Prop.

1994/95:42 Regeringens proposition

1994/95:42

Vissa socialförsäkringsfrågor, m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 oktober 1994

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anna Hedborg

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag till regeländringar inom föräldraförsäkringens

och sjukförsäkringens område, bl.a. förslag om tillfällig föräldrapenning för

gränsarbetare och bestämmelser om att de samordningsregler som nu gäller för

föräldrapenningförmåner, rehabiliteringspenning och smittbärarpenning skall

utsträckas till att gälla samordning även med vissa utländska förmåner.

 På föräldraförsäkringens område läggs också fram ett förslag om begränsning av

rätt till föräldrapenning under s.k. arbetsfri tid.

 Någon begränsning av rätten för en arbetstagare att uppbära sjuklön vid

vistelse utomlands föreslås för närvarande inte i lagen (1991:1047) om sjuklön.

 Till följd av riksdagens beslut att som vilande anta regeringens proposition

om bl.a. valperiodens längd och Riksdagsutredningens förslag att lägga om det

statliga budgetåret föreslås vissa konsekvensändringar för de allmänna

försäkringskassornas styrelser och socialförsäkringsnämnder.

 Till följd av att lagen (1965:576) om ställföreträdare för kommun vid vissa

avtalsförhandlingar m.m. (ställföreträdarlagen) skall upphöra att gälla vid

utgången av år 1994 föreslås att reglerna om bl.a. anställnings- och

arbetsvillkor för arbetstagare hos de allmänna försäkringskassorna förs in i

lagen (1962:381) om allmän försäkring.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................ 3

2 Lagtext..................................... 3

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1962:381) om allmän försäkring......... 3

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1994:605) om ändring i lagen (1962:381)

 om allmän försäkring.................... 6

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1989:225) om ersättning till smitt-

 bärare.................................. 7

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1994:297) om upphävande av lagen

 (1965:576) om ställföreträdare för kom-

 mun vid vissa avtalsförhandlingar m.m... 8

3 Ärendet och dess beredning.................. 9

4 Föräldraförsäkringen........................11

 4.1 Gällande regler inklusive beslutade än-

 dringar från den 1 januari 1995.........11

 4.2 Tillfällig föräldrapenning för gränsar-

 betare..................................13

 4.3 Samordning mellan föräldrapenningför-

 måner och vissa förmåner enligt utländsk

 lagstiftning............................14

 4.4 Föräldrapenning under arbetsfri tid.....15

5 Sjukförsäkring..............................18

 5.1 Sjukpenning och sjuklön under utlands-

 vistelse................................18

 5.2 Rehabiliteringspenning och smittbärar

 penning.................................20

6 Försäkringskassorna.........................21

 6.1 Förändringar med anledning av övergången

 till kalenderårsbudget och förlängning

 av vissa mandatperioder.................21

 6.2 De allmänna försäkringskassorna och

 den staliga arbetsgivarfunktionen......22

7 Kostnader och administration................23

8 Författningskommentar.......................25

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 20 oktober 1994............................28

Rättsdatablad..................................29

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1.antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän

 försäkring,

 2.antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:605) om ändring

 i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

 3.antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1989:225) om

 ersättning till smittbärare, och

 4.antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:297) om

 upphävande av lagen (1965:576) om ställföreträdare för kommun vid vissa

 avtalsförhandlingar m.m.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäkring1

 dels att 4 kap. 1 §, 18 kap. 8 och 13 §§ samt 22 kap. 15 § skall ha följande

lydelse,

 dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 4 kap. 7 a § och

18 kap. 13 a-c §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 kap.

1 §2 En försäkrad förälder som är inskriven hos allmän försäkringskassa har

rätt till föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning (föräldrapenningför-

måner) enligt detta kapitel.

 Föräldrapenningförmåner utges för vård av barn endast om barnet är bosatt här

i riket.

 Vid adoption av barn får barnet anses bosatt i riket om de blivande

adoptivföräldrarna är bosatta i riket.

 Regeringen får förordna

 att tillfällig

 föräldrapenning, med und-

 antag för förmån enligt 10 §

 fjärde stycket, får utges

 även till en förälder som

 är bosatt i Danmark,

 Finland eller Norge

 för vård av barn bosatt i

 något av dessa länder.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

2 Senaste lydelse 1985:87.

 3

7 a §

 Föräldrapenning med

 belopp motsvarande

 förälderns sjukpenning

 utges för tid som normalt

 är arbetsfri för föräldern

 endast om han eller hon

 i direkt anslutning till

 den arbetsfria tiden

 uppbär motsvarande eller

 högre föräldrapenning.

 Detta gäller dock endast

 för perioder av arbetsfri

 tid om högst fyra dagar.

18 kap.

8 §

 Styrelseledamöter Styrelseledamöter

utses, om inte utses, om inte

regeringen föreskriver regeringen föreskriver

annat, för en tid av tre annat, för en tid av fyra

år, räknat från och med år, räknat från och med den

den 1 juli året efter 1 januari året efter det

det år då val i hela år då val i hela riket

riket till landsting till landsting och

och kommunfullmäktige kommunfullmäktige har ägt

har ägt rum. rum.

 En styrelseledamot kan skiljas från uppdraget genom beslut av den som utsett

honom.

 Om en styrelseledamot som har utsetts vid proportionellt val avgår under

tjänstgöringstiden, inträder en suppleant, enligt den ordning mellan supple-

anterna som har bestämts vid valet, i ledamotens ställe för återstoden av

tjänstgöringstiden. Om en annan ledamot avgår, utses en ny ledamot för

återstoden av tjänstgöringstiden.

13 §

 Direktören och de Direktören och andra

andra tjänstemän, arbetstagare, beträffande

beträffande vilka vilka regeringen

regeringen föreskriver föreskriver det, anställs

det, tillsätts och ent- och entledigas av

ledigas av Riksförsäkringsverket. Öv-

riksförsäkringsverket. riga arbetstagare

Övriga tjänstemän tillsättsanställs och entledigas

och entledigas av av kassan.

kassan. Riksförsäkringsverket

 Riksförsäkringsverket skall vid anställning och

skall vid tillsättande entledigande av

och entledigande av arbetstagare hos kassan

tjänstemän hos kassan inhämta yttrande från

inhämta yttrande från kassans styrelse.

kassans styrelse.

 Tjänstemännens

anställnings- och

arbetsvillkor skall

fastställas under

medverkan av regeringen

eller den myndighet som

regeringen bestämmer.

 I den utsträckning

regeringen föreskriver

det får försäkringskassan

inrätta nya tjänster

endast efter medgivande

av Riksförsäkringsverket.

13 a §

 Arbetsgivarverket

 skall gemensamt med de

 allmänna försäk-

 ringskassorna ingå och

 säga upp kollektivavtal

 angående anställnings-

 eller arbetsvillkor

 rörande arbetstagare hos

 allmän försäkringskassa.

13 b §

 Beslut om lockout

 eller andra stridsåtgärder

 vid konflikt rörande

 kollektivavtal som avses

 i 13 a § fattas av

 Arbetsgivarverket efter

 samråd med de allmänna

 försäkringskassorna.

13 c §

 Efter samråd med de

 allmänna

 försäkringskassorna

 företräder Ar-

 betsgivarverket kassorna

 i tvister om

 kollektivavtal som avses

 i 13 a § eller om påföljd

 för otilllåten stridsåtgärd

 vid konflikt om sådant

 avtal.

22 kap.

15 §3

 Rehabiliteringspenningen skall minskas med det belopp den försäkrade för samma

tid får som

 1. sjukpenning eller föräldrapenningförmån enligt denna lag,

 2. sjukpenning eller livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

eller motsvarande ersättning enligt någon annan författning, dock inte livränta

till efterlevande samt i övrigt endast till den del ersättningen avser samma

inkomstbortfall som rehabiliteringspenningen är avsedd att täcka,

 3. studiehjälp, studiemedel, korttidsstudiestöd, särskilt vuxenstudiestöd

eller utbildningsarvode enligt studiestödslagen (1973:349), dock inte till den

del ersättningen är återbetalningspliktig.

