Regeringens proposition 1990/91:150

med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten

för budgetåret 1991/92, m.m.

Prop.

(kompletteringsproposition)

1990/91:150

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 18 april 1991 för de åtgärder och de ändamål som framgår av föredragandenas hemställan.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Allan[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga ändamål

Det förslag till statsbudget för budgetåret 1991/92 som lades fram i årets budgetproposition kompletteras med hänsyn till senare inträffede för­ändringar rörande såväl inkomst- som utgiftssidan av budgeten. I samband därmed redovisas en fömyad beräkning av budgetutfallet för innevarande budgetår. Beräkningarna visar att budgetunderskottet för budgetåret 1990/91 försämras med 15,9 miljarder kronor jämfört med vad som beräknades i årets budgetproposition. Alltså förutses nu ett underskott om 18,5 miljarder kronor.

För budgetåret 1991/92 beräknades i budgetpropositionen ett underskott på statsbudgeten om 0,6 miljarder kronor. De nya beräkningarna visar ett underskott på 10,4 miljarder kronor

I propositionen redovisar regeringen i en reviderad finansplan sin bedömning av hur den ekonomiska politiken bör utformas. Regeringen föreslår ytterligare arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att möta den ökade arbetslösheten. Finansieringen av dessa åtgärder föreslås i huvudsak ske genom överföring av medel från arbetsmarknadsfonden. Regeringen föreslår vidare ett samlat program för strukturella åtgärder i den offentliga sektom.

Som särskilda bilagor till propositionen har fogats bl.a. en reviderad nationalbudget för år 1991 med en prognos för den svenska ekonomin åren 1991-1992 och kalkyler på meddellång sikt fram till 1995, samt en långtidsbudget för budgetåren 1991/92-1995/96.

I    Riksdagen 1990/91. 1 .saml Nr 150 Bilaga I

Årets kompletteringsproposition består av två delar, var och en i ett band. Den första delen innehåller regeringens syn på den eko­nomiska politiken och förslag till slutregleringen av statsbudgeten för nästa budgetår. Där redovisas också förslag av finanspolitisk natur som hör samman med budgetförslaget.

I den andra delen redovisas ett samlat treårigt program med för­slag till strukturella åtgärder för att ställa om och minska den stat­liga administrationen med 10 % under perioden 1991/92-1993/94.

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. (kompletteringsproposition)

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anför:

Regeringen har i årets budgetproposition (prop. 1990/91:100) förelagt riksdagen ett förslag till statsbudget för budgetåret 1991/92. I de delar där förslaget innehöll endast beräknade anslagsbelopp har regeringens förslag därefter redovisats i särskilda propositioner.

Enligt bestämmelserna i 3 kap. 2 § riksdagsordningen skall regeringen - förutom förslaget till statsbudget i budgetpropositionen - avge ett särskilt förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för det kommande budgetåret i den s.k. kompletteringspropositionen. Detta förslag bör nu lämnas till riksdagen. I samband därmed bör regeringen redovisa sin bedömning av den ekonomiska politiken i en reviderad finansplan. Likaså bör en reviderad nationalbudget tillställas riksdagen. I komplet­teringspropositionen bör också tas med vissa frågor som har klara samband med den ekonomiska politiken och budgetpolitiken m.m. och som bör behandlas av riksdagen under det innevarande riksmötet.

Regeringen deklarerade i budgetpropositionen sin avsikt att i komplet­teringspropositionen återkomma med ett samlat program där den statliga administrationen skall minskas med  10 %  under perioden  1991/92-

1993/94. Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] kommer senare denna dag att återkomma till detta.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] föredrar den reviderade finansplanen samt redogör för statsbudgetens utgifter och beräknade inkomster under nästa budgetår, m.m. Statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] föredrar de ifrågavarande förslagen inom utrikes-, social-, finans-, utbildnings-, ar­betsmarknads-, bostads- och civildepartementens verksamhetsområden. Anförandena redovisas i underprotokollen för resp. departement.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] hemställer att regeringen i en gemensam proposition förelägger riksdagen vad föredragandena har anfört för de åtgärder och de ändamål som de har hemställt om.

Ärendet bör behandlas under innevarande riksmöte.

Regeringen ansluter sig till föredragandenas överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredragandena har anfört för de åtgärder och de ändamål som de har hemställt om.

Regeringen beslutar vidare att de anföranden som redovisas i under­protokollen skall bifogas propositionen enligt följande:

Reviderad finansplan m.m.

Bilaga 1:1

Utrikesdepartementet

Bilaga 1:2

Socialdepartementet

Bilaga 1:3

Finansdepartementet

Bilaga 1:4

Utbildningsdepartementet

Bilaga 1:5

Arbetsmarknadsdepartementet

Bilaga 1:6

Bostadsdepartementet

Bilaga 1:7

Civildepartementet

Bilaga 1:8

Norstedts Tryckeri AB, Stocliholm 1991

Reviderad finansplan

Bilaga 1:1

1   En politik för bättre tider

Prop- i990/9i:i50

Bilaga 1:1 

1.1   På rätt väg

Framtidsutsiktema för den svenska ekonomin har förbättrats markant under det senaste halvåret. Sverige befinner sig nu i en lågkonjunktur med svag tillväxt och stigande arbetslöshet. Men den intemationella konjunktumedgången förväntas varken bli lång eller djup. Tillsammans med de åtgärder som vidtagits för att bekämpa inflationen och skapa utrymme för en tillväxt i ekonomins konkurrensutsatta delar skapar detta förutsättningar för en återhämtning. Konjunkturen beräknas vända under senare delen av irmevarande år och gradvis växa i styrka under 1992.

I budgetpropositionen redovisades den ekonomisk-politiska strategin för de närmaste åren. Den innebär i korthet följande:

1.  Den ekonomiska politiken skall skapa förutsättningar för Sverige att

aktivt och framgångsrikt delta i den intemationella integrationen.

2.

Den ekonomiska politiken skall medverka till att bromsa kostnads­utvecklingen och stärka konkurrenskraften för att hävda sysselsätt­ningen och välfärden.

3.

Den ekonomiska politiken skall bidra till tillväxt genom att stimulera produktivitet och sparande. Utrymme skall skapas för investeringar i produktion och infrastruktur.

4.

Den ekonomiska politiken skall bidra till att utjämna levnadsvillkor och skapa en starkare bas för välfärden genom att arbetslinjen konsekvent hävdas.

5.

Den ekonomiska politiken skall medverka till en uthållig tillväxt; produktion och konsumtion måste ställas om så att balansen mellan ekonomi och ekologi säkras.

Deima strategi skall nu fullföljas. Den ekonomiska politiken skall varaktigt nedbringa inflationen. Samtidigt skall den fulla sysselsättningen upprätthållas. Ambitionema skall höjas när det gäller ekonomisk tillväxt. Inriktningen på att hävda välfärden och åstadkomma en rättvis fördelning skall fullföljas.

Det är nu möjligt att redovisa tydliga resultat och stora möjligheter som följd av den ekonomiska politiken.

Sverige har passerat vändpunkten när det gäller inflationen. Framför oss ligger nu en period av betydligt lägre prisstegringar. Det får stor betydelse för hela ekonomin. Vändpunkten när det gäller produktionen har kommmit närmare och bör inträflå under andra halvåret. En återhämtning bedöms ske under 1992.

För Sveriges del förbättras utsiktema av de stmkturåtgärder som vidtagits för att återvinna tillväxten och de finanspolitiska åtgärder som satts in för att bidra till balans i ekonomin. För en stor del av arbets­marknaden har nu stabiliseringsavtal träffats med syfte att växla om från inflationslöner till reallöner. Dessa avtal innehåller inte de inflationsdri­vande klausuler som var vanliga under 1980-talet. Arbetet med stabilise­ringsavtalet skall fortsätta på den återstående delen av arbetsmarknaden.

Effektema av dessa åtgärder är en radikal nedväxling av inflationsför-

I    

Riksdagen 1990/91. I saml. Nr 150. Bilaga 

I:

I

väntningama. Konkurrenskraften kan nu börja återställas och ekonomin Prop. 1990/91:150 kan fungera effektivare. Därmed står det klart att Sverige kan klara upp Bilaga 1:1 sina kostnadsproblem genom en inlem anpassning. Detta har skett i ett konstmktivt samarbete mellan statsmaktema och arbetsmarknadens parter. Sverige är i dessa gmndläggande avseenden på rätt väg. Effektema på sysselsättningen av vändningen i ekonomin kommer emellertid först senare. Därför kommer både 1991 och 1992 att bli kärva år på arbetsmarknaden. Av detta skäl krävs det en aktiv arbetsmarknads­politik. Regeringen lägger nu fram förslag till en förstärkning av de aktiva åtgärderna utformade för att motverka både arbetslöshet och inflation.

En huvuduppgift för den ekonomiska politiken under de kommande åren blir att frigöra de krafter som kan medverka till en ökad produktivi­tet och tillväxt. Det handlar om att få ut den fulla effekten av de stmkturreformer som redan genomförts eller är under genomförande.

Produktiviteten utvecklades svagt under 1989-1990. Tecken fiims nu på att ett omslag är på väg. Detta framgår tydligt av prognoserna för de närmaste åren. Uppgången i produktiviteten skapar förutsättningar för en exportledd tillväxt. Tillväxten i den konkurrensutsatta sektom beräknas svänga från ca -2,5 % år 1991 till ca -1-2,5 % år 1992, vilket är en mycket stor förändring, samtidigt som den skyddade sektoms expansion begränsas. Handelsbalansen ger därmed ett växande överskott. Också i detta viktiga avseende är Sverige alltså på rätt väg.

Men ambitionema bör sättas högt i syfte att tillgodose medborgarnas behov under 1990-talet. Målet bör vara att etablera en ny och högre nivå för tillväxt och produktivitet.

I den reviderade nationalbudgeten redovisas två altemativa utvecklings­perspektiv för perioden 1992-1995. Det ena utgår från en produktivitets­utveckling gmndad på de samband som gällt de senaste tio åren. Det andra är baserat på en större tilltro till effektema av de genomförda eller beslutade stmkturreformema och till näringslivets förmåga till anpassning och utveckling. I det första altemativet blir tillväxten ca 2,1 % mellan 1992 och 1995 och de samlade resursema kommer 1995 att vara ca 105 miljarder kr. större än i dag. I det andra altemativet blir tillväxten i genomsnitt 2,8 % mellan 1992 och 1995 och de samlade resurserna kommer 1995 att vara ca 145 miljarder kr. större än i dag.

Detta senare altemativ ger betydligt större möjligheter att tillgodose angelägna behov under 1990-talet. Det kräver emellertid en god disciplin när det gäller lönebildningen, stora insatser på bred front i arbetslivet för att förbättra produktiviteten och åtgärder för att stimulera till ökat sparande. Den ekonomiska politiken bör under de kommande åren inriktas på att - i konstmktiv samverkan mellan arbetsmarknadens parter och staten - förverkliga en sådan snabbare uthållig tillväxt.

Med en återvunnen tillväxt skapas nya resurser och därmed kommer fördelningsfrågoma i fokus. Betydande framsteg gjordes under 1980-talet när det gäller välfärden och sysselsättningen. Samtidigt uppstod ökade klyftor i fördelningen av förmögenheter, främst beroende på inflationen och det gamla skattesystemet. Erfarenheterna på detta område

understryker vikten av den omläggning som nu gjorts av skattesystemet    Prop. 1990/91:150 och av en varaktig nedpressning av inflationen. Också på detta område    Bilaga 1:1 är Sverige på rätt väg.

1.2 Internationaliseringen

Sveriges framgångsrika ekonomiska utveckling under efterkrigstiden har byggt på en fri handel och en god förmåga att anpassa sig till de villkor och möjligheter världsmarknaden erbjudit. En huvuduppgift för den ekonomiska politiken är att säkerställa att Sverige också fortsättningsvis aktivt och framgångsrikt kan delta i den intemationella integrationen.

Nu står världsekonomin inför ett nytt avgörande skede, med en genom­gripande förnyelse av de ekonomiska förbindelserna. Avspänningen mellan supermaktema har förändrat det politiska läget i världen och banat väg för ett mer omfattande ekonomiskt samarbete.

I de pågående GATT-förhandlingaraa är målet att utvidga liberalise­ringen av den intemationella handeln till att omfatta också tjänster och jordbmksprodukler. Inom EG fördjupas den ekonomiska integrationen genom förverkligandet av den s.k. inre marknaden, som skall vara genomförd den 1 januari 1993. Förhandlingama mellan EFTA och EG om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) drivs med sikte på att göra den inre marknaden gemensam för samtliga 19 länder och dess 350 miljoner invånare. I Öst- och Centraleuropa pågår omställningen till marknadsekonomi och en utveckling av de ekonomiska kontakterna med Västeuropa.

För svensk del har förhandlingama om ett EES-avtal högsta prioritet. Dessa förhandlingar befinner sig nu i ett slutskede. Ett avtal bör kunna komma till stånd till sommaren.

Det är ett starkt svenskt intresse att aktivt vara med och forma Europas framtid. Genom avspänningen och tillkomsten av det europeiska säkerhetsavtalet har föratsättningama i viktiga avseenden förändrats när det gäller deltagande i det europeiska samarbetet. Riksdagen har förklarat att ett svenskt medlemskap i EG med bibehållen neutralitetspolitik ligger i vårt lands nationella intresse. Regeringen har för avsikt att under 1991, efter samråd i utrikesnämnden, ansöka om medlemskap i EG.

1.3 Inflationsbekämpningen

För att väma sysselsättning och välfärd måste inflationsbekämpningen överordnas andra ambitioner och krav.

Arbetet med att få till stånd ett stabiliseringsavtal har varit framgångs­rikt. Genom förhandlingsgmppens arbete har en samsyn etablerats om det angelägna i att växla om från inflationslöner till reallöner. Vidare har en samsyn etablerats om behovet av ett tvåårsavtal, om en kostnadsnivå som svarar mot exportindustrins villkor och en fördelningsprofil som tar särskild hänsyn till de lägst avlönades situation. Stabiliseringsavtalet innehåller inte de inflationsdrivande klausuler som var vanliga under 1980-talet.

För 1991 sker ingen avtalsmässig lönehöjning förrän den 1 juli. Den    Prop. 1990/91:150 höjning som då sker uppgår till i genomsnitt 1:25 kr. per timme resp.    Bilaga 1:1 209 kr. per månad och omfattar endast anställda med en årsinkomst under 170 000 kr. Detta innebär en nivåhöjning med ca 1 % och en kostnadsökning med ca 0,5 %.

Det andra avtalsåret, som sträcker sig från och med den 1 april 1992 till och med den sista mars 1993, mnehåller en bmttoram på ca 3 % med miniminivåer uttryckta i kronor som ger något mer.

Detta innebär en rejäl uppstramning av lönebildningen. Jämfört med flera av Sveriges viktigaste konkurrenfländer ger avtalet en låg kostnads­ökning. Den sammanlagda effekten av avtalet och redan tidigare inträffade kostnadsökningar (s.k. överhäng från 1990, två ytterligare semesterdagar m.m.) är att timlönekostnadema ökar med ca 5 % under 1991 och med drygt 3 % under 1992. Det innebär en förbättring av kostnadsläget för den konkurrensutsatta sektom. Konkurrenskraften i förhållande till våra viktigaste konkurrentländer på världsmarknaden, mätt som relativa kostnader per producerad enhet, bör kunna förstärkas med ca 6 % under loppet av 1991-1992.      ,

För att den ekonomiska politiken skall bli framgångsrik krävs att Rehnberggrappens förslag till stabiliseringsavtal blir gällande för hela arbetsmarknaden. De förbundsavtal som hittills slutits står samtliga i överensstämmelse med Rehnbergs förslag men fömtsätter att resten av arbetsmarknaden också omfattas av sådana avtal. Ett tungt ansvar åvilar därför de parter som ännu inte träffat stabiliseringsavtal. Regeringen fömtsätter nu att samtliga parter träffar stabiliseringsavtal. En samlad bedönoning bör göras före riksdagsårets slut.

Det är också angeläget att arbetsmarknadens parter utnyttjar den period som avtalet omfattar till att utveckla nya, konstmktiva fonner för den framtida lönebildningen och skapa väl fungerande spelregler för förhandlingama.

De senaste åren har uppgiften att dämpa överhettningen och komma till rätta med kostnadsproblemen i ekonomin stått i förgmnden för regering­ens åtgärder. Finanspolitiken måste fortsatt inriktas på att varaktigt pressa ner inflationen. En fortsatt stark återhållsamhet med -de offentliga utgiftema är också nödvändig för att skapa utrymme för en utbyggnad av den utlandskonkurrerande sektom och för att på sikt återställa balansen i utlandsaffärema. Endast så kan gmnden läggas för en uthållig återhämt­ning i ekonomin.

Av dessa skäl begränsas expansionen i den kommunala verksamheten genom bl.a. kommunala skattestopp. Regeringen lade i budgetproposi­tionen fram förslag om kraftiga förstärkningar av statens budget.

Hushållssparandet förstärks för närvarande samtidigt som det offentliga sparandet försvagas. Kommunemas finanser förbättras parallellt med att underskottet i statens budget ökar Det senare hänger bl.a. samman med att de offentliga inkomstema nu ökar långsammare som följd av den svagare tillväxten under åren 1989-1991. De beräkningar som redovisas i den reviderade nationalbudgeten visar också att det offentliga sparandet, om   inga   ytterligare   offentliga   åtaganden   görs,   åter   förbättras   när

tillväxten i ekonomin skjuter fart. Då sker också en förstärkning av    Prop. 1990/91:150

sparandet i ekonomin som helhet.

Bilaga 1:1

Finanspolitiken är så avvägd i nuvarande situation att inflationen dämpas snabbt och att handelsbalansen förbättras, samtidigt som de offentliga utgiftema växer långsamt. Tillgängliga prognoser tyder på att tillväxten i den konkurrensutsatta sektom kommer att skjuta fart i slutet av 1991.

Beräkningarna i den reviderade nationalbudgeten visar att den offentliga sektoms utgifter som andel av BNP under de närmaste fem åren kan fortsätta att sjunka från nuvarande 61,7% till under 60 %. Även skattekvoten sjunker från 56,4 % till drygt 53 %.

De åtgärder som regeringen vidtar för att skärpa konkurrensen spelar en viktig roll för att pressa priser och öka effektiviteten i det svenska näringslivet. Den europeiska inre marknaden iimebär att stora delar av den skyddade privata sektom kommer att öppnas för konkurrens. Inom livsmedelsområdet avskaffas de inhemska regleringama. Samtidigt skärps konkurrenslagstiftningen på jordbrakets område. Regeringen avser att inom kort förelägga riksdagen ett förslag om en anpassning av gränsskyd­det på jordbmksprodukler.

Regeringen och riksbanken har under det gångna året med finans- och penningpolitiska åtgärder med kraft markerat att den svenska valutapoliti­kens mål ligger fäst. Förändringar i växelkursen skulle allvarligt försvåra arbetet med att stabilisera ekonomin. De skulle också motverka strävan­dena att få till stånd ett närmare samarbete med EG. Arbetet med att etablera prisstabilitet skall ses som ett väsentligt inslag i vår Europa­politik och lägger granden för ett närmare monetärt och valutapolitiskt samarbete i linje med strävanden inom EG.

1.4 Tillväxtpolitiken

För att förverkliga väsentliga mål som full sysselsättning, rättvis fördelning, regional balans och god livsmiljö behövs en god ekonomisk tillväxt. Därför spelar åtgärder för att säkra den långsiktiga tillväxten en central roll i regeringens politik. Under de närmaste åren måste arbetet inriktas på att fullt ut ta tillvara de möjligheter som skapats genom de genomförda eller påbörjade stmkturreformema.

Nu görs ytterligare insatser för att skapa föratsättningar för en god tillväxt. En avgörande faktor är arbetet på att ge svenska medborgare och företag tillgång till EGs inre marknad. En annan viktig insats är planema för en kraftig utbyggnad av infrastrukturen. För innevarande och kommande budgetår har 10 miljarder kr. avsatts för ett antal större, långsiktiga projekt. Under 1990-talet kommer staten att avsätta ytterligare minst 10 miljarder kr. utöver ordinarie investeringsmedel för större järnvägs- och vägprojekt. Vidare har regeringen träffat överenskommelse med den danska regeringen om en f&st förbindelse över Öresund. Redan beslutet om bron får positiva effekter för regionen och tillkomsten av bron får stora effekter för den ekonomiska integrationen mellan Sverige och Danmark.

En hög utbildnings- och forskningsnivå är en föratsättning för en    Prop. 1990/91:150 varaktigt hög ekonomisk tillväxt. Regeringen har därför genomfört ett    Bilaga 1:1 omfattande program för att bygga ut forskning och utbildning.

För att uppnå en stabil tillväxt måste en ökad andel av produktionen avsättas för framtida långsiktiga behov. Investeringsverksamheten stimuleras genom att investeringsfondema släpps fria och investerings­skatten avskaffes. Reglema för utlänningars förvärv av svenska företag anpassas till de betingelser som skapas av internationaliseringen.

Sparandet i den svenska ekonomin är för lågt för att trygga välfärden på sikt. Skattereformen bidrar verksamt till att stimulera sparandet. Behovet av att få till stånd ett högre sparande bör vara en viktig utgångspunkt vid en översyn av pensionssystemet.

För att reformerna skall ge full effekt måste en högre produktivitet bli en allmän angelägenhet. Statsmaktemas åtgärder måste nu följas av insatser på varje arbetsplats för att organisera verksamheten så att var och en kan ge sitt bästa för den gemensamma uppgiften att skapa nya resurser. Produktivitetsdelegationen utvärderar tillsammans med Arbetslivsfonden ett antal projekt där förändrad arbetsorganisation medfört en hög produktivitet. I arbetet ingår uppgiften att finna former för att sprida kunskap på detta område.

1.5  Arbetslinjen i välfärdspolitiken

Med en förbättrad produktivitet och återvunnen tillväxt skapas nya resurser. Därmed kommer frågan om fördelningen av resursema på nytt i fokus. Utvecklingen av inkomster, förmögenheter och välfärd under 1980-talet innehåller både positiva och negativa inslag.

Ur välfärdssynvinkel är den viktigaste framgången under 1980-talet att det varit möjligt att i Sverige snabbt öka sysselsättningen i ett Europa där arbetslösheten brett ut sig. Den sociala välfärden har också förbättrats för barafemiljema genom att föräldraförsäkringen förlängts, barnbidragen höjts och barnomsorgen byggts ut. För att förbättra pensionäremas ställning har det kommunala bostadstillägget höjts och pensionstillskotten förbättrats. Samtidigt har tjänstepensionssystemet kommit att omfatta allt fler äldre. En unikt omfettande FN-undersökning har nyligen påvisat Sveriges ledande ställning vad gäller social välfärd.

De brister som uppstått när det gäller fördelningen av förmögenheter kan framför allt förknippas med 1980-talets inflation och skattesystem. Genom det nya skattesystemet och genom en målmedveten politik mot inflationen och för full sysselsättning kan 1990-talet också innebära fördelningspolitiska framsteg.

Arbetslinjen skall hävdas och den fulla sysselsättningen upprätthållas. Detta ställer krav på en väl upplagd och genomförd utbildnings- och arbetsmarknadspolitik, som tar vara på människors arbetsvilja och som samtidigt främjar tillgången på kompetent arbetskraft. Den allmänna inriktningen angavs i budgetpropositionen. Nu läggs förslag fram om kompletterande insatser. Arbetsmarknadspolitiken föreslås bli utbyggd med minst 40 000 platser genom att resurser överförs från passivt kontantstöd till aktiva åtgärder.

Arbetslinjen ligger till grand för reformeringen av socialförsäkringen.    Prop. 1990/91:150 Syftet är att frigöra resurser för aktiv rehabilitering och vård samt att    Bilaga 1:1 förbättra incitamenten till arbete. Förslag läggs om sjuklön under de första fjorton dagama av en sjukperiod. Rehabiliteringsersättning på 100 % införs.

En överenskommelse har träffats mellan staten och Landstingsför­bundet om att staten bidrar med 500 milj. kr. under 1992 för att en vårdgaranti skall införas i samtliga landsting. Tanken är att ingen skall behöva vänta mer än tre månader på en behandling. Den 1 januari 1992 kommer kommunema att få ett samlat ansvar för långvarig service och vård till äldre och handikappade. Ett förslag till ekonomisk reglering av reformen föreläggs riksdagen.

Både välfärden och tillväxten kräver att de offentliga systemen används effektivt och utformas på ett sätt som bidrar till de långsiktiga målen. Strävan att effektivisera användningen av de offentliga resursema är rättesnöret för den omställning och minskning av den statliga administra­tionen som nu genomfors. Också översynen av pensionssystemet vägleds av ambitionen att bygga en stark bas för framtida välfärd.

1.6 Åtgärder för en uthållig tillväxt

Den ekonomiska politiken skall medverka till att skapa föratsättningar för en uthållig tillväxt. Produktion och konsumtion måste ställas om så att balansen mellan ekonomi och ekologi säkras.

Den svenska miljöpolitiken har varit framgångsrik och föratseende. Utsläppen av många slags föroreningar har minskat kraftigt. Men en uthållig tillväxt ställer krav som långt ifrån är tillgodosedda. Framför allt måste det intemationella samarbetet drivas så att det leder till bindande bestämmelser, som underlättar för de enskilda ländema att tillvarata miljöintressen, utan att detta belastar konkurrenskraften. Utsläpp som leder till skador som inte kan repareras måste förhindras. Ekonomiska styrmedel bör användas för att påverka produktion och konsumtion i milj ovänlig riktning.

Dessa olika vägar för att förbättra miljön återspeglas på ett konkret sätt bl.a. i de förslag som lagts fram i regeringens propositioner om näringspolitik för tillväxt och en god livsmiljö. Miljölagama skärps. Investeringama i kollektivtrafik i storstädema och i järnvägar ökar kraftigt. Nya motorfordon indelas fr.o.m. 1993 i miljöklasser, till vilka ett system med ekonomiska styrmedel knyts. Livsmedelspolitiken läggs om i miljövänlig riktning. Kommuneraa får en vidgad rätt att differen­tiera avfellstaxoma. Ökade insatser görs för att återställa skadade miljöer. Bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar införs i central lagstiftning. Sveriges deltagande i det intemationella miljösamarbetet intensifieras.

Med denna inriktning av den ekonomiska politiken vill regeringen få till stånd utveckling och fömyelse i näringslivet och den offentliga sektom

för att därigenom skapa nya resurser. Denna fömyelse skall genomföras    Prop. 1990/91:150 på ett sådant sätt att medborgamas trygghet och välfärd kan hävdas. De    Bilaga 1:1 nya resursema skall fördelas rättvist. Regeringen vill inbjuda alla goda krafter till samverkan kring detta program.

2 Det ekonomiska läget

2.1  Den intemationella ekonomin

En lång period med stabil och hög tillväxt i OECD-området bröts under andra halvåret 1990, då en markant avmattning ägde mm i viktiga länder. Skillnadema i aktivitetsnivå mellan olika industriländer har emellertid varit betydande under det senaste året. Japan och Tyskland har fortsatt att expandera niycket kraftigt, medan Förenta statema, Canada och Storbritannien har vidkänts en betydande försvagning i den ekono­miska utvecklingen. Även i flertalet övriga OECD-länder minskade tillväxttakten. Inom OECD-området som helhet uppgick tillväxten till 2,6 %. Samtidigt var inflationen inte fullt 5 % år 1990, vilket är en viss uppgång jämfört med 1989.

Avmattningen var väntad men blev kraftigare än föratsett efter den irakiska inmarschen i Kuwait i augusti, med de konsekvenser denna hade för oljepris och förväntningar hos såväl konsumenter som företag.

Utvecklingen i världsekonomin har varit fortsatt relativt svag under början av detta år. Föratsättningama är dock goda för att svackan skall bli både gmnd och kortvarig. Krigsslutet i Persiska viken banar väg för en återhämtning. Flertalet bedömare räknar i dag med en bestående sänkning av oljepriset med i storleksordningen 10 dollar/fkt jämfört med den nivå på drygt 30 dollar/fet som rådde under hösten 1990. Detta kommer att få gynnsamma effekter på realinkomster, prisutveckling och räntor i OECD-området. Förtroendet och förväntningarna om en förbättrad konjunktur hos konsumenter och i näringslivet kommer sannolikt också att stärkas påtagligt. Till detta kommer den ökade efterfrågan i OECD-området som återappbyggnaden vid Persiska viken kan förväntas skapa. För en relativt snar konjunkturappgång talar också de lägre räntoma i Förenta statema och Storbritannien.

Inflationen hålls nu också under bättre kontroll i praktiskt taget samtliga OECD-länder än vad som varit fallet vid tidigare nedgångsperio­der. Detta talar för att det bör gå att undvika en utveckling med den kombination av svag tillväxt och hög inflation som förlängt och fördjupat de senaste lågkonjunkturema. En osäkerhetsfaktor utgör dock utveckling­en i Förenta statema. Där har inte inflationstakten kommit ner till europeisk nivå trots avmattningen.

Den tyska återföreningen iimebär större problem än föratsett, och tillväxten i Tyskland blir sannolikt svagare än under de senaste åren. De höga räntoma förknippade med det stora budgetunderskottet har bidragit till en press uppåt på räntoma även i övriga europeiska länder, vilket dämpar aktiviteten. Mot denna bakgmnd finns det anledning att välkomna

beskedet om de planerade skattehöj ningama i Tyskland. De bidrar till en    Prop. 1990/91:150 bättre balans mellan finans- och penningpolitiken. Trots skattehöj ningama    Bilaga 1:1 kommer dock budgetunderskotten att vara fortsatt stora.

Sammantaget kan en vändning fömtses av konjunkturen under senare delen av innevarande år och en gradvis ökande aktivitet under 1992. Till följd av den svaga utvecklingen under början av 1991 är det dock rimligt att utgå från att den samlade produktionsökningen i OECD-ländema stannar vid ca 1 % i år medan den 1992 kan komma att uppgå till ca 2 3/4 %. Mellan de båda halvåren i år föratses därvid en förstärkning av tillväxten från mindre än 1/2 % till över 2 %, uttryckt i årstakt. En förbättrad konjunktur förväntas framför allt i Storbritannien och Förenta statema. I den amerikanska ekonomin, som väntas stagnera i år, föratses en tillväxt på ca 2 3/4 % 1992. Den brittiska ekonomin väntas växa med inemot 2 % nästa år efter en minskning av BNP med 1 1/2 % 1991.

Den förväntade återhämtningen - i kombination med lägre oljepriser - bör kunna förenas med en relativt dämpad pris- och kostnadsutveck­ling. I OECD-området totalt sett föratses sålunda prisema i år och nästa år öka med 4 1/2 resp. 4 %. Lönema väntas stiga med 6 resp. 5 %.

Två viktiga osäkerhetsmoment i finansplanens bedömning av kon-junktumtsiktema har nu reducerats betydligt. Särskilt gäller detta naturligtvis oljepriset och psykologiska fektorer kopplade till krisen vid Persiska viken. Som nämnts kan nu utgången av krisen i stället väntas innebära positiva effekter för utvecklingen i världsekonomin de närmaste åren. Vidare förefaller de farhågor som tidigare uttryckts rörande svagheten hos de finansiella institutionema i bl.a. Förenta statema att ha varit överdrivna. Utgångspunkten för bedömningen är att den kraftigt minskade utlåningen i Förenta statema till övervägande del är att hänföra till den svaga efterfrågan på krediter snarare än till grandläggande problem inom kreditväsendet.

Ett kvarstående osäkerhetsmoment gäller utvecklingen i Central- och Östeuropa. Den ekonomiska stagnation som rått där har nu övergått i en betydande minskning av produktionen. Övergångsproblemen är av en sådan natur att det framstår som högst troligt att tillbakagången fortsätter ännu en tid. Exporten till dessa länder är emellertid mycket låg för industriländema sammantagna, vilket sannolikt innebär att den djupa ekonomiska krisens effekter för omgivningen blir begränsade. Ett större riskmoment utgör då den politiska utvecklingen i främst Sovjetunionen. En fördjupad politisk kris kan komma att påverka det ekonomiska klimatet i främst Europa med en negativ inverkan på konsumtion och investeringsvilja.

2.2 Utvecklingen i Sverige under det senaste året

Den ekonomiska politiken var under 1980-talet framgångsrik i många avseenden. Näringslivets investeringar ökade, statsfinansema sanerades och sysselsättningen ökade markant. Men framstegen och framtidstron skapade också krav och förväntningar som ledde till att resursema blev alltför hårt utnyttjade. Ekonomin blev överhettad och det uppstod på

många håll brist på arbetskraft. Det ledde i sin tur till en snabb löneglid-    Prop. 1990/91:150

ning. Kostnadsstegringama slog igenom i högre priser. Inflationen blev    Bilaga 1:1

under 1989 och 1990 väsentligt högre än i konkurrentländema. Detta

kom att fungera som en broms på ekonomin med en försvagad tillväxt

som  följd.   Det medförde samtidigt att balansen  i  utlandsaffärema

försämrades.

Avmattningen inleddes för industrins del redan på våren 1989. Nedgången förstärktes under fjolåret. Även inom övriga delar av ekonomin dämpades aktiviteten. Hushållens disponibla inkomster ökade visserligen starkt. Men hushållen ökade sitt sparande äimu mer i absoluta tal; sparkvoten förbättrades med inte mindre än 4,6 procentenheter. Detta ledde till att den privata konsumtionen sjönk med 0,3 %.

Omslaget från överhettning på arbetsmarknaden till ett försvagat efterfrågeläge med stigande arbetslöshet har varit snabbt. Arbetslösheten har börjat stiga i så gott som hela landet och antalet varsel om uppsäg­ningar i industrin har ökat kraftigt.

Den underliggande inflationen uppgick till 6,5 % under loppet av 1990, vilket kan jämföras med 5,9 % i OECD Europa och 5,6 % i hela OECD-området. Handelsbalansen förbättrades jämfört med 1989 och gav ett överskott på 16 miljarder kr. Bytesbalansen försämrades under 1990, främst beroende på växande underskott för resevaluta och räntenetto.

De finansiella marknadema påverkades starkt av den intemationella utvecklingen med fållande aktiekurser och stigande räntor. I Sverige förstärktes kursfellet av tecknen på ökade obalanser i ekonomin. De svenska räntoma steg under hösten och nådde en topp under oktober. Regeringens och riksbankens åtgärder undanröjde spekulationema om förändringar i den svenska valutapolitiken. Förtroendet för den svenska kronan har förstärkts och räntoma har sjunkit. Sedan årsskiftet har den långa räntan sjunkit med en procentenhet och räntedifferensen mot omvärlden har reducerats.

Under det senaste året har det varit stora problem inom finansbolags-sektom. Flera finansbolag har tvingats upphöra med sin verksamhet och sektoms totala lånestock har under det senaste året minskat med ungefär 12 %. I kombination med den snabba konjunkturavmattningen har denna utveckling lett till att kreditförlustema i banker och andra kreditinstitut ökat kraftigt under 1990.

2.3 Utsikterna för 1991 och 1992

En huvuduppgift för den ekonomiska politiken under det senaste året har varit att få bukt med kostnadsutvecklingen genom att växla om från inflationslöner till reallöner. Ett trendbrott sker nu när det gäller lönebildningen.

Stabiliseringsavtal har träffets på flertalet avtalsområden. De innebär ett kraftigt trendbrott i löneökningstakten. Avtalen medför en nivåhöjning 1991 med ca 1 % och en kostnadsökning med omkring 1/2 % medan nivåhöjningen 1992 är 3 %.

Den sammanlagda effekten av stabiliseringsavtalet och av tidigare

10

inträffede kostnadsökningar (s.k. överhäng från 1990, två ytteriigare    Prop. 1990/91:150

semesterdagar, m.m.) är att timlönekostnadema ökar med 5 % under    Bilaga 1:1

1991 och dtygt 3 % under 1992. Löneavtalen är så konstraerade att de

inte skall rabbas av löneglidning. De är också fria från olika slag av

indexklausuler.

Stabiliseringsavtalet innebär att ökningama av de nominella lönerna under de närmaste åren blir betydligt lägre än vad som varit fellet något år under 1970- och 1980-talen. De är också klart lägre än vad som föratses för några av våra viktigaste konkurrentländer. Som exempel kan nämnas att lönekostnadema i Storbritannien väntas öka med ca 9 % 1991. I Tyskland har avtal slutits för de offentliganställda som innebär ökningar 1991 på drygt 6 %. Avtalen i den privata sektorn väntas resultera i högre löneökningar.

Under loppet av 1991-1992 beräknas den svenska industrins relativa kostnader per producerad enhet minska med ca 6 %, mätt i gemensam valuta. Till detta bidrar inte bara den historiskt låga löneökningstakten utan också en relativt hög produktivitetstillväxt på 3 % 1992.

Tabell 1   Försörjningsbalans och nyckeltal 1989-1992

Miljarder

Procentuell volymförändring

kr 1990

1989

1990

1991

1992

Försörjningsbalans

BNP

1 340,2

2,1

0,3

-0,2

1,0

Import

402,2

7,1

0,5

0,2

2,3

Tillgång

1 742,3

3,5

0,3

0,0

1,4

Privat konsumtion

695,6

M

-0,3

1,2

1,2

Offentlig konsumtion

366,0

2,2

1,9

0,5

0,3

Siat

104,9

3,7

. 3,0

-0,5

-0,3

Kommuner

261,1

1,6

1,4

0,8

0,5

Bruttoinvesteringar

273,1

10,9

-1,8

-1,9

-1,4

Lagerinvesteringar

0,6

0,5

0,1

-0,6

0,4

Export

407,0

2,4

1,2

0,5

3,0

Användning

1 742,3

3,5

0,3

0,0

1,4

Nyckeltal

Timlön, kostnad

9,1

10,3

5,0

3,5

KPI årsgenomsnitt, exkl. skatteref.

7,8

6,1

årsgenomsnitt, inkl. skatteref.

6,5

10,4

9,6

3,2

Disponibel inkomst (%)

1,6

4,2

0,9

2,0

Sparkvot (nivå %)

-4,6

0

-0,3

0,5

Industriproduktion (%)

1,2

-2,8

-2,8

2,5

Arbetslöshet (nivå %)

1,4

1,5

2,6

2,8

Relativ enhetsarbetskostnad(%)

6,3

5,2

1,2

-2,3

Handelsbalans (mdr. kr.)

14,6

15,7

20,5

25,5

Bytesbalans (mdr. kr.)

-20,6

-33,3

-43,4

-47,4

(% av BNP)

-1,7

-2,5

-3,0

-3,2

'Förändring i procent av föregående års BNP.

Källa: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet samt finansdepartementet.

Stabiliseringsavtalet skapar föratsättningar för en radikal dämpning av prisstegringstakten (se diagram 1). Från mars och fram till årsskiftet stannar prisökningarna under 3 %. Vid det kommande årsskiftet upphör den tillfälliga höjningen av mervärdeskatten, vilket tillsammans med stabiliseringsavtalet bidrar till att inflationen förväntas stanna på ca 3 % näsfe år.

11

Skattereformen ger under 1991 ett påtagligt tillskott till hushållens reala disponibla inkomster. Under nästa år får växlingen från inflations­löner till reallöner full effekt. Då fortsätter de reala disponibla inkomster­na att öka som en följd av att inflationstakten pressas ned. Det gör det möjligt för hushållen aft öka såväl konsumtionen som sparandet.

Diagram 1   Konsumentprisindex 1991

Månadsvis procentuell förändring

3,5

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1

2,5

1,5

ning  mars-december 275 % |i

91       91       91       91       91      91       91       91       91       91       91       91 01       02      03      04      05      06      07      08-     09      10      11       12

En förbättrad konjunktur under andra hälften av 1991, i länder med för Sverige viktiga marknader, möjliggör tillsammans med den förbätt­ring i kostnadsläget som sker, att exporten åter kan börja vända uppåt mot slutet av året. Under 1992 beräknas varaexporten stiga med 3 %.

Investeringarna ökade kraftigt under 1980-talet. Det gäller särskilt industrins investeringar som fördubblades mellan 1982 och 1990. Även investeringama i ekonomin som helhet har ökat kraftigt, med 45 % mellan 1982 och 1990. Investeringsaktiviteten dämpades under förra året och volymen minskade med 1,8 %. För både 1991 och 1992 beräknas investeringama minska i ungefär samma takt.

Överskottet i den svenska utrikeshandeln med varor och tjänster har under de två senaste åren varit lägre än tidigare. Tillsammans med de växande räntebetahiingaraa på utlandsskulden och andra transfereringar har detta medfört att bytesbalansen har försvagats. År 1991 sker en omsvängning i handelsbalansen och dess saldo förbättras ytterligare 1992. Bytesbalansen beräknas ändå visa betydande och ökande underskott. Under åren därefter förväntas dock underskottet gradvis krympa. Eftersom bytesbalansunderskotten adderas till utlandsskulden medför de att räntebördan för den svenska ekonomin stiger.

Frågan om hur underskott i bytesbalansen bör värderas och i vilken utsträckning de bör föranleda ekonomisk-politiska åtgärder är mer komplicerad än tidigare. En del av upplåningen i utlandet har använts till

12

förbrakning i Sverige och transfereringar till utlandet. Denna del av    Prop. 1990/91:150 utlandsskulden   motsvaras   således   inte   av   tillgångar   som   genererar    Bilaga 1:1 avkastning. Den ökade räntebelastning på bytesbalansen som är en följd av denna upplåning måste finansieras genom överskott i utrikeshandeln för att Sveriges utlandsställning inte skall försämras.

En del av den finansiella nettoskulden till utlandet motsvaras emellertid av svenska reala tillgångar utomlands. Vissa av dessa tillgångar har en direktavkastning som motsvarar räntekostnadema och som inräknas i bytesbalansen. Andra tillgångar, t.ex. festigheter, har en låg direktavkast­ning, men föratses likväl ge investerama god framtida avkastning genom värdestegring och realisationsvinster. Av statistiska skäl fångas sådan avkastning emellertid inte in i bytesbalansstatistiken. Dessa under senare år mycket betydande utlandsinvesteringar ger därför som enda effekt på bytesbalansen ökade räntebetalningar till utlandet, trots att räntorna bedöms motsvara en förmögenhetsökning.

Frågan om hur underskott i bytesbalansen skall värderas bör ses mot bakgrand av det totala sparandet i ekonomin. Det är oroande att underskotten i bytesbalansen har ökat under senare år trots att investe­ringsaktiviteten avtagit. Därmed intecknas framtida generationers kon­sumtionsmöjligheter. Dessutom innebär bytesbalansunderskott att utlands­skulden växer, och därmed räntebördan. Det medför att den svenska ekonomin blir mer sårbar vid intemationella räntehöjningar. Detta understryker vikten av att säkerställa den förstärkning av den konkurrens­utsatta sektom som nu inletts.

Under 1991 och 1992 sker en försvagning av den offentliga sektoms sparande. Den sammanhänger med att tillväxten i skattebasema och därmed den offentliga inkomsttillväxten viker. De offentliga utgiftema som andel av BNP har minskat från ca 67 % 1982 till 61,7 % 1990. Ökningen i den offentliga konsumtionen förväntas stanna vid 0,5 resp. 0,3 % under 1991 och 1992. Mot bakgrand av den svaga tillväxten innebär detta att utgiftemas andel av BNP blir i stort sett oförändrad.

Samtidigt som den offentliga sektoms sparande försvagas ökar hushållens sparande. Under åren 1989-1992 stiger hushållens sparkvot från -4,6 % till -1-0,5 %. Detta är en följd både av skattereformen och av att den kraftigt ökade upplåningen i samband med kreditmarknadens avreglering nu klingar av.

I den reviderade nationalbudgeten bedöms att en vändpunkt i industri­konjunkturen kommer under andra halvåret 1991. Politiken avser att ge plats åt och stimulera den konkurrensutsatta sektom - som svarar för knappt 1/4 av BNP - så att den negativa bytesbalansutvecklingen kan vändas och föratsättningar skapas för en varaktigt hög tillväxt och full sysselsättning. Detta innebär att tillväxten i privata och offentliga tjänster och i byggsektom måste hållas tillbaka för att dämpa kostnadsutveckling­en och få till stånd tillväxt i den konkurrensutsatta sektom. De ekono­misk-politiska åtgärdema bidrar till denna omställning.

Tillväxten i den konkurrensutsatte sektom svänger från ca -2 1/2 % 1991 till ca -1-2 1/2 % 1992, vilket är en mycket stor förändring. Däremot ligger de skyddade sektoremas expansion kvar på ca 1/2 %

13

också 1992. Eftersom de senare svarar för drygt 3/4 av BNP blir det    Prop. 1990/91:150

inget sterkt uppsving i ekonomin som helhet.

Bilaga 1:1

Tabell 2   Produktionen inom industrin och övriga sektorer 1990-1992

Årlig procentuell förändring

1990

1991

1992

2,8

-2,8

2,5

1,6

0,4

0,6

0,3

-0,2

1,0

Industri

Övrig produktion 1)

BNP marknadspris

1) Privata och offentliga tjänster, byggsektorn m.m.

Källa: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet samt finansdepartementet.

Efterfrågan på arbetskraft har försvagats och det fmns anledning att räkna med en fortsatt kärv arbetsmarknad. Samtidigt finns tecken på att utbudet av arbetskraft håller på att dämpas. Dessutom begränsas medelarbetstiden av de två extra semesterdagama för vissa gmpper och av minskad skiftgång, högre andel deltider m.m.

Till dessa underliggande tendenser skall fogas effektema av de särskilda arbetsinarknadspolitiska åtgärder som regeringen aviserat. Syftet med dessa åtgärder är att genom kompetenshöjning stärka både den enskildes möjligheter till arbete och näringslivets möjligheter till utveckling. Åtgärdema motsvarar insatser på 1,3 % av arbetskraften 1992. De bör verksamt bidra till en långsiktigt bättre sysselsättning. Mätt som årsgenomsnitt väntes arbetslösheten med dessa fömtsättningar uppgå till 2,6 % 1991 och 2,8 % 1992.

2.4 Utvecklingen på längre sikt

För att hävda sysselsättning och välfärd måste det svenska näringslivet vara konkurrenskraftigt både hemma och utomlands. Det förutsätter att inflationen kommer ner i nivå med vad som gäller i de i inflationshän­seende mest framgångsrika konkurrentländema. Delte är i sin tur en föratsättning för att den konkurrensutsatte sektom skall kunna byggas ut och balans återskapas i handeln med utlandet.

Under senare delen av 1980-telet har ett antel åtgärder vidtegits för att förbättra ekonomins funktionssätt. Skattesystemet har lagts om för att främja arbete, produktivitetstillväxt och sparande. Samtidigt har betydande delar av ekonomin avreglerats. Konkurrensen kommer ytterligare att skärpas av den närmare integrationen med i förste hand Västeuropa. Mot denna bakgrand finns goda föratsättningar för en betydligt gynnsammare produktivitetsutveckling än under senare år.

I den reviderade nationalbudgeten redovisas beräkningar av utveckling­en 1991-1995 i två altemativ. Det ena altemativet utgår ifrån en produktivitetsutveckling i näringslivet av ungefär den storleksordning som gällt under de senaste tio åren. Produktiviteten har då växt med ca 1,5 % per år. I det andra fellet tänks produktiviteten i näringslivet öka betydligt snabbare, med 2,2 % per år, till följd av de olika åtgärder som vidtegits för att förbättra ekonomins funktionssätt.

14

I båda altemativen föratsätts lönema öka förhållandevis långsamt. Prop. 1990/91:150 Stebiliseringsavtelet är vägledande för löneutvecklingen 1991 och 1992. Bilaga 1:1 Därefter sker en begränsad uppgång av lönestegringstakten när arbets­marknadsläget förbättras. Denna är något större i fallet med en högre produktivitet, eftersom företegens vinster då ökar mer och expansionen i ekonomin är snabbare. Det är värt att understryka att en snabbare löneökningstakt än vad som ligger i dessa scenarier skulle leda till en betydligt sämre ekonomisk utveckling.

Även med den relativt låga löneökningstakt som valts ter anpassnings­processen tid. Tillväxten i ekonomin begränsas från efterfrågesidan och ökar relativt långsamt. Erferenhetema från de senaste åren är att en överhettning av ekonomin får en återhållande effekt på produktivitets­tillväxten och undergräver föratsättningama för en bestående god ekonomisk utveckling. Den nedgång i aktivitetsnivån som nu sker kan inte motverkas med en generell efterfrågestimulans. Det innebär i praktiken att finanspolitiken under kommande år måste vara fortsatt mycket stram, samtidigt som arbetsmarknadspolitiken måste vara aktiv och utbudsinrikted.

Anpassningsprocessen underlättes om produktivitetstillväxten blir hög. En viktig föratsättning för dette är att investeringskvoten stiger. För industrins del bör en konjunkturappgång tillsammans med förbättrad kostnadsnivå och lönsamhetssituation kunna bidra till en sådan utveck­ling.

Scenariet med hög produktivitetstillväxt resulterar i en markant bättre tillväxt i ekonomin som helhet. Vid mitten av 1990-telet är bratto­nationalprodukten ca 40 miljarder kr. större i dette fall. Det motsvarar t.ex. stetens utgifter för utbildning och forskning. Hushållens inkomster och konsumtion kan därmed utvecklas på ett gynnsammare sätt. Samtidigt sker en snabbare utbyggnad av ekonomins konkurrensutsatte delar. Därmed förbättras fömtsättningama att minska underskotten i bytesbalan­sen.

I båda altemativen biyts den negativa utvecklingen av bytesbalansen. Den nu aktuella bedömningen visar att underskottet kan begränsas till drygt 43 miljarder kr. 1991. Därefter minskar underskottet till ca 38 miljarder kr. 1995. I det altemativa scenariet med en snabbare tillväxt blir förbättringen mer påteglig. Underskottet i bytesbalansen begränsas till ca 30 miljarder kr. 1995. Dette är emellertid alltjämt ett allvarligt problem för den ekonomiska politiken och ställer krav på fortsatt målmedvetna åtgärder för att hävda konkurrenskraften samt öka sparandet och investeringama.

För att bytesbalansen skall kunna förstärkas parallellt med att investe­ringsverksamheten skjuter fert krävs ett kraftigt ökat finansiellt sparande i ekonomin. För hushållen har en sådan process redan inletts. Det nya skattesystemet är ett viktigt instmment för att säkerställa att denna utveckling fortsätter under 1990-telet. De väsentligt sänkte skattesatserna för ränteinkomster och ränteutgifter stimulerar sparandet bl.a. genom att göra det dyrare att te lån.

Företegssektoms finansiella sparande minskade som en följd av en

15

snabb ökning av investeringama i slutet av 1980-telet. Under förra året    Prop. 1990/91:150

dämpades investeringsverksamheten, och samtidigt föll lönsamheten till    Bilaga 1:1

följd av konjunkturavmattningen. När kostnadsutvecklingen i förhållande

till omvärlden nu förbättras och konkurrenskraften börjar återställas,

stiger företegens vinster. Vid mitten av 1990-telet kan vinstema inom

industrin vara tillbaka på de nivåer som rådde under de siste åren på

1980-telet.

Sammanteget är emellertid de förbättringar i sparandet som under de närmaste åren sker i hushållen och företegen inte tillräckliga för att skapa jämvikt i bytesbalansen. Samtidigt framgår det av beräkningar både i den reviderade nationalbudgeten och i långtidsbudgeten att den offentliga sektoms finansiella sparande tenderar att försvagas under de närmaste åren, främst till följd av att skattebasema ökar långsamt när tillväxten i ekonomin är svag. Dette är orsaken till att den ekonomiska politiken utformas med sikte på att stimulera sparandet i hushållen, begränsa den offentliga expansionen och skapa utrymme för en exportledd tillväxt.

2.5 Fördelningsfrågoma under 1980-talet

Fördelningspolitiken skall minska klyftoma i samhället genom att minska skillnadema i levnadsvillkor mellan medborgama. Ett tydligt tecken är hur inkomst- och förmögenhetsfördelningen utvecklas, men denna säger inte allt om hur väl vi når mål som trygghet, hälsa och möjligheter för alla att förverkliga meningsfulla liv.

Den avgörande frågan är omsorgen om de mest utsatte. Ur deras synvinkel - den viktigaste - har framgångarna sedan 1982 få motstycken i världen. Det är arbetslinjen som burit framgången: 330 000 fler människor har arbete nu, 430 000 fler är heltidsarbetande.

Sverige har också skilt sig från andra länder genom kraftfulla insatser för grapper som på andra håll ofte är de förste att drabbas av ekonomisk nedgång:

I början av 1980-telet var bamfamiljemas utsatte läge, jämfört med andra grapper, en källa till oro. Sedan dess har skillnadema minskat: föräldraförsäkringen har byggts ut med 90 dagar, bambidragen har höjts med 60 % i reala termer, och andelen bam med plats på daghem eller i femiljedaghem har ökat från 26 % 1982 till mer än 60 % i dag. Politiken har lett till en väsentlig lättnad av bamfemiljer-nas försörjningsbörda, vilket bl.a. återspeglas i stigande fruktsam-hetstel.

Allt fler pensionärer får allt större förmåner när ATP-systemet växer: andelen pensionärer med enbart folkpension och pensionstillskott har minskat från 56 % till 41 %, samtidigt som miniminivån höjts med 12 %, dvs. motsvarande en och en halv månads pension. Antelet personer med färdtjänst har ökat med 55 % och hemtjänsten fördubblats samtidigt som platserna på ålderdomshem och i service­hus ökat med 12 %. Sverige har under efterkrigstiden utvecklats till ett samhälle med en interaationellt sett unik jämnhet i inkomst- och förmögenhetsspridningen.

16

Under 1970- och 1980-telen kunde resurssterka grapper utnyttja Prop. 1990/91:150 kombinationen av hög inflation och förmånliga avdragsregler till sin Bilaga 1:1 fördel. En liten grapp rika personer kunde därigenom kraftigt öka sina förmögenheter under deima tid. Mycket tyder emellertid på att denna utveckling nu har bratits. Med skattereformen har Sverige fått en effektiv kapitalbeskattning och mindre generösa avdragsregler samtidigt som inflationen har växlats ned. Därmed kan 1990-telet ge en bättre utveck­ling av förmögenhetsfördelningen.

3  Sverige och den internationella integrationen

Den ekonomiska politiken skall skapa förutsättningar för Sverige att aktivt och framgångsrikt delta i den internationella integrationen.

3.1  Inför ett nytt skede i integrationen

Sveriges framgångsrika ekonomiska utveckling under efterkrigstiden har präglats av vår medverkan i den intemationella integrationen. Genom att dra nytte av den intemationella arbetsfördelningen skapades resurser som gjorde det möjligt att bygga upp välfärdssteten. En huvuduppgift för den ekonomiska politiken är att säkerställa att Sverige också fortsättningsvis aktivt och framgångrikt kan delte i den intemationella integrationen.

På det ekonomiska området sker integrationen genom handel med varor och tjänster och genom arbetskraftens och kapitelets rörlighet över gränsema. Det intemationella varautbytet är den mest dynamiska faktom i världsekonomin. Som exempel kan nämnas att den svenska exporten och importen ökade med mer än 40 % under 1980-telet medan produktio­nen ökade med drygt 20 %.

Utvecklingen av de ekonomiska banden mellan ländema har under­lättets av politiska beslut för att reducera eller helt undanröja hinder av olika slag, t.ex. tullar och valuterestriktioner.

Nu, i början på 1990-telet, står världsekonomin inför ett nytt viktigt skede i integrationen, en genomgripande fömyelse av det ekonomiska samarbetet möjliggjord bl.a. genom avspänningen mellan supermakt­ema.

I de pågående GATT-förhandlingaraa är målet att utvidga liberalise­ringen av den intemationella handeln till att omfatte även nya områden som exempelvis tjänster, immaterialrätt och jordbraksprodukter.

Inom EG fördjupas den ekonomiska integrationen genom förverkligan­det av den s.k. inre marknaden, som skall vara genomförd den 1 januari 1993. Utöver varor kommer därmed även tjänster, kapitel och personer att fritt kurma röra sig mellan EG-ländema.

Förhandlingama mellan EFTA och EG om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) drivs med sikte på att göra den inre marknaden gemensam för samtliga 19 deltegande länder och deras 350 miljoner invånare.

I Öst- och Centraleuropa pågår en genomgripande förändring genom

17

2    Riksdagen 1990/91. 1 satnl. Nr 150. Bilaga 1:1

övergången till demokrati och marknadsekonomi. Samtidigt pågår arbetet    Prop. 1990/91:150

med att närma dessa länder till ländema i Västeuropa.

Bilaga 1:1

De politiska besluten berör således hela världsekonomin, men strävandena till fördjupat samarbete är särskilt sterka i Europa. Det är ännu svårt att exakt festställa vilka resultet som kommer att uppnås i denna process. Det är ännu svårare att beskriva vidden och djupet av den integration som därmed möjliggörs. Men det finns goda skäl att tro att denna process kommer att ge ekonomiema en ökad vitelitet och skapa föratsättningar för stora framsteg i alla deltegande länder.

3.2 Sverige och den europeiska integrationen

Sverige har sedan lång tid tillbaka spelat en aktiv roll i den ekonomiska integrationen i Europa. Det gäller både på det politiska och på det ekonomiska planet.

Som ett mått på integrationen kan anges att Sveriges utrikeshandel med EES-ländema nu omfatter ca 75 % av vår totela handel.

Den fortsatte integrationen bestäms i förste hand av utgången av förhandlingama om ett EES-avtal. Dessa befinner sig nu i ett slutskede. Ett avtel bör kunna komma till stånd till sommaren.

EES-förhandlingama syftar till att skapa fri rörlighet mellan de deltegande ländema för varor, tjänster, kapitel och personer. En stor del av den berörda svenska lagstiftningen skall anpassas till de regler som gäller för EG-ländema. Däratöver kommer samarbetet att utvecklas på en rad angränsande områden, såsom forsknmg, miljö och utbildning liksom inom det sociala området.

Sverige har haft full frihet för den helt övervägande delen av vår vamhandel med Västeuropa sedan 1970-telet, då tullfrihet för industri­varor eteblerades mellan EFTA-ländema och EG. Ett EES-avtel kommer dämtöver att innebära att kraven för produkter skall standardiseras. En vara kommer därmed att kunna säljas fritt på hela EES-marknaden.

Därmed skapas föratsättningar att i ökad utsträckning utnyttja stordriftsfördelar för den svenska industrin.

Av stor betydelse för Sverige är att marknaden för offentlig upphand­ling av varor och tjänster liberaliseras inom EES. Värdet av denna marknad, som hittills nästan helt varit förbehållen nationella företeg, beräknas uppgå till ca 4 000 miljarder kr. per år. Dette skapar stora möjligheter för svenska företeg. Samtidigt skärps konkurrensen på den svenska marknaden.

Kapitel kommer genom ett EES-avtel att kunna röra sig fritt mellan EES-ländema. Sedan huvuddelen av valuteregleringen avskaffedes i slutet av 1980-telet kan kapitel röra sig i stort sett fritt över Sveriges gränser. I kombination med Sveriges fäste växelkurs ger fria kapitelrörelser klara fördelar genom att förtroendet för den ekonomiska politiken stärks.

Ett EES-avtel leder sannolikt till att nettoutflödet av direktinvesteringar från Sverige minskar. Svenska företeg behöver inte investera i EG-ländema för att undvika diskriminering på EG-marknadema. Dessutom kommer de svenska etebleringsreglema att anpassas så att hindren för

18

utlänningars förvärv av företeg och fast egendom undanröjs.  Dette    Prop. 1990/91:150 kommer sannolikt att stimulera de utländska investeringama i Sverige.       Bilaga 1:1

Handel med tjänster - som stedigt ökar i ekonomisk betydelse - har tidigare omgärdats av restriktioner. Ett EES-avtel kommer att få stor betydelse för tjänstesektom. Det viktigaste exemplet är den finansiella sektom, där en fri marknad skapas för banker och andra kreditinstitut att driva verksamhet inom hela EES-området. Andra områden som omfettes är försäkringar och transporter. Beräkningar inom EG visar att det här finns betydande direkte och indirekte effektivitetsvinster att hämte.

Fri rörlighet för personer i EES-avtelet omfetter främst arbetskraft och öppnar en bredare arbetsmarknad för svenska medborgare. Samtidigt blir den svenska arbetsmarknaden tillgänglig för medborgare i övriga länder. Möjligheten att upprätthålla full sysselsättning i Sverige är beroende av vår egen vilja och förmåga att upprätthålla konkurrenskraft och bedriva en aktiv arbetsmarknadspolitik.

Den större öppenhet - genom ökad rörlighet av varor, tjänster, kapitel och arbetskraft - som EES-avtelet innebär för Sveriges del leder till förstärkt konkurrens och ökad effektivitet och kommer samtidigt att erbjuda svenska företeg nya möjligheter. Dette bör sammanteget ge en förbättrad tillväxt och lägre inflation och därmed skapa föratsättningar för ökad välfärd.

Inom EG pågår ett arbete på tre plan; förverkligandet av den inre marknaden, som skall vara fullt genomförd den 1 januari 1993, fördjupning i form av arbete på en ekonomisk och monetär union (EMU) och en politisk union (EPU) samt en utvidgning av gemenskapen.

Sverige har ett intresse av att delte inte bara i EES-avtelets inre marknad, utan också att på likställd fot medverka i EGs samarbete. Genom avspänningen och tillkomsten av Parisstedgan för ett nytt Europa (1990) har föratsättningama i viktiga avseenden förändrats när det gäller deltegande i dette samarbete. Riksdagen har förklarat att ett svenskt medlemskap i EG med bibehållen neutralitetspolitik ligger i vårt lands nationella intresse. Regeringen har för avsikt att under 1991, efter samråd i utrikesnämnden, lämna in en ansökan om medlemskap i EG.

Några resultet av de pågående regeringskonferensema om den ekonomiska och monetära unionen och den politiska unionen föreligger ännu inte. Det är därför inte möjligt att nu diskutera vilken betydelse dessa planer kan få för Sverige. Frågoma kommer att belysas i annat sammanhang, inför en ansökan om medlemskap.

3.3 Den nordiska dimensionen

Inom Norden har integrationen i väsentliga hänseenden gått längre än vad som är fallet gentemot omvärlden i övrigt. Det nordiska samarbetet har historiskt utvecklats med sikte på att stärka den nordiska samhörigheten - att öppna gränserna mellan de nordiska ländema. Ett av de viktigaste uttrycken för det nordiska samarbetet är avtelet om en gemensam nordisk arbetsmarknad. Den nordiska samhandeln är betydande och utgör den sterkaste länken

19

mellan de nordiska ländemas ekonomier.  Totelt svarar den nordiska    Prop. 1990/91:150 samhandeln för drygt 20 % av de nordiska ländemas utrikeshandel. För    Bilaga 1:1 bearbetede varor är andelen äimu högre - mellan 25 och 30 %.

En viktig förändring av de ekonomiska relationerna mellan de nordiska ländema har ägt ram under 1980-telet genom den stora ökningen av företegsuppköp och samgåenden över gränsema. De omfettande nordiska företegsförvärven har satt spår i stmkturen i flera viktiga industri­branscher, såsom elektronik-, grav-, stål- och maskinindustri. En nordisk branschstraktur börjar avteckna sig. Även inom tjänstesektom har nordiska företegsstmkturer börjat växa fram.

Under senare tid har utvecklingen alltmer understmkit Nordens beroende av omvärlden. Dette gäller särskilt relationen till den västeuro­peiska integrationen, i vilken nu samtliga nordiska länder är aktivt engagerade.

EGs arbete med att förverkliga den inre marknaden är en utmaning för det nordiska samarbetet. Innebörden av förhandlingama om EES-avtelet är att perspektivet för det nordiska samarbetet vidgas och fördjupas. Den ekonomiska och handelspolitiska uppdelningen av de nordiska ländema i EG- och EFTA-medlemmar får genom ett avtel mindre betydelse än tidigare. Avtelet upphäver i viktiga avseenden den splittring som tidigare rått. Det gemensamma deltegandet i den inre marknaden innebär även i Norden att rörligheten över gränsema underlättes. Därmed kan också den nordiska samhörigheten främjas inom ramen för en fördjupad europeisk integration.

Det nordiska samarbetet kan ge konkrete bidrag som komplement till lösningar genom EFTA. Ett sådant arbete bedrivs också på bred front bl.a. på det finansiella området, standardiseringsområdet och vad gäller begränsning av näringslivsstöd. Gemensamma nordiska lösningar under-lätter också ländemas deltegande i den fortsatte, fördjupade integrationen i Västeuropa.

3.4 Öst- och Centraleuropa

Den pågående reformprocessen i de öst- och centraleuropeiska ländema är inne i ett intensivt skede. Sverige stödjer aktivt strävandena att bygga upp fungerande marknadsekonomier och att främja private initiativ i dessa länder, bl.a. genom våra insatser i Europeiska utvecklingsbanken och andra intemationella stödåtgärder. Öst- och Centraleuropa inkl. Sovjetunionen svarar i dag för knappt

2.5 % av vår utrikeshandel, medan dessa länders befolkning uppgår till

410 miljoner människor. Motsvarande siffror för EES är 75 % resp. 350

miljoner. Dessa tel ger en föreställning om den utveckling, också för vår

egen del, som en framgångrik reformprocess i Öst- och Centraleuropa

kan innebära. Det skall understrykas att dette är en process på lång sikt

som kräver tålamod och uthållighet från alla inblandade parters sida.

20

3.5  Konsekvenser för den ekonomiska politiken

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1 Intemationellt ekonomiskt samarbete och utbyte har varit avgörande för

Sveriges industrialisering och välståndsutveckling. Vårt land har länge

förespråkat en fri handel och vi har valt att anpassa vår ekonomi för att

kunna dra nytte av de möjligheter intemationell integration erbjuder. Nu

fördjupas det ekonomiska samarbetet snabbt, inte minst i Europa. Dette

ställer krav på vår ekonomiska politik. Det gäller särskilt valutepolitiken,

pris- och kostnadsutvecklingen, insatsema för att öka produktivitet och

sparande samt åtgärdema för att tillförsäkra medborgama trygghet i den

förändring som kommer att ske under 1990-telet.

Valutoma i flertelet av våra konkurrentländer i Europa är sammanknut­na inom ramen för det europeiska monetära systemet. De förändringar som skett i valutomas riktvärden i förhållande till varandra har under senare år varit begränsade, samtidigt som flertelet länder nått långt när det gäller att nedbringa inflationen. När Sverige nu eftersträvar ett närmare samarbete med EG skärper dette kraven på vår valutepolitik. Att göra avsteg från vår feste växelkurs är mot denna bakgrand uteslutet.

Vårt deltegande i den intemationella integrationen skärper kraven på pris- och lönebildningen i Sverige. Regeringen har inlett ett målmedvetet och framgångsrikt arbete för att bromsa inflationen och skapa prisstebili-tet. Genom att inflationen de närmaste åren blir lägre än i våra konkur­rentländer kan sysselsättningen åter öka inom något år.

Endast om produktivitetsutvecklingen i Sverige är bättre än i våra konkurrentländer kan vår löneökningstakt bli högre och standardutveck­ling bättre. Omfettande förändringar har genomförts av det svenska skattesystemet för att skapa fömtsättningar för en bättre fungerande, mer produktiv ekonomi. Den ökade integrationen i kombination med avregleringen i Sverige skärper konkurrensen och verkar därmed i samma riktning.

Sverige har ett betydande underskott i bytesbalansen. För att vrida denna utveckling rätt måste vi öka det finansiella sparandet i den svenska ekonomin. Vi måste också investera i de delar av det svenska näringslivet som säljer på export eller konkurrerar med utländska företeg på den inhemska marknaden. Dette föratsätter att lönsamheten i det svenska näringslivet är minst lika hög som i omvärlden. Det föratsätter också en återhållsam konsumtionsutveckling.

Den intemationella integrationen ger oss möjlighet att öka välståndet och väma sysselsättningen. Samtidigt ställer den krav på anpassning. Det är en viktig uppgift för den ekonomiska politiken att underlätte denna anpassning, men också att ge medborgama trygghet i förändringen. I dette sammanhang spelar den aktiva arbetsmarknadspolitiken en avgörande roll.

21

4  Stabiliseringspolitiken

pp- i990/91:150

Bilaga 1:1 Den ekonomiska politiken skall medverka till att bromsa kostnadsutveck­lingen och stärka konkurrenskraften för att hävda sysselsättningen och välfärden.

Den fulla sysselsättningen hötes om kostnadema stiger snabbare än i omvärlden. För att väma sysselsättning och välfärd måste den ekono­miska politiken inriktes på att varaktigt nedbringa inflationen. Denna uppgift måste överordnas andra ambitioner och krav. En sådan politik skall fullföljas med stöd av en aktiv arbetsmarknadspolitik, som ger varje individ som är eller riskerar att bli arbetslös möjlighet att så snabbt som möjligt komma över i nytt, produktivt arbete. Insatser för att höja kompetensen och motverka brist på yrkeskunnig arbetskraft under den kommande konjunktumppgången skall därför ha förtur framför passivt kontantstöd.

4.1   Lönebildningen

Lönekostnaderna spelar en avgörande roll för inflationsutvecklingen. Lönema utgör en viktig, inte sällan dominerande del av kostnadema i flertelet branscher. Löneökningar, som inte motsvaras av produktivitets­höjningar, får därmed ett kraftigt genomslag på prisstegringstakten. För att säkra en lägre inflation och varaktigt åstedkomma prisstebilitet krävs att lönebildningen anpassas till produktivitetstillväxten.

Under 1991 sker en dramatisk nedväxling av de nominella lönekost-nadsökningama i Sverige. En stor del av arbetsmarknaden täcks nu av förbundsavtel som bygger på Rehnberg-kommissionens förslag till stebiliseringsavtel. Avtelen kommer genomsnittligt att öka lönekost­nadema under 1991 med ca 0,5 %. Hämtöver kommer lönekostnadema av andra orsaker att öka med 4,5 % (effekten av avtel träffade 1990, förlängningen av den lagstedgade semestem med 2 dagar, m.m.). Sammanteget innebär dette ett kraftigt trendbrott i de senaste årens utveckling med lönekostnadsökningar på i storleksordningen 10 % per år.

Under det andra avtelsåret, som sträcker sig t.o.m. mars 1993, är utrymmet för lönehöjningar ca 3 % med miniminivåer uttryckte i kronor, som ger något mer till personer med lägre löner. Utrymmet kan enligt partemas beslut fördelas centralt eller lokalt.

Stebiliseringsavtelet innehåller bestämmelser som skall förhindra eller kraftigt begränsa löneglidningen. Avtelet är konstraerat så att lokala förhandlingar ej erfordras under förste avtelsåret. Skulle löneutvecklingen överskrida stebiliseringsavtelets bestämmelser skall överskridandet avräknas från kommande avtelsårs utrymme. Sådan löneökning som beror på ändrad arbetsorganisation, utökade arbetsuppgifter, ökat ansvar, krav på högre kompetens etc. skall inte avräknas.

