärd med publicitetsverkan måste vidtas för att ett avtal om

pantsättning skall tillerkännas sakrättslig verkan, dvs. verkan mot andra än

parterna i avtalet. I fråga om lösöre uppnås publicitetsverkan vanligen genom

tradition, dvs. att egendomen övergår i panthavarens besittning, eller genom

offentlig registrering av något slag. Ytterligare en form för publicitet är

denuntiation, som används t.ex. vid pantsättning av egendom som befinner sig i

tredje mans besittning. Denuntiationen fullgörs genom att pantsättaren lämnar

ett meddelande om pantsättningen till den som har egendomen i sin besittning.

 Vid pantsättning av varumärken kan inte tradition komma i fråga eftersom

varumärkesrätten som sådan inte kan överlämnas i panthavarens besittning på

samma sätt som en lös sak. Denuntiationsmöjligheten står inte heller till buds,

eftersom man svårligen kan tänka sig en tredje man som skulle vara behörig att

ta emot en underrättelse om pantsättningen. I stället bör publicitetsverkan

uppnås genom offentlig registrering.

 En given utgångspunkt för ett sådant system är att det skall vara enkelt och

billigt. När det gäller pantsättning av patent, en möjlighet som infördes genom

prop. 1987/88:4, gäller att det kan ske genom inskrivning i ett offentligt

register. Själva registreringen blir då det sakrättsliga moment varigenom

pantsättningen fullbordas. Något "pantbrev" som tjänar som bevis om pantsätt-

ningen utfärdas inte. Det går då inte att genom inteckning bryta ut och

pantsätta till beloppet bestämda delar av pantobjektet. Endast hela pantobjektet

kan pantsättas. Detta utesluter dock inte att rättighetshavaren utnyttjar

pantobjektet som säkerhet hos flera kreditgivare samtidigt.

 Såvitt känt har den nu beskrivna ordningen fungerat väl och förslaget i

promemorian att införa den också för varumärkenas del har fått ett positivt

mottagande av remissinstanserna. Regeringen ansluter sig till remissinstansernas

uppfattning.

 Nästa fråga blir då vilka objekt som skall kunna vara föremål för pant-

sättning. Rätt till ett varumärke kan förvärvas antingen genom registrering

eller genom inarbetning. Enligt regeringens mening talar starka

praktiska skäl för att pantsättning skall kunna ske endast av rätten till

registrerade märken. Det är också svårt att se några sakliga skäl som med någon

styrka talar i annan riktning. Det är endast i fråga om registrerade varumärken

som varumärkesrätten klart har manifesterats. Det är då enkelt för kreditgivarna

att kontrollera att det rör sig om ett skyddat märke. Vad som är ett inarbetat

märke kan däremot inte med säkerhet avgöras annat än av domstol i en tvist som

rör den frågan. Också i promemorian har tanken på att tillåta pantsättning av

inarbetade märken förkastats och detta biträds genomgående av remissinstanserna.

 En annan fråga är om redan en ansökan om registrering av ett varumärke bör

kunna pantsättas. Visserligen uppkommer någon definitiv rättighet av immaterial-

rättslig natur inte förrän varumärket har registrerats på grundval av en sådan

ansökan. Emellertid är varumärket även i ansökningssituationen konkretiserat

genom att det skall anges i varumärkesansökan. Sedan ansökan har getts in till

Patentverket knyts till den vissa latenta rättsverkningar som kan representera

ett värde för parterna i en pantsättningssituation. Några avgörande hinder i sig

mot att även ansökningar om registrering av varumärken skall kunna pantsättas

torde därför inte föreligga. En motsvarande ordning har för övrigt redan införts

i svensk rätt såvitt gäller pantsättning av ansökningar om patent. Som skäl

härför anfördes bl.a. att behovet av finansiering är störst i tiden närmast

efter det att en uppfinning har gjorts och ansökningsstadiet tar vid och att

väntetiden på att få ett patent beviljat är lång (prop. 1987/88:4 s. 12).

 Dessa skäl torde väl inte ha samma styrka när det gäller varumärken men

promemorians förslag att tillåta pantsättning också av varumärkesansökningar

godtas av remissinstanserna och stämmer också överens med vad som gäller enligt

EG-förordningen.

 Mot bakgrund av det nu anförda saknas det enligt regeringens mening grund för

att inta en annan ståndpunkt än att också varmärkesansökningar skall kunna

pantsättas.

 En panthavare har självfallet ett intresse av att undvika tvister om vem som

är rätt ägare till pantobjektet. Detta aktualiserar frågan om hur stränga krav

som skall ställas på den som upplåter panträtten när det gäller att visa sin

rätt till pantobjektet - att han är legitimerad att förfoga över det.

Legitimationsfrågan är i sin tur nära förknippad med reglerna om godtrosförvärv.

 När motsvarande problematik diskuterades för patenträttens del ansågs

övervägande skäl tala emot att införa ett system som skulle möjliggöra

godtrosförvärv av panträtt i patent. Som skäl härför anfördes i huvudsak

följande (prop. 1987/88:4 s. 14 f.). Ett system av nyss angivet slag skulle

kunna bygga på registrering i ett offentligt register där registrering skulle

utgöra en legitimerande omständighet. En förebild skulle t.ex. kunna hämtas från

fastighetsrätten där fastighetsregistret fyller en funktion som legitimerande

faktor. Detta är möjligt därför att fastighetsregistret innehåller fullständiga

och pålitliga uppgifter om ägandeförhållandena. Enligt patentlagen gäller att

ett meddelat patent skall antecknas i patentregistret, som förs av patentverket.

Patentregistrets uppgifter om ägarförhållandena är emellertid inte fullständiga.

Om ett patent har övergått på någon annan eller om licens har upplåtits, an-

tecknas detta förhållande endast på begäran. Att tillerkänna anteckningar i ett

så ofullständigt register sakrättslig verkan kan inte komma i fråga. Att införa

ett obligatoriskt och fullständigt system för registrering av patentinnehav är å

andra sidan inte förenligt med önskemålet att pantsättningsordningen skall vara

enkel och billig. Vad som framkommit under remissbehandlingen ger inte vid

handen att avsaknaden av ett godtrosskydd i förevarande sammanhang skulle in-

nefatta sådana riskmoment att en framtida kreditgivning på området skulle komma

att äventyras. Det får därför accepteras att det ankommer på den som tar emot

panten att undersöka om den som erbjuder panten har rätt att förfoga över den.

 Systemet på varumärkessidan när det gäller anteckning av beviljade

varumärkesansökningar, överlåtelser av märken samt upplåtelse av licens

motsvarar det som gäller på patenträttens område och de skäl som anförts mot att

möjliggöra godtrosförvärv av panträtt när det gäller patent gör sig gällande med

samma styrka för varumärkesrättens del.

 Om det således får ankomma på pantborgenären att själv undersöka om

pantgäldenären har rätt att förfoga över pantobjektet är det ett rimligt krav

att det ges vissa regler om förutsättningarna för att anteckning om pantsättning

skall få göras i varumärkesregistret. Dessa regler bör utformas så att riskerna

för felaktigheter blir så små som möjligt. Reglernas funktion kan dock inte vara

att ersätta den kontroll av ägandeförhållandena som ytterst måste åvila

pantborgenären.

 I promemorian har legitimationsreglerna utformats på följande sätt.

 Ansökan om registrering av ett panträttsavtal skall göras av den som har

rätten till varumärket eller varumärkesansökan eller av den till vilken

panträtten har upplåtits. Sökanden skall styrka upplåtarens rätt till varumärket

eller varumärkesansökan.

 Denna reglering motsvarar den som gäller för patent. Ingen remissinstans har

någon erinran mot att en sådan reglering också införs för varumärkesrättens del.

Regeringen föreslår därför att så sker.

 Sammanfattningsvis innebär det ovan anförda att regeringen föreslår att det

införs regler om pantsättning av varumärken som svarar mot dem som tidigare har

införts om pantsättning av patent. Det bör framhållas att panträtt i varumärken

kan erbjuda en sämre säkerhet än panträtt i patent. Som Industriförbundet anför

i sitt remissyttrande uppställer varumärkesrätten inte något absolut hinder mot

dubbelregistrering av förväxlingsbara kännetecken. Det är alltså i och för sig

möjligt för en innehavare av ett varumärke att registrera ett identiskt eller

förväxlingsbart varumärke som kan förringa pantens värde. Något motsvarande är

inte möjligt inom patenträtten med hänsyn till det där gällande absoluta

nyhetskravet. Med hänsyn härtill efterlyser Industriförbundet särskilda regler i

berört avseende. Andra remissinstanser som berör frågan, bl.a. Svea hovrätt,

framställer dock inte någon motsvarande begäran.

 Som regeringen ser det innebär den omständigheten att varumärkeslagen inte

innehåller några särskilda regler mot dubbelregistreringar inte att fältet är

öppet för sådana. Redan av allmänna regler kan följa en viss förpliktelse för en

pantsättare att inte förringa pantens värde. I det praktiska rättslivet torde

också kreditgivarna regelmässigt försäkra sig om möjligheten att säga upp en

beviljad kredit om säkerheten för krediten inte längre är betryggande,

exempelvis efter dubbelregistrering. Dubbelregistreringar torde för övrigt -

enligt vad som inhämtats - förekomma endast undantagsvis. EG-förordningen synes

inte heller innehålla några regler av det slag som Industriförbundet önskar.

Förbundet har i stället föreslagit att engelsk rätt med dess system med s.k.

associering av varumärken studeras.

 Några sådana studier är redan av tidsmässiga skäl inte möjliga inom ramen för

detta lagstiftningsärende. Ett fullt instämmande i Industriförbundets

uppfattning skulle alltså leda till att några pantsättningsregler inte för

närvarande kan införas i varumärkeslagen. Detta strider emellertid mot den

ståndpunkt som det helt övervägande antalet remissinstanser förordar och också

mot de skäl som inledningsvis åberopas till stöd för nationella

pantsättningsregler.

 Med hänvisning till det nu anförda anser regeringen att promemorians förslag

till pantsättningsregler i varumärkeslagen bör genomföras. Skulle det visa sig

att det uppkommer problem vid den praktiska hanteringen får frågan tas upp på

nytt. Vid en sådan övergripande översyn som nämnts i avsnitt 3 kan det under

alla omständigheter finnas anledning att närmare studera frågan.

 Reglerna om pantsättning bör, såsom föreslagits i promemorian, gälla såväl

varumärken som registreras enligt varumärkeslagen som varumärken som är föremål

för internationell varumärkesregistrering med verkan i Sverige (eller

ansökningar därom).

 Beslut av Patentverket i pantsättningsärenden skall kunna överklagas. I

enlighet härmed skall bestämmelserna i 47 § varumärkeslagen ändras för att

möjliggöra detta.

 Som en följd av förslaget att ge möjlighet till pantsättning måste utmät-

ningsförbudet i 34 § femte stycket varumärkeslagen tas bort såvitt avser

registrerade varumärken. Genom denna ändring kommer rätten till ett sådant

varumärke att kunna utmätas i Sverige (jfr också 4 kap. 2 § och 5 kap. 10 § ut-

sökningsbalken).

6 Ändring i firmarätten

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I firmalagen (1974:156) skall anges att |

| äldre gemenskapsvarumärken är hinder för registrering av en |

| förväxlingsbar firma. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 32).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det

utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt varumärkeslagen är ett varumärke som är

registrerat efter tidigare ansökan hinder för att registrera ett senare

förväxlingsbart varumärke. Som har behandlats i avsnitt 5.6 skall, på samma

sätt, också ett gemenskapsvarumärke som är registrerat efter tidigare ansökan

vara hinder för registrering av ett senare förväxlingsbart varumärke och kunna

utgöra grund för hävande av detta.

 Enligt firmalagen (1974:156) är på motsvarande sätt ett varumärke, eller annat

varukännetecken, hinder för registrering av en senare förväxlingsbar firma (10 §

6 firmalagen). Med varukännetecken menas i firmalagen sådana kännetecken som

avses i 1 - 3 §§ varumärkeslagen (prop. 1974:4 s. 214). Vid prövningen av en

ansökan om registrering av en firma kontrollerar registreringsmyndigheterna på

firmaområdet mot de register myndigheterna för och mot vad som i övrigt är känt

att den nya firman inte skulle innebära intrång i annans på registrering

grundade rätt. Firmalagens nuvarande reglering innebär alltså att ett gällande

gemenskapsvarumärke inte utgör hinder för registrering av en förväxlingsbar

firma. Därmed omfattar registreringsmyndigheternas granskningsskyldighet inte

heller äldre förväxlingsbara gemenskapsvarumärken.

 Några EG-bestämmelser om att ett gemenskapsvarumärke skall utgöra hinder för

registrering - eller grund för hävande - av en firma finns inte. Däremot innebär

EG-förordningen om gemenskapsvarumärken att användningen av en firma med senare

rättsgrund än gemenskapsvarumärket kan innebära intrång i gemenskapsvarumärket

och därmed förbjudas i Sverige och i övrigt leda till vissa sanktioner (bl.a.

ersättningsskyldighet; se artiklarna 9 och 98 - 99 i förordningen). Att en firma

med tidigare rättsgrund än gemenskapsvarumärket kan utgöra grund för att

gemenskapsvarumärket ogiltigförklaras framgår av artikel 52.2 i förordningen. I

ett rättsligt förfarande avseende en sådan situation finns dock en presumtion

för giltigheten av gemenskapsvarumärket om inte dess giltighet har satts i fråga

av firmahavaren genom ett genkäromål om ogiltighetsförklaring av

gemenskapsvarumärket (artikel 95.1).