 Vad som föreskrivs i

 första stycket gäller även

 beträffande motsvarande

 förmån som utges till den

 försäkrade på grundval av

 utländsk lagstiftning.

 1. Denna lag träder i kraft, i fråga om 18 kap. 8 § den 1 juli 1995, och i

övrigt den 1 januari 1995.

 2. För den som enligt 18 kap. 8 § utsetts för tid från och med den 1 juli 1995

skall uppdraget avse en tid om tre år och sex månader.

3 Senaste lydelse 1993:745.

2.2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1994:605) om ändring i lagen

(1962:381) om allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs att 4 kap. 17 § lagen (1962:381) om allmän försäkring1 i

dess lydelse enligt lagen (1994:605) om ändring i nämnda lag skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 kap.

17 §

 Föräldrapenningförmåner utges inte i den mån föräldern för samma dag uppbär

sjukpenning enligt denna lag eller lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

eller uppbär motsvarande ersättning enligt annan författning eller på grund av

regeringens beslut i ett särskilt fall eller uppbär sjuklön eller annan

ersättning enligt lagen (1991:1047) om sjuklön. Utan hinder härav utges dock

föräldrapenningförmånen om den avser annan tid än sjukpenningen eller den andra

ersättningen.

 Föräldrapenningförmåner utges inte för dag då föräldern är semesterledig

enligt semesterlagen (1977:480).

 Vad som föreskrivs i

 första stycket gäller även

 i fall då föräldern uppbär

 motsvarande förmån på

 grundval av utländsk

 lagstiftning.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

 4

2.3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till

smittbärare

 Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 §1

 Smittbärarpenningen skall minskas med följande förmåner i den utsträckning

förmånerna utges för samma tid:

 1. sjukpenning och sjukpenningtillägg enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring, lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen (1977:265) om

statligt personskadeskydd eller motsvarande äldre lagstiftning samt

rehabiliteringspenning enligt lagen om allmän försäkring,

 2. havandeskapspenning och föräldrapenningförmåner enligt lagen om allmän

försäkring samt ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet

för närståendevård,

 3. livränta enligt lagen om arbetsskadeförsäkring eller lagen om statligt

personskadeskydd eller motsvarande äldre författning som smittbäraren får på

grund av att han är smittbärare,

 4. ersättning enligt

utländsk lagstiftning om

arbetsskadeförsäkring som

smittbäraren får på grund

av att han är smittbära- 4. sjuklön eller annan

re, ersättning enligt lagen

 5. sjuklön eller annan (1991:1047) om sjuklön.

ersättning enligt lagen Vad som föreskrivs i

(1991:1047) om sjuklön. första stycket gäller även

 beträffande motsvarande

 förmån som utges till

 smittbäraren på grundval

 av utländsk lagstiftning.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

1 Senaste lydelse 1991:1052.

2.4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1994:297) om upphävande av lagen

(1965:576) om ställföreträdare för kommun vid vissa

avtalsförhandlingar m.m.

 Härigenom föreskrivs att övergångsbestämmelsen till lagen (1994:297) om

upphävande av lagen (1965:576) om ställföreträdare för kommun vid vissa

avtalsförhandlingar m.m. skall utgå.

 7

3 Ärendet och dess beredning

I detta lagstiftningsärende tar regeringen upp skilda frågor på socialför-

säkringens område.

 Avtalet om ett Europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) trädde i kraft den

1 januari 1994. Genom avtalet har Sverige förbundit sig att införliva ett stort

antal rättsakter inom Europeiska Gemenskaperna (EG) i den svenska rättsord-

ningen.

 På Socialdepartementets område är det i huvudsak förordning (EEG) nr 1408/71

om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare

eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen och förordning (EEG) nr

574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 som omfattas av

bestämmelserna i EES-avtalet. Reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71 har

tillkommit för att garantera att de personer som utnyttjar rätten till fri

rörlighet inom gemenskapen inte skall förlora sitt sociala skydd vid en

flyttning till ett annat land. Förordningen gäller i huvudsak personer som är

eller har varit förvärvsarbetande - anställda eller egenföretagare - och deras

familjemedlemmar under förutsättning att dessa är försäkrade och medborgare i

ett medlemsland.

 Förordning (EEG) nr 1408/71 har införlivats i den svenska rättsordningen genom

lagen (1992:1776) om samordning av systemen för social trygghet när personer

flyttar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), kallad

samordningslagen. Tillämpningsförordningen (EEG) nr 574/72 har förts in i den

svenska rättsordningen genom förordningen (1992:1777) om tillämpningen av lagen

(1992:1776) om samordning av systemen för social trygghet när personer flyttar

inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Regeringen har i proposition

1994/95:19 Sveriges medlemskap i Europeiska unionen föreslagit riksdagen att

godkänna fördraget om Sveriges anslutning till unionen, slutakten till fördraget

samt viss annan lagstiftning med anledning av ett medlemskap. Den 13 november

1994 skall folkomröstning hållas i Sverige ifråga om ett svenskt medlemskap i

unionen.

 Om Sverige ansluts till EU kommer de båda förordningarna (EEG) nr 1408/71 och

574/72 att bli direkt gällande i Sverige utan några mellankommande lagstift-

ningsåtgärder. Regeringen har därför föreslagit riksdagen att samordningslagen

skall upphävas (prop. 1994/95:37).

 Utredningen om socialförsäkringen och EG (S 1991:03) har i sitt slut-

betänkande Social trygghet och EES (SOU 1993:115) redovisat överväganden och

förslag föranledda av de konsekvenser som EES-avtalet - och i en förlängning ett

medlemsskap i EU - för med sig i fråga om andra socialförsäkringsförmåner än

pensioner samt beträffande sjukvårdsförmåner och bidrag till barnfamiljer.

Utredningens förslag har remissbehandlats under våren 1994. En sammanställning

av remissvaren vad avser de delar som behandlas i denna proposition finns

tillgänglig på Socialdepartementet (dnr S94/4255/F).

 I denna proposition läggs fram vissa förslag till regeländringar inom

föräldraförsäkringens och sjukförsäkringens område som i huvudsak bygger på

förslagen i slutbetänkandet eller har tillkommit med anledning av konsekvenserna

av EES-avtalet (tillfällig föräldrapenning för gränsarbetare). Utredningens

övriga förslag beträffande bl.a. vårdförmåner vid sjukdom och moderskap samt

bilstöd till handikappade, avser regeringen att återkomma till i annat

sammanhang.

 På föräldraförsäkringens område läggs vidare fram ett förslag som avser

föräldrapenning under s.k. arbetsfri tid. I departementspromemorian Vissa frågor

rörande föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning (Ds 1994:12) lades bl.a.

fram ett förslag med syfte att begränsa föräldrars uttag av föräldrapenning

under tid som normalt är arbetsfri för föräldern. Förslaget remissbehandlades.

En sammanfattning av departementspromemorians lagförslag och

remissammanställning återfinns i bilagorna 1 - 3 i prop. 1993/94:220 Vissa

socialförsäkringsfrågor, m.m. I denna proposition föreslog förutvarande regering

att en ny bestämmelse skulle införas i 4 kap. lagen (1962:381) om allmän

försäkring (AFL) med innebörd att hel föräldrapenning skulle få utges för tid

som normalt är arbetsfri för föräldern endast om han eller hon i direkt

anslutning till den arbetsfria tiden uppbär motsvarande eller högre

föräldrapenning. Vid riksdagens behandling anförde socialförsäkringsutskottet

(bet. 1993/94:SfU15) att det framlagda förslaget kunde medföra vissa icke

önskvärda effekter och att regeringen borde återkomma med ett mer preciserat

förslag till lagstiftning. Utskottet hemställde att förslaget skulle avslås och

att vad utskottet anfört skulle ges regeringen till känna. Riksdagen biföll ut-

skottets hemställan (rskr. 1993/94:368). Regeringen återkommer nu med ett mer

preciserat förslag i denna del. Synpunkter på förslaget har under hand inhämtats

från Riksförsäkringsverket.