Stebiliseringsavtelet innehåller inga följsamhetsgarantier för priser och löner Avtelet innebär vidare - även om det skett vissa förseningar i tillämpningsförhandlingama - att avtelen för hela arbetsmarknaden sammanfaller i tiden. På det sättet undviker man risken att det senaste

22

avtelet blir golv for de kommande.

Prop. 1990/91:150

Stebiliseringsavtelen leder till att det svenska kostnadsläget kan sänkas    Bilaga 1:1 i jämförelse med omvärlden och att konkurrenskraften förbättras. Därmed skapas föratsättningar för att den negativa konjunkturatvecklingen snart skall kunna vändas och en återhämtning inträffe under 1992.

Förhållandena på arbetsmarknaden är nu reglerade under de närmaste två åren genom stebiliseringsavtelet. En del i stebiliseringsavtelet är uppmaningen till de avtelsslutande partema att under de båda närmaste åren se över sina avtals- och förhandlingssystem med målsättningen att minska automatiken i konstraktionema så att löneglidningen kraftigt begränsas. Arbetsmarknadens parter har nu en imik möjlighet att reformera det svenska lönebildningssystemet. Det är nödvändigt att de ter tillvara denna möjlighet.

Den genomförda skattereformen underlätter lönebildningen, även på längre sikt. Den kraftiga sänkningen av marginalskattema medför att löntegama själva får behålla en större del av en löneökning än tidigare. Därmed bör lönekraven kunna dämpas.

Ansvaret för lönebildningen åvilar partema på arbetsmarknaden. Stebiliseringsavtelet iimebär inte något avsteg från de traditionella principema på den svenska arbetsmarknaden. Regeringen har inte deltegit - och kommer inte att delte - i förhandlingama. Stetsmaktemas ansvar är att genom sin ekonomiska politik skapa sådana föratsättningar att lönebildningen blir förenlig med en utveckling mot samhällsekonomisk balans.

4.2  Pris- och konkurrenspolitiken

En väl fungerande prispolitik måste baseras på konkuirens och inte på regleringar. Konkurrensförhållandena spelar en avgörande roll för möjlighetema att varaktigt få till stånd en långsammare prisökningstakt. Regeringen redovisade i finansplanen ett program för att stärka konkurrensen i den svenska ekonomin. Där aviserades ett antel initiativ som regeringen tegit eller avser att te.

Konkurrenspolitiken kommer, att förstärkas bl.a. i ljuset av den västeuropeiska integrationen. Ett förslag till ny konkurrenslag skall föreläggas riksdagen under kommande budgetår. Konkurrenslagen skärps bl.a. när det gäller konkurrenshämmande inslag i näringsliv såsom prissamverkan och marknadsdelning. Konkurrensmyndigheter­nas ställning skall också förstärkas.

Den nya livsmedelspolitiken innebär en successiv avreglering av jordbraket och en övergång till ett mer marknadsinriktet system fr.o.m. den 1 juli 1991. För att förstärka konkurrensen på livs­medelsområdet har regeringen lagt fram förslag (prop. 1990/91:147) om förbud mot marknadsdelning och andra produktions- eller utbudsbegränsningar på jordbrakets område. Syftet är att motverka skadliga konkurrensbegränsningar som kan uppstå efter avvecklingen av de intema marknadsregleringarna på livsmedelsområdet. En anpassning bör ske av gränsskyddet på jordbmksprodukler.  Det

23

säkerställer lägre matpriser och ökad valfrihet för konsumentema.    Prop. 1990/91:150

Regeringen avser att inom kort förelägga riksdagen ett förslag med    Bilaga 1:1

denna innebörd.

Under senare år har stora delar av transportväsendet avreglerats.

Regeringen har förelagt riksdagen ett förslag som ökar konkurrensen

inom inrikesflyget. En fullständig avreglering genomförs senast när

ytterligare bankapacitet tillkommit vid Arlanda flygplats.

Konkurrensen skall också främjas genom att infrastrakturen görs

tillgänglig för flera producenter. Ett steg i denna riktning har tegits

på jämvägsområdet. Förändringar av liknande slag skall ske inom

elförsörjningen.  En vägledande princip är dock att de naturliga

monopol som steten äger även fortsättningsvis skall ägas av steten.

Konkurrensen inom bo- och byggsektom skall skärpas. Utländska

medborgares  möjligheter att sterte och överte byggföreteg skall

underlättes,  bl.a.  genom att bestämmelsema om näringstillstånd

harmoniseras  med  EGs  regler.  Byggmaterialreglema  skall  också

harmoniseras med utländska regler. Det effektivaste sättet att öka konkurrensen och förhindra inhemska monopol är en fri utrikeshandel. Den svenska anknytningen till den europeiska inre marknaden har sin störste betydelse genom att den skapar föratsättningar för ökad konkurrens. Harmoniseringen av konkurrensreg­ler och konkurrensövervakning är en central del av EES-avtelet. Inom EG sker ett omfettande arbete med att uterbete gemensamma konkurrens­regler och utforma en effektiv konkurrensövervakning. För Sveriges del innebär dette att olika former av konkurrensbegränsningar kommer att kunna bli föremål för granskning inom ramen för EES-avtelet. Dette innebär i sin tur att konkurrensen i Sverige kommer att skärpas ytterliga­re.

I den svenska ekonomins konkurrensutsatte delar har produktiviteten även under senare år ökat förhållandevis snabbt. De skyddade delama av ekonomin har däremot släpat kraftigt efter. Ett EES-avtel innebär att stora delar av ekonomins skyddade sektor öppnas för konkurrens. Det gäller bl.a. byggandet och den private tjänstesektom.

De finansiella marknadema spelar en allt viktigare roll för att ekonomin skall fiingera smidigt. Under 1980-telet har de avreglerats för att bättre svara mot den intemationella utvecklingen. Avregleringen har också inneburit att de finansiella marknadema bättre kan tillgodose kundernas behov.

Reformeringen av de finansiella marknadema fortsätter. Det är angeläget att svenska finansinstitut utsätts för skärpt intemationell konkurrens. Därför tillåts utländskt ägande i svenska banker, fondkom-missionärsbolag och finansbolag sedan augusti 1990. Vidare har regeringen nyligen föreslagit att utländska företeg skall få verka fullt ut på värdepappersmarknaden. Flexibiliteten och effektiviteten på itaarknad-en ökar genom att banker och försäkringsbolag ges möjlighet att samverka i fastere former. En översyn av försäkringslagstiftningen pågår. De fleste finansiella placerare har under senare år fått, eller är på väg att få, vidgade placeringmöjligheter. Det gäller banker, försäkringsbolag,

24

fondkommissionärer, värdepappersfonder, allemansfonder samt stetliga Prop. 1990/91:150 bolag och affärsverk. Ett förslag har uterbetets inom finansdepartementet Bilaga 1:1 om att även AP-fonden skall få friare placeringsregelr samt att den skall omorganiseras och få en mer effektiv förvaltning. Förslaget remissbe-handlas för närvarande. Med förslaget förbättras möjlighetema att möte näringslivets behov av riskkapitel under 1990-telet. Även kapitelmarkna­dens effektivitet förbättras.

Förhandlingama om stebiliseringsavtel har medverkat till att det nu finns en betydande enighet om att de nominella löneökningama måste bli mycket låga under de närmaste åren om det skall vara möjligt att få rätsida på den inhemska kostnads- och prisutvecklingen. Dette förändrade synsätt beror bl.a. på tilltron till att en lugnare prisutveckling redan under innevarande år, men särskilt under 1992, skall medverka till en förbättring av reallönema. Förhandlingsgmppens överenskommelse med olika prissättare inom livsmedelskedjor och dagligvamhandel har i dette sammanhang haft påtegliga effekter.

En väl fungerande lönebildning föratsätter låg inflation. För närvarande sker en snabb nedgång i inflationen. Allt fler aktörer i ekonomin verkar också vara inställda på att prisstegringstakten kommer att dämpas högst väsentligt. Den sjunkande räntedifferensen gentemot utlandet, sedan regeringen i oktober lade fram det särskilda åtgärdspaketet för att stebilisera ekonomin (skr. 1990/91:50), är ett uttryck för en större tilltro till Sveriges förmåga att få ner inflationen.

Denna utveckling måste nu befästes. Inflationen måste bli varaktigt låg och politiken inriktes på prisstebilitet. Dette ställer stora krav på en stram finans- och penningpolitik.

4.3  Finanspolitiken

Under det senaste året har åtgärder vidtegits för att dämpa överhettningen i ekonomin. Den ekonomiska politiken har varit inrikted på att nedbringa inflationen och hålla tillbaka den offentliga sektoms expansion till förmån för den konkurrensutsatte sektom. Sammanteget har dette gett föratsätt­ningar för en radikal dämpning av den svenska inflationen. Inflationen är nu låg och förväntes bli lägre än i våra konkurrentländer under det kommande året.

Den ekonomiska politiken måste nu med all kraft inriktes på att varaktigt hålla nere inflationen. Om vi skall kurma väma sysselsättning och välfärd måste denna uppgift överordnas andra ambitioner och krav. En generell efterfrågestimulerande politik skulle bara motverka sitt syfte. Balansproblemen skulle på sikt förvärras, inflationen skulle bli högre och ett tryck uppåt på räntoma skulle skapas. Förväntningar om en högre inflation skulle då kunna te fert och bidra till att åter skapa pris- och lönespiraler. Det skulle kunna undergräva de framgångar som inflations­bekämpningen haft under det senaste året.

I ökad utsträckning blir det nu också finanspolitikens uppgift att bidra till den omställning som måste ske i ekonomin från skyddad till utlandskonkurrerande verksamhet. Det föratsätter en sterk återhållsamhet

25

med offentliga utgifter och att stetsbudgetens tyngdpunkt systematiskt    Prop. 1990/91:150 förskjuts från transfereringar och offentlig konsumtion till insatser för att    Bilaga 1:1 främja investeringar och utveckling. Kommunema och landstingen svarar för den helt dominerande delen av den offentliga verksamheten. Det är nödvändigt att sterkt begränsa expansionen i kommuner och landsting för att skapa utrymme för tillväxt i ekonomins konkurrensutsatte delar.

De samlade offentliga utgifterna

De offentliga utgiftema som andel av BNP uppgår till knappt 62 %. En kraftig minskning har skett sedan 1982 då utgiftsandelen var ca 67 %.

Under 1980-telet har den offentliga sektoms fmansiella sparande kraftigt förbättrats. 1982 översteg de offentliga utgiftema inkomstema med mer än 40 miljarder kr., vilket motsvarade 7 % av BNP. Förra året hade den offentliga sektorn i stället ett överskott motsvarande ca 4 % av BNP. Sparandeförbättringen har skett i den stetliga sektom och socialför­säkringssektorn. Den är resultetet av en restriktiv budgetprövning i kombination med en bättre ekonomisk utveckling. Sparandeökningen i den stetliga sektom uppgår till ca 120 miljarder kr. Därtill har ett ökat överskott inom AP-fonden bidragit med ca 20 miljarder kr. Kommunsek-tom har däremot minskat sitt sparande.

Beräkningama i den reviderade nationalbudgeten visar att den offentliga sektoms utgifter som andel av BNP fortsätter sjunka från nuvarande 61,7 % till en nivå under 60 % vid mitten av 1990-talet. Även skatte­kvoten sjunker från 56,4 % till drygt 53 %. Samtidigt försämras den offentliga sektoms sparande från nuvarande 3,9 % till 3 % under perioden. Dette beror i huvudsak på att AP-fondens och kommunemas sparande försvagas.

Det offentliga sparandet försämras normalt i en konjunktumedgång, när tillväxten viker och de offentliga inkomstema till följd av dette ökar långsammare. Så sker också nu, trots att kommunemas tillväxt har begränsats sterkt och att åtgärder vidtegits för att förstärka stetens budget.

Finanspolitiken är så avvägd i nuvarande situation att inflationen dämpas snabbt och att underskotten i handelsbalansen minskar samtidigt som den offentliga sektom växer långsamt. Tillgängliga prognoser tyder också på att tillväxten på den konkurrensutsatte sektom kommer att skjute fert i slutet av 1991.

Arbetet med att minska de offentliga utgifternas andel av BNP skall fullföljas med kraft och uthållighet. Därmed skapas utrymme för att på sikt sänka skattetrycket. Dette är angeläget för att förbättra ekonomins funktionssätt och öka tillväxten.

Staten

Stetsbudgeten för innevarande budgetår har försvagats. I budgetproposi­tionen i januari 1991 beräknades budgetsaldot till -2,6 miljarder kr. Nu beräknas saldot till -18,5 miljarder kr. Anledningen till den stora försäm­ringen från januari är den lågkonjunktur vi nu är inne i. Denna leder till

26

aU skatteinkomstema utvecklas långsammare än vad som fömtsågs i    Prop. 1990/91:150

januariprognosema.

Bilaga 1:1

I finansplanen i januari beräknades budgetsaldot för budgetåret 1991/92 till -0,6 niiljarder kr. Även för näste budgetår väntes en försvagning av budgetunderskottet som nu beräknas till -10,3 miljarder kr. Denna utveckling beror framför allt på en långsammare ökning av inkomster­na, vilken dock motverkas av engångsvisa inkomstförstärkningar, t.ex. inleveranser från vissa affärsverk.

Inkomstema - inkl. de engångsvisa förstärkningama - mellan de båda åren stiger med ca 8 %. Utgiftemas ökningstakt beräknas bli någon procentenhet mindre.

Regeringen har redan tidigare presenterat sina förslag till utgiftsbe­gränsningar för näste budgetår. Dessa har varit omfettande och gällt bl.a. förändringar i sjuk- och föräldraförsäkringen och en reformering av bostedsfinansieringssystemet. Även på en rad andra områden har regeringen presenterat förslag till avlastning av stetsbudgeten, t.ex. vad gäller kostnadema för förläggning av flyktingar genom kortere handlägg­ningstider och genom att kostnadema till viss del kommer att avräknas mot biståndsramen. Utgiftema på stetsbudgeten påverkas också av det förslag om minskning och omställning av den stetliga administrationen som presenteras i bilaga 

II 

till kompletteringspropositionen. När programmet är fullt genomfört beräknas belastningen på budgeten minska med ca 2 miljarder kr.

Förslag läggs nu om sjuklön under de förste 14 dagama av en sjukperiod. Sjuklönen föreslås gälla fr.o.m. den 1 januari 1992. Under budgetåret 1991/92 beräknas åtgärden minska de offentliga utgiftema med 6,2 miljarder kr. På helårsbasis beräknas utgifterna minska med 13 miljarder kr. För att neutralisera kostnadema för arbetsgivarna sänks samtidigt sjukförsäkringsavgiften med 1,9 procentenheter.

Tabell 3  Statsfinansernas

Miljarder kr.

utveckling

1989/90

1990/91

1991/92

BP

KP

Inkomster

Utgifter

(exkl. statsskuldräntor)

Statsskuldsräntor

Budgetsaldo

Underliggande budgetsaldo

401,6

334,5

61,0

3,4

1,6

426,4

382,4 62,5 -18,5 -16,1

454,9

394,5 61,0 -0,6

-15,6

459,7

409,0 61,0 -10,3

-25,3

Det finansiella sparandet i offentlig sektor föratses bli försämrat med ca en procentenhet per år, från en nivå budgetåret 1989/90 på 4,6 % av BNP till 2,5 % budgetåret 1991/92.

Enligt långtidsbudgetens huvudaltemativ för perioden 1991/92-1995/96 beräknas budgetsaldot försämras 1992/93 för att sedan ånyo förbättras. En av de viktigaste orsakema till försämringen 1992/93 är de skatteut-

27

betelningar till kommunema som då skall göras. Dessa utbetelningar sker    Prop. 1990/91:150 med två års eftersläpning och hänför sig därför till den höga löneöknings-    Bilaga 1:1 takt som har gällt fram till nu. Samtidigt feller de stora engångsinkoms-tema från 1991/92 bort.

Samman fettningsv is kan konsteteras att stetsbudgeten försvagas budgetåren 1990/91 och 1991/92. Det beror på att stetens inkomster beräknas växa relativt långsamt samtidigt som utgiftema fortsätter att öka relativt kraftigt, särskilt under 1990/91. Bakom denna utveckling ligger en konjunkturelit betingad försvagning av inkomstsidan. Dessutom innebär på kort sikt en nedväxling av löneökningstakten en försvagning av budgeten via en långsammare utveckling av inkomstema samtidigt som transfereringama inte omedelbart växlas ner i samma takt. Det omfettande besparingsarbete som regeringen har genomfört under det senaste året har förhindrat en än mer negativ utveckling.

De underliggande problemen i den svenska ekonomin motiverar en fortsatt stram finanspolitik, med omprövning av existerande utgiftsåtegan-den. Utrymmet för nya utgiftsåteganden från stetens sida är nu mer begränsat än på flera år. Reformer kan endast komma till stånd genom effektiviseringar och besparingar inom befintliga områden.

Kommunerna

Kommunema och landstingen svarar för den helt dominerande delen av den offentliga verksamheten. Den kommunala verksamheten har under 1980-telet vuxit långsammare än under de närmast föregående decen­niema. Tillväxttakten har ändå varit alltför hög i ett samhällsekonomiskt perspektiv. Under de närmaste åren måste tillväxten i kommunema hållas tillbaka ytterligare för att det skall bli möjligt att skapa utrymme för en tillväxt i ekonomins konkurrensutsatte delar och därmed lägga en grand för en varaktig balans i ekonomin.

Också det ekonomiska läget i kommuner och landsting motiverar en sterk begränsning av tillväxten. Sektom har under flera år redovisat ett negativt finansiellt sparande. En tillfällig förbättring kan förväntes åren 1991-1993. Men omprövningar och effektiviseringar måste genomföras redan nu för att de grandläggande problemen i den kommunala sektom skall kunna lösas.

Under innevarande och nästkommande år råder ett av riksdagen beslutet kommunalt skattestopp. En överenskonunelse har träffets mellan företrädare för regeringen och för kommun- och landstingsförbunden om att det kommunala skattetrycket inte heller efter 1992 bör öka och att kommunema och landstingen därför inte bör höja sina skatter. Rege­ringen har klarort att den är beredd att föreslå ett förlängt, lagfäst skattestopp, eller att på annat sätt begränsa konoununemas och land­stingens möjlighet att expandera, om det visar sig att kommuner och landsting ändå överväger skattehöjningar eller om volymtillväxten i den kommunala konsumtionen skulle bli för hög.

28

4.4 Penning- och valutapolitiken

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1 

Under 1970-telet och början på  1980-telet var växelkursförändringar

relativt vanliga i industriländema. Även Sverige förändrade sin valute­kurs vid ett flertel tillfällen mellan 1976 och 1982. Växelkursförändringar medför en betydande ryckighet i den ekonomiska utvecklingen. Perioder med snabb expansion följs inte sällan av omfettande ulslagning. De samhällsekonomiska kostnadema till följd av en sådan politik kan vara betydande. Återkommande devalveringar försvårar också inflations­bekämpningen. Förväntningar om nya devalveringar gör en devalverings­politik allt mindre ändamålsenlig.

I den aktuella debatten har tanken förts fram att Sverige snarast möjligt borde överge den nuvarande korgen av valutor och ersatte den med en korg av europeiska valutor. Som motiv har angetts att det därmed skulle undvikas att kronan följde med i en förvänted uppgång för dollam och således stärktes mot EG-ländemas valutor.

En trovärdig fest växelkurspolitik kan inte baseras på sådana kortsiktiga överväganden. Valutepolitiken skall präglas av festhet och konsekvens. Den skall stå i överensstämmelse med den ekonomiska politikens långsiktiga strävanden och med ekonomins intemationella inriktning.

Den svenska valutepolitikens mål är fest eteblerat. Valutakorgens konstraktion har varit oförändrad sedan 1977 och valuteindex sedan 1982. Genom valutakorgens sammansättning har effektema på svensk ekonomi av förändringar i andra länders valutor jämnats ut, vilket bidragit till stebilitet.

Vid några tillfällen har det skapats osäkerhet om kronans ställning med valuteutflöden som följd. Regeringen och riksbanken har därvid genom finans- och penningpolitiska åtgärder med kraft markerat att valutepoli­tikens mål ligger fest. Det är viktigt för alla, inom och utom landet, att vete att stetsmaktema är fest beslutna att fullfölja denna linje.

Det finns flera skäl för dette. Ett skäl är att kampen mot inflationen är ett centralt mål för den ekonomiska politiken. Förändringar i växelkursen skulle allvarligt försvåra arbetet med att stebilisera ekonomin. Ett annat skäl är strävandena att få till stånd ett närmare samarbete med EG.

Sverige ser positivt på det europeiska monetära samarbetet. Det har verksamt bidragit till att stärka samordningen av den ekonomiska politiken med goda resultet som följd och skapat ett område av valute-politisk stebilitet i Europa, vilket även utanförstående länder har stor fördel av.

Ett svenskt bidrag till dette samarbete föratsätter att vår kostnadsut­veckling bringas under kontroll med sikte på att nå en inflation som är jämförbar med vad som gäller i de i dette avseende mest framgångsrika ländema i Europa. Dette skall ses som ett väsentligt inslag i vår Europa­politik och kan lägga granden för ett närmare monetärt och valutepolitiskt samarbete i linje med strävandena inom EG.

Riksbanken ansvarar för penning- och valutepolitiken. En sterk riksbank kan effektivt bidra till inflationsbekämpningen. Utredningen om mål och former för riksbankens verksamhet (dir. 1990:61) är nu tillsatt.

29

Utredningen skall bl.a. överväga möjlighetema att med lagstiftning eller    Prop. 1990/91:150 på annat sätt ange tydligare mål för riksbankens verksamhet. Utredningen    Bilaga 1:1 skall vidare i sitt arbete beakte den fortsatte utvecklingen av det monetära samarbetet inom EG. Utredningens arbete skall vara slutfört före den 1 juli 1992.

Under hösten och vintem har allvarliga problem uppdagats i finans­bolagssektorn. Bankema har drabbats av betydande kreditförluster till följd av dels utlåning till finansbolag, dels att det försämrade konjunktur­läget orsakat problem för många företeg. Denna utveckling förklaras till en del av den mycket kraftiga kreditexpansionen som skedde efter avregleringen av kreditmarknaden i mitten av 1980-telet. Utlåningen från vissa kreditinstitut har varit alltför vidlyftig. I flera fell har kreditpröv­ningen blivit eftersatt. Dette resulterar nu i betydande kreditförluster för en del banker och andra kreditinstitut. Regeringen beslutede i januari i år att utreda orsaken till de problem som uppstod för vissa finansbolag.

Den svagare konjunkturen och de stigande kreditförlustema har medfört en ökad försiktighet i kreditinstitutens utlåning. Dessutom har kapiteltäckningsrcgleraa skärpts i enlighet med intemationella överens­kommelser, vilket torde ha medfört att vissa kreditinstitut blivit mer restriktiva i sin utlåning. Samtidigt har under de senaste månadema de svenska räntoma fellit med flera procentenheter, vilket underlätter låntegamas situation och därmed även kreditinstitutens.

Det har under vintem framhållits av företrädare för småföretegen att kreditförsörjningen inte ftingerar tillfredsställande, framför allt vad gäller utlåning till dessa företeg, och att steten borde agera för att råda bot på denna situation. Regeringen har tegit initiativ till samtel i denna fråga mellan bankema och företrädare för småföretegen. Några stetliga ingripanden i kreditgivningsverksamheten är dock inte aktuella. På en avreglerad marknad måste aktörema själva te ansvar för sina beslut. Stetsmaktema har emellertid ett ansvar för att skapa sådana regler och föratsättningar att kreditgivningen fungerar väl.

Avregleringen på kreditmarknaden har medfört ökade möjligheter för hushållen att själva bestämma över sin finansiella situation. Konkurrensen i fmanssektom bidrar också till lägre räntor och ökade framtida rationaliseringsvinster.

4.5  Arbetsmarknadspolitiken

Under det senaste året har tillväxten i sysselsättningen avtegit och arbetslösheten ökat. I huvudsak är dette en följd av försämrad konkur­renskraft beroende på stora kostnadsökningar, den intemationella konjunkturavmattningen och en svag inhemsk efterfrågetillväxt. En varaktigt full sysselsättning kan bara åstedkommas om kostnadsutveck­lingen i Sverige anpassas till omvärlden och konkurrenskraften därmed vämas. Regeringen följer nu noggrant hur arbetsmarknaden utvecklas.

Uppgången i arbetslösheten kan inte mötes med en generell efterfråge­stimulans. En sådan politik skulle bara motverka sitt syfte. Visserligen skulle aktiviteten i ekonomin kortsiktigt stiga men balansproblemen skulle

30

samtidigt  förvärras.  Inflationen  skulle  bli  högre och underskottet i    Prop. 1990/91:150 bytesbalansen växa. Ett tryck uppåt på räntoma skulle skapas och därmed    Bilaga 1:1 skulle investeringama hämmas. Sysselsättningen skulle då mycket snart åter vika.

Mot denna bakgmnd får arbetsmarknadspolitiken en viktig roll. Den måste utformas på ett sådant sätt att den bidrar till inflationsbekämpning­en och därmed medverkar till ekonomisk tillväxt. Prisstegringar motverkas om arbetsmarknadens funktionssätt förbättras så att utslagning kan undvikas och uppkomsten av flaskhalsar förhindras. Omfettande passivt stöd förhindrar en balanserad utveckling av den svenska ekonomin och motverkar därmed sitt syfte att väma full sysselsättning.

Arbetslöshet skall inte vara ett medel i den ekonomiska politiken. Lediga platser skall tillsättes så snabbt som möjligt för att undvika inflationsdrivande flaskhalsar i produktionen. Samtidigt skall varje person som är eller riskerar att bli arbetslös få möjlighet att så snabbt som möjligt komma in i ett nytt arbete. Stödinsatser måste prioriteras till sökanden som riskerar långvarig arbetslöshet, ungdomar och andra som saknar fest förankring på arbetsmarknaden.

Redan nu har Sverige en av de mest effektiva arbetsmarknadema inom OECD-området. Det gäller dock att ytterligare förbättra funktionsförmåg­an så att skillnadema mellan utbud och efterfrågan reduceras. Rörlighets­främjande åtgärder är i dette sainmanhang centrala, liksom åtgärder som stimulerar aktivt arbetssökande, kompetenshöjning, omskolning och yrkesinrikted rehabilitering.

5  Tillväxtpolitiken

Den ekonomiska politiken skall bidra till tillväxt genom att stimulera produktiviteten och sparandet. Utrymme skall skapas för investeringar i produktion och infrastruktur; i motsvarande mån måste tillväxten i privat och offentlig konsumtion begränsas.

Om medborgama skall få de levnadsvillkor de önskar och den trygghet de behöver, och om vi också skall kunna lämna en god iniljö i arv till våra efterkommande måste ekonomin växa. Samtidigt måste de gemen­samma resursema användas så att de bidrar till arbete, sparande, hushållning och utveckling. Dette synsätt är bärande i regeringens konsekvente satsning på arbetslinjen. Det har väglett arbetet med skattereformen och det präglar de propositioner som regeringen lagt under innevarande riksdagsår om ekonomin på medellång sikt, om tillväxten och om miljön.

1980-telets ekonomiska tillväxt vanns främst genom att fler märmiskor arbetede mer än tidigare (se tebell 4). Det är bara ett större utbyte per arbeted timme, en högre produktivitet, som ger utrymme för högre timlöner. Även om skattereformen kommer att stimulera en fortsatt ökning av arbetskraftsutbudet, förslår inte det för att möte de närmaste årtiondenas växande anspråk på välstånd och välfärd. Produktiviteten måste växa snabbare.

31

Tabell 4  Arbetsinsats, produktivitet och tillväxt 1970-1990

Prop. 1990/91:150

Procentuell förändring

p..        . ,

1970-1980

1980-1990

BNP                                                                     21,4

20,6

Sysselsättning i timmar                                        -5,1

10,5

Produktivitet                                                        27,9

9,1

äHor.Finansdepartementet och statistiska centralbyrån.

Vad en snabbare produktivitetstillväxt innebär framgår tydligt av de beräkningar som redovisas i den reviderade nationalbudgeten för perioden 1991-1995. Om den genomsnittliga årliga produktivitetstillväxten blir 2,2 % under den kommande femårsperioden, jämfört med de ca 1,5 % som gällt under de senaste 10 åren, kan bmttonationalprodukten växa med i genomsnitt 2,2 % om året. Under den senare delen av femårs­perioden kommer reallönema att kunna öka i ungefär samma takt samtidigt som en snabb utbyggnad av den utlandskonkurrerande sektom kan komma till stånd.

Föratsättningama för en högre produktivitetstillväxt är i många avseenden goda. Den avgörande förändringen är det svenska deltegandet i den europeiska integrationen. Hittills har bara begränsade delar av den svenska ekonomin varit utsatt för intemationell konkurrens. Den offentliga sektom har utsatts för skärpte effektivitetskrav, men den private skyddade sektom - som under 1980-telet vuxit påtegligt - utgör hälften av näringslivet. Den europeiska inre marknaden iimebär att stora delar av denna sektor nu öppnas för konkurrens. Både på egen hand och som en följd av politiska beslut måste dessa skyddade branscher nu höja sin effektivitet och produktivitet.

Även i en rad andra avseenden har tillväxtföratsättningama förbättrats. En genomgripande skattereform har genomförts. En energiuppgörelse har träffets. Ökade resurser har avsatts för forskning och utbildning och för att bygga ut infrastrakturen, bl.a. vägar, järnvägar och telekommunika­tioner.

Inom alla dessa områden fullföljs arbetet med att skapa föratsättningar för förbättrad produktivitet. Det är nu en uppgift för alla, näringslivet, kommunema, landstingen och steten att se till att de nya möjligheter som erbjuds tes tillvara och att de resurser som satsats verkligen leder till högre produktivitet och välstånd.

Investeringar spelar en viktig roll för att höja produktiviteten. När kapitelstocken fömyas drar fömyelsen med sig ny, effektiv teknik. Om sparandet ökar förbättras föratsättningama att få till stånd investeringar. Men ett högre sparande behövs framför allt för att lägga en stebil grand för framtida generationers välstånd. Behovet av att öka sparandet är särskilt stort under 1990-telet, mot bakgrand av att de äldre som andel av befolkningen kommer att öka under 2000-telets förste decennier.

32

5.1   Skattepolitiken

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1 Omläggningen av skattesystemet är ett viktigt led i regeringens tillväxt­politik. Skattesystemet har stor betydelse för den ekonomiska utveck­lingen och därmed för den framtida välfärden. Skattereformen innebär att skattesystemets negativa effekter på resursanvändningen reduceras kraftigt. Föratsättningar skapas för en mer effektiv användning av arbete, kapitel och energi samtidigt som arbete och sparande stimuleras. Dette sker på flera sätt:

För det stora flertelet löntegare har marginalskatten sänkts från ca 50 % år 1988 till ca 30 % år 1991. Den högste marginalskatten har sänkts från ca 75 % till ca 50 %. För många deltidsarbetande har marginalskatten sänkts från ca 35 % till ca 23 %, där den särskilt låga marginalskatten beror på skatterabatten för låginkomsttegare. Samtidigt har skattesatsen för bl.a. bank- och obligationssparande liksom aktieutdelningar sänkts från normalt 50-75 % år 1988 till 30 % kr 1991. Skattelättnaden för ränteutgifterna har sänkts från 50 % till 30 %.

Olika typer av arbetsinkomster - kontantlön, löneförmåner, egenföre-tegares arbetsinkomster etc. - beskattes numera på ett likformigt sätt. Därmed minskas de snedvridningar i ekonomin som beror på att olika ersättningsformer för arbetsinsatser koster olika mycket i skatt. Olika typer av sparande och investeringar beskattes likformigt. Det innebär att snedvridningar mellan olika sparformer och mellan olika typer av investeringar försvinner, samtidigt som utrymmet för skatteplanering reduceras radikalt.

Skattebelastningen har i väsentlig utsträckning minskats på arbete och finansiellt sparande, samtidigt som den ökats på varor och verksam­heter med negativ miljöpåverkan, energianvändning och konsumtion. Bland annat har miljöskatter införts på koldioxid och svavel. -     Skattesatsen för företeg har sänkts från ca 57 % år 1988 till 30 % kr 1991. Den nya företegsbeskattningen skapar goda föratsättningar för investeringar och produktion i Sverige. Skattepolitiken bör under de närmaste åren inriktes på att befäste de framsteg som uppnåtts genom skattereformen.   Krav  från olika sär­intressen om att erhålla lättnader och undanteg måste avvisas.

Skattereformen minskar skillnadema i beskattning jämfört med vad som gäller inom EG, bl.a. genom att mervärdeskatten utvidgats till att omfatte energi och nästan alla tjänster samt genom att flera punktskatter avskaffas fr.o.m. år 1993.

Skattereformen innebär att skattesystemet förbättras och modemiseras inom ramen för ett i huvudsak oförändrat skatteutteg. De offentliga utgiftemas andel av brattonationalprodukten skall emellertid successivt sänkas. Härigenom skapas möjligheter att sänka skattetrycket och därmed ytterligare förbättra betingelsema för en god ekonomisk tillväxt.

Det nya skattesystemets regler minskar utrymmet för skatteplanering och skatteflykt. Nu gäller det att tillvarate dette tillfälle att eteblera en fest och god skattemoral.  Skattemyndigheterna och de rättsvårdande

33

3   Riksdagen 1990/91. 1 satnl Nr 150. Bilaga 1:1

institutionema måste se till att uppföljning och kontroll fungerar väl och    Prop. 1990/91:150

att resursema sätts in där de behövs för att beivra överträdelser

Bilaga 1:1

Regeringen har nyligen initierat en översyn av hur den verksamheten kan förbättras. Det är emellertid i minst lika hög grad företegens, förvalt­ningamas och medborgamas sak att hjälpas åt att röja undan kvardröjan­de rester av brist på gemensamt ansvar och lojalitet mot vad vi till­sammans byggt upp.

5.2  Infrastrukturpolitiken

Infrastrakturen är avgörande för näringslivets utveckling. El, transporter, kommunikationer m.m. måste fungera för att människor i dagens samhälle skall kunna leva och arbete. Den infrastmktur söm byggs upp i dag är avgörande för näringslivets teknikval under årtionden framöver. Valet av infrastraktur har därmed ett avgörande inflytande på vår tillväxt och miljö.

Stetsmaktema har ett ansvar för att infrastrakturen i Sverige är modem och fungerar väl. Ökade resurser behöver nu kanaliseras till vägar och järnvägar. Behovet av resurser för att under 1990-telet säkerställa en väl fungerande infrastraktur vad gäller vägar samt jämvägar och annan kollektiv trafik är emellertid så stort att det inte fullt ut kan täckas med stetliga medel. För att få till stånd en kraftig ökning av investeringama inom dessa områden krävs därför ökad avgiftsfinansiering av vissa objekt liksom samfinansiering med näringsliv och kommuner.

Infrastrakturen i Sverige har traditionellt varit väl utbyggd. Det sena 1800-telets satsning på stembanenätet och det tidiga 1900-telets upp­byggnad av Vattenfell är två goda exempel. Vi måste också nu på 1990-telet gemensamt se till att nya tekniska möjligheter tes tillvara och lägga granden för ekonomins fortsatte tillväxt och utveckling. Mot denna bakgrand har betydande resurser avsatts för att bygga ut och förbättra infrastrakturen. Samtidigt har initiativ tegits till flera nya infrastrakturella projekt:

Stora summor har under 1980-telet satsats på att bygga ut den modemaste infrastrukturen, telekommunikationema. Huvuddelen av investeringama har gjorts i uppbyggnad av ett digiteliserat telenät, vilket medfört ett kraftigt ökat utbud och en ökad användning av teletjänster. Under 1990-telet beräknas investeringama öka ytterligare och uppgå till i genomsnitt ca 10 miljarder kr. per år. Avtelet mellan Sveriges och Danmarks regeringar om en fast förbindelse över Öresund kommer att påverka den ekonomiska utvecklingen i Öresundsregionen positivt. Inte minst förbättras villkoren för spårbundna kommunikationer med det övriga Europa. För att få till stånd en kraftig utbyggnad av infrastrakturen föreslås att steten bidrar med minst 20 miljarder kr. i extra investeringsmedel under 1990-telet. Medlen skall användas till större sammanhållna väg- och jämvägsprojekt av strategisk nationell betydelse. Inom den ramen avsätts 5,5 miljarder kr. till en satsning på trafiksystemen i storstedsregionema.

34

5.3  Forsknings-och utbildningspolitiken

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1 En av den offentliga sektoms viktigaste uppgifter är att ansvara för

utbildningen. Om kunskapsuppbyggnad helt skulle lämnas åt individemas

och marknadens betelningsvilja finns stor risk för att inte tillräckligt

många kommer att utbilda sig.

Värdet av kompetens är mycket påtegligt för var och en, inte minst i ekonomiskt kärva tider. Den som har god utbildning löper mindre risk att bli arbetslös. Det ligger i såväl individemas som samhällsekonomins intresse att en lågkonjunktur i ekonomin innebär högkonjunktur i utbildningen. Genom att fler griper tillfället att förbättra sin kompetens kan den framtida efterfrågan inom näringslivet tillgodoses bättre. Därmed bidrar utbildning till att lägga granden för en uthållig återhämtning och tillväxt, samtidigt som fler människor får säkrare sysselsättning.

Betydelsen av goda kunskaper är ändå störst i ett längre perspektiv. En hög utbildningsnivå är en konkurrensfördel för det svenska näringslivet. Flera studier under senare år har pekat på vikten av att stärka de arbetandes kompetens. Regeringen har mot denna bakgrand genomfört ett omfettande program för att reformera forsknings- och utbildnings­politiken:

Efter forskningspropositioner vart tredje år har ökade resurser för forskning avsatts. Den senaste forskningspropositionen (1989/90:90) innebär att de stetliga anslagen ökar med en miljard kr under en treårsperiod. Särskild vikt läggs vid den grandläggande forskningen. Två nya forskningsråd inrättes för teknikvetenskapema och social-vetenskapema. I tillväxtpropositionen (1990/91:87) föreslås också en avsevärd förstärkning av forskaratbildningen inom teknisk fakultet. Vidare föreslås en fördubbling av stödet till svenskt deltegande i europeiskt forskningssamarbete.

Regeringen har inlett ett arbete för att effektivisera högskolans verksamhet. Målet är att på en gång minska administrationen och förbättra utbildningens resultet (skr. 1990/91:50, prop. 1990/91:87 och bilaga 11:7. i det följande). Regleringen av högskolan skall inskränkas till det väsentliga och resurser för administration skall kunna frigöras och omvandlas till utbildningskapacitet. Tonvikten i de centrala insatsema skall ligga på utvärdering och uppföljning. Anslagstilldelningen skall i större utsträckning gmndas på utbild­ningens och forskningens resultet och kvalitet i ett intemationellt perspektiv.

Regeringen satsar nu 250 milj. kr. på att inrätte ytterligare 5 000 platser vid högskoloma. Resursema koncentreras till utbildningar som är angelägna av arbetsmarknadsskäl. Genom denna satsning kommer ungdomar och människor som vill vidareutbilda sig att kunna gå kortere kurser inom den yrkestekniska utbildningen, gå igenom tvåårig ingenjörsutbildning, vidareutbilda sig från bamskötere till förskollärare m.m.

Regeringen har föreslagit att en flexibel skolstart införs. Föräldrama får bedöma om deras bam kan börja skolan vid sex eller sju års ålder

35

(skr. 1990/91:50, prop. 1990/91:115). En samordnad översyn av Prop. 1990/91:150 skolans läroplaner och bamomsorgens pedagogiska program har Bilaga 1:1 inletts (dir 1991:9). Arbetsmarknaden kan genom reformen på lång sikt komma att tillföras stora delar av ytterligare en årskull, antingen direkt eller med längre utbildning än tidigare. Dette kommer också att skapa större utrymme för framtidens kompetensuppbyggnad. Regeringen har i propositionen (1990/91:85) Växa med kunskaper föreslagit en omfattande förändring av gymnasieskolan och vuxen­utbildningen. Yrkesutbildningen i gymnasieskolan kommer att förstärkas avsevärt genom att alla linjer/program föreslås bli treåriga. För vuxenutbildningen innebär propositionen både en förstärkning av den gmndläggande vuxenutbildningen och ökade möjligheter till samverkan mellan gymnasieskola, kommunal vuxenutbildning och AMU. Kommunema kommer att få ansvaret för resursfördelning och planering. Samtidigt kommer elevema att ges såväl ökade valmöjlig­heter som ökat inflytande, vilket är en viktig fömtsättning för att uppnå en gymnasieskola för alla.

Ett omfattande arbete har under de senaste åren pågått för att förändra stymingen av skolan och lägga ansvaret för verksamheten längre fram i organisationen, hos kommunema och i skoloma. Ansvaret för verksamheten har tydliggjorts och verksamhetsansvar och ansvar för de fmansiella resursema har kopplats samman. All reglering genom stetsbidragssystemet har upphört och ett nytt sektorsbidrag till skolverksamheten kommer att införas fro.m. den 1 juli 1991. Syftet med de förändringar som genomförts inom skolområdet är att höja kvaliteten i skolans arbete och göra verksam­heten effektivare.

5.4 Investeringspolitiken

För att den ekonomiska återhämtningen skall komma till stånd är det av avgörande betydelse att investeringama i ekonomin ökar. Investeringama spelar också en viktig roll för den teknologiska fömyelse som är nödvändig om produktiviteten skall kunna förbättras. Därför vidter regeringen en rad åtgärder för att stimulera investeringsaktiviteten.

Sedan den 10 januari i år gäller ett i det närmaste generellt frisläpp av de allmänna investeringsfonderna. För investeringar i inventerier och för kompetenshöjande utbildning av anställda gäller frisläppet i hela landet. Beträffande byggnadsarbeten är fondema fria i hela landet utom Stockholmsområdet.

Överhettningen på byggmarknaden i Stockholmsområdet har dämpats påtegligt. Investeringsfondema bör därför släppas fria även för byggnads­arbeten i denna del av landet. Vidare kommer ramarna för byggnadstill­stånd och ombyggnad av bostäder i Stockholmsområdet att vidgas för att öka byggverksamheten. Den tidsbegränsade skatten på produktion av kontors- och butikslokaler och andra oprioriterade byggnadsarbeten i Stockholmsområdet bör avvecklas i förtid. Denna skatt bör således inte utgå för byggnadsarbeten som påbörjas den 1 juli 1991 eller senare.

36

Efter skattereformen är den svenska företagsbeskattningen intema- Prop. 1990/91:150 tionellt konkurrenskraftig. Det svenska deltegandet i den europeiska Bilaga 1:1 integrationen innebär att produktion i Sverige inte diskrimineras vid export till andra delar av den europeiska inre marknaden. Dessa perspektiv, tillsammans med åtgärdema för att öka produktiviteten, innebär alt Sveriges dragningskraft på utländska investeringar ökar redan nu. För att ytterligare underlätte sådana investeringar kommer regeringen att förelägga riksdagen ett förslag om att anpassa de svenska reglerna för utlänningars förvärv av svenska företeg till de betingelser som nu skapas genom den ökade intemationaliseringen. Utländska företeg kan ge ett värdefullt bidrag till den industriella kunskapsuppbyggnaden, samtidigt som investeringarna innebär att kapitelbalansen förstärks.

Återväxten i svenskt näringsliv är i betydande utsträckning avhängig de mindre företegens expansionskraft. Där sker mycket av den fömyelse som krävs för en långsiktig industriell utveckling. Genom skattereformen och de särskilda insatser som nu görs för att förbättra tillgången på riskkapitel förbättras innovationsklimatet. I enlighet med förslagen i tillväxtpropositionen förbereds också förstärkte insatser för de små teknikbaserade företegen. Det gäller framför allt företeg med koppling till universitet och högskolor. De mindre företegen ges också särskild stimulans för att kunna möte de krav som en ökad internationalisering ställer

37

5.5 Sparandet

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1 Det nuvarande sparandet är inte tillräckligt för att finansiera ens den

förhållandevis låga investeringsnivå som råder i dag. Det ter sig uttryck

i underskott i bytesbalansen. Därför är regeringens politik inrikted på att

på olika sätt stimulera en ökning av sparandet.

Den viktigaste åtgärden är skatteomläggningen. Skattereformen stimulerar hushållens finansiella sparande. Under 1990 ökade hushållens sparkvot från -4,6 % till 0. En fortsatt ökning är att vänte under 1991 och 1992. Kostnadema för lån har ökat, medan sparandet blivit mer förmånligt. Dette understryks vid en nedgång i inflationen.

Vid en intemationell jämförelse framstår ändå det svenska hushålls­sparandet som lågt. En viktig del av förklaringen till dette är pensions­systemens utformning. De svenska pensionerna betelas till stor del med det löpande årets pensionsavgifter, medan fonderingar i offentliga eller private system spelar en större roll i andra länders pensionssystem. Strävandena att öka hushållens sparande måste därför bl.a. inbegripa en prövning av pensionssystemens utformning. Regeringen har i finanspla­nen understmkit att behovet av ett ökat sparande i ekonomin skall tillmätes stor vikt vid denna prövning. Vid behandlingen av pensionsbe­redningens förslag om de allmänna pensionsstemens framtida utform­ning kommer en utgångspunkt att vara behovet av ett högre långsiktigt sparande. Därvid bör det övervägas om fondering för tilläggspensionema kan ske i mer individuella och försäkringsmässiga former än vad som är fallet i AP-fondema.

Inom finansdepartementet har ett förslag uterbetets om att AP-fonden skall omorganiseras, få en mer effektiv förvaltning och vidgade place­ringsmöjligheter. Det beräknas öka AP-fondens långsiktiga avkastning med 1-2 % per år, vilket motsvarar 4-8 miljarder kr. per år. En förbättrad avkastning gör det möjligt att stärka ATP-pensionema, öka sparandet eller begränsa avgiftsbehovet. Förslaget remissbehandlas för närvarande.

En väsentlig del av det samhälleliga sparandet sker inom den offentliga sektorn. Att upprätthålla ett högt offentligt sparande är nödvändigt mot bakgrand av sparandebristen i ekonomin som helhet och förblir därför ett viktigt mål för finanspolitiken. Befolkningens ålderssammansättning innebär att anspråken på sjukvårdens och omsorgens resurser kommer att öka efter sekelskiftet. För att möte dessa anspråk måste resurser säkerställas under det närmaste årtiondet. Det är viktigt att dessa behov beaktes, när försöken med nya former för sjukvårdens finansiering utvärderas inför kommande beslut.

5.6 Omställning och minskning av den statliga

administrationen

Den konkurrensutsatte sektom måste få tillgång till en större del av ekonomins resurser för att kunna expandera och därmed lägga gmnden för framtida välstånd och välfärd. I det perspektivet är uppgiften att

38

effektivisera den offentliga verksamheten cenral. Inte minst gäller det att    Prop. 1990/91:150 frigöra resurser från byråkratin för att bättre fullgöra de uppgifter som    Bilaga 1:1 den offentliga sektom ansvarar för.

Den allmänna samhällsutvecklingen påverkar sterkt de organisatoriska förhållandena både i näringslivet och i  den offentliga sektom.   De viktigaste faktorerna under överskådlig tid är intemationaliseringen avregleringen decentraliseringen.

Människors kompetens ökar, så att det blir möjligt och effektivt att late allt fler beslut fettes nära verksamheten. Det är decentraliseringens föratsättning. Behoven blir alltmer skiftande och föränderliga, så att förhandsstyrda beslut blir allt sämre ägnade att erbjuda bra lösningar. Det är avregleringens drivkraft. Allt fler verksamheter bedrivs i samarbete med institutioner och människor i andra länder, med egna organ och regler för att leda arbetet. Det är internationaliseringens inverkan.

Sammantegna innebär dessa tendenser för den stetliga administrationens del att resurser och tid kan frigöras därför att uppgifter tegits över av andra eller blivit överflödiga. Dessa möjligheter har utnyttjats och förstärkts av viktiga reformförslag under de senaste åren. Genomslaget för arbetslinjen i reformeringen av socialförsäkringama kommer att frigöra personal från hanteringen av passiva understödsärenden. Kommunemas ansvar för hela skolan avlaster den stetliga administratio­nens deteljstyming. Avregleringen av jordbmks- och bostedspolitiken minskar de administrativa kraven på dessa områden, liksom omläggning­en av näringspolitiken från konserverande punktinsatser till generella åtgärder, som främjar tillväxt på företegens egna initiativ.

Det är nu också dags att gå från styrning genom regler till krav på resultet. Lokala och regionala myndigheter får ökat handlingsutiynime, centrala verk måste i ökad utsträckning följa upp och utvärdera verksam­heter. De berördas efterfrågan får ett sterkare genomslag i verksamheten, samtidigt som fler verksamheter utsätts för konkurrens för att öka kvalitet och effektivitet.

Chefen för civildepartementet redovisar i del II av denna proposition det program för att bante den stetliga administrationen med 10 % på tre år, som fömtskickades i regeringens skrivelse (1990/91:50) om åtgärder för att stebilisera ekonomin och begränsa tillväxten.

De åtgärder som nu genomförs äger mm inom alla departements verksamhetsområden. De kommer också i hög grad att påverka rege­ringskansliets arbete. Ansvarsfördelningen mellan kommerskollegium, näringsfrihetsombudsmannen och stetens pris- och konkurrensverk ses över, försvarets rationaliseringsinstitut avvecklas, verksamheten vid universitets- och högskoleämbetet, socialstyrelsen och socialförsäkrings­administrationen dras ned, trafiksäkerhetsarbetet ses över. Den pågående integrationsprocessen i Europa påverkar tullverket, de nordiska ländemas utrikesrepresentetioner bevakar ärenden åt varandra, jordbraksnämnden och lantbraksstyrelsen slås samman, arbetsmarknadsverkets centrala och regionala administration minskas, nya former för byggnadsforskningens

39

finansiering införs, en ny näringspolitisk myndighet inrättes i industri-    Prop. 1990/91:150 verkets,   energiverkets  och  styrelsens   för   teknisk  utveckling   ställe.    Bilaga 1:1 länsstyrelsemas roll renodlas, naturvårdsverket omorganiseras m.m.

Åtgärdema kommer att begränsa utgiftstrycket inom den stetliga verksamheten och därmed öka expansionsutrymmet för andra delar av ekonomin. De kommer samtidigt att bidra till en högre effektivitet i ekonomin. De åtgärder som genomförs kommer att leda till bestående besparingar och inte bara tillfälliga minskningar av enstaka anslag. Efter den treårsperiod som programmet omfatter beräknas den årliga bespa­ringen på stetens budget till två miljarder kr. netto.

6 Välfärdspolitiken

Den ekonomiska politiken skall bidra till att utjämna levnadsvillkoren och skapa en starkare bas för välfärden genom att arbetslinjen konsekvent hävdas.

Alla medborgare skall ha goda möjligheter till ett meningsfullt liv. Det är ett mål som inte kan uppnås enbart genom att erbjuda lika stertmöjlig-heter. Det kräver i stället insatser för att i en rad olika situationer hjälpa människor att te vara på sina föratsättningar och öka deras möjlighet att välja vägar i livet.

Det avgörande inslaget i dessa strävanden är ansträngningama att stärka och fiillfölja den arbetslinje, som genom årtionden varit bestäm­mande för det svenska väliärdsbygget. Arbetet ger det nationella välstånd, som betelar de gemensamma välfärdssystemen. Arbetet är emellertid också den normala och viktigaste källan till enskilda männi­skors och femiljers trygghet och välfärd. Därför är åtgärdema för all säkra, vidga och förbättra arbetets villkor och frakter ett bärande tema i regeringens politik för ökad välfärd.

Ansträngningama bär frakt. Sverige har hunnit långt när det gäller att trygga människors rätt till ett meningsfiillt arbete. Skillnaderna framgår tydligt av en jämförelse med nio andra länder i Västeuropa. Av hela den svenska befolkningen deltog 52,1 % i arbetslivet 1987, medan den genomsnittliga sysselsättningsgraden i de andra ländema låg rant 43 %. Den viktigaste skillnaden gäller kvinnoma i åldrama 15-64 år, där 80,1 % i Sverige hade arbete 1989, medan genomsnittet för de andra ländema ligger på ca 60 %. Den svenska arbetslösheten uppgick 1990 till ca 1,5 %, jämfört med 9 % i genomsnitt för EG.

6.1  Inflationen

Den allmänna ekonomiska politiken spelar en avgörande roll för välståndets fördelning. Inflationen har under de gångna åren varit det dominerande problemet i den svenska ekonomin. En hög inflation sätter tryggheten på spel.

När lönekostnadema i Sverige stiger snabbare än i våra konkurrentlän­der innebär det ett allvarligt hot mot sysselsättningen.  Undergrävs

40

konkurrenskraften blir tillväxten i ekonomin låg. Det kan tvinga fram    Prop. 1990/91:150 oönskade nedskämingar i välfärdssystemen. Därför är det nödvändigt att    Bilaga 1:1 bryte inflationen för välfärdens skull.

Men inflationen har även andra fördelningspolitiska verkningar. Den omfördelar tillgångar mellan låntegare och långivare, den förstärker skillnadema mellan besuttna och dem som saknar fast egendom, och den gynnar arbetsmarknadens sterka grapper, som lättere än andra kompense­rar sig för inflationen i sin löneutveckling. Dessa tendenser kan skärpa skillnader i inkomst och förmögenhet. De premierar dem som kan föratse och te hänsyn till inflationen i sina privatekonomiska handlingar.

En vändpunkt har nu nåtts. Inflationen under det närmaste året blir radikalt lägre än under de senaste åren. Det är en. central fördelningspoli­tisk uppgift att se till att dette trendbrott befästs, så att trygghet och välfärd understöds av en varaktigt låg inflation.

6.2  Arbetsmarknadspolitik och utbildning

För de fleste medborgares välfärd är en meningsfull sysselsättning den avgörande faktom. Arbete ger inkomster, som ger valfriheten innebörd. Arbetet har emellertid också en avgörande betydelse för hälsan, den sociala gemenskapen och tryggheten. Därför är arbetsmarknadspolitiken så viktig. Den svenska välfärdspolitikens framgångar beror i stor utsträckning på arbetsmarknadspolitiken med dess intemationellt sett unika betoning av aktiva insatser. I andra länder är det normalt passivt understöd som spelar den dominerande rollen.

Inte minst viktigt är dette när den ekonomiska utvecklingen hoter sysselsättningen. Så är fallet för närvarande. De arbetsmarknadspolitiska insatsema ges nu en kraftfull utformning för att dels underlätte den kostnadsanpassning som krävs för ekonomisk återhämtning, dels ge de arbetssökande trygghet och möjlighet att snabbt finna nya anställningar.

Dette är uppläggningen i det nyskapande program regeringen nyligen lade fram för att möte den ökande arbetslösheten. Åtgärdema omfördelar medel från passivt kontantstöd till aktiva ansträngningar för utbildning och rekrytering. Därmed får individema det stöd de behöver bättre än något annat, ett stöd att snabbt återgå till produktionen.

De viktigaste beståndsdelama i regeringens förslag är följande:

Ett system med utbildningsvikariat införs. Förslaget iimebär att arbetsgivama får göra avdrag på arbetsmarknadsavgiften om de efter anvisning av arbetsförmedlingen anställer en vikarie för den som utbildar sig. Minst 20 000 personer per månad beräknas omfettes av denna nya insats.

Arbetsmarknadsutbildningen utökas med ytterligare 10 000 platser per månad.

Kraftteg tes mot ungdomsarbetslösheten. Utbildningsbidraget för dem som är under 20 år höjs med 96 kr. till 326 kn, dvs. samma belopp som för dem som fyllt 20 år och som inte uppfyller villkoren för rätt till ersättning från arbetslöshetskassan. Ungdomsgarantin ger alla ungdomar under 20 år rätt till utbildning, praktik eller arbete.

41

Rekryteringsstödets regler ändras så att ungdomar i åldem 18-24 år Prop. 1990/91:150 kan få stöd redan efter en månads arbetslöshet, i stället för efter fyra Bilaga 1:1 månader, som reglema är i dag. Stetsbidraget till den arbetsgivare som anställer ungdomar på avtelade inskolningsplatser höjs från 50 till högst 60 % av lönekostnaden under sex månader. Dessa förslag innebär att ytterligare 5 000 ungdomar kan erbjudas aktiva åtgärder. Långtidsarbetslöshet skall förhindras. Rekryteringsstödet skall kunna utgå redan efter trc månaders arbetslöshet för den som är över 24 år, i stället för efter sex månader. Det höjs från 50 till 60 % av lönekostnaden. En stor del av de långtidsarbetslösa är invandrare. Av denna anledning ändras reglema för rekryteringsstödet till flyktingar och invandrare.

Tillgången på kvalificerad arbetskraft skall öka. För att tillgodose den lokala efterfrågan på vissa högskoleutbildade, t ex tekniker och förskollärare, föreslås en utökning med 5 000 högskoleplatser under näste budgetar.

Byggarbetslösheten skall motverkas. Därför föreslår regeringen att den 30-procentiga investeringsskatten i Stockholmsområdet tes bort den 1 juli 1991. Vidare höjs ramen för övrigt byggande i Stock­holmsområdet från 65 % av 1986 års byggvolym till 80 %. Dette möjliggör för arbetsmarknadsverket att släppa fram byggande i Stockholmsregionen för ytterligare ca 1,8 miljarder kr. Även ramen för ombyggnad av bostäder utvidgas. Dessutom kommer investerings­fondema att frisläppas helt också i Stockholmsregionen. Åtgärdema fmansieras främst genom att resurser förs över från passivt kontantstöd till aktiva åtgärder. Utbildningsvikariaten finansieras genom att arbetsgivama tillåts minska inbetelningen av avgiften till arbetsmarknadsfonden. Utökningen av högskoleplatser­na finansieras över stetsbudgeten. Totelt omfatter förslagen till åtgärder ca 6 miljarder kr. För att dessa insatser skall få sitt fiilla genomslag fordras en bred

aktivitet i samhället. Det ställer krav på arbetsmarknadens myndigheter

och organisationer, men också på företegen och arbetstegama själva. Det ställer också krav på en fortsatt aktiv regionalpolitik som bidrar till

att arbetslinjen fullföljs i landets alla delar. Regionalpolitiken har en

offensiv roll genom att den kan te till vara resurser och  förbättra

föratsättningama för näringslivets utveckling i olika delar av landet.

6.3  Arbetsmiljö och rehabilitering

Förstörande miljöer och miljöförstöring är de viktigaste hoten mot människors hälsa. På arbetsmiljöns område innebär förslaget om sjuklön att försumliga arbetsgivare får betela för en del av den skada de vållar. Regeringens förslag innebär att arbetsgivama åläggs att betela ut sjuklön till sina anställda för de förste 14 dagama av varje sjukdomsperiod. Arbetsgivama får därmed te över kostnadsansvaret för de korte sjuk­fallen, vilket ger dem sterka motiv att försöka reducera korttidsfrån­varons orsaker.

42

Regeringen har bl.a. i propositionen (1990/91:140) om arbetsmiljö och    Prop. 1990/91:150 rehabilitering föreslagit kraftfulla åtgärder för att minska förslitningen i    Bilaga 1:1 arbetslivet och hjälpa de drabbade tillbaka till en meningsfiill sysselsätt­ning:

Arbetsmiljölagstiftningen skärps. Teknik, arbetsorganisation och arbetets innehåll skall utformas så att arbetstegare inte utsätts för fysiska och psykiska belastningar som kan medföra hälsa eller olycksfall. Arbetsgivaren blir skyldig att systematiskt planera, leda och kontrollera arbetsmiljöarbelet. Riskerna i verksamheten skall fortlöpande undersökas och nödvändiga åtgärder genomföras. Hand­lingsplaner skall upprättes. Arbetsgivaren åläggs också att bedriva en lämpligt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet på arbetsplatsen. En ny brottsmbricering - arbetsmiljöbrott - införs i brottsbalken.

Den arbetsrättsliga lagstiftningen om fackliga organisationers och enskilda arbetstegares inflytande över arbetslivet skall ses över. Senast den 15 augusti skall en arbetsgmpp föreslå en lag om personalekonomiska redovisningar. En utredning kommer att tillsättes om ekonomiska styrmedel på arbetsmiljöområdet. Arbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspektionens verksamhet förändras och resursema för inspektionsarbetet utökas med 50 yrkesinspektörer. Arbetslivsfonden har verkat i drygt ett halvt år och kan redan redovisa goda resultet av sitt arbete.

6.4 Socialförsäkringssystemet

Socialförsäkringama skapar trygghet genom att fördela om inkomster mellan olika skeden i medborgamas liv. De ger trygghet mot påfrestning­ar i samband med ohälsa, arbetslöshet och ålderdom. De jämnar ut också levnadsstandarden genom att fördela om inkomster mellan medborgare.

Socialförsäkringama spelar därmed en avgörande roll för många människors försörjning. Det kommer till synes genom omfettningen av de omfördelande åtgärdema. Pensionärerna tillförs genom folkpension, ATP, förtidspension, delpension och kommunala bostedstillägg samman­lagt 163 miljarder kr. under budgetåret 1991/92. Bambidragen och föräldraförsäkringen ger bamfemiljema 34 miljarder kr. Sjukförsäkringen omfettar 45 miljarder kr.

Trots en framgångsrik sysselsättningspolitik har under senare år utslagningen från arbetsmarknaden ökat. En anledning är att socialförsäk­ringssystemet inte konsekvent bidrar till att bibehålla mänriiskors förankring i arbetslivet. Det har skyddat människor från ekonomisk otrygghet, men har inte i tillräcklig utsträckning stirnulerat en återgång till arbetslivet. Dette har kommit att stå i motsats till den arbetslinje, som är central både för samhällsekonomin och för välfärden. Socialförsäkring­ama utgör också en viktig del av de offentliga utgiftema, och måste därför liksom andra gemensamma insatser prövas efter graden av måluppfyllelse.

Nu pågår en förändring inom socialförsäkringen som syfter till att

43

befäste och  förstärka arbetslinjen.  Resurser skall  frigöras för aktiv    Prop. 1990/91:150 rehabilitering och vård. Systemen skall också ges en sådan utformning    Bilaga 1:1 att de uppmuntrar människor att delte i arbetslivet. Försäkringssystemens utgiftstryck minskas, så att samhället har resurser nog att trygga vård och försörjning för de som verkligen behöver den.

Sjukförsäkringen har lagts om vilket stärker incitementen till deltegande i arbetslivet (prop. 1990/91:59), bl.a. genom att rehabiliteringsersättning införts. De nya reglema har förenats med skydd för dem som på grand av kroniska sjukdomar och av andra orsaker är i stort behov av att utnyttja försäkringen. Sedan ersätt-ningsnivåema sänktes har sjukanmälningama minskat med mellan 10 och 20 % jämfört med sainma period förra året. Sjukanmälningama är emellertid beroende av flera faktorer, bl.a. efterfrågeläget på arbetsmarknaden.

En av välfärdsbyggets störste framgångar har varit säkrandet av de äldres standard och trygghet. Den avgörande rollen för dessa genom­gripande förändrmgarharpensionssystemen spelat. Folkpensionen har gett en grandläggande trygghet och jämnat ut inkomster, den allmänna tilläggspensionen har höjt pensionsnivåeraa och stimulerat arbetskraftsutbudet. Vid en översyn av pensionssystemen måste dessa landvinningar och egenskaper spela en viktig roll. Denna måste också beakte den allmänna standard- och köpkraftsutvecklingen i samhället. Av central betydelse är också den roll som pensionerna spelar för samhällets sparande och för skattekvotens utveckling. Därför bör en större del av den samlade inkomsten under förvärvslivet ligga till gmnd för pensionsförmånema. En fömyelse av pensionssystemen måste tillse att dessa fyller sina olika funktioner på ett sätt, som tryggar tillväxten och säkrar de äldres välfärd.

6.5  Den offentliga verksamheten

På ett antel områden av avgörande betydelse för välfärden tillgodoses medborgarnas behov genom offentliga tjänster. Ambitionen att erbjuda medborgama lika god service, oberoende av var de bor eller vad de tjänar, har varit en viktig drivkraft när vård, omsorg och utbildning byggts ut.

Med samhällets utveckling förändras befolkningens behov. Det påverkar fömtsättningama för den omfördelning som sker genom offentlig konsumtion. Goda, tillgängliga och tillförlitliga tjänster blir allt mer väsentliga medborgarkrav, vare sig det gäller hemtjänsten för de äldre eller skolomas utmstning och lokaler. De äldre, de sjuka och bamfemiljema fordrar att omsorgen och vården skall finnas och vara bra, när den behövs. När den offentliga sektoms roll prövas måste tryggheten stå i förste rammet vare sig diskussionen gäller verksamhetsformer, arbetsfördelningen mellan olika huvudmän, eller avgiftsnivåer.

Regeringens strävanden kommer till uttryck i en rad konkrete åtgärder och förslag:

44

En stor och växande andel av samhällets resurser satsas varje år på Prop. 1990/91:150 åtgärder och transfereringar för att förebygga och lindra ohälsa och Bilaga 1:1 dess verkningar. Det bör prövas om välfärdsvinster kan göras genom att samordna dessa system. Regeringen aviserade därför (skr. 1990/91:50) försök med samordning av sjukvård och sjulförsäkring, och kommer under hösten att i en proposition lägga fram förslag till den lagstiftning som behövs för att genomföra försöken. Regeringen föreslår också att försöksverksamhet med primärvård i kommuneraas regi skall inledas under år 1992.

Det är oacceptebelt att människor skall behöva oroa sig medan de under lång tid står i kö för att bli opererade. Därför har regeringen och Landstingsförbundet kommit överens om ett stetligt engångsstöd under 1992 till de landsting som inför en vårdgaranti. Vårdgaran­tin kommer sannolikt att införas i samtliga landsting. Innebörden är att ingen skall behöva vänte mer än tre månader på en behandling. Kommunema föreslås få ansvaret för service och vård till äldre och handikappade fr.o.m. den 1 januari 1992. Syftet med reformen är att öka äldres och handikappades valfrihet och integritet genom en utbyggnad av altemativa boendeformer. Regeringen har lagt förslag om den ekonomiska reglering mellan kommuner och landsting som följer av reformen.

Arbetet för att främja och trygga folkhälsan är en central samhälle­lig uppgift. För att stärka och samordna de offentliga insatsema föreslår regeringen att ett folkhälsoinstitut inrättes med uppgift att på nationell nivå driva hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbete av sektorövergripande karaktär.

7   Politik för uthållig tillväxt

Den ekonomiska politiken skall medverka till en uthållig tillväxt; produktion och konsumtion måste ställas om så att balansen mellan ekonomi och ekologi säkras.

Ålgärder för att säkra en uthållig tillväxt är en viktig del av den ekonomiska politiken. Miljöpolitiken måste vara i linje med den ekonomiska politikens allmänna föratsättningar och mål. Den ekonomiska politiken måste samtidigt ha en sådan inriktning att den bidrar till en uthållig tillväxt.

Miljöpolitiken i Sverige har varit framgångsrik. Exempelvis har utsläppen av svavel minskat med 70 % sedan början av 1970-telet. Utsläppen av stoft, kvicksilver, kadmium och bly har sänkts kraftigt. Tillståndet i sjöar och vattendrag har förbättrats och omfattande investeringar görs för att förebygga miljöproblem.

Miljöproblemen har förändrats. Utsläppen från industrianläggningar och andra punktkällor har minskat kraftigt. Samtidigt har emellertid andra utsläpp och annan miljöpåverkan ökat, t.ex. från vägtrafiken. Markanvändningens utveckling under efterkrigstiden står för en stor del av hoten mot den biologiska mångfalden. I dag är utsläpp från andra länder ett större problem än de inhemska utsläppen.

45

Konsumtion och ekonomisk tillväxt måste förenas med omsorg om    Prop. 1990/91:150 dagens  och  framtidens  livsbetingelser.   Dette kommer till  uttryck  i    Bilaga 1:1 regeringens proposition (1990/91:90) En god livsmiljö.

Den övergripande uppgiften under hela 1990-telet är att hänsyn skall tes till miljöns krav vid alla väsentliga beslut. Dette föratsätter åtgärder över ett vitt fält.

En förste uppgift är att modernisera miljölagstiftningen så att den i högre grad än nu utformas efter de krav som människa och natur ställer. För vissa områden är miljökraven absolute. Det gäller äirmen som inte får användas eller släppas ut i naturen, det gäller miljöer och arter som måste skyddas och bevaras.

En andra uppgift är att motivera företeg och hushåll att bete sig på ett miljövänligt sätt. Vid sidan om lagstiftning, utbildning och information spelar ekonomiska styrmedel en viktig roll i dette sammanhang. Miljö­skatter utformas så att företeg och hushåll i ökad utsträckning beakter miljöeffektema av sitt handlande. Skattekvoten skall på sikt sänkas. Höjda miljöskatter ger inte utrymme för ökade offentliga utgifter.

Subventioner som motverkar miljöanpassning avvecklas. Riksdagens beslut om en ny livsmedelspolitik, som fiillföljs genom regeringens förslag om gränsskyddet, är ett viktigt exempel på hur denna princip tillämpas praktiskt. Till samhällets styrmedel hör också satsningama på infrastmktur. De ökar föratsättningama för miljövänliga val av tekniker och distributionsformer.

En tredje uppgift är att få till stånd intemationell samordning och samverkan. Strängare krav kan ställas, om överenskommelser träffas på internationell nivå. Behovet av intemationell samordning och samverkan är särskilt stort när det gäller utsläpp m.m. som påverkar miljön i flera länder. Endast på intemationell nivå kan man i full utsträckning avväga för- och nackdelar med olika åtgärder som berör miljön i flera länder.

Dessa strävanden kommer till uttryck i de många konkrete förslag som lagts i regeringens propositioner om bl.a. en god livsmiljö och näringspo­litik för tillväxt. I dessa föreslås bl.a. att

Nya motorfordon fr.o.m. 1993 års modeller skall indelas i miljöklas­ser, till vilka knyts ett system med ekonomiska styrmedel. Nya skattesatser med större skatteskillnader införs på diesel av olika kvaliteter samt på blyad resp. blyfri bensin.

Investeringama i storstädemas infrastraktur, i jämvägar och vägar ökas kraftigt.

En översyn av industrins utsläppsvillkor genomförs genom ompröv­ning enligt miljöskyddslagen. Samtidigt förstärks kemikaliekontrollen. Genomförandet av det avfallsprogram som riksdagen tog ställning till år 1990 underlättes genom att nya bestämmelser införs i renhålhiings-lagen som ger kommunema en vidgad rätt att differentiera avfells-texoraa.

Ökade insatser görs för att återställa skadad miljö. Programmet för kaUaiing av sjöar och vattendrag fullföljs och byggs ut. Resursema för att skydda och återställa värdefulla kulturminnen som påverkas

46

av luftföroreningar förstärks. Ett program för att återställa miljöska-    Prop. 1990/91:150

dade områden inrättes.