 Frågan uppkommer då om det kan sägas vara en tillfredsställande ordning, när

också gemenskapsvarumärken nu får rättsverkningar i Sverige, att

gemenskapsvarumärken inte skall vara hinder för registrering av en senare firma.

Det skulle kunna få till följd att en firmahavare som i förlitan på sin

firmaregistrering investerar i detta näringskännetecken och påbörjar sin

verksamhet under detta kännetecken senare måste ge upp den registrerade firman

som en följd av ett förväxlingsbart gemenskapsvarumärke. Detta skulle i sin tur

kunna innebära stora kostnader för den berörda firmahavaren, t.ex. i form av

ersättning till innehavaren av gemenskapsvarumärket och kostnader för ett nytt

näringskännetecken.

 I promemorian föreslås att till firmalagens registreringshinder (10 §) också

läggs gemenskapsvarumärken. Detta biträds av remissinstanserna och regeringen

instämmer i förslaget. Därmed kommer ett gemenskapsvarumärke, för de situationer

som nu har berörts, också att kunna vara grund för hävning av registreringen av

en senare förväxlingsbar firma (jfr 16 § firmalagen). Därvid bör förväx-

lingsbarhet kunna åberopas även utanför gränsen för s.k. branschlikhet till för-

mån för ett väl ansett gemenskapsvarumärke under samma förutsättningar som

enligt 6 § andra stycket firmalagen gäller för väl ansedda näringskännetecken.

7 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Som har nämnts i avsnitt 4 beräknas Varumärkesbyrån kunna ta emot ansökningar om

gemenskapsvarumärken från den 1 januari 1996.

 De förslag till lagändringar som är en direkt följd av EG-förordningens om

gemenskapsvarumärken tillämpning i Sverige bör därför träda i kraft den dagen.

Även pantsättningsreglerna, som inte är beroende av EG-förordningen, bör träda i

kraft den dagen.

 Några särskilda övergångsbestämmelser erfordras inte.

 I prop. 1994/95:59 föreslogs vissa ändringar i varumärkeslagen. Ändringarna är

en följd dels av en översyn av vissa allmänna frågor, dels av Sveriges tillträde

till det s.k. Madridprotokollet. I propositionen föreslogs att de

ändringsförslag som var en följd av den allmänna översynen skulle träda i kraft

en viss dag (den 1 januari 1995) medan övriga ändringsförslag skulle träda i

kraft den dag regeringen bestämmer. Det senare har sin grund i att

Madridprotokollet då ännu inte hade trätt i kraft. Riksdagen beslutade i

enlighet med regeringens förslag (bet. 1994/95:LU7, rskr. 1994/95:108). Den lag

som riksdagen beslutat har utfärdats av regeringen genom SFS 1994:1510.

 Madridprotokollet har ännu inte trätt i kraft och kan inte antas göra det

förrän någon gång efter den 1 januari 1996, dvs. efter den dag då de i detta

lagstiftningsärende föreslagna ändringarna avses träda i kraft. Vissa av de

ändringsförslag som läggs fram i detta ärende berör 14 och 57 §§ som ändrats

enligt vad som nyss sagts men som ännu inte (helt) trätt i kraft.

 I propositionen läggs därför fram förslag dels till ändringar i 14 §

varumärkeslagen i den lydelse som varumärkeslagen har och kommer att ha inför

den 1 januari 1996, dels till ändringar i 14 och 57 §§ i den lag om ändring i

varumärkeslagen som kommer att sättas i kraft vid en tidpunkt efter den 1

januari 1996.

8 Kostnader

De föreslagna ändringar vilka inte är åligganden enligt EG-förordningen om

gemenskapsvarumärken avser Patentverkets åtgärder för granskning av

registreringshinder, för registrering av pantsättningar av varumärken och

verkets befattning med vissa ärenden om gemenskapsvarumärken m.m. (se avsnitt

5.2) För dessa åtgärder skall avgifter som innebär full kostnadstäckning betalas

av sökandena. Det finns därför inte anledning anta att dessa föreslagna

ändringar medför kostnader för det allmänna.

 Genom EG-förordningen kommer vissa nya mål att tillföras domstolsväsendet.

Det får dock antas att detta vägs upp av en motsvarande minskning av antalet

tvister om nationella varumärken. Sammantaget finns det därför inte anledning

att räkna med ökade kostnader för rättsväsendet.

9 Författningskommentarer

9.1 Förslaget till lag om ändring i varumärkeslagen (1960:644)

1 §

 Genom registrering enligt denna lag förvärvas ensamrätt till ett varumärke

såsom särskilt kännetecken för varor som tillhandahålls i en näringsverksamhet.

 Ett varumärke kan bestå av alla tecken som kan återges grafiskt, särskilt ord,

inbegripet personnamn, samt figurer, bokstäver, siffror och formen eller

utstyrseln på en vara eller dess förpackning, förutsatt att tecknen kan

särskilja varor som tillhandahålls i en näringsverksamhet från sådana som

tillhandahålls i en annan.

 Vad som sägs i denna lag om varor skall gälla även tjänster.

 Om kollektivmärken finns särskilda bestämmelser.

 Med gemenskapsvarumärken avses varumärken enligt rådets för-ordning (EG) nr

40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken.

Femte stycket

 I stycket anges vad som i varumärkeslagen skall avses med termen gemen-

skapsvarumärken.

 Det kan uppmärksammas att med gemenskapsvarumärken avses också s.k. kollektiva

gemenskapsvarumärken enligt EG-förordningen (jfr artiklarna 1.1 och 64 - 72).

14 §

 Ett varumärke får inte registreras:

 1) om i märket utan tillstånd tagits in sådan statlig eller internationell

beteckning eller sådant kommunalt vapen, som enligt lag eller författning inte

får obehörigen brukas som varumärke, eller också något som lätt kan förväxlas

därmed;

 2) om märket är ägnat att vilseleda allmänheten;

 3) om märket på annat sätt strider mot lag eller författning eller allmän

ordning eller är ägnat att väcka förargelse;

 4) om märket innehåller eller består av något, som är ägnat att uppfattas som

annans firma eller som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn eller

annans porträtt, där namnet eller porträttet uppenbarligen inte åsyftar någon

sedan länge avliden;

 5) om märket innehåller något, som är ägnat att uppfattas som titel på annans

skyddade litterära eller konstnärliga verk, där titeln är egenartad, eller

kränker annans upphovsrätt till litterärt eller konstnärligt verk eller annans

rätt till fotografisk bild eller mönster;

 6) om märket är förväxlingsbart med ett namn eller en firma som någon annan

använder i en näringsverksamhet, med någon annans varumärke som är registrerat

efter tidigare ansökan eller med någon annans varukännetecken som är inarbetat

då ansökan om registrering görs;

 7) om märket är förväxlingsbart med ett varukännetecken som vid tiden för

ansökan används av någon annan samt ansökan gjorts med vetskap om detta och

sökanden inte använt sitt märke innan det andra kännetecknet togs i bruk;

 8) om märket är förväxlingsbart med ett gemenskapsvarumärke som innehas av

någon annan och som är registrerat efter en tidigare ansökan.

 Är märket förväxlingsbart med ett gemenskapsvarumärke som är registrerat efter

en senare ansökan, föreligger hinder mot registrering, om innehavaren av

gemenskapsvarumärket kan för detta märkes del göra anspråk på ett äldre

varumärkes företräde enligt rådets förordning om gemenskapsvarumärken och det

äldre varumärket är registrerat efter en tidigare ansökan. Detta gäller även om

det äldre varumärket inte har vidmakthållits eller förnyats.

 I fall som avses i första stycket 8 och andra stycket kan, även om märkena

inte avser varor av samma eller liknande slag, förväxlingsbarhet åberopas till

förmån för ett gemenskapsvarumärke som är väl ansett i gemenskapen, om

användningen av ett annat liknande varumärke skulle dra otillbörlig fördel av

eller skulle vara till förfång för det väl ansedda gemenskapsvarumärkets

särskiljningsförmåga eller anseende.

 I fall som avses i första stycket 4 - 8 samt andra och tredje styckena får

registrering ske, om den vars rätt är i fråga medger det och det inte i övrigt

finns hinder enligt första stycket.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Första stycket

 Utöver redaktionella ändringar har till stycket lagts en ny punkt med

bestämmelser om beaktande av gemenskapsvarumärken vid prövning av senare

ansökningar om registrering av varumärken. Punkten svarar mot artiklarna 4.2 a

i EG-direktivet om varumärken. Innebörden av punkten har behandlats i avsnitt

5.6.

Andra stycket

 Detta stycke, som är nytt, syftar till att genomföra artikel 4.2 b i EG-

direktivet om varumärken. Innebörden av punkten har behandlats i avsnitt 5.6.

 Som en följd av att gemenskapsvarumärken kan utgöra registreringshinder kan de

också vara grund för hävning av varumärket, om det trots registreringshindren

skulle ha registrerats (jfr 25 § varumärkeslagen).

Tredje stycket

 Detta stycke, som är nytt, syftar till att genomföra artikel 4.3 i EG-

direktivet om varumärken. Bestämmelsen möjliggör att gemenskapsvarumärken

utanför gränsen för s.k. varuslagslikhet (jfr 6 §) i vissa situationer kan vara

hinder för registrering av ett senare varumärke. Bestämmelsen har behandlats i

avsnitt 5.6.

Fjärde stycket

 Detta stycke motsvarar gällande lags andra stycke.

34 §

 Innehavaren av ett varumärke kan ge någon annan rätt att använda varumärket

(licens) för en del eller alla de varor som varumärket är registrerat för samt

för hela eller en del av landet. Licensen kan vara exklusiv eller icke-exklusiv.

 Innehavaren av ett varumärke kan åberopa de rättigheter som är knutna till

varumärket gentemot en licenstagare som överträder en bestämmelse i

licensavtalet med avseende på licensens giltighetstid, den form under vilken

varumärket får användas, arten av de varor för vilka licensen är utfärdad, det

geografiska område inom vilket varumärket får användas eller kvaliteten på de av

licenstagaren tillverkade varorna.

 Licensen skall på begäran antecknas i varumärkesregistret. Sådan anteckning

får dock inte göras, om licenstagarens användning av varumärket uppenbarligen är

ägnad att vilseleda allmänheten. Om det visas att licensen har upphört att

gälla, skall anteckningen tas bort ur registret.

 Om inte annat har avtalats, får licenstagaren inte överlåta sin rätt vidare.

 Rätten till ett kännetecken enligt 2 § första eller andra stycket får inte tas

i mät. Om innehavarens egendom avträds till konkurs, ingår dock rätten i kon-

kursboet.

Ändringen i paragrafens femte stycke innebär att utmätningsförbudet avseende

rätten till registrerade varumärken upphävs. Ändringen är föranledd av reglerna

om pantsättning av varumärken (se avsnitt 5.7). För kännetecken som inte avses

med pantsättningsreglerna kvarstår utmätningsförbudet.

34 a §

 Rätten till ett registrerat varumärke eller till en ansökan om registrering

av ett varumärke kan pantsättas enligt bestämmelserna i 34 b - 34 j §§.

I paragrafen, som har sin förebild i 94 § patentlagen, anges att rätten till

registrerade varumärken och ansökningar om registrering av varumärken kan vara

pantobjekt, dvs. att de kan bli föremål för pantsättning. Denna fråga har

behandlats i avsnitt 5.7.

Att också rätten till varumärken som är föremål för internationell varu-

märkesregistrering för Sverige kan bli föremål för pantsättning följer av att

hänvisningarna i 57 § varumärkeslagen också omfattar pantsättningsreglerna i

denna och följande paragrafer.

34 b §

 Panträtt i egendom som avses i 34 a § uppkommer genom registrering av ett

skriftligt avtal om pantsättning av egendomen. Ansökan om registrering görs hos

registreringsmyndigheten.

 Om en registrerad panträtt har övergått till någon annan, skall det på begäran

antecknas i varumärkesregistret eller i registreringsmyndighetens diarium.

 Har panträtt upplåtits till flera var för sig, har den upplåtelse företräde

för vilken ansökan om registrering först kom in till registreringsmyndigheten,

om inte något annat har avtalats.

 Görs samma dag ansökan om registrering av flera upplåtelser, har de

sinsemellan företräde efter den tidsföljd i vilken de har ägt rum, om inte något

annat har avtalats. Är upplåtelserna samtidiga eller kan det inte utredas i

vilken tidsföljd de har skett, har de lika rätt.

I denna paragraf - som har sin förebild i 95 § patentlagen - anges att

panträtten kommer till stånd genom en registrering hos registreringsmyndigheten

(Patentverket). Det som registreras är det avtal om pantsättning som har

träffats mellan parterna. Före registreringen har detta avtal endast

obligationsrättslig verkan. Först genom registreringen uppkommer det

sakrättsliga moment som motsvarar traditionen vid pantsättning av lös sak. De

rättsliga effekterna av registreringen, dvs. det sakrättsliga skyddet, skall

emellertid räknas från den tidpunkt då registreringen av pantavtalet söktes (se

34 h och 34 i §§).

För att avtalet skall kunna registreras måste det vara avfattat i skriftlig

form.