 Till följd av riksdagens beslut att som vilande anta Riksdagsutredningens

förslag (1993/94:TK2) om riktlinjer för den statliga budgetprocessen och

regeringens proposition 1993/94:115 om bl.a. förlängningen av mandatperioden för

riksdagsledamöter m.fl. föreslås vidare vissa konsekvensändringar för de

allmänna försäkringskassorna.

 I samband med ombildningen av arbetsgivarorganisationen för det statliga

området har riksdagen beslutat att lagen (1965:576) om ställföreträdare för

kommun vid vissa avtalsförhandlingar m.m. (ställföreträdarlagen) skall upphöra

att gälla vid utgången av år 1994 (prop. 1993/94:77, bet. 1993/94:KU:19,

rskr. 1993/94:264, SFS 1994:297). Vid upphävandet infördes en övergångsbestäm-

melse som stadgar att ställföreträdarlagen fortfarande gäller i fråga om fast-

ställande av anställnings- eller avtalsvillkor för sådana arbetstagare som anges

i 18 kap. 13 § tredje stycket AFL. Övergångsbestämmelsen föreslås nu utgå sam-

tidigt som bestämmelserna om anställningsvillkor m.m. förs in i AFL.

 9

4 Föräldraförsäkring

4.1 Gällande regler inklusive beslutade ändringar fr.o.m.

den 1 januari 1995

Föräldraförsäkringen, som regleras i 4 kap. lagen (1962:381) om allmän

försäkring (AFL), består av två huvudförmåner, föräldrapenning och tillfällig

föräldrapenning.

 Föräldrapenning är avsedd att täcka föräldrars behov av ersättning för det

inkomstbortfall som uppkommer i samband med ett barns födelse eller ett

adoptivbarns ankomst. För föräldrar som saknar inkomster skall föräldrapenningen

ge en grundtrygghet. Tillfällig föräldrapenning utges vid mer akut uppkomna

situationer då en förälder behöver ta ledigt från arbetet för att vårda barn.

 Rätt till föräldrapenningförmåner har en förälder som är försäkrad enligt AFL

och inskriven hos allmän försäkringskassa. Försäkrad enligt AFL är dels svenska

medborgare, dels personer som utan att vara svenska medborgare är bosatta i

Sverige. En försäkrad som är bosatt i Sverige skall fr.o.m. 16 års ålder vara

inskriven i svensk försäkringskassa.

 Föräldrapenningförmåner utges för vård av barn endast om barnet är bosatt här

i landet. Vid adoption av barn gäller att barnet anses bosatt i Sverige om de

blivande adoptivföräldrarna är det. I fråga om föräldrapenning finns enligt AFL

inte något krav på att vården sker i Sverige. Om föräldern är inskriven i

försäkringskassa och barnet är bosatt i Sverige, kan föräldrapenning utges även

om föräldern och barnet vistas utomlands. Eftersom tillfällig föräldrapenning i

huvudsak inte utges för tid då föräldern vistas utomlands, gäller det

beträffande den förmånen i princip ett krav på att vården sker i Sverige.

 Enligt nuvarande regler utges för närvarande föräldrapenning under 360 dagar

med belopp som motsvarar 90 % av förälderns sjukpenninggrundande inkomst delad

med 365, dock lägst 64 kr per dag, den s.k. garantinivån (prop. 1993/94:148,

bet. 1993/94:SoU34, rskr. 1993/94:343). Regeringen kommer inom kort att föreslå

att vårdnadsbidraget skall slopas fr.o.m. den 1 januari 1995 och att de 90 s.k.

garantidagarna, dvs. de dagar som ersätts enligt garantinivån, återinförs

fr.o.m. samma tidpunkt. Därmed kommer föräldrapenning med anledning av ett barns

födelse att kunna utges under sammanlagt 450 dagar, varav 90 dagar med

ersättning motsvarande garantinivån.

 Förutom vissa föräldrapenningdagar som är förbehållna modern kan, såvitt

föräldrarna gemensamt har vårdnaden om barnet, dagarna i princip delas mellan

föräldrarna efter deras egna önskemål. Av det totala antalet

föräldrapenningdagar har vardera föräldern för närvarande rätt till 90 egna

dagar. Dessa dagar kan överlåtas till den andra föräldern genom en skriftlig

anmälan till försäkringskassan. Den av föräldrarna som till huvudsaklig del

vårdar barnet är berättigad till föräldrapenning. En förälder som ensam har

vårdnaden om barnet har rätt att själv uppbära föräldrapenning under hela

ersättningstiden.

 Efter förslag av regeringen har riksdagen under våren 1994 beslutat att

antalet föräldrapenningdagar skall delas lika mellan föräldrarna och att rätten

att överlåta dagar skall begränsas så att 30 dagar per förälder inte skall få

överlåtas till den andra föräldern. Vidare skall ersättningsnivån för

föräldrapenning sänkas till 80 % av den sjukpenninggrundande inkomsten med

undantag för de 30 dagar som inte skall få överlåtas till den andra föräldern.

För sistnämnda dagar, som samtidigt skall vara de första av de

föräldrapenningdagar som tas ut av respektive förälder, skall ersättning

alltjämt utges med 90 %. Vissa särregler skall gälla för bl.a. ensamstående

föräldrar. De nya reglerna träder i kraft den 1 januari 1995 (prop. 1993/94:147,

bet. 1993/94:SfU15, rskr. 1993/94:368, SFS 1994:605).

 För rätt till föräldrapenning uppställs till skillnad från vad som gäller

beträffande tillfällig föräldrapenning inte något krav på att föräldern behöver

avstå från förvärvsarbete för vård av barnet. Motivet till denna skillnad är

bl.a. att en icke förvärvsarbetande förälder har rätt till föräldrapenning. En

förvärvsarbetande förälder kan således uppbära föräldrapenning för tid som

föräldern, med eller utan löneförmåner från arbetsgivaren, är ledig från sitt

arbete och vårdar barnet även om föräldern på grund av vården av barnet inte

behöver avstå från förvärvsarbete.

 Föräldrapenningens storlek är beroende av i vilken utsträckning föräldern

avstår från förvärvsarbete. Hel föräldrapenning på sjukpenningnivå utges för

vård av barn när föräldern inte förvärvsarbetar. Halv eller fjärdedels för-

äldrapenning utges när föräldern arbetar högst hälften respektive högst tre

fjärdedelar av normal arbetstid. Föräldrapenning på garantinivå får utges som

hel, halv eller fjärdedels förmån när föräldern arbetar högst tre fjärdedelar av

normal arbetstid. Vid beräkning av antalet dagar med rätt till föräldrapenning

anses två dagar med halv och fyra dagar med fjärdedels föräldrapenning som en

dag.

 Tillfällig föräldrapenning utges till en förälder som behöver avstå från

förvärvsarbete för att vårda barn under tolv år till följd av sjukdom eller

smitta hos barnet eller barnets ordinarie vårdare eller vid besök i samhällets

förebyggande barnhälsovård. Tillfällig föräldrapenning utges vidare i samband

med vårdbehov som uppkommer till följd av att barnets andra förälder besöker

läkare med ett annat barn till någon av föräldrarna.

 Tillfällig föräldrapenning kan också utges för vård av ett barn som har fyllt

tolv men inte 16 år i de fall barnet på grund av sjukdom, psykisk utveck-

lingsstörning eller annat funktionshinder är i behov av särskild tillsyn eller

vård. För barn som är yngre än 240 dagar utges tillfällig föräldrapenning endast

om tillsynen av barnet är stadigvarande ordnad eller barnet vårdas på sjukhus.

För vård av ett barn som är 240 dagar eller äldre utges, såvitt barnet inte

vårdas på sjukhus, tillfällig föräldrapenning inte för tid under vilken annars

föräldrapenning skulle ha uppburits.