Bilaga 1:1

Bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar införs i natur­resurslagen, miljöskyddslagen, vattenlagen samt i lagen om kommu­nal energiplanering.

Naturvårdslagen ändras  så att bl.a.   reglema om  markavvattning skärps. Möjlighetema att skydda små biotoper ökas och skyddet för utrotningshotede arter förstärks. Tillsammans med omställningen av jordbraket skapar dette föratsättningar för att bevara den biologiska mångfalden och minska jordbrakets miljöpåverkan. För att kunna fatte riktiga beslut för en långsiktigt hållbar utveckling måste vi vete mer om samspelet mellan ekonomi och miljö. Det gäller på såväl företegs- och hushållsnivå som på samhällsnivå. Det är viktigt att den ekonomiska stetistiken är så utformad att den belyser miljöpåver­kan och resursförbrakning.  På regeringens initiativ utreds nu dessa frågor. Ett förste underlag beräknas vara klart inom kort.

Miljöpolitiken under de kommande åren kommer att präglas av intema­tionaliseringen. Ekonomiska styrmedel kommer att användas i ökad utsträckning. Ett ökat ansvar för miljön måste utkrävas av verksamheter inom alla samhällssektorer. Men omsorgen om miljön kommer också att ställa krav på medborgama i deras eget handlande, som konsumenter, trafikanter etc. Miljöförstöringen är ett problem med många källor och många förorenare. Det räcker inte med att myndigheter agerar, eller att lagar ålägger företeg och kommuner skyldigheter. Var och en av oss måste i sina olika sainmanhang förena sig med andra goda krafter för att vi tillsammans skall uppnå de mål vi föresatt oss.

47

Statsbudgeten och särskilda frågor        BuTgaiT'''''

1 Statsbudgeten budgetåren 1990/91 och 1991/92 1.1 Beräkningsförutsättningar

Vid beräkning av stetsinkomstemas utveckling är de anteganden som görs om inkomstutvecklingen i samhället av stor betydelse. Riksrevisions­verket (RRV) har lämnat en beräkning av stetsbudgetens inkomster. En sammanfattning av beräkningen bör fogas till protokollet i dette ärende (bilaga 11:1.3). De anteganden som RRV räknat med redovisas i tebell 1. Under slutskedet i arbetet med den reviderade nationalbudgeten har en delvis ny bedönming av den ekonomiska utvecklingen gjorts. Med anledning härav räknar jag nu med andra anteganden, vilka också framgår av tabell 1.

1 övrigt finns ingen anledning att avvika från RRVs beräknings-föratsättningar.

Tabell 1. Antiiganden om den ekonomiska utvecklingen

Procentuell förändring från föregående år

1990

1991

1992

RRV

Föredra­ganden

RRV

Föredra­ganden

RRV

Föredra­ganden

Lönesumma

12,4

12,4

4,6

4,0

3,2

3,2

Konsumentpriser,

årsgenomsnitt'

10,4

10,4

8,9

9,6

3,2

3,2

Privat konsumtion.

löpande priser

8,8

8,9

10,3

11,3

4,4

4,9

'innefattar effekt av skattereformen 1990-91, vilken höjer KPI med 2,6 procentenheter 1990 och 3,6 procentenheter 1991

I RRVs beräkningar avseende budgetåren 1990/91 (stetsbudgetens inkomster och utgifter) och 1991/92 (stetsbudgetens inkomster) har verket tegit hänsyn till beslut som riksdagen fattet före den 20 mars 1991. RRV har även beaktet förslag från regeringen före denna tidpunkt. Jag har däratöver beaktet även de riksdagsbeslut som fattets under återstoden av mars samt de förslag från regeringen som lagts fram under denna period. I några fall har jag även beaktet förslag som lagts fram efter den 31 mars. Det får ankomma på riksdagens finansutskott att göra justeringar för ytterligare förändringar som ej kunnat beaktes.

1.2 Statsbudgetens inkomster och utgifter under budgetåret 1990/91

RRVs senaste beräkning av budgetutfallet för budgetåret 1990/91 utgörs av verkets budgetprognos nr 5 från den 17 april 1991. Beräkningama av inkomstema för budgetåret 1990/91 redovisas också i verkets inkomstbe­räkning.

48

Inkomster

I  sin inkomstberäkning  har RRV  för budgetåret   1990/91  beräknat inkomsterna till 426 610 milj.kr.

Mad anledning av ny information och vad jag har anfört om den ekonomiska utvecklingen räknar jag ned inkomstema med sammanlagt 258 milj.kr. Fördelningen på de olika inkomsttitlama framgår av tebell 2.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1

Ikbeli 2. Andringar i RRVs beräkningar av statsbudgetens inkomster budgetåret 1990/91

Tusental kronor

RRVs

Förändring

beräkning

enligt före­draganden

Inkomsnitel

1111    Fysiska personers inkomstskatt

61 588 000

-      387 000

1211    Folkpensionsavgift

47 417 000

-      110 000

1221    Sjukförsäkringsavgift, netto

-   1 102 000

-      728 000

1231    Barnomsorgsavgift

13 886 000

33 000

1241    Yuxenutbildningsavgift

1 650 000

4000

1251    Övriga socialavgifter, netto

-   5 751 000

11 000

1281    Allmän löneavgift

5 690 000

5000

1291    Särskild löneskaU

595 000

+    721 000

1411    Mervärdeskatt

131 600 000

+    100 000

1482    Tillfällig regional investeringsskatt

350 000

-      250 000

5211    Statliga pensionsavgifter, netto

867 000

+    449 000

Summa inkomster

426 609 512

Summa förSndringar enligt föredraganden

-     258 000

RRVs beräkningar föranleder i övrigt inte någon erinran från min sida. Sammanteget medför justeringama av RRVs beräkningar för budgetåret 1990/91 en beräknad minskning av inkomstema med 258 milj. kr. till 426 352 milj.kr.

Utgifter

I stetsbudgeten för innevarande år uppgår utgifterna till 425 094 milj.kr. RRV har i sin prognos beräknat de totela utgiftema till 445 089 milj. kr. Verket har beaktet beslut om och förslag till anslag på tilläggsbudget om sammanlagt 10 191 milj. kr. Merbelastningen på utgiftsanslagen exkl. stetsskuldräntor beräknas däratöver till 12 866 milj. kr. Tillsammans gör dette att belastningen på utgiftsanslagen exkl. stetsskuldräntor prognos-ticeras till 383 651 milj. kr. för budgetåret 1990/91.

RRV har beräknat utgifterna för statsskuldräntorna till 61,7 miljarder kr. för budgetåret 1990/91. Ny information från riksgäldskontoret ger vid handen att dessa kostnader kan beräknas öka. Utgiftema för stetsskuld-räntoma uppgår därför i min beräkning till 62,5 miljarder kr. När det gäller den beräknade belastningen under övriga anslag räknar jag ner Bostadsbidrag m.m. med 170 milj.kr. och Studiemedel m.m. med 380 milj.kr. Jag räknar vidare upp anslaget Bidrag till sjukförsäkringen med   100 milj.kr.

4   Riksdagen 1990/91. I .saml Nr 150. Bilaga 

1:

1

49

Prop. 1990/91:150

Tabell 3. Räntor pä statsskulden budgetåret 1990/91

p.,        y ,

Miljarder kronor

Bilaga 1.1

Beräkning till

Nuvarande

grund för stats-

beräkning

budgeten

51,7

55,0

6,8

6,8

0,5

0,7

Räntor på inhemska lån m.m. Räntor på utländska lån Valutaförluster, netto

Summa

59,0

62,5

Enligt RRV kommer de totela anslagsbehållningarna på reservations­anslag under innevarande budgetår att öka med 762 milj. kr. för att uppgå till 25 624 milj. kr. Några utgifter för reservationsmedels-förbrakning kommer således inte att beläste budgetåret 1990/91. Jag delar RRVs bedömning, som bl.a. baseras på uppgifter från de ansvariga myndighetema. I tebell 4 redovisas utvecklingen av anslagsbehållningama mellan budgetåren 1989/90 och 1990/91.

Tabell 4. Anslagsbehållningarna vid utgången av budgetåren 1989/90 och 1990/91

Miljarder kronor

Huvudtitel

1989/90

1990/91

Utrikesdepartementet

7,7

8,3

Kommunikationsdepartementet

4,9

5,1

Arbetsmarknadsdepartementet

3,0

2,5

Industridepartementet

6,6

5,8

Övriga huvudtitlar

2,7

3,9

Summa

24,9

25,6

Jag vill också nämna att RRV för tillkommande utgiftsbehov, netto ter upp 0,5 miljarder kr. Jag räknar nu inte med något tillkommande utgiftsbehov för innevarande år.

Sammanteget räknar jag därmed med att utgiftema under budgetåret 1990/91 kommer att uppgå till 444 939 milj. kr. Beräkningama samman-fattes i tebell 5.

Tabell 5. Stetsbudgetens utgifter budgetåret 1990/91

Milj.kr.

Statsbudget

RRV

Föredraganden

360 594

383 651

383 201

59 000

61 700

62 500

1 500

-  762

-  762

4 000

500

0

Utgiftsanslag exkl. statsskuldräntor

Statsskuldräntor

Förändring i anslagsbehållningar

Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto

Summa

425 094        445 089

444 939

Finansfullmaktsutnyttjande

50

1.3 Statsbudgetens inkomster och utgifter under budgetåret   Prop. 1990/91:150

1991/92

Bilaga 1:1

Inkomster

RRV beräknar stetsbudgetens totela inkomster till 459 666 milj.kr. för budgetåret 1991/92. I det följande redovisas de förändringar av inkoms­tema i förhållande till RRV:s beräkningar som jag funnit nödvändiga.

Med anledning av (prop. 1990/91:185) och ny information om vissa ändringar av det särskilda grandavdraget för folkpensionärer räknar jag ned inkomsttiteln Fysiska personers inkomstskatt med 948 milj.kr. Med anledning av ny information räknar jag även ned Mervärdeskatt med 900 milj.kr. Av samma skäl räknar jag upp inkomsttiteln Folkpensionsavgift med 28 milj.kr., Bamomsorgsavgift med 9 milj.kr., Uixenutbildnings-avgift med 2 milj.kr samt Statliga pensionsavgifter, netto med 55 milj.kr.

Med anledning av de förslag som chefen för socialdepartementet senare kommer att framföra beträffande ändrade regler i sjukförsäkringen och nytt ADB-stöd för försäkringskassoma samt till följd av ny information räknar jag upp inkomsttiteln Sjulförsäkringsavgift, netto med 268 milj.kr. Som följd av mitt förslag idag angående avveckling av investeringsskatten i stockholmsområdet räknar jag ned inkomsttiteln Tillfällig regional investeringsskatt med 175 milj.kr. Vidare räknar jag upp inkomsttiteln Övriga socialavgifter, netto med 2 685 milj.kr. i enlighet med rege­ringens förslag om överföring av medel från arbetsmarknadsfonden. Med anledning av regeringens förslag (prop. 1990/91:166) om särskild löneskatt på pensionskonstnader, m.m. räknar jag ned inkomsttiteln Allmän löneavgift med 1 078 milj.kr. I samband med att stetens vattenfallsverk ombildas till aktiebolag räknar jag upp inkomsttiteln Statens vattenfallsverks inlevererade utdelningar med 150 milj.kr. Enligt mitt förslag om kronofogdemyndighetemas disposition av utsöknings-avgifter, till vilket jag återkommer senare idag, räknar jag ned inkomst­titeln Utsökningsavgifter med 120 milj.kr.

Med anledning av förslaget (prop. 1990/91:93) om rättsmedicinsk verk­samhet, m.m. räknar jag ned inkomsttiteln Inkomster vid statens rätts­medicinska laboratorium med 12 milj.kr. Med anledning av chefen för civildepartementets förslag om höjd kostnadstäckning för företegs-hälsovård inom den stetliga sektom räknar jag upp inkomsttiteln Avgifter för företagshälsovård med 103 milj.kr. Sammanteget innebär dette att jag räknar upp inkomstema i förhållande till RRVs beräkningar med sammanlagt 66,7 milj.kr. till 459 732 milj.kr. Förändringen i förhållande till RRVs beräkningar framgår av tebell 6.

51

Tabell 6. Ändringar i RRVs beräkningar av stetsbudgetens inkomster budgetåret 1991/92

Tusental kronor

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1

RRVs

Förändring

beräkning

enligt före­draganden

Inkomsttitel

1111

Fysiska personers inkomstskatt

22 180 000

-

948 000

1211

Folkpensionsavgift

49 252 000

+

28 000

1221

Sj ukförsäkringsavgift, netto

9 513 000

-H

267 700

1231

Barnomsorgsavgift

14 543 000

+

9000

1241

Vuxenutbildningsavgift

1 724 000

+

2000

1251

Övriga socialavgifter, netto

-  3 230 000

-1-

2 685 000

1281

Allmän löneavgift

2 956 000

-

1 078 000

1411

Mervärdeskatt

150 700 000

-

900 000

1482

Tillfällig regional investeringsskatt

175 000

-

175 000

2116

Statens vattenfallsverks inlevererade utdelning

1 540 000

-(-

150 000

2532

Utsökningsavgifter

120 000

-

120 000

2612

Inkomster vid statens rättsmedicinska

laboratorium

12 000

-

12 000

5211

Statliga pensionsavgifter, netto

-   1 224 000

+

55 000

5311

Avgifter för företagshälsovård

0

+

103 000

Summa inkomster

459 665 717

Summa förändringar enligt föredraganden

+

66 700

Avslutningsvis vill jag redovisa förändringama i indelningen av stetsbudgetens inkomstsida i förslaget till stetsbudget för budgetåret 1991/92 (tebell 7).

Tabell 7. Förslag till förändringar i uppställningen av statsbudgetens inkomster för budgetåret 1991/92

Inkomsttitel/lnkomsthuvudgrupp/Inkomstgrupp

Förslag

1482    Tillfällig regional investeringsskatt 2612    Inkomster vid statens rättskemiska laboratorium

Upphör Upphör

Utgifter

I det slutliga förslaget till stetsbudget för budgetåret 1991/92 uppgår utgifterna till 470 013 milj.kr.

I årets budgetproposition upptogs utgiftema till 455 516 milj. kr. Av dette belopp svarade minskade anslagsbehållningar och beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto för 4 500 milj. kr. Utgiftsanslagen uppgick sålunda till 451 016 milj. kr.

Sedan riksdagen förelades budgetpropositionen har dels ett antel propositioner innebärande anslagsförändringar lagts riksdagen, dels riksdagen beslutet om ett antel förslag som föreslogs i budget­propositionen. Om riksdagen bifaller förslagen i propositionema ökar de samlade utgiftsanslagen med ca 6 497 milj. kr. Dette belopp rymmer ett

52

flertel utgiftsförändringar, varav de störste är regeringens förslag om Prop. 1990/91:150 arbetsinarknadspolitiska åtgärder och den försvarspolitiska propositionen. Bilaga 1:1 Beloppet inkluderar även de anslagsförändringar i förhållande till budgetpropositionen som beslutets av riksdagen. I samband med min beräkning av anslagskonsekvensema har jag låtit upprätte en specifikation över föreslagna och i förekommande fall beslutede anslagsförändringar på stetsbudgeten i förhållande till budgetpropositionen, Derma specifika­tion (bil. 1.5) täcker i princip perioden t.o.m. den 18 april.

Anslaget Räntor på statsskulden m. m. upptogs i budgetpropositionen för budgetåret 1991/92 med ett till 61 000 milj. kr. beräknat belopp. Belastningen på dette anslag är beroende av den ackumulerade stets-skulden under det budgetår för vilket anslaget anvisas och av räntenivån inom och utom landet samt av bokföringsmässiga valutedifferenser på grand av ändrade växelkurser vid omsättning eller återbetelning av utlandslån. En beräkning från riksgäldskontoret ger vid handen att den totela räntekostnaden är oförändrad i förhållande till vad som anmälts i budgetpropositionen för budgetåret 1991/92. Genom skulddispositioner har dock kostnaden för räntor på lån m.m. ökat och kostnaden för räntor på utländska lån minskat. Förslag till inkomst- och utgiftsstet för anslaget Räntor på stetsskulden m.m. framgår av bilaga 1:1.4. Anslaget bör i enlighet med förslaget föras upp på stetsbudgeten för budgetåret 1991/92 med 61,0 miljarder kr.

Tabell 8. Räntor på stetsskulden budgetåret 1991/92

Miljarder kronor

Nuvarande beräkning

Räntor på inhemska lån m.m.

56,5

Räntor på utländska lån

4,5

Valutaförluster, netto

0,0

Summa

61,0

Sammanteget innebär dette att jag beräknar stetsbudgetens utgiftsanslag för budgetåret 1991/92 till sammanlagt 457 513 milj. kr.

I syfte att få en så långt möjligt rättvisande bild av hela belastningen på stetsbudgeten beräknas, utöver utgiftsanslagen, på stetsbudgetens utgiftssida även medel för förändringar i anslagsbehållningar och beräknat till kommande utgiftsbehov, netto.

I budgetpropositionen beräknades förbrukningen av anslags­behållningar på reservationsanslag komma att uppgå till 1 500 milj.kr netto, budgetåret 1991/92. De propositioner innebärande anslags­förändringar som därefter förelagts riksdagen motiverar ingen ändring av den beräkning som gjordes i budgetpropositionen. Anslagsbehållningama beräknas minska med 1 500 milj.kr. under budgetåret 1991/92.

I syfte att förslaget till stetsbudget så långt som möjligt skall visa en realistisk  budgetbelastning  förs på budgetens  utgiftssida upp  posten

53

Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto. Vid beräkningen av denna    Prop. 1990/91:150 post görs en uppskattning av sådana utgifts- och inkomstförändringar som    Bilaga 1:1 inte förts upp på något annat ställe i budgeten.

1 budgetpropositionen ingick i beräkningsunderlaget för denna post bl.a. budgeteffektema till följd av särskilda anslagspropositioner som senare under riksmötet skulle komma att föreläggas riksdagen. Då dessa förslag numera föreligger har medel i stället beräknats under berörda anslag och inkomsttitlar.

Tabell 9.   Stetsbudgetens utgifter budgetåret 1991/92

Milj.kr.

Ny be­räkning

Utgiftsanslag exkl, statsskuldräntor

396 513

Statsskuldräntor

61 000

Förändring av anslagsbehållningar

1 500

Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto

11 000

Summa

470 013

1.4 Statsbudgetens saldo för budgetåren 1990/91 och 1991/92

Med hänvisning till redovisningen i det föregående beräknas utfallet av stetsbudgetens inkomster och utgifter för innevarande budgeter och i förslaget till stetsbudget för budgeteret 1991/92 enligt vad som framgår av tebellema 10 och 11.

Beräkningen av budgetutfallet för irmevarande budgetår ger vid handen att budgetunderskottet ökar med 15,9 miljarder jämfört med vad som beräknades i budgetpropositionen. Nu föratses ett underskott om ca 18,5 miljarder kr.

Stetsinkomstema för budgetåret 1991/92 uppskattes nu till 459,7 miljarder kr. Dette innebär en ökning med 4,8 miljarder kronor jämfört med budgetpropositionen. Denna ökning är i huvudsak en följd av stetsbudgetens tekniska uppbyggnad. I budgetpropositionen redovisades inkomster uppgående till ca 10 miljarder kronor under Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto. Sedan regeringen i proposition till riksdagen presenterat sina förslag i dessa hänseenden redovisas nu dessa inkomster på inkomstsidan. Däratöver överförs medel från arbetsmark­nadsfonden till stetsbudgeten för att finansiera ytterligare utgifter för arbetsmarknadspolitik. I övrigt har inkomstema minskat.

Utgiftema exkl. stetsskuldräntor beräknades i budgetpropositionen till 394,5 miljarder kr. Nu beräknas dessa utgifter till 409,0 miljarder kr. Att utgiftema ökar har huvudsakligen en teknisk förklaring i och med att beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto ökar till följd av att de inkomster som i budgetpropositionen redovisades i denna post nu redovisas som inkomster på inkomstsidan. Dämtöver har tillkommit utgifter för bl.a. ökade insater för arbetsmarknadspolitik som finansieras

54

med medel som överförs från arbetsmarknadsfonden. Sammanfattningsvis innebär beräkningama att budgetsaldot för budgetåret 1991/92 försämras med 9,7 miljarder kr. jämfört med beräkningama i budgetpropositionen till ett underskott om 10,3 miljarder kr.,

Förändringama av inkomstema och utgiftema i förslaget till stetsbudget för budgetåret 1991/92 sedan budgetpropositionen har jag även låtit sammanstella i en specifikation som bör bifogas till regeringsprotokollet i dette ärende. (Bil 1:1.5).

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1

Tabell 10. Stetsbudgetens saldo budgetåren 1989/90-1990/91

Miljarder kronor

1989/90

1990/91

Utfall

Budget­propo­sitionen

RRV

Ny be­räkning

Inkomster

Utgifter exkl. statsskuldräntor

Statsskuldräntor

Saldo

401,6

334,5 63,7

3,4

438,0

379,9

60,7

-2,6

426,6

383,4

61,7

- 18,5

426,4

382,4

62,5

- 18,5

Tabell 11. Stetsbudgetens saldo budgetåren 1989/90-1991/92

Miljarder kronor

1991/92

Procentuell förändring

Budget- Ny be-propo- räkning sitionen

Från utfall

Från ny be-

1989/90 till

räkning 1990/91

ny beräkning

till ny beräkning

1990/91

1991/92

Inkomster

Utgifter exkl. statsskuldräntor

Statsskuldräntor

Saldo

454,9

459,7

394,5

409,0

61,0

61,0

-0,6

-10,3

6,2

14,3

-   1,9

7,8

7,0

-   2,4

2 Underliggande budgetutveckling

Den underliggande utvecklingen av stetsbudgetens saldo erhålls om det redovisade saldot korrigeras för effekter som är av tillfällig art eller hänger samman med ändringar i redovisningsprincipema. Som bas används de förhållanden som skall gälla för budgetåret 1991/92. Dette innebär att den underliggande budgetutvecklingen i ett budgetförslag inte kan jämföras med den i tidigare års budgetförslag.

Det bör betonas att det ofta är en bedömningsfråga om en enskild post skall betraktes som en reguljär inkomst/utgift eller som en extraordinär effekt. Trots att avgränsningama i det enskilda fellet inte är helt självklar anser jag det ändå angeläget att redovisa en beräkning där de extra­ordinära effektema uteslutits, så att stetsbudgetens underliggande utveckling klargörs.

55

På inkomstsidan har följande effekter betraktets som extraordinära vid    Prop. 1990/91:150

framräkning av det underliggande budgetsaldot:

Bilaga 1:1

vissa engångsvisa höjningar/sänkningar av skatter eller avgifter tillfälliga extra inleveranser från affärsverk till stetsbudgeten inkomster från sjukförsäkringsfonden

På utgiftssidan har bl.a. följande effekter betraktets som extraordinära vid framräkning av det underliggande budgetsaldot:

valuteförluster/vinster som uppstår vid amortering av stetens utlands­lån

engångsvisa besparingar avlyft från statsbudgeten av affärsverkens investeringar.

Tabell 12 visar stetsbudgetens underliggande utveckling under perioden 1989/90-1991/92.

Tabell 12. Underliggande budgetsaldo fdr budgetåren 1989/90-1991/92

Miljarder kronor, löpande priser

1989/90

1990/91

1991/92

Underliggande budgetsaldo

1,7

- 16,1

-25,3

Som andel av BNP (%)

0,1%

-   1,2

-0,7

3 Statens lånebehov och statsskulden

Det är vid en finansiell analys av intresse att studera hur likviditeten i ekonomin påverkas av stetens inkomster och utgifter. Stetens lånebehov bestäms dels av budgetutfellet och vissa kassamässiga korringeringar av dette, dels av vissa inkomster och utgifter (utanför budgeten) på stetsverkets och riksgäldskontorets checkräkningar i riksbanken.

Stetsskuldens förändring bestäms av stetens lånebehov samt av de skulddispositioner som riksgäldskontoret gör.

Med det redovisade budgetsaldot som utgångspunkt krävs således vissa justeringar för att beräkna statens lånebehov och statsskuldens för­ändring. I det följande redovisas kortfattet hur dessa begrepp är relaterade till varandra.

Statens lånebehov

1.

Det redovisade budgetsaldot utgör utgångspunkt för kalkylen.

2.

Korrigeringar görs då det förekommer skillnader mellan när transak­tioner bokförs i myndighetemas redovisning och när de registreras på stetsverkets checkräkning. Sådana skillnader uppstår dels genom att inkomster och utgifter bokförs vid en annan tidpunkt än motsvarande betelningar, dels genom att vissa transaktioner inte bokförs mot budgeten.

56

3.   Den tillfälliga arbetsmiljöavgiften, som infördes i september 1989,    Prop. 1990/91:150

överfördes omedelbart till riksgäldskontoret. Dette innebär att skatten inte    Bilaga 1:1

påverkar budgetutfellet. Den medför däremot en minskning av stetens

upplåning på marknaden. Motsvarande gäller för det tillfälliga obliga­toriska sparande som infördes vid samma tidpunkt. Vid utbetelning av dessa medel från riksgäldskontoret måste de dock ersattes med upplåning på marknaden.

4.

En del av stetens kreditgivning går via riksgäldskontoret och redovisas inte på stetsbudgeten. Exempel på dette är vissa krediter till de stetliga affärsverken. Dessa krediter måste dock finansieras via statlig upplåning.

5.

Avskattningen av företagens reserver minskar statens lånebehov under åren 1991-1994.

6.

Genom en summering av postema 1-5 erhålls statens marknads-upplåningsbehov.

Statsskuldens förändring

Statsskuldens förändring påverkas fömtom av statens marknads-upplåningsbehov av transaktioner av dispositiv karaktär som riksgälds­kontoret gör.

7.

Skulddispositioner utgörs t.ex. av uppköp av statsobligationer, utbetalningar av förskott för inlösen av obligationer och premieobliga­tionsvinster m.m., valuteomvärderingar samt tillfälliga bokföringstran­saktioner som påverkar stetsskuldens storlek.

8.

Det tillfälliga obligatoriska sparandet och den tillfälliga arbets­miljöavgiften påverkar stetens behov av att låna på kreditmarknaden men har ingen inverkan på den årliga stetsskuldförändringen.

9.

Genom att skulddispositionema läggs till stetens lånebehov erhålls en rättvisande bild av statsskuldens förändring.

57

Tabell 13. Stetens lånebehov (netto), budgetåren 1989/90-1991/92

Miljarder kronor

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1

1989/90

1990/91

1991/92

1.

Budgetsaldo

3,4

-18,5

-10,3

2.

Kassamässiga korrigeringar

5,2

-

-

3.

Riksgäldskontorets kreditgivning till vissa

affärsverk m.m.

- 6,9

-11,4

-  8,0

4.

Tillfällig arbetsmiljöavgift och tillfälligt obligatoriskt

sparande

12,0

- 3,6

-  8,3

5.

Avskattning av företagens

reserver

-

1,7

5,4

6.

Överskott/underskott (underskott att täcka genom

upplåning)

13,7

-31,8

-21,2

7.

Skulddispositioner

- uppköp obligationer

-   1,4

- 4,0

-

- övrigt

7,0

0,5

-

8.

Särskild skuld till hushåll och

företag

-12,0

- 3,6

-  8,3

9.

Statsskuldminskning'

7,3

-38,9

-29,5

'Negativa tal anger ökande statsskuld. 

Upplåningsbemyndigande

Liksom föregående år bör riksdagen utfärda bemyndigande för regeringen enligt lagen (1988:1387) om statens upplåning.

58

4 Rörliga krediter

pp- 

1990/91:150

Bilaga 1:1 Riksdagen har bemyndigat regeringen att disponera en rörlig kredit i riksgäldskontoret uppgående till 450 milj.kr. avsedd att stellas till förfogande för myndigheter som bedriver uppdragsverksamhet (prop. 1990/91:100, FiU 20, rskr 132). Regeringen har bemyndigat ett stort antel uppdragsmyndigheter, bland andra fortifikationsförvaltningen och försvarets materielverk, att disponera krediter inom denna ram.

Fortifikationsförvaltningen fick en rörlig kredit i samband med över­gången till intäktsfinansiering budgetåret 1990/91 på 25 milj.kr. En analys av betelningsflödena och erfarenheter i övrigt av verksamheten hittills under budgetåret visar på ett behov av en rörlig kredit på 200 milj.kr.

Försvarets materielverk har under budgetåret 1990/91 en rörlig kredit på 50 milj.kr. För försvarets materielverks del föreslås (prop. 1990/91:102) en övergång till intäktsfinansiering av områdena reservmateriel, försvarets verkstäder och verkstedsdriften inom under­hållsregemente Övre Norrland. Försvarets materielverks behov av rörlig kredit ökar därmed till 150 milj.kr.

Dette medför att den rörliga krediten för de båda myndighetema får en sådan omfattning att de bör ges separate kreditramar och inte beläste den för uppdragsmyndighetema gemensamma ramen. Jag förordar därför, efter samråd med chefen för försvarsdepartementet, att fortifikations­förvaltningen får en särskild rörlig kredit på 200 milj.kr. och försvarets materielverk en på 150 milj.kr.

Om fortifikationsförvaltningens och försvarets materielverks behov av rörlig kredit tillgodoses genom att separate kreditramar ställs till dessa myndigheters förfogande, minskar behovet av rörlig kredit inom den ram som riksdagen har ställt till regeringens förfogande för myndigheter som bedriver uppdragsverksamhet. Jag föreslår därför att denna rörliga kredit minskas till 400 milj.kr.

59

5 Statliga garantier

Prop. 1990/91:150

11..

 o

1

Bilaga 1:1

5.1 Redovisning av statens garantiåtaganden

I 1991 års budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 1) redovisades att stetens garantiåteganden per den 1 juli 1990 uppgick till ca 163 miljarder kronor.

Regeringen har därefter lagt fram förslag till riksdagen som berör om­fattningen av det stetliga garantiåtegandet. Förslagen redovisas i tebell 14. Ramen för stetens samlade garantiåtegande kommer därmed att uppgå till ca 170 miljarder kronor.

Tabell 14. Föreslagna förändringar av ramar för stetliga garantiåteganden

Milj.kr.

Proposition     Garantins     Nuvarande     Föreslagen

Tidpunkt för

ändamål        garantiram      garantiram      Förändring     förändringen

1990/91:55     Olympiska

-

2 911

-f-2 911

1991-07-01

spel 1998 Östersund

1990/91:87     Statens

13 637

15 637

-1-2 000        1991-07-01.

vattenfalls-verks borgen

1990/91:177   Konungariket  25 000

27 000

-1-2 000        1991-07-01

Sveriges stadshypoteks­kassa

5.2 Statliga garantier och lån i riksgäldskontoret till affärsverk och statliga bolag

5.2.1 Bakgrand

Riktlinjema för stöd till näringslivet via stetliga garantier redovisades i prop. 1987/88:150 bil.l, (FiU31, rskr. 399). Utgångspunkten är att statliga garantier kan ges till kommersiell verksamhet som ett komp­lement till den ordinarie kreditmarknaden. Stöd kan ges när inte finan­sieringsbehovet kan täckas av sökanden själv eller av någon bank eller aimat kreditinstitut. En föratsättning är vidare att verksamheten bedöms vara företegsekonomiskt lönsam. Den statliga garantin skall vara avgiftsbelagd och motsvara högst 75% av lånebeloppet. Undanteg härifrån kan medges. Villkoren finns angivna i förordningen om stetligt stöd till näringslivet (SFS 1988:764).

Enligt riksdagens beslut till följd av förslag i prop. 1990/91:29 (FiU4, rskr. 38) skall riksgäldskontoret ha en central roll i den statliga garanti­verksamheten. Vidare skall riksgäldskontorets utlåning till och inlåning från myndigheter och affärsverk ske på marknadsmässiga villkor om inte särskilda skäl talar emot. Affärsverken skall inom vissa ramar kunna låna fritt på hela kapitalmarknaden efter att ett konkurrerande bud begärts in

60

från riksgäldskontoret.

Prop. 1990/91:150

I de fall riksgäldskontoret lämnar lån eller statliga garantier för lån till    Bilaga 1:1 ett bolag inom en affärsverkskoncem skall affärsverket bära den risk för kreditförluster som utlåningen respektive garantigivningen medför för riksgäldskontoret.

5.2.2 Stetliga garantier och lån inom affärsverkskonceraer

Min bedömning: Riksrevisionsverket bör vid sin revision särskilt uppmärksamma hur affärsverkskoncemema använder de statliga garantiema och affärsverkets upplåningsrätt samt för­valter sin likviditet och ges i uppdrag att redovisa de över­gripande bedömningama av dessa frågor.

Skälen för min bedömning: Staten ger genom de affärsdrivande verken lån och garantier till bolag inom affärsverkskoncemema. Rätten att lämna statlig garanti respektive affärsverkets upplåningsrätt ges till affärsverken för att finansiera verksamheten i koncembolagen på goda villkor och därigenom på ett ändamålsenligt sätt kunna följa sina instraktioner och nå målen för koncemens verksamhet.

Garantin medför att affärsverkens koncembolag får en stark position på kapitalmarknaden eftersom de får staten som garant för sin betalnings­förmåga. Koncembolagen får därmed tillgång till förmånlig upplåning som, om den utnyttjas för placeringar eller utlåning med högre risk­exponering på penning- och kapitalmarknaden, skulle kunna ge betydande överskott men även orsaka kreditförluster. Avsikten med den statliga garantin respektive affärsverkets upplåningsrätt är dock inte att affärs-verkskoncemen genom lånefinansierad placeringsverksamhet skall förse kapitalmarknaden med riskvilligt kapital. Avsikten är inte heller att den goda position på lånemarknaden, som den stetliga garantin ger, skall utnyttjas som en konkurrensfördel vid penning- och kapitelplaceringar genom tegande av för verksamheten icke avsedda risker. Garantins syfte är således enbart att främja koncemens övergripande affärsidé genom att göra det möjligt för koncembolagen att låna upp för verksamheten nödvändigt kapitel på marknaden till goda villkor. Det bör noteras att verksamhet med upplåning för placering bör bedrivas av affärsverks-konceraen endast om dette uttryckligen ingår i de av regeringen beslutede riktlinjema för koncemen.

Vid behandlingen av nyss nämnda prop. 1990/91:29 beslutede riksdagen även att affärsverkskoncemema skall ges möjlighet att placera likviditeten på valfritt sätt men med begränsningen att placeringen skall göras räntebärande och förbehållas placeringar med låg risk. Beslutet motiverades med att det ansågs mindre lämpligt att stetsmaktema detelj-reglerade placeringsverksamheten. Affärsverkens styrelser skall istället ha ansvaret för att placeringar av likviditeten i koncemen görs på ett

61

betryggande sätt. Kravet på att placeringama skall göras med låg risk innebär att verksamheten inte får inriktes på att skapa spekulativa räntevinster utan bör koncentreras till att minska koncemens räntenetto utan att riskera kreditförluster.

Det är enligt min uppfattning viktigt att de riktlinjer som jag nu presenterat följs av affärsverken. Riksrevisionsverket bör därför vid sin revision särskilt uppmärksamma hur affärsverkskoncemema använder de stetliga garantierna och affärsverkets upplåningsrätt samt förvalter sin likviditet. Regeringen bör ge riksrevisionsverket i uppdrag att, redovisa sina övergripande bedömningar i dessa frågor.

5.2.3 Stetliga garantier vid ombildandet av affärsverk till stetligt ägda aktiebolag

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1

Mitt förslag: Riksgäldskontoret överter ansvaret för de stetliga garantier som ombildade affärsverk har ingått för stetens räkning. Nya garantier skall enbart ges utifrån de av riksdagen fastställda principema för stetliga garantier till näringsverksamhet.

Skälen för mitt förslag: Regeringen har i prop 1990/91:87 Närings­politik för tillväxt föreslagit att stetens vattenfallsverk (Vattenfall) och domänverket ombildas till aktiebolag.

I samband med att ett affärsverk ombildas till aktiebolag upphör, verksamheten att vara en del av den stetliga förvaltningen. Stetens tillgångar som förvaltes av affärsverket byts mot aktier i det nya bolaget och steten övergår till att vara aktieägare. Det ombildade affärsverket blir därmed en självständig juridisk person med egna tillgångar och skulder som bör ges likartede villkor som de konkurrerande företegen har.

De stetliga garantier som affärsverket har lämnat, inom av riksdagen givna ramar, i samband med lån i koncernbolagen kommer vid ombild­ningen till aktiebolag att stå kvar i stetens namn eftersom affärsverket har lämnat garantin för stetens räkning. För att underlätte övergången till aktiebolagsform bör riksgäldskontoret därför te över affärsverkets ansvar för dessa garantier.

Det är enligt min uppfattning angeläget att de av affärsverket lämnade stetliga garantiema ersätts med andra säkerheter så fort som det är möjligt. Utgångspunkten bör vara att den i riksgäldskontoret disponibla ramen minskas i takt med att löptiden på lånet gått ut eller att lånet har lösts in. Hänsyn måste dock tes till de villkor som gäller för varje lån resp. garantiutfästelse för att inte orsaka onödiga merkostnader i samband med omläggningen. Riksgäldskontoret bör under övergångsperioden åläggas att te ut garantiavgift på den utestående garanterade skulden.

För att riksgäldskontoret inte skall bära risken för garantigivningen bör ett särskilt anslag föras upp på stetsbudgeten för att täcka eventuella förluster som är hänförliga till de garantier som ställs ut av det till

62

aktiebolag ombildade affärsverket. Riksgäldskontoret bör i händelse av belastning på anslaget ha rätt att återkräva det nya aktiebolaget på mot­svarande belopp för att skapa incitement för koncemen att undvika eller hålla nere förluster för verksamheter där steten garanterar betelningen.

Nya garantier till den nybildade koncemen bör endast ges på sainma villkor som gäller för övrig näringsverksamhet i enlighet med av riksdagen fastställda principer.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1

5.2.4    Lån i riksgäldskontoret vid ombildande av affärsverk till stetligt ägda aktiebolag

Mitt förslag: Regeringen bemyndigas att under en övergångs­period medge lån i riksgäldskontoret för de aktiebolag som bildas med utgångspunkt i tidigare affärsverk. Lån bör medges enligt av riksdagen fastlagda villkor för lån till affärsverk.

Skälen för mitt förslag: Förslaget i nämnda proposition om att stetens vattenfallsverk (Vattenfall) och domänverket ombildas till aktiebolag motiveras bl.a. med att verksamheten bör ges en mer ändamålsenlig organisationsform. Den ökade konkurrensen på affärsverkens traditionella verksamhetsområden har gjort affärsverksformen otidsenlig och inef­fektiv. Ombildningen till aktiebolag ger verksamheten sainma organisa­tionsform som konkurrerande företeg.

Affärsverk har idag möjlighet att te lån i riksgäldskontoret. I samband med förslaget om att Vattenfall ombildas till aktiebolag har regeringen även föreslagit att Vattenfalls stetslån görs om till lån i riksgäldskontoret.

Riksgäldskontoret ger normalt inte lån till fristående konkurrensutsatte stetliga bolag. I samband med att affärsverk med lån i riksgäldskontoret och stetslån ombildas till aktiebolag kan det övergångsvis finnas ett behov av fortsatta möjligheter till lån i riksgäldskontoret. Detta gäller främst Vattenfall där lån (inklusive statslånet) i riksgäldskontoret för närvarande uppgår till ca 20 miljarder kronor. I propositionen föreslås för Vattenfalls del att det nya aktiebolaget skall kunna låna i riksgäldskontoret under en övergångsperiod på fem år, med motivet att både det nya aktiebolaget och kapitalmarknaden skulle kunna utsättas för en kraftigt belastning om dessa lån omsattes på marknaden under en kortare tidsperiod.

Det är enligt min mening angeläget att ge de nya aktiebolagen samma lånesituation som konkurrerande verksamheter. Det bör dock vara möjligt att medge lån i riksgäldskontoret för det nybildade aktiebolaget under en övergångsperiod för att omläggningen inte skall försvåras. Övergångs­periodens längd bör avgöras utifrån rådande omständigheter där bl.a. bolagets finansiella situation och position på kapitalmarknaden måste beaktas. Utgångspunkten bör dock vara att övergångsperioden skall vara

63

så kort som möjligt och att ingen nyupplåning sker i riksgäldskontoret.    Prop. 1990/91:150

Med hänvisning till vad jag nu har anfört förordar jag att regeringen be-    Bilaga 1:1

myndigas att medge lån i riksgäldskontoret för de aktiebolag som bildas

med utgångspunkt i tidigare affärsverk. Lånen bör begränsas till vad som

anses nödvändigt för att genomföra omläggningen. Lånen bör ges enligt

de av riksdagen fastlagda principema för riksgäldskontorets utlåning till

affärsverk (prop 1990/91:29, FiU4, rskr. 38).

64

6 Årsbokslut för staten budgetåret 1989/90

pp- 1990/91:150

Bilagal:! Riksrevisionsverket (RRV) har överlämnat en balansräkning som ingår i den kommande rapporten Årsbokslut för staten budgetåret 1989/90. Detta årsbokslut omfattar de statliga myndighetema inkl. affärsverken och myndigheter under riksdagen. Riksbanken, som tillhör den senare kategorin, ingår dock endast med grandfonden på 1,1 miljard kronor i enlighet med särskilt riksdagsbeslut. I övrigt ligger riksbankens tillgångar helt vid sidan av den statliga redovisningen.

6.1 Balansräkning med noter

Balansräkningen i årsbokslutet bygger på de tillgångar och skulder som redovisas i ovannämnda myndigheters bokslut. I dessa bokslut tas anläggningstillgångarna upp till anskaffningsvärden minskade med avskrivningar. Kravet på myndighetema att redovisa materiella tillgångar är emellertid begränsat. Endast myndigheter vars verksamhet till övervägande del är finansierad med avgifter (affärsverk och uppdrags­myndigheter) är skyldiga att i sin balansräkning ta upp sådana tillgångar. Inom myndighetema nyttjas således tillgångar av betydande värde som inte finns med i tillgångsredovisningen.

I årsbokslutet redovisas också tillgångama upptagna till beräknade nukostnader Nukostnad definieras som en tillgångs nyanskaffhingsvärde minskat med avskrivningar grandade på detta värde. I beloppen för nukostnad ingår såväl de bokförda tillgångarnas nukostnad som värdet av vissa icke bokförda tillgångar.

För att få uppgift om värdet av icke bokförda tillgångar och nukostnad för bokförda tillgångar har RRV sänt ut förfrågningar till ca 100 myn­digheter. Det inkomna materialet har bearbetats och sammanställts i kolumnen för nukostnad i balansräkningen. Uppgifter från några större myndigheter saknas. Bl.a. har underlag för beräkning av kapitel värdet för tillgångar som används inom försvaret - flygplan, fordon och annan krigsmateriel - inte kunnat erhållas, däremot redovisades ett beräknat värde för försvarets byggnader och mark i nukostnadskolumnen i balansräkningen. Värdet av museisamlingar, bibliotek m.m. ligger också utanför redovisningen. Den störste tillkommande posten bland nukost-nadema är värdet av det stetliga vägnätet, som här beräknats och tegits in i balansräkningen.

Stetens nettoförmögenhet är lika med skillnaden mellan tillgångarnas och skuldemas värde. Den negativa förmögenheten består i stort sett av ackumulerade nettounderskott i stetsbudgeten. Nettoförmögenheten var positiv fram till slutet av 1970-telet för att därefter bli negativ och snabbt fallande fram till år 1986. Den fallande tendensen började då avte beroende på främst minskande budgetunderskott. Per den 30 juni 1990 var den bokförda nettoförmögenheten -351,4 miljarder kronor Balansräk­ningen återges i något förkorted form i tebell 1.

65

5    Rik.sdagen 1990/91. I saml. Nr 150. Bilaga 1:1

Tabell 1. Balansräkning för steten, miljarder kronor

Bokförda värden 1990-06-30 1989-06-30

Beräknad nukostnad 1990-06-30 1989-06-30

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1

TILLGÅNGAR

Materiella tillgångar

o Lager och förråd 0 Skepp, maskiner och

inventarier 0 Byggnader och mark 0 Statliga vägar 

11,6

34,7 92,5

11,9

32,4 88,1

13,9

66,7

231,1

68,1

14,5

58,7

222,1

67,1

138,8

132,4

380,5

362,5

Finansiella tillgångar

o Aktier m.m. o Skattefordringar o Övriga fordringar * o Likvida tillgångar

Summa tillgångar

SKULDER OCH KAPITAL

Statsskulden '

o Lån i Sverige o Lån utomlands

475,7 103,6

579,3

478,7 83,6

562,3

Övriga skulder

o Kortfristiga skulder o Långfristiga skulder

Donationskap ital

Verkskapital

o Konsoliderade avsätt­ningar i affärsverken * o Fonder m.m. 

75,3 11,5

86,8

3,4

90,4 12,0

102,4 3,8

45,8 45,2

91,0 -355,0

1,0 2,6

45,8 25,3

71,1

Statens nettoförmögenhet

o Vid budgetårets början o Förändringar under budgetåret:

-

Verksamhetens netto­förändringar

-

Övriga kapitalför­ändringar

Vid budgetårets slut

-382,1

-I-   17,1 -I-    9,9

-I-

+

44,5

41,5

44,5

41,5

16,9

12,9

10,3

8,6

166,6

161,2

166,6

161,2

41,4

37,5

41,1

37,5

269,3

253,1

262,6

248,8

408,1

385,5

643,1

611,3

478,7 83,6

475,7 103,6

562,3

579,3

90,4 12,0

75,3 11,5

102,4

86,8

3,8

3,4

118,5

45,2

109,4

25,3

160,3

134,7

192,8

- 226,6

 192,8 611,3

355,0 385,5

+   33,8

-  351,4

185,7

Summa skulder och kapital        408,1

643,1

Nu kostnad definieras avskrivningar grundade bokförda tillgångar.

som   en   tillgångs   nyanskaffningsvärde   minskat   med på detta värde. 1 beloppen ingår även värdet av icke

66

7

Värdet på de statliga vägarna har beräknats med investeringarna i vägnätet under     Prop.  1990/91:150 den senaste 40-årsperioden som underlag. Som investering har räknats utfallet på     .,        , , anslagen för byggande av statliga vägar.  Till detta värde har lagts  10% av     tJltega 1.1 anslagen till drift av statliga vägar. Erfarenhetsmässigt bedöms nämligen en så stor andel av anslaget utgöra värdehöjande förbättringsarbeten. De på detta sätt beräknade investeringsbeloppen har omräknats till nukostnad med ledning av vägverkets vägkostnadsindex. Det erhållna bruttobeloppet har sedan reducerats med  avskrivningar  (avskrivningstid  40 år).   Anskaffningsvärdet  för vägarna minskat med avskriviningar uppgår till 30,5 miljarder kronor.

Aktierna är upptagna till sina anskaffningsvärden.

Därav lånefordringar 121 miljarder kronor. Lånefordringarna har tagits upp till sina nominella belopp.

I de bokförda värdena, enligt riksgäldskontorets redovisning, har skulder inom staten räknats bort. Utlandslånen upptas till den kurs som gällde på balansdagen.

Enligt de regler som tidigare gällde för flertalet affärsverk skulle återan-skaffningen av anläggningstillgångar fmansieras med avskrivningsmedel. Avsättningar som tidigare gjorts i detta syfte kvarstår. När tillgångarna och skulderna omvärderas till nukostnad måste även kapitalkostnaderna omvärderas. När det gäller affärsverkens tillgångar har värdestegringen på mark tillförts statens nettoförmögenhet och värdestegringen i övrigt fördelats proportionellt mellan statskapital och konsoliderande avsättningar.

Förändringen mellan budgetåren kan bl.a. förklaras av ökningen av arbetsmark­nadsfonden med ca 7 miljarder kronor.

Verksamhetens nettoförändring framkommer enligt följande. Milj.kr.

-f-3 413 - 3 049 -I-   671

Statsbudgetens överskott

Finansiella transaktioner avseende utlåning m.m.

Investeringstransaktioner

Statsbudgetens nettoöverskott

-t-1 035

67

7 Finansfullmakten

Pop- 1990/91:150

Bilaga 1:1 

Riksdagen har för innevarande budgeter bemyndigat regeringen att, om arbetsmarknadsläget kräver det, beslute om utgifter intill ett sammanlagt belopp om 2 500 milj. kr. (prop. 1989/90:150 bil. 1, FiU 40, rskr. 358).

Finansftillmakten får användas för att tidigarelägga, utvidga eller påskynda stetliga investeringar som normalt finansieras med anslag på stetsbudgeten. Regeringen kan också använda den för bidrag till kommunala projekt för investering och sysselsättning. Bidragsprocenten får därvid fastställas med hänsyn till ändamålet men inte överstiga 75 %. Vidare får finansfullmakten användas för bidrag till näringslivet och bostadssektom. I dessa sammanhang får gällande bidragssatser tillfälligt höjas till högst 75 %. Regeringen har vidare bemyndigats att utnyttja fullmakten för ytterligare två ändamål, nämligen arbetsmarknads­utbildning och för arbetsmarknadspolitiska insatser med anledning av handelsblockaden mot Sydafrika.

Regeringen har hittills inte utnyttjat fullmakten under budgetåret 1990/91. Men även för budgeteret 1991/92 förordar jag att en fullmakt begärs intill ett sammanlagt belopp av 2 500 milj. kr.

68

8 Budgetering exklusive mervärdeskatt budgetåret   pp- 1990/91:150

1991/92

Bilaga 1:1

Bakgrund

Regeringen föreslog i prop. 1989/90:111 om reformerad mervärdeskatt m.m. att stetliga myndigheters ställning inom mervärdeskattesystemet skulle ändras fr.o.m. budgeteret 1991/92. Syftet med förslaget var främst att uppnå konkurrensneutralitet mellan verksamhet i egen regi och entreprenadverksamhet. Förslaget föranledde inte någon erinran från riksdagen (SkU 31, rskr. 357).

I dagsläget är myndighetemas anslag budgeterade med hänsyn till att vissa utgifter innehåller påslag för mervärdeskatt. Ingående mervärdeskatt på köpte varor och tjänster avräknas således direkt mot myndighetemas anslag. Den i propositionen föreslagna förändringen innebär att myndig­hetema fr.o.m. budgeteret 1991/92 skall kompenseras för ingående mervärdeskatt genom avräkning mot inkomsttitel i stället för mot myndighetens anslag. Myndighetemas anslag måste därför räknas ned för att förändringen skall kunna genomföras utan att en merbelastning uppstår på stetsbudgeten. Förändringen innebär, vad gäller anslags-finansierad verksamhet, en minskning av stetsbudgetens utgiftssida samtidigt som nettoinkomstema från mervärdeskatt på stetsbudgetens inkomstsida minskar i motsvarande mån. En belastning på inkomsttiteln Mervärdeskatt, som inte motsvaras av minskningar av utgiftsanslag, kommer att uppstå genom att myndighetema fro.m. 1 juli 1991, då de går in i det nya mervärdeskattesystemet, får kompensation för bredd­ningen av mervärdeskatten (prop. 1989/90:150, FiU40, rskr 358). Avräkning mot inkomsttitel för ingående mervärdeskatt skall även göras av de myndigheter som idag är skattskyldiga för mervärdeskatt. Avdrag för ingående mervärdeskatt kommer således inte att kunna göras i samband med att den utgående mervärdeskatten redovisas till skatte­myndigheten.

I prop. 1990/91:100 (FiU20, rskr. 132) redogjoixle regeringen för det beredningsarbete som skett inom regeringskansliet vad gäller budgetering exkl. mervärdeskatt. Regeringen anmälde att det behövdes ytterligare underlag och klargörande av vissa beräkningsfömtsättningar innan mervärdeskattebelopp för resp. anslag kunde fastställas. Vidare framhölls att utgångspunkten för omläggningen är att den skall vara saldomässigt neutral, dvs. inte medföra någon merbelastning på stetsbudgeten. Regeringen redovisade för riksdagen avsikten att i samband med att regleringsbrev utfärdas för myndighetemas anslag för budgeteret 1991/92, beslute att medel motsvarande mervärdeskatten under resp. anslag inte får disponeras av myndighetema. Riksdagen hade ingen erinran mot dette tillvägagångssätt.

Regeringen begärde vidare riksdagens bemyndigande att under budgeteret 1991/92 disponera medel ur inkomsttiteln Mervärdeskatt för att kompensera myndigheter för ingående mervärdeskatt, varvid belopp svarande mot mervärdeskatt inte tes i anspråk på utgiftsanslag. Riksdagen

69

har gett regeringen  ett  sådant bemyndigande (FiU  20,  rskr.   132).    Prop. 1990/91:150 Omläggningen kan således genomföras så som avsetts fr.o.m. budgetåret    Bilaga 1:1 1991/92.

Eftersom stetsbudgeten för budgeteret 1992/93 och kommande budgetår skall budgeteras exkl. mervärdeskatt har myndighetema fått anvisningar för anslagsframställningama för budgetåret 1992/93 av innebörd att samtliga yrkanden skall anges exkl. mervärdeskatt.

Principer och tekniker för beräkningsarbetet

Endast stetliga myndigheter bör omfattes av avräkningssystemet för mervärdeskatt. Andra juridiska personer, t.ex. stiftelser, bör inte omfettes av systemet med avräkningsrätt mot inkomsttitel. Detsamma gäller partssammansatte organ, intemationella organisationer m.fl. Anslag till sådana organisationer bör även fortsättningsvis budgeteras inkl. mer­värdeskatt. Försäkringskassoma behandlas i dette sammanhang som stetliga myndigheter. AMU-myndighetema och stetens institut för personalutveckling har varit föremål för särskilda överväganden. Jag återkommer till dessa myndigheter i min redogörelse för vissa särlös­ningar.

Beräkningen av mervärdeskatt under anslag har utgått från det underlag som riksrevisionsverket (RRV) fått i uppdrag att te fram. Med ledning av utfellsuppgifter från stetens redovisningssystem för budgeteret 1989/90 har en schablonmässig andel mervärdeskatt räknats fram. Denna andel har sedan applicerats på föreslagna anslag för budgetåret 1991/92. I samband med att underlaget skickades ut till myndighetema gavs dessa en möjlighet att inkomma med förslag till korrigeringar i de fell under­laget inte gav en rättvisande bild av myndighetens utgifter för mervärde­skatt. Sådana påpekanden har använts som ett kompletterande underlag i beräkningsarbetet. Ytterligare underlag har i vissa fell inhämtets från myndighetema.

Det förekommer att myndigheter har inkomster budgeterade under anslag eller andra extema medel som tillförs verksamheten. Myndig­hetema kommer att få avräkna sina totela utgifter för ingående mervärde­skatt mot inkomsttitel, oavsett vilka medel som använts för att finansiera inköpet. För att dette inte skall leda till att myndighetema får en köpkraftsförstärkning med åtföljande merbelastning på stetsbudgeten, då inköp sker med andra medel än anslag, har vissa korrigeringar gjorts vid beräkningama. Om en myndighet erhåller bidrag från andra myndigheter har anslaget för bidragsmedel minskats hos den bidrags-givande myndigheten med en schablonmässigt framräknad andel mervärdeskatt. De bidrag som den mottegande myndigheten erhåller kommer således att vara beräknade med hänsyn till att mottegaren kan avräkna ingående mervärdeskatt enligt det nya systemet.

Vissa myndigheter erhåller extema medel från icke stetliga bidrags­givare. Dessa medel kan inte påverkas av stetsmaktema vid budge­teringen. Därför har som gmndprincip myndighetens anslag reducerats motsvarande  hela   den   belastning   som   myndighetens   avräkning   av

70

mervärdeskatt kommer att utgöra på inkomststiteln för mervärdeskatt.     Prop. 1990/91:150 Dette är neutralt för myndigheten i den bemärkelsen att nettosumman    Bilaga 1:1 disponibla medel är oförändrad. Motsvarande metod har använts för icke påverkbara inkomster under anslag.

Då en myndighet har sådana budgeterade inkomster under sina anslag som är att hänföra till inkomstfinansierad verksamhet har dessa inkomster räknats ned med samma procentuella andel mervärdeskatt som den anslagsfinansierade delen. En myndighet som bedriver inkomstfinan­sierad verksamhet kommer att få lägre utgifter när ingående mervärde­skatt får räknas av. Dette innebär att mervärdeskatt inte längre skall ingå i det kostnadsunderlag som utgör gmnd för beräkning av myndighetens avgiften Allt annat oförändrat kommer myndighetema att kunna sänka sina avgifter då de går in i det nya mervärdeskattesystemet. RRV har i en cirkulärskrivelse till myndigheter med avgiftsbelagd verksamhet meddelat riktlinjer för omprövning av avgiftemas storlek med anledning av det nya systemet. För att merbelastning inte skall uppstå på stets­budgeten då myndighetema avräknar mervärdeskatt för utgifter som finansieras med inkomster kommer, i de fell försäljningen sker till stetliga myndigheter, de köpande myndighetemas anslag att schablon­mässigt reduceras för att motverka denna effekt.

Vissa särlösningar

Avvikelser från gmndprincipema kommer att göras i följande fell.

Högskolenhetema erhåller årligen medel från icke stetliga finansiärer för sin verksamhet. Dessa medel utgör en betydande finansieringskälla för många högskoleenheter. Eftersom regeringen inte kan påverka budgeteringen av dessa medel måste andra vägar sökas för att uppnå en neutral lösning.

Den nyss redovisade gmndprincipen att reducera myndighetemas anslag för de totela utgiftema för mervärdeskatt skulle kunna tillämpas även för icke stetliga medel inom högskolan. En sådan reduktion är dock svår att göra rättvisande för de olika verksamhetema inom resp högskole­enhet. Varje högskoleenhet disponerar i dagsläget flera anslagsposter under olika sektors- och fakultetsanslag. Att i detelj avväga reduktionen inom och mellan olika institutioner eller motsvarande inom resp. högskoleenhet kräver därför en stor arbetsinsats och fömtsätter ett system för intemredovisning som i dagsläget saknas inom högskolan. Det blir således svårt att på ett rättvisande sätt tillämpa gmndprincipen att reducera anslagsmedlen även för den belastning myndigheten kommer att göra på inkomsttiteln till följd av att den disponerar icke stetliga medel.

Ett teoretiskt altemativ vore att inte medge avdragsrätt för mervärde­skatt i de delar utgifter kan hänföras till icke stetliga medel. Av tekniska skäl är det synnerligen komplicerat och resurskrävande att differentiera avdragsrätten för mervärdeskatt, bl.a. mot bakgmnd av nuvarande ofullständigheter i högskolans intemredovisning. Dette tillvägagångssätt skulle dock kunna försvaras om det gällde en långsiktig lösning. Regeringen har i annat sainmanhang föreslagit en omfettande omläggning

71

av högskolans anslagssystem.  Dette anslagssystem har presenterats i    Prop. 1990/91:150

prop.  1988/89:65 (UbU9, rskr.  148) och innebär bl.a. att högskole-    Bilaga 1:1

enhetema får disponera myndighetsvisa anslag istället  för ett antel

anslagsposter under olika ändamålsanslag.  Omläggningen sker fr.o.m

budgeteret 1993/94. Vid övergång till det nya anslagssystemet kommer

hanteringen av de icke stetliga medlen i det nya mervärdeskattesystemet

slutligt att läggas fest.

Mot denna bakgrund kommer en övergångslösning att tillämpas för högskolan t.o.m. budgeteret 1992/93. Den modell som kommer att tillämpas bygger på att högskoleenhetema, när de erhåller extema icke stetliga medel för sin verksamhet (inklusive avkastning från universitetens egna fonder), gör en omföring till inkomsttiteln Mervärdeskatt av en beräknad andel mervärdeskatt. Denna andel skall motsvara den belastning som myndigheten sedan gör på inkomsttiteln vid inköp finansierade med dessa medel. Regeringen feststeller andelens storlek. Omläggningen blir med denna metod neutral för högskoloma eftersom de behåller sin köpkraft oförändrad. Omläggningen är även saldomässigt neutral för stetsbudgeten. Närmare anvisningar kan vid behov utfärdas av RRV. Jag har i denna fråga samrått med chefen för utbildningsdepartementet.

En särskild lösning kommer även att tillämpas för försäkringskassoma. Dessa har en speciell finansieringsbild. Administrationen finansieras till 85 procent med lagstedgade socialavgifter och till 15 procent med anslag. Dette förhållande är reglerat i lagen (1962:381) om allmän försäkring. Det är inte möjligt att genom sänkningar av socialavgiftema kompensera för den avdragsrätt för mervärdeskatt som försäkringskassoma föreslås få. Därför kommer i dette fall en modell att tillämpas som innebär att en beräknad andel mervärdeskatt som är hänförlig till inkomstema från socialavgiftema för finansieringen av administrationen omförs till inkomsttiteln Mervärdeskatt. Denna omföring kan göras fortlöpande under verksamhetsåret och avstämmas i samband med bokslut. Jag har i denna fråga samrått med chefen för socialdepartementet.

I propositionen om reformerad mervärdeskatt angavs att AMU-myndighetema och stetens institut för personalutveckling (SIPU) av kommittén för indirekte skatter föreslagits ste utanför det nya stetliga mervärdeskattesystemet. Dessa myndigheter bedriver en utetrikted verksamhet i konkurrens med private företeg. Som skäl angavs att en rätt att lyfte av all ingående mervärdeskatt mot inkomsttitel i vissa lägen skulle innebära en konkurrensfördel gentemot private företeg då utbild­ningstjänster icke är skattepliktiga. I propositionen framhölls vidare att det bör ankomma på regeringen att föreskriva vilka myndigheter som skall ingå i systemet.

Den verksamhet som AMU och SIPU bedriver innefatter tillhanda­hållande av både skattefria och skattepliktig tjänster. I avvaktan på att omfettningen av den skattefria andelen av verksamheten närmare har bestämts har regeringen inte kunnat feststella AMUs och SIPUs ställning i mervärdeskattesystemet. AMU och SIPU bör därför tillsvidare ges möjlighet att avräkna ingående mervärdeskatt mot inkomsttitel. Det bör ankomma på regeringen att noggrant följa tillämpningen inom utbild-

72

ningsområdet så att tillämpningen blir konkurrensneutral i förhållande till    Prop. 1990/91:150 marknaden, dvs. vare sig ger fördelar eller nackdelar för AMU och    Bilagal:! SIPU. Jag har i denna fråga samrått med chefema för arbetsmarknads­departementet och civildepartementet.

Reglering av det nya systemet

Det nya systemet för avräkning av ingående mervärdeskatt för stetliga myndigheter bör regleras via en förordning. Till denna förordning bör fogas en förteckning över de myndigheter som omfattes av systemet och således har rätt att avräkna mervärdeskatt mot inkomsttitel. RRV bör utfärda redovisningsföreskrifter, ge ut informationsmaterial och anordna utbildning för myndighetema.

I regleringsbrev för budgeteret 1991/92 kommer att föreskrivas att ett visst belopp av berörda anslag inte får disponeras av myndighetema. För reservationer, anslagssparande och balanserade medel från budgeteret 1990/91 kommer att föreskrivas att en andel motsvarande beräknad mervärdesskatt inte får disponeras av myndighetema utan skall föras bort från anslagen. Sådana bestemmelser kommer endast att behöva tillämpas för budgeteret 1991/92 som en övergångslösning eftersom budgeteringen därefter kommer att ske exkl. mervärdeskatt.

Uppföljning och revision

Som jag anmälde i 1991 års budgetproposition kan en uppföljning av omläggningen göras då det nya systemet är i funktion. Då kan resp. myndighets belastning av inkomsttiteln för mervärdeskatt följas upp. Jag har för avsikt att återkomma till regeringen och föreslå att RRV får i uppdrag att följa upp omläggningens effekter.

Om en uppföljning skulle visa att de beräkningar av mervärdeskatt under anslag som gjorts kraftigt skulle avvika från de faktiska förhållan­dena får ytterligare korrigeringar övervägas.

73

9 Statliga betalningar och postgirot

Prop- i990/9ki50

Bilaga 1:1 

Inledning

I enlighet med vad som angetts i årets budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 1 sid, 57) kommer jag i det följande att föreslå en viss ökad möjlighet för bankema att delte i fönnedlingen av stetliga betel­ningar Dessutom kommer jag att föreslå att postgirot får i viss ut­sträckning ökad frihet att bestemma om räntor på postgirokonton och krediter i samband med postgirots betelningsförmedling. Därtill kommer jag i korthet att redogöra för den översyn av fömtsättningama och formema för postverkets verksamhet som för närvarande görs inom regeringskansliet.

Avslutningsvis vill jag orientera om ett uppdrag som jag har för avsikt att föreslå regeringen att ge riksrevisionsverket (RRV). Uppdraget avser en belysning av altemativa former för ersättning till postgirot för förmedling av stetliga betelningar. Resultetet skall användas i den inom regeringskansliet pågående översynen av postverkets verksamhet bl.a. för bedömning av om mer omfattande förändringar i den stetliga betelnings-förmedlingen än de som föreslås här bör komma till stånd.

Jag har i denna fråga samrått med chefema för kommunikations­departementet, bostedsdepartementet, jordbmksdepartementet och utbildningsdepartementet.

Bakgrund

Det omfattande samarbete som äger mm mellan stetliga myndigheter och postgirot gmndar sig på riksdagens beslut år 1924 att inrätte postgirot. Ett huvudsyfte med åtgärden var att ge steten tillgång till effektiva metoder för att förmedla stetens betelningar. Stetliga myndigheter är skyldiga att anlite postgirot eller riksbanken som betelningsinstitut. Det krävs särskilt tillstånd av regeringen för att en myndighet i stellet skall få göra sina betelningar via annan betelningsförmedlare.

De likvida medel som stetliga myndigheter behöver för att bedriva sin verksamhet hämtes från den i riksbanken inrättede stetsverkets check­räkning. Till denna förs också de inbetelningar som myndigheten ter emot. Betelningar till och från steten omfatter mycket stora belopp, ca 3 000 miljarder kronor under loppet av budgetåret 1990/91. Postgirot svarade för något mer än hälften av beloppet och en dominerande del av antelet transaktioner. Allmänheten betelar in medel till och erhåller medel från myndigheter framför allt via respektive myndighets in- eller utpostgirokonto.

Postgirot har i samarbete med RRV utformat ett koncemredo-visningssystem som är anpassat till de krav som ställs på säkerhet och information vad gäller stetliga betelningar. Systemet benämns Cassa-Nova. Fömtom att tillgodose de krav som stells i den stetliga redovis­ningen används informationen i systemet av riksgäldskontoret för dess prognoser av stetens upplåningsbehov.

RRV   företräder   och   kontrollerar   stetsverkets   checkräkning   med

74

anslutna postgirokonton. Dette innebär att RRV svarar för bl.a. beslut om    Prop. 1990/91:150 att öppna postgirokonton, utveckling av betelningssystemet, vissa löpande    Bilaga 1:1 avstämningar m.m.

I olika sammanhang har bankemas medverkan i förmedlingen av stetliga betelningar diskuterats. Möjlighet att välja mellan betelnings-former anses underlätte allmänhetens och näringslivets betelningar till och från steten. Flera myndigheter begär att möjligheter till in- och utbe­telning via bank, av effektivitetsskäl och servicéskäl, ges ett större utrymme i den stetliga betelningsförmedlingen.

Viss medverkan av bankema har efter hand medgetts för stetliga betelningar till allmänheten, såsom möjligheten för riksförsäkringsverket att utbetela pensioner, sjukpenning och bambidrag direkt till bankkonto. Vissa skattebetelningar, såsom arbetsgivaravgifter och källskatt, kan inbetelas via bank på sainma villkor som via postgirot, men även dessa betelningar passerar postgirot.

Regeringen har tidigare uttelat att det stetliga betelningssystemet av främst serviceskäl och konkurrensskäl i princip bör vara utformat så att det skapas en valfrihet för allmänheten och myndighetema att välja postgirot eller bankema som betelningsförmedlare (prop. 1989/90:100 bil. 1). Mot bakgmnd av att postverket är ålagt att upprätthålla ett riksteckande kontorsnät kan en sådan förändring inte genomföras utan en mer genomgripande analys av postverkets ekonomi och verksamhet i stort. Därtill måste bestemmelsema för postgirots verksamhet ses över för att tillse att fömtsättningar för konkurrens på rimliga villkor mellan postgirot och bankema tillskapas. I nänmda proposition anfördes vidare att en ytterligare fömtsättning för en ökad medverkan från bankema är att betelningsströmmaraa till och från steten även framgent blir säkra och överblickbara samt att en vidareutveckling av stetens samlade kassa­hållning inte förhindras eller fördröjs. Det är av utomordentlig vikt att stetens betelningar hanteras rationellt med avseende på kontroll, säkerhet och kassahållning oavsett vem som förmedlar betelningama.

Riksdagen har slagit fest att betalningar till och från steten skall kurma ske på ett för allmänheten och näringslivet rationellt sätt (l989/90:FiU24, rskr. 197). Betebiingssystemet skall enligt finans­utskottet vara kostnadseffektivt, passa stetens redovisningssystem och tillgodose stetens informationsbehov samt minimera upplåningsbehovet från kassahållningssynpunkt.

Finansutskottet framhöll i betänkandet att en ökad medverkan från bankemas och bankgirots sida i den stetliga betelningsförmedlingen, t.ex. genom att den överskjutande skatten skall kunna utbetelas direkt till bankkonton, måste kombineras med vidgade verksamhetsramar för postgirot itmebärande bl.a. vidgad rätt att ge ränte på postgiromedel och att lämna betelningskredit samt vidgade placeringsmöjligheter for likvida medel. I annat fell hämmas postgirots möjligheter att på likartet sätt konkurrera med bankema.

Utskottet uttelade även att frågan om altemativa ersättningsformer till den s.k. float som postgirot erhåller vid förmedlingen av stetliga betelningar bör utredas närmare. Innan resultetet av det arbetet är klart

75

bör enligt utskottet inte några betelningsomläggningar genomföras som    Prop. 1990/91:150

får betydande konsekvenser för postgirot.

Bilaga 1:1

I årets budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 1 sid. 57) anmäldes att regeringen avsåg att återkomma i samband med kompletterings­propositionen med förslag som ökar möjligheten till valfrihet avseende stetliga betelningar. Förslagen skall dock vara av sådan natur att de kan genomföras utan att betydande konsekvenser för postverkets ekonomi uppster.

I det följande presenteras förslag till viss ökad möjlighet för bankerna att delte i den stetliga betelningsförmedlingen. Förslagen gäller endast en mindre del av de stetliga betelningama. Samtidigt föreslås viss utökad rätt för postgirot att betela ränte på postgirokonton och lämna kortfristiga krediter i samband med betelningsförmedlingen. Förslagen bedöms sammantegna inte ha negativa effekter på postverkets ekonomi. För förvaltningen av postgirots likvida medel beslutede regeringen under hösten 1990 om utvidgade placeringsmöjligheter inom ramen för de riktlinjer som angavs av riksdagen (1988/89:FiU20, rskr. 101). Beslutet om utvidgade placeringsmöjligheter är ett steg i det arbete som pågår, och som fortsätter, med utveckling av formeraa för förvaltningen av postgirots likvida medel.