Den panträtt som upplåts är en panträtt i lös egendom och följer de regler som i

allmänhet gäller för denna typ av rättighet. Det innebär bl.a. att panträtten

som regel är beroende av att det finns en bakomliggande giltig huvudfordran. På

motsvarande sätt som gäller för pantsättning av patent (jfr prop. 1987/88:4 s 27

f.) uppställer lagtexten inte något krav på att en pantsättning endast får ske

"till säkerhet för fordran". Det framstår som osannolikt att innehavaren av

rätten till ett varumärke e.d. skulle vara beredd att pantsätta denna, om det

inte föreligger något fordringsförhållande. Ett krav på bevisning därom skulle

däremot vara ägnat att komplicera handläggningen av registreringsärenden hos

registreringsmyndigheten, vilket bör undvikas.

 Om panträtten förvärvas av någon annan, uppkommer ingen ny panträtt. Det står

emellertid den nye innehavaren fritt att begära anteckning om förvärvet hos

registreringsmyndigheten. Detta framgår av andra stycket.

 Enligt 34 c § är s.k. återpantsättning - vilket innebär att panthavaren i sin

tur belånar och pantsätter panten - inte möjlig när det gäller varumärken. Detta

följer av att det endast är den som har rätten till varumärket eller

varumärkesansökan eller dennes rättsinnehavare som är behöriga att pantsätta

rätten (se närmare författningskommentaren till 34 c §).

 Däremot är det möjligt att utnyttja pantobjektet som säkerhet hos flera

kreditgivare, s.k. andrahandspantsättning. En sådan pantsättning innebär att

egendom som pantsätts hos en borgenär, i sin helhet blir föremål för ny

pantsättning hos annan borgenär, givetvis med förbehåll för den förste

borgenärens rätt.

 Om egendomen pantsätts hos fler än en borgenär, måste det finnas något sätt

att bestämma den inbördes företrädesordningen mellan borgenärerna. Regler om

detta har införts i tredje och fjärde styckena.

34 c §

 Ansökan om registrering enligt 34 b § görs av den som har rätten till

varumärket eller varumärkesansökan eller av den till vilken panträtten har upp-

låtits. Sökanden skall styrka upplåtarens rätt till varumärket eller varumärkes-

ansökan.

 Den som i varumärkesregistret anges som innehavare av ett registrerat

varumärke skall anses ha rätt till märket, om inte annat framgår i ärendet.

Avser ansökan om registrering pantsättning av en varumärkesansökan, skall den

som i registreringsmyndighetens diarium har registrerats som sökande anses ha

rätt till varumärkesansökan, om inte något annat framgår i ärendet.

 Ansökan får inte bifallas om upplåtaren, när ansökan om registrering görs,

inte är behörig att förfoga över den pantförskrivna egendomen på grund av

utmätning, konkurs, omyndighet, betalningssäkring, kvarstad eller någon annan

anledning.

I denna paragraf - som har sin förebild i 96 § patentlagen - regleras de s.k.

legitimationsfrågorna. De har behandlats i avsnitt 5.7.

 I första stycket anges vem som har rätt ansöka om registrering av ett

pantavtal. Av stycket framgår att även den blivande panthavaren i denna sin

egenskap har möjlighet att uppträda som sökande i registreringsärendet (jfr

prop. 1987/88:4 s. 39 - 40). Principen är dock att endast den till rätten till

varumärket eller varumärkesansökan berättigade är behörig att pantförskriva

rättigheten.

 Bestämmelsen i andra stycket innebär till en början att den som i

varumärkesregistret är antecknad som innehavare av varumärket skall presumeras

ha rätten till varumärket. Vidare innefattar bestämmelsen en presumtion för att

den som antecknats som sökande i ett ärende om ansökan om registrering av ett

varumärke skall anses behörig att förfoga över den pantförskrivna egendomen.

 Genom den utformning som legitimationsbestämmelserna fått framgår att s.k.

återpantsättning - dvs. fall där panthavaren i sin tur belånar och pantsätter

pantobjektet - inte blir möjlig. Detta följer av att endast den som är

innehavare av rätten till varumärket eller av varumärkesansökan kan pantsätta

rätten till märket eller ansökan.

 Om upplåtaren på grund av utmätning, konkurs, omyndighet, kvarstad,

betalningssäkring eller annan anledning är obehörig att förfoga över egendomen

skall registreringen vägras enligt tredje stycket. Registrering får inte

beviljas även om behörigheten har bortfallit först efter pantavtalets ingående.

En förutsättning är dock att bristen föreligger vid den tidpunkt då

registreringsansökan kommer in till registreringsmyndigheten. Omständigheter som

inträffar efter den dagen skall således inte beaktas.

 Någon skyldighet att särskilt undersöka upplåtarens behörighet har

registreringsmyndigheten inte. I de fall då myndigheten får kännedom om att

bristande behörighet föreligger genom att detta framgår av handlingarna eller på

annat sätt, skall ansökan emellertid avslås.

34 d §

 Ett avtal om pantsättning kan registreras när varumärket har registrerats

eller, om avtalet avser en varumärkesansökan, när ansökan har

registrerats i registreringsmyndighetens diarium.

 Om en pantsatt varumärkesansökan leder till att varumärket registreras, gäller

därefter rätten till det registrerade varumärket som pantobjekt.

Paragrafen har sin förebild i 97 § patentlagen.

 I första stycket anges i klarläggande syfte från vilken tidpunkt rätten till

varumärken och varumärkesansökningar kan användas som pantobjekt.

 Ett avtal om pantsättning av rätten till ett varumärke kan registreras när

varumärket har registrerats enligt 20 § varumärkeslagen. Registrering av ett

varumärke görs numera omedelbart efter det att officialgranskningen av registre-

ringshindren har skett och invändningsförfarandet är placerat efter

registreringen. Det betyder att pantsättningen kan göras på ett relativt tidigt

stadium. Det betyder också att om varumärkesregistreringen upphävs efter

invändning så förfaller panträtten (se 34 f §).

 Avser avtalet en varumärkesansökan kan det registreras efter det att

varumärkesansökan har antecknats i registreringsmyndighetens diarium.Av andra

stycket följer att om en pantsatt varumärkesansökan senare leder till en

registrering av varumärket skall rätten till det registrerade varumärket gälla

som pantobjekt. Det betyder att pantobjektet senare kan få ett snävare skyddsom-

fång än det som ursprungligen avsågs med ansökan.

34 e §

 Även om en panträtt har registrerats, gäller panträtt i den pantsatta

egendomen endast om pantavtalet har ingåtts av någon som var rätt ägare till

egendomen och behörig att förfoga över den och om avtalet inte heller av någon

annan anledning är ogiltigt.

 Paragrafen - som har sin förebild i 98 § patentlagen - behandlar det fallet

att pantavtalet av någon anledning är ogiltigt. Till en början ges uttryck för

principen att en giltig panträtt förutsätter ett giltigt pantavtal. Det betyder

att godtrosförvärv av panträtt i rätten till ett varumärke eller en

varumärkesansökan inte är möjligt. Har avtalet om pantsättning ingåtts av någon

som inte var ägare till egendomen leder detta till att borgenären drabbas av

avtalets bristande rättsverkningar.

 Även bristande behörighet att förfoga över egendomen som avses i 34 c § tredje

stycket men inte uppmärksammats redan i registreringsärendet är en omständighet

som får åberopas trots att registrering skett.

 Ogiltigheten av ett pantavtal skall inte beaktas ex officio utan blir beroende

av att talan om detta förs vid allmän domstol av någon som är behörig.

 Är parterna överens om att pantavtalet är ogiltigt av skäl som sägs i denna

paragraf bör registreringen kunna föras av från varumärkesregistret (jfr 34 g §)

utan att domstolen förklarat panträtten ogiltig.

34 f §

 Panträtten är förfallen, om rätten till varumärket eller varu-märkesansökan på

grund av bestämmelserna i denna lag inte vidare skall gälla.

 I denna paragraf anges att panträtten skall anses förfallen i vissa situa-

tioner där olika regler i varumärkeslagen medför rättsverkningar som berör

pantobjektet. Bestämmelsen har sin förebild i 99 § patentlagen.

 Varumärkeslagens regler om registrering av ett varumärke innebär att en

varumärkesansökan kan förlora sina ursprungliga rättsverkningar (se 19 och 21 §§

varumärkeslagen). I lagen finns också regler om upphörande av en

varumärkesregistrering (25 - 27 §§). Följden av detta måste i dessa fall bli att

panträtten förfaller. Att registreringen av panträtten till följd härav skall

avföras från varumärkesregistret framgår av 34 g §.

34 g §

 Registreringen av en panträtt skall avföras, om panträtten genom en dom som

har vunnit laga kraft har förklarats ogiltig eller om panträtten har förfallit

eller annars har upphört att gälla.

Registreringens syfte är att ge publicitet åt pantsättningen, vilket är en

förutsättning för att denna skall kunna tillerkännas sakrättsliga verkningar.

För att publiciteten skall vara rättvisande är det givetvis av vikt att

anteckningar om pantsättning som inte längre ger ett riktigt uttryck för

rättsläget kan avföras. Regler om detta tas upp i denna paragraf, som har sin

förebild i 100 § patentlagen.

 Registreringen av en panträtt skall således avföras om panträtten är ogiltig

t.ex. därför att själva pantavtalet är ogiltigt av sådana skäl som har nämnts i

kommentaren till 34 e §. Ogiltigheten kan också bero på någon annan

omständighet, t.ex. konkurs som har inträffat efter det att pantavtalet slöts

men som inte var känd för registreringsmyndigheten vid registreringstillfället.

Prövningen av ogiltighetsfrågorna ankommer på allmän domstol.

 Registreringen skall också avföras om panträtten är förfallen enligt 34 f §.

Att panträtten är förfallen måste anses liktydigt med att den har upphört att

gälla.

 Registreringen skall slutligen avföras om panträtten annars har upphört att

gälla. Huvudfallet är att panträtten upphör på grund av att den fordran för

vilken panträtten utgjort säkerhet har betalats av gäldenären. Ett annat fall är

att pantborgenären utnyttjar sin möjlighet att realisera panten när gäldenären

inte fullgör sin betalningsskyldighet. Panträtten kan också upphöra på grund av

utmätning eller konkurs. Sedan utredning om detta har företetts för

registreringsmyndigheten skall registreringen föras av.

34 h §

 Pantsättning gäller från tiden för ansökan om registrering enligt 34 b § mot

den som senare förvärvar äganderätt eller annan rätt till egendomen.

 Ett licensavtal gäller mot panthavaren, om avtalet har slutits före ansökan om

registrering av pantavtalet.

 I denna paragraf - som har sin förebild i 101 § patentlagen - ges föreskrifter

om en viktig del av det sakrättsliga skydd som pantsättningsordningen medför.

Bestämmelserna reglerar till en början skyddet i förhållande till gäldenärens

s.k. singularsuccessorer. Att pantsättningen gäller mot senare förvärvare,

andrahandspanthavare eller licenstagare innebär att pantborgenärens rättigheter

- främst naturligtvis att realisera panten vid utebliven betalning - inte

påverkas av att gäldenären säljer, på nytt pantsätter eller upplåter licens i

den pantsatta egendomen. Det saknar därvid betydelse om gäldenären i avtalet har

underlåtit att göra förbehåll om panträttens bestånd. Inte heller har det någon

betydelse om förvärvaren, en ny pantborgenär eller licenstagaren känner till att

panträtt tidigare har upplåtits. Det ankommer på dem att kontrollera om en

panträtt har registrerats i varumärkesregistret eller antecknats i

registreringsmyndighetens ansökningsdiarium.

 En pantsatt rätt till ett varumärke eller en varumärkesansökan kan självklart

överlåtas. En ny förvärvare är emellertid bunden av pantsättningen på samma sätt

som överlåtaren även om något förbehåll om pantsättningen inte har gjorts vid

överlåtelsen. Pantborgenärens rätt är därmed skyddad.

 Vidare kan licens upplåtas på grundval av en pantsatt rätt till ett varumärke.

Men panthavaren kan vid utebliven betalning från gäldenärens sida realisera

rätten till varumärket, varvid licensrätten bortfaller. Detta är otvivelaktigt

en omständighet av betydelse för den som överväger att sluta licensavtal med

innehavaren av rätten till varumärket. En annan sak är att en licensupplåtelse i

åtskilliga fall kan öka det ekonomiska värdet hos varumärket och att innehavaren

då kan tänkas vara intresserad av att sälja rätten till varumärket med förbehåll

för licensen. Enligt 34 j § skall bl.a. en licenstagare underrättas innan en

sådan pantrealisation som verkställs genom pantborgenärens försorg äger rum.

Licenstagaren ges därigenom tillfälle att bevaka sina intressen.

 När registrering har skett, får det sakrättsliga skyddet göras gällande från

tidpunkten för ansökan om registrering av pantavtalet. Denna regel kan synas stå

i motsättning till den i 34 b § uttalade principen att det sakrättsliga momentet

vid pantsättning utgörs av själva registreringen. I själva verket föreligger

ingen sådan motsättning. Som har framhållits där utgör registreringen det

sakrättsliga momentet, medan dess rättsliga effekter räknas från

ansökningsdagen.

 I paragrafens andra stycke har - på motsvarande sätt som gäller för patent -

tagits in bestämmelser som ger licenstagaren sakrättsligt skydd i förhållande

till en senare förvärvare av panträtt i rätten till varumärket.

34 i §

 Bestämmelser i annan lag om handpanträtt vid utmätning eller i konkurs gäller

också för panträtt i rätten till ett varumärke eller en varumärkesansökan. När

ansökan om registrering enligt 34 b § kommer in till registreringsmyndigheten

medför det samma rättsverkningar som när en panthavare tar en lös sak i be-

sittning.

 Säljs rätten till ett pantsatt varumärke eller en pantsatt varumärkesansökan

vid utmätning eller i konkurs, består sådana licensavtal som avses i 34 h §

andra stycket.