 Tillfällig föräldrapenning kan utges under högst 120 dagar per barn och år. Om

skälet till att föräldern behöver avstå från förvärvsarbete är sjukdom hos

barnets ordinarie vårdare kan dock ersättning utges under högst 60 dagar.

 Från och med det kalenderår under vilket barnet fyller fyra år t.o.m. det

kalenderår under vilket det fyller tolv år har en förälder rätt till tillfällig

föräldrapenning när föräldern avstår från förvärvsarbete i samband med bl.a.

föräldrautbildning och besök i barnets skola. För sådana s.k. kontaktdagar utges

ersättning under två dagar per barn och år.

 Särskilda regler finns för föräldrar med barn som omfattas av lagen (1993:387)

om stöd och service till vissa funktionshindrade.

 Tillfällig föräldrapenning utges även till fader som avstår från förvärvs-

arbete i samband med barns födelse för att närvara vid förlossningen, hjälpa

till i hemmet eller vårda annat barn. Sådana s.k. pappadagar utges med högst tio

dagar per barn och utges inte för tid efter 60:e dagen efter barnets hemkomst

från förlossningen.

 Föräldrapenningförmåner utges inte för tid då föräldern förvärvsarbetar eller

uppbär sjukpenning enligt AFL eller lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

(LAF) eller sjuklön enligt lagen (1991:1047) om sjuklön.

4.2 Tillfällig föräldrapenning för gränsarbetare

Regeringens förslag: Regeringen får förordna att

tillfällig föräldrapenning, med undantag för förmån

enligt 10 § fjärde stycket, får utges till en förälder

bosatt i Danmark, Finland eller Norge för vård av

ett där bosatt barn.

 Skälen för regeringens förslag: Tillfällig föräldrapenning som utges till en

fader som avstår från förvärvsarbete i samband med barns födelse omfattas av det

EG-rättsliga begreppet förmåner vid moderskap och täcks således av förordning

1408/71. Detta innebär att en person som arbetar i Sverige men är bosatt i annat

land inom EES skall omfattas av svensk lagstiftning och erhålla tillfällig

föräldrapenning om han avstår från förvärvsarbete i samband med barns födelse.

 I fråga om annan tillfällig föräldrapenning än som utges till en fader i

samband med barns födelse är anknytningen till barnets födelse eller moderskapet

relativt svagt, eftersom förmånen kan utges för vård av barn - i normalfallet -

ända till dess barnet fyller 12 år och dessutom avse mer akuta situationer i

vilka en förälder avstår från förvärvsarbete. Denna form av tillfällig

föräldrapenning har därmed närmast karaktär av en rättighet vid sjukdom och

företer också påtagliga likheter med den vanliga sjukpenningförsäkringen.

Bestämmelserna i förordning 1408/71 om förmåner vid sjukdom och moderskap gäller

dock endast då den berättigade själv är sjuk och inte i de fall han avstår från

förvärvsarbete för att ta hand om en annan person som är sjuk. Den tillfälliga

föräldrapenningen torde därför inte vara att hänföra till förmåner vid sjukdom.

 En person som är bosatt i Danmark, Finland eller Norge och som förvärvsarbetar

i Sverige är till följd av bestämmelserna i förordning 1408/71 berättigad till

tillfällig föräldrapenning som utges till en fader i samband med barns födelse.

På grund av att tillfällig föräldrapenning i övrigt inte omfattas av denna

förordning samt att det för rätt till denna förmån enligt den svenska

lagstiftningen krävs att såväl barnet som föräldern är bosatta i Sverige har

samma person inte rätt till denna form av tillfällig föräldrapenning.

 Reglerna i förordning 1408/71 tar inte enbart sikte på förmånerna i soci-

alförsäkringen utan också på skyldigheten att erlägga avgifter till försäk-

ringen. I den stat som är behörig i fråga om förmåner skall således även

avgifter betalas av arbetsgivaren, den anställde eller egenföretagaren. En sådan

överensstämmelse mellan förmåner och avgifter föreligger inte enligt den svenska

lagstiftningen. Rätten till förmåner är i huvudsak knuten till bosättning i

Sverige medan avgörande för om socialavgifter skall betalas i Sverige är bl.a.

om arbetet utförs i Sverige och om arbetsgivaren är svensk eller inte. Mot

bakgrund av att en i t.ex. Danmark bosatt person som förvärvsarbetar i Sverige

inte kan erhålla annan tillfällig föräldrapenning än som utges till en fader i

samband med barns födelse trots att sociala avgifter ändock skall erläggas på

inkomsten från Sverige, anser regeringen att det finns skäl att införa en

möjlighet för en sådan person att uppbära tillfällig föräldrapenning även om

vederbörande är bosatt i Danmark, Norge eller Finland.

 Regeringen bör ges möjlighet att i förordning meddela närmare föreskrifter om

rätten till tillfällig föräldrapenning i dessa fall.

4.3 Samordning mellan föräldrapenningförmåner och vissa

förmåner enligt utländsk lagstiftning

Regeringens förslag: Samordning skall kunna ske

mellan föräldrapenningförmåner och utländska förmåner

vid sjukdom eller arbetsskada.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har avstått från att yttra sig

över förslaget. Riksförsäkringsverket tillstyrker dock förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt reglerna i 4 kap. 17 § AFL skall

föräldrapenningförmåner samordnas med vissa andra förmåner som den försäkrade

erhåller för samma tid. Föräldrapenningförmåner utges således inte för tid för

vilken utgår sjukpenning enligt AFL eller LAF eller motsvarande ersättning

enligt annan författning eller på grund av regeringens beslut i ett särskilt

fall. Även sjuklön eller annan ersättning enligt lagen (1991:1047) om sjuklön

utesluter utbetalning av föräldrapenningförmåner i den mån förmånerna avser

samma tid.

 Det kan tänkas att en person samtidigt är berättigad till föräldrapenning-

förmåner och en förmån enligt utländsk lagstiftning med vilken samordning skulle

ske om den utgavs enligt svensk lagstiftning. Denna situation torde inte bli så

vanlig inom EES eftersom personer för vilka förordning 1408/71 gäller skall

omfattas av lagstiftningen i endast ett land och det i regel är lagstiftningen i

samma stat som är tillämplig beträffande de olika förmånerna. I förhållande till

länder utanför EES är emellertid förutsättningarna för att en sådan situation

skall uppkomma betydligt större.

 Enligt regeringens uppfattning är det därför motiverat att ha samma regler för

samordning i fall då den som uppbär föräldrapenningförmåner erhåller andra

förmåner enligt utländsk lagstiftning som då förmånerna utges enligt svensk

lagstiftning. Frånvaron av en sådan regel skulle annars möjliggöra för en person

att samtidigt uppbära föräldrapenningförmåner och en förmån enligt utländsk

lagstiftning med vilken samordning skulle ske om den utgavs enligt den svenska

lagstiftningen.

 Regeringen föreslår därför att en särskild regel härom tas in i 4 kap.

17 § AFL. Eftersom behovet av samordningsregler gäller även utanför EES bör den

föreslagna regeln få generell tillämpning.

 Det kan nämnas att en regel med denna innebörd intagits i den nya nordiska

konventionen om social trygghet.

4.4 Föräldrapenning under arbetsfri tid

Regeringens förslag: Hel föräldrapenning med belopp

motsvarande förälderns sjukpenning utges för tid som

normalt är arbetsfri för föräldern endast om han

eller hon i direkt anslutning till den arbetsfria

tiden uppbär hel föräldrapenning. Detta gäller dock

endast för perioder av arbetsfri tid om högst fyra

dagar. Motsvarande skall gälla för rätt till halv

respektive fjärdedels föräldrapenning.