Överskjutande skatt

Den överskjutande skatten, som normalt betelas ut en gång per år, uppgick år 1990 till drygt 24 miljarder kronor, och fördelades mellan ca 4,5 miljoner mottegarc. Återbetelning av överskjutande skatt sker i huvudsak genom återbetelningskort som kan lösas in på bank eller post. Medlen utbetelas, enligt avtel mellan skattemyndighetema och postverket, successivt under en period på ca 2 veckor. Postverket får i regel utbetel-ningssumman dagen innan skattsedlar med återbetelningskort skickas ut till mottegama. Postgirot svarar för viss administration och revision av återbetelningskorten, och får via anslag teckning för bestyret med utbetelningama. År 1990 fick postverket drygt 34 milj.kr. i ersättning för att förmedla utbetelningar av överskjutande skatt.

Utbetelning genom återbetelningskort är en mtin som medför extra kostnader för stetsverket. Dessutom måste stora mängder kontante medel hanteras. Serviceskäl, kostnadsskäl och säkerhetsskäl telar för en ändring av utbetelningsmtinema. Återbetelning av skatt bör kunna ske direkt till postgirokonto och bankkonto.

Altemativa tekniska lösningar har diskuterats av bl.a. RRV ("Det stetliga betelningssystemet", 1988-06-17). Två förslag till nya mtiner som skulle innebära att överskjutande skatt kunde betelas direkt till bankkonto eller postgirokonto har lagts fram.

1.

Den skattskyldige anger i samband med självdeklarationen, eller vid annan kommunikation med skattemyndighetema, ett postgiro- eller bankkontonummer. Eventuellt förekommande överskjutande skatt utbetelas direkt till dette konto.

2.

Postgirot resp. bankema hämter in fullmakter från kunderna att sätte

76

in den överskjutande skatten på konto enligt liknande mtiner som de    Prop. 1990/91:150

som gäller för utbetelning av bambidrag.

Bilaga 1:1

Direktinsättning på konto är administrativt enkelt och säkert, och får dessutom troligen en viss sparstimulerande effekt om mottegarkontot är räntebärande. Kontoinsättningar är billigare att hantera än betelningar över disk. Dette bör komma steten tillgodo i form av lägre avgifter och anslag. I den tidigare nämnda rapporten från RRV visar en grov bedömning en besparing om ca 6 milj.kr.

Inbetelning av överskjutande skatt till bankkonto och postgirokonto för de mottegare som önskar kontoinsättning bör av nämnda skäl komma till stånd så snart det är praktiskt möjligt. Jag har för avsikt att föreslå regeringen att ge riksskatteverket i uppdrag att, i samråd med RRV, pröva vilken lösning som är att föredra. Regeringen bör därför utverka riksdagens godkännande till att vidte de åtgärder som krävs för att möjliggöra direktinsättning på postgirokonto och bankkonto av över­skjutande skatt för de mottagare som önskar kontoinsättning.

Återbetalning av studielån

Centrala studiestödsnänmden (CSN) är central stetlig myndighet för studiesociala frågor, och svarar i den egenskapen för hanteringen av utbetelningar och återbetelningar av studiemedel.

Återbetelning av studiemedel uppgår för närvarande till ca 2,5 miljarder kronor per år. CSN fick år 1988 dispens av regeringen att driva försöksverksamhet som innebär att studiemedel kan återbetelas även via bankgiro. Dispensen gäller t.o.m. budgeteret 1991/92. Av olika skäl har försöksverksamheten äimu inte kommit igång. Utvecklingsarbete och omläggning till nytt datorsystem pågår.

Det finns enligt min mening godtegbara skäl till att den tidigare beslutede försöksverksainheten inte har kommit igång. CSN bör därför ges möjlighet att, efter samråd med RRV, använda bankgiro för hanteringen av återbetelning av studielån även efter budgeteret 1991/92. Tillståndet att använda bankgiro bör gälla tills vidare.

Statens jordbruksverks bidragsbetalningar

Till följd av beslutet om ny livsmedelspolitik kommer stetens jordbmks­nämnd (fr.o.m. den Ijuli 1991 stetens jordbmksverk) under de närmaste åren att administrera bidragsbetelningar i stor omfettning. Bidrag kommer att ges bl.a. för att stimulera en varaktig omstellning till altemativ markanvändning och för att övergångsvis stödja jordbmkamas inkomster m.m. Vidare är avsikten med bidragen att främja en balanserad jordbmksproduktion, samt att kompensera producenterna för ökade kostnader. Under budgeteret 1991/92 beräknas ca 2 000 - 5 000 utbetelningar ske till bl.a. spannmålshandlare för inlösen av överskotts­spannmål. Inkomststöd beräknas utbetelas till ca 75 000 producenter. Kontraktsteckning för oljeväxter omfetter ca 70 000 betelningar per år. Omstellningsstöd kommer att betelas till ca 30 000 producenter. Totelt kommer jordbmksverket att under budgeteret 1991/92 utbetela ca 7,7 -9 miljarder kronor.

77

De nämnda bidragsbetelningama berör ett stort antel producenter inom    Prop. 1990/91:150 jordbmkssektom. Hanteringen av betelningama är arbetskrävande. Vissa    Bilaga 1:1 av betelningama har tidigare utförts av regleringsföreningar som har kurmat använda bankgirot som betelningsförmedlare. Det finns därför skäl att medge att bankema medverkar i förmedlingen av jordbmks-verkets bidragsbetelningar.

Regeringen bör därför inhämte riksdagens godkännande till att regeringen ger stetens jordbmksverk i uppdrag att, i samråd med RRV, uterbete mtiner som gör det möjligt att jordbmksverkets bidrags­betelningar sätts in direkt på postgirokonto eller bankkonto för de mottegare som önskar kontoinsättning.

Boverkets bidragsbetalningar

I det av riksdagen nyligen beslutede nya bostedsfinansieringssystemet (prop. 1990/91:34, BoU4, rskr. 92) kommer skattekompenserande räntebidrag och realräntebidrag att ersatte räntebidragen enligt nuvarande regler den 1 januari 1992 (nyproduktion) resp. den 1 januari 1993 (beståndet). Fömtom skattekompenserande räntebidrag och realränte­bidrag betelar boverket från år 1991 ut investeringsbidrag. Andra stödformer, såsom räntestöd vid bostedsförbättring, förekommer dessutom.

I det nuvarande nettoaviseringssystemet för utbetelningar av ränte­bidrag sker utbetelningama via postgiro till i huvudsak 15 låneinstitut. I det nya bostedsfinansieringssystemet kommer bidragen normalt att betelas ut till låntegama. Antelet utbetalningar och betelningsmottegare blir stort. Bidragsbeloppens storlek och antelet utbetelningar beror bl.a. på framtida ränte- och inflationsnivåer och är därför svåra att uppskatte. Boverkets bidragsbetelningar kommer sammantegna att uppgå till mycket betydande belopp.

Boverkets bidragsbetelningar i det nya bostedsfinansieringssystemet berör ett stort antel mottegare. Effektivitetsskäl och serviceskäl telar därför för att boverkets bidragsbetelningar, liksom utbetelning av överskjutande skatt och jordbmksverkets bidragsbetelningar, framdeles bör kunna betelas direkt till postgirokonto eller bankkonto för dem som önskar kontoinsättning. Vid boverket pågår utveckling av datesystem m.m. för det nya bostedsfinansieringssystemet. Det är lämpligt att beslut om möjlighet till kontoinsättning av boverkets bidragsbetelningar fattes efter hand. Regeringen bör därför inhämte riksdagens godkännande till att regeringen, när regeringen bedömer det lämpligt, medger boverket rätt att efter samråd med RRV utbetela bidrag även via banksystemet.

Postgirots rätt att betala ränta på postgirokonton och lämna kortfristig kredit i samband med betalningsförmedlingen

Postgirot har inte rätt att betela ränte på medel som är innestående på privatpersoners postgirokonton, eller att ge privatpersoner kredit på postgirokonto. För juridiska personer har postgirot möjlighet att betela

78

en ränte som motsvarar riksbankens inlåningsränte minus en procent-    Prop. 1990/91:150 enhet. Postgirot har vidare möjlighet att medge juridiska personer viss    Bilaga 1:1 betelningskredit   (övertrasseringsrätt).   Möjligheten   är   dock   mycket begränsad eftersom betelningskredit kan medges endast under tre dagar. Den tjänar därmed främst till att underlätte själva betelningshanteringen vid oavsiktliga fördröjningar av betelningar.

Postgirots verksamhet består i gmnden av att förmedla betelningar. För att postgirot skall kunna konkurrera med bankgirot på rimliga villkor måste postgirot kunna erbjuda kundema marknadsmässiga villkor på sina tjänster. Möjlighet till marknadsmässig räntesättning är ett väsentligt konkurrensmedel i betelningsförmedlingen. Även möjlighet att lämna kredit i samband med betelningsförmedlingen kan vara en viktig konkurrensfaktor, framför allt vad gäller konkurrensen om företegens betelningar.

De nyss nämnda förslagen om ökade möjligheter för bankgirot att delte i förmedlingen av stetliga betelningar stärker i viss omfettning bankemas ställning på betelningsmarknaden. För att uppnå en balanserad förändring bör även postgirots verksamhetsmöjligheter vidgas. Därmed kan en ökad konkurrens på betelningsmarknaden uppnås på rimliga villkor. En ökad konkurrens gynnar kundema och stimulerar både postgirot och bankgirot att ytterligare förbättra sin verksamhet.

Vidgningen av postgirots verksamhetsregler bör beste i dels att postgirot medges rätt till fri räntesättning på juridiska personers postgirokonton, dels att postgirot medges rätt att ge kredit i samband med betelningsförmedling på tipp till 30 dagar till juridiska personer Villkoren för sådana krediter bör innebära att underskott på postgirokonto ej får förekomma mer än 30 dagar i följd. Syftet med denna regel är att underlätte postgirots möjligheter att konkurrera på betelningsmarknaden utan att det uppkommer risker för att kreditema av företegen används till att finansiera sin rörelse. Möjligheten för postgirot att ge krediter i samband med betelningsförmedlingen bör begränsas genom att regeringen fastställer ett rambelopp och genom en bestämmelse om att kreditema inte skall vara sterkt koncentrerade till enskilda kunder.

Jag är inte beredd att nu föreslå någon rätt för postgirot att lämna ränte på privatpersoners postgirokonton eller att medge privatpersoner kredit i samband med betelningsförmedling.

Regeringen bör därför utverka riksdagens godkännande till att regeringen medger postgirot att fritt sätte räntan på juridiska personers postgirokonton och att lämna krediter till juridiska personer i samband med betelningsförmedlingen enligt de riktlinjer jag har beskrivit.

Ekonomiska effekter

Om bankema får ökade möjligheter att medverka i den stetliga betel­ningsförmedlingen kommer vissa betelningsmottegare resp. betelnings-avsändare att använda banker som betelningsförmedlare, medan andra kommer att fortsatte att anlite postgirot. Det är svårt att bedöma hur betelningsförmedlingen   kominer   att   fördelas   mellan   postgirot   och

79

bankema  och   vilka  rationaliseringseffekter  och  kostnadsbesparingar    Prop. 1990/91:150

postverket kan uppnå när det förmedlar ett mindre antel betelningar.

Bilaga 1:1

Postverket kommer att förlora vissa avgifts- och ränteintäkter. Om ungefär hälften av betelningama kommer att förmedlas av bankema så kan, vid nuvarande ränteläge, intäktsbortfellet för postgirot beräknas till ca 20 milj.kr. Dämtöver beräknas intäktsbortfellet för postverket utom postgirot uppgå till ca 10 milj.kr. och det sammanlagda intäktsbortfellet kan därmed beräknas uppgå till ca 30 milj.kr. Samtidigt innebär fri räntesättning på juridiska personers postgirokonton och utökad rätt att ge krediter att postverket får större frihet att slute avtel om betelnings­förmedling med företeg. Därmed sterks postverkets konkurrenskraft, och större möjligheter kommer att fmnas för postverket att öka sina intäkter. Mot bakgmnd av dette kan den bedömningen göras att de föreslagna förändringama sammantegna inte får negativa konsekvenser för post­verkets ekonomi.

De föreslagna åtgärdema kommer att leda till minskade kostnader för steten, framför allt vad gäller utbetehiing av överskjutande skatt. Stetens besparing kan uppskattes till åtminstone 10 milj.kr. per år.

Alternativa former för ersättning till postgirot för förmedling av statliga betalningar

Riksdagen har ålagt postverket att upprätthålla en daglig och riksteckande kassaservice. Kravet tillgodoses genom ett riksteckande nät av postkontor och lantbrevbärare.

Postverket har genom postgirot getts i uppdrag att förmedla stetliga betelningar. Förmedlingen av stetliga betelningar utgör en väsentlig del av postgirots verksamhet.

Postverket har intäkter från förmedlingen av stetliga betelningar genom direkt float, indirekt float och stetliga anslag. Med float avses att betelningsförmedlaren kan tillgodogöra sig ränte på betelningsmedlen under viss tid.

Direkt float förekommer i flertelet betelningstransaktioner. I Sverige är floattiden normalt en dag, både i postgirot och i bankema/bankgirot. För inbetelningar till steten via postgirot är dock floattiden genomsnittligt ca två dagar. Utbetelningar från steten via postgirot sker helt utan direkt float. Dette regleras genom ett avtel mellan postgirot och RRV från år 1988.

Den förlängda floattiden för inbetelningar till steten via postgirot har alltmer kommit att ses som en ersättning till postverket för att postverket upprätthåller en daglig och riksteckande kassaservice.

Indirekt float uppkommer i en betelningstransaktion som är en följd av en tidigare genomförd betelning. Stetliga utbetelningar via postgirot medför en indirekt float genom att mottegaren inte kan disponera medlen för betelning till en tredje part, åtminstone inte en tredje part utanför postgirosystemet, uten att direkt float uppkommer i denna senare transaktion. Värdet av den indirekte floaten är svårt att uppskatte.

Steten ersätter postverket även genom utgiftsanslag på stetsbudgeten för

80

förmedling av vissa     stetliga betelningar.   Dessa är hanteringen av    Prop. 1990/91:150 återbetalningskort    för    överskjutande    skatt,    riksförsäkringsverkets    Bilaga 1:1 utbetelningar och vissa särskilda kostnader i samband med skatteuppbörd. För år 1990 uppgick anslagen till ca 182 milj. kr.

Inom regeringskansliet pågår en översyn av fömtsättningama och formema för postverkets verksamhet. Häri ingår bl.a. att se över ersättningen till postgirot för förmedlingen av stetliga betelningar. Avsikten är att utreda och analysera effektema på postverkets och postgirots ekonomi av altemativa ersättningsformer för upprätthållandet av en riksteckande och daglig kassaservice. I dette arbete ingår att överväga hur förmedlingen av stetliga betelningar fortsättningsvis skall hanteras på ett effektivt sätt från stetens och det allmännas utgångspunkt­er. Därvid kommer effektema av en eventuell mer omfettande medverkan av bankema i den stetliga betalningsförmedlingen och de därav följande kraven på förändrade verksamhetsfömtsättningar för postgirot att behandlas.

Det är från flera utgångspunkter mindre lämpligt att i nuvarande omfettning ersatte postgirot för dess arbete med de stetliga betelningama genom de ränteintäkter som uppkommer ur floaten i betelnings­förmedlingen. Särskilt fördröjningen av inbetelningama, som innebär att medel som betelas in till steten disponeras av postgirot i genomsnitt två arbetsdagar i stellet för en arbetsdag (vilket annars är bmkligt i betel­ningsförmedling), synes medföra att postgirots och postverkets arbete ersätts på ett mindre ändamålsenligt sätt. Det är otillfredsställande att postgirots intäkter i så stor utsträckning är direkt beroende av det allmänna ränteläget. Postgirots ersättning för förmedlingen av stetliga betelningar varierar kraftigt med räntenivån. Vid en lägre räntenivå än den nu rådande försvåras postgirots möjligheter att bidra till postverkets kostnader för den rikstäckande och dagliga kassaservicen. Genom Cassa Nova-systemet är det sedan några år tekniskt möjligt att minska floattiden till en dag.

Jag har därför för avsikt att inom kort föreslå regeringen att uppdra åt RRV att belysa frågan om altemativa ersättningsformer för postgirots arbete med de stetliga betelningama. Min avsikt är att uppdraget skall begränsas till frågor om ersättning för betelningsförmedlingen och inte inkludera den mer vidsträckte frågan om ersättning till postverket för att upprätthålla ett riksteckande kontorsnät. Den senare frågan bereds inom regeringskansliet i den tidigare nämnda översynen av formema och fömtsättningama för postverkets verksamhet.

Resultetet av RRVs arbete avses utgöra ett underlag för regeringens kommande överväganden och förslag inom ramen för översynen av fömtsättningama och formema för postverkets verksamhet.

6   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:1

10 Statlig lokalförsörjning

Prop- i990/9i:i5o

Bilagal:! 

Inledning

I 1991 års budgetproposition (bil. 1) under avsnittet särskilda frågor redovisades att en ny form av styming är under införande i stetsför-valtningen. En deteljerad budgetstyrning ersätts av mål- och resultetstyr-ning. Ansvar och befogenheter delegeras till myndighetema.

Den resultetorienterade stymingen fömtsätter att myndighetema får ett ökat utrymme att välja den effektivaste vägen att verkställa sina uppgifter. Därför minskas successivt regeringens deteljstyming och myn­dighetema ges istället ett ökat finansiellt ansvar för sin verksamhet. Regeringen har dock ett övergripande ansvar som innebär att de regelverk, system m.m. inom vilka myndighetema tillåts agera skall ges en för stetsverket som helhet effektiv lösning. Avsikten är att regeringen senare under våren 1991 skall beslute om ett nytt regelverk för lokalför­sörjningen inom stetsförvaltningen. Jag kommer nu att redovisa huvud­dragen i dette.

Rikflinjema för den stetliga lokalförsörjningen har lagts fast av riksdagen i anslutning till 1988 års budgetproposition (prop. 1987/88:100 bil. 9, s. 36-40, FiU26, rskr. 338). Innebörden är följande:

-

stetsmaktema och myndighetema bör lägga ökad vikt vid lokalkost­nadema och deras förändringar,

-

verksamhet och lokalförsörjning bör prövas samlat,

-

lokalförsörjning bör prövas långsiktigt,

-

myndigheter bör ges  ökade möjligheter att under  kostnadsansvar disponera resurser för lokaler,

-

handläggningen av lokalförsörjningen bör i ökad utsträckning kunna delegeras till myndighetema.

För att fullfölja dessa riktlinjer föreslår jag att de lokalbmkande myndighetemas ansvar och befogenheter vidgas och att de ges möjlig­heter att beslute om sin egen lokalförsörjning fullt ut. Myndighetema blir alltså lokalhållare för sin egen verksamhet och överter således byggnads­styrelsens uppgift att svara för den civila stetsförvaltningens lokal­försörjning. Det nya regelverket för lokalförsörjning får således ett väsentligt vidgat tillämpningsområde jämfört med dagens. Denna förändring bör därför understellas riksdagen för godkäimande.

Det föreslagna regelverket för lokalförsörjning kommer även att innebära organisatoriska förändringar som måste understellas riksdagen för godkännande. Eftersom myndighetema överter ansvaret för lokal­försörjningsuppgiften måste byggnadsstyrelsens verksamhet ombildas. Det kommer även framgent att finnas behov av en servicemyndighet för lokalförsörjningstjänster som kan agera konkurrensneutralt på uppdrag av de myndigheter som efterfrågar tjänster av denna typ. Kravet på konkurrensneutralitet kommer i sin tur kräva att byggnadsstyrelsens nuvarande ägarftinktion, dvs. förvaltningen av de stetsägda festighetema

82

avskiljs från serviceuppgiften. Dette ger i sin tur möjligheter att samla    Prop. 1990/91:150 och samordna den stetliga ägarfunktionen och ge förvaltningsuppgiften    Bilaga 1:1 en enhetligare behandling för både den civila stetsförvaltningen och försvarsmakten.

Jag har slutligen för avsikt att belysa hur en mer samlad och effektiv förmögenhetsförvaltning kan uppnås genom att öppna möjligheter att driva förvaltningen av stetens festighetsbestånd i bolagsform.

10.1 Ett nytt regelverk för lokalförsörjning

Den 22 oktober 1987 beslutede regeringen att tillsätte en arbetsgmpp inom regeringskansliet med uppgift att se över bestemmelsema för handläggning av stetliga lokalförsörjningsärenden.

Regeringen har därefter i 1988 och 1989 års budgetpropositioner samt i 1988 års kompletteringsproposition givit ytterligare preciseringar av betydelse för uppdraget. Dessa riktlinjer har godkänts av riksdagen.

Arbetsgmppen redovisade i april 1990 resultetet av sitt arbete i en rapport "Översyn av bestemmelsema för handläggning av stetliga lokalförsörjningsärenden" (Ds 1990:50).

Arbetsgruppens rapport

I arbetsgmppens rapport lämnas en redovisning för de regler som för närvarande styr den stetliga lokalförsörjningen för försvaret, civila myndigheter och affärsverken. Vidare redovisas genomförda och beslutede förändringar av stetsmaktemas styming av verksamheten inom de tre områdena samt på vilket sätt det påverkat nuvarande regelsystem för lokalförsörjning.

Arbetsgmppens förslag berör såväl förhållandet mellan lokalbmkande och lokalhållande myndighet som regler och bemyndiganden för fes-tighetsförvaltande myndigheter. Förslagen innebär, för den civila stetsförvaltningens del, en anpassning av stymingen av den stetliga lokalförsörjningen till den resultetorienterade budgetprocessen och ramanslag. Dette är i enlighet med de av riksdagen beslutede riktlinjema för den stetliga lokalförsörjningen. Utgångspunkten är att myndighetema skall lägga ökad vikt vid lokalkostnadema och deras förändring. Verksamhet och lokalförsörjning skall prövas i ett sammanhang. Myndighetema skall få ökad frihet att under kostnadsansvar disponera resurser även beträffande lokaler. Dette fömtsätter att stetsmaktema kan delegera delar av ansvaret för handläggningen av lokalförsörjningsären­dena.

För affärsverken och försvaret har det skett en successiv anpassning till de ändrade styrsystemen i fråga om lokalförsörjningen. Arbetsgmppen föreslår vissa justeringar av beloppsgränser när det gäller de fas-tighetsförvaltande myndighetemas bemyndiganden att försälja stetlig egendom. För affärsverken finns inget gemensamt regelverk. Arbets­gmppen föreslår att ett sådant arbetes fram. Inom försvaret föreslås att en ny handläggningsordning tes fram av fortifikationsförvaltningen (FortF), parallellt med det pågående utvecklingsarbetet inom försvaret rörande mark-, anläggnings- och lokalförsörjning (MAL).

83

Inom den civila sektom är reglema för byggnadsstyrelsen, dvs. Prop. 1990/91:150 bemyndiganden, beloppsgränser för investeringar, handläggningsordning Bilaga 1:1 m.m., fortferande anpassade till det gamla styrsystemet med bl.a. lokalkostnadema på förslagsanslag. Arbetsgmppen föreslår att en ny handläggningsordning träder i kraft senast i samband med att ramanslag införs för förvaltningskostnadema för den civila stetsförvaltningen fr.o.m. budgeteret 1991/92, i enlighet med den av stetsmaktema beslutede ändrade stymingen av myndighetemas lokalförsörjning. Den ändrade stymingen innebär bl.a. att lokal förändringar skall prövas i årskostnads­termer, och att det är myndighetema som skall redovisa kostnads­konsekvenser inkl. årskostnader för verksamhetsförändringar. Dette innebär att stetsmaktemas prövning av enskilda lokalförsörjningsärenden kan förenklas.

Arbetsgmppen lämnar inga förslag som går utöver regeringens nuvarande befogenheter. Alltså innebär förslaget att regeringen skall utfärda nya riktlinjer för lokalförsöijningen inom den civila stetsförvalt­ningen, försvaret och affärsverken. Därefter kan den nya handlägg­ningsordningen uterbetes för försvaret av FortF, för den civila stetsför­valtningen av byggnadsstyrelsen inkl. de generella regler som bör gälla den stetliga lokalförsörjningen samt för affärsverken.

Arbetsgmppens förslag har remissbehandlats. Genomgången av de olika remissinstansemas synpunkter visar att det finns ett allmänt önskemål bland myndighetema att få ett ökat eget besluts- och kostnads­ansvar för den egna lokalförsörjningen. Flertelet av remissinstansema föreslår att lokalförsörjningsansvaret delegeras till myndighetema i större utsträckning än vad som föreslås i arbetsgmppens rapport. Dessutom har den förvaltningsrevision om myndigheters lokalförsörjning som riksrevi­sionsverket (RRV) utfört påvisat sainma förhållanden. RRV föreslår att myndighetema inom ramen för det fmansiella ansvar som tilldelas dem vid övergången till den resultetorienterade budgetprocessen och ram­anslag själva får beslute om hur deras lokalförsörjning skall skötes.

Riksrevisionsverkets revisionsrapport om myndigheters lokalförsörjning

RRV har under år 1990 i en förvaltningsrevision granskat effektiviteten i lokalförsörjningen inom byggnadsstyrelsens lokalhållningsområde. Syftet med granskningen var att pröva under vilka fömtsättningar myndig­hetema själva kunde te ansvar för sin lokalförsörjning.

RRV har valt ut myndigheter som har ombetts att redovisa hur de önskar att lokalförsörjningen skall utformas. RRV har efterfrågat en jämförelse av deras förslag med den ansvarsfördelning som kommer att gälla sedan ramanslag införts vid myndighetema. Vidare har represen­tanter för byggnadsstyrelsen redovisat synpunkter på hur de uppfetter att myndighetema skulle klara av ett ökat ansvar för lokalförsörjningen och vilka effekter ett ökat myndighetsansvar skulle få för byggnadsstyrelsens nuvarande organisation.

Samtliga myndigheter i RRVs undersökning uppger att de själva skulle vilja te det fulla ansvaret för sin lokalförsörjning, dvs. själva beslute om

84

vilka lokaler som skall hyras för den egna verksamheten. RRV har Prop. 1990/91:150 värderat förslagen mot olika villkor. RRV har inte kunnat göra någon Bilaga 1:1 utvärdering av förslagens ekonomiska konsekvenser. RRV bedömer dock, på basis av det underlag som kommit fram under undersökningen, att den form för stetlig lokalförsörjning som bygger på att myndighetema själva besluter om vilka lokaler som ska hyras för att genomföra den av stetsmaktema beslutede verksamheten, är att föredra. Enligt RRVs förslag skulle byggnadsstyrelsens lokalförsörjningsmonopol upphöra i och med att de enskilda myndighetema får te ansvar för sin egen lokalförsörj­ning.

RRVs modell för myndighetemas lokalförsörjning innebär bl.a. följande:

-

att stetsmaktema skall te stellning till myndighetemas lokalkostnader när den föreslagna lokalförsörjningsmodellen skall införas och vid verksamhetsförändringar. Lokaldelen i ramanslaget bör bl.a. be­stemmas av myndighetens lokalisering. Under mellanliggande period bör förändringar i ramanslagets lokalandel som övriga poster knytes till vissa index.

-

att myndighetema bör få behålla rationaliseringsvinster som uppkom­mer genom "effektivare lokalanvändning". Vad myndighetema skall få tillgodogöra sig av rationaliseringsvinster skall tydligt framgå av de "spelregler" som bör styra förhållandet mellan stetsmaktema och myndighetema.

-

att myndighetema alltid skall inkludera byggnadsstyrelsen bland de aktörer på marknaden som man vänder sig till för att lösa sitt lokalför­sörjningsbehov. Vidare anser RRV att upphandlingsförordningen ska komma att gälla för myndighetema när de själva får hyra lokaler.

-

att myndighetema bör få ingå långsiktiga avtel. Avtelen måste dock tecknas med förbehållet om stetlig finansiering av verksamheten.

-

att myndighetema bör kunna välja att bekoste verksamhetsknutna åtgärder genom påslag på hyran eller genom egen finansiering. Finansieringsbehovet bör kunna tillgodoses antingen genom anslags­krediten som är kopplad till ramanslaget eller genom lån i riksgälds-kontoret.

-

att om myndighetema ter över ansvaret för val av lokaler, så måste de också ansvara för de ekonomiska konsekvenserna av sitt handlande.

Höjda lokalkostnader genom t.ex. oförmånliga hyreskontrakt kan leda till budgetbalansproblem, men dessa får lösas på samma sätt som annars när anslagsutrymmet är begränsat. I den mån myndigheten saknar kompetens för lokalförsörjningsfrågor får sådan upphandlas från byggnadsstyrelsen eller från andra konsulter på marknaden. För många myndigheter kan förekomsten av ett stetligt expertstöd utgöra en garanti för att det finns kompetens att tillgå.

Enligt RRV innebär förslaget till ny lokalförsörjningsmodell organisa­toriska förändringar av byggnadsstyrelsen. RRV anser att konkurrens­neutralitet bör råda mellan den stetlige fastighetsförvalteren och övriga

85

7   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 

I: 

I

aktörer på festighetsmarknaden för att myndighetemas lokalval ska leda    Prop. 1990/91:150 till en för steten ekonomisk resursanvändning. Genom att vidmakthålla    Bilaga 1:1 konkurrensneutralitet får stetsmaktema även besked om hur pass effektiv den stetlige lokal försörj aren är i jämförelse med de private aktörema på fastighetsmarknaden.

RRV anser, mot bakgmnd av erferenhetema av nuvarande verksam­hetsformer, att kravet på konkurrensneutralitet bäst uppfylls genom att förvaltningen av det stetliga fastighetsbeståndet överförs till ett stetligt aktiebolag. Dette skall kunna erbjuda lokaler och tjänster samt förvalte lokalema på marknadsmässiga villkor. RRV utesluter därmed inte möjligheten att kravet på kostnadsneutralitet kan tillgodoses inom andra verksamhetsformer. Bolaget bör i förste hand inriktes på att marknads­föra sina tjänster och lokaler till stetliga myndigheter.

RRV anser att bolaget av kostnadsneutralitetsskäl bör få möjligheter att låna till investeringar på samma villkor som övriga aktörer på markna­den. Av konkurrensneutralitetsskäl bör fastigheter överföras till bolaget värderade efter marknadsvärdet.

RRV anser att problemet med fastigheter som inte kan marknadspris­sättes kan lösas på två olika sätt. Antingen bör bolaget kompenseras t.ex. genom en reduktion av avkastningskravet eller så bör de aktuella festig­hetema avskiljas och förvaltes i annan form. Associationsformen för denna förvaltning bör övervägas.

RRV anser att det finns uppgifter som bör utföras i en "stebs- och expertfunktion" utanför bolaget. Till dessa uppgifter hör att te fram beslutsunderlag för de tillfallen då stetsmaktema skall te ställning till ramanslaget.

Riksdagens revisorers promemoria om byggnadsstyrelsens hyressättning

Riksdagens revisorer har granskat byggnadsstyrelsens hyressättning i de lokaler som verket förvalter. Anledningen till granskningen har bl.a. varit de synpunkter på hyressättningen och myndighetemas lokalförsörjning som framkommit vid revisoremas informationsresor i olika län. Avsikten med granskningen har varit att skapa en totel bild av hyressättningen inom stetsförvaltningen och de olika myndighetemas lokalkostnader. Generellt sett verkar, enligt revisoremas promemoria (Dnr 1989:21), den hyresnivå som byggnadsstyrelsen håller ligga på en i förhållande till den övriga hyresmarknaden väl anpassad nivå. När det gäller kontorslokaler kan dock - allmänt sett - vissa skillnader i hyreskostnader fö r landet totelt noteras till de stetsägda festighetemas nackdel.

Revisorema noterar med tillfredsstellelse det fastere grepp som regeringen tegit i fråga om kostnadema för myndighetemas lokaler och överföring av beslutanderätt till lokalbmkande myndigheter. I och med att myndighetema får ett större kostnadsansvar ökas fömtsättningama -enligt promemorian - för att mer marknadsanpassade hjreskostnader uppnås.

86

Byggnadsstyrelsens anslagsframställning m.m.

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1 Byggnadsstyrelsen har i sin anslagsframstellning för budgeteret 1991/92 och i andra skrivelser till regeringen redovisat förslag om ombildning av egen regiverksamheten med byggproduklion till aktiebolag, övergång till kalenderårsredovisning, utveckling av finansieringen av verksamheten m.m. Byggnadsstyrelsen redovisar att avsikten med förslagen bl.a. är att utveckla stymingen och uppföljningen av verksamheten samt öka självfinansieringen.

Ny handläggningsordning

Den stetliga förvaltningens lokalförsörjning har hittills byggt på ett samlat agerande från stetsmaktema med en samordnad kompetens för lokal­försörjning och fastighetsförvaltning. Byggnadsstyrelsen har lokal­hållningsansvaret för huvuddelen av den stetliga förvaltningen och förvalter stora delar av det stetliga festighetsbeståndet. Jag har tidigare redovisat regeringens samlade inriktning av den finansiella stymingen av myndighetema. I dette sammanhang vill jag peka på regeringens strävan alt överföra gällande restriktioner i fråga om dispositionen av stetliga medel till myndighetema i form av operativt handlingsutrymme. Dette bör nu tillämpas även i fråga om myndighetemas rådighet över sina lokalresurser. Övergången till en resultetorienterad budgetprocess innebär att det skapas en betydande handlingsfrihet för de lokalbmkande myndig­hetema i och med att de erhåller ramanslag för sina förvaltnings­kostnader. På dette sätt skapas fömtsättningar för en mer effektiv resursanvändning för myndighetema.

Det regelverk som håller på att utformas, avser förändringar både i fråga om förhållandet mellan lokalbmkare och lokalhållare och i fråga om fastighetsförvaltande myndigheters befogenheter. Inriktningen är att varje myndighet fortsättningsvis skall vara lokalhållare för sin egen verksamhet. Lokalhållares ansvar och befogenheter bör läggas fest i en förordning. Av denna bör framgå, fömtom vissa allmänna anvisningar, en precisering av ansvaret för lokalförsörjning, dvs. ytterst resursanvänd­ningen vid myndigheten. I princip bör det vara möjligt för alla myndig­heter att inom givna resursramar träffe hyresavtel om lokaler. Stets­maktema har även fortsättningsvis ett behov av att tillse att lokalför­sörjningen bedrivs på ett för stetsmaktema som helhet effektivt sätt.

Jag har därför för avsikt att under arbetet med att te fram ett generellt regelverk överväga vilka åteganden eller bindningar i tid och resurser som respektive lokalhållare skall kunna göra inom ramen för den resultetorienterade budgetprocessen. Därav följer även att krav bör ställas på utformningen av det planeringsunderlag som måste finnas vid myndig­heten, både för den egna planeringen och för regeringens behov. Enligt min mening bör vissa riktlinjer ges för tillämpning av en, så långt möjlig, generell lokalstandard inom stetsförvaltningen. Slutligen krävs en viss samordning av myndighetemas agerande på lokala marknader för att främja effektiviteten för steten som helhet.

87

Regelverket skall i princip kunna tillämpas för samfliga förvaltnings- Prop. 1990/91:150 myndigheter. Jag förutser dock praktiska problem med att göra denna Bilaga 1:1 övergång för samtliga myndigheter i ett sammanhang, eftersom det rör sig om överföring av ett stort antel upplåtelseavtel och hyreskontrakt som fömtsätter omförhandlingar, preciseringar av kontraktstider etc. Det kan därför vara lämpligt att för den civila stetsförvaltningen göra omlägg­ningen successivt i samband med att myndighetema tilldelas ramanslag för sina förvaltningskostnader.

Det bör ankomma på regeringen att på förslag av myndighetema beslute i dessa frågor. Myndigheter som regelverket tillämpas på bör därefter själva beslute om humvida stöd skall begäras från en stetlig servicemyndighet för lokalförsörjning.

För festighetsförvaltande myndigheter bör vissa riktlinjer ges i fråga om handläggning av investeringar, beloppsgränser m.m. En viss anpassning måste göras till de olika sektoremas fömtsättningar och planeringssystem. Särskilt gäller dette affärsverken samt myndighetema inom försvarsdepartementets område.

10.2 Organisatoriska konsekvenser

Byggnadsstyrelsens nuvarande monopol på steflig lokalförsörjning upphör i och med genomförandet av den föreslagna ordningen för de stetliga myndigheternas lokalförsörjning. Därmed ändras fömtsättningama för den verksamhet som byggnadsstyrelsen idag svarar för. Enligt min mening är förändringama så vittgående att byggnadsstyrelsen måste ombildas när myndighetema överter ansvaret för lokalförsörjnings-uppgiften.

Utgångspunkt för den organisatoriska förändringen är att renodla de uppgifter som byggnadsstyrelsen har. Det handlar om att separera servicefunktionen från ägar- och förvaltemppgiften vilket innebär att byggnadsstyrelsens nuvarande instmktionsbundna uppgifter delas upp. De är för närvarande uppdelade på de tre huvudområdena lokalförsörjning, fastighetsförvaltning och byggproduklion. Huvudområdena är redan idag organiserade så att de utan alllför stora övergångsproblem kan delas upp på olika organisationer

I och med att de lokalbmkande myndighetemas ansvar och befogen­heter vidgas och att de ges möjligheter att beslute om sin egen lokalför-söijning fullt ut, kommer det att finnas ett behov att säkerstella ett kom­petent agerande hos myndighetema. Många myndigheter kommer inte att skaffa sig egen kompetens utan kommer huvudsakligen att köpa kompetens. Det kommer därmed alltjämt att finnas behov av en service­myndighet som i marknadsmässig konkurrens, kan utföra uppdrag åt de myndigheter som efterfrågar denna typ av tjänster.

För att regering och riksdag ska kunna te stellning till myndighetemas lokalkostnader i den årliga budgetprocessen, är det också nödvändigt att det finns en stebsfunktion som kan tillhandahålla regeringskansliet underlag för dessa bedömningar

Jag förordar således att byggnadsstyrelsen ombildas till en efterfråge-

88

styrd  servicemyndighet  för  lokalförsörjningsfrågor den   1 juli   1992.     Prop. 1990/91:150 Denna myndighet skall även kunna fungera som ett stebsorgan för att    Bilaga 1:1 tillhandahålla lokalkostnadsunderlag till regeringen.

Det krav på konkurrensneutralitet som mitt förslag innebär fömtsätter att byggnadsstyrelsens nuvarande ägarfunktion, dvs. förvaltningen av de stetsägda fastighetema, avskiljs från serviceuppgiften. I dette samman­hang bör prövas om en bättre organisationsform kan uppnås för samord­ning mellan olika festighetsförvaltande myndigheter, utan att lokalbm­kande myndigheters ansvar och befogenheter för verksamheten inskränks.

En ny organisation och associationsform för förvaltningsuppgiften bör vara genomförd vid sainma tidpunkt som den nya servicemyndigheten bildas, dvs. den 1 juli 1992.

Vidare bör även ägandefunktionen för det stetliga mark- och fastighets­beståndet inom försvarsdepartementets verksamhetsområde överföras till denna för steten sterkte ägar- och förvalterfunktion.

Ansvars- och kompetensfördelningen inom lokalförsörjningen för det militera försvaret skiljer sig i flera avseenden från vad som tillämpas inom den övriga stetsförvaltningen. De lokalbmkande myndighetema har således redan idag ansvaret för och befogenheterna att beslute om sin lokalförsörjning och festighetsförvaltning. Fastighetsförvaltningen inom det militera försvaret är idag en integrerad del av freds- och krigsorgani­sationen. Eventuella konsekvenser för denna del bör klarläggas under det fortsatte arbetet. FortF är främst en servicefunktion för byggproduklion och byggadministration samt en stebsfunktion åt regering och riksdag. Vidare har FortF en unik och sammanhållen kompetens inom befästnings-området och inom fortifikatorisk forskning. En viktig fråga i det fortsatte arbetet bör därför vara att överväga vilken kompetens som erfordras inom försvarsdepartementets verksamhetsområde och hur den bör organiseras. Inom försvarsdepartementet bereds för närvarande direktiv till en översyn av myndighetsstmkturen m.m. Inom ramen för denna översyn bör dessa frågor beredas. Jag har i denna fråga samrått med chefen för försvarsdepartementet.

10.3 Effektivare statlig fastighetsförvaltning

I 1991 års budgetproposition (bil. 1) under avsnittet särskilda frågor har jag vidare redovisat mina överväganden om en aktivare förmögenhets­förvaltning i steten. Regeringen disponerar betydande tillgångar. Förvaltningen av den stetliga förmögenheten är av stor betydelse för stetsbudgeten. Genom att öka avkastningen på existerande tillgångar och genom omdisponering av tillgångar kan resurser frigöras för andra stetsningar, t.ex. investeringar i infrastmktur. Under de närmaste åren bör stetens balansräkning konsolideras dels med avseende på vad steten bör äga, dels med avseende på de bibehållna tillgångamas värdering och avkastningsnivå. Konkurrensutsatte verksamheter bör åsättes av­kastningskrav motsvarande kraven på marknaden. Steten bör även se över de organisatoriska formema i syfte att åstedkomma en effektivare förvaltning och en högre avkastning.

89

Regeringen har i sin skrivelse till riksdagen (1990/91:50) om åtgärder Prop. 1990/91:150 för att stebilisera ekonomin och begränsa tillväxten av de offentliga Bilaga 1:1 utgiftema bl.a. tegit upp nödvändigheten att effektivisera den steUiga förmögenhetsförvaltningen för att öka avkastningen. Regeringen konsteterar också i skrivelsen att åtgärder som att göra om stetens vattensfallsverk till aktiebolag, uppvärdera domänverkets tillgångar och att ålägga byggnadsstyrelsen ett högre avkastningskrav, innebär att stetens tillgångar förvaltes effektivare.

En väsentlig del av de samlade stetliga förmögenhetstillgångama utgörs av fastigheter som förvaltes av byggnadsstyrelsen och försvarsmakten. En effektivisering av stetens samlade festighetsförvaltning är därför en viktig åtgärd i syfte att förbättra förvaltningen av stetens samlade tillgångar

Enligt min mening underlättes en effektivisering, om verksamheten bedrivs i mer marknadsmässiga former, bl.a. genom att steten som ägare av tillgångama steller marknadsmässiga avkastningskrav. Vidare bör en översyn av det samlade fastighetsbeståndet genomföras och organisato­riska fömtsättningar skapas för en mer enhetlig ekonomisk stetlig festighetsförvaltning. I dette sammanhang bör även den stetliga bygg-produktionen och egenregiverksamheten behandlas.

Det föreslagna regelverket för lokalförsörjning som jag tidigare redogjort för, medför att förvaltningsmyndighetema blir lokalhållare för sin egen verksamhet. Myndighetema kan efter det att den nya ordningen är genomförd fritt vända sig till private festighetsägare. Förändringen ställer nya krav på den stetliga festighetsförvaltningen och dess konkur­renskraft.

Vidare kommer kravet på konkurrensneutralitet innebära att byggnads­styrelsens nuvarande ägarfunktion, dvs. förvaltningen av de stetsägda festighetema, bör avskiljas från serviceuppgiften. Dette ger sammanteget möjligheter till att samordna och sterka den stetliga ägarfunktionen och ge förvaltningsuppgiften en enhetligare behandling mellan den civila stetsförvaltningen och försvarsmakten.

Mot denna bakgmnd anser jag att fömtsättningama för att driva hela eller delar av den stetliga festighetsförvaltningen i aktiebolagsform snarast bör prövas. Arbetsinriktningen bör vara att en bolagsbildning sker per den 1 juli 1992.

En sådan ombildning omfetter emellertid många deteljfrågor och är i många avseenden komplex till sin natur. Bl.a. finns fastigheter som har varit i stetens ägo under lång tid och där ett flertel restriktioner finns vad avser fastighetemas utnyttjande. Vid ett överförande av fastighetema till ett eller flera stetliga bolag är det enligt min mening nödvändigt att tillse att berörda samhällsintressen tillgodoses.

En särskild arbetsgmpp inom regeringskansliet bör utses för att lägga fram förslag till lösningar i dessa frågor. Jag avser att senare återkomma med förslag till regeringen om inriktning och organisation för den stetliga fastighetsförvaltningen. Frågan bör därefter slutgiltigt understellas riksdagens prövning. I samband därmed avser jag att återkomma till regeringen med förslag om att tillsätte en organisationskommitté med uppgift att förbereda genomförandet av de organisatoriska förändringama.

90

10.4 Genomförandet av ett nytt regelverk

Det nya regelverket för myndighetemas lokalförsörjning skall i princip kunna tillämpas på samtliga förvaltningsmyndigheter. Övergången till den resultetorienterade budgetprocessen är förutsättning för en mer effektiv resursanvändning för förvaltningsmyndighetema. Då omläggningen även innebär en del praktiska problem är det lämpligt att den inom den civila stetsförvaltningen kopplas till att förvaltningsmyndighetema erhåller ramanslag. Dette innebär således att övergången bör ske successivt. Regelverket skall börja tillämpas fr.o.m. den 1 juli 1991. Myndigheter som regelverket tillämpas på, skall själva beslute om humvida stöd skall begäras från den stetliga servicemyndigheten för lokalförsörjning. I avvaktan på att servicemyndigheten inrättes den 1 juli 1992 bör regeringen uppdra åt byggnadsstyrelsen att redan fr.o.m. den 1 juli 1991 interimistiskt upprätthålla en servicefunktion som vid behov kan te uppdrag från myndighetema på lokalförsörjningsområdet. Byggnads­styrelsen bör vidare redan under budgeteret 1991/92 genomföra de åtgärder som behövs för att så långt som möjligt separera ägar- och förvalterfunktionen från servicefunktionen.

Prop. 1990/91:150 

Bilaga 1:1

10.5 Sammanfattning

Sammanfattningsvis föreslår jag följande:

1.

Myndighetemas ansvar och befogenheter i lokalförsörjnings­frågor vidgas och myndighetema ges möjligheter att beslute om sin egen lokalförsörjning fullt ut. Myndighetema bör genomgåen­de vara lokalhållare för den egna verksamheten. Byggnads­styrelsens nuvarande monopol som lokalhållare för stetsförvalt­ningen upphör.

2.

Byggnadsstyrelsen ombildas till en servicemyndighet den 1 juli 1992 för att säkerstella att myndighetema och regeringen har tillgång till kompetens i lokalförsörjningfrågor. Service­myndigheten bör vara efterfrågestyrd och ges fömtsättningar att agera konkurrensneutralt.

3.

Fömtsättningama för att driva hela eller delar av fastighets­förvaltningen   i aktiebolagsform bör snarast prövas. Arbets­inriktningen är att en bolagsbildning skall kunna ske per den 1 juli 1992.

Jag har för avsikt att återkomma till regeringen i fråga om organi­satoriska konsekvenser och en lämplig associationsform för den stetliga fastighetsförvaltningen.

91

11 Konsekvenser för de statliga myndigheterna av   Prop- 1990/91:150

införandet av särskild löneskatt

'' -

Som ett led i skattereformen föreslogs en särskild löneskatt på förvärvs­inkomster som inte till någon del gmndar rätt till socialförsäkrings­förmåner (prop. 1989/90:110, SkU30, rskr. 356). Förslaget innebar ett principiellt ställningstegande till att en sådan skatt även skall tes ut på arbetsgivares kostnader för arbetstegares tjänstepensionsförmåner

Regeringen har i prop 1990/91:166 föreslagit en särskild löneskatt på pensionskostnader om 22,2% Förslaget avses träda i kraft den 1 juli 1991 men tillämpas fr.o.m. den 16 mars 1991. Riksdagen kommer under våren 1991 att behandla propositionen.

Propositionen omfatter även stetliga arbetsgivare vilket innebär att särskild löneskatt skall tes ut på utbetelda otryggade pensioner.

Effektema av införandet av denna skatt har inte varit möjliga att beakte i samband med budgetering av myndighetemas förvaltningsanslag för budgeteren 1990/91 och 1991/92. Jag föreslår därför att betelning av löneskatt som skall tes ut på utbetelda otryggade pensioner, avseende budgetåren 1990/91 och 1991/92, i stället görs samlat från tillgängliga medel på inkomsttitel 5211 Stetliga pensionsavgifter, netto.

Denna lösning bör ses som tillfällig då principen är att den arbetsgivare hos vilken pension under viss tid tjänats in svarar för den skatt som avser utbetelda pensioner dvs. arbetsgivare på myndighetsnivå. Jag avser därmed att återkomma i samband med budgetpropositionen 1992 med förslag i denna fråga.

92

12 Bemyndigande att uppta lån i riksgäldskontoret   Pop- 1990/91:150

för vissa ADB-investeringar

'' -

I prop. 1989/90:100, bil. 1, föreslogs att den typ av investeringar som enligt nuvarande ordning finansieras över myndighetemas förvalt­ningskostnadsanslag eller genom särskilda investeringslån, på sikt finansieras vid sidan om stetsbudgeten genom att myndigheten får te upp lån direkt i riksgäldskontoret. Lånen skall ges till myndighetema på marknadsmässiga villkor. För budgeteret 1990/91 utsågs fem försöks­myndigheter, flygtekniska försöksanstelten, byggnadsstyrelsen, riksgälds­kontoret, stetens lantmäteriverk och stetistiska centralbyrån, som skulle tillämpa en ny beslutsordning och en förändrad finansieringsmodell för investeringar i ADB- och viss kommunikationsutmstning. Det samlade investeringsbehovet beräknades uppgå till 90 milj. kr. under budgetåret 1990/91. Hur behovet fördelade sig mellan de olika myndighetema framgick av respektive myndighetsanslag. Regeringen fick riksdagens bemyndigande att uppdra åt riksgäldskontoret att te upp lån för dessa investeringar, (FiU25, rskr. 187).

I prop 1990/91:100, bil. 1, föreslogs en utvidgning av försöks­verksamheten med ytterligare två myndigheter budgeteret 1991/92, konjunkturinstitutet och arbetsmarknadsstyrelsen. För försöks-myndigheterna, utom flygtekniska försöksanstelten, fick regeringen ett nytt bemyndigande att te upp nya lån för nya ändamål under budgeteret 1991/92, (FiU25, rskr, 132). Vidare presenterade regeringen sin syn på den framtida tillämpningen av lånemodellen. Nyuppkomna behov av ADB-investeringar, som bl.a. anmäldes i prop. 1990/91:102 verksamhet och anslag inom totelförsvaret, medför att flygtekniska försöksanstelten behöver ett ytterligare låneutrymme i riksgäldskontoret om 16 milj. kr. budgeteret 1991/92. Jag förordar därför att regeringens bemyndigande att te upp lån i riksgäldskontoret för investeringar i ADB-utmstning m.m. för budgeteret 1991/92 utökas med ytterligare 16 milj. kr. till 168 milj.kr.

Av olika skäl har de myndigheter som för budgeteret 1990/91 erhållit bemyndigande från regeringen att te upp lån i riksgäldskontoret inte fullt utnyttjat dessa. Då behoven att investera kvarster förordar jag att regeringen utverkar ett förlängt bemyndigande till och med budgeteret 1991/92 att te upp lån i riksgäldskontoret för dessa investeringar.

93

Hemställan

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1 Jag hemsteller, mot bakgmnd av vad som anförts, att regeringen dels föreslår riksdagen att

1.

godkänna de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som förordats i det föregående,

2.

godkänna de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som förordats i det föregående,

3.

godkänna beräkningen av stetsbudgetens inkomster för budget­året 1991/92,

4.

godkänna beräkningen av förändringar i anslagsbehållningama för budgeteret 1991/92,

5.

godkänna beräkningen av Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto för budgeteret 1991/92,

6.

ante förslaget till inkomst- och utgiftsstet rörande Räntor på statsskulden, m.m. för budgeteret 1991/92,

7.

till Räntor på statsskulden, m.m. för budgeteret 1991/92 anvisa ett förslagsanslag på 61 000 000 000 kr.,

8.

bemyndiga regeringen att för budgeteret 1991/92, om arbets­marknadsläget kräver det, beslute om utgifter i enlighet med vad som förordats intill ett sammanlagt belopp på 2 500 000 000 kr.,

9.

bemyndiga regerigen att te upp lån enligt lagen (1988:1387) om stetens upplåning,

10.   medge att fortifikationsförvaltningen får disponera en rörlig

kredit i riksgäldskontoret på 200 milj.kr.,

11.   medge att försvarets materielverk får disponera en rörlig kredit

i riksgäldskontoret på 150 milj.kr.,

12.   bemyndiga regeringen att för myndigheter med uppdrags-

verkamhet disponera en rörlig kredit i riksgäldskontoret på 400

milj.kr.,

13.

att godkänna de rikUinjer för stetliga garantier vid ombildning av affärsverk till aktiebolag som jag förordat i det föregående,

14.

bemyndiga regeringen att inom ramen för de av riksdagen fastlagda villkoren för lån till affärsverk under en övergångsperiod medge lån i riksgäldskontoret för de aktiebolag som bildas med utgångspunkt i tidigare affärsverk,

15.

bemyndiga regeringen att beslute om inbetelning av särskild löneskatt i enlighet med vad jag förordat (avsnitt 11),

16.

förlänga regeringens bemyndigande från budgeteret 1990/91 att te upp lån i riksgäldskontoret för investeringar i ADB-utmstning m.m. till att gälla även budgeteret 1991/92 samt utöka regeringens bemyndigande att under budgeteret 1991/92 te upp lån riksgälds­kontoret till ett belopp om 168 000 000 kr.,

17.

godkänna att regeringen i den omfattning som förordats (avsnitt 9) besluter dels om ökade möjligheter för bankema/bankgirot att förmedla stetliga betelningar, dels om rätt för postgirot att bestäm­ma räntan på juridiska personers postgirokonton samt bevilja krediter till juridiska personer i samband med betelningsförmedling,

94

18.

godkänna riktlinjer för myndighetemas ansvar och befogen-    Prop. 1990/91:150 heter i lokalförsörjningsfrågor i enlighet med vad jag har förordat,      Bilaga 1:1

19.

godkänna att byggnadsstyrelsen ombildas till en service­myndighet den från 1 juli 1992,

20.

godkänna de allmänna riktlinjema för en effektivare stetlig festighetsförvaltning i enlighet med vad jag har förordat,

dels bereder riksdagen tillfälle att te del av vad föredraganden har anfört om

21.

stetliga garantier (avsnitt 5),

22.

affärsverkskoncememas placerings-verksamhet (avsnitt 5),

23.

årsbokslut för steten (avsnitt 6),

24.

utnyttjandet av finansfullmakten (avsnitt 7),

25.

riktlinjer för kompensation till myndigheter och mottegare av stetsbidrag till följd av förändringar inom mervärdeskatteområdet (avsnitt 8).

95

Innehåll

Reviderad finansplan 1

En politik för bättre tider

1

1.1    På rätt väg

1

1.2   Intemationaliseringen

3

1.3   Inflationsbekämpningen

3

1.4   Tillväxtpolitiken

5

1.5   Arbetslinjen i välfärdspolitiken

6

1.6    Åtgärder för en uthållig tillväxt

7

Det ekonomiska läget

8

2.1    Den intemationella ekonomin

8

2.2   Utvecklingen i Sverige under det senaste året

9

2.3   Utsiktema för 1991 och 1992

10

2.4   Utvecklingen på längre sikt

14

2.5   Fördelningsfrågoma under 1980-telet

16

Sverige och den intemationella integrationen

17

3.1    Inför ett nytt skede i integrationen

17

3.2   Sverige och den europeiska integrationen

18

3.3   Den nordiska dimensionen

19

3.4   öst- och Centraleuropa

20

3.5   Konsekvenser för den ekonomiska politiken

21

Stebiliseringspolitiken

22

4.1    Lönebildningen

22

4.2   Pris- och konkurrenspolitiken

23

4.3    Finanspolitiken

25

4.4   Penning- och valutepolitiken

29

4.5   Arbetsmarknadspolitiken

30

Tillväxtpolitiken

31

5.1    Skattepolitiken

33

5.2   Infrastmkturpolitiken

34

5.3    Forsknings- och utbildningspolitiken

35

5.4   Investeringspolitiken

36

5.5   Sparandet

38

5.6   Omstellning och minskning av den stetliga

administrationen

38

Välfärdspolitiken

40

6.1    Inflationen

40

6.2   Arbetsmarknadspolitik och utbildning

41

6.3    Arbetsmiljö och rehabilitering

42

6.4   Socialförsäkringssystemet

43

6.5   Den offentliga verksamheten

44

Politik för uthållig tillväxt

45

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1

96

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1

Statsbudgeten och särskilda frågor

1  Stetsbudgeten budgeteret 1990/91 och 1991/92

48

1.1

Beräkningsfömtsättningar

48

1.2

Stetsbudgetens inkomster och utgifter under

budgetåret 1990/91

48

1.3

Stetsbudgetens inkomster och utgifter under

budgeteret 1991/92

51

1.4

Stetsbudgetens saldo för budgeteret 1990/91

och 1991/92     54

2

Underliggande budgetutveckling

55

3

Stetens lånebehov och stetsskuldens förändring

56

4

Rörliga krediter

59

5

Stetliga garantier

60

5.1

Redovisning av stetens garantiåteganden

60

5.2

Stetliga garantier och lån i riksgäldskontoret

till affärsverk och stetliga bolag

60

6

Årsbokslut för steten

65 6.1    Balansräkning med noter

65

7

Finansfullmakten

68

8

Budgetering exklusive mervärdeskatt

69

9

Stetliga betelningar och postgirot

74

10

Stetlig lokalförsörjning

82

10.1

Ett nytt regelverk för lokalförsörjning

83

10.2

Organisatoriska konsekvenser

88

10.3

Effektivare steflig fastighetsförvaltning

89

10.4

Genomförandet av ett nytt regelverk

91

10.5

Sammanfattning

91

11 Konsekvenser för de stetliga myndighetema av införandet

av särskild löneskatt

92

12 Bemyndigande att uppte lån i riksgäldskontoret för vissa

ADB-investeringar

93

Hemställan

94

Norstedts Tryckeri AB, Stocktiolm 1991

97

Bilaga 1:1.1

Reviderad nationalbudget 1991

Reviderad nationalbudget

Förord

Den reviderade nationalbudget som här läggs fram bester av två delar. I den förste delen görs en traditionell prognos över den intemationella och den svenska ekonomins utveckling t.o.m. 1992.

Framstellningen bygger på material från fackdepartement, olika verk och institutioner. Bedömningen av den intemationella utvecklingen bygger på material från bl.a. OECD och IMF. Beskrivningen av den svenska ekonomin baseras främst på underlag från stetistiska centralbyrån och den prognos för 1991 och 1992 som konjunkturinstitutet publicerade den 27 mars 1991. Vidare har bransch- och konjunkturexperter hörts. Ansvaret för de redovisade bedömningama åvilar dock helt finansdeparte­mentet.

Dämtöver innehåller nationalbudgeten analyser av den ekonomiska utvecklingen i ett medelfristigt perspektiv. De traditionella prognoserna för 1991 och 1992 kompletteras med beräkningar för åren 1993-1995 gjorda med hjälp av konjunkturinstitutets modeller KOSMOS och FIMO. Med utgångspunkt från de scenarier som redovisas, diskuteras olika ekonomisk-politiska problem: tillväxtbetingelseraa i ekonomin, industrins konkurrenskraft, bytesbalansen och sparandet, arbetsmarknaden samt den offentliga sektoms utveckling. Analysen har gjorts i samarbete med konjunkturinstitutet. Ansvaret för bedömningama åvilar dock helt finansdepartementet.

Ansvarig för den reviderade nationalbudgeten är stetssekreteraren Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN]. Arbetet har letts av finansrådet Lars Heikensten och departementsrådet Anders Palmer. Kalkylema avslutedes den 18 april 1991.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1    Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150 Bilaga 1:

1.

1

1   Sammanfattning

Prop. i990/9i:i50

Bilaga 1:1.1 1.1   Utvecklingen under 1991 och 1992

Den svenska ekonomin befinner sig i en lågkonjunktur, där produktionen minskar och sysselsättningen viker. Arbetslösheten stiger och de omfattande varslen tyder på att uppgången kommer att fortsatte. Företegens vinster faller och antelet konkurser i näringslivet växer kraftigt.

Den intemationella konjunkturen väntes dock förbättras under senare delen av 1991. Stebiliseringsavtelet och utvecklingen i övrigt på den svenska arbetsmarknaden innebär samtidigt en sterk nedväxling av löne-och prisstegringama. Därmed finns fömtsättningar för en vändning i industrikonjunkturen och en försterkning av den ekonomiska aktiviteten senare i år och en tydlig återhämtning näste år.

Orsakema till den sterka avmattning som just nu präglar svensk ekonomi är flera. Den intemationella konjunkturen har försvagats påtegligt, vilket gör att marknadstillväxten för svensk export hämmas. Denna effekt förstärks av att flera för Sverige viktiga länder har haft en speciellt oförmånlig utveckling, främst Förente stetema, Storbritannien och Finland. Dessutom påverkas svensk industri negativt av att viktiga branscher såsom transportmedel, massa- och papper samt jäm- och stel globalt är inne i en särskilt besvärlig svacka.

Till dessa extema faktorer skall läggas effektema av den snabba inhemska kostnadsutvecklingen, som har sin gmnd i den överhettning i ekonomin som började märkas 1987 och som kulminerade under förste halvåret 1990. Svenska företeg fick allt svårare att hävda sig både på exportmarknaden och på den inhemska marknaden, vilket ytterligare bidrog till att förstärka konjunktumedgången. Sysselsättningen drabbades.

Sannolikt kommer den totela produktionen att minska i Sverige mellan årsgenomsnitten för 1990 och 1991. Näringslivets investeringar - och främst då inom industrin - faller och exporten utvecklas svagt. Lagren av färdigvaror inom industrin liksom de stora lagren av bilar kommer att avvecklas, vilket hämmar produktionen. Den offentliga konsumtionen hålls tillbaka, särskilt inom steten. Fallet i bmttonafionalprodukten motverkas dock av att den private konsumtionen åter väntes stiga, efter­som hushållen p.g.a. skattereformen och vissa tillfälliga effekter får en relativt god utveckling av köpkraften. Importen väntes ändå bli svag, främst beroende på nedgången i investeringama och den dämpade expor­ten.

Betrakter man utvecklingen under loppet av 1991 och 1992 ter sig perspektiven ljusare. En vändpunkt för industriproduktionen kan nås under andra halvåret i år. Den intemationella konjunkturen väntes förbättras relativt snart genom en ökad aktivitet i USA och Storbritan­nien. Dessutom finns fömtsättningar för att kostnadema framöver kan stiga långsammare i Sverige än i omvärlden och att konkurrenskraften därmed börjar förstärkas. Därigenom kan marknadsandelsförlustema reduceras. Gradvis bör också näringslivets investeringar gå upp. För bostedsbyggandet ter sig däremot ett betydande fall sannolikt.

Även tjänsteproduktionen berörs av konjunkturomslaget,  främst de    Prop. 1990/91:150 branscher som producerar s.k. företegstjänster. Under prognosperioden    Bilaga 1:1.1 förväntes produktionen inom sektom totelt öka med knappt 1/2% 1991 och med knappt 1 1/2% 1992.

Utvecklingen under 1991 och 1992 präglas sterkt av att den inhemska efterfrågan hålls tillbaka. Tillväxten blir låg i den skyddade delen av ekonomin, även om en viss återhämtning fömtses för den private konsumtionen. Därmed skapas fömtsättningar för en dämpad inflation och utrymme för expansion i den utlandskonkurrerande delen av ekonomin. Där sker också en kraftig uppgång 1992. Denna utveckling kan sedan väntes fortsatte under de följande åren, under fömtsättning att löner och priser stiger långsammare än i omvärlden och att återhållsam­het iakttes gentemot den skyddade sektom. Därigenom kan en balanserad tillväxt uppnås. Under perioden 1993-1995 kan BNP väntes stiga med nästan 2 1/2% per år i genomsnitt.

Tabell 1:1   Produktionen inom industrin och övriga sektorer 1990-1992

Årlig procentuell förändring

1989

1990

1991

1992

Industri

1,2

-2,8

-2,8

2,5

Övrig produktion'

2,6

1,6

0,4

0,6

BNP marknadspris

2,1

0,3

-0,2

1,0

' Privata och offentliga tjänster, byggsektorn m.m.

Källa: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet samt fmansdepartementet.

1992 fömtses bli ett återhämtningens år med en tillväxt i BNP på ca 1 %. Uppgången till trots kommer arbetslösheten inte dette år att sjunka, eftersom arbetsmarknaden normalt bmkar släpa efter i konjunkturför­loppet. Den högre tillväxt som fömtses för de kommande åren och som drivs fram av den konkurrensutsatte sektom bör dock leda till en nedgång av arbetslösheten fram till 1995.

En viktig fömtsättning för att konjunkturen skall kunna vända är den nedväxling av priser och löner som nu sker, vilket hänger samman med att efterfrågan i ekonomin viker snabbt. Genom att stebiliseringsavtelets principer accepterats på större delen av den svenska arbetsmarknaden, motverkas kostnadsökningar och inflationsförväntningama dämpas. Till dette kommer att finansieringen av skattereformen inte längre drar upp konsumentprisema och att oljeprisema ligger betydligt lägre än i höstes. Därigenom bör det vara möjligt att reducera inflationstakten till en årstakt av ca 3 % inom ett år.

Även i ett längre perspektiv finns goda möjligheter att hålla nere pris-och lönestegringstakten. Om den skyddade sektoms expansion hålls tillbaka, undviks en överhettning av ekonomin. Kostnadstrycket begränsas av en förvänted snabbare produktivitetstillväxt. Skattereformen bör dämpa de nominella lönekraven. Stebiliseringsavtelet bör också ge långsiktigt positiva effekter på den svenska lönebildningsprocessen.

Oljeprisfallet och den svaga importen har medfört att handelsbalansen

utvecklats bättre än väntet. Sannolikt kommer överskottet att växa något Prop. 1990/91:150 både 1991 och 1992. Därigenom motverkas försämringen av bytesbalan- Bilaga 1:1.1 sen, som också påverkas gynnsamt av att fastighetsköpen utomlands minskar. Räntebördan på dessa köp blir då inte lika betungande som annars skulle varit fallet. En viss ökning av underskottet i bytesbalansen verkar dock ofrånkomlig, eftersom det ackumulerade bytesbalansunder­skottet fortfarande genererar ökade räntebetelningar. Denna växande räntebörda kommer också att inverka negativt på bytesbalansen under de därpå följande åren. Eftersom handelsbalansen fortsätter att förbättras, kan ändå underskottet i bytesbalansen krympa.

Intemationella förutsättningar

Den intemationella konjunkturen försämrades under 1990 och särskilt det siste kvartelet blev mycket svagt. Nedgången hängde delvis samman med de höga oljeprisema och den oro som följde av krisen vid Persiska viken. Avmattningen var speciellt markerad i Förente stetema, Kanada och Storbritannien, men även ett flertel kontinenteleuropeiska länder som Frankrike och Itelien fick känna av nedgången. Aktiviteten i Japan och Tyskland hölls däremot väl uppe. Inflationen i OECD-området steg under senare delen av 1990 när det höjda. oljepriset började slå igenom i konsumentledet.

Utsiktema för 1991 och 1992 har ljusnat, efter att kriget vid Persiska viken tegit slut och oljeprisema eteblerats på en lägre nivå än i höstes. Realinkomstema i OECD-området sterks samtidigt som investeringsvilja och konsumtionsbenägenhet stimuleras. Dessutom underlättes en konjunktumppgång av att företegen inte byggt upp stora lager. Därige­nom kommer produktionen snabbt igång när efterfrågan börjar stiga.

Tabell 1:2  Internationella förutsättningar

1989

1990

1991

1992

BNP i OECD, %

3,3

2,4

1

2 3/4

Konsumentpriser i OECD           4,4

4,9

4 1/2

4

(KPI årsgenomsnitt), %

Råoljepris, dollar per fat

18,2

23,6

18

20

Dollarkurs i kr.                           6,45

5,91

6,07

6,19

Källor: OECD och fmansdepartementet.

I de anglosaxiska ländema kan en vändpunkt komma relativt snart. Uppgången sker dock från en mycket låg nivå. I både Förente stetema och Storbritannien stimuleras ekonomiema av en penningpolitik som getts en mindre restriktiv inriktning. Amerikansk industri gynnas också av en mycket konkurrenskraftig valutakurs, som möjliggör för företegen att öka sina andelar, både på export- och hemmamarkanden.

Den japanska ekonomin väntes fortsatte att expandera under både 1991 och 1992, om än i något lugnare takt än tidigare. Även för den överhet-tede tyska ekonomin fömtses en dämpning. Penningpolitiken är där stram

och  inflationsbekämpningen  prioriteras.   Finanspolitiken  har  skärpts    Prop. 1990/91:150 genom att de oväntet höga kostnadema för återföreningen drivit fram    Bilaga 1:1.1 skattehöjningar.   För Kontinenteleuropa i  övrigt  fömtses en  måttlig försterkning av tillväxten näste år jämfört med i år. Detsamma gäller Norden, där lågkonjunkturen i Finland når sitt bottenläge i år.

Hoten mot en intemationell uppgång är flera. Ett sådant utgörs av den tyska återföreningen, som kan komma att visa sig dyrare och mer mödosam än beräknat. Risken finns att penningpolitiken stramas åt ytterligare i Tyskland, vilket skulle tvinga övriga EMS-länder att följa med i ränteuppgången. Avmattningen i Kontinenteleuropa skulle då fördjupas och förlängas. Ett annat osäkerhetsmoment gäller situationen och utvecklingen i Sovjetunionen.

Det kan emellertid inte uteslutes att den intemationella ekonomiska aktiviteten blir högre framöver än vad som här angivits. Framför allt kan de positiva effektema av de lägre oljeprisema och av att Gulf-kriget är över ha underskattes. Detsamma gäller effektema av den pågående integrationsprocessen inom EG.

Löner och konsumentpriser

Efter de mycket snabba löneökningama förra året på nästan 10 1/2% för ekonomin i genomsnitt, håller nu bilden på att ändras radikalt. Rehnberg-kommissionens förslag till stebiliseringsavtel har accepeterats på större delen av arbetsmarknaden. Därigenom kan den svenska lönestegringstak­ten under 1991 och 1992 bli lägre än i omvärlden.

En strikt tillämpning av stebiliseringsavtelet innebär att timförtjänsten ökar med ca 5% mellan årsgenomsnitten för 1990 och 1991 och med ca 3 1/2% mellan 1991 och 1992. Under loppet av 1991 stiger timlönema med endast ca 2 1/2%, även när man tegit hänsyn till effekten av de två extra semesterdagama för vissa gmpper. Det sterkt försämrade arbets­marknadsläget, de fallande vinstema i näringslivet och åtstranmingar inom den offentliga sektom verkar återhållande på de nominella löneökningama.