 Paragrafen har sin förebild i 102 § patentlagen.

 Bestämmelserna i första stycket behandlar panthavarens sakrättsliga skydd mot

pantsättarens borgenärer. Reglerna anknyter till redan gällande bestämmelser om

handpanträtt. Det sakrättsliga skydd som inträder vid tradition när det gäller

lösa saker uppkommer i detta sammanhang vid den tidpunkt då ansökan om

registrering av ett pantsättningsavtal kommer in till registreringsmyndigheten.

Samtidigt innebär regleringen att panträtt i rätten till ett varumärke eller en

varumärkesansökan kommer att ha den förmånsrätt som följer med handpanträtt

enligt bestämmelserna i förmånsrättslagen (1970:979).

 Beträffande reglernas inverkan vid utmätning och i konkurs kan hänvisas till

SOU 1985:10 s. 177 - 179 angående motsvarande problematik vid pantsättning av

patent.

 Bestämmelsen i andra stycket avser att ge skydd åt en licenstagare vid

pantrealisation i samband med utmätning och konkurs under samma förutsättningar

som angetts i författningskommentaren till 34 h § andra stycket, dvs. att

licensavtalet har slutits före ansökan om registrering av pantsättningsavtalet.

34 j §

 Pantborgenären får sälja panten och ta ut sin fordran ur köpeskillingen endast

om han dessförinnan har underrättat gäldenären och andra kända sakägare om

försäljningen och dessa har fått skäligt rådrum att bevaka sin rätt.

 Vid en försäljning enligt denna paragraf består sådana licensavtal som avses i

34 h § andra stycket.

 I denna paragraf tas upp vissa bestämmelser som rör pantborgenärens rätt att

vid utebliven betalning realisera panten. Paragrafen har sin förebild i 103 §

patentlagen och innehåller inte någon ingående reglering av formerna för

realisation av pantobjekten (jfr prop. 1987/88:4 s. 35).

 I ett avseende finns dock en särskild bestämmelse. Det gäller frågan hur andra

sakägare, t.ex. licenstagare och andrahandspanthavare, skall kunna bevaka sina

intressen, om underhandsförsäljning blir den normala försäljningsformen. En

förutsättning för att pantborgenären skall få realisera panten är att gäldenären

och andra kända sakägare har underrättats om en förestående försäljning. En

regel om detta har tagits in i första stycket. Parterna ges härigenom en

möjlighet att tillsammans lösa de ekonomiska eller andra problem som kan ha

föranlett att försäljningen aktualiserats. Däri bör ligga ett från praktisk

synpunkt viktigt skydd för de olika intressenterna.

 Det bör vidare framhållas att en panthavare till följd av sin plikt att vårda

panten är skyldig att iaktta vederbörlig omsorg vid pantens realiserande. Om en

försäljning under hand har ägt rum under förhållanden som varit uppenbart

ogynnsamma, kan detta leda till att panthavaren blir skadeståndsskyldig (jfr

prop. 1984/85:210 s. 45 f.).

 I paragrafens andra stycke har vidare tagits upp regler som syftar till att

trygga licenstagarens rätt vid sådan pantrealisation som inte sker i samband med

utmätning eller i konkurs (jfr vad som har anförts under 34 h och 34 i §§).

43 §

 Vill en licenstagare väcka talan om intrång i rätten till varukännetecknet,

skall han underrätta kännetecknets innehavare om detta. Annars tas talan inte

upp till prövning.

 Detsamma gäller, om en panthavare vill väcka talan med anledning av intrång i

den pantsatta egendomen.

 Genom ett nytt andra stycke till paragrafen anges att en panthavare som vill

väcka talan med anledning av intrång i rätten till ett varumärke skall

underrätta varumärkeshavaren om sin avsikt. Bestämmelsen har sin förebild i 64 §

första stycket sista meningen patentlagen (se prop. 1987/88:4 s. 23 och 25 -

26).

Första stycket

 Ändringarna är enbart av redaktionell art.

Andra stycket

 På motsvarande sätt som för patent tillkommer rätt att föra skadeståndstalan

enligt allmänna processrättsliga principer varje skadelidande. Även en

panthavare till egendom som avses i 34 a § har därför rätt att föra talan om

skadestånd.

 Talan kan - på motsvarande sätt som gäller för patent - inte avse ersättning

för utnyttjandet av varumärket, men avse ersättning för den ytterligare skada

som intrånget kan ha medfört.

 I likhet med vad som gäller för patent står inte några ytterligare sank-

tionsmöjligheter till buds för en panthavare till ett varumärke.

47 §

 Ett slutligt beslut av registreringsmyndigheten får överklagas av sökanden, om

det har gått honom emot. Ett slutligt beslut med anledning av en invändning mot

registrering får överklagas av varumärkeshavaren och invändaren, om det har gått

den som vill klaga emot. Om invändaren återkallar sin talan får denna ändå

prövas, om det finns särskilda skäl.

 Överklagande enligt första stycket görs hos Patentbesvärsrätten inom två

månader från beslutets dag.

 Ett slutligt beslut av Patentbesvärsrätten får överklagas till Regeringsrätten

inom två månader från beslutets dag. Vid ett överklagande till Regeringsrätten

tillämpas bestämmelserna i 35 - 37 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291).

Patentbesvärsrättens beslut skall innehålla uppgift om att det krävs särskilt

tillstånd för prövning i Regeringsrätten och om de grunder på vilka ett sådant

tillstånd meddelas.

 Bestämmelsen handlar om överklagande och har ändrats i första stycket.

Bestämmelsen omfattar alla slutliga beslut, alltså bl.a. sådana som rör ansökan

om registrering av ett avtal om pantsättning av rätten till ett varumärke eller

en varumärkesansökan.

48 §

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare

föreskrifter om vad sökande i registreringsärenden skall iaktta, om kungörande

som sägs i 20, 21 och 46 §§, om förfarandet i övrigt i dessa ärenden, om

förfarandet vid överklagande enligt 47 § samt om varumärkesregistrets förande.

 Vid ansökan om registrering av varumärken, om förnyelse, om ändring i

registrerat varumärke enligt 24 §, om registrering av pantsättning eller om

anteckning i registret om överlåtelse eller licens skall betalas avgift med

belopp som regeringen bestämmer. För förnyelse skall bestämmas högre avgift, om

ansökan ges in efter registreringsperiodens utgång.

Förutom redaktionella ändringar har i andra stycket lagts till att avgift skall

betalas också för ansökan om registrering i varumärkesregistret av pantsättning.

65 §

 Den som ger in en ansökan om registrering av ett gemenskaps-varumärke till

registreringsmyndigheten för vidare befordran enligt artikel 25.2 i rådets

förordning om gemenskapsvarumärken skall betala en avgift med belopp som rege-

ringen bestämmer. Detsamma gäller den som begär omvandling av ett

gemenskapsvarumärke eller av en ansökan om ett gemenskapsvarumärke till en

ansökan om registrering av ett varumärke samt den som begär ett intyg enligt

artikel 89.3 i rådets förordning.

Bestämmelsen innebär att den som enligt artikel 25.2 i EG-förordningen lämnar in

ansökan om ett gemenskapsvarumärke hos Patentverket för vidare befordran till

Varumärkesbyrån skall betala en avgift för detta med belopp som regeringen

bestämmer. Också den som begär att ett gemenskapsvarumärke eller en ansökan om

detta enligt artiklarna 108 och 109 i EG-förordningen skall omvandlas till en

svensk varumärkesansökan skall betala en avgift. Detsamma gäller för den som av

Patentverket begär ett intyg som skall möjliggöra för honom att vara ombud inför

Varumärkesbyrån. Bestämmelsen har närmare berörts i avsnitt 5.2.

66 §

 Vid intrång i ett gemenskapsvarumärke tillämpas bestämmelserna i 37 § om

ansvar för varumärkesintrång. I övrigt gäller 37 a - 41 §§, i den mån inte något

annat följer av rådets förordning om gemenskapsvarumärken. Härvid skall vad som

sägs om varumärkesintrång gälla intrång i gemenskapsvarumärke.

I paragrafen regleras till en början frågan om straffansvar vid intrång i ett

gemenskapsvarumärke. Vilken omfattning som ensamrätten till ett gemen-

skapsvarumärke har framgår av artikel 9 i förordningen om gemenskapsvarumärken.

Vidare anges uttryckligen att varumärkeslagens bestämmelser om vite vid förbud,

skadestånd och säkerhetsåtgärder kan tillämpas också vid intrång i ett

gemenskapsvarumärke, i den mån inte något annat följer av EG-förordningen.

Paragrafen har avfattats i enlighet med Lagrådets förslag.

67 §

 Stockholms tingsrätt är domstol i mål som avses i 66 § och i artikel 92 i

rådets förordning om gemenskapsvarumärke n.

 Av bestämmelsen framgår att Stockholm tingsrätt är exklusivt forum för mål om

ansvar samt för mål som avses i artikel 92 i förordningen om gemenskapsvarumär-

ken. Talan i Sverige i dessa mål får alltså väckas endast vid denna domstol.

 Som en följd av att mål som anges i artikel 92 i EG-förordningen prövas av

Stockholms tingsrätt i första instans kommer sådana mål som överklagas att i

andra instans prövas av Svea hovrätt (jfr artikel 101.2).

9.2 Förslaget till lag om ändring i firmalagen (1974:156)

10 §

 En firma får inte registreras,

 1. om firman eller dess användning strider mot goda seder eller allmän ordning,

 2. om det i firman utan tillstånd tagits in en sådan statlig eller internatio-

nell benämning eller förkortning som enligt lag eller annan författning inte får

obehörigen användas som firma, eller något som lätt kan förväxlas därmed,

 3. om firman i annat fall är ägnad att vilseleda allmänheten,

 4. om firman innehåller något som är ägnat att uppfattas som någon annans

släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn, såvida inte namnet uppenbarligen

avser någon sedan länge avliden person, eller är ägnat att uppfattas som benäm-

ning på en stiftelse, ideell förening eller liknande sammanslutning,

 5. om firman innehåller något som är ägnat att uppfattas som titel på någon

annans skyddade litterära eller konstnärliga verk och titeln är egenartad, eller

om firman innehåller något som kränker någon annans upphovsrätt till sådant

verk,

 6. om firman är förväxlingsbar med någon annan näringsidkares släktnamn eller

skyddade närings- eller varukännetecken,

 7. om firman i annat fall är förväxlingsbar med ett närings- eller varu-

kännetecken, som vid tiden för ansökan användes av någon annan, samt ansökan

gjorts med vetskap om detta och sökanden inte använt sin firma innan det andra

kännetecknet togs i bruk, eller

 8. om firman är förväxlingsbar med någon annans gemenskapsvarumärke som är

skyddat enligt rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemen-

skapsvarumärken.

 I fall som avses i första stycket 8 kan, även om kännetecknen inte avser

verksamhet av samma eller liknande slag, förväxlingsbarhet åberopas till förmån

för ett gemenskapsvarumärke som är väl ansett i gemenskapen, om användningen av

en annan liknande firma skulle dra otillbörlig fördel av eller skulle vara till

förfång för det väl ansedda gemenskapsvarumärkets särskiljningsförmåga eller

anseende.

 Trots första stycket 4 - 8 och andra stycket får registrering ske, om den vars

rätt är i fråga medger det och hinder inte finns enligt första stycket 1 - 3.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Första stycket

 Utöver redaktionella ändringar har till detta stycke lagts en ny punkt med

bestämmelser om beaktande av gemenskapsvarumärken vid prövningen av om en firma

får registreras. Innebörden av punkten har behandlats i avsnitt 6.

 Som en följd av att ett gemenskapsvarumärke kan utgöra registreringshinder kan

det också vara grund för hävning av firman om det, trots registreringshindret,

skulle ha registrerats (jfr 16 § firmalagen).

Andra stycket

 Stycket, som är nytt, innehåller en bestämmelse som möjliggör att

gemenskapsvarumärken utanför gränsen för s.k. branschlikhet i vissa situationer

kan vara hinder för registrering av en senare firma. Bestämmelsen har behandlats

i avsnitt 6.

Tredje stycket

 Detta stycke motsvarar gällande lags andra stycke.

9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1510) om ändring i varumär-

keslagen (1960:644)

14 §

 Ett varumärke får inte registreras:

 1) om i märket utan tillstånd tagits in sådan statlig eller internationell

beteckning eller sådant kommunalt vapen, som enligt lag eller författning inte

får obehörigen brukas som varumärke, eller också något som lätt kan förväxlas

därmed;

 2) om märket är ägnat att vilseleda allmänheten;

 3) om märket på annat sätt strider mot lag eller författning eller allmän

ordning eller är ägnat att väcka förargelse;

 4) om märket innehåller eller består av något, som är ägnat att uppfattas som

annans firma eller som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn eller

annans porträtt, där namnet eller porträttet uppenbarligen inte åsyftar någon

sedan länge avliden;

 5) om märket innehåller något, som är ägnat att uppfattas som titel på annans

skyddade litterära eller konstnärliga verk, där titeln är egenartad, eller

kränker annans upphovsrätt till litterärt eller konstnärligt verk eller annans

rätt till fotografisk bild eller mönster;

 6) om märket är förväxlingsbart med ett namn eller en firma som någon annan

använder i en näringsverksamhet, med någon annans varumärke som är registrerat

efter tidigare ansökan eller med någon annans varukännetecken som är inarbetat

då ansökan om registrering görs;

 7) om märket är förväxlingsbart med ett varukännetecken som vid tiden för

ansökan används av någon annan samt ansökan gjorts med vetskap om detta och

sökanden inte använt sitt märke innan det andra kännetecknet togs i bruk;

 8) om märket är förväxlingsbart med ett varumärke som omfattas av en

internationell varumärkesregistrering som gäller i Sverige och i fråga om vilket

den dag som avses i 55 § andra stycket ligger före tiden för ansökningen;

 9) om märket är förväxlingsbart med ett gemenskapsvarumärke som innehas av

någon annan och är registrerat efter en tidigare ansökan.