 Skälen för regeringens förslag: Föräldraförsäkringen innehåller inte några

bestämmelser som begränsar antalet ersättningsperioder eller regler om minsta

antal ersättningsdagar under en period. Den ger föräldrarna möjlighet att

planera föräldraledigheten på det för familjen mest fördelaktiga sättet även

från ekonomisk synpunkt. Denna flexibilitet medför att föräldrarna kan dela upp

rätten till föräldrapenning exempelvis på så sätt att den förälder som har lägst

föräldrapenning - i de flesta fall modern - uppbär föräldrapenning under fem av

veckans dagar medan den förälder som har högst föräldrapenning tar ut

föräldrapenning under de dagar som är arbetsfria för denna förälder, vanligtvis

lördag och söndag. En förälder kan också välja att förlägga sin föräldraledighet

till helgdagar.

 Enligt 2 § Riksförsäkringsverkets föreskrifter (RFFS 1988:3) om föräldr-

apenningförmåner utges föräldrapenning inte för tid om en eller flera dagar som

normalt är arbetsfri för en heltidsarbetande inom yrket, om inte föräldern

uppbär föräldrapenningförmån i direkt anslutning till den arbetsfria tiden.

Denna bestämmelse har tillkommit för att i viss mån motverka att föräldrapenning

utges till en förvärvsarbetande förälder som inte gör någon inkomstförlust i

anledning av vårdperioden. I bestämmelsen anges inte något om storleken på den

föräldrapenning som skall uppbäras i direkt anslutning till den arbetsfria

tiden. Därmed kan en förälder uppbära fjärdedels föräldrapenning under en dag

före eller efter den arbetsfria tiden och hel föräldrapenning under hela den

arbetsfria tiden. Fjärdedels föräldrapenning kan vidare utges även om an-

ledningen till förkortningen av arbetstiden är inarbetad tid, flextid eller

motsvarande.

 För att motverka att föräldrar tar ut föräldrapenning under veckoslut och

helger i syfte att förstärka familjens ekonomi föreslog dåvarande regering i

prop. 1993/94:220 att en ny bestämmelse skulle införas i 4 kap. AFL med innebörd

att hel föräldrapenning skulle få utges för sådan tid som normalt är arbetsfri

för föräldern endast om han eller hon i direkt anslutning till den arbetsfria

tiden uppbär hel föräldrapenning. Motsvarande skulle enligt förslaget gälla för

rätt till halv respektive fjärdedels föräldrapenning för dag som normalt är

arbetsfri. Med arbetsfria dagar avsågs enligt propositionen dagar som, oavsett

om föräldern är tjänstledig eller inte, var arbetsfria inom den bransch eller på

den arbetsplats där föräldern är anställd.

 Vid riksdagens behandling av förslaget uttalade socialförsäkringsutskottet

(bet. 1993/94:SfU15) bl.a. att den föreslagna regelns konstruktion innebar att

för arbetstagare i vissa branscher eller på vissa arbetsplatser där längre

arbetsfri tid regelmässigt förekommer efter en längre koncentrerad arbetstid,

t.ex. för sjömän och vissa anställda i vården, kunde följden bli att de fick

mycket svårt att utnyttja sin möjlighet att uppbära föräldrapenning. Utskottet

erinrade om att föräldrapenningen är delad på 365 dagar och alltså avsedd för

andra dagar än arbetsdagar. Eftersom den nya bestämmelsen hade föreslagits för

att hindra i första hand fäderna att ta ut föräldrapenning under veckoslut och

helger i syfte att förstärka familjens inkomst, ifrågasatte utskottet om inte

bestämmelsen behövde ha en mer preciserad lydelse, så att den bättre

överensstämde med detta syfte. Enligt utskottet borde regeringen ytterligare

överväga bestämmelsens utformning och återkomma till riksdagen med ett nytt

förslag vid början av nästkommande riksmöte. Som tidigare nämnts hemställde

utskottet att förslaget skulle avslås och att vad utskottet anfört skulle ges

regeringen till känna. Riksdagen biföll utskottets hemställan.

 Motivet till den i prop. 1993/94:220 föreslagna regeln om en begränsning av

rätten till föräldrapenning var som redovisats i det föregående i första hand

att motverka att föräldraförsäkringen utnyttjas på så sätt att föräldrar tar ut

föräldrapenning under veckoslut och helger för att i första hand förstärka

familjens ekonomi. Ett sätt att uppnå detta syfte samtidigt som man undviker att

i onödan begränsa föräldrarnas möjligheter att utnyttja föräldrapenningen är att

låta begränsningen gälla endast för kortare ledighetsperioder. Därigenom

förhindras att arbetstagare med ett längre antal arbetsfria dagar, t.ex. lärare,

får svårigheter att uppbära föräldrapenning. Begränsningen bör lämpligen avse en

period med arbetsfri tid som omfattar högst fyra dagar. Regeringen föreslår

därför att bestämmelsen utformas så att hel föräldrapenning skall kunna utges

för tid om högst fyra dagar i följd som normalt är arbetsfri för föräldern

endast om han eller hon i direkt anslutning till den arbetsfria tiden uppbär hel

föräldrapenning. Motsvarande bör gälla för rätt till halv respektive fjärdedels

föräldrapenning. Med denna utformning av bestämmelsen uppstår inte de av

utskottet angivna olägenheterna för arbetstagare med längre koncentrerad

arbetstid.

 Den föreslagna bestämmelsen får till följd att en förälder som önskar uppbära

hel föräldrapenning under lördag-söndag måste ta ut hel föräldrapenning även

under fredagen eller måndagen. Den som önskar uppbära hel föräldrapenning under

en period som består av t.ex. tre helgdagar jämte en lördag kommer därvid att

behöva ta ut hel föräldrapenning under sammanlagt fem dagar. Å andra sidan

innebär förslaget att den som önskar uppbära hel föräldrapenning under en

arbetsfri period om fem dagar inte behöver ta ut någon ytterligare dag med hel

föräldrapenning.

 Med arbetsfri dag avses dag som, oavsett om föräldern är tjänstledig eller

inte, är arbetsfri inom den bransch eller på den arbetsplats där föräldern är

anställd. De dagar det är fråga om är framför allt dagar för veckovila

(vanligtvis lördagar och söndagar) samt helgdagar och vissa helgaftnar.

 Regeringen kommer inom kort att föreslå att vårdnadsbidraget slopas fr.o.m.

den 1 januari 1995, samtidigt som de 90 s.k. garantidagarna, dvs. de dagar som

endast ersätts enligt garantinivån, återinförs fr.o.m. samma tidpunkt. Därmed

kommer föräldrapenning med anledning av ett barns födelse att kunna utges under

sammanlagt 450 dagar, varav 90 dagar med ersättning motsvarande garantinivån.

 Det nu aktuella förslaget om begränsning av rätt till föräldrapenning under

arbetsfri tid skulle kunna komma att få relativt liten effekt när garantidagarna

återinförs. Det är fullt möjligt att förkorta arbetstiden t.ex. en fredag

eftermiddag och samtidigt ta ut en hel garantidag. Något hinder mot att ta ut

hel föräldrapenning på sjukpenningnivå för lördag och söndag finns inte. För att

motverka att ett införande av garantidagar får denna effekt bör föräldrapenning

under arbetsfri tid få tas ut på sjukpenningnivå endast under förutsättning att

föräldern i direkt anslutning till den arbetsfria tiden tar ut föräldrapenning

på sjukpenningnivå.

 Regeringen föreslår därför att förslaget kompletteras med en regel med denna

innebörd.

 De föreslagna ändringarna inom föräldraförsäkringen föreslås träda i kraft den

1 januari 1995.

 10

5 Sjukförsäkring

5.1 Sjukpenning och sjuklön under utlandsvistelse

Regeringens bedömning: I lagen (1991:1047) om

sjuklön (SjLL) bör rätten för en arbetstagare att

uppbära sjuklön vid vistelse utomlands för närvarande

inte begränsas i enlighet med de begränsningar som

enligt AFL gäller för rätten att uppbära sjukpenning-

vid sådan vistelse.