Tabell 1:3   Löner och priser

Årlig procentuell förändring

1989

1990

1991

1992

Timlön, kostnad

9,1

10,3

5,0

3,5

KPI

dec.-dec., exkl. skatteref.

-

7,8

5,2

-

dec.-dec, inkl. skatteref.

6,7

10,7

8,4

3,0

årsgenomsnitt, exkl. skatteref.

-

7,8

6,1

-

årsgenomsnitt, inkl. skatteref.

6,5

10,4

9,6

3,2

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och fmansdepartementet.

Även för konsumentprisema har ett omslag skett. De ökade under loppet av 1990 med 10,7%. Skattereformen och andra indirekte skattehöjningar bidrog med ca 4 procentenheter och de höjda oljeprisema med drygt 1/2 procentenhet. Den underliggande inflationstakten kan således uppskattes till drygt 6%.

Under loppet av 1991 beräknas konsumentprisema stiga med knappt 8 1/2%, där skattereformen svarar för ca 3 1/2 procentenheter. Denna effekt har redan slagit igenom i mätningama. Under resten av året ( april-december ) väntes prisema endast öka med ca 2 1/2%. De lägre löneökningama och oljeprisema får en återhållande inverkan. Dessutom medför det svaga efterfrågeläget i ekonomin att företegen blir extra försiktiga i sin prissättning. Under loppet av 1992 beräknas inflationstak­ten till endast ca 3%, trots att företegen väntes försterka sina vinstmargi­naler något. En bidragande orsak är att effekten på ca 1 procentenhet av den tillfälliga höjningen av mervärdeskatten faller bort i början av året.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Försörjningsbalans

Under förra året steg BNP med endast 0,3% enligt nationalräkenskaper­na. Det Qärde kvartelet blev betydligt sämre än väntet med bl.a. kraftiga fall för näringslivets investeringar och för den private konsumtionen. Aktivitetsnivån i slutet av 1990 var mycket låg, vilket påverkar beräk­ningama över BNP:s utveckling mellan årsgenomsnitten för 1990 och 1991. Den totela produktionen kan därför komma att falla något, trots att utvecklingen under loppet av 1991 snarast ser något bättre ut än tidigare i och med att Gulf-kriget nu är över och att antegandet över oljeprisema justerats ned betydligt.

Diagram 1:1   BNP och produktivitetsutveckling

Procentuell förändring från föregående år

n BNP

Produktivitet

i

E

\

tx.

\

L.

r

H\

fl

19B1    1983    1985    1987    1989    1991

Källa: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och fmansdepartementet

Under 1992 väntes BNP åter öka, till följd av att industrin går bättre och att den private konsumtionen fortsätter att stiga. Däremot väntes bostedsinvesteringama falla och den offentliga konsumtionen växa mycket långsamt.

Hushållens realinkomster ökade 1990 med över 4%. Bakom uppgången låg de kraftiga nominella lönestegringama, sysselsättningsexpansionen och en del tillfälliga faktorer. Eftersom den private konsumtionen föll med 0,3%, förbättrades sparkvoten - enligt nationalräkenskapema - med hela 4,6 procentenheter.

Långsammare löneökningar och en vikande sysselsättning begränsar disponibelinkomstema under 1991. Skattereformen får dock en motsatt inverkan. Att det tillfälliga sparandet upphört och återbetelningama tidigarelagts ger dessutom ett extra tillskott till hushållens köpkraft. Sannolikt kommer den private konsumtionen att stiga med åtminstone 1%.

De disponibla inkomstema väntes stiga med 2% 1992. Dämtöver ger återbetelning av det tillfälliga sparandet ett tillskott till köpkraften på ca 1/2%. Konsumtionen kan då komma att öka i ungefär samma takt som i år. Sparandet är emellertid mycket svårbedömt, både för 1991 och 1992, beroende på det nya skattesystemet och tillfälliga effekter som påverkar hushållens ekonomi. Den underliggande sparkvoten beräknas förbättras med 2 1/2 procentenheter sammanlagt under prognosperioden.

Tabell 1:4  Försörjningsbalans

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Miljarder kr 1990

Procentuel

1 volymförändring

1989

1990

1991

1992

BNP

1 340,2

2,1

0,3

-0,2

1,0

Import

402,2

7,1

0,5

0,2

2,3

Tillgång

1 742,3

3,5

0,3

0,0

1,4

Privat konsumtion

695,6

1,1

-0,3

1,2

1,2

Offentlig konsumtion

366,0

2,2

1,9

0,5

0,3

Stat

104,9

3,7

3,0

-0,5

-0,3

Kommuner

261,1

1,6

1,4

0,8

0,5

Bruttoinvesteringar

273,1

10,9

-1,8

-1,9

-1,4

Lagerinvesteringar'

0,6

0,5

0,1

-0,6

0,4

Export

407,0

2,4

1,2

0,5

3,0

Användning

1 742,3

3,5

0,3

0,0

1,4

Förändring i procent av föregående års BNP. Källor:  Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och fmansdepartementet.

Den offentliga konsumtionen steg med nästan 2% 1990. Bakom den relativt kraftiga uppgången låg bl.a. omfattande stetliga inköp. Den stetliga expansionen är dock av tillfällig karakter och redan i år förväntes en nedgång, också beroende på de besparingar som successivt genom­förs. Även näste år faller sannolikt volymen. För kommunemas del bromsas gradvis expansionstakten. I det ekonomiska klimat som råder är utrymmet för nya satsningar ytterst begränsat och omprövningar sker av befintlig verksamhet.

Efter de senaste årens expansion föll bruttoinvesteringarna under 1990    Prop. 1990/91:150 med nästan 2%. Näringslivets tillbakagång berodde till stor del på ett    Bilaga 1:1.1 omslag för industrinvesteringama, medan bostedsbyggandet expanderade. En kraftig neddragning skedde av de kommunala investeringama.

För både 1991 och 1992 fömtses en fortsatt minskning av de totela bmttoinvesteringaraa med ca 2% respektive ca 1 1/2% per år. Ett relativt kraftigt fall för industriinvesteringama försterker nedgången i år, medan bostedsbyggandet hålls uppe till följd av den höga igångsättningen av nya bosteder i slutet av förra året. Under 1992 bedöms däremot bostedsbyg­gandet falla kraftigt, medan nedgången i industriinvesteringama gradvis bromsas upp.

En uppbyggnad av lagren inom industrin och detelj handeln ägde mm i slutet av förra året. 1111 stor del skedde dette ofrivilligt och en avveckling av de alltför stora lagren kan väntes under främst 1991, men i någon mån också under 1992. Lageromslaget ger ett kraftigt negativt bidrag till BNP i år och ett positivt bidrag näste år.

Trots en väsentlig avmattning mot slutet av året växte världsmarknaden för bearbetede varor med ca 5% 1990. Svensk export av dessa varor steg endast med knappt 1 %. De stora marknadsandelsförlustema berodde bl.a. på effekter av tidigare relativprishöjningar och en oförmånlig vamsam-mansättning. Andelsförlustema begränsades dock av att företegen under året inte lät kostnadshöjningama slå igenom fullt ut på prisema, utan i stället lät vinstmarginalema krympa. Dämtöver försämrades råvamex-porten, inte minst för den viktiga pappersmassan.

Den intemationella avmattningen gör att marknadstillväxten för svenska varor dämpas betydligt i år. Eftersom relativprisema väntes fortsatte att sjunka bör dock andelsförlustema kunna begränsas. Trots dette blir exporten så gott som oförändrad eftersom varu- och ländersammansätt-ningen också i år är oförmånlig. När dessutom hemmamarknaden är svag blir det svårt att förhindra ett fortsatt fall i industriproduktionen, mätt som förändring mellan årsgenomsnitten för 1990 och 1991. En vändpunkt i industrikonjunkturen kan dock fömtses under andra halvåret. Under 1992 ger den sterkare intemationella konjunkturen draghjälp åt svensk export. Tillsammans med förbättrade relativpriser väntes dette leda till en ökning av vamexporten på ca 3 %.

Tabell 1:5  Bidrag till BNP-tillväxten 

Procent av föregående års BNP

1989

1990

1991

1992

Privat konsumtion offentlig konsumtion

0,6 0,6

-0,2 0,5

0,6 0,1

0,6 0,1

Bruttoinvesteringar Lagerinvesteringar Nettoexport

2,2 0,5 -1,7

-0,4 0,1 0,2

-0,4 -0,6 0,1

-0,3 0,4 0,2

BNP

2,1

0,3

-0,2

1,0

Anm:. P.g.a. avrundning summerar inte alltid delarna till totalen Källor: Statistiska centralbyrån och finansdepartementet

Importtillväxten avtog markant under 1990, beroende på avmattningen i importtunga delar i ekonomin som näringslivets investeringar och privat konsumtion. Speciellt under fjärde kvartelet skedde en markant försvag­ning då importvolymen föll kraftigt. Under 1991 väntes efterfrågan på importvaror vara fortsatt dämpad eftersom den ekonomiska aktiviteten är låg. Inte förrän 1992 sker en återhämtning i importefterfrågan, främst p.g.a. stigande export och maskininvesteringar.

Sammanfattningsvis kan konsteteras att en nedgång i faste investeringar och lager gör att BNP troligen minskar något i år. Konsumtionen stiger inte tillräckligt mycket för att kompensera för investeringsnedgången. Näste års tillväxt bärs upp av bidragen från privat konsumtion, lager och nettoexport.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Bytesbalans

Handelsbalansen gav ett överskott förra året på nästan 16 miljarder kr., vilket var ca 1 miljard kr. bättre än 1989. Den överraskande positiva utvecklingen berodde främst på den svaga importen. I år och näste år bidrar den lägre oljenotan till att ytterligare förbättra saldot.

Diagram 1:2   Handels- och bytesbalans Procentandel av BNP

1970    1974    1978    1982    1986    1990

Källor: Riksbanken och fmansdepartementet

Bytesbalansen har kraftigt försvagats under senare år genom att underskotten för resevaluta och räntenetto vuxit. Takten i försämringen för dessa poster väntes bromsas upp framöver. Fastighetsinvesteringama utomlands kan antes dämpas markant framöver. Konjunkturen har försänu-ats och fastighetsprisema utvecklats ogynnsamt. Därigenom begränsas utlandsupplåningen och den därav genererade räntebelastning­en. Dessutom ökar de återinvesterade vinstmedlen, som numera inkluderas  i  bytesbalansen.   Dessa  positiva  faktorer kan  dock  inte

förhindra att underskottet i bytesbalansen fortsätter att växa, till drygt    Prop. 1990/91:150 3% av BNP 1992, främst p.g.a. att det ackumulerade bytesbalansunder-    Bilaga 1:1.1 skottet fortfarande leder till   stora räntebetelningar.

Tabell 1:6 Nyckeltel

1989

1990

1991

1992

Disponibel inkomst (%)

1,6

4,2

0,9

2,0

Sparkvot (nivå, %)

-4,6

0

-0,3

0,5

Industriproduktion (%)

1,2

-2,8

-2,8

2,5

Relativ enhetsarbetskostnad (%)

6,3

5,2

1,2

-2,3

Arbetslöshet (nivå, %)

1,4

1,5

2,6

2,8

Handelsbalans (mdr. kr.)

14,6

15,7

20,5

25,5

Bytesbalans (mdr. kr.)

-20,6

-33,3

-43,4

-47,4

(% av BNP)

-1,7

-2,5

-3,0

-3,2

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet samt fmansdepartementet

Arbetsmarknad

Överhettningen på arbetsmarknaden avtog gradvis under 1990. Antelet lediga platser hos arbetsförmedlingama minskade i allt snabbare takt och varslen ökade kraftigt mot slutet av året. Den vikande efterfrågan resulterade under vintem i en successivt växande arbetslöshet samtidigt som sysselsättningen stegnerade. För 1990 i genomsnitt blev dock arbetslösheten så låg som 1,5%.

Konjunkturavmattningen och det växande antelet varsel tyder på att arbetslösheten kommer att fortsatte att stiga. Samtidigt fmns tecken på att utbudet av arbetskraft håller på att dämpas. Dessutom begränsas medelarbetstiden av de två extra semesterdagama för vissa gmpper och av minskad skiftgång, högre andel deltider m.m. En viktig fråga för bedömningen är vad som händer med produktiviteten, som påverkas av den takt i vilken arbetsgivama gör sig av med arbetskraft. Sannolikt kommer produktiviteten gradvis att stiga framöver, från den nedgång på 0,1% som uppmättes för 1990. Lågkonjunkturen skapar incitement hos företeg och organisationer att rationalisera och trimma verksamheten. Prognosen bygger på att produktiviteten totelt i ekonomin ökar med 0,6% 1991 och 1,2% 1992.

Till dessa underliggande tendenser skall fogas effektema av de särskilda arbetsmarknadspolitiska åtgärder som regeringen aviserat tidigare i år, dels i budgetpropositionen, dels den 10 april. Totalt motsvarar åtgärdema insatser på 1,3% av arbetsstyrkan 1992. Mätt som årsgenomsnitt väntes arbetslösheten med dessa fömtsättningar uppgå till 2,6% 1991 och 2,8% 1992.

Finansiellt sparande

Det finansiella sparandet i ekonomin har gradvis försämrats, vilket yttrat sig i ett växande underskott i bytesbalansen. Under 1990 krympte den offentliga sektoms överskott, huvudsakligen till följd av vikande inkomster.  I  företegssektom föll vinstema,  vilket medförde att det

10

finansiella  sparandet   minskade,   trots   vikande  investeringar.   Denna    Prop. 1990/91:150 försvagning motverkades dock delvis av den mycket sterka uppgången för    Bilaga 1:1.1 hushållen.

Under 1991 och 1992 väntes företegens underskott förbli i det närmaste oförändrat. En ytterligare försämring motverkas i år av den låga inve­steringsaktiviteten och näste år av något högre vinster.

Hushållens finansiella sparande blir i stort sett oförändrat 1991 för att sedan stiga något näste år. Däremot väntes den offentliga sektoms finansiella sparande urholkas beroende på automatiken i utgiftsökningama samtidigt som skattebasema växer långsamt. Skattekvoten (skattemas andel av BNP) beräknas minska med 3 procenthenheter mellan 1990 och 1992, medan utgiftskvoten sjunker med knappt 1 procentenhet.

Resultetet av utvecklingen i de olika sektorerna blir att underskottet i bytesbalansen fortsätter att växa, om än i långsammare takt än vad som beräknades i den preliminära nationalbudgeten.

Tabell 1:7  Finansiellt sparande

Miljarder kr., löpande priser

1989

1990

1991

1992

Offentlig sektor

65,7

51,8

42,7

29,2

Hushåll Företag

-31,2 -55,1

-3,1 -82,9

-3,0 -83,1

6,2 -82,8

Bytesbalans

-20,6

-33.3

-43,4

-47,4

Andel av BNP

-1,7

-2,5

-3,0

-3,2

Källor: Konjunkturinstitutet, riksbanken, statistiska centralbyrån och fmansdepar­tementet

Kapitalmarknad

Under 1990 kännetecknades räntemarknaden av oro för den svaga ekonomiska utvecklingen och osäkerhet över valutepolitiken. Det var främst vid två tillfällen, januari-febmari och september-oktober, som kraftiga valuteutflöden inträffade med åtföljande försvagning av kronan. Vid båda dessa tillfallen stramade riksbanken åt penningpolitiken i syfte att stoppa valuteutflödet. Placerama reagerade positivt pä dette och på de åtgärder regeringen vidtog för att stebilisera ekonomin. Valuteströmmen vände och riksbanken kunde successivt sänka räntenivån.

Publiceringen av finansplanen i början av januari gjorde att de svenska marknadsräntorna handlades ned samtidigt som flertelet intemationella räntor föll. Valuteflödet var fortsatt positivt och det var möjligt för riksbanken att ytterligare lätte på penningpolitiken. Under mars och början av april har dock räntenedgången upphört. Dén nedväxling av löner och priser som stebiliseringsavtelet innebär, skapar dock fömtsätt­ningar för en lägre räntedifferens mot uUandet under prognosperioden.

Under de senaste åren har en påteglig uppbromsning av utlåningen till främst hushållen skett. Försämrade avdragsmöjligheter för skuldräntor innebär att hushållens kostnader för lån ökat väsentligt. Till dette skall

11

läggas den ökade försiktighet i uflåningen från banker och fmansbolag    Prop. 1990/91:150 som följt i spåren av de kraftigt växande kreditförlustema under 1990.    Bilaga 1:1.1 Vissa finansbolag fick t.o.m. akute betelningssvårigheter. Kreditinstitu­tens restriktivare utlåning torde i förste hand påverka småföretegens situation.

1.2 Kalkyler och analyser av den ekonomiska utvecklingen fram tiU 1995

Utvecklingen fram till 1995

I den reviderade nationalbudgeten redovisas denna gång kalkyler för den ekonomiska utvecklingen i Sverige fram till 1990-telets mitt. Den ekonomiska utvecklingen de närmaste åren beror i hög grad av lönebild­ningen och produktivitetsutvecklingen. Huvudkalkylen utgår från den prognos för svensk ekonomi för åren 1991 och 1992 som presenterats i tidigare avsnitt. Löne- och prisbildningen sker sedan i huvudsak enligt historiska beteendesamband, men inflationsförväntningama antes gradvis komma att justeras ned. Därigenom sker en nedväxling av löner och priser. Det förtjänar dock att understrykas att anpassningsförloppet kan bli betydligt smärtsammare om inte löne- och prisökningstakten blir så låg som fömtsetts.

Produktivitetsutvecklingen har under de senaste åren varit mycket svag i Sverige. I huvudkalkylen ökar produktiviteten i näringslivet under åren 1992-1995 på ett sätt som är representetivt för de senaste femton åren. Mycket tyder dock på att det är möjligt att uppnå en bättre produktivitets­utveckling och därmed en ännu snabbare tillväxt framöver. Ett scenario med en högre produktivitetsökning redovisas därför också.

Den intemationella tillväxten kan bli god under förste hälften av 1990-telet. Den konkurrensutsatte sektom bör därför kunna växa genom ökad export, om den inte hindras av en allt för expansiv inhemsk efterfrågan.

Flera faktorer telar för en tillväxt av den inhemska efterfrågan som är förenlig med samhällsekonomisk balans. Hushållens nettosparande försämrades från 5,1% av disponibel inkomst 1980 till som lägst -5,3% 1988. Under de två senaste åren har hushållens sparande;underskott minskat och 1990 beräknas de disponibla inkomsterna ha motsvarat den private konsumtionen. I de presenterade kalkylema fömtsätts att hushållens sparande förbättras fram till 1995. En beräknad god utveckling av de disponibla inkomstema medför dock att den private konsumtionen ändå växer stebilt.

Den offentliga verksamheten väntes växa i mycket långsam takt. Kommunalt skattestopp gäller för 1991 och 1992 och åren därefter kommer en svag finansiell stellning att motverka en kommunal expan­sion. Inom den stetliga verksamheten genomförs besparingsprogram. Det råder också en bred politisk enighet om att den offenfliga konsumtionens tillväxt måste begränsas. Åren 1990-1995 beräknas därför den offentliga konsumtionen öka med i genomsnitt 0,4% per år.

Eftersom den inhemska efterfrågetillväxten under början av 1990-telet

12

blir begränsad samtidigt som produktiviteten och arbetskraftsutbudet ökar    Prop. 1990/91:150

relativt snabbt är det möjligt att undvika en ny överhettning av ekonomin.    Bilaga 1:1.1

Lönema beräknas liksom i prognosen för 1991 och 1992 att öka med 5%

resp. 3,5%. Löneökningstakten påverkas sterkt av arbetsmarknadsläget.

I huvudkalkylen ökar arbetslösheten till som mest 3% år 1993. Därefter

minskar den gradvis. Lönema beräknas mot denna bakgmnd öka med

3,5% under 1993, 3,8% år 1994 och 4,0% år 1995.

De i ett historiskt perspektiv låga telen fömtsätter att stebiliseringsavte­let får långsiktigt positiva effekter på den svenska lönebildningen i den meningen att de s.k. löne-pris- och löne-lönespiralema inte driver upp de nominella nivåema på samma sätt som tidigare. Skattereformen bör också få en dämpande inverkan på lönekraven. Inflationsförväntningama hålls vidare tillbaka av den ökade trovärdighet som regimen med en fast växelkurs vunnit under det senaste året. De låga löneökningama medför i sin tur att uppgången i konsumentprisema efter 1992 inte under något år överstiger 3 %.

De återhållna löneökningama ger tillsammans med en viss förbättring av produktiviteten utrymme för företegen att öka vinsterna, men det svenska exportpriset för bearbetede varor beräknas ändå stiga långsam­mare än världsmarknadspriset under samtliga år i början av 1990-telet. Konjunktumppgången inleds 1992 med en exportökning. De högre vinstema samt ökat kapacitetsutnyttjande leder sedan till en uppgång i investeringama under 1993. Bland annat till följd av skattereformen beräknas dock bostedsinvesteringama minska under hela perioden.

Bruttoruitionalprodukten växer under åren 1990-1995 med i genomsnitt 1,5% per år. Det är dock en stor skillnad mellan åren 1991 och 1992 och åren därefter. När den exportledda konjunkturen väl ter fart beräknas tillväxten uppgå till nästan 2'/% per år.

Den sterkare tillväxten får först efter några år påtegliga effekter på arbetsmarknaden. Mot slutet av perioden växer sysselsättningen markant, men samtidigt ökar arbetskraftsutbudet snabbare än tidigare. Arbetslöshe­ten minskar därför långsamt och motsvarar i slutet av perioden alltjämt omkring 2'/4% av arbetskraften. Då har emellertid antegits att de särskilda arbetsmarknadspolitiska insatsema, som sammanlagt motsvarar 1,3% av arbetskraften, succesivt har avvecklats under perioden.

Vid en lägre efterfrågan på arbetskraft drabbas normalt i förste hand gmpper som redan har en svag stellning på arbetsmarknaden, t.ex. arbetshandikappade, äldre och ungdomar med kort utbildning. Antelet ungdomar minskar dock under de närmaste åren, vilket kan minska deras problem på arbetsmarknaden.

Ur välfärdssynpunkt är långtidsarbetslöshet den allvarligaste formen av arbetslöshet. Studier på t.ex. engelska date tyder också på att de som är långtidsarbetslösa har en obetydligt dämpande effekt på lönebildningen. Åtgärder inriktede mot att minska antelet långtidsarbetslösa är därför både socialt och ekonomiskt motiverade.

Enligt huvudkalkylen försämras bruttosparandet under de närmaste åren, för att sedan återhämte sig något. År 1995 är dock bmttosparandet fortfarande mindre än bmttoinvesteringama och bytesbalansen uppvisar därför ett underskott.

13

Tabell 1.8  Försörjningsbalansen och vissa nyckeltal 1990-1995. Huvudkalky-     Prop. 1990/91:150

Årlig procentuell förändring. 1985 års priser

Bilaga 1:1.1

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Försörjningsbalans

BNP

0,3

-0,2

1,0

2,1

2,7

2,4

Import

0,5

0,2

2,3

4,0

5,6

4,6

Privat konsumtion

-0,3

1,2

1,2

1,4

1,9

1,7

Offentlig konsumtion

1,9

0,5

0,3

0,4

0,4

0,4

Stat

3,0

-0,5

-0,3

0,0

0,0

0,0

Kommuner

1,4

0,8

0,5

0,5

0,5

0,5

Bruttoinvesteringar

-1,8

-1,9

-1,4

2,3

4,6

3,5

I återinvesteringar'

0,1

-0,6

0,4

0,1

0,0

0,0

Export

1,2

0,5

3,0

5,8

7,3

6,2

Nyckeltal

Timlön

10,3

5,0

3,5

3,5

3,8

4,0

Produktivitet

0,3

1,0

1,6

1,8

1,9

1,6

KPI (årsgenomsnitt)

10,4

9,6

3,2

2,5

2,3

2,6

Arbetslöshet'

1,5

2,6

2,8

3,0

2,8

2,6

Bytesbalans*

-33

-43

-47

-46

-43

-38

Bruttosparande'

17,9

16,4

15,8

16,2

16,8

17,4

' Förändring i procent av föregående års BNP.

 Näringslivet.

' Procent av arbetskraften.

* Miljarder kr.

' Procent av BNP.

Källa: Finansdepartementet.

Den offentliga sektoms finansiella sparande har ökat under hela 1980-telet och kulminerade 1989 när det motsvarade 5,4% av BNP. Sparandet försämras under de närmaste åren, för att sedan åter förbättras mot mitten av 1990-telet och 1995 uppgå till ca 3% av BNP, vilket motsvarar 1991 års nivå. Skattekvoten, dvs. skatter och avgifter som andel av BNP, beräknas minska från 56,4% av BNP 1990 till 53,4% 1995.

Produktiviteten i näringslivet ökar i huvudkalkylen med i genomsnitt ca 1,5% per år mellan 1990 och 1995. Det fmns dock möjligheter att uppnå en högre produktivitetstillväxt under 1990-telet. Investeringama har stigit snabbt under andra hälften av 1980-telet. Samtidigt har ett antel stmkturreformer genomförts i den svenska ekonomin och skattesystemet har lagts om i produktivitetsbefrämjande riktning. Till dette kommer den ökade konkurrensen som den närmare integrationen i Europa torde innebära.

Mot denna bakgmnd redovisas även ett scenario med en snabbare uppgång i produktiviteten efter 1992. Den genomsnittliga produktivitets­ökningen i näringslivet antes här vara 2,2% per år mellan 1990 och 1995. Resultetet är att tillväxten i BNP ökar till i genomsnitt drygt 2% per år. Åren 1994 och 1995 stiger BNP så pass kraftigt som med ca 3,5% per år.

I dette scenario blir industrins tillväxt hög. Industriproduktionen beräknas öka med i genomsnitt 3,6% per år och investeringarna i industrin med 3,5%. Exporten stimuleras, men förbättringen av bytesbalansen motverkas av att tillväxten i hög grad koncentreras till de importtunga delama av ekonomin.

14

Tabell 1.9  Försörjningsbalansen och vissa nyckeltal 1990-1995. Kalkyl med högre produktivitetstillväxt

Årlig procentuell förändring. 1985 års priser

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Försörjningsbalans

BNP

0,3

-0,2

1,3

2,7

3,6

3,5

Import

0,5

0,2

2,4

4,1

6,0

4,9

Privat konsumtion

-0,3

1,2

1,3

1,5

2,2

2,2

Offendig konsumtion

1,9

0,5

0,3

0,4

0,4

0,4

Stat

3,0

-0,5

0,9

0,0

0,0

0,0

Kommuner

1,4

0,8

0,5

0,5

0,5

0,5

Bruttoinvesteringar

-1,8

-1,9

-0,7

3,9

6,2

5,3

Lagerinvesteringar'

0,1

-0,6

0,4

0,1

0,0

0,0

Export

1,2

0,5

3,3

6,5

8,5

7,4

Nyckeltal

Timlön

10,3

5,0

3,6

4,2

4,5

4,9

Produktivitet

0,3

1,0

2,0

2,8

2,9

2,6

KPI (årsgenomsnitt)

10,4

9,6

3,1

2,1

2,1

2,4

Arbetslöshet'

1,5

2,6

2,9

3,2

2,9

2,6

Bytesbalans'*

-33

-43

-47

-45

-39

-30

Bruttosparande

17,9

16,4

15,8

16,4

17,5

18,5

' Förändring i procent av föregående års BNP.

 Näringslivet.

' Procent av arbetskraften.

* Miljarder kr.

' Procent av BNP.

i

Källa: Finansdepartementet.

Den högre produktiviteten ökar vinstema i näringslivet. Därmed kan också de nominella lönema förväntes stiga något mer än i huvudkalkylen. Eftersom kostnadstrycket i ekonomin ändå dämpas blir inflationstakten långsammare. Den private konsumtionen kan tillätes växa snabbare, utan att den samhällsekonomiska balansen äventyras.

Sparandet i ekonomin

Fram till mitten av 1970-telet utgjorde bmttosparandet i den svenska ekonomin mellan 20 och 25% av BNP. Därefter försämrades sparandet snabbt till följd av utvecklingen i den offentliga sektom. Under 1980-telet har utvecklingen vänt och den offentliga sektoms sparande har förbättrats kraftigt, men istellet har en nedgång skett för hushållen. Det totela sparandet har därför förblivit på en allt för låg nivå.

Bytesbalansen är detsamma som skillnaden mellan bmttosparande och bmttoinvesteringar. Om sparandet är för lågt visar det sig bl.a. i att bytesbalansen uppvisar ett underskott. Ett underskott i bytesbalansen behöver inte vara ett ekonomiskt problem om det är ett tecken på en hög investeringsnivå. Så är dock inte fallet i Sverige för närvarande. Kombinationen av låga investeringar och underskott i bytesbalansen innebär att vi intecknar framtida generationers utrymme för konsumtion.

Enligt huvudkalkylen fortsätter bmttosparandet att försämras under de närmaste åren, for att sedan återhämte sig något. År 1995 utgör sparandet  17,4%  av  BNP,  vilket är lägre än bmttoinvesteringama.

15

Bytesbalansen uppvisar därför ett underskott motsvarande 2,2% av BNP    Prop. 1990/91:150 1995. I kalkylen med en högre produktivitetstillväxt förbättras bmttospa-    Bilaga 1:1.1 randet till 18,5% 1995. Även bmttoinvesteringama ökar något. Under­skottet i bytesbalansen minskar därför till 1,7% av BNP.

Diagram 1:3    Bruttosparande, bruttoinvesteringar och bytesbalansens saldo 1950-1995. Huvudkalkylen

Procent av BNP

30

1950 1955 1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 1995

Anm: Bytesbalansen och bruttosparandet inkl. återinvesterade vinstmedel. Källa: Finansdepartementet

Liberaliseringen av de intemationella kapitelmarknaderaa har gjort det lättere att finansiera underskott i bytesbalansen genom upplåning i utlandet. Under 1950- och 1960-telen var de intemationella kapitelrörel-sema hårt reglerade inom bl.a. Bretton Woods-systemets ram. På allt bättre fungerande intemationella marknader kan länder med underskott i bytesbalansen numera låna på kommersiella villkor och överskottsländer göra räntebärande placeringar.

Trots de förbättrade möjlighetema att finansiera ett underskott i bytesbalansen spelar det inhemska sparandet fortfarande en viktig roll för den ekonomiska politiken. Det finns ett sterkt indirekt samband mellan sparandet och nivån på investeringama. Ett alltför lågt sparande - och därmed ett stort underskott i bytesbalansen - medför att det skapas förväntningar om framtida växelkursjusteringar. Långivare i utlandet kräver därför en riskpremie om de lånar ut pengar i svensk valute och låntegama är medvetna om att de kan förlora pengar vid en eventuell devalvering om de lånar upp pengar i utländsk valute. Riskpremien medför att den svenska räntenivån blir högre än den intemationella. Därmed ökar kostnadema för investeringar, vilket i sin tur medför att färre investeringar genomförs. Ett lågt inhemskt sparande hämmar därmed tillväxten.

16

Konkurrenskraft, löner och priser

Prop. 1990/91:150

Om investeringama skall öka och bytesbalansen successivt förbättras krävs en återhållsam konsumtionstillväxt. Produktionen måste i förste hand expandera inom den konkurrensutsatte sektom, som producerar varor och tjänster för export eller för importkonkurrens.

De låga löneökningama i kombination med en något bättre produktivi­tetstillväxt medför att industrins vinster stiger. De är vid slutet av femårs­perioden i nivå med år 1988. Företegen i den konkurrensutsatte sektom fömtsätts dock höja sina priser något långsammare än konkurrentema i utlandet. I huvudkalkylen minskar därför det svenska relativpriset med 0,8% per år efter 1992 och i kalkylen med en högre produktivitetstillväxt med 1,2% per år. Sjunkande relativpriser medför att den svenska exporten kan öka något snabbare än världshandeln med bearbetede varor. Därmed stiger de svenska marknadsandelarna. Till skillnad från andra hälften av 1980-telet hindras inte den svenska industrins expansion av en inhemsk överhettning.

Efter devalveringama i början av 1980-telet har de svenska arbets­kraftskostnaderna per producerad enhet ökat snabbare än i utlandet. Ändå finns det tecken som tyder på att industrins intemationella konkurrens­kraft 1990 inte var sämre än den var 1973, eller före devalveringama under början av 1980-telet. Det telar för att det firms goda fömtsättningar för den konkurrensutsatte sektom att expandera om löneökningama nu kan begränsas.

Åren 1975-1990 ökade de nominella timlönema i industrin med i genomsnitt 9,2% per år. Samtidigt ökade konsumentprisindex med i genomsnitt 8,5% per år. Reallönema, före skatt, ökade därför med endast 0,7% per år. Efter 1992, när den ekonomiska tillväxten ter ny fart, ökar de nominella timlönema med i genomsnitt 3,8% per år fram till 1995 samtidigt som konsumentprisindex ökar med 2,5% per år. Det medför att reallönerna, före skatt, ökar med 1,3% per år. Enda möjligheten att på sikt erhålla en snabb ökning av de reala timlönema är att också produktiviteten ökar snabbt. I altemativet med en högre produktivitetstillväxt ökar de nominella timlönema efter 1992 med i genomsnitt 4,1 % per år. Konsumentprisindex beräknas då öka med 2,2% per år och reallönema, före skatt, kan därmed öka med 1,9% per år.

Hushållens ekonomi

I huvudkalkylen ökar hushållens faktorinkomster och inkomster från transfereringar i löpande priser med knappt 5% per år fram till 1995. Hushållens utgifter för direkte skatter ökar betydligt långsammare, med drygt 2% per år. Den reala disponibla inkomsten beräknas därmed öka med i genomsnitt 1,7% per år 1990-1995.

År 1990 var den private konsumtionen lika hög som den disponibla inkomsten. I huvudkalkylen fömtsätts att nettosparandet ökar till 1,2% av den disponibla inkomsten 1995. Den private konsumtionen kan därmed öka med i genomsnitt 1,5% fram till 1995. I kalkylen med en högre produktivitetstillväxt ökar den reala disponibla inkomsten med

17

2   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150. Bilaga 1:1.1

2,0% per år mellan 1990 och 1995. Nettosparkvoten, dvs. sparandet i    Prop. 1990/91:150 procent av den disponibla inkomsten, antes samtidigt öka något till 1,4%,     Bilaga 1:1.1 vilket ger utrymme för den private konsumtionen att öka med 1,7% per år. Det innebär att hushållssparandet inte ökar så mycket att det räcker för att uppnå den nödvändiga förbättringen av det totela sparandet.

Den offentliga sektoms finanser

Den offentliga sektoras utveckling under de närmaste åren får stor betydelse både för möjligheterna att uppnå samhällsekonomisk balans och för att att upprätthålla sparandet i ekonomin.

Under 1980-telet skedde ett trendbrott i den offentliga sektoms expansion i och med att de offentliga utgiftema ökade långsammare än BNP. Mellan 1982 och 1990 reducerades den offentliga utgiftskvoten från 67% till 62% av BNP. Nedgången förklaras dels av en långsammare konsumtionstillväxt, dels av ett förbättrat räntenetto till följd av ett ökat offentligt sparande. Däremot fortsatte transfereringama till hushållen att växa snabbare än BNP.

Under de närmaste två åren väntes de offentliga utgifterna öka ungefär i takt med BNP. Men under perioden 1993-1995, då det sker en återhämtning i samhällsekonomin med en snabbare tillväxt, beräknas den offentliga utgiftskvoten reduceras med ytterligare 2 1/2 procentenheter. TU gmnd för derma beräkning ligger ett antegande om att den stetliga konsumtionen minskar något, medan den kommunala konsumtionen växer med 1/2% per år. Det innebär en markant uppbromsning för den kommunala konsumtionen, som under 1980-telet visserligen expanderade i en successivt allt långsammare takt men under de senaste fem åren ändå ökat med i genomsnitt 1 1/2% per år. Derma har sin gmnd i övervägan­den om vad som krävs dels för att ge utrymme för den konkurrensutsatte sektom att expandera, dels för att den kommunala sektoms fmanser inte skall försämras.

Skattekvoten, dvs skatter och avgifter som andel av BNP, steg under 1980-telet till 56 1/2%. Riksdag och regering har uttelat ambitionen att skattetrycket inte skall att fortsatte stiga och på sikt bör reduceras. Det har gjorts mot bakgmnd av de samhällsekonomiska kostnader som följer av höga skatter och den ökade intemationaliseringen, som gör det svårare för Sverige att avvika från de skattesatser som gäller i andra länder. Under kalkylperioden beräknas skattekvoten reduceras ytterligare, dels till följd av förändringar i skattereglema, dels som en effekt av att kapitelbildningen, som beskattes lägre än konsumtionen, ger ett större bidrag till BNP-tillväxten.

Kombinationen av en reducerad utgiftsandel och en ökad skattekvot har lett till ett kraftigt omslag i det offentliga sparandet, från ett underskott 1982 motsvarande 7% av BNP till ett överskott som förra året uppgick till ca 4% av BNP. Den svaga ekonomiska utvecklingen i år och näste år leder till att den offentliga sektoms inkomster växer långsamt, medan utgiftema, bl.a. till följd av en ökad arbetslöshet och eftersläpningseffek­ter   p.g.a.   basbeloppets   konstmktion,   ökar   snabbt.   Det   offentliga

18

sparandet reduceras därför de närmaste åren. Mot slutet av kalkylperio-    Prop. 1990/91:150 den beräknas det emellertid ske en markant förbättring av de offentliga    Bilaga 1:1.1 finansema beroende på att skattebasema ökar snabbare då tillväxten tillter och att den offentliga konsumtionen antegits stiga långsammare än BNP. År 1995 motsvarar enligt kalkylema den offentliga sektoms finansiella sparande 3% av BNP.

Hela sparandeförbättringen sker inom steten. För kommunema beräknas däremot utgiftema, trots den svaga tillväxten i kommunal konsumtion, år 1995 överstiga inkomstema med nära 8 miljarder kr. Det kommer således att finnas en sparandeobalans inom den offentliga sektom.

Mot bakgmnd av att det totela sparandet i ekonomin är för lågt för att fmansiera de investeringar som behövs för att höja tillväxttakten, är det viktigt att den offentliga sektom bibehåller ett högt sparande. Det överskott som genereras, fr.a. inom ATP-systemet, kan därför inte användas för att finansiera en snabbare expansion i andra delar av den offentliga verksamheten. På sikt måste även det private sparandet försterkas. Dette kan bl.a. ske genom att förändra pensionssystemet i en riktning som innebär både ett ökat individuellt sparande och ett reducerat skattetryck.

19

2 Den internationella utvecklingen 2.1 Allmän översikt

Efter en mycket gynnsam utveckling av den intemationella ekonomin under större delen av 1980-telet har produktionstillväxten dämpats sedan andra halvåret 1988. Avmattningen var särskilt markerad under senare delen av 1990. För de större ländema har skillnaden i tillväxt mellan å ena sidan Japan och Tyskland - som fortfarande är i ett expansivt skede -och å andra sidan Förente stetema, Canada och Storbritannien - som under senare delen av förra året kunde notera minskad produktion - ökat. Även i ett flertel kontinenteleuropeiska länder som Frankrike och Itelien mattedes aktiviteten av markant i slutet av förra året. Den svaga utveck­lingen av den intemationella ekonomin har fortsatt under inledningen av 1991. För OECD-ländema sammantegna uppgick tillväxten till 2,6% 1990. Den intemationella konjunkturavmattningen väntes emellertid bli relativt måttlig och kortvarig. Tillväxten förväntes dämpas ytterligare till drygt 1% i år för att därefter öka till ca 2 3/4% 1992.

Tabell 2:1   Bruttonationalproduktens utveckling i vissa OECD-länder

Ärlig procentuell förändring

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Andel av

1989

1990

1991

1992

OECD-

områdets

totala

BNP i %

De sju stora länderna

Förenta staterna

37,0

2,5

1,0

0

2 3/4

Japan

15,4

4,7

5,6

3 3/4

4 1/4

Tyskland

10,1

3,9

4,6

2 3/4

2 1/2

Frankrike

8,4

3,7

2,8

1 1/2

2 1/4

Storbritannien

7,1

2,1

1,2

-   1 1/2

1 3/4

Italien

5,9

3,2

1,9

1 1/4

2 1/2

Canada

3,6

3,0

0,9

-      1/2

3

Norden

Danmark

0,9

1,1

1,2

1 1/4

1 3/4

Finland

0,7

5,2

0,3

-   1 1/2

3/4

Norge

0,8

1,2

1,8

2

2 1/2

Sverige

1,6

2,1

0,3

-      1/4

1

Norden

2,4

2,4

1,1

3/4

1 3/4

OECD-Europa

44,0

3,5

2,9

1 1/4

2 1/4

OECD-totelt

3,3

2,6

1

2 3/4

' 1987 års BNP Exklusive Sverige

Källor:  OECD och fmansdepartementet.

Avmattningen av produktionstillväxten hänger delvis ihop med den anti-inflationspolitik som förts sedan våren 1988. Dette i kombination med sänkt lönsamhet i näringslivet och en viss kreditetstramning från bankema har medfört att investeringama dämpats i ett flertel industri­länder. Även den private konsumtionen har saktet av beroende på en långsammare sysselsättningstillväxt och stigande inflation. Till skillnad

20

från   de   anglosaxiska   ländema   motiverades   inte   penningpolitikens    Prop. 1990/91:150

inriktning i de kontinenteleuropeiska ländema primärt av ett tilltegande    Bilaga 1:1.1

inhemskt inflationstryck, utan i stellet av den strama penningpolitik som

har förts i Tyskland. De länder som är anslutna till växelkurssamarbetet

inom europeiska monetera systemet har tvingats att följa med i denna

ränteuppgång, trots tecken på en svagare ekonomisk aktivitet. EMS-

ländema har inte bara fått vidkännas en avmattning av den inhemska

efterfrågan utan också en dämpning av exporten p.g.a. appreciering av

valutoma mot dollam och yenen.

Efterfrågedämpningen i OECD-området försterktes under andra halvåret förra året av de stigande oljeprisema till följd av Gulf-krisen. Dette medförde inte enbart försämrade realinkomster utan påverkade aktiviteten kanske främst genom en dramatisk försämring av hushållens och företegens förtroende och förväntningar. Dette ledde till ytterligare nedragningar av konsumtionen och uppskjutna företegsinvesteringar. Efterfrågebortfallet i kombination med ökade transportrisker medförde samtidigt att världshandeln dämpades under andra halvåret 1990.

Inflationen i OECD-området steg under andra halvåret 1990 - främst p.g.a. att det högre oljepriset började slå igenom i konsumentledet. I Japan och en rad kontinenteleuropeiska länder dämpades dock en stor del av prisuppgången genom apprecieringen av valutoma mot dollam. Även den underliggande inflationen, d.v.s. exklusive energi- och matpriser, ökade. I slutet av 1990 stebiliserades dock den underliggande inflationen på ca 5%, samtidigt som de fallande oljeprisema resulterade i en avtegande registrerad prisökningstakt.

Finanspolitiken, som i flertelet länder under senare år varit inrikted på budgetkonsolidering, varunder 1990 ungefär neutral. Ett viktigt undanteg utgjorde dock Tyskland, där betydande utgiftsökningar till följd av återföreningen innebar en expansiv budgetpolitik. Den skiljaktiga utvecklingen av konjunkturen i å ena sidan Förente stetema och å andra sidan Tyskland och Japan har återspeglats i inriktningen av penningpoliti­ken. Den korte räntan i Förente stetema har därför sedan sommaren 1990 varit lägre än räntan i Tyskland och Japan, vilket bidragit till en försvagning av dollam under 1990. Sedan krigsslutet i febmari har dock dollam sterkts.

För OECD-området som helhet väntes konjunkturen återhämtes relativt snart. BNP-tillväxten blir sannolikt fortsatt svag i de anglosaxiska ländema under förste halvåret i år, för att därefter öka. I Kontinentel­europa väntes återhämtningen inträffa något senare. Tyskland och Japan fortsätter att fiingera som motorer i den intemationella ekonomin, även om en viss dämpning av tillväxten väntes också i dessa länder under 1991. Tillväxten i de nordiska ländema förväntes fortsatte vara svag.

En viktig faktor som talar för en snar vändning i konjunkturen är de lägre oljeprisema till följd av Gulf-krigets upplösning. Mycket telar för att oljepriset under 1991 och 1992 förblir på de nivåer som nåddes under förste kvartelet i år, d.v.s. 18-20 dollar per fat. Efterfrågan i industri­ländema väntes vara fortsatt svag under förste hälften av 1991 för att därefter öka alltefter som tillväxten återhämtes i OECD-området. På

21

utbudssidan kan en viss eftersläpning av produktionsneddragningar i    Prop. 1990/91:150 OPEC-ländema inträffa när produktionen från Irak och Kuwait successivt    Bilaga 1:1.1 återkommer  på   marknaden.   Till  dette   ska  läggas  att  en  förvänted lagemeddragning av olja ytterligare späder på utbudet.

Diagram 2:1 BNP-tillväxt i Förente Stetema, Japan och Västeuropa, 1989-1992.

Årlig procentuell förändring

F

ö

renta staterna

Japan

V

ä

steuropa

Källor: OECD och fmansdepartementet

Krigsslutet vid Persiska viken och det lägre oljepriset kommer inte enbart ge positiva effekter på realinkomster, räntor och prisutvecklingen, utan väntes också medföra en återhämtning av konsumentemas och näringslivets förtroende. Ytterligare en faktor som telar för en snar återhämtning är att företegen - till skillnad från tidigare nedgångar - inte genomfört stora lagemppbyggnader. Dette innebär att produktionen mycket snabbare än vid tidigare avmattningar kan skjute fart när efterfrågan ökar.

Av stor vikt för den intemationella konjunkturen är att vändpunkten i den amerikanska ekonomin sannolikt nås redan i år. Exporten gyimas av såväl den svaga dollam som sterk efterfrågan i Japan och Tyskland. Även den inhemska efterfrågan väntes återhämtes, stimulerad av dels den lättnad i peimingpolitiken som genomförts sedan våren 1989, dels av en återhämtning av förtroendet till följd av krigsslutet.

Även i Kontinenteleuropa väntes konjunkturdämpningen bli relativt måttlig. Tillväxten avter ytterligare i år för att åter öka 1992, stimulerad av en fortsatt sterk efterfrågan från Tyskland samt tilltegande efterfrågan från Nordamerika. Till dette ska läggas att de skattehöjningar som planeras i Tyskland kommer att bidra till en bättre balans mellan finans-och penningpolitiken. Därigenom skapas fömtsättningar för ett minskat tryck på räntesidan, vilket gynnar också en rad övriga kontinentel­europeiska länder.

22

En viktig fömtsättning för en gynnsam utveckling i världsekonomin de Prop. 1990/91:150 närmaste två åren är en fortsatt god tillväxt i Japan och Tyskland. I Japan Bilaga 1:1.1 verkar f.n. penningpolitiken återhållande på tillväxten, främst genom dämpade investeringar. Motom i expansionen kommer även under 1991 och 1992 vara inhemsk efterfrågan, men tyngdpunkten förskjuts från investeringar till privat konsumtion. Även i Tyskland driver den in­hemska efterfrågan på tillväxten. Expansionen förväntes dock mattes av bl.a. som en följd av en stramare ekonomisk politik som förs för att begränsa inflationstrycket i ekonomin.

Den fömtsedda återhämtingen av tillväxten i OECD-området kommer tillsammans med minskade transportrisker till följd av Gulf-krigets upplösning samt åtemppbyggnaden av Irak och Kuwait stimulera den intemationella handeln. Även en sterk investeringsefterfrågan i Tyskland telar för en gynnsam handelsutveckling.

De lägre oljeprisema samt en förvänted lugn utveckling på övriga råvammarknader i kombination med dämpningen av den intemationella konjunkturen telar för att inflationen faller tillbaka från 5% 1990 till 4,5% 1991 och 4% 1992.

Tabell 2:2  Konsumentprisernas utveckling i vissa OECD-länder

Årlig procentuell förändring

1989

1990

1991

1992

De u stora länderna

Förenta staterna

4,8

5,4

5

4 1/2

Japan

2,3

3,1

3

2 1/2

Tyskland

2,8

2,7

3 1/2

3

Frankrike

3,6

3,4

2 3/4

2 3/4

Storbritannien

7,8

9,5

6 1/2

5

Italien

6

6,1

6 1/2

5 3/4

Canada

5

4,8

5

4

Norden

Danmark

4,8

2,7

3

3

Finland

6,6

6,1

4 1/2

4

Norge

4,6

4,1

4 1/2

4 1/2

Sverige

6,5

10,4

9 1/2

3 1/4

Norden'

5,3

4.2

4

3 3/4

OECD-Europa

4,7

5,1

4 3/4

4

OECD-totelt

4,4

4,9

4 1/2

4

Exklusive Sverige Källor: OECD och fmansdepartementet

Givetvis kan man inte uteslute att utvecklingen kan bli mindre gynnsam än vad som antegits ovan. Det är t.ex. möjligt att inte hela effekten av den strama penningpolitik som förts i en rad kontinenteleuropeiska länder ännu slagit igenom fullt ut. Vidare skulle ytterligare - icke nu fömtsedda - kostnader i samband med den tyska återföreningen kunna leda till att penningpolitiken i Tyskland stramas åt ytterligare, vilket tvingar övriga EMS-länder att följa med i en ränteuppgång. Dette skulle kunna leda till att avmattningen i de kontinenteleuropeiska ländema blev djupare och längre.

23

Ytterligare ett osäkerhetsmoment rör svagheter i det finansiella Prop. 1990/91:150 systemet i Förente stetema och Japan. I dessa länder har det funnits Bilaga 1:1.1 farhågor för att en alltför restriktiv kreditgivning från bankemas sida skulle kurma leda till en nedåtgående spiral för ekonomiema. I Förente stetema verkar dock minskningen av kreditgivningen i förste hand vara en naturlig följd av lågkonjunkturen, snarare än uttryck för en överdriven försiktighet från bankemas sida beroende på svagheter i banksystemet.

Ett annat osäkerhetsmoment de närmaste åren är att det globala sparandet kan visa sig vara för litet för de investeringsbehov som föreligger. En mer utdragen och kostsam omstmktureringsprocess i Östeuropa kan leda till ökad efterfrågan på kapitel. Även åtemppbygg­naden av Irak och Kuwait leder till ökat finansieringsbehov. Samtidigt minskar de tyska och japanska sparandeöverskotten. Risk finns därför att det globala sparandet inte kan mate sig med efterfrågan på kapitel. Dette kan leda till stigande realräntor och därmed begränsa investeringsaktivite­ten.

2.2. Länderöversikter

Förenta staterna

Expansionen i den amerikanska ekonomin har gradvis dämpats sedan början av 1989. I slutet av Qolåret föll totelproduktionen. Mätt mellan årsgenomsnitten 1989 och 1990 uppgick tillväxten till ca 1%. Samtidigt steg inflationen successivt till drygt 6% i december i fjol.

Även under förste kvartelet i år föll produktion och efterfrågan, och ekonomin är nu inne i en regelrätt lågkonjunktur. För enskilda konjunk­turindikatorer såsom industriproduktion, sysselsättning, påbörjade hus­byggen och ledande indikatorer var utvecklingen negativ under förste kvartelet.

Trots att den nedåtgående trenden i ekonomin ännu inte bmtits är det flera faktorer som telar för att vändpunkten nås relativt snart. Mot bak­gmnd av att krisen i Gulfen var en viktig orsak till det kraftiga fallet i konsumentemas framtidstro, kan de allierades snabba seger i kriget ge upphov till en lika dramatisk återhämtning av förtroendet. Dessutom bidrar den nedgång i oljeprisema som skett till att höja realinkomstema, vilket ger en positiv impuls till den private konsumtionen.

Den sammantegna effekten av penning- och finanspolitiken telar också för att lågkonjunkturen snart ska vara överstånden. Det rekordstora underskottet i den federala budgeten förhindrar visserligen finanspolitiska åtgärder i syfte att generellt stimulera efterfrågan. Finanspolitiken väntes få en viss kontraktiv effekt både i år och näste år. Trots nedskärningarna i de offentliga utgiftema väntes dock dessa totelt sett fortsatte att växa, eftersom en stor del av dem regleras automatiskt utan att nya beslut behöver fattes. Det federala budgetunderskottet beräknas sålunda öka till 318 miljarder dollar (5,7% av BNP) irmevarande budgeter, att jämföra med ett underskott på 220 miljarder föregående budgeter. Från och med näste budgeter väntes underskottet kunna reduceras.

Penningpolitiken däremot har en expansiv inriktning. Den lättnad som

24

Federal Reserve genomfört i olika steg sedan våren 1989 har tillsammans    Prop. 1990/91:150 med avmattningen i efterfrågan på krediter lett till att realräntan numera    Bilaga 1:1.1 är mycket låg. Dette borde så småningom få positiva effekter på de räntekänsliga   delama  av   ekonomin   såsom   företegens   investeringar, hushållens köp av varaktiga varor samt bostedsbyggande. Bostedsbyggan­det ligger för övrigt på en historiskt niycket låg nivå.

Den skiljaktiga peimingpolitiska inriktningen mellan å ena sidan USA och å andra sidan Japan och Tyskland har lett till att den tidigare positiva räntemarginalen till dollams fördel har blivit kraftigt negativ. Dette har bidragit till en gradvis depreciering av dollam under 1990, vilket har gjort amerikanska varor mycket konkurrenskraftiga både på export- och hemmamarknaden. Då dessutom efte/frågan fortsatt expanderar i framför allt Tyskland och Japan, kan den amerikanska nettoexporten väntes fortsatte att bidra sterkt till tillväxten.

Ett annat viktigt skäl till att konjunkturen troligen snart vänder uppåt är att företegen - till skillnad från tidigare nedgångar - gradvis har avvecklat sina lager i förväntning om att efterfrågan skulle dämpas. Det innebär att produktionen tidigt kan väntes te fart igen när orderingången förbättras.

Sammanteget fömtses sålunda den amerikanska konjunkturen vända uppåt ganska snart. Tillväxten väntes gradvis tillte under andra halvåret i år och näste år. Mätt mellan årsgenomsnitten innebär det en ungefär oförändrad totelproduktion i år och en tillväxt på ca 2 3/4% näste år. Inflationen väntes dämpas till 5% i år och 4 1/2% näste år. Den viktigaste förklaringen till att inflationsutsiktema ser ljusare ut nu än för bara några månader sedan är nedgången i oljeprisema.

Japan

Produktionstillväxten i Japan var fortsatt mycket sterk 1990. Preliminärt ökade BNP med ca 5 1/2%. De främste drivkrafterna bakom expansionen var den private konsumtionen och företegens investeringar. Under senare delen av 1990 kom ekonomin in i en lugnare konjunkturfas, men tillväxten fömtses åter tillte 1992.

Den långa och kraftiga expansionen under de senaste åren har medfört tendenser till överhettning i ekonomin. Det är framför allt bristen på arbetskraft som utgör den viktigaste flaskhalsen. Det ansträngda läget på arbetsmarknaden, i kombination med en kraftig penningmängdsökning under senare år samt ett högt kapacitetsutnyttjande, bidrog till att inflationen förra året steg till 3%. Penningpolitiken är mot denna bakgmnd fortsatt stram, vilket under 1990 resulterade i stigande räntor och en appreciering av yenen mot dollam. Oljeprisökningama under hösten 1990 spädde på prisökningarna endast marginellt, eftersom de till stor del kompenserades av yenens appreciering.

Det japanska bytesbalansöverskottet fortsatte att reduceras under 1990. Exporten dämpades beroende på inhemska utbudsrestriktioner samt en ökad substitution av export till utlandsbaserad produktion. Samtidigt ökade importen kraftigt till följd av den sterka inhemska efterfrågan.

25

Ledande konjunkturindikatorer pekar mot en viss avmattning av Prop. 1990/91:150 aktiviteten under 1991. Orderläget har försämrats - särskilt i den private Bilaga 1:1.1 sektom - konkursema har ökat och bilförsäljningen har fallit på hemmamarknaden. I kombination med minskad försäljning i Förente stotema har dette medfört att japanska biltillverkare planerar neddrag­ningar av produktionen. Eftersom ca 10% av arbetskraften - direkt eller indirekt - är sysselsatte inom bilindustrin bidrar dette till en lättnad av arbetsmarknadsläget.

Den lägre tillväxten under innevarande år är till stor del en effekt av den förda penningpolitiken. En avmattning av företegens investeringar har inträtt, till följd av bl.a. höga lånekostnader och en mer restriktiv kreditgivning från bankema. Motom i expansionen under dp närmaste två åren fömtses likväl vara inhemsk efterfrågan. Tyngdpunkten väntes emellertid förskjutes från investeringar till privat konsumtion, som gynnas av lägre inflation, en god löneutveckling samt en fortsatt - om än långsammare sysselsättningstillväxt än tidigare.

Avmattningen av den inhemska efterfrågan kan väntes leda till en lägre importtillväxt, samtidigt som den fömtsedda återhämtningen av främst den amerikanska ekonomin under senare delen av 1991 gynnar exporten. Även priseffekteraa av yenens appreciering fömtses bidra till att handels- och bytesbalansöverskotten ökar. I förhållande till BNP väntes överskottet i bytesbalansen stebiliseras vid drygt 1 %.

De japanska myndighetema har klargjort att penningpolitiken kommer att förbli stram så länge inflationstrycket i ekonomin kvarster. Den dämpade tillväxten tillsammans med de lägre oljeprisema kan förväntes medföra en a>'tegande prisökningstakt under loppet av 1991. Fömtsätt­ningar skulle då skapas för en viss lättnad av penningpolitiken. Även finanspolitiken, som under en rad av år varit inrikted på att konsolidera de stetliga finansema, väntes bli något mer expansiv under 1991 och 1992. Dette kan bl.a. komma till uttryck i en ökning av de offentliga investeringama - i enlighet med den s.k. Sll-överenskommelsen med Förente stetema.

Sammanteget fömtses tillväxten dämpas till knappt 4% i år för att därefter öka något 1992. Inflationen väntes uppgå till ca 3% i år och 2 1/2% näste år.

Västeuropa

BNP-tillväxten i Västeuropa uppgick till inte fullt 3% 1990. Tyskland fortsätter att fungera som motor i den europeiska konjunkturen. Den ekonomiska utvecklingen i regionen stimuleras även fortsättningsvis av förverkligandet av EGs inre marknad och den vidare integrationen mellan EG och EFTA. De ekonomiska fömtsättningama för Europa påverkas vidare av återföreningen mellan de båda tyska stetema. Den samlade efterfrågan för konsumtions- och investeringsändamål väntes fortsatte att öka kraftigt i det tidigare Östtyskland. De positiva effektema av den snabbt växande tyska efterfrågan motverkas dock delvis av att också övriga EMS-länder fått vidkäimas ett högt ränteläge och en appreciering

26

av valutoma mot dollar och yen med försvagad konkurrenskraft som    Prop. 1990/91:150

följd.

Bilaga 1:1.1

Den ekonomiska tillväxten i TysWflm/uppgick till drygt 4 1/2% 1990, vilket är den snabbaste uppgången sedan mitten av 1970-telet. Det var främst den inhemska efterfrågan som ökade i en snabb takt. Den private konsumtionen stimulerades av inkomstskattesänkningar, stigande sysselsättning samt goda löneökningar. Dessutom ledde den tyska valuteunionen till en köpmsch efter västtyska varor. Exporttillväxten dämpades under året mot bakgmnd av vikande konjunkturer på viktiga exportmarknader som Förente stetema och Storbritannien. Överskottet i bytesbalansen minskade till knappt 75 miljarder D-mark 1990, att jämföra med ett överskott om drygt 100 miljarder året innan.

Trots den snabbt ökande efterfrågan och högre oljepriser begränsades inflationen till 2,7% 1990. Importprisema, exklusive olja, låg relativt stebila, beroende på att D-marken apprecierades under året.

Utvecklingen av flera konjunkturindikatorer pekar på att konjunkturen nu har passerat sin topp. Orderingången till tillverkningsindustrin har sjunkit, deteljhandeln - som slog rekord förra året - visar på en lägre omsättning och enkäter anger att allt fler företeg vänter sig en konjunk-turdämpning de närmaste månadema.

Uppskattningar av kostnadema för återföreningen mellan de båda tyska stetema har under 1990 reviderats upp vid flera tillfällen, och det kan inte uteslutes att ytterligare revideringar blir nödvändiga. Enligt budgetförslaget för 1991 beräknas underskottet i stetsbudgeten uppgå till ca 5% av BNP. Utan de förslag till skattehöjningar som regeringen presenterat skulle underskottet bli betydligt större. Skattehöjningama motsvarar ungefär 1% av BNP vardera året i år och näste år. Budget­underskottet ska i huvudsak finansieras på kapitelmarknaderaa och dette har i sin tur inneburit ett starkt tryck uppåt på de tyska räntoma.

Ett högt kapacitetsutnyttjande, höga lönekrav och fortsatt sterk inhemsk efterfrågan utgör sammanteget ett klart inflationshot i den tyska ekonomin. Trots redan höga räntor i Tyskland stramades penningpolitiken åt ytterligare i febmari. Delvis som ett resultet av den strama penning­politiken är D-marken nu en av de sterkaste valutoma inom EMS.

Sammanteget beräknas den ekonomiska tillväxten i Tyskland uppgå till 2 3/4% 1991 och 2 1/2% 1992. Ekonomin konuner fortsatt att belästes hårt av kostnadema för att bygga upp de östra delarna. Samtidigt ger emellertid enandet goda tillväxtmöjligheter både för industri- och bostedsinvesteringar. Exporten fömtses komma att dämpas under prognosperioden mot bakgmnd av den sterka D-marken och en svag utveckling av exportmarknadema. Dette bidrar i sin tur till en ytterligare minskning av bytesbalansöverskottet.

Ett fortsatt högt kapacitetsutnyttjande och en sterk inhemsk efterfrågan kan tillsammans med de nyligen beslutede skattehöjningama väntes dra upp inflationen till ca 3 1/2% både 1991 och 1992.

Tillväxten i Frankrike avtog markant under senare delen av 1990 och uppgick för helåret till ca 2 3/4%. Det var främst private investeringar, exporten samt - under årets senare del - privat konsumtion som dämpa-

27

des. Svag utveckling på viktiga exportmarknader i kombination med Prop. 1990/91:150 förlust av marknadsandelar - delvis på gmnd av dollams kraftiga Bilaga 1:1.1 depreciering - ledde till en avmattning av exporten. Den private konsum­tionen dämpades på grund av konsumentemas sjunkande framtidstro till följd av Gulf-krisen samt att sysselsättningsökningen avstannade och hushållssparandet ökade. Konsumentprisema steg med ca 3 1/2% under 1990, och arbetslösheten uppgick till ca 9%.

Penningpolitiken var fortsatt stram under förra året. Med francen i nedre delen av EMS-bandet är möjlighetema för en lättnad av penning­politiken begränsade. Finanspolitiken väntes förbli neutral eller svagt expansiv under prognosperioden.

Tillväxten beräknas fortsatte dämpas i år till ca 1 1/2% mätt mellan årsgenomsnitten. Efter ett inledande svagt halvår väntes emellertid BNP öka igen under resten av prognosperioden för att 1992 öka med i genomsnitt ca 2 1/4%. Det är en fortsatt svag ökning av de private investeringama och av exporten samt en inledningsvis måttlig ökning av privat konsumtion som bidrar till den låga tillväxten under förste halvåret i år. Höga realräntor, svag efterfrågan och stora lager verkar återhållande på investeringama. De private investeringarna beräknas emellertid återhämte sig i takt med en gradvis tilltegande inhemsk och utländsk efterfrågan, främst i Förente stetema, samt att vamlagren anpassas.

Privat konsumtion dämpas inledningsvis främst som en följd av att sysselsättningen väntes fortsatte sjunka under årets inledande del. Under resten av prognosperioden bedöms dock sysselsättningen stebiliseras och möjligen öka något. Tillsammans med konsumentemas ökade framtidstro och ett något minskat sparande väntes dette bidra till en gradvis tilltegande ökning av privat konsumtion. Konsumentprisema beräknas stiga med ca 3% 1991 och 1992.

Tillväxten i Storbritannien dämpades kraftigt 1990, till ca 1% i genomsnitt för året. Under andra halvåret gick totelproduktionen tillbaka. Det var huvudsakligen fallande private investeringar - främst bostedsin­vesteringar - och dämpad privat konsumtion som bidrog till avmatt­ningen. Nedgången i de private investeringama är bl.a. en konsekvens av det höga ränteläget och det låga kapacitetsutnyttjandet. Avtegande sysselsättning och ökat hushållssparande bidrog till avmattningen av den private konsumtionen. Den svaga inhemska efterfrågan i kombination med viss uppgång i exporten ledde till en förbättring av exterabalansen. Konsumentprisema steg med knappt 10% förra året, och arbetslösheten ökade under senare delen av året till ca 6,5%.

Penningpolitiken var fortsatt stram i syfte att komma tillrätte med inflationen. Under de förste 4 månadema 1991 sänktes dock basräntan vid 4 tillfällen med sammanlagt 2 procentenheter. Ytterligare lättnader i penningpolitiken är sannolikt att vänte i takt med att prisstegringsstakten avter. Det penningpolitiska manövemtrymmet begränsas dock av pundets deltegande i växelkurssamarbetet i EMS. Budgeten som lades fram i mitten av mars var neutral.

Den ekonomiska tillväxten bedöms bli fortsatt mycket svag under förste halvåret 1991, med negativa tel under förste kvartelet. Mätt mellan

28

årsgenomsnitten beräknas BNP minska med ca 1 1/2% 1991 och därefter Prop. 1990/91:150 öka med knappt 2% 1992. Det är fortsatt fallande investeringar och Bilaga 1:1.1 kraftigt dämpad privat konsumtion som huvudsakligen bidrar till den svaga utvecklingen i år. Löneökningar på 8 ä 9% och fortsatt svag produktivitet torde resultera i ytterligare försämrad konkurrenskraft för de brittiska företegen under större delen av 1991. Fortsatte reallöneök­ningar bidrar - trots sjunkande sysselsättning och ökat hushållssparande -till att den private konsumtionen stiger, om än i mycket svag takt under årets förste hälft.

Under senare delen av 1991 bedöms utvecklingen vända i den brittiska ekonomin. Ökad inhemsk och intemationell efterfrågan - främst i Förente stetema - i kombination med små vamlager och lågt kapacitetsutnyttjande bedöms bidra till en ökning av industriproduktionen. Under årets andra hälft väntes fallet i private investeringar upphöra för att under återstoden av prognosperioden ersattes av en svag ökning. Återhämtningen i ekonomin kan ske i kombination med stora produktivitetsvinster, eftersom industriproduktionen ökar samtidigt som antelet sysselsatte i industrin fortsätter att sjunka. Löneanspråken beräknas gradvis anpassa sig till den lägre inflationstakten och till den högre arbetslösheten, vilket tillsammans med höjd produktivitet så småningom kan leda till sterkt konkurrenskraft.

Konsumentprisema beräknas stiga med ca 6 1/2% 1991 och oa 5% 1992.

Norden

Tillväxten i de nordiska ländema har under de senaste åren varit lägre än i övriga Västeuropa. Dette väntes fortsatte under de närmaste två åren. Två olika förlopp kan särskiljas mellan å ena sidan Danmark och Norge -med fortsatt återhämtning av tillväxten, låg inflation samt positiv extembalans - och å andra sidan Finland med negativ tillväxt och stort underskott i bytesbalansen.

Efter flera år av fallande privat konsumtion och investeringar i Danmark och Norge ökar nu den inhemska efterfrågan. BNP-tillväxten stannade förra året på drygt 1 % i Danmark och 1 3/4% i Norge (1 1/4% i fastlandsekonomin). I båda ländema bidrar utrikeshandeln positivt till produktionstillväxten. En fortsatt ökning av produktionstillväxten fömtses under prognosperioden i båda ländema, till vilket inhemsk efterfrågan kommer att bidra i ökande grad.

I Finland inträffade förra året en dramatisk dämpning av den starka, investeringsledda tillväxten. En viktig förklaring till denna utveckling är att det höga ränteläget fått större effekt än väntet på både konsumtion och investeringar. Hushållens höga skuldsättning verkade dämpande på den private konsumtionen. Den tidigare sterka exporten väntes minska i år som en följd av försvagad konkurrenskraft och vikande utlands­marknader. Sammanteget beräknas BNP falla med ca 1 1/2% i år efter att 1990 ha ökat endast marginellt.

Prisutvecklingen har varit gynnsam i Danmark och Norge, med

29

konsumentprisökningar 1990 på 2,7 respektive 4%. En viktig orsak är    Prop. 1990/91:150 låga lönekostnadsökningar,  och för Danmarks del även en stigande    Bilaga 1:1.1 effektiv kronkurs och sänkte avgifter. Resultetet är en fortsatt förbättring av den intemationella konkurrenskraften.

I Finland har priser och löner de senaste åren stigit snabbare än i konkurrentländema. Dette har försämrat konkurrenskraften. Den finska inflationstakten har dock dampats som en följd av svagare konsumtions­efterfrågan och fallande bostedspriser. Konsumentprisema väntes öka med ca 4 1/2% i år. Lönekostnadsutvecklingen begränsas av det s.k Kallio-avtelet, som innebär låga nominella löneökningar fram till början av 1992. I år väntes en förbättring av konkurrenskraften genom en anpassning av löneökningama i linje med det försämrade ekonomiska läget.

I de nordiska ländema har genomgående förts en stram ekonomisk politik. I Danmark bedrivs fortsatt en stram finanspolitik för att minska budgetunderskottet och konsolidera överskottet i bytesbalansen. En viktig målsättning är att hålla kostnadsutvecklingen lägre än i omvärlden för att på längre sikt lösa landets balansproblem. I Norge innebär 1991 års budget att finanspolitiken ges en mer expansiv prägel. En sänkning av arbetslösheten är ett huvudmål för arbeiderpartiregeringens ekonomiska politik. För att betona vikten av en låg kostnads- och prisutveckling knöts den norska kronan i oktober 1990 ensidigt till en ecu-korg.

I Finland har de senaste två åren förts en stram ekonomisk politik i syfte att bromsa försämringen i exterabalansen, dämpa inflationen och öka sparandet. Penningpolitiken har sedan revalveringen och räntehöj­ningen 1989 präglats av stramhet. Genom utgiftsautomatik hoter det tidigare budgetöverskottet att förbytes i ett underskott, och koalitions­regeringen lade tidigare i år fram ett sparpaket omfattande 1,3 miljarder mark.

I Danmark ledde den sterka exportutvecklingen, framför allt till den tyska marknaden, till att bytesbalansen förra året uppvisade ett överskott för förste gången sedan början av 1960-telet. Under prognosperioden väntes exporten fortsatte att utvecklas sterkt, trots en viss dämpning i år som en följd av apprecieringen av den danska kronans effektiva kurs under 1990. Genom en fortsatt gynnsam utveckling av exporten av traditionella varor samt av det förbättrade bytesförhållandet som följde på de högre oljepriserna uppnådde Norge förra året ett överskott i bytesbalansen på 16 miljarder kr. Fastlandsekonomin visade dock ett ökande handelsbalansunderskott. Trots sämre bytesförhållanden väntes tillväxten i exporten av traditionella varor bidra till fortsatt positiv extembalans i Norge.