 Är märket förväxlingsbart med ett gemenskapsvarumärke som är registrerat efter

en senare ansökan, föreligger hinder mot registrering, om innehavaren av

gemenskapsvarumärket kan för detta märkes del göra anspråk på ett äldre

varumärkes företräde enligt rådets förordning om gemenskapsvarumärken och det

äldre varumärket är registrerat efter en tidigare ansökan. Detta gäller även om

det äldre varumärket inte har vidmakthållits eller förnyats.

 I fall som avses i första stycket 9 och andra stycket kan, även om märkena

inte avser varor av samma eller liknande slag, förväxlingsbarhet åberopas till

förmån för ett gemenskapsvarumärke som är väl ansett i gemenskapen, om

användningen av ett annat liknande varumärke skulle dra otillbörlig fördel av

eller skulle vara till förfång för det väl ansedda gemenskapsvarumärkets

särskiljningsförmåga eller anseende.

 I fall som avses i första stycket 4 - 9 samt andra och tredje styckena får

registrering ske, om den vars rätt är i fråga medger det och det inte i övrigt

finns hinder enligt första stycket.

 Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

 Ändringarna är av teknisk natur och har sin grund i det förhållande som har

beskrivits i avsnitt 7.

57 §

 Ett beslut om att en internationell varumärkesregistrering skall gälla i

Sverige har verkan från den dag som den internationella byrån har angett för den

internationella registreringen. I fråga om en sådan registrering skall 1 §

tredje stycket, 3 - 11, 25 - 27 och 32 - 45 §§ tillämpas. Vad som där sägs om

registrering skall i stället avse beslut att en internationell varu-

märkesregistrering skall gälla i Sverige.

 Vad som sägs om varumärkesansökan i 34 a - 34 j §§ skall tillämpas även

beträffande en begäran enligt 54 § första stycket att en internationell

varumärkesregistrering skall gälla i Sverige.

 Av hänvisningarna i paragrafen följer att varumärkeslagens regler om

pantsättning av rätten till varumärken och varumärkesansökningar blir till-

ämpliga också på internationellt registrerade varumärken. Med sådana varumärken

avses märken som - enligt det s.k. Madridprotokollet om internationell

varumärkesregistrering (jfr SFS 1994:1510 och prop. 1994/95:59) - är föremål

för internationell varumärkesregistrering för Sverige och som enligt 56 §

varumärkeslagen förklarats skall gälla i Sverige. Vidare avses varumärken som är

föremål för internationell varumärkesregistrering med avsedd verkan för Sverige

men för vilka registreringsmyndigheten inte, enligt 56 § första stycket

varumärkeslagen, har tagit ställning till om märkena skall få gälla i Sverige.

 Av första stycket följer att pantsättningsreglerna är tillämpliga om

pantsättningsavtalet avser rätten till ett varumärke som är föremål för interna-

tionell registrering och som enligt 56 § skall gälla i Sverige. Avtalet om

pantsättning kan då registreras sedan registreringsmyndigheten enligt 56 §

beslutat att den internationella varumärkesregistreringen skall gälla i Sverige.

 Om pantsättningsavtalet avser rätten till ett varumärke som är föremål för

internationell registrering men för vilken slutligt avgörande om dess giltighet

i Sverige ännu inte meddelats av Patentverket kan avtalet enligt andra stycket

registreras när registreringsmyndigheten har fått en sådan begäran som nämns i

54 §.

Promemorians huvudsakliga innehåll

I promemorian föreslås vissa ändringar i varumärkeslagen (1960:644) och

firmalagen (1974:156).

 Förslagen föranleds av en EG-förordning om s.k. gemenskapsvaru-märken.

 För att komplettera EG-förordningen föreslås bl.a. att bara en domstol i

Sverige - Stockholms tingsrätt - skall vara behörig att pröva mål om intrång i

ett gemenskapsvarumärke och att intrång i ett sådant varumärke skall kunna

föranleda straffansvar.

 Det föreslås vidare att ett gemenskapsvarumärke skall vara hinder mot en

senare svensk ansökan om registrering av ett förväxlingsbart varumärke eller av

en förväxlingsbar firma.

 För att närma den svenska varumärkesrätten till den gemenskapsrättsliga

varumärkesordningen föreslås att det skall vara möjligt att pantsätta också ett

varumärke som registrerats enligt varumärkeslagen. Det sakrättsliga skyddet för

pantsättningen skall åstadkommas genom att pantsättningsavtalet registreras hos

Patent- och registreringsverket.

 De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i varumärkeslagen (1960:644)

Härigenom föreskrivs i fråga om varumärkeslagen (1960:644)

 dels att 1, 6, 14, 34, 43 och 48 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken närmast före 32 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas 13 nya paragrafer, 34 a - 34 j och 65 - 67

§§, av följande lydelse,

 dels att det närmast före 65 § skall införas en ny rubrik av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §Genom registrering enligt denna lag förvärvas ensamrätt till ett varumärke

såsom särskilt kännetecken för varor som tillhandahålls i en näringsverksamhet.

 Ett varumärke kan bestå av alla tecken som kan återges grafiskt, särskilt ord,

inbegripet personnamn, samt figurer, bokstäver, siffror och formen eller

utstyrseln på en vara eller dess förpackning, förutsatt att tecknen kan

särskilja varor som tillhandahålls i en näringsverksamhet från sådana som

tillhandahålls i en annan.

 Vad som sägs i denna lag om varor skall gälla även tjänster.

 Om kollektivmärken finns särskilda bestämmelser.

--------------------------------------------------------------------

 Med gemenskapsvarumärken av-ses

 varumärken enligt rådets för-ordning

 (EG) nr 40/94 av den 20 december

 1993 om gemenskaps-varumärken.

6 §Kännetecken anses förväxlingsbara enligt denna lag endast om de avser varor

av samma eller liknande slag.

 Förväxlingsbarhet kan även åberopas till förmån för ett kännetecken som är väl

ansett här i landet, om användningen av ett annat liknande kännetecken skulle

dra otillbörlig fördel av eller skulle vara till förfång för det väl ansedda

kännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende.

--------------------------------------------------------------------

 Vid tillämpning av 14 § skall

 förväxlingsbarhet också kunna

 åberopas till förmån för ett ge-

 menskapsvarumärke som är väl ansett

 i gemenskapen, om användningen av

 ett annat liknande varumärke

 skulle dra otillbörlig fördel av

 eller skulle vara till förfång för

 det väl ansedda ge-

 menskapsvarumärkets särskilj-

 ningsförmåga eller anseende.

14 §

 Ett varumärke får inte registreras:

 1) om i märket utan tillstånd tagits in sådan statlig eller internationell

beteckning eller sådant kommunalt vapen, som enligt lag eller författning inte

får obehörigen brukas som varumärke, eller också något som lätt kan förväxlas

därmed;

 2) om märket är ägnat att vilseleda allmänheten;

 3) om märket på annat sätt strider mot lag eller författning eller allmän

ordning eller är ägnat att väcka förargelse;

 4) om märket innehåller eller består av något, som är ägnat att uppfattas som

annans firma eller som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn eller

annans porträtt, där namnet eller porträttet uppenbarligen inte åsyftar någon

sedan länge avliden;

 5) om märket innehåller något, som är ägnat att uppfattas som titel på annans

skyddade litterära eller konstnärliga verk, där titeln är egenartad, eller

kränker annans upphovsrätt till litterärt eller konstnärligt verk eller annans

rätt till fotografisk bild eller mönster;

 6) om märket är förväxlingsbart med ett namn eller en firma som någon annan

använder i en näringsverksamhet, med någon annans varumärke som är registrerat

efter tidigare ansökan eller med någon annans varukännetecken som är inarbetat

då ansökan om registrering görs;

--------------------------------------------------------------------

 7) om märket är förväxlingsbart 7) om märket är förväxlingsbart med

med ett varukännetecken som vid ett varukännetecken som vid tiden

tiden för ansökan används av någon för ansökan används av någon annan

annan samt ansökan gjorts med samt ansökan gjorts med vetskap om

vetskap om detta och sökanden detta och sökanden inte använt sitt

inte använt sitt märke innan det märke innan det andra kännetecknet

andra kännetecknet togs i bruk; togs i bruk;

eller

--------------------------------------------------------------------

 8) om märket är förväxlingsbart 8) om märket är förväxlingsbart med

med ett varumärke som omfattas av ett varumärke som omfattas av en

en internationell varumärkes- internationell varumärkes-

registrering som gäller i Sverige registrering som gäller i Sverige

och i fråga om vilket den dag som och i fråga om vilket den dag som

avses i 55 § andra stycket ligger avses i 55 § andra stycket ligger

före tiden för ansökningen. före tiden för ansökningen;

--------------------------------------------------------------------

 9) om märket är förväxlingsbart med

 någon annans gemenskapsvarumärke

 som är registrerat efter en

 tidigare ansökan; eller

 10) om märket är förväxlingsbart

 med någon annans gemenskapsvaru-

 märke och denne enligt rådets för-

 ordning om gemenskapsvarumärken

 kan göra anspråk på sådant företräde för

 gemenskapsvarumärket som följer med

 ett varumärke som avses i 6 eller

 8 även om det senare varumärket

 inte har vidmakthållits eller för-

 nyats.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses under 4, 5, I fall som avses under 4, 5, 6,

6, 7 och 8 får registrering ske, 7, 8, 9 och 10 får registrering

om den vars rätt är i fråga medger ske, om den vars rätt är i fråga

det och det inte i övrigt finns medger det och det inte i övrigt

hinder enligt första stycket. finns hinder enligt första

 stycket.

--------------------------------------------------------------------

Om överlåtelse och licens Om överlåtelse, licens och pant-

 sättning

 34 §Innehavaren av ett varumärke kan ge någon

annan rätt att använda varumärket (licens) för en del eller alla de varor som

varumärket är registrerat för samt för hela eller en del av landet. Licensen kan

vara exklusiv eller icke-exklusiv.

 Innehavaren av ett varumärke kan åberopa de rättigheter som är knutna till

varumärket gentemot en licenstagare som överträder en bestämmelse i

licensavtalet med avseende på licensens giltighetstid, den form under vilken

varumärket får användas, arten av de varor för vilka licensen är utfärdad, det

geografiska område inom vilket varumärket får användas eller kvaliteten på de av

licenstagaren tillverkade varorna.

 Licensen skall på begäran antecknas i varumärkesregistret. Sådan anteckning

får dock inte göras, om licenstagarens användning av varumärket uppenbarligen är

ägnad att vilseleda allmänheten. Om det visas att licensen har upphört att

gälla, skall anteckningen tas bort ur registret.

 Om inte annat har avtalats, får licenstagaren inte överlåta in rätt vidare.

--------------------------------------------------------------------

 Rätten till varumärke eller Rätten till varumärke som inte är

kännetecken enligt 2 § andra registrerat eller till ett känne-

stycket får inte tas i mät. Om tecken enligt 2 § andra stycket får

innehavarens egendom avträds till inte tas i mät. Om innehavarens

konkurs, ingår dock rätten i kon- egendom avträds till konkurs, ingår

kursboet. dock rätten i konkursboet.

34 a §

--------------------------------------------------------------------

 Rätten till ett registrerat

 varumärke kan pantsättas enligt be-

 stämmelserna i 34 b - 34 j §§.

 Pantsättning kan också avse en

 ansökan om registrering av ett

 varumärke.

 34 b §

--------------------------------------------------------------------

 Panträtt i egendom som avses i

 34 a § uppkommer genom regist-

 rering av ett skriftligt avtal om

 pantsättning av egendomen. Ansökan

 om registrering görs hos registre-

 ringsmyndigheten.

 Om en registrerad panträtt har

 övergått till någon annan, skall det

 på begäran antecknas i varu-

 märkesregistret eller i regist-

 reringsmyndighetens diarium.

 Har panträtt upplåtits till flera

 var för sig, har den upplåtelse

 företräde för vilken ansökan om

 registrering först kom in till

 registreringsmyndigheten, om inte

 något annat har avtalats.

 Görs samma dag ansökan om

 registrering av flera upplåtelser,

 har de sinsemellan företräde efter

 den tidsföljd i vilken de har ägt

 rum, om inte något annat har av-

 talats. Är upplåtelserna samtidiga

 eller kan det inte utredas i

 vilken tidsföljd de har skett, har

 de lika rätt.

34 c §

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

 Ansökan om registrering enligt

 34 b § görs av den som har rätten

 till varumärket eller varumärkes-

 ansökan eller av den till vilken

 panträtt har upplåtits. Sökanden

 skall styrka upplåtarens rätt till

 varumärket eller varumärkesansökan.

 Den som i varumärkesregistret

 anges som innehavare av ett regi-

 strerat varumärke skall anses ha

 rätt till märket, om inte annat

 framgår i ärendet. Avser ansökan om

 registrering pantsättning av en

 varumärkesansökan, skall den som i

 registreringsmyndighetens diarium

 har antecknats som sökande anses

 ha rätt till varumärkesansökan, om

 inte något annat framgår i ärendet.