 Utredningens förslag: En bestämmelse bör införas i SjLL som inskränker

arbetsgivarens skyldighet att utge sjuklön utomlands. Arbetsgivaren bör dock

kunna utge sjuklön vid vistelse utanför EES-land i de fall arbetsgivaren finner

detta lämpligt.

 Remissinstanserna: Svenska arbetsgivareföreningen (SAF) tillstyrker förslaget

och anser det tillfredsställande från såväl principiella som lagtekniska

utgångspunkter. SAF anser dock att det inte är rimligt att en arbetsgivare -

eller arbetstagare - skall behöva undersöka annan lagstiftning inklusive regler

enligt EES-avtalet m.m. och analysera i vilken utsträckning dessa innebär

avvikande regler från huvudregeln i SjLL.

 Skälen för regeringens bedömning: Enligt 3 kap. 15 § AFL utges inte

sjukpenning för tid då den försäkrade vistas utomlands i annat fall än då den

försäkrade insjuknar medan han utför arbete som ett led i en här i riket

bedriven verksamhet eller som sjöman anställd på svenskt handelsfartyg eller

under sjukdom eller i annat fall som avses i 7 b § nämnda kapitel reser till

utlandet med försäkringskassans medgivande.

 Begränsningen av rätten till sjukpenning under vistelse utomlands infördes år

1984. I sitt av riksdagen godkända betänkande 1983/84:SfU10 anförde

socialförsäkringsutskottet att det, med hänsyn till de svårigheter ur

kontrollsynpunkt som förelåg när det gällde att bedöma rätten till sjukpenning

vid utlandsvistelse, kunde godta ett förslag av regeringen om att denna rätt

skulle inskränkas vid sjukdom som inträffade under semestervistelser och

liknande vistelser utomlands.

 I samband med införandet av sjuklön (prop. 1990/91:181) gjorde dåvarande

regeringen den bedömningen att regeln i 3 kap. 15 § AFL i många fall saknar

praktisk betydelse på grund av de konventioner som Sverige har ingått. Vidare

uttalades att det kunde ifrågasättas om en begränsning i SjLL skulle vara

förenlig med dessa konventioner samt att ikraftträdandet av EES-avtalet skulle

komma att innebära att regeln i 3 kap. 15 § AFL inte skulle kunna tillämpas i

flertalet fall. Arbetsgivaren borde därför vara skyldig att utge sjuklön även då

arbetstagare vistades utomlands.

 I socialförsäkringsutskottets betänkande 1990/91:SfU18 anfördes att förslaget

i propositionen om att sjuklön skulle kunna utges även utomlands fick ses mot

bakgrunden att det antal länder där rätt till sjukersättning på grund av

konvention eller motsvarande kunde föreligga har ökat och kunde förutses öka

ytterligare. Utskottet ansåg därför att den bedömning som gjordes i

propositionen fick godtas. Utskottet ville dock framhålla att, om utvecklingen

skulle ge anledning till det, frågan fick väckas på nytt.

 I socialförsäkringsutskottets betänkande 1991/92:SfU5 anfördes som utskottets

mening att det för en arbetstagares rätt att uppbära sjuklön vid utlandsvistelse

borde gälla samma begränsningar som för rätten att uppbära sjukpenning

utomlands. Utskottet ansåg att regeringen snarast borde återkomma till riksdagen

med lagförslag i enlighet härmed. Regeringen gav med anledning av detta

uttalande Utredningen om socialförsäkringen och EG i uppdrag att överväga

frågan.

 Utredningen anser att det i sig är mindre tillfredsställande med skilda regler

i AFL och SjLL när någon vistas utomlands i samband med sjukskrivning.

Utredningen anser dock att det till viss del kan vara motiverat med skilda

regler eftersom risken för missbruk torde vara mindre i fråga om sjuklön och att

sjuklön utges endast under en begränsad tid. Som ytterligare skäl anges att SjLL

är tillämplig även beträffande arbetstagare som är bosatta utomlands.

 Utredningen finner dock sammantaget att SjLL bör anpassas till de regler som

finns i AFL med undantag för bosättningskravet. Vad avser det senare kravet

finner utredningen det vara en alltför långtgående ändring att ändra reglerna så

att bosättningskravet överensstämmer i SjLL och AFL.

 Av SAF:s remissvar framgår att om en anpassning skall ske bör en sådan regel

vara så utformad att det av lagstiftningen framgår i vilken utsträckning

förordning 1408/71 och svenska konventionsåtaganden innebär avvikande regler

från reglerna i SjLL.

 Regeringen finner i likhet med utredningen att det finns ett antal skäl varför

reglerna även fortsättningsvis skulle kunna vara olika i SjLL och AFL. Till

dessa kan läggas att en arbetsgivare redan enligt nuvarande regler kan vägra

sjuklön på grund av att arbetsoförmågan inte är styrkt oavsett om den anställde

vistas utomlands eller inom Sverige. I dessa fall kan den anställde enligt 21 §

SjLL ansöka om s.k. sjuklönegaranti hos försäkringskassan.

 Att införa en regel som innebär att arbetsgivaren inte är skyldig att utge

sjuklön under utlandsvistelse skulle vidare kunna innebära att rätten till

sjuklön i viss mån skulle bli föremål för en arbetsgivares godtyckliga

bedömning.

 Liksom utredningen anfört finner regeringen att för den som är sjukskriven vid

avresan till utlandet gäller även här de motiv utredningen anger som skäl varför

reglerna skulle kunna tänkas vara olika i SjLL och AFL. Det kan därvid tilläggas

att försäkringskassan som regel skall medge den försäkrade rätt att uppbära

sjukpenning vid vistelse utomlands i de fall utlandsvistelsen inte påverkar

sjukdomstillståndet eller rehabiliteringsarbetet negativt.

 En allmän regel i SjLL skulle - trots att reglerna synes lika - få till följd

att den faktiska tillämpningen mellan SjLL och AFL med stor sannolikhet ändå

skulle vara olika. Arbetsgivarens möjligheter att göra en liknande bedömning som

försäkringskassan försvåras av att arbetsgivaren inte alltid har vetskap om

diagnos.

 Regeringen anser att det för närvarande inte finns tillräckligt starka skäl

för att i SjLL införa regler som begränsar en arbetstagares rätt att uppbära

sjuklön vid vistelse utomlands. På grund av skillnader i bosättningskravet

kommer formella skillnader fortfarande att finnas kvar. Arbetsgivaren kan vidare

antas komma att få stora svårigheter att tillämpa den praxis som gäller enligt

AFL. Samtidigt har arbetsgivaren redan idag möjlighet att vägra sjuklön om

arbetsoförmågan inte är styrkt.

 5.2 Rehabiliteringspenning och smittbärarpenning

Regeringens förslag: Regler om samordning mellan

rehabiliteringspenning och vissa andra förmåner

utsträcks till att omfatta också utländska förmåner.

En liknande regel föreslås även vad avser smittbärar-

penning.

 Utredningens förslag: Utredningen har pekat på behovet av att vissa utländska

förmåner skall kunna samordnas med rehabiliteringspenning och smittbärarpenning.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 22 kap. 15 § AFL sker samordning mellan

rehabiliteringspenning och andra förmåner som den försäkrade för samma tid

erhåller bl.a. som sjukpenning eller föräldrapenningförmån enligt AFL,

sjukpenning eller livränta enligt arbetsskadeförsäkringen eller förmåner enligt

studiestödslagen (1973:349). Samordningen sker genom att rehabilite-

ringspenningen minskas med beloppet av den andra förmånen. Även smitt-

bärarpenning skall enligt lagen härom samordnas med vissa angivna sociala

förmåner som smittbäraren kan ha rätt till. Regeringen föreslår att även

utländska förmåner bör omfattas av de samordningsregler som gäller för

rehabiliterings- och smittbärarpenning. Regler om detta bör tas in i 22 kap.

15 § AFL och i 6 § lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare.

 De föreslagna ändringarna bör träda i kraft den 1 januari 1995.