Den finska exporten minskade under slutet av 1990 som en följd av försämrad konkurrenskraft och vikande exportmarknader i Västeuropa. Det tidigare omfattande handelsutbytet med Sovjetunionen fortsatte att minska genom clearing-handelns upphörande 1990. Minskad importefter­frågan har lett till att underskottet i bytesbalansen stebiliseras kring 4% av BNP

För 1992 förväntes Danmark och Norge få en fortsatt positiv utveck-

30

ling av inhemsk efterfrågan och en gynnsam prisutveckling. Fortsatt god exporttillväxt bidrar fill en BNP-fillväxt på 1 3/4% i Danmark. Olje-sektom bidrar under prognosperioden i mindre utsträckning till tillväxten i Norge på 2 1/2%. I Finland väntes inflafionen stebiliseras kring 4% 1992, och landet fömtses få en måttlig, exportledd återhämtning av tillväxten.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Östeuropa

Ländema i öst befinner sig nu i en djup lågkonjunktur. I de länder där reformansträngningama är som sterkast, dvs. Polen, Ungem och Tjeckoslovakien, har de påbörjade reformema i sig bidragit till omfatt­ningen av nedgången. Men även de länder där reformverksamheten hittills varit svag befinner sig i en kraftig ekonomisk tillbakagång. I Sovjetunionen, Bulgarien och Rumänien har bristen på reformer varit en viktig orsak till tillbakagången. För alla ländema bidrar interaktionen mellan ländema till siömingar i handeln och sammanbrottet i SEV-systemet sterkt till nedgången. Lågkonjunkturen har emellertid ännu inte nått sin botten. Den ekonomiska aktiviteten kommer med stor sannolikhet att fortsatte att falla även under 1991 i alla länder i regionen med stigande arbetslöshet som följd. I Polen och Ungem förväntes nedgången vara mindre accentuerad, medan den kan komma att förvärras i övriga länder i Central- och Östeuropa. Inflationen kommer troligen att accelerera kraftigt i regionen under 1991.

Industriproduktionen beräknas ha minskat med ca 15% i Central- och Östeuropa under 1990. Två bidragande orsaker till denna kräftgång har varit siömingar i leveranser av sovjetisk olja samt förlusten av f.d. DDR som viktig exportmarknad. Fallet i nationalinkomst/BNP beräknas ha varit mindre. Dette kan tolkas som att en stmkturanpassning är på gång eftersom det tycks vara de mest energi- och materialslukande närings-grenama som är värst drabbade. Å andra sidan ligger arbetslösheten i flertelet av landeraa på låg nivå än så länge, vilket antyder att de störste anpassningarna knappt har inletts. Inflationstakten accelererade under 1990 till följd av prisreformer och ett högre oljepris, och ligger nu generellt på höga nivåer.

Tabell 2:3  Nyckeltel för Central- och Östeuropa samt Sovjetunionen 1990

Årlig procentuell förändring

Inflation

National-

Industri-

Arbets-

ink./BNP

prod.

lösh. (%)

Sovjetunionen

19

-10

-8

4

Bulgarien

184

-11

-10,7

1,9

Polen

249

-13

-20

6,5

Rumänien

-11

-20

10

Tjeckoslovakien

10

-2

-3,7

1

Ungern

29

-1

-5,0

2,1

Jugoslavien

122

-7,6

-10,9

16

Källor: Östekonomiska institutet och Internationella valutafonden.

31

utrikeshandeln i de europeiska SEV-ländema (inklusive Sovjetunionen Prop. 1990/91:150 och f d. DDR) minskade kraftigt under 1990. Till störste delen hänför Bilaga 1:1.1 sig nedgången till handeln mellan SEV-ländema. Handelsutbytet mellan dessa länder föll med ca 15%. Handeln med marknadsekonomiema resulterade i minskad export och ökad import med 2 respektive 8 %. De ledande reformekonomiema - Polen och Ungera - ökade dock kraftigt värdet av sin export till marknadema i väst.

Nedgången i handeln för regionen som helhet förväntes fortsatte under 1991. Dette beror främst på vissa yttre faktorer. Comecon-handelns övergång till handel i konvertibel valute till världsmarknadspriser fr.o.m. den 1 januari 1991 innebär dels en försämring av bytesförhållandet i handeln med Sovjetunionen, dels förlust av traditionellt viktiga export­marknader. Oljeprisfallet blir dock en välkommen lättnad för dessa energiintensiva ekonomier. Besvärande utlandsskulder och låg kreditvär­dighet - som sätter mycket snäva gränser för nyupplåning på de intemationella kreditmarknadema - innebär emellertid att det blir fortsatt svårt att finansiera en ökad import från väst.

På kort sikt blir sannolikt reformeringen av Central- och Östeuropa och Sovjetunionen av ringa direkt betydelse för industriländema. Exporten till dessa ekonomier är nämligen liten och de befinner sig samtidigt i en lågkonjunktur med sterka restriktioner på handels- och skuldsituation.

32

3   Utrikeshandeln

Pop- i990/9i:i50

Bilaga 1:1.1 3.1  Exporten

Marknadstillväxt och marknadsandelar

Från en svag dämpning i konjunkturen inom OECD-området under 1989 och större delen av förra året blev nedgången relativt kraftig under fjärde kvartelet 1990. Produktionen minskade i en rad industriländer och utsiktema för 1991 försämrades. En dämpning i efterfrågan på konsum­tions- och investeringsvaror drog ned världsmarknadstillväxten. Kriget vid Persiska viken och den oljeprisuppgång det medförde bidrog till att avmattningen i OECD-ekonomiema försterktes. Ökningstakten i importen av bearbetede varor till Sveriges viktigaste avsättningsmarknader inom OECD beräknas falla ytterligare i år, till knappt 3 1/2%.

Den svaga konjunkturen i särskilt USA, Storbritannien och Finland väntes vända under 1991 (se kapitel 2). De lägre oljepriseraa jämfört med förra året och de ljusare utsiktema for bl.a. USA och Storbritannien efter vapenvilan med Irak, påskyndar den ekonomiska återhämtningen i dessa länder. En fortsatt god efterfrågan i framför allt Tyskland och Japan motverkar en kraftigare försämring av marknadstillväxten inom OECD. Nya konkurrenter har emellertid vunnit marknadsandelar i OECD-området, vilket förklarar en del av marknadsandelsförlustema för svensk export under de senaste decenniema.

De s.k. DAE-ländema (Dynamic Asian Economies) - Hongkong, Singapore, Sydkorea och Taiwan - har växt i betydelse både som exportmarknader och leverantörer. De vann andelar på Sveriges störste avsättningsmarknader, särskilt under 1980-telet, för verkstedsprodukter. Deras sammanlagda andel av vamimporten till Norden mer än fördubbla­des till nära 3%, se tebell 3:1. Deras marknadsandel i Nordamerika växte också kraftigt, från ca 6 1/2% 1980 till nära 12% 1989. I Japan uppgår deras marknadsandel till ca 13%.

Japan har också fått ökad betydelse för svensk export under 1980-telet, men andelen av vamexporten som går dit är fortfarande liten, ca 2%. Det långa avståndet, den hårda konkurrensen och kraftfulla penetreringen från de mer näraliggande ländema är några faktorer som gjort det svårare för Sverige att öka exporten till Japan. Den begränsade svenska exporten dit kan även bero på att svenska företeg inte satsat tillräckligt på denna marknad.

Exporten av bearbetede varor från Sverige till OECD steg med knappt 1% under 1990. Ökningstakten avtog successivt från det kraftiga uppsvinget under 1983-1984 då den låg på drygt 13% per år. Fömtom den gynnsamma effekten på exporten av devalveringama 1981 och 1982, tog marknadstillväxten fart och steg med sammanlagt 20% under 1983-1984.

Den intemationella konjunkturen väntes åter vända uppåt mot slutet av 1991. Marknadstillväxten för bearbetede varor i OECD beräknas uppgå till drygt 5 1/2% näste år.

33

3    Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:1.1

Tabell 3:1  Sydostesiatiska DAEs andelar av den totela varuimporten till några     Prop. 1990/91:150

marknader

,_ ,.,   ,

Procent

Bilaga 1:1.1

1960

1970

1980

1989

Norden

0,3

0,7

1,3

2,9

EG

0,6

0,8

1,9

2,7

Nordamerika

1,0

4,0

6,4

11,6

Japan

2,6

3,5

5,2

12,9

OECD totalt

0,7

1,8

3,2

6,2

Anm: Med Sydostasiatiska DAEs avses här Hongkong, Singapore, Sydkorea och

Taiwan.

Källa: OECD

Den svenska exportens vamsammansättning bidrog också till att dämpa exporten under 1990. Den svagare efterfrågan på investerings- och insatsvaror till industrin i omvärlden förklarar en stor del av försäm­ringen i exporten. Omkring 17% av vamexporten utgörs av investerings­varor och ca 53% av insatsvaror. Exporten av maskiner, som utgör ca 17% av vamexporten, gick fortfarande relativt bra under 1990, men väntes nu försämras under året då maskininvesteringama avter. Export­orderingången för bl.a. transportmedel och stel avtog markant redan under förra året. Dessa vamgmpper svarar tillsammans för ca 19% av Sveriges totela vamexport.

Stelexporten från Sverige teppade andelar av EG:s konsumtion av handelsfärdigt stel under 1988-1989. Sveriges export av jäm och stål totelt tycks emellertid ha upprätthållit sin världsmarknadsandel, åtminsto­ne fram t.o.m. 1989. Exporten av stel från Sverige minskade med ca 8% i värde förra året, mest till följd av fallande priser. Exportvolymen var nära oförändrad jämfört med f.g. år

Sveriges export av vägfordon teppade världsmarknadsandelar under 1988-89, och sannolikt även under förra året, i den ökade konkurrensen från bl.a. japanska bilproducenter. Volvo teppade t.ex. marknadsandelar för personbilar i Västeuropa under de senaste åren. På USA-marknaden gick det bättre, där Volvo vann andelar under 1988, som sedan höll sig relativt stebila. I Sverige steg Volvos marknadsandelar för personbilar fr.o.m. 1989.

Sveriges andel av OECD:s totela export av vägfordon har uppgått till ca 3% under de senaste åren, men en tendens till andelsförluster märks fr.o.m. 1988, Exporten av vägfordon från Sverige minskade med 2% under 1990. Det var en kraftig nedgång för lastbilsexporten som främst bidrog till dette. De svenska exportprisema för bilar steg svagt med ca 2 1/2%. Exportvolymen skulle därmed ha minskat med drygt 4%.

Verkstodsindustrin totelt teppade också marknadsandelar i Västeuropa under förra året. Medan Europamarknaden ökade med 11% (löpande priser, SEK) steg den svenska exporten av verkstedsprodukter dit med drygt 4%. Mellan 1988 och 1990 teppade verkstedsindustrin 10% av sin andel av de västeuropeiska konkurrentemas export till marknadema i Europa samt USA, Kanada och Japan. Räknat som andel av den totela marknaden i dessa länder för verkstedsprodukter, d.v.s. både hemma-

34

produktion samt import, vann istellet den svenska verkstedsindustrin    Prop. 1990/91:150 marknadsandelar, t.ex. i Norden, USA och Japan. Verkstedsindustrin    Bilaga 1:1.1 tycks därmed ha hävdat sig bättre i konkurrensen med hemmaproduk­tionen på exportmarknadema än i konkurrensen med andra leverantörs­länder.

Tabell 3:2 Exportmarknadstillväxt, relativa priser, marknadsandelar och export av bearbetede varor

Procentuell förändring

1988

1989

1990

1991

1992

Exportmarknadstillväxt

14 OECD-länder Totalt

7,2 8,1

6,5

7,3

4,7 5,2

3,4 4,0

5,7 6,3

Priser

14 OECD-länders

importpriser, SEK Svenska exportpriser Relativpris

1,6

5,0

3,3

3,6

6,1

2,4

3,3

2,0 -1,3

3,7

2,9 -0,8

3,5

3,2 -0,3

Marknadsandelar, volym

14 OECD-länder Totalt

-4,1 -3,5

-5,5 -5,2

-3,6

-4,3

-3,6 -3,8

-2,1 -2,3

Exportvolym

14 OECD-länder Totalt

2,8

4,3

0,6

1,7

0,9 0,7

-0,3 0,0

3,5 3,9

Anm: Exportmarknadstillväxt avser en sammanvägning av importökningen av bear­betade varor i olika länder. Som vikter har använts ländernas andelar som mottagare av svensk export av bearbetade varor. OECD-ländernas importpriser vägs samman på motsvarande sätt. Källor: OECD, konjunkturinstitutet och fmansdepartementet.

Världsmarknaden för bearbetede varor växte med ca 5% 1990, medan svensk export av dessa varor steg med knappt 1%. Därmed teppade Sverige drygt 4% av sina världsmarknadsandelar. I år beräknas an­delsförlustema bli ungefär lika stora. Näste år förbättras förutsättningarna för den svenska exporten och marknadsandelsförlustema halveras till drygt 2%. De fortsatte andelsförlustema förklaras emellertid fortfarande av en relativt svag återhämtning i efterfrågan på varor som väger tungt i exporten samt relativprisökningen under åren 1987-1989, som inverkar negativt på marknadsandelama under en följd av år.

Råvamexporten, med en stor andel pappersmassa, försämrades också under 1990. Massaexporten minskade med 7% i volym och massapriser­na med lika mycket. Konkurrensen från främst nordamerikanska massaproducenter ökade på huvudmarknadema i Västeuropa. Sveriges massaindustri teppade omkring 2% av sin marknadsandel där under förra året. Medan amerikanska företeg kunde sälja massa till en relativt låg dollarkurs, sålde europeiska leverantörer i de relativt dyrare lokala valutoma D-mark, pund eller franska franc. I år försämras emellertid de nordamerikanska exportöremas konkurrenskraft då dollarkursen stigit.

35

Diagram 3:1 Marknadsandel och relativpris för Sveriges export av bearbetede     Prop. 1990/91:150

varor till 14 OECD-länder

Bilaga 1:1.1

Index   1980=100 1 10

1980       1982

1990       1992

Källor: Konjunkturinstitutet och fmansdepartementet.

Konkurrenskraft

Under 1990 steg de viktigaste konkurrentländemas exportpriser för bearbetede varor snabbare än de svenska räknat i gemensam valute. De svenska exportföretegen höll medvetet tillbaka sina prisökningar för att motverka marknadsandelsförlustema, men gynnades också av växelkurs­utvecklingen. Den svenska kronan deprecierades konkurrentvägt med närmare 2% under året till följd av i förste hand dollams nedgång och D-markens uppgång. Relativprisökningama under tidigare år bidrog emellertid även under förra året till marknadsandelsförluster.

I år räknar vi inte med någon draghjälp från dollarkursen. Enligt ett tekniskt antegande har vi låst den vid en dagskurs för resten av året, vilket ger en genomsnittskurs för 1991 på 6,07 kr. per U.S. dollar. Därmed apprecieras dollam med 2,6% från 1990. Kronan deprecieras ändå konkurrentvägt med knappt 1% 1991.

Under 1990 steg industrins lönekostnad (timlön inkl. sociala avgifter) med drygt 10 1/2% och produktiviteten med bara 1/2%. Enhetsar­betskostnaden ökade sålunda med ca 10%. Motsvarande ökning i de viktigaste konkurrentländema uppgick till knappt 3 %. Kronans effektiva depreciering med nära 2 % medförde emellertid att den relativa kostnads-försämringen begränsades till ca 5 %.

För produktivitetsutvecklingen används industristetistiken som källa eftersom den ger en tillförlitligare uppskattning än nationalräken­skapema, se kapitel 13. Industristetistiken visar en högre produkfivitets-tillväxt för industrin än nationalräkenskapema. För perioden 1984-89 var skillnaden hela 1,8 procentenheter i genomsnitt per år.

36

Under 1991 beräknas industrins enhetsarbetskostnader öka endast ca 1 % snabbare än för konkurrentländema räknat i gemensam valute och i årsgenomsnitt. Mätt under loppet av 1991 minskar istället industrins relativa enhetsarbetskostnader, med 3 %.

Under 1992 sterks industrins konkurrenskraft ytterligare. Produk­tiviteten beräknas öka med hela 3 %, vilket blir ungefär lika snabbt som för konkurrentländema. Industrins enhetsarbetskostnader, räknat i årsgenomsnitt, stiger långsammare, med bara 1/2%. Jämförelseländemas ULC beräknas stiga med knappt 3% 1992. Konkurrenskraften förbättras sålunda med 2 1/2% 1992.

Denna bedömning innebär att konkurrenskraften vid utgången av 1992 är ca 6% bättre än i början av 1991.

Diagram 3:2 Industrins relativa arbetskraftskostnad per producerad enhet uppdelad på delkomponenter

Relativ  ULC,

nationell  vaTuta        ..,----.,

,''

_ - --'

,,----"                Relativ  pr

öä

tJktivTt

é

f

                                                              j;;>-

-::rr=

->.                                          .

- Re la tiv  ULC,

 Nx,,              

---------                gemensam

'_________ ,                              valuta

Effektiv v

ä

xelkurs

index 1980=100 150 140 130 120 1 10 100

90

80

70

60

1984

1980

1982

1986

1990

1992

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Källor: U.S. Department of Labor, statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och fmansdepartementet.

Svensk export

Den totela vamexporten närapå stegnerade mätt i fäste priser mellan 1989 och 1990. Volymen beräknas även för 1991 bli närmast oförändrad. Först mot slutet av året gynnas exporten av en vändning uppåt i efterfrågan på exportmarknaden. Näste år beräknas vamexporten öka med knappt 3 % i volym.

Exportens marknads- och produktsammansättning har även i år en ogynnsam inverkan på den totela utvecklingen. Massa- och pappersin­dustrin i Sverige präglas av fortsatte problem med bl.a. överkapacitet på världsmarknaden och hårdare konkurrens. Konkurrenter i Västeuropa gynnas av lägre produktionskostnader och priser på returpapper m.m. Bakom   förra   årets   stora   direktinvesteringar   utomlands   av   svenska

37

skogsföreteg låg främst motivet att komma närmare avsättningsmarkna-deraa och få ner produktionskostnadema. Den ökade användningen av returpapper som råvara gör det lättere att flytte produktionen utomlands.

Massaprisema väntes falla ännu kraftigare i år, med 20%, men export­volymen stiger med 3% från den kraftiga nedgången under förra året. Exporten av papper och papp ökar svagt med 1 1/2% i volym medan prisema minskar knappt.

Stålproduktionen beräknas minska ytterligare i år. Det hänger samman med en uppbromsning i exporten till bl.a. USA, men också ökad konkurrens från bl.a. Japan. Stelkonsumtionen väntes falla med 4% i OECD-ländema under 1991, vilket hänger samman med nedgången i in­vesteringstakten. Under året fortsätter stelprisema att hållas nere p.g.a. den svaga efterfrågan, men en prisuppgång väntes mot slutet av året. Exporten av jäm- och stålprodukter beräknas minska med 2 1/2% i volym i år medan priseraa endast ökar med ca 2% i genomsnitt.

Exporten av verkstedsprodukter steg med knappt 1% i volym under 1990. Det gick särskilt dåligt för transportmedelsindustrin. Exporten av maskiner var fortsatt relativt sterk och växte ungefar lika mycket i värde under 1990 som 1989. Under 1991 väntes även exporten av maskiner försämras, till följd av de avtegande maskininvesteringama i omvärlden. Exporten av verkstedsprodukter (exkl. fartyg) beräknas minska med 1/2% i volym.

Tabell 3:3  Export av varor

Prop. 1990/91: Bilaga 1:1.1

150

Mdr kr.

Volymutveckling procent per år

Prisutveckling procent per år

1989

1990

1991         1992

1990

1991

1992

Bearbetade varor Fartyg

Petroleumprodukter Övriga råvaror

276,2

3,4

8,1

44,5

0,7

-11,6

-3,5

0,8

0,0           3,9

-11,6            1,2

4,0           0,0

0,8          -2,3

2,0

6,7

17,2

-2,7

2,9

5,4

-25,0

-10,3

3,2 5,5 8,0 7,0

Summa varor

332,1

0,4

0,2           2,8

1,9

0,3

4,0

Källor: Statistiska centralbyrån.

konjunktui

institutet

och fmansdepartementet.

3.2 Importen

Tillväxten i vamimporten sjönk markant under 1990.[REDACTED_EFTERNAMN] halvåret steg importvolymen med drygt 2% från föregående halvår, medan den föll med ca 6 1/2% under andra halvåret. Under fjärde kvartelet minskade importvolymen med ca 6% jämfört med motsvarande kvartel 1989. Mellan 1989 och 1990 minskade därmed vamimporten med 0,3%. I förste hand var det den avtegande investeringsaktiviteten, men också den svaga exporten, som verkade dämpande på importen.

Även importprisemas ökningstakt dämpades betydligt under förra året, från drygt 5% 1989 till ca 2 1/2% 1990, trots de kraftiga prisökningarna på råolja och petroleumprodukter under andra halvåret.

Importvolymen av bearbetede varor minskade med ca 1/2% 1990. Den

38

totela importvägda efterfrågan på bearbetede varor minskade med drygt 1 %. Dette indikerar att de svenska producentema i någon mån fortsatte att teppa marknadsandelar på hemmamarknaden. En förklaring är att hemmamarknadsprisema ökade snabbare än importprisema.

Råoljeimporten ökade under 1990 med drygt 8% medan importen av petroleumprodukter minskade med 2 1/2% jämfört med 1989. Fallande bensinförbmkning och minskad bränsleförbmkning i industrin bidrog till den låga importen av petroleumprodukter. Importen av övriga råvaror minskade med ca 1% och fårtygsimporten med hela 22%.

Importvolymen av petroleumprodukter väntes öka med 8% 1991. Dels återstells lagren efter neddragningen i höstas och dels ökar förbmkningen till föjd av en kallare vinter i år än förra året.

Under 1991 beräknas efterfrågan på importvaror i övrigt, utom fartygs­importen, minska ytterligare. Importprisema totelt väntes bli ungefär oförändrade jämfört med förra året medan hemmamarknadsprisema fortsätter att stiga snabbare än importprisema. Importen av bearbetede varor fömtses minska ytterligare, med drygt 2%, i samband med framför allt den kraftiga nedgången i industrins investeringar. Inte förrän näste år väntes en återhämtning i importefterfrågan. Totelt beräknas vamimpor­ten 1991 minska med knappt 1%.

Den väntede importuppgången 1992 är främst hänförlig till bearbetede varor, genom att exporten bidrar till en ökad importefterfrågan. Importen av bearbetede varor bedöms öka med drygt 2%. Importuppgången för övriga varor blir något svagare och vamimporten totelt växer därmed lite långsammare än för bearbetede varor, med knappt 2%.

Tabell 3:4  Import av varor

Prop. 1990/91: Bilaga 1:1.1

150

39

Mdr kr.

Volymutveckling procent per år

Prisutveckling procent per år

1989

1990

1991

1992

1990

1991

1992

Bearbetade varor

Fartyg

Råolja

Petroleumprodukter

Övriga råvaror

250,2

4,7

13,4

9,4

38,5

-0,6

-22,1

8,3

-2,5

-1,1

-2,3 69,8 -2,0 8,0 -1,4

2,2 -7,6 2,2 2,0 1,0

2,3

4,6

17,0

18,9

-3,9

2,7

4,5

-21,8

-28,0

0,5

3,2 4,5 13,4 7,5 4,3

Summa varor

316,2

-0,3

-0,8

1,9

2,4

0,0

3,6

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och fmansdepartementet.

3.3 Bytesbalansen

Handelsbalansen för 1990 blev bättre än väntet, och gav ett överskott på närmare 16 miljarder kr. Förbättringen förklaras främst av den kraftiga dämpningen i importvolymen. Överskottet växte med ca 1 miljard kr. jämfört med 1989, trots att Sveriges bytesförhållande (terms of trade) försämrades och exportvolymen var sä gott som oförändrad. Under 1991 beräknas överskottet i handelsbalansen bli nära 5 miljarder kr. högre än förra året, främst till följd av den fortsatt svaga importen. Näste år

beräknas överskottet stiga till 25,5 miljarder kr., till stor del p.g.a. en    Prop. 1990/91:150

återhämtning i exporten.

Bilaga 1:1.1

Bytesbalansen visar ett underskott på drygt 33 miljarder kr. för 1990 och försämrades därmed med nära 13 miljarder kr. jämfört med 1989. I år beräknas underskottet växa med ca 10 miljarder kr., till -43,4 miljarder kr. De växande räntebetelningama på utlandsskulden bidrar främst till dette. Medan stetens, riksbankens samt kommunemas räntebetelningar gav ett underskott på lite över 3 miljarder kr. under 1990 gav övriga räntebetelningar ett underskott på drygt 38 miljarder kr. Försämringen i räntenettot totelt förklaras delvis av den kraftiga tillväxten av privat utlandsupplåning för finansiering av direktinvesteringar i företeg och fastigheter utomlands samt för köp av utländska aktier. Räntekostna­dema för finansieringen av det ackumulerade bytesbalansunderskottet förklarar för övrigt den fortsatte försämringen i räntenettot.

De svenska direktinvesteringama utomlands genererar på sikt en avkastning, som uppväger räntekostnadema. De återinvesterade vinstmedlen, som nu inkluderas i bytesbalansstetistiken, speglar direktinvesteringamas avkastning. Dessa vinstmedel beräknas uppgå till sammanlagt nära 33 miljarder kr. 1991 och 1992. Aterinvesteringama stiger med omkring 2 miljarder kr. per år.

Direktinvesteringama i utländska fastigheter genererar däremot låg avkastning på kort sikt. De svenska fastighetsinvesteringama utomlands ökade markant under 1989 i samband med valulaavregleringen, och mer än fördubblades, till ca 12 miljarder kr. (netto). Ökningstakten i fastighetsinvesteringama avtog emellertid under 1990, då de uppgick till lite över 16 miljarder kr. Under Qärde kvartelet minskade de med 13% jämfört med den markante uppgången under motsvarande kvartel 1989. Konjunkturaedgången och den ogynnsamma prisutvecklingen på fastigheter antes dämpa fastighetsinvesteringama betydligt under prognosperioden.

Tillverkningsindustrin mer än fördubblade sina utlandsinvesteringar under 1990. En stor del av dette förklaras av ett par stora svenska förvärv av utländska företeg under året - STORAs respektive SCAs förvärv av den tyska industrigmppen Feldmuhle Nobel AG respektive den brittiska pappers- och förpackningstillverkaren Reedpack Limited -till en sammanlagd kostnad av omkring 26 miljarder kr. Mot slutet av förra året och i år har dessa företeg däremot sålt vissa koncerhdelar i utlandet, i samband med omstmktureringar. Försäljningama kan också ses mot bakgmnd av att företegen vill förbättra sin soliditet efter förra årets stora utlandsinvesteringar. SCA har t.ex. aviserat utförsäljningar för 5 miljarder kr. under 1991. Dette innebär att räntebetelningama på utlandslånen minskar vilket bidrar till att förbättra räntenettot i bytes­balansen.

Direktinvesteringama under 1991 och 1992 bedöms minska betydligt i samband med företegens krympande vinstmarginaler. Den intemationel­la räntenivån antes ligga på ungefär samma nivå som förra året. Räntenettot försämras av dessa skäl inte lika kraftigt som tidigare då räntenivån steg.

40

Portfölj investeringar i utländska aktier ger liksom fastighetsinveste­ringar, låga utdelningsintäkter på kort sikt. Dessa investeringar växte kraftigt under de senaste två åren, och uppgick till ca 28 miljarder kr. 1989 och ca 19 miljarder 1990 (netto). Under prognosperioden väntes bl.a. försäkringsbolag öka sina portfölj investeringar utomlands.

Under 1990 försämrades resevalutanettot, med ca 3 miljarder kr. Underskottet fortsätter att växa i år, men inte lika snabbt som tidigare. Redan mot slutet av förra året märktes en avmattning i utlandsresandet i samband med en kraftig dämpning i den private konsumtionen. Antelet charterresenärer från Sverige minskade med lite över 3% under 1990. I januari i år minskade antelet med hela 19%. Utlandsresandet präglades av stor försiktighet så länge kriget vid Persiska viken pågick. Resevalute-inkomsteraa utvecklades också svagt under förra året och t.o.m. minskade i volym. Den relativt högre inflationen i Sverige jämfört med andra OECD-länder och konjunkturavmattningen i omvärlden bidrog till den svaga inkomstutvecklingen. Näste år väntes både resevalute­inkomster- och utgifter stiga, med 1% respektive 5% i volym. Den låga svenska inflationstakten under 1992, samt den förbättrade konjunkturen gynnar då privat konsumtion och resande.

Diagram 3:3 Nettot för varor och tjänster, avkastning på kapitel samt trans­fereringar i bytesbalansen

Miljarder kr. 30

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1985       1986       1987       1988       1989       1990 Källor: Riksbanken och fmansdepartementet.

1991

1992

Vam- och tjänstenettot visar ett fortsatt överskott, som visserligen krympt avsevärt under de senaste åren. Näste år beräknas överskottet växa, till 3,6 miljarder kr., eller 0,2% av BNP, se tebell 3:5. Av­kastningsnettot i bytesbalansen försämras emellertid ytterligare. Dess andel av BNP stiger från -1,6% 1990 till -2,4% 1992. För aft vam- och tjänstenettot ska uppväga underskottet i avkastningsnettot krävs en mycket kraftig ökning av exporten, alternativt dämpning av importen. Export-

41

industrins konkurrenskraft förbättras visserligen märkbart, men det ter tid    Prop. 1990/91:150 att återvinna världsmarknadsandelar. Ökningen av exportvolymen blir    Bilaga 1:1.1 saimolikt inte tillräcklig för att hindra en fortsatt försämring av bytes­balansen.

Tabell 3:5  Bytesbalans

Miljarder kr.

1988

1989

1990

1991

1992

Bearbetade varor

Råolja och petroleumprodukter

Övriga råvaror

Fartyg

Korrigeringspost

31,7

-12,0

3,9

0,7

-0,9

26,0

-14,8

6,0

-1,3

-1,3

29,4

-18,8

7,1

-0,6

-1,3

36,8

-14,4

3,2

-3,8

-1,3

43,9

-16,7

3,1

-3,4 -1,4

Handelsbalans

23,5

14,6

15,7

20,5

25,5

Sjöfartnetto Övriga transporter Resevaluta Övriga tjänster

8,0

2,6 -13,6

-4,4

9,0

2,4

-15,6

-4,5

8,5

2,9

-18,8

-6,4

8,7

2,9

-21,2

-8,7

9,1 3,0

-24,7 -9,3

Tjänstebalans

-7,4

-8,7

-13,8

-18,3

-21,9

Varu- och tjänstebalans

Andel av BNP

16,1

1,4

5,9

0,5

1,9

0,1

2,2 0,2

3,6

0,2

Avkastning på kapital

därav återinvesterade vinstmedel Transfereringar

-10,4

8,4

-9,9

-13,3

12,5

-13,2

-22,0

13,5

-13,2

-31,5

15,3

-14,1

-36,2

17,6

-14,8

Bytesbalans

Andel av BNP

-4,3

-0,4

-20,6

-1,7

-33,3

-2,5

-43,4

-3,0

-47,4 -3,2

Anm.: P.g.a. avrundning summerar inte alltid delarna till totalen. Källor: Statistiska centralbyrån, riksbanken och fmansdepartementet.

42

4  Industrin 

4.1   Produktion

Industrikonjunkturen nådde sin senaste topp i början av 1989. Därefter minskade industriproduktionen med ca 6% t.o.m. fjärde kvartelet 1990. Nedgången beror främst på en allt svagare efterfrågan. Nu ser nära 90% av industriföretegen efterfrågeläget som det främste hindret mot ökad produktion.

Industrins kapacitetsutnyttjande sjönk ytterligare under Qärde kvartelet 1990 och hade därmed minskat med 1,6 procentenheter under det senaste året till ca 87%. Nedgången var kraftigast för jäm-, stel- och metellverk samt verkstedsindustrin. Endast drygt 26% av industriföretegen utnyttjade sin fulla kapacitet under fjärde kvartalet mot 30% ett år tidigare. Kapacitetsutnyttjandet för hela industrin låg ändå ca 7 procentenheter över den genomsnittliga nivån under lågkonjunkturen 1981-82.

Ökningen av arbetslösheten inom industrin, särskilt från andra halvåret 1990, har bidragit till att arbetsmarknaden inte längre är överhetted. Endast 11 % av industriföretegen hade i mars brist på yrkesarbetere enligt konjunkturbarometem. Bristtelet är ungefär lika litet vad gäller tekniska tjänstemän.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Diagram 4:1 Industriproduktionen i Sverige, EG och OECD Tre månaders glidande medelvärde

Index  1985=100

120

110 

100

1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989 1

1991

Anm.: Diagrammet visar utfall t.o.m. november 1990. Källa: OECD

Nedgången i efterfrågan på industrins produkter, inte minst från exportmarknaden, orde att färdigvamlagren började öka under 1989, vilket fortsatte under 1990. Fjärde kvartelet 1990 hade industrins färdigvamlager ökat med 6% från Qärde kvartelet 1989 och med 15%

43

från motsvarande kvartel 1988, då de var nere på en mycket låg nivå. Trots den kraftiga produktionsminskningen för industrin på 2,8% 1990 (mätt som förändring mellan årsgenomsnitten) växte lagren. I år väntes industrin minska produktionen ytterligare, med 2,8%. Dette torde innebära att företegen minskar sina färdigvamlager och därmed anpassar produktionen bättre till det svaga efterfrågeläget.

Industriproduktionen minskade särskilt under andra halvåret 1990, med drygt 3% jämfört med motsvarande period föregående år. En nedgång skedde även för andra länder inom OECD, men först mellan tredje och Qärde kvartelet 1990. Den negativa utvecklingen i främst Nordamerika och Storbritannien bidrog till nedgången inom OECD-området, som blev kraftigare än väntet.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Tabell 4:1   Industriproduktion

Procentuell volymförändring

1988

1989

1990

1991

1992

Basindustri Verkstadsindustri

exkl. varv Övrig industri

Industri, totalt

4,5

3,7 0,0

2,3

1,0

2,2 0,1

1,2

-1,3

-4,5 -1,3

-2.8

-2,1

-4,2 -1,5

-2,8

2,6

2,6

2,4

2,5

Anm: Basindustri omfattar gruvor, sågverk, massaindustri, pappersindustri samt

järn-, stål- och metallverk.

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och finan.sdepartementet.

Diagram 4:2 Industriproduktion

Årlig volymförändring

Procent

1970 1972 1974 19751978198019821984198G1988 19901992

44

Under 1991 beräknas industriproduktionen i Sverige minska ytterligare    Prop. 1990/91:150 fram t.o.m. andra kvartalet. Därefter väntes nedgången avstanna och    Bilaga 1:1.1 produktionen vända långsamt uppåt under hösten. Det är genom nedväx-lingen i löneökningstakten, den förbättrade konkurrenskraften och en ökad efterfrågan från omvärlden, som kommer att bidra till vändningen i konjunkturen.

Återhämtningen Ibrtsätter under 1992, då efterfrågan från exportmark­naden förbättras. Med det gynnsammare konkurrensläget skulle industri­produktionen te fart och växa relativt snabbt, med 2,5% från 1991-års låga nivå.

4.2 Lönsamhet

Den höga vinstnivå, som nåddes i industrin efter devalveringarna i början av 1980-telet, bröts under andra halvåret 1989 i takt med den allt svagare efterfrågan. Vinstandelen, d.v.s driftsöverskottet bmtto som andel av förädlingsvärdet, sjönk med sammanlagt ca 5 procentenheter under 1989-1990, se tebell 4:2. Bruttoöverskottet visar hur mycket som återstår av förädlingsvärdet då lönekostnadema räknats bort. Dette är ett national­räkenskapsbegrepp, som i företegsekonomiska termer närmast motsvaras av rörelseresultet exkl. lagerprisvinster och före kalkylmässiga avskriv­ningar. Industrins marginal är produktpriset dividerad med rörlig kostnad.

Efterfrågeläget blev allt sämre under förra året, men industrins lönekostnader fortsatte att öka i snabbare takt än året innan. Däremot minskade ökningstakten i insatsvamkostnadema relativt kraftigt. Bl.a. sjönk prisema för meteller Sammanteget steg de rörliga kostnadema per producerad enhet med 5,6% mot 7,7% 1989. Industrins vinstmarginal föll ändå mycket kraftigare än under 1989, med 1,8%, som en följd av att företegen höll tillbaka sina prisökningar för att försvara sin kon­kurrenskraft.

Lönsamhetsnedgången under 1990 drabbade större delen av industrin utom jämmalmsgmvor, livsmedelsindustrin, sågverk och petroleum-raffinaderier. Vinstandelen för sågverken väntes emellertid i år minska kraftigt i samband med försämrad orderingång och en början till dämpning i byggkonjunkturen.

De små och medelstora företegen är finansiellt sett mer sårbara under en konjunktumedgång jämfört med storföretegen. Den relativt stora ökningen i företegskonkurser med 44% under 1990 skedde till den övervägande delen bland fåmansföreteg. Ca 2/3 av samtliga företegskon­kurser fanns bland företeg utan anställda och i stort sett 1/3 bland företeg med upp till 100 anställda. Tillverkningsindustrin svarade för ca 14% av företegskonkursema medan det störste antelet fanns inom deteljhandeln (se vidare kapitel 5). Räknat i antel anställda som berördes svarade däremot tillverkningsindustrin för den störste andelen, hela 37%.

Soliditeten, d.v.s. eget kapitel som andel av balansomslutningen, minskade för tillverkningsindustrin under de senaste åren och var lägst inom de små och medelstora företegen. Låg soliditet ökar sårbarheten

45

inför resultetförsämringar.   Småföretegen har sämre tillgång på eget    Prop. 1990/91:150

kapitel än storföretegen och rör sig istellet med en högre skuldsättnings-    Bilaga 1:1.1

grad.  Vinstmarginaleraa försämrades för samtliga storleksgmpper av

företeg  under de  senaste åren,   men  marginalema  var  lägst  bland

småföretegen. Kreditförlustema inom bank- och kreditväsendet, som

uppdagades i höstes, har gjort det svårare att låna pengar vilket särskilt

försvårar de små företegens finansiella situation, då de vanligen har brist

på eget kapitel. Storföreteg med större säkerheter och högre soliditet har

relativt lättere att få lån beviljade.

Vinstnedgången för den totela industrin speglar väl den försämring som skedde redan fr.o.m. 1986 för verkstedsindustrin. Från toppnivåema under 1984 och 1985 hade verkstedsindustrins vinstandel halverats 1990, då den uppgick till drygt 15%. Nedgången omfattede samtliga del­branscher och storleksgmpper av företeg. Lönsamheten för personbils-och lastbilsindustrin försämrades särskilt kraftigt i takt med vikande efterfrågan på främst huvudmarknadema Norden, Storbritannien och Nordamerika.

I år väntes lönsamheten inom transportmedelsindustrin falla ytterligare. Verkstedsindustrins vinstandel beräknas nå sin botten på omkring 14,5%. Särskilt stor väntes nedgången bli för tillverkare av industri maskiner, vilket kan sättes i samband med investeringsneddragningar i Sverige och omvärlden.

Skogsindustrins bmttoöverskottsandel nådde sin senaste toppnivå, 47,5% så sent som 1988 och dess lönsamhet var fortfarande relativt hög förra året. Med en fortsatt svag efterfrågan och produktionsminskning väntes vinstandelen iålla markant i år och komma ner på ungefär samma nivå som under 1982. Produktionsvolymen minskar framför allt inom massaindustrin. Även inom jäm- och stålverk samt icke-jämmetellverk sker en tillbakagång. Antelet arbetede timmar minskar äimu kraftigare och produktiviteten stiger.

För 1991 fömtses en nedväxling i industrins löneökningstakt. Dessutom stiger insatskostnadema med bara lite över 1 % per producerad enhet, den lägste ökningstakt som uppmätts under det senaste decenniet. Industrins rörliga kostnader per producerad enhet väntes därmed öka med bara omkring 2 1/2%. Produktprisema ökar äimu lite långsammare, vilket gör att marginalema fortsätter att krympa något.

Med fortsatt relativt låga insatsvamkostnader 1992 och historiskt låga löneökningar för industrin, i kombination med en vändning uppåt i världskonjunkturen, förbättras industrins vinstmarginaler 1992. Bmtto-vinstandelen växer med omkring 1 1/2 procentenhet för industrin totelt jämfört med 1991. För basindustrin stiger vinstandelen långsammare 1992, med 1/2 procentenhet. Produktiviteten inom basindustrin väntes dock stiga och den låga ökningstakten i rörliga kostnader förbättrar fömtsättningama för en sterkare uppgång i produktion och lönsamhet även för denna del av industrin på lite längre sikt.

46

Tabell 4:2  Rörliga kostnader, produktpriser, marginaler per producerad enhet     Prop. 1990/91:150

samt bruttoöverskottsandel

rj.,        i i  i

Procentuell förändring

Bilaga i: 1.1

1988

1989

1990

1991

1992

Insatskostnad Lönekostnad' Summa rörlig kostnad Produktpris

7,8 5,5 7,2 6,6

7,0 9,2

7,7 7,4

3,9 9,9 5,6

3,7

1,2 5,6 2,6

2,4

3,0 0,2 2,1 2,7

Marginal

-0,6

-0,3

-1,8

-0,1

0,6

Bruttoöverskottsandel

29,7

28,9

24,6

23,9

25,5

' Lönekostnad per producerad enhet.

Som andel av förädlingsvärdet. Anm: Uppgifterna avser industri exkl. petroleumraffmaderier och varv. Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och fmansdepartementet.

Diagram 4:3 Industrins bruttoöverskottsandel

Procent

1971 1973 1975 1977 1979 1981 1983 1985 1987 1989 1991

47

5  Näringslivets tjänster

Sverige var långt in i dette århundrade ett agrarsamhälle där större delen av befolkningen sysselsattes inom jord- och skogsbmk. Vid början av 1930-telet övertog industrin (inkl. gmvor) och byggverksamhet rollen som samhällsekonomins bas. I början av 1960-telet passerades industrin av tjänstesektorema med avseende på antelet sysselsatte. 1990 arbetede nära 2/3 av de sysselsatte inom tjänstesektom och ca 1/3 inom den vamproducerande sektom. Den private tjänstesektom, som näringslivets tjänstesektor vanligtvis kallas, svarade för knappt 35% av sysselsättning­en och 41% av den totela produktionen 1990.

Framväxten av en stor tjänstesektor förekommer i de fleste utvecklade ekonomier. Inom OECD ökade den genomsnittliga andelen sysselsatte inom tjänstesektom från knappt 50% 1970 till drygt 62% 1988.

Den private tjänstesektorn - som nu för förste gången redovisas i ett eget kapitel i nationalbudgeten - bester av en mängd heterogena branscher, som producerar tjänster för försäljning på marknaden. Även stetliga och kommunala bolag samt affarsdrivande verk inräknas i näringslivets tjänstesektor.

Den private tjänstesektom kännetecknas av en kraftig koncentration till storstedsområdena, framför allt Stockholmsområdet. 1990 fknns ca 28% av de sysselsatte inom sektom i Storstockholmsområdet. Det innebär att ca hälften av sysselsättningen i Stockholms län var inom den private tjänstesektorn. Drivkraften bakom tjänstesektoms framväxt är främst att produktionsmetodema i ekonomin blivit alltmer kunskapsintensiva, vilket ökat behovet av kvalificerade tjänster. Till viss del är framväxten av tjänstesektom ett stetistiskt fenomen. Vissa tjänster som förr producera­des inom industrin köps nu i ökad utsträckning externt, i många fåll som en följd av bolagisering av tjänsteproduktion som tidigare skett inom industriföretegen. Tjänsteföreteg kan genom en långtgående specialise­ring i vissa fåll tillhandahålla tjänster till en betydligt lägre kostnad.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Tabell 5:1   Förädlingsvärde

SNI 6-9

Löp.priser milj. kr. 1990

Procentuell utveckling i fasta

priser

1980-85'

1986

1987

1988

1989

1990

Handel, hotell och restaurang Samfärdsel, kommunikation Bank, försäkring, fastighetsför­valtning, uppdragsverksamhet - exkl. fastighetsförvaltning Övriga privata tjänster

Summa tjänstesektorn

129 469 77 948

244 192

120 789

46 689

498 298

1,4

1,3

3,0 5,3 1,0

2,0

4,3 3,9

3,5 8,1 3,6

3,8

5,3 8,1

4,1 7,6 4,7

5,1

3,4 6,8

3,8 7,0 0,5

3,8

2,0

4,5

3,8 5,3 0,7

3,1

-0,9

5,4

1,3 2,0 -1,9

1,0

' Genomsnittlig procentuell utveckling.

Anm: Utvecklingstalen åren 1980-85 är beräknade i 1980 års priser, 1986-90 i 1985 års priser.

Källa: Statistiska centralbyrån.

48

Förädlingsvärdet ökade med i genomsnitt knappt 4% per år under åren 1986 t.o.m. 1989, se tebell 5:1. Under samma period steg BNP med i genomsnitt nära 2%. Produktionen inom privat tjänstesektor expanderade därmed dubbelt så snabbt som produktionen i hela ekonomin. För 1990 var tillväxten svagare både inom tjänstesektom och ekonomin som helhet. Inom samfärdsel, kommunikation och uppdragsverksamhet var dock tillväxten fortsatt sterk.

Sysselsättningens utveckling visar också att tjänstesektom vuxit snabbt under det senaste decenniet, se tebell 5:2. Under perioden 1980 t.o.m. 1990 ökade sysselsättningen inom privat tjänstesektor med i genomsnitt 1,4% per år, medan motsvarande siffra för ekonomin totelt uppgick till 0,7%. Sedan 1987 arbeter också fler inom privat tjänstesektor än inom den vamproducerande sektom.

Tabell 5:2   Sysselsättning

Medeltal sysselsatta efter näringsgren

Prop. 1990/91: Bilaga 1:1.1

150

Tusental personer 1990

Årlig procentuell

förändring

1980-85

1986

1987

1988

1989

1990

Handel, hotell och restaurang Samfärdsel, kommunikation Bank, försäkring, fastighets­förvaltning, uppdragsverksamhet Övriga privata tjänster

638 300

373 263

0,1 0,6

2,9 0,5

0,' -0,2

12,3 0,1

1,7 0,3

5,1 2,4

2,8 0,0

4,1 0,0

3,6 1,8

5,1 0,9

-0,7 2,1

4,6 2,2

Sysselsatta i privat tjänstesektor

Andel av total sysselsättning

1 574

34,6

0,8

32,2

2,4

33,1

2,3 33,6

2,1

33,8

3,1

34,4

1,5

34,6

Sysselsatta i varuprod. sektor

Andel av total sysselsättning

1437

31,6

-1,5

34,9

-0,1

33,5

0,3

33,3

2,0

33,5

-1,8

32,4

-1,8

31,6

Sysselsatta i totala näringslivet

3 012

-0,2

1,2

1,3

1,9   .

0,7

-0,1

Totalt antal sysselsatta

4 550

0,4

0,6

0,8

1.4

1,5

0,9

Källa: Statistiska centralbyrån.

Produktiviteten inom tjänstesektom har fluktuerat kraftigt och på ett inte alltid förklarligt sätt. Under perioden 1986 t.o.m. 1990 var produktivitetsutvecklingen i genomsnitt 0,7% per år. Då ökade den inom handel, hotell och resteurang med 1,2% årligen, inom samfärdsel och kommunikation med 3,6% och inom uppdragsverksamhet med 0,7%. Mätningama av produktiviteten är mycket osäkra. Som exempel kan nämnas att nationalräkenskapema anter en årlig produktivitetsutveckling om 2% inom bank- och försäkringsverksamhet. Hur produktiviteten skall mätes på ett rättvisande sätt är föremål för översyn inom produktivitets­delegationen.

I diagram 5:1 fördelas den totela private tjänsteproduktionen 1989 efter användning. Av diagrammet framgår att nära hälften av tjänsteproduktio­nen är s.k. företegstjänster och utgör insats i aiman produktion, främst annan tjänsteproduktion. Den näst störste delen, mer än 1/3, går till privat konsumtion. Efterfrågan av företegstjänster följer främst industri­konjunkturen, medan hushållstjänstemas efterfrågan närmast kopplas samman med utvecklingen av privat konsumtion. Den del av tjänstepro-

4   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:

1.

1

49

duktionen som exporteras uppgår till ca 8%. Därmed påverkar efterfrå-    Prop. 1990/91: gan från utlandet inte sektom direkt i särskilt stor utsträckning. Tjänste-    Bilaga 1:1.1 handeln utgör grovt räknat 20-25% av den totela utrikeshandeln med varor och tjänster.

150

Diagram 5:1   Fördelning av privat tjänsteproduktion

Investeringar

Insats i varuproducerande

n

ö

rlnggr_____________ 

Privat konsumtion

Insats  I tj

ä

nste-

producerande

n

ä

ringar_____ 

Offentlig  konsumtion

Anm: Fördelning av produktionen 1989 inom SNI 6-9 till olika användare. Från produktionen är handelsmarginaler och ofördelade banktjänster exkluderade.

Källa: Statistiska centralbyrån.

Tabell 5:3   Lönsamhet inom bolagssektorn 1989

Procent

Hushål

stjänster

Företagstjänster

Tillverkn.-

Total

industrin

bolagssekt.

SNI 6

SNI 9

SNI 7

SNI 8

SNI 3

SNI 1-9

Finansstatistik:

Soliditet

12,4

16,5

14,6

12,6

23,0

18,5

Skuldsättningsgrad

589,7

424,7

478,7

626,9

264,8

361,1

Avkastning av totalt

kapital

7,8

13,5

8,0

7,7

8,0

8,0

Anm: Soliditet är beräknad som eget kapital i förhållande till totalt kapital, skuldsättningsgrad visar totala skulde;- dividerat med eget kapital och avkastning på totalt kapital är resultat efter fmansiella intäkter i förhållande till balansomslutningen. Finansstatistik för företag inom SNI 8 omfattar endast uppdragsverk­samhet och maskinuthyrning. Källa: Statistiska centralbyrån.

Stebiliteten i ett företeg beror på bl.a. soliditeten, dvs. eget kapitel i förhållande till totelt kapitel. I tebell 5:3 återfinns olika stebilitets- och lönsamhetsmått för aktiebolagen inom den private tjänstesektom. Där ingår emellertid ej finansiella företeg och fastighetsförvaltning och inte heller stetliga affärsverk. Det framgår att soliditeten generellt är lägre inom tjänstesektorn än inom industrin. Inom handeln, hotell och resteurang samt uppdragsverksamhet är den hälften så hög som inom tillverkningsindustrin. Därmed är dessa branscher extra konjunktur- och räntekänsliga. Skuldsättningsgraden är också ovanligt hög. Avkastningen på totelt kapitel, som anger resultet efter finansiella intäkter i förhållande till balansomslutningen, visar en relativt samlad bild för tjänstesektom. Den minste tjänstebranschen, övriga private tjänster inom SNI 9, har en

50

märkbart  hög  lönsamhet,   medan  handeln  samt  uppdragsverksamhet    Prop. 1990/91:150 genererar   en   något   lägre  avkastning   än   tillverkningsindustrin   eller    Bilaga 1:1.1 genomsnittet för hela bolagssektom.

Antelet konkurser ökade 1990 med nära 40% inom tjänstesektom jämfört med 1989, varav de fleste återfanns inom handeln. Antelet berörda anställda uppgick till 13 600 personer 1990, vilket var ca 75% fler än 1989. Under 1990 steg antelet varslade inom tjänstesektom med 131% till ca 12 600 personer. Ökningstakten accelererade kraftigt under loppet av 1990 och under förste kvartelet 1991 varslades 3 000 personer i genomsnitt per månad.

Företeg med låg soliditet och liten vinstmarginal har svårt att klara en konjunktursvacka. Majoriteten av företegen inom tjänstesektom är små-och medelstora. För dessa kan en nu mer restriktiv kreditgivning från banker och finansbolag bli kännbar.

Utsikter för 1991 - 1992

Konjunkturinstitutet publicerar sedan tredje kvartelet 1990 en konjunktur­barometer för tjänstesektom motsvarande den som görs för industrin. Så länge tidsserier saknas bör resulteten tolkas med försiktighet. Utveckling­en särskiljs inom dagligvam-, sällanköpsvam- och partihandel, åkerier och uppdragsverksamhet. Nulägesbeskrivningen för förste kvartelet 1991 -vittnar om ökad försäljning av hushållstjänster samtidigt som försäljning av företegstjänster föll. Med undanteg av uppdragsverksamhet råder det i princip inte någon brist på personal med branschspecifik kunskap. Det är fler som betecknar lönsamheten som dålig än som bra inom samtliga branscher Här utmärker sig dagligvamhandeln som den svagaste. Inom samtliga branscher anses konjunkturläget vara svagt och tros också förvärras det närmaste halvåret. Här är förväntningama hos gmppen som producerar företegstjänster mörkast.

1 och med skattereformen breddades basen för mervärdeskatt, vilket påverkar de tjänstesektorer som tidigare var befriade från mervärdeskatt eller hade reducerad skattesats. Under perioden 1980 t.o.m. 1990 har konsumentprisema för private tjänster inkl. bosteder ökat med 9,4% mer än totela KPI. Priser inom matservering steg under samma period med ca 40% mer än totel KPI. Kraftiga prisökningar i samband med skattereformen från en redan tidigare hög prisnivå förväntes leda till stmkturförändringar inom vissa branscher.

De förväntningar som framkonuner i tjänstebarometem, tillsammans med prognosema för industrikonjunkturen och privat konsumtion indikerar en negativ utveckling av företegstjänster 1991, medan hushållstjänster beräknas utvecklas bättre. De nya relativpriser som skattereformen ger upphov till reducerar dock hushållens efterfrågan på tjänster. Totel tjänsteproduktion förväntes öka med 0,8% 1991 och 1,7% 1992. Sysselsättningsexpansionen förväntes minska markant under prognosperioden, främst för producenter av företegstjänster. Prognosema över produktion och sysselsättning innebär att produktiviteten inom sektom förväntes öka något under prognosperioden.

51

6  Arbetsmarknaden

överhettningen på arbetsmarknaden lättede successivt under loppet av 1990. De tidigaste tecknen var att efterfrågan på arbetskraft, som speglas i antelet lediga platser hos arbetsförmedlingama, avtog i allt snabbare takt. Samtidigt reducerades bristen på arbetskraft sterkt. Det visade sig dels genom att antelet kvarstående lediga platser minskade, dels genom nedgången av antelet företeg som hade brist på arbetskraft, enligt konjunkturinstitutets barometer. Den vikande efterfrågan slog under vintem igenom i en successivt ökande arbetslöshet samtidigt som sysselsättningsutvecklingen stegnerade.

Antelet varsel om uppsägningar har ökat sterkt, framför allt sedan siste kvartelet 1990. Hur stor del av dessa som i praktiken verkställs är osäkert, men uppgången medverkar till att arbetslösheten fömtses fortsatte stiga. Jämfört med den genomsnittliga arbetslösheten 1990 på 1,5% väntes en uppgång till 2,6% i årsgenomsnitt 1991. Sysselsättningen minskar men utbudet fömtses utvecklas svagt i och med konjunkturläget, vilket dämpar uppgången i arbetslöshet. Näste år beräknas arbetslösheten stiga till 2,8% i årsgenomsnitt. Om den i budgetpropositionen i januari beslutede förstärkningen av arbetsmarknadspolitiska åtgärder, samt de ytterligare åtgärder som nu aviseras, exkluderas från beräkningama skulle arbetslöshetsnivån 1992 ligga ca 1,3 procentenheter högre än redovisat.

Diagram 6:1   Antal varsel om uppsägningar per kvartel

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

19801981 1982 1983 1984 19851986 1987 19881989 199019?

Källa: Arbetsmarknadsstyrelsen.

6.1   Sysselsättning

Efter de två föregående årens sterka sysselsättningstillväxt på över 60 000 personer per år stegnerade sysselsättningen under 1990. Ars-medeltelet steg ändå med i genomsnitt drygt 40 000 personer, eller med 0,9%,  p.g.a.  den sterka uppgången  under loppet av  1989.  Antelet

52

arbetede timmar steg samtidigt med 0,6% enligt nationalräkenskapema.     Prop. 1990/91:150 Således minskade den faktiska medelarbetstiden med ca 0,2%. Korrigerat    Bilaga 1:1.1 för  att   1990  hade  färre arbetsdagar än   1989  var dock  arbetstiden oförändrad.

Bakom sysselsättningsstegnationen under loppet av året ligger en nedgång inom den konkurrensutsatte industrin, medan aktiviteten inom den skyddade sektom stegnerat först de senaste månadema.

Tabell 6:1   Arbetsmarknad

Tusental personer (i åldrarna 16-64 år)

Nivå 1990

Föränd

ring från

föregåenc

le år

1988

1989

1990

1991

1992

Sysselsättning:

Jord- och skogsbruk

149

-3

-9

-10

-8

-2

Industri

1 000

5

7

-25

-34

-6

Byggnadsverksamhet

313

3

11

23

-3

-13

Privata tjänster

1 638

44

51

26

5

13

Kommunal verksamhet

1 199

20

8

16

7

8

Statlig verksamhet

203

-7

-2

10

-5

-3

Totelt

4 508

60

67

42

-38

-3

Arbetskraften

4 577

49

56

50

11

6

Arbetslöshet,

69

-12

-11

8

49

9

% av arbetskraften

1,5

1,6

1,4

1,5

2,6

2,8

Källor:  Statistiska centralbyrån (AKU) och fmansdepartementet.

Sysselsättningen inom jord- och skogsbmk väntes fortsatte minska. Under 1990 sjönk antelet med 10 000 personer. Jordbmkspoliliken innebär bl.a. att konkurrensen inom sektom ökar och en fortsatt anpassning av sysselsättningen är trolig.

Efter nedgången i industrin med ca 80 000 personer i början av 1980-telet ökade sysselsättningen. Sedan 1986 har dock ökningstakten bromsats. Under 1990 vände utvecklingen och antelet sysselsatte minskade med ca 25 000 personer. Arbetslösheten bland kassamedlem-maraa fortsatte att stiga och bristen på arbetskraft är nu på ungefär samma nivå som under lågkonjunkturen i början av 1980-telet, enligt konjunkturinstitutets marsbarometer. Räknat i timmar sjönk sysselsätt­ningen med drygt 3% medan produktionen minskade med knappt 3%. Dette innebär att produktiviteten utvecklades svagt. Anpassningen av sysselsättningen till produktionsnedgången har gått snabbt. Med tanke på antelet varsel om uppsägningar fömtses en fortsatt neddragning också i år, med ca 34 

(XX) 

personer. Effektiviseringar som inte genomfördes under högkonjunkturen kommer nu till stånd, med sysselsättningsned­dragningar som följd. Industriproduktionen väntes falla med 2,8% 1991. Produktiviteten ökar därigenom något mer än under 1990, med 0,7%. År 1992 bromsas sysselsättningsneddragningen till 6 000 personer i och med att produktionen vänder uppåt. Därmed stiger produktiviteten med 3%.

Byggnadsverksamheten var den bransch som relativt sett utvecklades sterkast under 1990. Mellan 1981 och 1983 sjönk antelet sysselsatte med

53

ca 20 000 personer. Därefter låg antelet kvar på en stebil nivå till 1987    Prop. 1990/91:150

då sysselsättningen steg markant. Näste sterka uppgång kom 1989 och    Bilaga 1:1.1

under de senaste två åren har byggsysselsättningen ökat med ca 35 000

personer. Förra året expanderade sysselsättningen med ca 8%. Från att

tidigare ha lidit stor brist på arbetskraft kunde sektorn lättere rekrytera

personal i takt med att överhettningen på övriga arbetsmarknaden i stort

sett försvann. En viss stegnation av sysselsättningen säsongrensat kan

dock noteras de senaste månadema. Dessutom har antelet arbetslösa

byggnadsarbetere ökat sedan främst andra halvåret 1990. Aktiviteten

inom  byggnadssektom  väntes  avte under  andra halvåret   1991   och

nedgången fortsätter 1992. Därmed sjunker också sysselsättningen med

3 000 i år respektive 13 000 personer 1992.

Efter de två föregående årens sterka sysselsättningsexpansion inom den private tjänstesektom halverades ökningen till 26 000 personer 1990. Under loppet av året kan en viss stegnation noteras. Det är främst nedgången av antelet sysselsatte inom handeln som drar ned utveckling­en. Är 1991 och 1992 väntes måttliga ökningar, till följd av en lägre aktivitet inom sektom, uppgående till 5 000 respektive 13 000 personer. Att en tillväxt överhuvudteget beräknas ske är till stor del en följd av att den private konsumtionen tillhör den del i ekonomin som expanderar. Samtidigt dämpas aktiviteten i branschen genom att basen för mervärde­skatten breddas i samband med skattereformen och p.g.a. den allmänna konjunkturaedgången.

Den relativt sterka uppgången med 16 000 personer inom den kom­munala verksamheten under 1990 möjliggjordes genom att överhett­ningen på arbetsmarknaden i övrigt dämpades och svårighetema att rekrytera personal avtog. En ökad sysselsättning väntes inom om-sorgssektom de närmaste åren samtidigt som det sker en viss neddrag­ning på den administrativa sidan. Totelt fömtses sysselsättningen stiga med 7 000 personer 1991 och med 8 000 personer 1992.

Sysselsättningen inom steten har enligt AKU stigit sterkt, med 10 000 personer, under 1990. Uppgången är dock en följd av stetistiska mätfel. Den verkliga utvecklingen är sannolikt ett ungefär oförändrat antel. Neddragningen av den stetliga administrationen med 10% på 3 år innebär att sysselsättningen fömtses sjunka i år och näste år.

Sammanteget fömtses försvagningen på arbetsmarknaden fortsatte 1991 och 1992. Totelt beräknas sysselsättningen minska med närmare 40 000 personer 1991. År 1992 väntes minskningen avte till endast 3 000 färre sysselsatte. Nedgången sker främst inom industrin och byggsektom medan övriga sektorer stegnerar. Totelt i ekonomin var produktiviteten i det närmaste oförändrad 1990 i och med att produktionen ökade med 0,6% och timsysselsättningen steg obetydligt mer. Till följd av att sys­selsättningen minskar sterkare än produktionen 1991 beräknas produk­tiviteten bölja stiga, med 0,6%. Ett flertel faktorer verkar uppdragande. Produktiviteten stiger genom att brist på arbetskraft inte längre leder till restriktioner på produktionen. Även övriga flaskhalsproblem minskar i och med det lägre kapacitetsutnyttjandet. En minskad personalomsättning leder också till att produktivitetsförluster till följd av omstellningsproblem

54

avter. Sysselsättningsanpassningen sker normalt långsammare än produk­tionsanpassningen och i ett sent skede av konjunktumedgången tenderar företegen att hålla kvar arbetskraften i allt mindre utsträckning. Det mycket stora antelet varsel, under siste kvartelet 1990 och förste kvartelet 1991, tyder på att företegen i denna konjunktumedgång agerat snabbare än tidigare. Är 1992 fortsätter timsysselsättningen att falla något medan produktionen vänder uppåt, vilket gör att produktiviteten stiger ytterliga­re, med 1,2%.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Tabell 6:2   Produktion och sysselsättning i

Årlig procentuell förändring

timmar

1987

1988

1989

1990

1991

1992

Näringslivet

Produktion

3,5

2,7

2,6

-0,1

-0,6

1,2

Sysselsättning

1,7

1,8

2,0

-0,4

-1,6

-0,4

Produktivitet

1,8

0,9

0,6

0,3

1,0

1,6

Industri

Produktion

2,6

2,3

1,2

-2,8

-2,8

2,5

Sysselsättning

1,5

0,8

0,9

-3,2

-3,5

-0,5

Produktivitet

1,1

1,6

0,3

0,4

0,7

3,0

Privata tjänster

Produktion

5,2

3,8

3,1

1,0

0,8

1,7

Sysselsättning

2,8

3,1

3,0

1,2

-0,1

0,8

Produktivitet

2,3

0,8

0,1

-0,1

0,9

1,0

Offentliga tjänster

Produktion

0,8

0,7

2,3

1,4

0,4

0,4

Totelt

Produktion

2,6

2,3

2,2

0,6

-0,4

1,0

Sysselsättning

1,4

1,9

1,5

0,7

-1,0

-0,2

Produktivitet

1,3

0,4

0,7

-0,1

0,6

1,2

Källor:  Statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Eftersom sysselsättningen minskar mer i antel timmar än i personer sjunker medelarbetstiden något 1991. Det är ett resultet av ett antel motverkande fektorer. Konjunkturläget begränsar möjligheten att utöka medelarbetstiden trots att skattereformens marginalskattesänkning innebär incitement i den riktningen. Neddragnade verkar också utvidgningen av den lagstedgade semestem med två dagar för vissa gmpper. I samma riktning verkar det ökade antelet permitteringar med korttidsvecka. En tendens till ett ökat antel deltidsarbetande med kort deltid (1-19 timmar) har noterats de senaste månadema. En fortsatt ökning är trolig till följd av konjunkturläget. Omläggningen av sjukförsäkringen medverkar däremot till en uppgång av medelarbetstiden i och med att korttids­frånvaron väntes minska. Även 1992 sjunker troligen medelarbetstiden svagt. I uppdragande riktning verkar bl.a. de ökade satsningaraa på rehabilitering inom sjukförsäkringsområdet samt införandet av en arbets­givarperiod i sjukförsäkringen fr.o.m. den 1 januari 1992. Neddragande verkar dock införandet av utbildningsvikariaten, fömtom konjunkturläget.

55

6.2  Utbud av arbetskraft

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 

Utbudet av arbetskraft har stigit markant de senaste åren till följd av den

sterka  efterfrågeuppgången.   Under   1990  steg   utbudet  med  50  000

personer, dvs. i ungefär samma omfattning som de närmast föregående

åren. Under loppet av året avtog dock ökningstakten. Av uppgången

under året berodde två tredjedelar på befolkningsmässiga faktorer och

resterande del på ett ökat arbetskraftstel.

Befolkningen i arbetsför ålder, 16-64 år, steg med i genomsnitt drygt ca 40 000 personer 1990 enligt AKU. Större delen av ökningen kan hänföras till nettoinvandringen som uppgick till 35 000 personer varav uppskattningsvis ca 75 % i arbetsför ålder. Nettoinvandringen var således betydligt lägre än under 1989 då antelet uppgick till 44 000. Även 1991 och 1992 väntes nettoinvandringen avte, men kvarster dock fortferande på en hög nivå historiskt sett, till 25 000 respektive 20 000 personer.

Arbetskraftsdeltegandet steg under 1990 med 0,3 procentenheter i åldrama 16-64 år. Relativt sett steg deltegandet mest i åldersgmppen 55-64 år. Även i mellangmppema skedde en svag ökning. Däremot sjönk arbetskraftstelen i åldrarna 16-24 år efter två års uppgång. Nedgången väntes fortsatte i år och 1992. I ett försämrat arbetsmarknadsläge försvåras inträdet på arbetsmarknaden, vilket kan v?.ra ett incitement att i stället studera. Möjlighetema att förvärvsarbete vid sidan av studier avter också i takt med minskad efterfrågan på arbetskraft. Totelt väntes det relativa arbetskraftstelet minska med ca 0,2 procentenheter per år under 1991 och 1992. Det innebär att arbetskraften stiger med 11 000 personer 1991 och med 6 000 personer 1992.

Tabell 6:3  Relativa arbetskraftstel för olika åldersgrupper

Arsmedeltal 1990 och förändring i procentenheter

Nivå

Förändring från

föregående år

1990

1986

1987

1988

1989

1990

16-19 år.

män

47,7

-0,2

-2,6

0,6

2,5

-0,4

kvinnor

50,5

-2,2

-1,1

1,1

2,0

-0,8

20-24 år.

man

84,8

-1,3

-1,1

2,3

0,7

-0,2

kvinnor

80,6

-1,0

-1,8

0,9

1,2

-1,4

25-54 år.

man

95,1

0,1

-0,1

0,0

0,3

0,0

kvinnor

91,3

0,9

0,1

0,4

0,1

0,3

55-64 år.

man

75,5

-0,5

1,0

0,0

-0,2

0,7

kvinnor

66,3

1,5

2,7

0,6

-0,6

2,0

Totelt

84,8

0,3

0,1

0,6

0,5

0,3

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU).

Sedan 1986 ingår inte åldersgmppen 65-74 år i de månatliga arbets-kraftsundersökningama. Under fjärde kvartelet vaije år görs dock en specialundersökning av denna gmpp. Under 1988 och 1989 steg antelet i arbetskraften med 10 000 respektive 5 000 personer Under 1990 sjönk antelet med 7 000 personer till 71 000 totelt. Det innebär att 8,5% av befolkningen i denna åldersgmpp ingick i arbetskraften mot 9,3% året

56

innan. Mäimen delter i arbetskraften i mer än dubbelt så hög ulsträck-    Prop. 1990/91:150 ning som kvinnoma. Drygt 12% av männen och ca 5% av kvinnoma    Bilaga 1:1.1 delter därmed. I motsats till föregående år, då antelet egna företegare svarade för hela uppgången svarade denna gmpp för hela nedgången 1990. Bland samtliga äldre är det dessutom främst de med kort deltid som minskat i antel.

6.3  Arbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska åtgärder

Efter sex års oavbmtet fellande arbetslöshet inleddes en uppgång under 1990. Tecken på stigande arbetslöshet fanns från maj 1990. Säsongrensat steg arbetslösheten från 1,3% förste kvartelet 1990 till 1,8% fjärde kvartelet. Uppgången fortsatte också under förste kvartelet i år då arbetslösheten säsongrensat uppgick till 2,1%. Den genomsnittliga arbetslösheten under 1990 uppgick till 1,5% eller 69 000 personer. Jämfört med 1989 innebar det en uppgång med 0,1 procentenheter eller 8 000 personer.

Den regionala skillnaden i arbetslöshet har minskat under den gångna högkonjunkturen jämfört med närmast föregående högkonjunktur. Enligt AKU steg arbetslösheten inte lika mycket i skogslänen som i övriga landet under andra halvåret 1990. Skogslänen ligger dock något efter övriga landet i konjunkturfasen.[REDACTED_EFTERNAMN] kvartelet i år ökade arbetslösheten lika mycket inom de olika områdena och uppgick då till 3,1% i skogslänen, 1,9% i storstedslänen och till 2,3% i övriga landet. Vid fortsatt stigande arbetslöshet är det emellertid troligt att arbetslösheten ökar mer i skogslänen än i genomsnittet för landet, vilket är vanligt historiskt sett.