 Är upplåtaren, när ansökan om

 registrering görs, på grund av

 utmätning, konkurs, omyndighet,

 betalningssäkring, kvarstad eller

 någon annan anledning inte behörig

 att förfoga över den pantförskrivna

 egendomen, får ansökan inte

 bifallas.

34 d §

--------------------------------------------------------------------

 Ett avtal om pantsättning kan

 registreras när varumärket har

 registrerats eller, om avtalet

 avser en varumärkesansökan när ansökan

 har antecknats i registre-

 ringsmyndighetens diarium.

 Om en pantsatt varumärkesansökan

 leder till att varumärket

 registreras, gäller därefter rätten

 till det registrerade varumärket

 som pantobjekt.

34 e §

--------------------------------------------------------------------

 Även om registrering av en

 panträtt har skett, gäller panträtt

 i den pantsatta egendomen endast

 om pantavtalet har ingåtts av någon

 som var rätt ägare till egendomen

 och behörig att förfoga över den och

 om avtalet inte heller av någon

 annan anledning är ogiltigt.

34 f §

--------------------------------------------------------------------

 Panträtten är förfallen, om rätten

 till varumärket eller varumärke-

 sansökan på grund av bestämmelserna

 i denna lag inte vidare skall

 gälla.

34 g §

--------------------------------------------------------------------

 Registreringen av en panträtt

 skall avföras från varumärkes-

 registret, om panträtten genom

 lagakraftvunnen dom har förklarats

 ogiltig eller om panträtten har

 förfallit eller annars har upphört

 att gälla.

34 h §

--------------------------------------------------------------------

 Pantsättning gäller från tiden för

 ansökan om registrering enligt

 34 b § mot den som senare förvärvar

 äganderätt eller annan rätt till

 egendomen.

 Ett licensavtal gäller mot pant-

 havaren, om avtalet har slutits

 före ansökan om registrering av

 pantavtalet.

34 i §

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelser i annan lag om

 handpanträtt vid utmätning eller i

 konkurs gäller också för panträtt i

 rätten till ett varumärke eller

 varumärkesansökan. När ansökan om

 registrering enligt 34 b § kommer

 in till registreringsmyndigheten

 medför det samma rättsverkningar

 som när en panthavare tar en lös

 sak i besittning.

 Säljs ett pantsatt varumärke

 eller en pantsatt varumärkesansökan

 vid utmätning eller i konkurs,

 består sådana licensavtal som avses

 i 34 h § andra stycket.

34 j §

--------------------------------------------------------------------

 Pantborgenären får sälja panten

 och ta ut sin fordran ur köpe-

 skillingen endast om han dessför-

 innan har underrättat gäldenären och

 andra kända sakägare om försäljningen

 och dessa har fått skäligt rådrum

 att bevaka sin rätt.

 Vid en försäljning enligt denna

 paragraf består sådana licensavtal

 som avses i 34 h § andra stycket.

43 §

--------------------------------------------------------------------

 Vill den som fått licens till Vill en licenstagare till ett

varukännetecken till sig upplåten varukännetecken väcka intrångstalan,

anställa intrångstalan, skall han skall han underrätta kännetecknets

därom underrätta kännetecknets innehavare om detta. Annars tas

innehavare, vid äventyr att hans talan inte upp till prövning.

talan ej upptages till prövning.

--------------------------------------------------------------------

 Detsamma gäller, om en pant-

 havare vill väcka talan med an-

 ledning av intrång i ett varumärke

 48 §

--------------------------------------------------------------------

 Det ankommer på regeringen Regeringen eller i den omfatt-

eller i den omfattning ning regeringen bestämmer

regeringen bestämmer på registreringsmyndigheten meddelar

registreringsmyndigheten att närmare föreskrifter om vad sökanden

meddela närmare föreskrifter om i registreringsärenden har att

vad sökanden i registreringsärende iaktta, om sådant kungörande som

har att iakttaga, om kungörande avses i 20, 21 och 46 §§ samt i

som sägs i 20, 21 och 46 §§ samt övrigt om förfarandet i dessa ären-

eljest om förfarandet i dessa den, om förfarandet vid besvär

ärenden, om förfarandet vid besvär enligt 47 § samt om varumärkesregi-

enligt 47 § ävensom om strets förande.

varumärkesregistrets förande.

--------------------------------------------------------------------

 Vid ansökan om registrering av Vid ansökan om registrering av

varumärke, om förnyelse, om ändringvarumärken, om förnyelse, om ändring

i registrerat varumärke enligt 24 §i registrerat varumärke enligt 24 §

eller om anteckning i registret eller om anteckning i registret

av överlåtelse eller licens skall om överlåtelse eller licens eller

erläggas avgift till belopp som om registrering av pantsättning

regeringen föreskriver. För skall betalas avgift med belopp

förnyelse skall stadgas högre som regeringen bestämmer. För

avgift, om ansökan ingives efter förnyelse skall betalas högre

registreringsperiodens utgång. avgift, om ansökan ges in efter

 registreringsperiodens utgång.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

 Om gemenskapsvarumärken

65 §

--------------------------------------------------------------------

 Den som hos registreringsmyndig-

 heten lämnar in en ansökan om

 registrering av ett gemenskaps-

 varumärke skall betala en avgift

 med belopp som regeringen be-

 stämmer. Detsamma gäller den som

 begär omvandling av ett

 gemenskapsvarumärke eller en

 ansökan därom till en ansökan om

 registrering av ett varumärke.

 66 §

--------------------------------------------------------------------

 Vad som sägs i 37 § om ansvar för

 varumärkesintrång skall tillämpas på

 intrång i ett gemenskapsvarumärke.

67 §

--------------------------------------------------------------------

 Stockholms tingsrätt är domstol i

 mål som avses i 66 § och i artikel

 92 i rådets förordning om gemen-

 skapsvarumärke n.

_______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2 Förslag till lag om ändring i firmalagen (1974:156)

Härigenom föreskrivs att 6 och 10 §§ firmalagen (1974:156) skall ha följande

lydelse.

6 §Kännetecken anses förväxlingsbara endast om de avser verksamhet av samma

eller liknande slag.

 Förväxlingsbarhet kan åberopas även till förmån för ett kännetecken som är väl

ansett här i landet, om användningen av ett annat liknande kännetecken skulle

dra otillbörlig fördel av eller skulle vara till förfång för det väl ansedda

kännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende.

--------------------------------------------------------------------

 Vid tillämpning av 10 § skall

 förväxlingsbarhet också kunna

 åberopas till förmån för ett ge-

 menskapsvarumärke enligt rådets

 förordning (EG) nr 40/94 av den 20

 december 1993 om gemen-

 skapsvarumärken vilket är väl ansett

 i gemenskapen, om användningen av

 en annan liknande firma skulle

 dra otillbörlig fördel av eller

 skulle vara till förfång för det väl

 ansedda gemenskapsvarumärkets

 särskiljningsförmåga eller anseende.

 10 §

--------------------------------------------------------------------

Firma registreras ej En firma får inte registreras,

 1. om firman eller dess användning strider mot goda seder eller allmän

ordning,

--------------------------------------------------------------------

 2. om i firman utan tillstånd 2. om i firman utan tillstånd

intagits sådan statlig eller tagits in en sådan statlig eller

internationell benämning eller internationell benämning eller för-

förkortning, som enligt lag eller kortning som enligt lag eller

annan författning icke obehörigen annan författning inte får obehö-

får användas som firma, eller någotrigen användas som firma eller

som lätt kan förväxlas därmed, något som lätt kan förväxlas därmed,

 3. om firman i annat fall är ägnad att vilseleda allmänheten,

--------------------------------------------------------------------

 4. om firman innehåller något 4. om firman innehåller något som

som är ägnat att uppfattas som är ägnat att uppfattas som någon

annans släktnamn, konstnärsnamn annans släktnamn, konstnärsnamn

eller likartat namn, såvida ej eller likartade namn, såvida inte

namnet uppenbarligen avser någon namnet uppenbarligen avser någon

sedan länge avliden person, eller sedan länge avliden person, eller

är ägnat att uppfattas som benäm- är ägnat att uppfattas som benämning

ning på stiftelse, ideell förening på en stiftelse, ideell förening

eller liknande sammanslutning, eller liknande sammanslutning,

--------------------------------------------------------------------

 5. om firman innehåller något 5. om firman innehåller något som

som är ägnat att uppfattas som är ägnat att uppfattas som titel på

titel på annans skyddade litterära någon annans skyddade litterära

eller konstnärliga verk och eller konstnärliga verk och titeln

titeln är egenartad, eller om är egenartad, eller om firman in-

firman innehåller något som kränkernehåller något som kränker annans

annans upphovsrätt till sådant upphovsrätt till sådant verk,

verk,

--------------------------------------------------------------------

 6. om firman är förväxlingsbar 6. om firman är förväxlingsbar med

med annan näringsidkares släktnamn någon annan näringsidkares släktnamn

eller skyddade närings- eller eller skyddade närings- eller

varukännetecken, varukännetecken,

--------------------------------------------------------------------

 7. om firman i annat fall är 7. om firman i annat fall är för-

förväxlingsbar med närings- eller växlingsbar med ett närings- eller

varukännetecken, som vid tiden för varukännetecken, som vid tiden för

ansökningen användes av annan, ansökningen användes av någon annan,

samt ansökan gjorts med vetskap samt ansökan gjorts med vetskap om

härom och sökanden ej använt sin detta och sökanden inte använt sin

firma innan det andra firma innan det andra kännetecknet

kännetecknet togs i bruk, togs i bruk,

--------------------------------------------------------------------

 8. om firman är förväxlingsbar med

 någon annans skyddade gemen-

 skapsvarumärke.

--------------------------------------------------------------------

 Utan hinder av första stycket Utan hinder av första stycket

4-7 får registrering ske, om den 4-8 får registrering ske, om den

vars rätt är i fråga medger det ochvars rätt är i fråga medger det och

hinder ej föreligger enligt första hinder inte finns enligt första

stycket 1-3. stycket 1-3.

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1510) om ändring i varumärkeslagen

(1960:644)

Härigenom föreskrivs att 57 § varumärkeslagen (1960:644) i paragrafens lydelse

enligt lagen (1994:1510) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

57 §Ett beslut om att en internationell varumärkesregistrering skall gälla i

Sverige har verkan från den dag som den internationella byrån har angett för den

internationella registreringen. I fråga om en sådan registrering skall 1 §

tredje stycket, 3 - 11, 25 - 27 och 32 - 45 §§ tillämpas. Vad som där sägs om

registrering skall i stället avse beslut att en internationell varu-

märkesregistrering skall gälla i Sverige.

--------------------------------------------------------------------

 I fråga om en begäran att en

 internationell varumärkesregistre-

 ring skall gälla i Sverige skall

 34 a - 34 j §§ tillämpas. Vad som där

 sägs om varumärkesansökan skall i

 stället avse begäran enligt 54 §

 första stycket.

Förteckning över remissinstanser

Efter remiss har yttranden över promemorian Vissa ändringar i varumärkeslagen

och firmalagen som en följd av EG-förordningen om gemenskapsvarumärken

(Ju95/2267) avgetts av Svea hovrätt, Stockholms tingsrätt, Patentbesvärsrätten,

Domstolsverket, Konkurrensverket, Konsumentverket, Patent- och

registreringsverket, Riksskatteverket, Stockholms universitet, Juridiska

fakultetsnämnden, Finansbolagens Förening, Företagarnas riksorganisation,

Stockholms Handelskammare, Svenska Bankföreningen, Svenska Föreningen för

Industriellt Rättsskydd, Svenska Patentombudsföreningen, Sveriges Advokatsamfund

och Sveriges Industriförbund.

 Grossistförbundet Svensk Handel, Kooperativa Förbundet, Lantbrukarnas

Riksförbund, Svenska Industriens Patentingenjörers Förening och Sveriges

Marknadsförbund som har beretts tillfälle att avge yttrande, har avstått från

detta.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i varumärkeslagen (1960:644)

Härigenom föreskrivs i fråga om varumärkeslagen (1960:644)

 dels att 1, 14, 34, 43, 47 och 48 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken närmast före 32 § skall lyda "Om överlåtelse och

pantsättning",

 dels att det i lagen skall införas 13 nya paragrafer, 34 a - 34 j och 65 - 67

§§, samt närmast före 65 § en ny rubrik av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §Genom registrering enligt denna lag förvärvas ensamrätt till ett varumärke

såsom särskilt kännetecken för varor som tillhandahålls i en näringsverksamhet.

 Ett varumärke kan bestå av alla tecken som kan återges grafiskt, särskilt ord,

inbegripet personnamn, samt figurer, bokstäver, siffror och formen eller

utstyrseln på en vara eller dess förpackning, förutsatt att tecknen kan

särskilja varor som tillhandahålls i en näringsverksamhet från sådana som

tillhandahålls i en annan.

 Vad som sägs i denna lag om varor skall gälla även tjänster.

 Om kollektivmärken finns särskilda bestämmelser.

--------------------------------------------------------------------

 Med gemenskapsvarumärken av-ses

 varumärken enligt rådets för-ordning

 (EG) nr 40/94 av den 20 december

 1993 om gemenskapsva-

 rumärken.