 11

6 Försäkringskassorna

6.1 Förändringar med anledning av övergången till

kalenderårsbudget och av förlängning av vissa

mandatperioder

Regeringens förslag: Styrelseledamöter vid allmänna

försäkringskassor skall, om inte regeringen

föreskriver annat, utses för en tid av fyra år räknat

från och med den 1 januari året efter det år då val i

hela riket till landsting och kommunfullmäktige

har ägt rum med början år 1999. Detsamma skall gälla

ledamöter i socialförsäkringsnämnder.

 Skälen för regeringens förslag: De allmänna försäkringskassorna leds av en

styrelse. Hos varje försäkringskassa finns ett antal socialförsäkringsnämnder,

för närvarande totalt 165 i hela landet. Ledamöterna i styrelserna och

socialförsäkringsnämnderna utses nu för en tid av tre år, räknat från och med

den 1 juli året efter det år då allmänna val har ägt rum i hela landet.

Nuvarande mandatperioder löper ut den 30 juni 1995.

 Riksdagen har beslutat att som vilande anta Riksdagsutredningens förslag att

det statliga budgetåret skall läggas om från brutet år till kalenderår fr.o.m.

den 1 januari 1997 (1993/94:TK2, bet. 1993/94:KU18, rskr. 1993/94:424). Riksda-

gen har vidare beslutat att som vilande anta den tidigare regeringens förslag

att ordinarie allmänna val skall hållas vart fjärde år i stället för vart tredje

år (prop. 1993/94:115, bet. 1993/94:KU44, rskr. 1993/94:315).

 Försäkringskassorna är inte statliga myndigheter men deras uppgifter är

statligt reglerade och verksamheten är finansierad med av staten beslutade och

uppburna skatter och avgifter. Vid den förestående övergången till kalenderår

som räkenskapsår och förlängda mandatperioder bör därför även de allmänna

försäkringskassornas verksamhet anpassas i detta avseende.

 En sådan anpassning förutsätter en ändring i 18 kap. 8 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring (AFL), enligt vilken tidpunkten när styrelseledamöter skall

utses, ändras från den 1 juli till den 1 januari, samt att styrelseledamöter

utses för en tid av fyra år. En sådan ändring innebär att tjänstgöringstiden för

ledamöter i socialförsäkringsnämnder ändras på motsvarande sätt, eftersom det

beträffande dem finns en hänvisning till 18 kap. 8 § AFL. De föreslagna

ändringarna bör träda i kraft den 1 juli 1995. Tjänsgöringstiden för dem som

förordnats från och med den 1 juli 1995 bör dock vara tre och ett halvt år och

utgå den 31 december 1998.

 Regeringen avser att senare lämna förslag även till ändring av bl.a. för-

säkringskassornas räkenskapsår.

6.2 De allmänna försäkringskassorna och den statliga

arbetsgivarfunktionen

Regeringens förslag: Arbetsgivarverket skall

gemensamt med de allmänna försäkringskassorna avgöra

frågor om anställnings- och arbetsvillkor för

arbetstagare hos allmän försäkringskassa. Arbetsgi-

varverket skall efter samråd med allmänna

försäkringskassorna besluta i frågor om lockout och

andra stridsåtgärder samt företräda dem i tvister.

Bestämmelsen om en försäkringskassas inrättande av

nya tjänster tas bort.

 Skälen för regeringens förslag: I dåvarande regeringens proposi-

tion 1992/93:100 bil. 8 föreslogs att Statens arbetsgivarverk (SAV) skulle

ombildas till en uppdragsmyndighet - Arbetsgivarverket - som från och med

budgetåret 1994/95 finansieras med avgifter. Riksdagen har godkänt förslaget

(bet. 1992/93:AU10, rskr. 1992/93:205). Riksdagen har vidare beslutat

(prop. 1993/94:77, bet. 1993/94:KU19, rskr. 1993/94:264), att lagen (1965:576)

om ställföreträdare för kommun vid vissa avtalsförhandlingar m.m. (ställföre-

trädarlagen) skall upphöra att gälla vid utgången av år 1994 (SFS 1994:297). I

en övergångsbestämmelse föreskrivs att ställföreträdarlagen fortfarande gäller i

fråga om fastställande av anställnings- eller arbetsvillkor för sådana arbets-

tagare som anges i 18 kap. 13 § tredje stycket lagen (1962:381) om allmän

försäkring.

 Övergångsbestämmelsen motiveras i prop. 1993/94:77 av att konflikträtten på

det statliga området även i framtiden bör hållas samman på central nivå samt att

det behövs ytterligare överväganden när det gäller att föra in de regler i

ställföreträdarlagen som är tillämpliga på de försäkringskasseanställda i lagen

om allmän försäkring. Övergångsbestämmelsen skall därför utgå i samband med att

regler om konflikträtt samt regler om anställnings- och arbetsvillkor i fråga om

de försäkringskasseanställda nu förs in i lagen om allmän försäkring.

 Konstitutionsutskottet uttalade i samband med upphävandet av ställföre-

trädarlagen att förslagen inte medför någon förändring av försäkringskassornas

arbetsgivarfunktion i förhållande till vad som hittills gällt (1993/94:KU19).

Riksdagen ställde sig bakom detta uttalande. I lagen (1962:381) om allmän

försäkring föreskrivs för närvarande att anställnings- och arbetsvillkor för an-

ställda vid försäkringskassorna skall fastställas under medverkan av regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer. Med stöd av ställföreträdarlagen

sker denna medverkan för närvarande genom Arbetsgivarverket, tidigare Statens

arbetsgivarverk (SAV). Detta gäller beslut om kollektivavtal, lockout eller

andra stridsåtgärder samt vissa tvister. Enligt ett regeringsbeslut den

19 november 1981 uppdrog regeringen åt SAV att gemensamt med de allmänna försäk-

ringskassorna sluta och säga upp kollektivavtal för arbetstagare hos de allmänna

försäkringskassorna. Enligt förordningen (1994:272) med instruktion för

Arbetsgivarverket anges att vad regeringen i en förordning eller i ett särskilt

beslut har föreskrivit om SAV i stället skall avse Arbetsgivarverket. De 25

allmänna försäkringskassorna har genom sitt medlemskap i Försäkringskasseförbun-

det (FKF) uppdragit åt förbundet att vara central arbetsgivarorganisation.

 Riksförsäkringsverket (RFV) har bl.a. till uppgift att svara för den centrala

ledningen och för tillsynen av de allmänna försäkringskassornas verksamhet. RFV

skall vidare meddela föreskrifter enligt givna bemyndiganden och ge de allmänna

råd som behövs för tillämpningen av lagstiftningen och för säkerställande av en

effektiv resursanvändning och administration. Innebörden av detta är bl.a. att

se till att statsmakternas intentioner uppfylls. Samtidigt är det väsentligt att

tillvara alla möjligheter till decentralisering.

 Utvecklingen såväl generellt inom det statliga löne- och arbetsgivarpolitiska

området som för försäkringskassorna är att löne- och anställningsvillkoren idag

kan utformas under stor frihet och utan detaljreglering. De centrala avtalen

anger övegripande ramar som medger en betydande frihet att träffa lokala avtal

varvid anpassning kan göras med hänsyn till den regionala och lokala

organisations specifika behov. Det är väsentligt att effekterna av denna

utveckling och konsekvenserna för en effektiv resursanvändning inom

socialförsäkringsadministrationen uppmärksammas som ett led i den löpande

uppföljningen av verksamheten.