Åldersmässigt är det främst bland ungdomar som arbetslösheten stigit hittills. Det gäller särskilt i gmppen 16-19 år där arbetslösheten gick upp med 1,4 procentenheter från 1989 till 4,5% 1990. Inom denna ålders­gmpp har arbetslösheten i stort sett minskat kontinuerligt sedan 1984, trots att antelet i sysselsättningsskapande åtgärder samtidigt har dragits ned de senaste åren. Även inom åldersgmppen 55-64 år har arbetslös­heten tidigare minskat sterkt, men en uppgång noteras under loppet av 1990.

Tabell 6:4  Relativ arbetslöshet i olika åldrar

Procentandel av arbetskraften i respektive åldersgrupp

1983

1984

1985

1986

1987

1988

1989

1990

16-19 år 20-24 år 25-54 år 55-64 år

Totelt

9,2 4,7 2,2 2,4

2,9

4,3 5,5 2,0 2,8

2,6

4,1 5,3 1,8 2,5

2,4

3,6

5,1 1,7 2,1

2,2

3,6

4,4 1,4 1,9

1,9

3,1 3,4 1,2 1,6

1,6

3,1 2,9 1,0 1,2

1,4

4,5 3,0 1.1

1,4

1,5

Anm: Siffrorna för åren 1983-1986 har reviderats med hänsyn till omläggningen av

mätmetod i AKU.

Källa: Statistiska centralbyrån.

57

övriga tecken på en försvagad konjunktur är att antelet latent ar- Prop. 1990/91:150 betssökande och de undersysselsatte av arbetsmarknadsskäl ökar. Under Bilaga 1:1.1 loppet av 1989 bromsades den tidigare sterka nedgången av antelet latent arbetssökande, dvs. personer som velat och kunnat arbete men som inte aktivt sökt arbete och därför inte räknats som arbetslösa. Under 1990 skedde en uppgång med 5 000 till närmare 40 000 personer. En stor del av de latent arbetssökande är ungdomar i åldem 16-19 år. Samma utveckling gäller de undersysselsatte. Under 1990 var antelet drygt 20 000 fler än under 1989, vilket innebar aft 192 000 personer skulle vilja arbete mer men hindras av arbetsmarknadsskäl. Deltidsarbetslös­heten är särskilt utbredd inom den offentliga tjänstesektom och inom deteljhandeln.

I genomsnitt under 1990 var antelet långtidsarbetslösa oförändrat jämfört med föregeående år efter en successiv nedgång sedan mitten av 1980-telet. Under senare delen av 1990 samt hittills i år har dock en uppgång registrerats. Under förste kvartelet 1991 uppgick antelet till 16 000 personer, vilket var 6 000 fler än under samma kvartel förra året.

Den vikande sysselsättningen gör att arbetslösheten kommer att fortsatte att stiga under prognosperioden. Neddragningama inom industrin fortsätter och stora delar av den private tjänstesektom stegnerar samtidigt som kommuneraa inte, som i tidigare konjunkturaedgångar, kan expandera i någon större utsträckning. En markant lägre ökningstakt av arbetskraftsutbudet bromsar uppgången i arbetslöshet. Arbetslösheten beräknas uppgå till 2,6% 1991 och till 2,8% 1992. Antelet arbetslösa stiger då med 49 000 personer 1991 till 118 000 personer. År 1992 ökar antelet med i genomsnitt 9 000 personer till 127 000 arbetslösa totelt. Jämfört med arbetslöshetsuppgången under lågkonjunkturen i början av 1980-telet är derma uppgång ungefar lika sterk räknat i antel öppet arbetslösa och antel i åtgärder per år.

Sett som andel av BNP är Sveriges kostnader för arbetsmarknadspoli­tiska åtgärder inte högre än i omvärlden, ca 3%, att jämföra med ca 5% i t.ex. Danmark. Inriktningen skiljer sig genom att en stor del satsas på aktiva åtgärder som t.ex. arbetsmarknadsutbildning och en förhållan­devis liten del läggs på passiva kontentstöd.

Under de senaste åren har arbetsmarknadspolitiken lagts om och focuserats mot anpassningsunderlättande åtgärder. Det innebär en prioritering av utbildnings- och rehabiliteringsinsatser samt en försterk­ning av platsförmedlingen. De sysselsättningsskapande åtgärderaa har kraftigt reducerats. Antelet uppgick 1990 till 13 0(X) personer, vilket endast är en femtedel av volymen 1985. Antelet personer i arbets­marknadsutbildning ökade under samma period med 4 000 till 37 000 personer Under loppet av 1990 har antelet långsamt stigit och under det förste kvartelet 1991 har en sterkare expansion inletts. Antelet personer i program för arbetshandikappade har stigit successivt. Sedan 1985 har antelet stigit med 16 000 personer till närmare 90 000 personer totelt.

58

Diagram 6:2   Arbetslösheten.

Procent, säsongrensade kvartalsdata.

3,5

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

3

2,5 2

1,5

1

0,5

O

1976  1978  1980  1982  1984  1986  1988  1990  1992

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och fmansdepartementet.

Tabell 6:5   Antel personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder

Tusental, genomsnitt per år

1983

1984

1985

1986

1987

1988

1989

1990

Sysselsättnings-

skapande åtgärder

59

93

67

53

40

29

18

13

-  beredskapsarbete

59

41

24

19

17

14

10

8

-   ungdomslag /

särskild inskol-

ningsplats

-

31

31

24

18

10

5

3

- rekryteringsstöd

-

21

12

10

6

5

3

2

Arbetsmarknads-

utbildning (AMU)

38

37

33

34

36

40

38

37

Företagsutbildning

5

2

3

4

3

3

4

6

Åtgärder för arbets-

handikappade'

66

68

72

79

82

84

86

88

Totelt

168

200

175

170

161

156

146

144

' Ungdomslagen avskaffandes den 1 juli 1989 och ersattes med särskilda inskol­ningsplatser.  Utbildning vid permitteringshot, flaskhalsutbildning m.m.

' Samhall, lönebidrag, arbetsmarknadsinstitutet (AMI) och offentligt skyddat arbete. Källa: Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS).

I arbetslöshetsprognosen inbegrips den försterkning av arbetsmarknads­politiska insatser som nu aviseras. Det innebär att antelet personer i aktiva åtgärder utökas med 40 000 personer under budgeteret 1991/1992. Därav bester 20 000 av utbildningsvikariat som innebär att anstelld personal ges utbildning samtidigt som arbetslösa anstells som vikarier. Arbetsmarknadsutbildningen utökas med 10 000 platser. 5 000 får inskolningsplatser eller rekryteringsstöd. Dessutom inrättes 5 000 nya

59

högskoleplatser. Inklusive de åtgärder som föreslogs i bugetpropositio-    Prop. 1990/91:150

nen i januari 1991 innebär det att över 60 000 personer ytterligare skulle    Bilaga 1:1.1

ha varit arbetslösa 1992 om inte dessa åtgärder vidtegits. Det motsvarar

en uppgång av arbetslösheten med 1,3 procentenheter. Åtgärderaa har

den effekten att utbudet av arbetskraft dämpas samtidigt som antelet

sysselsatte stiger och medelarbetstiden dras ned.

60

7  Löner och konsumentpriser

7.1 Löner

Preliminär stetistik visar att timförtjänsten i genomsnitt för hela ekonomin ökade knappt 10 1/2% 1990. Löneglidningen, som innefetter även lokala avtelsuppgörelser, svarade för ca 4 procentenheter. Det är den högste löneglidningen på mer än 20 år. Löneutfellet förra året förklaras bl.a. av det överhettede arbetsmarknadsläget och den snabba prisökningstakten. Produktiviteten var oförändrad från 1989, vilket medförde att utiymmet för reala löneökningar var obefintligt.

Tabell 7:1   Timlöner och arbetskraftskostnader

Årlig procentuell förändring

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Samtliga löntagare Avtal           Löne-

Timför-

Industriarbetare

Avtal

Löne-

Timför-

Sociala

Arbets-

glid-

tjänst

glid-

tjänst

kost-

krafts-

ning

ning

nader

kostnader

1980

7,8

1,7

9,5

6,1

3,2

9,3

0,8

10,2

1981

6,3

2,8

9,1

5,9

4,2

10,1

0,5

10,7

1982

4,6

1,7

6,3

4,1

3,5

7,6

0,2

7,8

1983

4,6

1,9

6,5

3,8

2,9

6,7

2,4

9,3

1984

5,6

2,3

7,9

6,2

4,1

10,3

-0,1

10,2

1985

4,1

3,4

7,5

3,8

3,7

7,5

0,2

7,7

1986

6,0

2,6

8,6

3,9

3,5

7,4

0,0

7,4

1987

3,5

2,9

6,4

6,4

0,6

7,0

1988

4,2

2,5

6,7

3,4

5,0

8,4

0,0

8,4

1989

6,4

2,7

9,1

4,5

5,6

10,1

0,6

10,8

1990

6,3

4,0

10,3

9,5

1,0

10,6

1991

2,9

2,1

5,0

5,2

1,3

6,5

1992

3,5

3,5

3,5

Anm: Uppgifterna för samtliga löntagare baserar sig på lönesummestatistik. Uppgifterna för industriarbetare grundar sig på förtjänststatistik. Förtjänststatist'iken har i förekommande fall kompletterats med engångsbe­lopp, som ej ingår i SCB:s statistik. Avtalskonstruktionen för industriarbetare 1987 omöjliggör en meningsfull uppdelning på avtal och löneglidning. Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och fmansdepartementet.

Timförtjänsten inom den svenska tillverkningsindustrin ökade 1990 med ca 9 1/2%. För OECD-området steg industriarbeterlönen i nationella valutor med ca 5 1/2%. Löneökningama inom industrin har alltsedan 1982 ökat snabbare i Sverige än i våra konkurrentländer. Dette till­sammans med ökade lönebikoslnader och en lägre produktivitetstillväxt under de senaste åren har bidragit till att försvaga såväl konkurrens­kraften som lönsamheten. Sverige kan sannolikt koste på sig högre lönekostnader i nivå än de fleste andra industriländeraa, utan att vare sig konkurrenskraften eller vinstema behöver vara otillräckliga. Dette beror bl.a. på att industrins produktionsteknik är väl utvecklad och att arbetskraften har en god utbildning vilket medför en nivåmässigt hög produktivitet. I ljuset av de senaste årens utveckling syns emellertid lönekostnadsdifferensen mot omvärlden sannolikt vara så stor att kon­kurrenskraften skadats. Det räcker således inte med att de svenska löne-

61

kostnadsökningama kommer ner till våra konkurrenters, utan lönema    Prop. 1990/91:150 måste troligen utvecklas långsammare under en rad år. Dette försterks än    Bilaga 1:1.1 mer om den svenska produktivitetsökningen inte lyckas nå upp till om­världens takt.

Löner, liksom priser, reagerar med en viss eftersläpning i ett konjunk­turförlopp, vilket delvis sammanhänger med att löne- och inflations­förväntningama är trögrörliga. Konsekvensen blir att konjunkturav­mattningen initialt försterks och den marknadsledda kostandsanpassningen blir utdragen och smärtsam i termer av bl.a. arbetslöshet och låg tillväxt.

En lönedämpning kan emellertid också initieras genom institutionella förändringar. Anpassningen kan då ske såväl snabbare som smidigare. Stebiliseringsavtelsförslaget som presenterades i slutet av 1990 innebär en kraftig nedväxling av löneökningstakten. I korthet innebär avtelet för 1991 en lönehöjning vid halvårsskiftet med 209 kr. per månad för löntegare med en månadslön understigande 14 200 kr. För timmar där lönen understiger 85 kr. avsätts 125 öre per arbeted timme. Utrymmet fördelas av de centralt avtelsslutande partema. Näste år fördelas ett utrymme från och med 1 april på ca 3 % dock minst 426 kr. per månad, vilket motsvarar lägst 255 öre per timme, utan några fördelnings­restriktioner. Totelt sett höjs lönenivån med 4,3% under perioden fram till siste mars 1993.1 början av 1992 och 1993 finns kontrollstetioner för hur avtelet har följts. Finner förhandlingsgmppen vid dessa kontroller löneökningar utöver avtelsramen, sker en avräkning från nästkommande års utrymme för avtelsområdet eller delar därav. Stora delar av den svenska arbetsmarknaden har stellt sig bakom och slutit avtel i linje med avtalsförslaget. Stebiliseringsavtelet tillsammans med en påteglig avkyl­ning av såväl arbetsmarknaden som efterfrågan i ekonomin har medfört att löne- och inflationsförväntningama dämpats väsentligt. Den s.k. löne-lönespiralen - dvs. när löneökningar på ett avtelsområde driver fram kompensationskrav inom andra områden - bromsas också upp.

Läget på den svenska arbetsmarknaden försämras snabbt, antelet varsel och öppet arbetslösa ökar markant. Samtidigt framkommer allt tydligare signaler om dämpade prisförväntningar i såväl producent- som konsu­mentled. Därtill fömtses produktivitetstillväxten i år bli relativt blygsam. Vidare förväntes industrins vinster pressas till rekordlåga nivåer. Lönebikostnaderaa ökar i år till följd av breddat underlag för arbetsgivar­avgifter m.m. Kommunemas och landstingens kostnadsutrymme är begränsat av deras ekonomiska situation. Arbetsgivamas återhållsamhet vad gäller löneökningar torde stiga väsentligt den närmaste tiden. Sam­tidigt medför skattereformen en påteglig reallönehöjning redan vid mycket måttliga nominella löneökningar. Stebiliseringsavtelet tillsammans med dessa andra fektorer påverkar lönebildningen i en och sainma dämpande riktning.

Arbetsmarknadsläget är lönebildningens viktigaste förklaringvariabel. Arbetsmarknadens funktionssätt blir därför avgörande i dette samman­hang. En ökning av långtidsarbetslösheten har sannolikt ingen eller ringa inverkan på löneökningstakten. Genom åtgärder som underlätter anpass­ningen mellan arbetssökande och lediga platser minimeras arbetslöshets-

62

tidema. Samtidigt dämpas tendeser till flaskhalsar i produktionen. Därigenom motverkas överhettning och löneinflation, vilket gynnar produktiviteten och tillväxten. De arbetsmarknadspolitiska insatsema som nyligen föreslagits minskar den öppna arbetslösheten. Eftersom de är sterkt inriktede på utbildning och andra aktiva insatser, kan de emellertid inte förväntes verka lönedrivande. I stellet bör de kunna bidra till att arbetsmarknadens funktionssätt förbättras och att inflationstrycket motverkas.

Avtelet innebär en vändpunkt för löneökningstakten. Under loppet av 1991 väntes timlönema öka kring 2 1/2%, inklusive effektema av de två extra semesterdagama för vissa gmpper, att jämföra med 5-8 % för några av våra viktigaste konkurrentländer. Lönestegringen 1990 leder emellertid till ett s.k. kostnadsmässigt "överhäng" till 1991, som medför att den genomsnittliga timkostnaden stiger med ca 5%. Motsvarande genom­snittliga ökning för OECD-ländema är knappt 6 %.

För 1992 ger stebiliseringsavtelet en nivåhöjning av lönema med ca 3% i genomsnitt. Overhänget från 1991 är blygsamt, löneglidningen beräknas bli mycket svag och den genomsnittliga kostnadsökningen väntes stanna på 3 1/2%. I våra viktigaste konkurrentländer sker en betydligt mindre lönedämpning, vilket innebär att de svenska timlöne-ökningama under hela prognosperioden fömtses understiga våra konkurrenters, se diagram 7:1. Tillsammans med en påtegligt förbättrad produktivitetstillväxt näste år medför dette att den relativa enhets­arbetskostnaden sjunker, vilket innebär att Sveriges konkurrenskraft enligt dette synsätt skulle förbättras märkbart för förste gången sedan 1982, se diagram 3:2.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Diagram 7:1   Nominell timlön inom industrin

Årlig procentuell förändring, nationell valuta

Procent

10 

-""

\ \

..... .\..\... 

/        \ /          \ /             \

/

/          

1 Sverige

1  /          ~'

8 

6 -4 -

/                                             \

\                              /

 '-----                 /

\

\

~-

A         "

\ \

2 -

n -

! 13-OECD 11

1980

1982

1984

1986

1990

1992

Anm: De  13 OECD-länderna är sammanvägda enligt varje lands betydelse som

konkurrent till Sverige på världsmarknaden.

Källor: OECD, statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet samt fmansdepartementet

63

Fömtom timförtjänsten påverkas också de totela lönekostnadema av arbetsgivaravgiftema. Lagstedgade och avtelade arbetsgivaravgifter ökade timkostnaden med ca 1% 1990. Vissa avtelade arbetsgivaravgifter omperiodiserades från 1990 till efterföljande år, utan att löneutrymmet påverkas. Skattereformen medför att basen för avgiftsutteget breddas i år, samtidigt som arbetsmiljöavgiften försvinner. Sammanteget medför emellertid dette att kostnaden per timme ökar med drygt 1 % i år utöver löneökningama. Näste år införs en arbetsgivarperiod på 14 dagar i sjukförsäkringen. Kostnadsökningen för arbetsgivama neutraliseras genom sänkt sjukförsäkringsavgift.

7.2 Konsumentpriser

Konsumentprisema (KPI) steg med 10,7% från december 1989 till december 1990. Skattereformen och andra indirekte skattehöjningar, framför allt den höjda mervärdeskattesatsen, bidrog med ca 4 procent­enheter. Orolighetema vid Persiska viken medförde kraftigt höjda priser på råolja och andra oljeprodukter, vilket höjde konsumentprisema med ca 1/2 procentenhet. Dessa extraordinära bidrag till prisökningstakten måste exkluderas för att ge en rimlig uppfettning om det inhemska pristrycket i konsumentledet. Arbetskraftskostnaden steg markant i såväl privat som offentlig sektor 1990, vilket i sig motiverar högre pris­höjningar än de som uppmätts. Vinstmarginaleraa pressades påtegligt förra året. Dette är sannolikt en följd av en märkbar avmattning i totela efterfrågan, i synnerhet för privat konsumtion som föll.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Diagram 7:2 Industrins prisförväntningar

Andel i procentenheter.

Procent

1989

1990

Anm: Kurvan illustrerar förändringen av nettoandelen industriföretag som planerar höja hemmamarknadspriserna kommande kvartal. Källa: Konjunkturinstitutet.

64

Skatteomläggningens andra steg, som genomfördes vid årsskiftet, har höjt konsumentpriseraa med dryg 3 1/2% sedan december 1990. Skatte­växlingen påverkar framför allt boendekostnadema men också tjänste­konsumtionen som förut var helt eller delvis momsbefriad, t.ex. resor och transporter, teletjänster och hårklippning. Dessutom avvecklades mjölksubventionema.

Prisförväntningama hos ekonomins aktörer är väsentliga för såväl löne-som prisbildningen. Allmänt anses förväntningama vara trögrörliga och svåra att påverka. Stebliseringsavtelet för löneutvecklingen, konkurrens­läget och konjunktumtsiktema är troligen de främste förklaringarna till den allt tydligare omsvängningen i inflationsförväntningama som nu framträder. I diagram 7:2 illustreras tillverkningsindustrins planerade prishöjningar på hemmamarknaden nästkommande kvartel. Kurvan för industrin åskådliggör i princip hur andelen företeg som avser höja prisema har förändrats i jämförelse med motsvarande period föregående år. Så länge kurvan ligger under nollstrecket minskar andelen företeg som planerar att höja prisema. Sedan början av 1989 har allt färre industriföreteg aviserat prishöjningar och inte sedan 1964 har en så lång period med negativa tel registrerats. Dessutom har företegen den senaste tiden inte höjt prisema i planerad utsträckning. Hushållens förväntningar är tröga i den bemärkelsen att den faktiska inflationen varierat kraftigare än den fömtsedda. Den allra senaste tiden har förväntningar om sänkt inflation registrerats även hos hushållen.

Diagram 7:3 Konsumentpriser

Ackumulerad utveckling från årets början.

Prop. 1990/91: Bilaga 1:1.1

150

Procent

12

10

11990 I

1  1991   11

_,-'"                                      

,-'''

iiiri:!"

ri'

/    /

' -ii

_,,,---

"

---- ---"

1      2        3        4        5        6        7

10      11       12

Källor: Statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

För 1991 och 1992 väntes en påteglig nedväxling av prisema. Konsu­mentpriseraa beräknas öka med knappt 8 1/2% under loppet av 1991.

5   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150. Bilaga 1:1.1

65

Exkluderas effektema av indirekte skatter och oljepriser väntes priseraa Prop. 1990/91:150 stiga med endast 5% mellan december 1990 och december 1991. Bilaga 1:1.1 Vändpunkten har emellertid redan inträffet. Under perioden från årsskiftet fram t.o.m. mars i år ökade prisema med knappt 6%, medan prisstegringama under resten av året väntes begränsas till endast 2 1/2%, se diagram 7:3. Utöver skattereformen och oljepriser återfinns de störste prishöjningarna inom bostedsområdet och offentligt bestemda texor. Därtill påverkas de inhemska priseraa dessutom av arbetskraftskostnader och vinstmarginaler. Arbetskraftskostnaden per producerad enhet i näringslivet beräknas öka med knappt 6 1/2%. Vinstmarginaleraa, som fellit sedan 1986, väntes förbli i princip oförändrade efter fjolårets påtegliga neddragning, se tebell 7:2. Den långsamma prisutvecklingen väntes fortsatte under hela 1992. Under loppet av året väntes prissteg­ringen bli mnt 3%. Exkluderas indirekte skatteförändringar (den tillfälliga mervärdeskattehöjningen försvinner) och oljepriser ökar de underliggande prisema med knappt 4%. Även 1992 återfinns de störste prisförändringama inom hosteds- och offentliga sektom. Därtill fömtses en viss återtegning av vinstmarginalema.

Tabell 7:2   Konsumentpriser

Årlig procentuell förändring

1990

1991

1992

KPI dec.-dec.

KPI dec.-dec. exkl. skatteref.

10,7 7.8

8.4

5.2

3.0

Importpriser, totalt Oljeprodukter Övrigt

7,1

48,5

4,2

0,9

-21,4 2,6

3,5

14,3

2,7

Bostäder, totalt Flerfamiljshus Egnahem

12,2 12,2 12,2

7,8

11,0

4,8

4,5 5,5 3,4

Indirekta skatter, bidrag i

procentenheter

4,0

3,6

-1,0

Övriga inhemska kostnader diverse taxor

konkurrensutsatt svensk produktion arbetskraftskostnad i näringslivet vinstmarginal, bidrag i procentenheter

5,4

8,8

7,2

10,6

-1,4

5,9 10,0 4,0 6,4 0,1

4,7 6,0 3,2 2,7 0,8

UnderUggande KPI dec KPI årsgenomsnitt D:o exkl. skattereform

.-dec.

6,2 10,4

7,8

5,1 9,6 6,1

3.8

3.2

Implicitprisindex

9,3

10,0

3,7

OECD-området

4,9

4 1/2

4,0

Basbelopp

29 700

32 200

33 800

Anm: Diverse taxor består av läkemedel, läkarvård, tandläkararvode, lotteri m.m., TV-licens, post och tele samt resor och transporter. Underliggande KPI är KPI exkl. bidraget frän indirekta skatter och oljepriser.

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet, statens pris- och konkurrens­verk samt finansdepartementet.

En implicit prisindex (IPI) för privat konsumtion framkommer ur nationalräkenskapemas   redovisning   av   den   private   konsumtionen.

66

Viktema i IPI speglar, till skillnad från KPI, den aktuella konsumtions- Prop. 1990/91:150 sammansättningen. Under 1990 och 1991 resulterade skattereformen i Bilaga 1:1.1 omfettande relativprisförändringar i konsumentledet, vilket påverkar hushållens konsumtionsval. Dette tillsammans med andra kraftiga förskjutningar av konsumtionssammansättningen, t.ex. bilkonsumtionen, och differensen mellan prisutvecklingen för hyreshus och egnahems-boende i KPI (minskade ränteavdrag påverkar inte konsumentprisema), förklarar de relativt stora skillnadema mellan IPI och KPI såväl 1990 som 1991.

67

8  Hushållens ekonomi och privat konsumtion 8.1 Sammanfattning

Under de förste åren på 1980-telet minskade hushållens realt disponibla inkomster till följd av den allmänt svaga ekonomiska utvecklingen. Även konsumtionsutvecklingen var svag samtidigt som sparandet minskade. År 1984 började realinkomstema öka igen och fram till avregleringen av kreditmarknaden i november 1985 steg inkomster och konsumtion i samma takt. Efter avregleringen kom en kraftig uppgång av den private konsumtionen, som under perioden 1986 t.o.m. 1988 ökade med i genomsnitt ca 4% per år. Eftersom de disponibla inkomsterna inte steg lika snabbt försämrades sparandet och sparkvoten föll med 7 procenten­heter mellan 1985 och 1988. Konsumtionen avmattedes 1989, främst till följd av minskade bilinköp, samtidigt som inkomstema ökade. Till­sammans medförde dette att sparandet förbättrades något, se diagram 8:1.

Diagram 8:1 Disponibel inkomst och privat konsumtion

Miljarder kr., 1985 års priser

525

500

475 450 425

400

550

______ .--

. 

Disponibel inkomst

/ /

--

"-r...,........................      --

/

------ 

rivat konsumtion

1982

1984

1986

1988

1990

1992

1980

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och fmansdepartementet.

Förra året steg hushållens realinkomster enligt nationalräkenskapema med över 4% medan den private konsumtionen minskade med 0,3%. Sparkvoten förbättrades med 4,5 procentenheter till 0%. Bakom den mycket kraftiga inkomstökningen låg, fömtom nominella löneökningar (utbetelda) på i genomsnitt 11 % och ökad sysselsättning, en del tillfälliga faktorer. Genom en förändrad sammansättning av den private konsumtio­nen blev prisökningen ca 1 procentenhet lägre än om man valt en oförändrad vamkorg. Denna effekt bidrar till att dra upp hushållens realt disponibla inkomster. Periodiseringen av skatteinbetelningama har en sterk påverkan på den registrerade inkomstutvecklingen 1989 och 1990. En regeländring fr.o.m. 1990 års texering (1989 års inkomster) medförde en tidigareläggning av fyllnadsinbetelningar från april 1990 till årsskiftet

68

1989/90. Därigenom belästes 1989 års inkomster av ovanligt stora skatter i nationalräkenskapema. Det är en engångseffekt, som drar ned de disponibla inkomstema 1989, vilket bidrar till den kraftiga inkomst­ökningen 1990, Efter justering för regeländringens effekt kan inkomst­ökningen beräknas till ca 2,5% 1989 och ca 3,5% 1990. Eftersom den "underliggande" inkomstutvecklingen för 1989 och 1990 var mer jämnt fördelad mellan åren, än vad som framgår av disponibel inkomst, kan också den sterka uppgången av sparkvoten förra året till en del hänföras till 1989.

Hushållens inkomstutveckling 1991 påverkas i hög grad av skattere­formen. Reformen iimebär en kraftig sänkning av inkomstskatten i kombination med ökad indirekt beskattning. Särskilda fördelningspolitiska åtgärder vidtes genom höjiungar av pensionstillskott, bambidrag och bostedsbidrag. Skattereformen bidrar till en ökning av hushållens realt disponibla inkomster med ca 2% 1991, bortsett från att reformen väntes bidra till lägre löneökningar. En samverkan av flera fektorer vid sidan av skattereformen, bl.a. vikande sysselsättning och sänkt sjukpenning, begränsar den realt disponibla inkomstökningen till ca 1 % i år, se tebell 8:1.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Tabell 8:1   Hushållssektoms disponibla inkomster, konsumtion och sparande

Miljarder kr. 1989        1990

1991

1992

Procentuell förändring

1989

1990

1991

1992

Löpande priser

Löner

Företagarinkomster

Räntor och utdelningar, netto

Inkomstöverföringar från

offendig sektor

Övriga inkomster, netto

Direkta skatter, avgifter m.m.

530,9 56,0 -24,3

250,2

89,7

291,8

596,8 62,5 -30,8

276,9

94,4

304,3

621,5 62,7 -31,2

313,4 106,3 300,3

652,3 63,2 -32,7

322,0 112,6 300,9

11,7 10,3

9,9

10,7 14,5

12,4 11,6

10,7 5,3 4,3

4,1 0,3

13,2 12,7 -1,3

5,0 0,9

2,7 5,9 0,2

Disponibel inkomst

610,7

695,5

772,3

816,6

8.9

13,9

11,0

5,7

Privat konsumtion

638,6

695,6

774,4

812,7

8,4

8,9

11,3

4,9

1985 års priser

Disponibel inkomst

488,2

508,8

513,6

523,7

1,6

4,2

0,9

2,0

Privat konsiuntion

510,5

508,9

515,0

521,2

1,1

-0,3

1,2

1,2

Sparkvot, nivå i %

-4,6

-0,0

-0,3

0,5

Källor: Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Även 1992 bidrar det nya skattesystemet till en positiv utveckling av realinkomstema. Genom att skatteskalan justeras med den historiska inflationen uppkommer en real skattesänkning när löneökningarna och inflationen avter. Denna skattesänkning, höjning av bambidragen och den fömtsedda kraftiga nedgången i inflationen ligger bakom att de realt disponibla inkomsterna beräknas stiga med 2% 1992, trots att löne­ökningarna begränsas till 3,5%.

Det tillfälliga sparandet drog ned hushållens köpkraft 1989 och 1990

69

och bidrog därmed sannolikt till den svaga konsumtionsutvecklingen    Prop. 1990/91:150

under dessa år. Vid redovisningen av disponibel inkomst i nationalräken-    Bilaga 1:1.1

skapema görs inget avdrag för det tillfälliga sparandet. Ej heller tillskrivs

hushållssektom   inkomster  när   sparandet   återbetelas.   Det  tillfälliga

sparandet under 1989 och 1990 ingår som en del av hushållens totela

sparande och i den utsträckning som återbetelningama av sparandet

konsumeras registreras det som ett minskat hushållssparande. För 1991

stiger hushållens köpkraft utöver de   disponibla inkomstema med 1,5

procentenheter, dels genom att det tillfälliga sparandet upphör och dels

genom att 1989 års sparande återbetelas i maj i år. Dessutom bidrar

skattereformen till en ytterligare ökning av köpkraften med ca  1/2

procentenhet under loppet av 1991. Inkomstskattesänkningen slog igenom

fullt ut redan från förste löneutbetelningaraa i januari medan delar av

finansieringen  av   skattesänkningen   kommer  senare.   Källskatten  på

ränteinkomster dras huvudsakligen  först vid årsskiftet  1991/92 och

beskattningen av pensionsfonder torde inte påverka hushållens köpkraft

på kort sikt. I febmari 1992 återbetelas 1990 års tillfälliga sparande,

vilket bidrar med 1/2 procentenhet till hushållens köpkraft näste år, se

tebell 8:2.

Tabell 8:2   Inkomster och tillfälligt sparande

Årlig procentuell förändring och bidrag därtill, 1985 års priser

1989

1990

1991

1992

Disponibel inkomst

1,6

4,2

0,9

2,0

Tillfälligt sparande (bidrag i procentenheter)

Sparavdrag

Återbetalning

-0,5

-0,6

1,1 0,4

0,5

Inkomster inkl. tillfälligt sparande

1,2

3,6

2,4

2,5

Privat konsumtion

1,1

-0,3

1,2

1,2

Eget sparande, förändring

(procentenheter)

0,1

3,9

1,2

1,3

Källa: Finansdepartementet

Trots den sterka uppgången av sparkvoten 1990 är hushållens sparande fortferande lågt. Dette telar i sig för en ökning av sparandet de närmaste åren. Därtill kommer att skattereformen gör det dyrare att låna och att kreditinstituten är försiktigare i sin kreditgivning. Att det tillfälliga sparandet upphör och återbetelas väntes dock dra upp konsumtionen något under prognosperioden. Den private konsumtionen beräknas öka med drygt 1% per år 1991 och 1992. Det innebär att sparkvoten i nationalräkenskapstermer minskar något i år och ökar med knappt 1 procentenhet näste år. Det egna sparandet, dvs sparandet exkl. det tillfälliga sparandet, stiger dock med över 1 procentenhet per år.

70

8.2 Inkomster

Löneinkomstema efter skatt uppgick till ca 55 % som andel av hushållens disponibla inkomster 1990. Med de fömtsättningar angående timlön och sysselsättning, som redovisats i tidigare kapitel, beräknas lönein­komstema öka med 4% 1991 och drygt 3% 1992. Den fr.o.m. 1992 föreslagna arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen innebär att arbets­givaren överter betelningama för sjukersättningen under de förste 14 dagaraa av en sjukdomsperiod. Denna ersättning registreras i tebell 8:1 som lön, vilket drar upp lönesumman näste år med 9,5 miljarder kr. Systemet med utbildningsvikariat inom arbetsmarknadspolitiken (se kap. 6) påverkar också lönesumman genom att ersättning till personer i derma form av åtgärd definieras som lön.

Reallönen per timme minskade kraftigt i början av 1980-talet. Under 1985 började reallönen åter stiga och 1990 hade fellet återhämtets. För 1991 medför skattereformen att reallönen efter skatt beräknas öka med ca 2% för löntegare i genomsnitt. Nedgången i inflationen och justering av skatteskalorna leder till en fortsatt reallöneökning efter skatt 1992, se diagram 8:2. Mellan 1980 och 1990 steg löneinkomsteraa genom ökad sysselsättning. Den reala lönesumman efter skatt var 1990 nästan 14% högre än 1980, trots oförändrad reallön. För 1991 och 1992 väntes bidraget från sysselsättningen till lönesumman bli negativt.

Diagram 8:2 Reallön per timme före och efter skatt 

1980 års priser, index 1980=100

102 100 98 96 94 92

90

1980

104

skatt h- "::;............... >

/      

X

.............. 1 F

ö

re

.7     -X

 y

//

[Efter skatt ||

\

'

1984

1982

1988

1990

1992

1986

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och finansdepartementet.

Inkomstöverföringaraa från den offentliga sektom stod, räknat efter skatt, för 30% av de disponibla inkomstera 1990. Räknat i feste priser och före skatt beräknas inkomstöverföringaraa stiga med knappt 3,5% 1991. För pensioner och andra skattepliktiga transfereringar tillkommer att inkomstskatten sänkts. För 1992 beräknas inkomstöverföringaraa vara i stort sett oförändrade. Om konsekvensema av arbetsgivarperioden i

71

sjukförsäkringen exkluderas, stiger dock inkomstöverföringaraa realt med ca 2,5% näste år. Denna fortsatt relativt sterka ökning beror huvudsak­ligen på den väntede nedgången i inflationen näste år, se tebell 8:2.

Över hälften av inkomstöverföringaraa utgörs av pensioner inkl. bostedstillägg. Pensionerna räknas upp med basbeloppet och stiger dessutom genom att nya pensionärer med höga ATP-poäng kommer in i systemet. Basbeloppet uppgår till 32 200 kr. i år och beräknas för 1992 till 33 800 kr. Pensionstillskotten och de kommunala bostedstilläggen uppjusteras i år för att kompensera pensionärer med låga inkomster för de höjda indirekte skatter m.m., som följer av skattereformen.

Utbetelningaraa från sjukförsäkringen ökade kraftigt 1988 efter att sjukförsäkringen reformerats. Det s.k. sjuktelet (antel ersatte dagar per sjukpenningförsäkrad) steg. Förra året bröts uppgången av sjukfrånvaron och vändes till en nedgång. Det försämrade läget på arbetsmarknaden och sänkt ersättningsnivå i sjukförsäkringen väntes medföra en fortsatt minskning av sjukfrånvaron under 1991. Ersättningsnivån i sjukförsäk­ringen sänktes från den 1 mars i år från 90% till 65% de tre förste dagaraa av en sjukperiod och till 80% mellan 3 till 90 dagar. Ersättnings­nivån för vård av sjukt bara har sänkts till 80% de förste 14 dagama per kalenderår. För 1992 medför den ovan nämnda arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen sänkte utbetelningar från försäkringen med 9,5 miljarder kr.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Tabell 8:3  Inkomstöverföringar från offentlig sektor till hushåll

M iljarder

kr..

Procentuell förändring

»

löpande priser 1989          1990

1991

1992

1985 års

priser

1990

1991

1992

Pensioner

Folkpension inkl. KBT och delpension Allmän tilläggspension Tjänstepensioner

139,8

64,1

69,2

6,5

153,4

68,9

77,4 7,1

171,9

76,4

88,1

7,5

183,3

79,5 96,4

7,3

-0,6

-2,6

1,4

-2,2

2,3

1,1 3,8 -3,8

3,2

0,8 5,9 -4,6

Sjukförsäkring m.m.

Sjukförsäkring

Föräldraförsäkring

Arbetsskadeförsäkring

54,2

33,8

12,1

8,3

60,4

34,8

15,7

9,8

59,3

31,1 16,5 11,8

49,6

19,6 16,6 13,3

0,8

-6,8

17,6

7,2

-10,3

-18,5 -4,4 9,4

-19,2

-38,8 -2,4 9,1

Arbetslöshetsbidrag m.m.

AMU-bidrag Arbetslöshetsförsäkring, KAS och lönegaranti

10,2

3,5'

6,7

11,2

3,6

7,6

20,4 6,9

13,5

23,6

8,4

15,3

-0,8

-6,7

2,2

66,4

74,2

62,6

12,4

18,1

9,4

Övriga transfereringar

Barnbidrag Studiebidrag m.m. Bostadsbidrag Socialbidrag m.m. Övrigt

45,9

10,5 4,8 3,8 6,2

20,5

52,0

12,3 7,3 4,1 6,9

21,5

61,7

16,5 8,0

5,2 7,6

24,4

65,5

18,3 8,3 5,4 7,9

25,6

2,7 6,1 36,3 -4,0 0,4 -5,1

8,3

22,2 0,1 17,8

1,1

3,7

2,7 7,8 0,2 0,7 0,3 1,4

Summa inkomstöverföringai

r 250,2

276,9

313,4

322,0

0,3

3,3

-0,5

Anm: Deflatering är gjord med konsumentprisindex.

Källor: Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

72

Utbetelningama av bidrag till personer i arbetsmarknadsutbildning och    Prop. 1990/91:150 till arbetslösa stiger till följd av det gradvis försämrade arbetsmarknads-    Bilaga 1:1.1 läget.    Inom   arbetslöshetsförsäkringen   uppgår   den   genomsnittliga dagpenningen 1991 till 460 kr. Det kontante arbetsmarknadsstödet uppgår i år till 157 kr. i genomsnitt per dag.

Barabidraget höjdes med 2280 kr. per bara och år från den 1 januari 1991 och stiger med ytterligare 1020 kr. näste år. Även bostedsbidragen har höjts i år som en del av  skattereformen.

Hushållens nettoinkomster av räntor och utdelningar försämrades med ca 20 miljarder kr. mellan 1986 och 1990 till följd av att skuldema ökade mer än de finansiella tillgångama. Dette illustrerar den belastning på hushållens inkomster som lånefinansieringen av den private konsumtionen inneburit. Den kraftiga uppgången av sparandet förra året medförde att det finansiella sparandet nu är i stort sett i balans. Det leder till att försämringen av räntenettot bromsas upp.

Skattereformen för 1991 innebär en genomgripande förändring av skattesystemet. Arbetsinkomster som uppgår till högst ca 180 000 kr. blir i stort sett endast föremål för konununalskatt. För inkomster över ca 180 000 kr. utgår stetlig skatt om 20%. För texerade inkomster mellan ca 60 000 kr. och ca 180 000 kr. utgår en skatterabatt i form av förhöjt gmndavdrag. Skatterabatten är högst vid texerade inkomster på ca 95 000 kr. för att sedan trappas ned. Alla kapitelinkomster sammanförs till ett inkomstslag och beskattes med en enhetlig stetlig skatt om 30%. Skattebortfallet genom sänkte skattesatser m.m. beräknas till ca 55 miljarder kr. jämfört med en indexreglering av 1990 års skatteskalor. Skattesänkningen finansieras delvis inom inkomstskattesystemet genom basbreddningar och skärpning av kaptitelbeskattningen. Nettoeffekten på inkomstskatten av skattereformen innebär att hushållens inkomstskatt minskar med ca 33 miljarder kr. jämfört med en indexreglering av 1990 års skattesystem. För 1992 justeras skatteskalan genom att gmndavdraget höjs i takt med basbeloppets ökning och skiktgränsen för stetsskatten räknas upp med ökningen av konsumentprisindex (mellan oktober 1990 och oktober 1991) plus 2 procentenheter. Genom att skatteskalan räknas upp med den historiska inflationen blir skattesänkningen särskilt stor i reala termer när löneökningama och inflationen avter. Med den förväntande utvecklingen av löner och priser i år och näste år blir det en real skattesänkning 1992 på ca 4 miljarder kr. Med real avses skattebort-fellet vid en jämförelse med vad skatteintäktema kan beräknas till om skatteskalan för näste år istellet justeras med 1992 års prisutveckling.

8.3 Hushållens konsumtion och sparande

Den kraftiga konsumtionsökningen mellan 1985 och 1988 berodde på ett uppdämt konsumtionsbehov efter en mycket svag utveckling under 1980-telets förste hälft. Samtidigt som kreditmarknaden avreglerades var hushållens framtidsförväntningar mycket ljusa. Hushållen kunde realisera sina konsumtionsbehov genom ökad upplåning. Tillväxten i konsumtion var som starkast 1986 då den ökade med diygt 5%. I genomsnitt ökade

73

den med knappa 4% per år under perioden 1986 t.o.m. 1988. Konsum-    Prop. 1990/91:150

tionsökningen under 1980-telets andra hälft förstärktes av en cyklisk    Bilaga 1:1.1

uppgång i bilförsäljningen, som kulminerade 1988 med rekordhöga 350

000  nyregistrerade  personbilar.   Som  en   följd  av  att  konsumtionen

översteg den disponibla inkomsten under en följd av år ökade hushållens

skulder med 60% och sparkvoten föll med knappt 7 procentenheter

mellan 1985 och 1988.

Tabell 8:4  Privat konsumtion

Mdr. kr. löpande

Procentuell förändring.

1985 års priser

priser

1985-88

1989

1990

1990

Dagligvaror

143,8

1,1

0,7

0,2

Sällanköpsvaror

130,8

6,4

5,0

3,5

Bilar

20,0

19,5

-15,3

-27,8

Energi

24,3

1,4

-4,1

-1,2

Övriga varor

80,6

3,2

0,4

-4,4

Bostäder

141,1

1,1

0,8

1,5

Övriga tjänster

141,9

4,2

2,0

-0,5

Turism - import

31,2

11,8

9,4

.     3,3

Turism - export

-18,1

5,8

6,7

-6,1

Privat konsumtion

695,6

3,8

1,1

-0,3

Anm.: Varuindelningen är en omgruppering av nationalräkenskapernas klassificering

av den privata konsumtionen.

Källor: Statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

Redan 1989 avtog konsumtionstillväxten något och 1990 kunde t.o.m. en tillbakagång noteras med 0,3% enligt nationalräkenskapema, se tebell 8:4. Det är förste gången sedan 1983 som konsumtionen feller. Utveck­lingen under 1990 var ojämn. Konsumtionen ökade under det förste halvåret och dämpades under det tredje kvartelet för att sedan falla kraftigt mot slutet av året. Den svaga utvecklingen förklaras främst av ett drastiskt fell i bilinköpen, vilket drog ned tillväxttakten med 1 procenten­het. En annan bidragande fektor var det varma vädret under föregående år som minskade kostnadema för uppvärmning. Under årets förste hälft ökade försäljningen av s.k. sällanköpsvaror mycket sterkt och drog totelt upp konsumtionstillväxten med knappt 1 procentenhet under 1990. Den främste förklaringen till den kraftiga ökningen var de höga löneutbetel-ningar under det andra kvartelet. Den 1 juli höjdes mervärdeskatten tillfälligt, vilket sannolikt fått en del hushåll att tidigarelägga vissa större inköp. Färre bilinköp kan också lämnat hushållen ökat utrymme för andra inköp av investeringskarakter. Tliristutgiftema föll till följd av orolighe­tema kring Pfcrsiska viken under årets siste kvartel efter att ha vuxit stedigt sedan 1983. Med en ökning av den reala disponibelinkomsten på 4,2% och en fellande konsumtion förbättrades sparkvoten avsevärt under 1990, med 4,5 procentenheter. Sparkvotens nivå är därmed nära noll och det kraftiga fell som tidigare redovisades är till stor del återtaget, se diagram 8:3.

74

Diagram 8:3 Hushållens nettosparkvot

Sparande i procent av disponibel inkomst

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1986

1988

1990

Anm: Den fmansiella sparkvoten är beräknad exklusive kapitaltransfereringar 1987 och 1989.

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunturinstitulet och fmansdepartementet.

Diagram 8:4 Hushällens förväntningar om den egna ekonomin 12 månader framåt - t.o.m. januari 1991

-10

1973    1975    1977

985    1987    1989

Anm: Diagrammet visar skillnaden mellan andelen hushåll som tror på en förbättring och andelen som tror på en försämring, säsongrensat.

Källor: Statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Den svaga konsumtionsutvecklingen och den kraftiga förbättringen av sparandet under slutet av 1990 återspeglar de ovanligt pessimistiska framtidsförväntningama som fanns hos hushållen. Ju större osäkerhet som råder om framtiden, desto större bmkar sparbenägenheten vara. Enligt hushållens inköpsplaner (MP) är förväntningaraa om den egna eko-

75

nomins utveckling inte längre fullt så pessinustiska, se diagram 8:4.    Prop. 1990/91:150 Samtidigt tror allt fler på en ökad arbetslöshet, vilket utgör ett osäker-    Bilaga 1:1.1 hetsmoment för hushållen och förväntes få dem att vilja fortsatte förbättra sitt sparande ytterligare.

Under andra hälften av 80-telet kunde hushållen öka sin förmögenhet enbart genom värdeökningar på aktier och fastigheter. Värdestegringar kunde på så sätt delvis ersatte eget sparande och utgjorde också gmnd för ökad belåning. Nu har bankema blivit mer restriktiva vid sin kreditgivning. Belåningsvärdet på reala tillgångar minskade när fastighetspriser och aktiekurser föll föregående år. I mitten av april var börskursema fortferande 12,2% lägre än den nivå som rådde vid 1990 års ingång.

Inom ramen för skattereformen breddades basen för mervärdeskatt så att varor och tjänster beskattes på ett neutralt sätt. Genom att förändra sammansättningen av konsumtionen mot ökad andel varor, men också ändra vilka varor som köps har hushållen delvis lyckats neutralisera en del av prisökningarna. Skattereformen ökar hushållens räntekänslighet genom att skattelättnaden för en ränteutgift sänktes från 47% 1989, 40% 1990 till 30% 1991. Det minskar hushållens benägenhet att lånefinansiera sin konsumtion.

Tabell 8:5  Finansieringsanalys för hushållssektom

Miljarder kr., löpande priser

1985

1986

1987

1988

1989

1990

Disponibel inkomst brutto 455,6 Nettoupplåning                    36,1

519,3 89,1

551,6

74,2

590,4 114,9

643,6 71,6

732,6 60,9

Tillförda medel

491,7

608,4

625,8

705,3

715,2

793,5

Konsumtion Reala investeringar Finansiella placeringar

447,9 23,9 19,9

492,8 23,1 92,5

542,5 26,9 56,4

589,3 32,0 84,0

638,6 38,4 38,2

695,6 40,1 57,8

Använda medel

491,7

608,4

625,8

705,3

715,2

793,5

Anm: Disponibel inkomst brutto inkluderar den kalkylerade kapitalförslitningen på hushållens kapitalstock ur nationalräkenskaperna. Hushållens kapitaltransfereringar 1987 (-6,3 mdr. kr.) och 1989 (2,2 mdr. kr.) har exkluderats vid beräkning av disponibel inkomst brutto och fmansiella placeringar. Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och finansdepartementet.

Troligen kommer hushållen också vilja dra ned sina skulder som en följd av skattereformen, men däremot bör anpassningen till en avreglerad kreditmarknad vara avklarad. Per definition ökar hushållens sparande när de inte längre ter upp nya lån. Expansionen av hushållens nettoupplåning avstannade 1990 och nettoupplåningen halverades jämfört med 1988. Ytterligare anpassningar av skuldstocken märktes under 1991 års förste månader och kommer troligen att fortsatte. Åren efter kreditmarknadens avreglering ökade hushållens nettoupplåning kraftigt, se tebell 8:5. Fömtom 1986 översteg nettoupplåningen under hela perioden t.o.m. 1989 de finansiella placermgama och därmed var det fmansiella sparandet negativt. Upplåningen användes till att finansiera ökade reala investe-

76

ringar och, vilket tidigare nämnts, en kraftig ökning i konsumtionen. 1990 motsvarades nettoupplåningen av finansiella placeringar och det finansiella sparandet förbättrades märkbart, även om det fortferande var negativt.

Trots den sterka förbättringen av sparkvoten under 1990 är hushålls­sparandet mycket lågt i Sverige. Skattereformen, fortsatt avvaktande framlidsförväntningar och en mer försiktig kreditgivning telar för ett fortsatt ökat sparande hos hushållen. Anpassning av skuldstocken förbättrar det finansiella sparandet, se diagram 8:3. Däremot bedöms hushållens reala sparande försämras under prognosperioden delvis till följd av att skattereformen och det nya bostedsfinansieringssystemet minskar subventionema till bosteder. Hushållens konsumtion påverkas i år av ett tillfälligt extra köpkraftstillskott. Avsättningarna till det tillfälliga obligatoriska sparandet upphör i år. Aterbetelningen har tidigarelagts och sker under maj 1991 för 1989 års sparande och februari 1992 för 1990 års sparande. Vid de tillfällena finns möjlighet för extra insättning i allemanssparandet med 5 000 kr. per person, men utbetelningama förväntes ändå ge viss konsumtionsstimulans. Hushållen förväntes därför öka sin konsumtion under perioden något mer än vad enbart disponibel inkomst motiverar.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Diagram 8:5 Deteyhandelns omsättning

Säsongrensad serie, utfall t.o.m. feb., prel. mars 1991

Index 1982=100

122

120

1 Ii

1 16

1 14

1 10

1988

1989

1990

1991

Källor: Statistiska centralbyrån. Handelns utredningsinstitut och fmansdepartementet.

Under 1991 kommer konsumtionstillväxten att dras ned av fortsatt minskande bilinköp. Deteljhandelns försäljning ökade kraftigt under årets förste månader och är åter på den höga nivå som rådde under andra kvartelet 1990, se diagram 8:5. Prognosen baseras på en fortsatt ökad vamkonsumtion exklusive bilinköp, men i måttligare takt. Kriget vid

77

Persiska viken dämpade turistutgiftema märkbart under början av året.    Prop. 1990/91:150 Vid årsskiftet 1991/1992 sänks mervärdeskattesatsen åter till 19%, vilket    Bilaga 1:1.1 kan medföra en viss förskjutning av större inköp från innevarande år till 1992. En återgång till normalt vinterväder leder till ökade uppvärmnings­kostnader.

De realt disponibla inkomstema beräknas öka enligt vad som tidigare redovisats med 0,9% 1991 och med 2% 1992. För båda åren beräknas den private konsumtionen stiga med 1,2%. Därmed skulle sparkvoten förbättras med 1/2 procentenhet under prognosperioden.

78

9  Investeringar

Prop- 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 

Efter de senaste årens mycket sterka investeringstillväxt vände utveck­lingen 1990, då en minskning med 1,8% noterades. För nedgången svarade såväl näringslivet som de offentliga myndighetema, som minskade sina investeringar med 3,3% respektive 4%. Inom näringslivet svarade industrin för det sterkaste omslaget från en expansion med ca 14% 1989 till ett fell på 4,5% 1990. Även inom övrigt näringsliv svängde utvecklingen mycket sterkt, från plus 11,7% till minus 2,8%. Samtidigt var omslaget också inom de kommunala myndighetema exeptionellt stort från 8% ökning till en neddragning med 10,4%. Den oväntet höga nyproduktionen av bostäder, med 13,2% i ökad investe­ringsvolym, bromsade den totela nedgången av bmttoinvesteringama.

År 1991 och 1992 prognosticeras en fortsatt minskning av bmttoinve­steringama med ca 1,9% respektive 1,4% perår. Industriinvesteringamas fell med 12% drar ned utvecklingen 1991. Under 1992 är det främst de vikande bostedsinvesteringama som verkar neddragande med 11 % lägre volym.

Tabell 9:1  Bmttoinvesteringar efter näringsgren

Miljarder kr 1990 löpande priser

Årlig

procentuell

volymförändring

1989

1990

1991

1992

Näringsliv

Offentliga myndigheter

Bostäder

Totelt

därav maskiner

167,1 32,2 73,8

273,1 115,8

12,4

10,5

6,8

10,9

15,7

-3,3 -4,0 4,1

-1,8

-4,1

-2,8 -0,2 -0,5

-1,9

-3,0

1,7

0,7

-11,0

-1,4

0,3

Källor:  Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

9.1   Näringslivets investeringar

Efter den sterka uppgången av näringslivets investeringar mellan 1986 och 1989 med över 25% skedde under 1990 en minskning med 3,3%. Det var maskininvesteringama som främst drog ned utvecklingen med ca 4% lägre volym än under 1989. Byggnadsinvesteringama sjönk samtidigt med 1%.

Efter en uppbromsning av industriinvesteringaraa 1986 skedde en sterk expansion med drygt 35% till och med 1989. År 1990 vände utveckling­en då en minskning noterades för förste gången sedan 1982. Ett sämre efterfrågeläge och vikande lönsamhet medverkade till att investeringama föll med 4,5%. Nedgången var sterkast på byggnadssidan där investe­ringama sjönk med knappt 12% medan maskininvesteringama minskade med 3%. Verkstedsindustrin svarade för den sterkaste nedgången med 7% lägre investeringar än under 1989. Därav noterades kraftiga fell inom transportmedels- (-17%) och maskinindustri (-11 %), medan investeringar­na i övrig verkstedsindustri utvecklades positivt (-1-7%). Även inom

79

basindustrin skedde investeringsneddragningar, med ca 3%, och främst då inom skogsindustrin. Också inom övrig industri minskade investe­ringsvolymen med ca 3%. Inom kemisk industri och petroleumindustri noterades expansiva investeringar medan övriga delar redovisade neddragningar.

Diagram 9:1  Näringslivets investeringar

Miljarder kr., 1985 års priser

80

60

40 -

20

O 1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och finansdepartementet.

Tabell 9:2   Bruttoinvesteringar i näringslivet

100

/

-'-''

ö

vrigt         1... j:;--............ 

n

ä

ringsliv |       /'

/''      

..................................... ---;-.......................................................... :.'     ..................................................................    ...................................................................................................................................... 

/

---         \L_

X

                  \_/\

_,.--       [Industri

1

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Miljarder

Årlig procentuell volymförändring

kr. 1990,

löpande

1989

1990

1991

1992

priser

Industri

51,0

13,9

-4,5

-12,0

-3,0

Basindustri

13,5

12,4

-2,8

-23,0

-9,0

Verkstadsindustri

19,4

20,3

-7,3

-9,0

-3,0

Övrig industri

18,1

8,7

-2,5

-1,0

0,0

Övrigt näringsliv

116,1

11,7

-2,8

1,4

3,5

Totelt

167,1

12,4

-3,3

-2,8

1,7

därav byggnader

59,6

4,9

-1,0

-1,0

4,9

maskiner

106,8

16,2

-4,1

-3,6

0,2

Källor:  Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Investeringama i övrigt näringsliv avtog under 1990. Nedgången var något lägre än i industrin och uppgick till 2,8%. Minskningen berörde i stort sett samtliga näringsgrenar fömtom vissa delar av finanssektom. Även SJ inklusive banverket tillhörde undantegen med en sterk expansion på över 25%. Fortsatt minskad investeringsaktivitet väntes under 1991 och 1992 inom vamhandel-, hotell- och resteurang samt delar av finanssektom. Det är främst mot övrigt näringsliv som begränsningarna, mot s.k. övrigt byggande och den tillfälligt höjda festighetsskatten, är riktede. Den 1 januari i år togs ramama för övrigt byggande i landet

80

bort, fömtom i Stockholms, Göteborgs och Bohus län. Ramen för Stockholms län vidgas nu till 80% av 1986 års volym. Förändringen av ramama som helhet 1991 väntes ha en rnycket svagt uppdragande effekt på investeringaraa i och med konjunkturlägets dämpande inverkan.

De stetliga affärsverken ingår definitionsmässigt i övrigt näringsliv. Det är också de som väntes hålla uppe investeringama i sektom 1991 och framfor allt 1992 då infrastmkturinvesteringaraa väntas ge utslag i en ökad investeringsvolym. Det övriga näringslivets investeringar fömtses därmed stiga svagt 1991, med 1,4%. Är 1992 fortsätter uppgången med 3,5%.

Tabell 9:3  Offentliga investeringar

Miljarder

Årlig procentuell volymförändring

Prop. 1990/91 Bilaga 1:1.1

:150

KJ.  l/nj,

löpande priser

1989

1990

1991

1992

Statliga myndigheter Statliga affärsverk Staten

10,2 20,2 30,4

16,9

9,7

11,9

11,1 3,9 6,1

1,0

11,3

7,9

1,0 21,3 15,1

Kommunala myndigheter Kommunala affärsverk Kommunerna

22,0

4,6

26,6

8,0 -6,8

5,3

-10,4 0,4 -8,6

-0,8 -3,0 -1,2

0,5 0,9 0,6

Totelt

57,0

8,7

-0,8

4.0

9,1

Källor:  Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Diagram 9:2   Näringslivets investeringar

Procent av BNP, 1985 års priser

1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 Källor: Statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

Sett som andel av BNP kommer det totela näringslivets investeringar att uppgå till en något lägre nivå, ca 13,5% 1991 och 1992, än under 1990 då andelen uppgick till ca 14%. Andelen kommer därmed inte att

6   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150. Bilaga 1:1.1

81

understiga 1988 års nivå på ca 13% och ligger också på ungefär samma    Prop. 1990/91:150 nivå som i mitten av 1970-talet, innan det stora raset i investeringama    Bilaga 1:1.1 inleddes.

9.2 Bostadsinvesteringar

Bostedssektom har vid sidan av industrin tillhört de mest expansiva investeringsområdena under perioden 1986 till 1989. Även 1990 fortsatte uppgången, dock med avtegande ökningstakt från 6,8% 1989 till 4,1%. Ökningen medverkade till att bromsa den totala investeringsnedgången.

Diagram 9:3  Antel outhyrda lägenheter respektive antel påbörjade lägenheter

70000

1976   1978   1980   1982   1984   1986   1988   1990

Anm: Antalet outhyrda lägenheter avser den 1 mars respektive är t.o.m. 1989 samt antalet outhyrda lägenheter hos allmännyttan i september 1990. Antalet påbörjade lägenheter omfattar både flerfamiljshus och småhus.

Källor: Statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

Nybyggandet av bosteder uppgick 1986 till ca 30 000 lägenheter. År 1990 uppgick antelet påbörjade lägenheter, något överraskande, till hela 67 000 lägenheter. En av anledningama till den sterka expansionen 1990 kan vara att nedgången inom övriga sektorer frigjorde resurser till bostedsbyggandet som därmed inte längre hindrades av brist på arbets­kraft. Investeringsvolymen steg med 13% 1990. Det kan jämföras med en uppgång på 20% året innan och med över 40% under rekordåret 1988. Sedan 1986 har volymen föidubblats. Från eft läge med 37 000 outhyrda lägenheter 1983 skedde en kraftig uppgång av efterfrågan på bosteder. Det ledde så småningom till bostedsbrist i stora delar av landet och medverkade till en markant stigande bostedsproduktion. Den växande efterfrågan orsakades av en förbättring av hushållens ekonomi till följd av bl.a. ökade reallöner och stigande sysselsättning. Även förändringar i befolkningssammansättningen, ökad regional rörlighet och en hög nettoinvandring bidrog till uppgången. Under 1990 kunde tecken på en något dämpad efterfrågan noteras genom att köeraa till bostedsförmed-

82

lingama slutede att växa, fömtom i Stockholmsområdet. En svagt Prop. 1990/91:150 uppåtgående trend av outhyrda lägenheter hos de allmännyttiga hosteds- Bilaga 1:1.1 företegen har registrerats. I september 1990 var ca 4 000 lägenheter outhyrda, vilket var ca 1 000 fler än i september föregående år. Nivån är dock fortfarande mycket låg och kan uppskattes till mindre än 1 % av bostedsbeståndet. Det råder brist på lägenheter inte enbart i storsteds­områdena. I nästan hälften av kommuneraa i landet farms ingen ledig lägenhet registrerad hos allmännyttan i september 1990.

I oktober 1988 fördubblades den stetligt garanterade räntan för ombyggnadslån, som idag uppgår till 5,25%. Samtidigt infördes länsvisa ramar för omfattningen av ombyggnadsverksamheten i hela landet. Tidigare hade sådana funnits inom storstedsområdena sedan början av 1987. Under 1989 mildrades effektema av de nya reglema något av övergångsbestemmelser. Ombyggnadema sjönk då med 12%. Ramaraa för 1990 var snävare än under 1989. Restriktionema fick sterkare genomslag och ombyggnadsvolymen sjönk med ytterligare 13%. Utanför storstedsområdena är det främst den högre räntan som begränsat ombyggnadsinvesteringama. Den 1 januari 1991 togs ramama för ombyggnader bort i hela landet fömtom i Stockholms, Göteborgs och Bohus län. I dessa storstedslän utökades samtidigt möjlighetema att omfördela byggandet från övrigt byggande till ombyggnader av bosteder med oförändrad totelvolym. Denna möjlighet kommer nu att utökas ytterligare i Stockholms län i samband med att ramen för övrigt byggande höjs. Till följd av bl.a. nedgången av antelet låneansökningar beräknas ombyggnadema i prognosen minska med 11,7% 1991. Övergången till det nya bostedsfinansieringssystemet 1992 innebär att delar av ombyggnadsinvesteringama kommer att erhålla samma kapitel-kostnadsvillkor som nybyggandet. Den stetligt garanterade räntan kommer i det nya systemet att uppgå till i genomsnitt 3,75%. Räntan blir således lägre än idag. Samtidigt kommer dock en mindre del av verksamheten än idag att berättiga till lån med garanterad ränte. Den genomsnittliga räntenivån för ombyggnader är redan idag i genomsnitt lägre än 5,25% i och med att möjligheten att ge dispans till en lägre ränte, uppgående till 3,4%, har använts i allt större utsträckning i det vikande arbetsmarknadsläget. Konjunkturläget bedöms inverka till en ytterligare något, ca 5%, lägre volym i ombyggnadsmvesteringar 1992.

Bostedsproduktionens utveckling 1991 och 1992 är emellertid svårbe­dömd. De höga kostnadema för nyproduktionen kan få till följd att efterfrågan dämpas. Även effekterna av skattereformen och det nya bostedsfinansieringssystemet, som träder i kraft 1 januari 1992, är svåra att fömtse. Relativprishöjningen till följd av skattereformen verkar dämpande. Samtidigt kan hushållens köpkraftstillskott genom skatterefor­men komma att riktes mot ökad bostedskonsumtion. Sett från utbudssidan torde det däremot finnas utrymme för ett högt bostedsbyggande i och med den nedgång av aktiviteten som skett inom andra sektorer.

Sett i ett längre perspektiv bedömer boverket att det under 1990-telet behövs ett årligt tillskott med mellan 37 000 och 45 000 lägenheter med hänsyn  tegen  till  ökad  efterfrågan  och  avgången  av  lägenheter ur

83

beståndet. 1111 dette kommer vad som på kortere sikt behövs för att uppnå balans på bostedsmarknaden. Det föreligger dock stora svårighe­ter att prognosticera det långsiktiga behovet av bosteder. Fömtom demografiska fektorer, inverkar även hushållens inkomstutveckling och utvecklingen av relativprisema på efterfrågan av bosteder i nyproduk­tion. Eftersom beståndet är så stort i förhållande till nytillskottet får en liten förändring i efterfrågan en stor betydelse för nyproduktionen av bosteder.

Diagram 9:4  Bostedsinvesteringar

Miljarder kr., 1985 års priser

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 Källor: Statistiska centralbyrån och finansdepartementet. Tabell 9:4  Bostedsinvesteringar

Miljarder

Årlig procentuell volymförändring

Kl.   lyWJ,

löpande priser

1989

1990

1991

1992

Nybyggnad Flerbostadshus Småhus

54,3 28,7 25,6

20,3 20,9 19,7

13,2

17,8

8,4

4,0 14,6 -7,9

-13,0

-7,4

-17,0

Ombyggnad Flerbostadshus Småhus

19,5 16,0

3,5

-12,1

-12,7

-9,2

-13,2

-14,9

-4,6

-11,7

-15,8

7,1

-5,0 -5,9 -1,6

Totelt

73,8

6,8

4,1

-0,5

-11,0

Källor:  Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Det stora antelet påbörjade lägenheter under 1990 kommer att medverka till att nybyggnadsinvesteringama stiger också 1991, med närmare 4%. Antelet påbörjade lägenheter fömtses avte från 67 000 1990 till 57 000 1991 och till 50 000 1992. Därmed sjunker investeringsvoly­men med 13% 1992.

84

Sammanteget innebär dette att de totela bostedsinvesteringama sjunker    Prop. 1990/91:150

svagt 1991, med 0,5%. Nedgången accelererar till 11% 1992.

Bilaga 1:1.1

9.3 Byggnadsverksamheten

Efter den långa perioden med mycket hög aktivitet inom byggnadsverk­samheten tillkom alltfler tecken på en avmattning i byggkonjunkturen under 1990. De förste tecknen noterades på efterfrågesidan där t.ex. bristen på arbetskraft, enligt konjunkturinstitutets byggbarometer, har avtegit sedan slutet av 1989. Idag har bristen på byggnadsarbetere i princip försvunnit från de nivåer som uppnåddes under 1989 då över 80% av företegen uppgav brist på viss yrkesutbildad arbetskraft. Andelen företeg som uppger att efterfrågan är det störste hindret för expansion har stigit markant och alltfler företeg fömtser neddragningar i produktion och sysselsättning på ett års sikt.

Sysselsättningen har inte påverkats av den avtegande aktiviteten förrän de senaste månadema då en viss säsongrensad stegnation kan noteras, dock på en mycket hög nivå. Sedan 1986, då uppgången i byggefterfrå-gan inleddes, har antelet sysselsatte inom sektom stigit med 19%.

Byggnadsinvesteringaraa i näringslivet började stiga 1986 samtidigt som behovet av ett kraftigt ökat bostedsbyggande blev allt sterkare. I och med subventionema till ROT-sektora (reparationer, till- och ombyggnad) i början av 1980-telet, steg volymen av ombyggnader snabbt och nådde toppnivån 1987. Därefter har ombyggnadsinvesteringaraa minskat med över 10% per år t.o.m. 1990. Nybyggandet av bosteder steg alltmer. År

1988 nåddes rekordstora tillväxttel. Därefter har nybyggandet ökat

ytterligare, men i långsammare takt. Fömtom en tillfällig nedgång 1988

sjönk näringslivets investeringar 1990 för förste gången sedan 1986.

Överhettningen på arbetsmarknaden de senaste åren tvingade fram alltmer omfettande regleringar. Avsikten var att dämpa det allmänna efterfråge- och kostnadstrycket på byggmarknaden samt att frigöra resurser till nyproduktion av bosteder. Som framgår av avsnitt 9.2 infördes begränsningar i ombyggnader av bosteder hösten 1988. Dessutom infördes också ramar för s.k. övrigt byggande (allt byggande utom bostedsbyggande) i hela landet. I Stockholms län och i Göteborgs och Bohuslän har byggnadstillståndsgivning använts sedan 1987 i syfte att begränsa den totela byggvolymen till 1986 års nivå. I Stockholms län har övrigt byggande begränsats till 70% av 1986 års nivå åren 1987 till 1990. I övriga landet fick arbetsmarknadsstyrelsen i uppdrag att under

1989   begränsa volymen av övrigt byggande till 95% av 1988 års volym.

Denna begränsning gällde också 1990. Den 1 januari 1991 togs ramama

bort helt för såväl ombyggnader av bosteder som för övrigt byggande i

hela landet utom i Stockholms län och Göteborgs och Bohus län. I

Stockholms län skärptes ramen för övrigt byggande ytterligare till 65%

av 1986 års volym. Den vidgas nu till att gälla 80% av 1986 års volym.

I Göteborgs och Bohus län kvarster ramen oförändrat till 100% av 1986

års totela byggverksamhet.

Åtgärderaa   mot   ombyggnadsverksamheten   har   medverkat   till   att

85

ombyggnadsinvesteringaraa sjunkit med sammanlagt 35% de senaste tre    Prop. 1990/91:150

åren. Nedgången väntes fortsatte under 1991, dock i något lugnare takt.     Bilaga 1:1.1

Eftersom det främst uppges vara den högre stetligt garanterade räntan

som  begränsat  volymen  bedöms  inte  slopandet av  ramaraa utanför

storstedslänen ha någon större uppdragande inverkan på volymen. När

det gäller övrigt byggande är effekteraa mer oklara. För 1991 var kvoten

på 65% i Stockholms län överintecknad medan den i Göteborgs och

Bohus län inte uppges ha haft någon större begränsande inverkan.

Effekteraa av förändringaraa av ramaraa för övrigt byggande 1991 väntes

dämpas av konjunkturläget.

I maj 1989 infördes en investeringsskatt uppgående till 10% på s.k. oprioriterat byggande (byggande exklusive bostedsbyggande och byggande för industrins behov). Skatten gällde Stockholms län med undanteg av Norrtelje och Södertelje kommun. Dessutom inbegreps Uppsala och Håbo kommun i Uppsala län. Den höjdes till 30% under våren 1990 och utvidgades till att även gälla Göteborgsområdet. I oktober 1990 undantogs Göteborgsområdet och även Nynäshamns kommun den 1 januari 1991. Den höjda investeringsskatten har medverkat till minskningen av byggnadsinvesteringaraa inom vamhandel, hotell- och resteurangverksamheten. Antelet objekt som stertet sedan höjningen av investeringsskatten är mycket begränsat. Investeringsskatten kommer att avvecklas den 1 juli 1991 i och med försvagningen av byggkonjunkturen.

Sammanteget minskade ökningstakten i byggsektom under 1990. Det är en följd av minskade byggnadsinvesteringar inom industrin och kommunala myndigheter. Nedgången bromsades av ett sterkt bosteds­byggande. Även inom reparations- och underhållssektom noterades en relativt hög tillväxt på ca 5,5%. Bidragande till det senare är troligen, fömtom nedgången inom ombyggnadsverksamheten, en tidigareläggning av verksamheten med tanke på att byggmomsen höjdes den 1 januari i år.