14 §

 Ett varumärke får inte registreras:

 1) om i märket utan tillstånd tagits in sådan statlig eller internationell

beteckning eller sådant kommunalt vapen, som enligt lag eller författning inte

får obehörigen brukas som varumärke, eller också något som lätt kan förväxlas

därmed;

 2) om märket är ägnat att vilseleda allmänheten;

 3) om märket på annat sätt strider mot lag eller författning eller allmän

ordning eller är ägnat att väcka förargelse;

 4) om märket innehåller eller består av något, som är ägnat att uppfattas som

annans firma eller som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn eller

annans porträtt, där namnet eller porträttet uppenbarligen inte åsyftar någon

sedan länge avliden;

 5) om märket innehåller något, som är ägnat att uppfattas som titel på annans

skyddade litterära eller konstnärliga verk, där titeln är egenartad, eller

kränker annans upphovsrätt till litterärt eller konstnärligt verk eller annans

rätt till fotografisk bild eller mönster;

 6) om märket är förväxlingsbart med ett namn eller en firma som någon annan

använder i en näringsverksamhet, med någon annans varumärke som är registrerat

efter tidigare ansökan eller med någon annans varukännetecken som är inarbetat

då ansökan om registrering görs;

--------------------------------------------------------------------

 7) om märket är förväxlingsbart 7) om märket är förväxlingsbart med

med ett varukännetecken som vid ett varukännetecken som vid tiden

tiden för ansökan används av någon för ansökan används av någon annan

annan samt ansökan gjorts med samt ansökan gjorts med vetskap om

vetskap om detta och sökanden detta och sökanden inte använt sitt

inte använt sitt märke innan det märke innan det andra kännetecknet

andra kännetecknet togs i bruk; togs i bruk;

eller

--------------------------------------------------------------------

 8) om märket är förväxlingsbart med

 ett gemenskapsvarumärke som

 innehas av någon annan och är

 registrerat efter en tidigare

 ansökan; eller

--------------------------------------------------------------------

 9) om märket är förväxlingsbart med

 ett gemenskapsvarumärke som

 innehas av någon annan och denne

 enligt rådets förordning om ge-

 menskapsvarumärken kan göra anspråk

 på sådant företräde för gemenskaps-

 varumärket som följer med ett

 varumärke som avses i 6 även om det

 senare varumärket inte har vid-

 makthållits eller förnyats.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses under 8 och 9

 kan förväxlingsbarhet åberopas till

 förmån även för ett

 gemenskapsvarumärke som är väl

 ansett i gemenskapen, om

 användningen av ett annat liknande

 varumärke skulle dra otillbörlig

 fördel av eller skulle vara till

 förfång för det väl ansedda

 gemenskapsvarumärkets

 särskiljningsförmåga eller anseende.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses under 4), 5), I fall som avses under 4, 5, 6,

6) och 7) får registrering ske, 7, 8 och 9 får registrering ske,

om den vars rätt är i fråga medger om den vars rätt är i fråga medger

det och det inte i övrigt finns det och det inte i övrigt finns

hinder enligt första stycket. hinder enligt första stycket.

 34 §Innehavaren av ett varumärke kan ge någon

annan rätt att använda varumärket (licens) för en del eller alla de varor som

varumärket är registrerat för samt för hela eller en del av landet. Licensen kan

vara exklusiv eller icke-exklusiv.

 Innehavaren av ett varumärke kan åberopa de rättigheter som är knutna till

varumärket gentemot en licenstagare som överträder en bestämmelse i

licensavtalet med avseende på licensens giltighetstid, den form under vilken

varumärket får användas, arten av de varor för vilka licensen är utfärdad, det

geografiska område inom vilket varumärket får användas eller kvaliteten på de av

licenstagaren tillverkade varorna.

 Licensen skall på begäran antecknas i varumärkesregistret. Sådan anteckning

får dock inte göras, om licenstagarens användning av varumärket uppenbarligen är

ägnad att vilseleda allmänheten. Om det visas att licensen har upphört att

gälla, skall anteckningen tas bort ur registret.

 Om inte annat har avtalats, får licenstagaren inte överlåta sin rätt vidare.

--------------------------------------------------------------------

 Rätten till varumärke eller Rätten till ett kännetecken

kännetecken enligt 2 § andra enligt 2 § första eller andra

stycket får inte tas i mät. Om stycket får inte tas i mät. Om

innehavarens egendom avträds till innehavarens egendom avträds till

konkurs, ingår dock rätten i kon- konkurs, ingår dock rätten i kon-

kursboet. kursboet.

34 a §

--------------------------------------------------------------------

 Rätten till ett registrerat

 varumärke kan pantsättas enligt be-

 stämmelserna i 34 b - 34 j §§.

 En ansökan om registrering av

 ett varumärke kan också pantsättas.

 34 b §

--------------------------------------------------------------------

 Panträtt i egendom som avses i

 34 a § uppkommer genom regist-

 rering av ett skriftligt avtal om

 pantsättning av egendomen. Ansökan

 om registrering görs hos registre-

 ringsmyndigheten.

 Om en registrerad panträtt har

 övergått till någon annan, skall det

 på begäran antecknas i varu-

 märkesregistret eller i regist-

 reringsmyndighetens diarium.

 Har panträtt upplåtits till flera

 var för sig, har den upplåtelse

 företräde för vilken ansökan om

 registrering först kom in till

 registreringsmyndigheten, om inte

 något annat har avtalats.

 Görs samma dag ansökan om

 registrering av flera upplåtelser,

 har de sinsemellan företräde efter

 den tidsföljd i vilken de har ägt

 rum, om inte något annat har av-

 talats. Är upplåtelserna samtidiga

 eller kan det inte utredas i

 vilken tidsföljd de har skett, har

 de lika rätt.

34 c §

--------------------------------------------------------------------

 Ansökan om registrering enligt

 34 b § görs av den som har rätten

 till varumärket eller varumärkes-

 ansökan eller av den till vilken

 panträtten har upplåtits. Sökanden

 skall styrka upplåtarens rätt till

 varumärket eller varumärkesansökan.

 Den som i varumärkesregistret

 anges som innehavare av ett regi-

 strerat varumärke skall anses ha

 rätt till märket, om inte annat

 framgår i ärendet. Avser ansökan om

 registrering pantsättning av en

 varumärkesansökan, skall den som i

 registreringsmyndighetens diarium

 har registrerats som sökande anses

 ha rätt till varumärkesansökan, om

 inte något annat framgår i ärendet.

 Ansökan får inte bifallas om

 upplåtaren, när ansökan om

 registrering görs, inte är behörig

 att förfoga över den pantförskrivna

 egendomen på grund av utmätning,

 konkurs, omyndighet,

 betalningssäkring, kvarstad eller

 någon annan anledning.

34 d §

--------------------------------------------------------------------

 Ett avtal om pantsättning kan

 registreras när varumärket har

 registrerats eller, om avtalet

 avser en varumärkesansökan, när ansökan

 har registrerats i registre-

 ringsmyndighetens diarium.

 Om en pantsatt varumärkesansökan

 leder till att varumärket

 registreras, gäller därefter rätten

 till det registrerade varumärket

 som pantobjekt.

34 e §

--------------------------------------------------------------------

 Även om en panträtt har

 registrerats, gäller panträtt i den

 pantsatta egendomen endast om

 pantavtalet har ingåtts av någon

 som var rätt ägare till egendomen

 och behörig att förfoga över den och

 om avtalet inte heller av någon

 annan anledning är ogiltigt.

34 f §

--------------------------------------------------------------------

 Panträtten är förfallen, om

 rätten till varumärket eller varu-

 märkesansökan på grund av be-stämmel-

 serna i denna lag inte vidare

 skall gälla.

34 g §

--------------------------------------------------------------------

 Registreringen av en panträtt

 skall avföras, om panträtten genom

 en dom som har vunnit laga kraft

 har förklarats ogiltig eller om

 panträtten har förfallit eller an-

 nars har upphört att gälla.

34 h §

--------------------------------------------------------------------

 Pantsättning gäller från tiden för

 ansökan om registrering enligt

 34 b § mot den som senare förvärvar

 äganderätt eller annan rätt till

 egendomen.

 Ett licensavtal gäller mot pant-

 havaren, om avtalet har slutits

 före ansökan om registrering av

 pantavtalet.

34 i §

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelser i annan lag om

 handpanträtt vid utmätning eller i

 konkurs gäller också för panträtt i

 rätten till ett varumärke eller en

 varumärkesansökan. När ansökan om

 registrering enligt 34 b § kommer

 in till registreringsmyndigheten

 medför det samma rättsverkningar

 som när en panthavare tar en lös

 sak i besittning.

 Säljs rätten till ett pantsatt

 varumärke eller en pantsatt

 varumärkesansökan vid utmätning

 eller i konkurs, består sådana

 licensavtal som avses i 34 h §

 andra stycket.

34 j §

--------------------------------------------------------------------

 Pantborgenären får sälja panten

 och ta ut sin fordran ur köpe-

 skillingen endast om han dessför-

 innan har underrättat gäldenären och

 andra kända sakägare om försäljningen

 och dessa har fått skäligt rådrum

 att bevaka sin rätt.

 Vid en försäljning enligt denna

 paragraf består sådana licensavtal

 som avses i 34 h § andra stycket.

43 §

--------------------------------------------------------------------

 Vill den som fått licens till Vill en licenstagare väcka talan

varukännetecken till sig upplåten om intrång i rätten till

anställa intrångstalan, skall han varukännetecknet, skall han

därom underrätta kännetecknets underrätta kännetecknets inne-

innehavare, vid äventyr att hans havare om detta. Annars tas

talan ej upptages till prövning. talan inte upp till prövning.

--------------------------------------------------------------------

 Detsamma gäller, om en pant-

 havare vill väcka talan med an-

 ledning av intrång i det pantsatta

 varumärket.

47 §

--------------------------------------------------------------------

 Ett slutligt beslut av Ett slutligt beslut av

registreringsmyndigheten om en registreringsmyndigheten får

ansökan om registrering av ett överklagas av sökanden, om det har

varumärke får överklagas av gått honom emot. Ett slutligt

sökanden, om det har gått honom beslut om en invändning mot

emot. Ett slutligt beslut om en registrering får dessutom

invändning mot registrering får överklagas av varumärkeshavaren och

överklagas av varumärkeshavaren invändaren, om det har gått den som

och invändaren, om det har gått vill klaga emot. Om invändaren

den som vill klaga emot. Om återkallar sin talan får denna ändå

invändaren återkallar sin talan fårprövas, om det finns särskilda skäl.

denna ändå prövas, om det finns

särskilda skäl.

 Överklagande enligt första stycket görs hos Patentbesvärsrätten inom två

månader från beslutets dag.

 Ett slutligt beslut av Patentbesvärsrätten får överklagas till Regeringsrätten

inom två månader från beslutets dag. Vid ett överklagande till Regeringsrätten

tillämpas bestämmelserna i 35 - 37 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291).

Patentbesvärsrättens beslut skall innehålla uppgift om att det krävs särskilt

tillstånd för prövning i Regeringsrätten och om de grunder på vilka ett sådant

tillstånd meddelas.

 48 §

--------------------------------------------------------------------

 Det ankommer på regeringen Regeringen eller den myndighet

eller i den omfattning som regeringen bestämmer får med-

regeringen bestämmer på dela närmare föreskrifter om vad

registreringsmyndigheten att sökande i registrerings-ärenden

meddela närmare föreskrifter om skall iaktta, om kungörande som

vad sökanden i registreringsärende sägs i 20, 21 och 46 §§, om

har att iakttaga, om kungörande förfarandet i övrigt i dessa ären-

som sägs i 20, 21 och 46 §§ samt den, om förfarandet vid

eljest om förfarandet i dessa överklagande enligt 47 § samt om

ärenden, om förfarandet vid besvär varumärkesregistrets förande.

enligt 47 § ävensom om

varumärkesregistrets förande.

--------------------------------------------------------------------

 Vid ansökan om registrering av Vid ansökan om registrering av

varumärke, om förnyelse, om ändringvarumärken, om förnyelse, om ändring

i registrerat varumärke enligt 24 §i registrerat varumärke enligt 24

eller om anteckning i registret §, om registrering av pantsättning

av överlåtelse eller licens skall eller om anteckning i registret

erläggas avgift till belopp som om överlåtelse eller licens skall

regeringen föreskriver. För betalas avgift med de belopp som

förnyelse skall stadgas högre regeringen bestämmer. För förnyelse

avgift, om ansökan ingives efter skall bestämmas högre avgift, om

registreringsperiodens utgång. ansökan ges in efter

 registreringsperiodens utgång.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

 Om gemenskapsvarumärken

65 §

--------------------------------------------------------------------

 Den som hos registreringsmyndig-

 heten lämnar in en ansökan om

 registrering av ett gemenskaps-

 varumärke skall betala en avgift

 med det belopp som regeringen be-

 stämmer. Detsamma gäller den som

 begär omvandling av ett

 gemenskapsvarumärke eller av en

 ansökan om ett gemenskapsvarumärke

 till en ansökan om registrering av

 ett varumärke samt den som begär

 ett intyg enligt artikel 89.3 i

 rådets förordning om

 gemenskapsvarumärken.

 66 §

--------------------------------------------------------------------

 Vad som sägs i 37 § om ansvar för

 varumärkesintrång skall tillämpas på

 intrång i ett gemenskapsvarumärke.

67 §

--------------------------------------------------------------------

 Stockholms tingsrätt är domstol i

 mål som avses i 66 § och i artikel

 92 i rådets förordning om gemen-

 skapsvarumärke n.