 Nuvarande ordning beträffande försäkringskassornas arbetsgivarfunktion bör

gälla även fortsättningsvis varvid vissa regler måste anpassas i och med att SAV

har ombildats till en uppdragsmyndighet. Regeringen anser därför att

övergångsbestämmelsen till ställföreträdarlagen skall utgå och att tillämpliga

föreskrifter förs in i lagen om allmän försäkring. Av denna lag bör framgå att

Arbetsgivarverket gemensamt med de allmänna försäkringskassorna skall ingå och

säga upp kollektivavtal om anställningvillkor m.m. som rör arbetstagare hos

försäkringskassorna. Bestämmelserna i ställföreträdarlagen om konflikter bör

också föras in i lagen om allmän försäkring. Detta gäller beslut om lockout

eller andra stridsåtgärder samt i fråga om tvister om kollektivavtal eller om

påföljder för otillåtna stridsåtgärder vid konflikt om sådant avtal. I dessa

fall bör föreskrivas att Arbetsgivarverket efter samråd med de allmänna försäk-

ringskassorna skall besluta i dessa frågor. Bestämmelsen om en försäkringskassas

inrättande av nya tjänster bör tas bort med hänvisning till att inrättan-

deförordningen upphävts (1971:1749) i samband med att den nya lagen (1994:260)

om offentlig anställning och anställningsförordningen (1994:373) trädde i kraft.

 De föreslagna ändringarna bör träda i kraft den 1 januari 1995.

7 Kostnader och administration

Som tidigare redovisats presenterade föregående regering redan i

prop. 1993/94:220 ett förslag om begränsning av föräldrapenning under arbetsfri

tid. Riksdagen avslog dock förslaget, varför regeringen nu återkommer med ett

nytt preciserat förslag. Av nämnda proposition framgår att de däri framlagda

förslagen sammantaget beräknades minska försäkringsutgifterna med ca 23 miljoner

kronor.

 Vad gäller det förslag om tillfällig föräldrapenning till gränsarbetare som nu

föreläggs riksdagen kan konstateras att antalet gränsarbetare under januari

månad 1994 uppgick till drygt 1 200. Eftersom endast en mindre del av dessa kan

antas komma i fråga för rätt till tillfällig föräldrapenning gör regeringen den

bedömningen att även om en mindre utgiftsökning skulle uppkomma torde den under

alla förhållanden rymmas inom den ovan angivna besparingen om 23 miljoner

kronor.

 Övriga förslag bedöms inte ge upphov till någon ökning av försäkringsutgifter

eller kostnader för administration.

 12

8 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring

4 kap.

1 §

Förslaget, som tagits in i ett nytt fjärde stycke, har närmare redovisats i den

allmänna motiveringen (avsnitt 4.2). Genom förslaget ges regeringen möjlighet

att undanröja den skillnad som för närvarande föreligger i rätten till

tillfällig föräldrapenning genom att bestämmelserna i förordning (EEG) nr

1408/71 är tillämpliga på tillfällig föräldrapenning som ges ut enligt 10 §

fjärde stycket till fader som avstår från förvärvsarbete i samband med barns

födelse men inte på tillfällig föräldrapenning i övrigt. Avsikten med förslaget

är att tillfällig föräldrapenning som inte omfattas av bestämmelserna i

förordning (EEG) nr 1408/71 även skall kunna ges ut till en förälder som

förvärvsarbetar i Sverige men som är bosatt med barnet i Danmark, Finland eller

Norge.

7 a §

Bestämmelsen i denna nya paragraf innebär en begränsning av rätten till

föräldrapenning. Rätten till föräldrapenning för tid om en eller flera dagar som

normalt är arbetsfri görs beroende av att föräldern uppbär motsvarande eller

högre föräldrapenning i direkt anslutning till den arbetsfria tiden. Denna

begränsning gäller dock bara för perioder av arbetsfri tid som är högst fyra

dagar. Avsikten är att ledighetsperioder som avser normal veckovila (vanligen

veckoslut) och de flesta s.k. långhelger skall omfattas av begränsningen. Den

skall dock inte gälla för sådana längre perioder av arbetsfri tid som kan finnas

för arbetstagare i vissa branscher eller på vissa arbetsplatser där längre

arbetsfri tid förekommer efter en längre koncentrerad arbetstid, t.ex. för

sjömän och vissa anställda i vården. I annat fall skulle följden för dessa kunna

bli att de får mycket svårt att utnyttja sin möjlighet att uppbära

föräldrapenning.

 De dagar som avses är sådana dagar som, oavsett om föräldern är tjänstledig

eller inte, är arbetsfria inom den bransch eller på den arbetsplats där

föräldern är anställd. Uttrycket arbetsfri tid har utvecklats närmare i

allmänmotiveringen (avsnitt 4.4).

 För att t.ex. hel föräldrapenning skall kunna utges för en lördag och en

söndag som normalt skulle ha varit arbetsfri måste föräldern alltså uppbära hel

föräldrapenning även under fredagen eller måndagen.

 Begränsningen gäller dock endast för dagar som ersätts med belopp motsvarande

förälderns sjukpenning. Regeringen kommer inom kort att föreslå att de s.k.

garantidagarna, dvs. dagar som endast ersätts enligt garantinivån, återinförs.

När det gäller uttag under arbetsfri tid av garantidagar ställer den nya regeln

inte upp något krav på att föräldern också uppbär föräldrapenning i anslutning

till den arbetsfria tiden.

 25

 Någon övergångsbestämmelse till den nya paragrafen föreslås inte. Detta

innebär att den nya regeln blir omedelbart tillämplig på all föräldrapenning som

belöper på tid efter ikraftträdandet, även om ledigheten inletts tidigare.

Föräldrapenning som belöper på tid dessförinnan påverkas givetvis inte.

18 kap.

8 §

Tjänstgöringstiden för styrelseledamöter i en allmän försäkringskassa anges i

paragrafens första stycke. Samma tjänstgöringstid gäller för ledamöter i en

socialförsäkringsnämnd genom en hänvisning som finns i 21 § i samma kapitel.

 Tjänstgöringstiden förlängs nu från tre till fyra år på samma sätt som

mandatperioderna för riksdag, landsting och kommuner. Samtidigt ändras den

tidpunkt från och med vilken tjänstgöringstiden skall räknas från den 1 juli

till den 1 januari. Den tjänstgöringstid som påbörjas under år 1995 skall dock

löpa från och med den 1 juli 1995 till den 1 januari 1999.

13-13 c §§

Dessa paragrafer kommenteras under avsnitt 6.2.

22 kap.

15 §

Genom bestämmelsen i det nya andra stycket utsträcks samordningsregeln i första

stycket till att gälla också förmåner som ges ut enligt utländsk lagstiftning.

Förmåner som avser tid före ikraftträdandet omfattas inte av den nya

bestämmelsen. Någon övergångsbestämmelse härom är inte nödvändig.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:605) om ändring

i lagen (1962:381) om allmän försäkring

4 kap.

17 §

Genom förslaget i det nya tredje stycket utsträcks samordningsregeln i första

stycket till att gälla också förmåner som ges ut enligt utländsk lagstiftning.

Bestämmelsen har generell tillämplighet och gäller således även förmåner som ges

ut från länder utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

 Förmåner som avser tid före ikraftträdandet omfattas inte av den nya

bestämmelsen. Någon övergångsbestämmelse härom behövs inte.

 26

Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:225) om

ersättning till smittbärare

6 §

Genom bestämmelsen i det nya andra stycket utsträcks samordningsregeln i första

stycket till att gälla också motsvarande förmåner som ges ut enligt utländsk

lagstiftning. Bestämmelsen är generellt tillämplig och gäller således även

förmåner som ges ut från länder utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

(EES). Till följd av det nya andra stycket är nuvarande punkt 4 i första stycket

obehövlig och upphävs därför. Nuvarande punkt 5 flyttas till att utgöra punkt 4.

 Förmåner som avser tid före ikraftträdandet omfattas inte av den nya

bestämmelsen. Någon övergångsbestämmelse härom kan inte anses erforderlig.

 27

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 oktober 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Hedborg

Regeringen beslutar proposition 1994/95:42 Vissa socialförsäkringsfrågor, m.m.

 28

Rättsdatablad

FörfattningsrubrikBestämmelser somCelexnummer för

 inför, ändrar, bakomliggande

 upp- EG-

 häver eller upp- regler

 repar ett

 normgiv-

 ningsbemyn-

 digande

Lag (1962:381) 4 kap. 1 § och

om allmän 18 kap. 8 §

försäkring

 29