_______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2 Förslag till lag om ändring i firmalagen (1974:156)

 Härigenom föreskrivs att 10 § firmalagen (1974:156) skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

10 §

--------------------------------------------------------------------

Firma registreras ej En firma får inte registreras,

1. om firman eller dess användning strider mot goda seder eller allmän ordning,

--------------------------------------------------------------------

2. om i firman utan tillstånd in- 2. om det i firman utan tillstånd

tagits sådan statlig eller tagits in en sådan statlig eller

internationell benämning eller internationell benämning eller för-

förkortning, som enligt lag eller kortning som enligt lag eller

annan författning icke obehörigen annan författning inte får obehö-

får användas som firma, eller någotrigen användas som firma eller

som lätt kan förväxlas därmed, något som lätt kan förväxlas därmed,

3. om firman i annat fall är ägnad att vilseleda allmänheten,

--------------------------------------------------------------------

4. om firman innehåller något som 4. om firman innehåller något som är

är ägnat att uppfattas som annans ägnat att uppfattas som någon

släktnamn, konstnärsnamn eller annans släktnamn, konstnärsnamn

likartat namn, såvida ej namnet eller likartade namn, såvida inte

uppenbarligen avser någon sedan namnet uppenbarligen avser någon

länge avliden person, eller är sedan länge avliden person, eller

ägnat att uppfattas som benämning är ägnat att uppfattas som benämning

på stiftelse, ideell förening på en stiftelse, ideell förening

eller liknande sammanslutning, eller liknande sammanslutning,

--------------------------------------------------------------------

5. om firman innehåller något som 5. om firman innehåller något som är

är ägnat att uppfattas som titel påägnat att uppfattas som titel på

annans skyddade litterära eller någon annans skyddade litterära

konstnärliga verk och titeln är eller konstnärliga verk och titeln

egenartad, eller om firman in- är egenartad, eller om firman in-

nehåller något som kränker annans nehåller något som kränker någon

upphovsrätt till sådant verk, annans upphovsrätt till sådant

 verk,

--------------------------------------------------------------------

6. om firman är förväxlingsbar med 6. om firman är förväxlingsbar med

annan näringsidkares släktnamn någon annan näringsidkares släktnamn

eller skyddade närings- eller eller skyddade närings- eller

varukännetecken, varukännetecken,

--------------------------------------------------------------------

 7. om firman i annat fall är 7. om firman i annat fall är för-

förväxlingsbar med närings- eller växlingsbar med ett närings- eller

varukännetecken, som vid tiden för varukännetecken, som vid tiden för

ansökningen användes av annan, ansökan användes av någon annan,

samt ansökan gjorts med vetskap samt ansökan gjorts med vetskap om

härom och sökanden ej använt sin detta och sökanden inte använt sin

firma innan det andra firma innan det andra kännetecknet

kännetecknet togs i bruk, togs i bruk, eller

--------------------------------------------------------------------

 8. om firman är förväxlingsbar med

 någon annans gemenskapsvarumärke

 som är skyddat enligt rådets

 förordning (EG) nr 40/94 av den 20

 december 1993

 om gemenskapsvarumärken.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses under 8 kan

 förväxlingsbarhet åberopas till förmån

 även för ett gemenskapsvarumärke

 som är väl ansett i gemenskapen, om

 användningen av en annan liknande

 firma skulle dra otillbörlig fördel

 av eller skulle vara till förfång

 för det väl ansedda gemenskapsvaru-

 märkets särskiljningsförmåga eller

 anseende.

--------------------------------------------------------------------

 Utan hinder av första stycket Trots första stycket 4-8 får

4-7 får registrering ske, om den registrering ske, om den vars rätt

vars rätt är i fråga medger det ochär i fråga medger det och hinder

hinder ej föreligger enligt första inte finns enligt första stycket

stycket 1-3. 1-3.

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1510) om ändring i varumärkeslagen

(1960:644)

 Härigenom föreskrivs att 14 och 57 §§ varumärkeslagen (1960:644) i paragra-

fernas lydelse enligt lagen (1994:1510) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Lydelse enligt förslag till lag Föreslagen lydelse

(1995:000) om ändring i

varumärkeslagen (1960:644)

14 §Ett varumärke får inte registreras:

 1) om i märket utan tillstånd tagits in sådan statlig eller internationell

beteckning eller sådant kommunalt vapen, som enligt lag eller författning inte

får obehörigen brukas som varumärke, eller också något som lätt kan förväxlas

därmed;

 2) om märket är ägnat att vilseleda allmänheten;

 3) om märket på annat sätt strider mot lag eller författning eller allmän

ordning eller är ägnat att väcka förargelse;

 4) om märket innehåller eller består av något, som är ägnat att uppfattas som

annans firma eller som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn eller

annans porträtt, där namnet eller porträttet uppenbarligen inte åsyftar någon

sedan länge avliden;

 5) om märket innehåller något, som är ägnat att uppfattas som titel på annans

skyddade litterära eller konstnärliga verk, där titeln är egenartad, eller

kränker annans upphovsrätt till litterärt eller konstnärligt verk eller annans

rätt till fotografisk bild eller mönster;

 6) om märket är förväxlingsbart med ett namn eller en firma som någon annan

använder i en näringsverksamhet, med någon annans varumärke som är registrerat

efter tidigare ansökan eller med någon annans varukännetecken som är inarbetat

då ansökan om registrering görs;

 7) om märket är förväxlingsbart med ett varukännetecken som vid tiden för

ansökan används av någon annan samt ansökan gjorts med vetskap om detta och

sökanden inte använt sitt märke innan det andra kännetecknet togs i bruk;

 8) om märket är förväxlingsbart 8) om märket är förväxlingsbart

--------------------------------------------------------------------

med ett varumärke som omfattas av med ett varumärke som omfattas av

en internationell varumärkes- en internationell varumärkes-

registrering som gäller i Sverige registrering som gäller i Sverige

och i fråga om vilket den dag som och i fråga om vilket den dag som

avses i 55 § andra stycket ligger avses i 55 § andra stycket ligger

före tiden för ansökningen. före tiden för ansökningen;

--------------------------------------------------------------------

 9) om märket är förväxlingsbart med

 ett gemenskapsvarumärke som

 innehas av någon annan och är

 registrerat efter en tidigare

 ansökan; eller

 10) om märket är förväxlingsbart

 med ett gemenskapsvarumärke som

 innehas av någon annan och denne

 enligt rådets förordning om ge-

 menskapsvarumärken kan göra anspråk

 på sådant företräde för gemenskaps-

 varumärket som följer med ett

 varumärke som avses i 6 eller 8

 även om det senare varumärket inte

 har vidmakthållits eller förnyats.

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses under 9 och 10

 kan förväxlingsbarhet även åberopas

 till förmån för ett

 gemenskapsvarumärke som är väl

 ansett i gemenskapen, om

 användningen av ett annat liknande

 varumärke skulle dra otillbörlig

 fördel av eller skulle vara till

 förfång för det väl ansedda

 gemenskapsvarumärkets

 särskiljningsförmåga eller an-seende

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses under 4, 5, I fall som avses under 4, 5, 6,

6, 7 och 8 får registrering ske, 7, 8, 9 och 10 får registrering

om den vars rätt är i fråga medger ske, om den vars rätt är i fråga

det och det inte i övrigt finns medger det och det inte i övrigt

hinder enligt första stycket. finns hinder enligt första

 stycket.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

57 §Ett beslut om att en internationell varumärkesregistrering skall gälla i

Sverige har verkan från den dag som den internationella byrån har angett för den

internationella registreringen. I fråga om en sådan registrering skall 1 §

tredje stycket, 3 - 11, 25 - 27 och 32 - 45 §§ tillämpas. Vad som där sägs om

registrering skall i stället avse beslut att en internationell varu-

märkesregistrering skall gälla i Sverige.

--------------------------------------------------------------------

 I fråga om en begäran att en

 internationell varumärkesregistre-

 ring skall gälla i Sverige skall

 34 a - 34 j §§ tillämpas. Vad som där

 sägs om varumärkesansökan skall i

 stället avse begäran enligt 54 §

 första stycket.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-09-27

Närvarande: justitierådet Staffan[REDACTED_EFTERNAMN], f. d. presidenten i

Försäkringsöverdomstolen Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Leif Lindstam.

Enligt lagrådsremiss den 21 september 1995 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om ändring i varumärkeslagen (1960:644),

 2. lag om ändring i firmalagen (1974:156) och

 3. lag om ändring i lagen (1994:1510) om ändring i varumärkeslagen (1960:644).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Tomas Norström.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i varumärkeslagen

I 14 § första stycket anges olika fall då ett varumärke inte får registreras.

Den nuvarande uppräkningen skall enligt lagrådsremissen kompletteras med vissa

fall då förväxling kan ske med ett gemenskapsvarumärke. De nya bestämmelserna

har tagits upp dels i två nya punkter (8 och 9) i 14 § första stycket, dels i

ett nytt andra stycke.

 Enligt Lagrådets mening bör vissa ändringar göras såväl i första stycket 9 som

i det nya andra stycket för att innebörden skall bli klarare. Det får härvid

anses lämpligt att låta bestämmelsen i punkt 9 bilda ett nytt andra stycke medan

bestämmelsen i andra stycket i remissförslaget får bilda ett tredje stycke. Som

en konsekvens härav får bestämmelsen i tredje stycket i remissförslaget flyttas

till ett nytt fjärde stycke.

 Lagrådet förordar att de sålunda föreslagna andra - fjärde styckena ges

följande lydelse:

"Är märket förväxlingsbart med ett gemenskapsvarumärke som är registrerat efter

en senare ansökan, föreligger hinder mot registrering, om innehavaren av

gemenskapsvarumärket kan för detta märkes del göra anspråk på ett äldre

varumärkes företräde enligt rådets förordning om gemenskapsvarumärken och det

äldre varumärket är registrerat efter en tidigare ansökan. Detta gäller även om

det äldre varumärket inte har vidmakthållits eller förnyats.

 I fall som avses i första stycket 8 och andra stycket kan, även om märkena

inte avser varor av samma eller liknande slag, förväxlingsbarhet åberopas till

förmån för ett gemenskapsvarumärke som är väl ansett i gemenskapen, om

användningen av ett annat liknande varumärke skulle dra otillbörlig fördel av

eller skulle vara till förfång för det väl ansedda gemenskapsvarumärkets

särskiljnings-förmåga eller anseende.

 I fall som avses i första stycket 4 - 8 samt andra och tredje styckena får

registrering ske, om den vars rätt är i fråga medger det och det inte i övrigt

finns hinder enligt första stycket."

66 § i det remitterade förslaget innehåller en bestämmelse om straffansvar vid

intrång i ett gemenskapsvarumärke. I bestämmelsen hänvisas till reglerna om

ansvar för varumärkesintrång i 37 §.

 När det i övrigt gäller sanktioner vid intrång i gemenskapsvarumärke blir

enligt remissprotokollet bestämmelserna i artiklarna 98 och 99 i rådets

förordning tillämpliga. I artikel 98.1 finns en särskild regel som ger domstolen

för gemenskapsvarumärken möjlighet att förbjuda svaranden att fortsätta med

handlingar som har inneburit intrång i eller skulle komma att innebära intrång i

gemenskapsvarumärket. I övrigt hänvisas i artiklarna 98 och 99 till

medlemsländernas nationella lagstiftning. För Sveriges del blir det närmast

fråga om bestämmelserna i 37 a - 41 §§. Av särskilt intresse är reglerna om vite

och skadestånd i 37 a och 38 §§.

 Även om det skulle följa av artiklarna 98 och 99 i rådets förordning (jfr

också artikel 14.1) att bestämmelserna i 37 a - 41 §§ är tillämpliga, så att

t.ex. ett förbud kan förenas med vite, kan det enligt Lagrådets mening övervägas

att i klarhetens intresse föra in en uttrycklig hänvisning till det angivna

paragraferna i 66 §. Efter en redaktionell justering av remissförslagets

bestämmelse om straffansvar kan 66 § ges följande lydelse:

"Vid intrång i gemenskapsvarumärke tillämpas bestämmelserna i 37 § om ansvar för

varumärkesintrång. I övrigt gäller 37 a - 41 §§, i den mån inte något annat

följer av rådets förordning om gemenskapsvarumärken. Härvid skall vad som sägs

om varumärkesintrång gälla intrång i gemenskapsvarumärke."

Förslaget till lag om ändring i firmalagen

Det föreslagna andra stycket i 10 § bör ändras så att det motsvarar vad Lagrådet

har förordat i fråga om 14 § andra stycket varumärkeslagen (14 § tredje stycket

i Lagrådets förslag). Vidare bör i nästföljande stycke i 10 § göras en

hänvisning inte bara till första stycket 4 - 8 utan också till andra stycket.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1510) om ändring i varumärkeslagen

14 § bör ändras i överensstämmelse med vad Lagrådet tidigare har förordat.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 oktober 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1995/96:26 Vissa ändringar i varumärkeslagen och

firmalagen som en följd av rådets förordning om gemenskapsvarumärken.

**FOOTNOTES**

1 Jfr rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december

1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar

(EGT nr L 040, 11.2.1989, s. 1, Celex 389L0104).

2 Senaste lydelse 1994:1510.

3 EGT nr L 11, 14.1.1994, s. 1, Celex 394R0040.

4 Senaste lydelse 1994:1510 till den del den trätt i kraft.

5 Senaste lydelse 1992:1686.

6 Senaste lydelse 1994:1510.

7 Senaste lydelse 1986:1149.

1 EGT nr L 11, 14.1.1994, s.1, Celex 394R0040.

1 Lydelse enligt 1994:1510.

Rättsdatablad

--------------------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som inför, Celexnummer för

 ändrar, upphäver eller bakomliggande EG-

 upprepar ett regler

 normgivnings-

 bemyndigande

--------------------------------------------------------------------

Lag om ändring i 65 § 389L0104

varumärkeslagen 394R0040

(1960:644)