Tabell 9:5  Byggnadsverksamhet

Miljarder kr. 1990,

Årlig

procentuell

volymförändring

löpande

1989

1990

1991

1992

priser

Byggnadsinvesteringar därav näringslivet myndigheter bostäder

156,6 59,6 23,2 73,8

6,6

4,9

10,3

6,8

0,8 -1,0 -3,6

4,1

-1,0 -1,0

-2,2 -0,5

-2,9

4,9

0,5

-11,0

Reparationer och underhåll

59,1

5,5

5,6

1,0

2,6

Summa

215,7

6,3

2,1

-0,4

-1,3

Källor:  Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Byggnadsinvesteringaraa väntes avte 1991 och 1992 med 1% respektive ca 3%. Styrkan i nedgången är dock svårbedömd i och med att skatte­reformen och ett nytt bostedsfinansieringssystem medför ett antel nya fömtsättningar.  Ar  1991  dras byggnadsinvesteringama främst ned av

86

de vikande  investeringama  inom  näringslivet  (-1%)  och  offentliga    Prop. 1990/91:150 myndigheter (-2,2%).   År   1992  väntes bostedsinvesteringama verka    Bilaga 1:1.1 neddragande. Inom reparations- och underhållssektom fömtses investe­ringaraa fortsatte att stiga, med en svagare ökningstakt, med 1% 1991 och ca 2,5%   1992. Det iimebär att den totela byggnadsverksamheten avter med ca 0,5% 1991. År 1992 fortsätter nedgången med ca 1,5%.

9.4 Lagerinvesteringar

Perioden 1981-1988 kännetecknades av kraftig och ihållande lageraweck-ling. Totelt sett drogs lagren ner med närmare 50 miljarder kr. (1985 års priser). Denna avveckling var koncentrerad till industrin och partihan­deln. Industrins lagerkvot, dvs kvoten mellan lager och produktion, halverades i det närmaste under denna period. Inom partihandeln skedde speciellt stora neddragningar av spannmålslagren samt lagren av oljor och bränsle.

I takt med den succesiva avmattningen av industrikonjunkturen har en viss lagemppbyggnad skett fr.o.m. andra halvåret 1989. Industrins fårdigvamlager har t.ex. ökat med ca 3 miljarder kr.under 1989 och 1990. Denna lagemppbyggnad är emellertid mycket blygsam vid en jämförelse med motsvarande fes i tidigare konjunkturcykler. Produktion­en anpassades snabbare till den svagare efterfrågan än vad som varit fellet tidigare. Både den stmkturellt fallande lagerkvoten under 1980-telet samt det produktionsmönster som tillämpats i den innevarande konjunkturaedgången illustrerar den nya syn på lager och lagerhållning som eteblerats på senare år, där lagertrimning och vaksamhet mot onödig lagerhållning fått hög prioritet.

Tabell 9:6  Lagervolymförändringar

Miljarder kr., 1985 års priser

1981-1989

1989

1990

1991

1992

Jord- och skogsbruk

Industri

El- och vattenverk

Partihandel

Detaljhandel

Totalt

0,1 -27,7

-4,7 -16,0

0,9

-47,3

0,6 0,9

-1,2 -1,3 0,8

-0,3

0,0 0,2 0,1 -0,7 1,1 0,8

-0,2 -2,2 -0,2 -0,8 -1,7

-5,1

-0,2 -0,8 0,0 -0,2 -0,2

-1,3

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet och finansdepartementet.

Totelt sett ökade lagren med 750 miljoner (feste priser) under 1990, vilket gav ett bidrag till BNP-tillväxten med 0,1%. Det var främst inom deteljhandeln exkl. bilar som lagren växte. För industrins del kompense­rades de växande färdigvamlagren med neddragningar av insatsvaror och varor i arbete så att lagren totelt sett blev oförändrade. Lagren av bilar och bildelar steg kraftigt 1989 när efterfrågan började vika. Under 1990 kunde dessa ofrivilliga lager endast marginellt avvecklas då efterfrågan försvagades alltmer.

Under 1991 sker kraftiga neddragningar av lagren. Industriproduktion-

87

en väntes i år fella mer än den slutliga efterfrågan, eller med nännare 3%. Därmed kan de ofrivilliga lärdigvamlagren som byggts upp 1989 och 1990 börja avvecklas. Även insatsvamlagren kommer, främst under förste halvåret, att minska som en anpassning till den lägre produktions­volymen. Lageromdömen i bl.a. konjunkturinstitutets industribarometrar verifierar denna utveckling. De omfettande lagren av bilar och bildelar fömtses också kunna minskas under 1991 efter de stora produktionsned-dragningaraa som skett. Bedömningen av lagren av råolja och bränslen påverkas naturligtvis i hög grad av krigsslutet i Persiska viken. I PNB fömtsågs en uppgång av dessa lager med tanke på ökat behov av beredskap inför siömingar av tillförseln. När nu kriget är slut kan dessa lager istellet förväntes minska. Totelt iimebär dette att lagren 1991 minskar med drygt 5 miljarder kr. och ger därmed ett negativt bidrag till BNP-tillväxten med hela 0,6 procentenheter.

Diagram 9:5  Lagervolymförändringar

Miljarder kr., 1985 års priser

10

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

, iv~i,

10

-15

1980

1982

1984

1986

1988

Källor: Statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

1990

1992

1992 fömtses lagren fortsatte att minska, om än i betydligt långsamma­re takt än, under 1991. Inom industrin kan färdigvamlagren ytterligare dras ned något. Insatvamlagren kommer dock att växa när produktionen återigen ter fert. Lagerkvoten skulle då totelt sett vara tillbaka på 1988 års nivå. I och för sig kan en fortsatt stmkturell tendens till fortsatt sjunkande lagerkvoter inte uteslutes. 1988 utgjorde emellertid kulmen på en ovanligt lång högkonjunktur, då lagren normalt skall vara relativt små, medan 1992 är ett år i början av en konjunktumppgång. Även inom parti- och deteljhandeln kan ytterliggare lagemeddragningar förväntes. Trots att lagren 1992 minskar med drygt en miljard kr. är omslaget positivt efter de kraftiga neddragningama 1991. Bidraget till BNP-tillväxten blir därmed 0,4 procentenheter 1992.

88

10  Den offentliga verksamheten

10.1 Den offentliga sektom och samhällsekonomin

Den offentlig sektoras fmanser har förbättrats markant sedan 1982, då det finansiella sparandet visade ett underskott motsvarande 7% av BNP. År 1987 uppvisade den offentliga sektom ett överskott efter nio år i följd av underskott och 1989 uppgick det finansiella sparandet till ca 5,5 % av BNR

Förbättringen av den offentliga sektoms finansiella sparande beror på en kraftig ökning av inkomstema, samtidigt som utgiftsutvecklingen har varit relativt dämpad. De offentliga inkomstemas andel av BNP steg från ca 60% 1982 till 65,5% 1989, vilket avspeglar en ökad skattekvot. Under samma period minskade utgiftemas andel av BNP från 66,5% 1982 till ca 60% 1989. Den reala resursförbmkningen inom den offentliga sektom i form av investeringar och konsumtion sjönk från 33,5% 1982 till 28,5% 1989 som andel av BNR Transfereringama till hushåll steg som andel av BNP under perioden med 1,5 procentenheter till ca 20,5% 1989, se diagram 10:1. Ränteutgiftemas andel av BNP fördubblades mellan 1980 och 1985 för att sedan sjunka successivt, först till följd av sänkte räntor och sedan genom att stetsskulden minskade. Den offentliga sektoms övriga utgifter bester av räntebidrag till bosteder, transfereringar till företeg och u-landsbistånd. Dessa utgifters andel av BNP har minskat med ca 1,5 procentenheter sedan 1982 främst beroende på minskat stöd till företeg.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Diagram 10:1   De offentliga utgifternas andel av BNP

35

\

30 25 -20 -15 10

5 -I

O

Konsumtion   ocln investeringar

1980

1982

1984

Källa: Finansdepartementet.

1986

\

Transfereringar till  hush

å

ll

1990

1992

År 1990 steg utgiftemas andel av BNP till drygt 61,5% medan inkom­stemas andel var oförändrad. Det finansiella sparandet gick ned till ca 4% av BNP. Den ökade utgiftsandelen förra året berodde huvudsakligen

89

på att kostnadema för den offentliga konsumtionen ökade kraftigt till    Prop. 1990/91:150 följd av de höga löneavtelen inom det offentliga området. I volym steg    Bilaga 1:1.1 den offentliga konsumtionen med ca 2%.

Den offentliga sektoms inkomster bester till 85% av skatter och avgifter. Skattemas och arbetsgivaravgifteraas andel av BNP (skatte­kvoten) steg med ca 7,5 procentenheter mellan 1982 och 1989 och sjönk sedan något 1990 till ca 56,5%. För 1991 och 1992 beräknas en successiv nedgång av skattekvoten till ca 53,5%, se tebell 10:1. Förändringen av skattekvoten beror dels på hur skatteunderlagen utvecklas i förhållande till BNP, dels på förändringar i skatteuttagen. Även förändringar av betelningsmtiner och redovisningsprinciper påverkar skattekvoten. Av skattekvotens nedgång 1991 på knappt 1 procentenhet beror hälften på avlyft av mervärdeskatt för den offentliga sektom. En sänkning av arbetsgivaravgiftema 1992, vid införandet av en arbetsgivarperiod i sjukförsäkringen, bidrar till minskningen av skatte­kvoten näste år med drygt 1/2 procentenhet. Till sänkt skattekvot bidrar även det avdrag på arbetsmarknadsavgiften, vilket får göras av arbetsgi­vare som använder systemet med utbildningsvikariat.

Tabell 10:1   Skattekvoten

Procentandel av BNP

1989

1990

1991

1992

Direkla skatter Hushåll Företag

25,4

22,6

2,8

23,6

21,6

2,1

21,5

19,9

1,6

21,0

19,1

1,9

Indirekta skatter exkl. arbetsgivaravgifter

Mervärdeskatt

Övrigt

14,7 7,6 7,1

15,3 8,4 6,9

16,6 9,6

7,0

15,9 9,0 6,9

Arbetsgivaravgifter

16,5

17,5

17,4

16,5

Skatter och avgifter

56,6

56,4

55,6

53,4

Källor: Konjunkturinstitutet, riksrevisionsverket, statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

Ett förste steg i skattereformen togs förra året. Den stetliga inkomst­skatten sänktes med 7 procentenheter. Den kraftiga ökningen av lönerna (skatteunderlaget) och höjd kommunalskatt begränsade dock nedgången av skatteutteget från hushållens direkte skatter 1990. I år leder det nya skattesystemet till kraftigt sänkte inkomstskatter för hushållen. Även 1992 minskar andelen av hushållens direkte skatter i de totela skatteinkomster­na. Genom att skatteskalan räknas upp med i princip den historiska inflationen uppkommer en negativ effekt på skatteinkomsterna (omvänd "fiscal drag") när löneökningama blir mindre än föregående års inflation. Slutskatteregleringen (nettot av fyllnadsinbetelningar, kvarskatt och överskjutande skatt) drar upp skattekvoten i år med ca 1/2 procentenhet. För 1992 beräknas slutskatteregleringen ge ett negativt bidrag till skattekvoten.

Den sterka uppgången i förctegens vinster under 1980-talet medförde

90

efterhand att företegens skatteinbetelningar steg från ca 1,5% av BNP    Prop. 1990/91:150 1985 till nära 3% av BNP 1989. Nedgången i företegens resultet under    Bilaga 1:1.1

1990

ledde till en minskning av företegsskattema förra året. Fr.o.m.

1991

bidrar skattereformen till ökat utteg från företegens direkte skatter genom att avkastningen på pensionsfonder och vissa försäkringspremier beskattes. Dessutom beräknas avskattning av skatteskulder på dolda reserver ge skatteinkomster på ca 6 miljarder kr. per år under de närmaste åren. De sterkt nedpressade företegsvinstema väntes dock medföra en fortsatt minskning av företegsskattema i år.

Inkomstskattesänkningaraa 1990 och 1991 finansieras till stor del genom breddning av underlaget för mervärdeskatten. Dessutom är skattesatsen tillfälligt höjd med 1 procentenhet från den 1 juli 1990 till utgången av 1991. Mervärdeskatten på den kommunala sektoms inköp av varor och tjänster lyfts av fr.o.m. 1 januari och på den stetliga sektoms inköp fr.o.m. 1 juli i år. Dessa avlyft bidrar till en minskning av skattekvoten med 0,4 procentenheter 1991 och 0,2 procentenheter 1992, efter beaktande av att även nominella BNP reduceras till följd av avlyften.

Övriga indirekte skatter uppgick som andel av BNP till ca 7% 1990. Återkommande höjningar av skattesatsema på t.ex. tobak, vin och sprit, bensin och olja har hållt denna andel relativt stebil. Den väntes också 1991 och 1992 vara i stort sett oförändrad. Inkomsteraa av festighetsskatt stiger till följd av skattereformen och en tillfällig höjning av skatten på kommersiella lokaler under 1991 och 1992. Omsättningsskatten för aktier och optioner halverades fr.o.m. 1 januari 1991.

Den kraftiga ökningen av lönesumman förra året och en tillfällig arbetsmiljöavgift på 1,5% under perioden september 1989 t.o.m. december 1990 medförde att inkomstema av arbetsgivaravgifter steg med ca 1 % som andel av BNP. Skattereformen leder till att en ökad andel av skatteinkomstema kommer från arbetsgivaravgifter. I reformen ingår nämligen en breddning av underlaget för arbetsgivaravgifter samt en särskild löneskatt på pensionspremier m.m. År 1992 sänks arbetsgivav-giften till sjukförsäkringen med 1,9 procentenheter, vilket kompenserar arbetsgivamas kostnad för en arbetsgivarperiod i sjukförsäkringen. Arbetsgivare som använder systemet med utbildningsvikariat får göra avdrag på arbetsmarknadsavgiften. Dessa avdrag beräknas uppgå till drygt 3 miljarder kr. 1992.

De offentliga utgifternas andel av BNP beräknas vara i sort sett oförändrad 1991 och minska med drygt 1/2 procentenhet 1992. I år dras utgiftema upp av ökade transfereringar till hushåll, trots att ersättnings­nivån i sjukförsäkringen har sänkts. Det är en följd av dels fördelnings­politiska åtgärder i skattereformen, dels det försämrade läget på arbetsmarknaden. Näste år bidrar arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen till att minska utgiftskvoten med drygt 1/2 procentenhet. De totela transfereringama till hushållen sjunker dock inte lika mycket som andel av BNP. Ränteutgifter och övriga transfereringar beräknas minska som andel av BNP de närmaste två åren. Neddragning av utgiftema sker genom att räntebidragen till bosteder reduceras och genom att mjölksub-

91

ventionema tegits bort. Utgiftsökningar sker genom att fördyringen av bostedsbyggandet, till följd av ökad mervärdeskatt, kompenseras av investeringsbidrag. Om dessa investeringsbidrag, i stället för att räknas som utgift, skulle avräknas från mervärdeskatteintäktema minskar både skatte- och utgiftskvoten. Utbetelningar från arbetsmiljöfonden för miljöförbättrande åtgärder i företegen inleds i år. Genom besparingar i den stetliga administrationen och det kommunala skattestoppet begränsas den offentliga konsumtionens volymtillväxt de närmaste åren. Konsumtio­nen beräknas öka med 0,5% 1991 och 0,3% 1992. Dessutom bidrar det ovannämnda avlyftet av mervärdeskatt till att utgifteraa för den offentliga konsumtionen och investeringama minskar som andel av BNP under prognosperioden.

Tabell 10:2   Den offentliga sektorns inkomster och utgifter

Löpande priser

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Miljarder kr. 1989       1990

1991

1992

Procentuell förändring

1989

1990

1991

1992

Inkomster

Skatter

Social försäkringsavgifter

Övriga inkomster

802,2

516,1 176,5 109,6

879,1

556,6 199,8 122,7

929,8

588,4 210,1 131,3

939,9

589,4 207,2 143,3

14,2

13,9 14,7 14,6

9,6

7,8 13,2 11,9

5,8

5,7 5,1 7,0

1,1

0,2 -1,4 9,1

Utgifter

Transfereringar till hushåll

Ränteutgifter

Övriga transfereringar

Konsumtion

Investeringar'

736,5

250,2 66,8 71,8

317,7 30,1

827,4

276,9

76,1

77,5

366,0

30,9

887,1

313,4 77,4 83,9

377,9 34,6

910,6

321,9 77,7 84,7

386,5 39,8

11,0/

10,0 7,5 17,7 10,8 15,3

12,3

10,7 13,9

7,9 15,2

2,8

7,2 13,2 1,7 8,3 3,3 11.9

2,6

2,7 0,4 1,0 2,3 15,1

Finansiellt sparande

65,7

51,8

42,7

29,2

Procent av BNP Skatter och avgifter Utgifter Finansiellt sparande

56,6

60,2

5,4

56,4

61,7

3,9

55,6

61,7

3,0

53,4

61,0

2,0

' I investeringar ingår investeringar i personalbostäder, lagerinvesteringar samt nettot av köp och försäljning

av fastigheter och mark.

Källor: Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån, riksrevisionsverket och fmansdepartementet.

Skillnaden mellan skatter och utgifter med tillägg för den offentliga sektoms övriga inkomster, som till 1/3 bester av AP-fondens ränteinkom­ster, ger det finansiella sparandet. För 1991 beräknas dette uppgå till ca 43 miljarder kr. och för 1992 till ca 29 miljarder kr., se tebell 10:2.

För att belysa hur den offentliga sektoms inkomster och utgifter påverkar samhällsekonomin, har en enkel modell använts i nationalbudge-tema i många år. Med antegande om marginella import- och konsum-tionsbenägenheter kan multiplikatorer beräknas. De anger hur reala förändringar av olika typer av inkomster och utgifter bidrar till föränd­ringar av BNP. Multiplikatorema är konstante över tiden och beakter således inte t.ex. förändringar av hushållen sparande. Både beslutede och automatiska förändringar av inkomster och utgifter inkluderas i modellen. Däremot ingår inte de effekter finanspolitiken ger via pris- och lönebildning och kreditmarknad.

92

Tabell 10:3   Finanspolitiska effekter

Procent av BNP i fasta priser

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1986     1987     1988     1989     1990     1991      1992

Staten inkl. socialförsäkring Kommunerna

-1,0 0,3

-3,6 0,0

-0,5 0,7

-1,5 0,5

1,3 0,1

1,4 -0,5

1,5 -0,6

Totela offentliga sektom      -0,7     -3,6       0,2      -0,7       1,4       0,9       0,9

Källa: Finansdepartementet.

Beräkningama visar att den stetliga finanspolitiken (inkl. socialförsäk­ring) hade en kontraktiv inverkan på BNP under andra hälften av 1980-telet. Konununema ökade i slutet av 1980-talet sina utgifter betydligt snabbare än inkomsteraa vilket hade en expansiv effekt på ekonomin, se tebell 10:3. När tillväxten i BNP gick ned 1990 försämrades den offentliga sektoras finanser och den finanspolitiska effekten blev expansiv. Denna motcykliska effekt beräknas fortsatte 1991 och 1992. Finanspolitikens expansiva effekt på BNP 1991 och 1992 beror delvis på att inkomsteraa ökar relativt måttligt som en följd av den fömtsatte kraftiga nedgången i löneökningstakten samtidigt som sysselsättningen minskar. Det försämrade ekonomiska läget leder också till ökade offentliga utgifter i form av arbetslöshetsunderstöd m.m. Dessutom bidrar den svaga utvecklingen av den private konsumtionen under det senaste året till att finansieringen via mervärdeskatt av skattereformens båda steg reduceras.

10.2 Statens finanser

Bakom uppgången av den offentliga sektoms finansiella sparande sedan 1982 ligger huvudsakligen en kraftig förbättring för steten. Stetens finansiella sparande har vänts från ett underskott 1982 på ca 64 miljarder kr. till ett överskott 1989 på 38 miljarder kr. Den relativt höga ekonomi­ska aktiviteten under perioden har bidragit till en snabb inkomstökning och till att insatsema inom arbetsmarknads- och industripolitiken har kunnat minskas. De under senare år accelererande löne- och prisökning-araa har dragit upp skatteunderlagen. För 1990 uppgick det stetliga finansiella sparande till ca 14 miljarder kr. Vid jämförelse med 1989 bör beaktes att en växling på 2% mellan folkpensionsavgiften och ATP-avgiften genomfördes fr.o.m. den 1 januari 1990. Därigenom överfördes inkomster på ca 12 miljarder kr. från steten till socialförsäkringssektora förra året. Stetens ränteutgifter steg kraftigt 1990. Dette avspeglar inte en ökning av stetsskulden netto, utan beror på att fr.o.m. 1 juli 1989 redovisas räntor på skuldbytesavtel bmtto. Det innebär att även räntein­komsterna skrivs upp och det finansiella sparandet påverkas ej.

De närmaste två åren sker en kraftig nedgång av stetens finansiella sparande och 1992 beräknas stetsfinansema visa ett underskott på ca 24 miljarder, kr., se tebell 10:4.

Försämringen av stetsfinansema beror till stor del på vikande skatte­underlag. Det är en följd av den fömtsedda nedgången av löneöknings-

93

takten tillsammans med konjunkturavmattningen. Stetens skatteinkomster 1991 och 1992 dras dessutom ned av att utbetelningama av kommunal­skattemedel stiger kraftigt, och att de offentliga myndigheteraa får lyfte av ingående mervärdeskatt fr.o.m. 1991. För de kommunala myndighe­temas avlyft kompenseras steten genom avräkningsskatt, som i tebellen redovisas som negativa stetsbidrag. De stetliga ntydighetemas avlyft av mervärdeskatt motsvaras av sänkte utgifter för konsumtion och investe­ringar. Den tillfälliga arbetsmiljöavgiften på 1,5%, som gav inkomster på 9 miljarder kr. 1990, feller bort 1991. Inkomstema av arbetsmark­nadsavgiften reduceras, främst 1992, till följd av att företegen får ersättning för sina kostnader för utbildningsvikariat genom avdrag på arbetsmarknadsavgiften. Inkomstema av socialförsäkrings- och andra arbetsgivaravgifter hålls uppe genom de basbreddningar m.m. som ligger i skattereformen. Mervärdeskatten är tillfälligt höjd med 1 procentenhet under perioden 1 juli 1990 - 31 december 1991. Fastighetsskatten på kontor, butiker m.m. höjs tillfälligt vid 1992 och 1993 års texeringar till 3,5% av taxeringsvärdet. Stetens övriga inkomster beräknas öka relativt kraftigt 1992 till följd av bl.a. vissa stora engångsvisa inleveranser från affärsverken.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Tabell 10:4  Stetens inkoimter och utgifter

Löpande priser. Exkl. stadiga affärsverk och aktiebolag

Miljarder kr. 1989     1990

1991

1992

Procentuell förändring

1989

1990

1991

1992

Inkomster

Skatter

Socialförsäkringsavgifter Övriga inkomster

435,4

328,6 63,7 43,1

461,2

346,9 61,1 53,2

471,3

353,2 62,5 55,7

447,2

321,8

63,9

61,5

15,6

16,3 12,2 15,5

5,9

5,6 -4,1 23,6

2,2 1,8 2,2 4,6

-5,1

-8,9

2,3

10,4

Utgifter

Transfereringar till hushåll

Ränteutgifter

Övriga transfereringar

Konsumtion

Investeringar'

397,4

106,1 59,4

136,5

85,7

9,6

447,3 117,1

67,9 149,9 100,0

12,5

475,3 136,5

67,7 152,6 102,7

15,8

471,5 145,5

68,3 141,0 100,6

16,2

10,5

8,7

6,5

9,9

12,9

58,4

12,6

10,4 14,1 9,9 16,6 29,8

6,3

16,6

-0,2

1,8

2,7

26,9

-0,8

6,6 0,8 -7,6 -2,0

2,4

Finansiellt sparande

38,0

13,9

-4,0

-24,4

Udåning m.m. Korrigeringspost

-4,8 17,5

-3,7 35,4

Budgetsaldo

Budgetsaldo i % av BNP

25,3

2,1

-17,7 -1,3

' I investeringar ingår även lagerreserveringar samt nettot av köp och försäljning av fastigheter och mark. Källor: Konjunkturinstitutet, riksrevisionsverkel, statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Stetens utgifter dras upp av en fortsatt relativt sterk ökning av transfereringarna till hushållen. Särskilda fördelningspolitiska åtgärder ingår i skattereformen. Som kompensation för höjda indireka skatter m.m. uppjusteras pensionstillskotten, det kommunala bostedstilläggen och studiemedlen i år. Barabidragen har höjts i år till en kostnad av ca 4 miljarder kr. och höjs med ytterligare ca 2 miljarder kr. näste år. Kostnadema för bidrag vid arbetsmarknadsutbildning stiger kraftigt genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

94

Bland stetens transfereringar till företeg genomförs flera förändringar    Prop. 1990/91:150

1991   och 1992.   Mjölksubvenfionema, som uppgått till ca 2 miljarder    Bilaga 1:1.1

kr., har tegits bort i år. Ett investeringsbidrag till bostedsbyggande införs

1991, då de särskilda reduceringsregleraa för mervärdeskatten på byggnadsentreprenader slopas. Räntebidragen till bosteder reduceras; i år genom en extra upptrappning av den garanterade räntan; och fr.o.m.

1992  genom att ett nytt bostedsfinansieringssystem (räntelån) börjar

införas.

Stetens utgifter påverkas också av regeländringar beträffende transfere­ringar inom den offentliga sektom. Stetsbidragen till sjukförsäkringen sjunker genom sänkt ersättningsnivå och förväntet minskat antel sjukdagar. För att neutralisera effektema av skattereformen för den kommunala sektom skall 7,5 miljarder kr. 1991 och 16,5 miljarder kr. 1992 återföras från kommunema till steten. Genom en tillfällig extra höjning av skatteutjämningsavgiften 1992 tillförs steten 3 miljarder från kommunema näste år. I tebellen har stetsbidragen minskats med dessa belopp. Stetsbidragen till arbetslöshetskassoma ökar relativt kraftigt, trots att arbetsmarknadspolitiska åtgärder reducerar den öppna arbetslösheten.

Den stetliga konsumtionen ökade i volym med 3% 1990. Timvolymen sjönk med ca 0,5% men kraftigt ökade inköp av varor och tjänster drog upp konsumtionen. Genom besparingar i den stetliga administrationen väntes den stetliga konsumtionen minska med knappt 1/2 % per år 1991 och 1992.

10.3 Socialförsäkringssektorns fmanser

Socialföräkringssektom omfetter allmän tilläggspensionering (inkl. löntegarfonder), allmän sjukförsäkring (inkl. föräldraförsäkring) samt arbetslöshetsförsäkring. Det finansiella sparandet inom socialförsäkrings-sektom bester i stort sett av uppbyggnaden av allmänna pensionsfonden. De övriga delamas sparande är obetydligt.

Den allmänna tilläggspensioneringen (ATP) finansieras genom avgifter och avkastning på AP-fondemas tillgångar, som huvudsakligen utgörs av räntebärande tillgångar. Sedan 1982 har pensionsutbetalningama varit större än avgiftsinkomstema och 1989 uppgick underskottet till ca 10 miljarder kr. Genom AP-fondemas inkomster av räntor, utdelningar och skatter på ca 44 miljarder kr. visade det fmansiella sparande ett överskott på ca 33 miljarder kr. 1989. ATP-avgiften höjdes den 1 januari 1990 med 2 procentenheter. Höjningen bidrog till att avgiftsinkomstema balanserade utbetelningama förra året. Det finansiella sparandet ökade till drygt 46 miljarder kr. 1990.

Den 1 juli 1990 upphörde lagen om vinstdelningskatt att gälla. På gmnd av eftersläpning av betelningar redovisas här ändå inkomster av vinstdelningsskatt även 1991.

Fr.o.m. 1991 breddas avgiftsunderlaget för arbetsgivaravgifter till följd av skattereformen, men utbetelningama blir åter större än avgiftsinkom-steraa. Det finansiella sparandet sjunker successivt de närmaste åren, se tebell 10:5.

95

Sjukförsäkringen fmansieras genom arbetsgivaravgifter och stetsbidrag.    Prop. 1990/91:150 Utbetebiingama till hushållen har ökat kraftigt sedan 1988 till följd av    Bilaga 1:1.1 sjukförsäkringsreformen och den förbättring av föräldraförsäkringen som genomfördes 1989.

Tabell 10:5  Socialförsäkringssektorns inkomster och utgifter

Löpande priser

Miljarder kr.

Procentuell förändring

1989

1990

1991

1992

1989

1990

1991

1992

Inkomster

Avgifter

Bidrag från staten

Ränteinkomster m.m.

Skatter

182,5

112,7

25,7

37,6

6,4

212,2

138,7

26,5

41,9

5,1

226,6

147,6

28,3

47,7

3,0

224,0

143,3

28,3

52,4

0,0

12,7

16,3

3,3

8,1

20,2

16,2

23,0

3,0

11,3

-20,4

6,8

6,5 6,9

13,9 -41,3

-1,2

-2,9

-0,2

9,9

-100

Utgifter

Transfereringar till hushåll Övriga transfereringar Konsumtion m.m.

149,9

121,1

24,5

4,3

166,0

134,5

26,5

5,0

182,4

147,6

29,6

5,2

181,6

146,0

30,2

5,4

11,8

11,2

16,2

6,9

10,8

11,1

8,2

17,4

9,9

9,7

11,7

4,5

-0,5

-1,1

2,2 2,5

Finansiellt sparande

32,6

46,2

44,2

42,5

Källor: Konjunkturinstitutet, riksrevisionsverket, statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Sänkt ersättningsnivå fr.o.m den 1 mars 1991 och minskande sjuktel medför att utgiftema inom försäkringen sjunker. Från den 1 januari 1992 införs en arbetsgivarperiod i sjukförsäkringen. Arbetsgivama överter då utbetelningama för sjukersättningen de förste 14 dagama av en sjukdoms­period. Därmed beräknas utgiftema för sjukförsäkringen minska med 9,5 miljarder kr. Arbetsgivama kompenseras genom att sjukförsäkringsavgift­en sänks med 1,9%. Avgiftssänkningen är beräknad så att den ska kompensera för både sjuklön och arbetsgivaravgifter därpå. I kostnadema för sjukförsäkringen ingår även bidrag till privat och offentlig sjukvård samt läkemedelssubventioner. Dessa utgifter beräknas uppgå sammanlagt till ca 28,5 miljarder kr. 1991 och 1992. Förändringaraa medför att stetsbidragen till sjukförsäkringen kan dras ned i år och näste år.

Utbetelningaraa inom arbetslöshetsförsäkringen finansieras, sedan regleraa ändrades 1 juli 1988, i stort sett helt av stetsbidrag. De utbetelda arbetslöshetsersättningama ökade något 1990 efter att ha minskat 1988 och 1989, då arbetslösheten gick ned. Fr.o.m. 1990 höjs den högste dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen årligen i takt med löneutveck­lingen för industriarbetere. Den nu stigande arbetslösheten medför att utbetelningaraa väntes öka kraftigt under prognosperioden.

10.4 Kommunernas finanser

Den kommunala sektom bester av primär- och landstingskommuner samt församlingar och kommunalförbund. Sedan 1985 har sektom haft ett negativt finansiellt sparande. Inkomsteraa har dock teckt de löpande utgiftema medan en del av investeringaraa finansierats med upplåning, försäljning av tillgångar eller neddragning av rörelsekapitelet.

96

År 1990 var kommuneraas finansiella sparandeunderskott ca 8,5 miljarder kr. enligt de preliminära nationalräkenskapema. Det var drygt 10 miljarder kr. bättre än vad som beräknades i den preliminära nationalbudgeten. Minskade investeringar och ökade försäljningar av festigheter m.m. bidrog till att hålla nere underskottet.

För åren 1991 och 1992 väntes en kraftig förbättring av den kommuna­la ekonomin trots det rådande skattestoppet. Det finansiella sparandet beräknas förbättras med nära 10 miljarder kr. per år och sektom visa ett överskott på ca 11 miljarder kr. 1992, se tebell 10:6.

Tabell 10:6   Kommunernas inkomster och utgifter

Löpande priser. Exkl. kommunala aktiebolag och stiftelser

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Miljarder kr. 1989      1990

1991

1992

Procentuell förändring

1989

1990

1991

1992

Inkomster

294,4

324,9

352,3

378,3

10,0

10,4

8,4

7,4

Skatter

181,1

204,7

232,2

267,6

9,7

13,0

13,5

15,2

Bidrag från staten och

soc ial försäkr ingssektorn

74,7

81,9

80,6

69,3

9,8

9,7

-1,7

-14,0

Övriga inkomster

38,6

38,3

39,5

41,4

11,5

-0,6

3,2

4,7

Utgifter

299,4

333,2

349,9

367,1

9,4

11,3

5,0

4,9

Transfereringar till hushåll

23,0

25,3

29,3

30,5

9,7

10,3

15,6

3,9

Övriga transfereringar

28,2

28,4

31,8

32,5

9,0

0,7

11,8

2,1

Konsumtion

227,8

261,1

270,1

280,7

10,1

14,6

3,4

3,9

Investeringar

20,4

18,4

18,7

23,5

2,2

-9,9

1,8

25,9

Finansiellt sparande

-5,0

-8,3

2,4

11,1

I investeringar m.m. ingår förutom kommunala myndigheters investeringar även kommunala affärsverks investeringar, investeringar i personalbostäder samt nettot av köp och försäljning av fastigheter och mark. Källor: Konjunkturinstitutet, riksrevisionsverket, statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

Den förbättrade finansiella situationen är en följd av den tvååriga eftersläpningen och avräkningsförfarandet vid utbetelningen av kommu­nalskattemedel. Skatteinkomsteraa 1991 och 1992 stiger kraftigt till följd av de höga löneökningama två år tidigare. Samtidigt leder den fömtsedda dämpningen av löneökningama till att de kommunala utgifteraa de närmaste två åren inte växer i samma snabba takt.

Bidrag från steten och socialförsäkringssektora stod för ca 25% av kommuneraas inkomster 1990. Stetsbidragen bester av allmänna och specialdestinerade bidrag. Skatteutjänmingsbidraget uppgår till 10,5 miljarder kr. netto 1991. Dette bidrag finansieras delvis genom en avgift, som för 1991 uppgår till 79 öre för primärkommunema och 56 öre för landstingen. Näste år höjs avgiften med 11 öre för att finansiera den automatiska ökningen av skatteutjämningsbidragen. Dämtöver höjs avgiften tillfälligt med 25 öre, vilket medför att ca 3 miljarder kr. dras in från kommunema 1992. I kompensation för slopandet av beskattnings­rätten av juridiska personer erhåller sektom knappt 1 miljard kr. För att neutralisera skattereformens effekter på den kommunala ekonomin har fr.o.m. 1991, dels bidraget till kommunema avseende garantibeskattning­en avskaffets, dels en särskild skatt införts (avräkningsskatt). Skatten baseras på kommunemas skatteunderlag och beräknas uppgå till ca 6,5

7   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:1.1

97

miljarder kr. 1991 ca 16 miljarder kr. 1992. I tebellen har stetsbidragen    Prop. 1990/91:150

minskats med dessa belopp.

Bilaga 1:1.1

De specialdestinerade stetsbidragen, som beräknas till ca 58 miljarder kr. för 1991 och ca 59 miljarder kr. 1992, är kopplade till vissa verksamheter inom kommunema. Av bidragen till primärkommuneraa går hälften till skolutbildningen, ca 20% till baraomsorgen och ca 10% till äldreomsorgen och övrig social omsorg. Bidragen från socialförsäk­ringssektorn utgår till sjukvården och beräknas uppgå till ca 15,5 miljarder kr. per år 1991 och 1992.

De kommunala utgifteraa bester till 3/4 av konsumtion. Förra året steg konsumtionen ca 1,5% i volym. Därvid drogs konsumtionen ned av att inköpen av varor och tjänster minskade något. För i år och näste år telar det mindre strama arbetsmarknadsläget för att det blir lättere att rekrytera personal till den kommunala sektora. De kraftigt höjda lönekostnaderaa (en föjd av 1990 års avtel) i kombination med det kommunala skattestop­pet, väntes dock medföra en begränsning av expansionen. Förbättringen av kommuneraas finanser 1991 och 1992 är nämligen tillfällig. På lång sikt kvarster 1990 års obalans med nu gällande fömtsättningar.

Antelet sysselsatte i den kommunala sektora har utvecklats svagt under förste kvartelet i år enligt arbetskraftsundersökningaraa. För helåret 1991 beräknas arbetsvolymen i timmar öka med 0,5%. De minskade inköpen förra året tyder på att kommunema senarelagt vissa inköp. Fr.o.m. 1991 får nämligen kommuneraa lyfta av mervärdeskatten på sina inköp. Dessa förväntes därför stiga relativt kraftigt i år, vilket drar upp ökningen av den kommunala konsumtionen till knappt 1 % i år. Näste år beräknas konsumtionsvolymen öka med 0,5%.

De kommunala utgifteraa för inköp för konsumtion och investeringar reduceras näste år med ca 10 miljarder kr. till följd av det ovannämnda avlyftet av mervärdeskatt. Effekten på den kommunala ekonomin av avlyftet neutraliseras genom att kommunerna ska återföra motsvarade belopp till steten. Beloppet ingår som en del av den ovan nämnda avräkningsskatten. Denna, som nämnts ovan, beräknas på kommunemas skatteunderlag och är därför inte kopplad till kommunemas faktiska inköp. Kommunema hade således möjlighet att tjäna på att senarelägga inköp till efter årsskiftet 1990/91.

Utgiftema för den kommunala konsumtionen dras också ned av de avgiftshöjningar (t.ex. kraftigt höjda patientevgifter) för kommunala tjänster som genomförts i år. De koirununla avgifterna är nämligen en avdragspost vid beräkningen av konsumtionen.

98

11   Kapitalmarknaden

Prop. i990/9i:i5o

Bilaga 1:1.1 

11.1 Internationell ränte-och valutakursutveckling

Under de senaste åren har de stora OECD-ländemas ränteutveckling varit olikarted. 1 Förente stetema har oron över styrkan i konjunktumedgången och omsorgen om det finansiella systemet medfört att Federal Reserve fört en expansiv penningpolitik. Konflikten vid Persiska viken ökade osäkerheten hos företeg och konsumenter under andra halvåret 1990 och under inledningen av 1991. Sedan årsskiftet 1989/90 och fram till i början på april har den amerikanska dagslåneräntan, fed fund, sänkts med 2,5 procentenheter till 6%. Marknadsräntorna avseende placeringar med kortere löptid har följt med i nedgången. Som en bekräftelse på det lägre ränteläget för kortfristiga placeringar har diskontot sänkts vid två tillfällen med sammanlagt en procentenhet till 6%. Obligationsräntoraa har däremot haft en mer stebil utveckling. För att stimulera kreditinstitu­tens kreditgivning, som på vissa håll varit mycket restriktiv, har federal reserve dessutom sänkt kassakraven.

Även i Storbritannien har räntoma fallit under det senaste halvåret. Basräntan som uppgick till 15% i oktober 1990 har successivt minskat till 12%. I oktober 1990 beslutede Storbritannien att pundet skulle inträda i växelkursmekanismen ERM inom EMS. Dette innebär att pundet inte får avvika mer än 6% från de centralkurser som har bestemts gentemot de övriga medlemsstetemas valutor, t.ex. D-marken.

Till skillnad från Förente stetema och Storbritennien har central-bankema i Tyskland och Japan sedan 1989 istellet stramat åt penningpoli­tiken. Dette skall ses mot bakgmnd av tendenser till överhettning i de båda ländemas ekonomier och stigande inflation. Efter att räntoma gick upp med ca två procentenheter under 1989 steg de med ytterligare en procentenhet under 1990. Under de förste månadema 1991 har ränteut­vecklingen i de båda ländema stebiliserats. I Japan är det en betydande penningmängdsexpansion och överhettningstendenser på främst arbels­marknaden som har föranlett den penningpolitiska åtstramningen.

I Tyskland är det främst återföreningsprocessen som medfört stigande räntor. Dels i form av hög efterfrågan på varor från östra Tyskland och dels genom att det omfettande bidragsprogrammet till de östra delstetema medför ett stigande budgetunderskott. Förbundsstetens lånebehov beräknas därmed bli betydande under de kommande åren. Som en bekräftelse på den högre räntenivån höjde Bundesbank diskontot, i slutet av januari, med en halv procentenhet till 6,5%. I mars presenterade förbundsregeringen ett finanspolitiskt åtstranmingspaket bl.a. innehållande höjda skatter. Dette har minskat kravet på ytterligare stramhet i penningpolitiken. Samtidigt finns det skäl att understryka att uppskatt­ningen av kostnadema för återföreningen reviderats upp vid flera tillfällen, och det kan inte uteslutes att ytterligare revideringar blir nödvändiga. Det råder således osäkerhet om effektema på penning­politiken av den finanspolitiska åtstramningen. De senaste månademas depreciering av den tyska marken gentemot den amerikanska dollara

99

minskar också sannolikheten för en penningpolitisk lättnad eftersom en    Prop. 1990/91:150 försvagning av valutan ger ett ökat inflationstryck via stigande import-    Bilaga 1:1.1 priser.

Diagram 11:1 6-månaders euromarknadsräntor 1989-1991

Enkla

å

rsr

ä

ntor Procent

1989

1990

1991

Anm: Statsskuldsväxlar och euromarknadsräntor. Veckogenomsnitt. Sista observation avser 10 april 1991.

Under år 1990 och fram till mitten på febmari i år fortsatte den amerikanska dollam att försvagas. Dollam har mer eller mindre kontinuerligt försvagats sedan början på 1985. Vid den lidpunkten handlades dollam till ca 3,4 DEM och betraktedes allmänt som över­värderad. Dollams nedgång under de senasle åren kan bara delvis förklaras av en försämring av den amerikanska industrins konkurrenskraft gentemot den tyska och den japanska industrin. En orsak till den fortsatte dollardeprecieringen är också den olikartede ränteutvecklingen mellan de stora ländema. Ränten på dollarplaceringar är nu betydligt lägre jämfört med motsvarande placeringar i D-mark och yen. För några år sedan var förhållandena de motsatte. Under de senaste månadema har köpintresset för dollarplaceringar emellertid stigit markant. Inte minst den för amerikanskt vidkommande positiva utgången av kriget vid Persiska viken har bidragit till det ökade intresset. Investerama räknar också med att den amerikanska konjunkturen kommer att förbättras under det andra halvåret medförande att räntoma åter kommer att stiga. Från bottennote-ringama i mitten på februari och fram till mitten på april har dollam apprecierats med 15% mot D-marken till 1,68 DEM per dollar och 6% mot yenen till 135 JPY per dollar D-markens relativa försvagning mot yenen är ett uttryck för investeramas oro över händelseutvecklingen i östra Tyskland och i Östeuropa.

100

Diagram 11:2 Växelkursen för USA-dollar i D-mark och YEN 1989-1991

Prop. 1990/91:150

DEM per USD 2.2

Bilaga 1:1.1

YEN per USD 160

120

1989

1990

1991

Anm: Veckogenomsnitt. Sista observationen avser 10 april 1991.

Under år 1990 föll de intemationella aktiekurseraa i genomsnitt med ca 20%. Kursema på flertelet aktiebörser har hittills i år återhämtet sig. Fram till mitten på april har aktiekurseraa på de 20 störste aktiebörseraa i genomsnitt stigit med 17%. Av de fyra störste börseraa har London­börsen haft den bäste utvecklingen med en genomsnittlig uppgång på 19%. En bidragande orsak till dette är det senaste halvårets räntesänk­ningar vilket sänker avkastningskravet på aktier. Tokyobörsen, som under förra året registrerade det störste kursfallet med 40%, har hittills i år haft en mer positiv utveckling. I genomsnitt har kursema stigit med 16%. Börseraa i New York och Frankfurt har haft en relativt sämre utveckling. I New York där kursema i genomsnitt har stigit med 11 % är det framför allt svaga resultetrapporter som bidrar till ett dämpat köpintresse. I Frankfurt har kursema hillills i år endast stigit med 12%, vilket speglar investeramas oro för utvecklingen i östra Tyskland och i Östeuropa.

11.2  Svensk ränte- och valutakursutveckling.

Under år 1990 kärmetecknades räntemarknaden av oro för den svaga ekonomiska utvecklingen och osäkerhet över valutepolitiken. Det var främst vid två tillfällen, januari-febmari och september-oktober, som kraftiga valuteutflöden registrerades med åtföljande försvagning av kronan. Riksbanken stramade åt penningpolitiken vid båda tillfällena i syfte att stoppa valuteutflödet. Dette medförde att de korte penning-marknadsräntoma steg betydligt. Placerama reagerade positivt på den penningpolitiska åtstramningen och regeringens skrivelse till riksdagen i oktober om åtgärder för att stebilisera ekonomin och begränsa tillväxten i de offentliga utgiftema. Sedan mitten av oktober och fram till årsskiftet registrerades ett  inflöde på 48  miljarder kronor  Riksbanken kunde

101

successivt sänka marginalräntan, dvs den ränte som bankema betelar för    Prop. 1990/91:150 upplåning i riksbanken, till 14% vid årsskiftet. Vid slutet av år 1990 låg    Bilaga 1:1.1 räntan på sex månaders stetsskuldväxlar ca en procentenhet högre än vid utgången av år 1989.

Diagram 11:3 Ränteutvecklingen 1989-1991

Enkla 

å

rsr

ä

ntor Procent

Anrn: 6-månaders statsskuldsväxlar och 5-åriga statsobligationer. Veckogenomsnitt. Sista observationen avser 10 april 1991.

Obligationsräntoraa hade ett betydligt lugnare förlopp under 1990. Dessa räntor styrs främst av inflationsförväntningarna. De allt dystrare konjunktursignalema medförde att inflationsförväntningama minskade. Vid årsskiftet låg obligationsräntoraa t.o.m. lägre än ett år tidigare. Mot bakgmnd av den stora uppslutningen kring Rehnbergkommissionens ramar för löneökningar under 1991-1992 och den svagare konjunkturen kommer inflationen att bringas ned väsentligt.

Budgetpropositionen i början på januari togs emot positivt av investe­rama samtidigt som flertelet intemationella räntor föll. Under januari och febmnri var valuteinflödet fortsatt positivt, sammanlagt 13,8 miljarder kronor. Kronan sterktes och kronindex noterades till ca 132,2 vid slutet av febmari jämfört med 132,8 i början på året. Det stebila marknadsläget möjliggjorde för riksbanken att lätte på penningpolitiken ytterligare. Marginalräntan sänktes i två steg till 12%. Marknadsräntoma föll med ca två procentenheter under januari och febmari, till strax under 12% för sex månaders stetsskuldväxlar och drygt 11 % för femåriga stetsobliga-tioner Räntedifferensen gentemot korgräntan minskade successivt och uppgick till 2,5 procentenheter vid utgången av febmari. Diskontot har följt den allmänna räntetrenden och är för närvarande 10%, vilket är en nedgång med två procentenheter jämfört med våren 1990,

102

Diagram 11:4 Valuteflöden och räntedifferens mot utlandet 1990-1991

Miljarder kr 15

Procentenheter 6

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Anm: Valutaflödena avser rapportveckor (4 rapportveckor per månad). Sista obser­vationen avser 1-7 april 1991.

Under mars och förste hälften av april har räntenedgången bmtits och förbytts i en mindre uppgång. Marknadsräntoma har stigit med ca en halv procentenhet sedan slutet på febmari. Under mars och förste veckan i april uppgick valuteutflödet till ca 4,2 miljarder kronor, exkl. den bokföringsmässiga uppskrivningen av valutereserven på 1,3 miljarder kronor som riksbanken genomförde siste veckan i mars, samtidigt som kronan försvagades något. De intemationella räntoma har inte uppvisat en motsvarande uppgång. Räntedifferensen har därmed åter vidgats något och uppgår för närvarande till ca 3 procentenheter. I mitten på april noterades kronindex till 132,4.

Dollaras uppgång på de intemationella valutemarknaderaa har medfört att kronan försvagats mot den amerikanska valutan samtidigt som den har sterkts mot bl.a. ERM-valutoraa. I mitten av april handlades dollam till 6,05 SEK vilket är en appreciering med 11% sedan dollarkursen vände uppåt. D-marken noteras till 3,60 SEK, vilket är en depreciering med 4% under samma period. För de företeg som konkurrerar med och säljer i Västeuropa är valutakursförändringen negativ. A andra sidan gynnas de företeg som säljer produkter i Förente stetema eller konkurrerar med företeg med produktion där.

Kapitelflödena in i och ut ur landet har varit mycket stora under de senaste åren. Svenska företeg och placerare investerar i företeg, fastigheter och aktier i utlandet vilket tillsammans med bytesbalansunder­skottet leder till utflöden. Genom att hålla en högre ränte än omvärlden lockas dels svenska placerare till att te lån i utländsk valute och dels utländska placerare till placeringar i krontillgångar. Dette har medfört att kapitelbalansen uppvisat betydande överskott. Sammanteget har valutein-

103

flödena under de senaste åren varit stora, vilket möjliggjort dels att steten    Prop. 1990/91:150 har amorterat på utlandsskulden och dels att valutereserven har kunnat    Bilaga 1:1.1 öka.  Vid utgången av mars uppgick valutereserven till  115 miljarder kronor.

Tabell 11:1   Betelningsbalansen

Tolvmånaderstal, feb-jan. Miljarder kr.

1989

1990

1991

Direkta investeringar Handel med aktier Lån/obl. m.m. i uti valuta Lån/obl. m.m. i kronor Övrigt inkl. restpost

-35,8

-7,0

87,6

0,0

-23,8

-53,3 -31,0 108,4 47,9 -24,5

-78,0 -15,6 129,7 66,2 -36,6

Kapitelbalans

21,0

47,5

65,7

Bytesbalans

-4,6

-21,1

-31,6

Valuteflöde

16,4

26,4

39,8

Statens lån i ud. valuta Valutares. transförändringar

-14,2 2,2

-13,5 12,9

-11,7 28,1

Källa: Riksbanken

11.3  Utvecklingen på kreditmarknaden

Under de senaste åren har en påteglig uppbromsning av utlåningen till allmänheten registrerats. Stigande räntor i kombination med sämre konjunktumtsikter minskar näringslivets investeringsbehov. Det är dock främst hushållen som har minskat sin upplåning. Dette sammanhänger med skattereformen. Kombinationen av minskade ränteavdragsmöjligheter och stigande räntor innebär att hushållens kostnader för lån har stigit väsentligt. Utvecklingen har skiljt sig åt mellan olika gmpper av kreditinstitut. Utlåningen från finansbolagen och bankema har samman­teget sett minskat medan utlåningen från bostedsinstituten alltjämt är betydande. Dette sammanhänger bl.a. med att bostedsinstituten numera erbjuder lån till rörlig ränte. Om hänsyn tes till den kraftiga ökningen av krediter i utländsk valute förändras bilden något. Det är främst banker som erbjuder lån i utländsk valute. Det är i förste hand företeg som ter upp dessa lån, dels som ett led i sin ordinarie rörelseanknytna upplåning och dels för att utnyttja räntedifferensen mot utlandet genom att placera i kortfristiga räntebärande tillgångar i svenska kronor.

Inom fmansbolagssektom pågår för närvarande en omfettande rekonstmktion. Den innebär bl.a. en bantning av finansbolagens balansräkningar. Många finansbolag har dessutom slagits samman eller har upphört med sin verksamhet. Denna process skall ses i ljuset av den akute likviditets-och soliditetskris som drabbade många finansbolag under hösten 1990. Problemen blev uppenbara när prisema på festighets­marknaden, i synnerhet för kommersiella fastigheter, började fella under 1990. Många finansbolag har gett krediter till fastighetsförvaltande bolag.

104

ofte upp till 100% av det vid utlåningstillfället uppskattede marknads-    Prop. 1990/91:150 värdet.  Investeringskalkylema har ofte betingats av fortsatt stigande    Bilaga 1:1.1 festighetspriser.   När priseraa vände nedåt under   1990  fick  många låntegare problem med att betela räntor och amorteringar

Tabell 11:2  Nettoutlåning till allmänheten

12-månaders förändring, feb-jan. Miljarder kr.

1990

1991

1991, saldo 31/1

Sv kr.   Ud val.

Sv kr.

Ull val.

Sv kr.   Ud val.

Banker

Bostadsinstitut

Finansbolag

69,0      113,0

105,4          0,2

14,4         14,0

10,3 116,3 -13,6

111,2 1,4 9,8

479.8    437,9

773.9              1,6

 97,3      27,1

Totelt

188,8      127,2

113,0

122,4

1 351,0   466,6

Källa:   Riksbanken

Tabell 11:3  Nettoutlåning till hushållen

12-månaders förändring, feb-jan. Miljarder kr.

1990

1991

1991, saldo 31/1

Banker

Bostadsinstitut

Finansbolag

26,5 46,0 -0,6

-6,2 49,2 -13,4

246,6

357,0

27,8

Totelt

71,9

29,6

631,4

Källa: Riksbanken

Enligt preliminära uppgifter uppgick finansbolagens kreditförluster till 6,3 miljarder kronor under 1990 vilket skall jämföras med 0,8 miljarder kronor under år 1989. Även bankeraas kreditförluster ökade betydligt under 1990. Dessa beräknas ha uppgått till knappt 11 miljarder kronor jämfört med 2,8 miljarder kronor året innan. Till en mindre del beror dette på bankemas åteganden gentemot finansbolagen. Även bankeraas kreditgivning har under de senaste åren varit frikostig och har inte alltid föregåtts av en noggrann prövning.

Kreditinstitutens kreditförluster beräknas bli avsevärda även under innevarande år. Dels är marknaden för kommersiella fastigheter fortfarande dämpad och dels beräknas kreditförlustema hänförliga till utlåningen till näringslivet öka i spåren av det försämrade konjunkturläget och ett ökat antel konkurser. Mot bakgmnd av de betydande kreditför­lustema och det osäkra konjunkturläget beräknas bankemas kreditgivning bli återhållsam under de kommande åren. Utvecklingen går mot en ökad prövning av den lånesökandes kreditvärdighet.

Trots kraftigt ökade kreditförluster kunde bankemas vinster hållas väl uppe under 1990. Affärsbankemas sammanlagda rörelseresultet uppgick till 10,1 miljarder kronor under år 1990 jämfört med 12,9 miljarder

105

kronor året innan. Ett förbättrat räntenetto förklarar den relativt goda    Prop. 1990/91:150 vinstutvecklingen. Bankema har under år 1990 vidgat marginalen mellan    Bilaga 1:1.1 sina inlånings- och utlåningsräntor.

Från och med den 1 april halverades kassakravet för bankema samtidigt som kassakravet för finansbolagen upphörde. Förändringen skall bl.a. ses mot bakgmnd av den finansiella integrationen vilken har medfört att utlandsbaserade kreditinstitut har haft en viss konkurrens­fördel gentemot i Sverige verksamma institut genom att de inte drabbas av motsvarande kassakrav. Det halverade kassakravet för bankema har fått till effekt att bankema höjt vissa inlåningsräntor med mellan 0,25-0,75 procentenheter. Den besvärligaste konkurrenssituationen för bankeraa ligger också för närvarande på inlåningssidan. För hushållen har flera nya sparalternativ lanserats. Bostedsinstituten emitlerar i ökad utsträckning obligationer till hushållen. Riksgäldskontoret har lanserat en ny sparform, riksgäldskonto, som direkt vänder sig till hushållen.

11.4 Utvecklingen på aktiemarknaden

Under år 1990 föll aktiekurseraa i genomsnitt med 30% i Sverige. Bakom nedgången låg flera orsaker. På de utländska börseraa var Icursutvecklingen negativ, bl.a. beroende på händelseutvecklingen vid Persiska viken. Nedgången på Stockholmsbörsen blev dock betydligt ätörre än på flertelet utländska aktiebörser. I Sverige oroades investeraraa 

IV 

det försämrade konjunkturläget. Dette i kombination med att ett försänut konkurrensläge för den svenska industrin har medfört minskade marknadsandelar på världsmarknaden och ökade svårigheter att höja exportpriseraa resulterade i fallande företegsvinster under år 1990. Trenden försterktes av att för svenska företeg viktiga marknader, såsom Förente stetema och Storbritannien, uppvisade en svag tillväxt under 1990. Enligt preliminära siffror minskade börsföretagens vinster med ca 20% under år 1990.

I januari vände kursutvecklingen. Från årsskiftet och fram till mitten av april steg totelindex med 25%. Kursåterhämtningen har varit särskilt kraftig för de störste företegen på börsen. Uppgången har vidare varit störst för företeg inom verksteds - och skogsindustrin. Köpintresset på Stockholmsbörsen har stimulerats av stigande aktiekurser intemationellt. Kursuppgången i Stockholm har dock varit betydligt större än i utlandet. En förklaring är att de svenska räntoma har fellit betydligt sedan årsskiftet, vilket sänker avkastningskravet på aktier.

Den senaste tidens uppköp av företeg på börsen har också bidragit till kursuppgången sedan årsskiftet. Mest uppmärksammat är Tetra Pacs bud på Alfe-Laval och Investor/Providentias bud på Saab-Scania. Aktie-placeraraa har också glatts åt att aktieutdelningaraa i många bolag har höjts trots fellande vinster. I genomsnitt beräknas börsbolagens aktieut­delningar för verksamhetsåret 1990 ha höjts med ca 10%. Företegens intresse av att höja utdelningen har ökat i samband med skattereformen. Den förändrade kapitelbeskattningen innebär bl.a att skatten på aktieut-dehiingar sänks. Historiskt sett har också den svenska direktevkastningen,

106

dvs aktieutdelning i förhållande till aktiekursen, legat lägre i Sverige än    Prop. 1990/91:150 i utlandet. De senaste årens relativt kraftiga utdelningshöjningar, 24% år    Bilaga 1:1.1 1989, innebär att de svenska börsföretegens direktevkastning nu ligger på samma nivå som i utlandet. För närvarande uppgår direktevkastningen till i genomsnitt 2,7%.

Diagram 11:5 Börsutvecklingen 1990-1991

Index ultimo   1989=100

100

1990

.1991

Anm: Dagsnoteringar. Sista observationen avser 10 april 1991.

107

12  Utvecklingen åren 1990-1995

pp- 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 

12.1  Inledning

I dette kapitel redovisas kalkyler för den ekonomiska utvecklingen i Sverige fram till 1990-telets mitt. I ett sådant tidsperspektiv är informa­tionsunderlaget otillräckligt för att konjunkturprognoser i vanlig mening skall kunna uterbetes. Samtidigt finns ett stort behov av att belysa den ekonomiska utvecklingen i ett något längre perspektiv. Både problem och möjligheter för den ekonomiska politiken avtecknar sig då ofte bättre. Till dette kommer att ekonomisk-politiska åtgärder normalt bör vidtes i ett tidsperspektiv som är längre än de traditionella prognosperioderaa bl.a. därför att det ofte ter lång tid innan åtgärder får full effekt på ekonomins utveckling.

Tillväxtmöjlighetema de närmaste åren beror i hög grad av lönebild­ningen och produktivitetsutvecklingen. Huvudkalkylen utgår från den prognos för svensk ekonomi för åren 1991 och 1992 som presenterats i tidigare avsnitt. Löneökningstakten är där i nivå med Rehnberggmppens förslag, vilket innebär ett sterkt trendbrott. Löne- och prisbildningen sker sedan delvis enligt historiska beteendesamband. Vissa förändringar i lönebildningsprocessen fömtses dock ha skett. Det motiveras med att skattereformen ger nya fömtsättningar och att den feste växelkursregimen ökat i trovärdighet under det senaste året. Det förtjänar dock att understrykas att anpassningsförloppet kan bli betydligt smärtsammare om inte löne- och prisökningstakten blir så låg som fömtsetts.

Produktivitetsutvecklingen har under de senaste åren varit mycket svag i Sverige. En viss förbättring väntes i år och under perioden 1992-1995 bör produktivitetsutvecklingen ytterligare försterkas. I huvudkalkylen ökar produktiviteten i näringslivet under åren 1992-1995 på ett sätt som är representetivt för de senaste femton åren. Fömtsättningar för en snabbare tillväxt bör dock finnas av skäl som diskuteras i avsnitt 12.5. Ett scenario med en högre produktivitetsökning redovisas därför i samma avsnitt.

Kalkylema för åren 1993-1995 har gjorts med hjälp av den ekonometri-ska modellen KOSMOS, som utvecklats på konjunkturinstitutet. Modellen innehåller ekonometriskt skattede samband för utrikeshandel, investering­ar, pris- och lönebildning samt efterfrågan på arbetskraft. De finansiella beräkningama har gjorts med hjälp av modellen FIMO. I denna modell beräknas inkomster och utgifter för de sex institutionella sektorema stet, socialförsäkring, konununer, hushåll, icke-finansiella och fmansiella företeg. Dessutom redovisas Sveriges transaktioner med utlandet. Det förekommer inga skattade beteendesamband i FIMO, utan framskrivning-ama görs med utgångspunkt från den reala ekonomins utveckling. Kalkylema i KOSMOS och FIMO har genomförts i flera beräkningsom­gångar och i senare skeden modifierats och kompletterats med exogena bedömningar.

108

12.2 InternationeU utveckling

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 

Den intemationella konjunkturen under de förste åren på 1990-telet

behandlas i kapitel 2. Diskussionen i dette kapitel kompletterar den som

förs i kapitel 2.    Avsikten är att här utförligare redogöra för en del

faktorer som påverkar den intemationella utvecklingen på längre sikt.

Den intemationella högkonjunktur som inleddes 1983 nådde sin topp under förste halvåret 1988. Produktionstillväxten i OECD-området som helhet har därefter mattets av. Dämpningen av expansionen har varit mest uttelad i Förente stetema, Kanada, Storbritannien samt Sverige och Finland, Under senare delen av 1990 minskade även tillväxten relativt markant i vissa kontinenteleuropeiska länder som t.ex. Frankrike, Itelien och Belgien. I Tyskland samt Japan har tillväxten dock varit fortsatt god.

Den ekonomiska tillväxten inom OECD-området som helhet väntes avte ytterligare under större delen av 1991, även om en vändpunkt är trolig i slutet av året. Ett flertel fektorer telar för att nedgången i den intema­tionella ekonomin blir relativt kortvarig och gmnd. Den snabba upplösningen av Gulf-kriget, med åtföljande prisfell på olja, leder till gynnsamma effekter på realinkomster, priser och räntor. Det finns även anledning att förvänte att förtroendet hos konsumenter och företeg kommer att sterkas påtegligt. Återhämtningen väntes börja i Förente stetema under andra halvåret i år. Tillväxttakten för hela OECD-området väntes bli knappt 3% under 1992.

Ett flertel fektorer telar för att den ekonomiska tillväxten kommer att utvecklas gynnsamt även under de närmast följande åren. Teknologiska genombrott, som skett under de senaste decennieraa inom t.ex. tele­kommunikations- och datorområdena, borde resultera i en snabbare produktivitetstillväxt. Detsamma gäller de stmkturella åtgärder som vidtegits i många OECD-länder i syfte att förbättra ekonomieraas funktionssätt. Skattereformer, med sänkte marginalskatter och en mer effektiv skattestmktur, har genomförts i ett antel länder. Minskade subventioner till industrin och en mer effektiv offentlig seklor, inklu­derande bl.a. ökande inslag av konkurrens, samt en förbättring av arbetsmarknadens funktionssätt telar också för en mer effektiv resurs­användning.

EG:s inre marknad och därtill knutna integrationssträvanden bland icke EG-länder kan förväntes ha positiva effekter på den ekonomiska utveck­lingen. Slopade gränshinder för varor, tjänster och produktionsfaktorer, liksom andra slag av avregleringar skärper konkurrensen inom Europa. Ökade möjligheter till specialisering och utnyttjande av stordriftsfördelar leder till en högre produktivitetstillväxt.

De ekonomiska fömtsättningama för Europa påverkas också av återföreningen mellan de båda tyska stetema. Utgångspunkten för den bedömning som här redovisas är att de nuvarande övergångsproblemen är hanterliga. Efterfrågan för konsumtions- och investeringsändamål förväntes då fortsatte öka kraftigt i det tidigare Östtyskland, vilket inte enbart kommer västra Tyskland till godo, utan gynnar också övriga europeiska länder.

109

Den ekonomiska utvecklingen i Förenta statema kommer under förste Prop. 1990/91:150 hälften av 1990-telet att påverkas av de åtgärder som krävs för att sanera Bilaga 1:1.1 den federala budgeten. Den åtstramning av ekonomin som är nödvändig för att komma tilrätte med budget- och bytesbalansunderskotten, kommer dock troligen att bli utdragen och inte speciellt dramatisk. Den förväntede stegnationen i ekonomin i år bör skapa utrymme för en relativt gynnsam, icke inflationsdrivande, expansion under de närmaste åren. Det är dock värt att observera att inflationen i Förente stetema inte nått ner till europeiska nivåer trots att landet befinner sig i en recession.

Japan har under en längre tid haft den snabbaste ekonomiska tillväxten av alla OECD-länder. Expansionen har baserats på en sterk inhemsk efterfrågeökning. Inte minst har företegens investeringar ökat. En mycket snabb industriell strukturomvandling har skett under de senaste åren med en mer kostnadseffektiv produktion som följd. Tillsammans med en förvänted fortsatt sterk expansion av den inhemska efterfrågan ger dette en god gmnd för en hög ekonomisk tillväxt även under förste hälften av 1990-telet.

Sammanteget innebär dette att BNP i OECD-området bedöms öka med ca 2,5% per år 1991-1995. Mellan 1993 och 1995 blir tillväxten ca 3% per år, vilket är högre än genomsnittet för åren efter 1973. Världshan­delns tillväxt beräknas uppgå till ca 5,5% per år 1991-1995 och 6% per år 1993-1995.

Avmattningen inom OECD-området under 1990 och 1991 telar för att inflationen under de närmaste två åren kan bli låg. Även i ett längre perspektiv telar en rad fektorer för en låg inflation. Den höga investe­ringsnivån i slutet av 1980-telet, i kombination med de stmkturella förändringar som genomförts, borde göra det möjligt för flertelet industriländer att expandera utan att slå i kapacitetstak eller att "flask­halsar" uppster. Till dette kommer att inflationstakten i stor utsträckning är beroende av vilken ekonomisk politik som förs. Regeringama i de större västekonomiema verkar nu allmänt vara benägna att reagera tidigt och kraftfullt för att motverka inflationstendenser. Ytterligare en fektor som telar för en låg prisstegringstakt är en förvänted lugn utveckling på råvam- och oljemarknadema.

Inflationen i OECD-området beräknas uppgå till ca 4% per år under förste hälften av 1990-telet. Det är betydligt lägre än genomsnittet för perioden efter oljekrisen 1973.

Den intemationella ekonomin kan av olika skäl komma att utvecklas mindre gynnsamt än vad som antegits ovan. Man kan bl.a. inte uteslute att kostnadema för den tyska återföreningen blir högre än beräknat. Det kan leda till en ytterligare ekonomisk-politisk åtstramning i Tyskland, vilket i sin tur kan få effekter på Västeuropa i stort.

Ytterligare ett osäkerhetsmoment gäller utvecklingen i Central- och Östeuropa. Systemskiftet i de östeuropeiska ekonomiema mot ett marknadsekonomiskt system kommer att te lång tid. Risk finns för att sociala faktorer blockerar nödvändiga prisreformer och budgetsaneringar. Dänned skulle en del länder i Östeuropa kunna fastna i en situation med fortsatt ekonomisk stegnation.   Då exporten  till  de centralplanerade

110

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

ekonomiema är begränsad får en sådan utveckling sannolikt små direkte återverkningar via handeln på utvecklingen i västvärlden. En mer utdragen och kostbar omstmktureringsprocess i Östeuropa kan dock leda till ökad efterfrågan på kapitel. Det kan medföra att realräntoma stiger och att investeringsaktiviteten i industriländeraa därmed begränsas. Även den politiska utvecklingen i Sovjetunionen utgör ett avsevärt riskmoment. En fördjupad politisk kris kan få betydande negativa effekter på framtidstron i västvärlden vilket inte minst kan komma att påverka konsumtion och investeringsviljan.

Tabell 12:1   Utvecklingen i 14 OECD-länder 1980-1995

Årlig procentuell förändring

Genomsnitt 1980-1990

1990

1991

1992

1993

1994

1995

BNP-tillväxt' Inflation'

2 3/4 5 3/4

2 1/2 5

1 4 1/2

2 3/4 4

2 3/4 4

3 4

3

4

Oljepris, dollar/fat

24

18

20

23

23

23

' Sammanvägda efter ländernas betydelse för svensk export. Källa: Finansdepartementet.

12.3  1980-talet

Avgörande för välståndets utveckling på lång sikt är investeringsnivån. För att deima skall utvecklas gynnsamt utan att skulden till utlandet ökar måste sparandet inom landet vara högt. Det svenska bmttosparandet, dvs. investeringar plus finansiellt sparande, utgjorde fram till mitten av 1970-telet vanligen 20-25% av BNP. Under andra hälften av 1970-telet minskade dock sparandet snabbt och motsvarade 1980 ca 17% av BNP, se diagram 1.

Ett viktigt mål för den ekonomiska politiken vid inledningen av 1980-telet var därför att öka sparandet. I utgångsläget var investeringama låga parallellt med att bytesbalansens saldo, som är lika med skillnaden mellan bmttosparande och bmttoinvesteringar i ekonomin som helhet, var negativt. För att förändra dette var det nödvändigt att stimulera investe­ringama samtidigt som konsumtionen hölls tillbaka. Devalveringama av kronan med 10% 1981 och med ytterligare 16% hösten 1982 skall ses i dette ljus. De var avsedda att sterka industrins konkurrenskraft för att på så vis bidra till högre lönsamhet, export och investeringar. Samtidigt medför de att konsumtionsutrymmet minskar om inte löntegama fullt ut lyckas kompensera sig för de stigande prisema.

Devalveringar sterker de delar av näringslivet som konkurrerar med utlandet i flera avseenden. I förhållande till utländska konkurrenter förbättras kostnadsläget. Men också inom landet förbättras situationen genom att lönsamheten sterks relativt de företeg som är skyddade från utländsk konkurrens. Därmed skapas motiv för att flytte över arbetskraft och kapitel till den konkurrensutsatte sektom.

111

Diagram 12:1   Bruttosparande, bruttoinvesteringar och bytesbalansen 1950 - 1995. Huvudkalkylen

30 25 20 15 10 5 O

Procent av BNP

..;

Brutto-sparande

jBytesbalans k

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

.-5

1950    1955    1960    1965    1970    1975    1980    1985    1990    1995

Aitm.: Bytesbalansen och bruttosparandet inkl. återinvesterade vinstmedel. Utveckling efter 1990 enligt huvudkalkylen.

Källa: Finansdepartementet.

För att devalveringama skall bli framgångsrika, öka sparandet och leda till att resurser flyttes över till den konkurrensutsatte sektom, krävs att de kombineras med en restriktiv finanspolitik. I viss utsträckning lyckades dette efter delvalveringama 1981 och 1982. Den konsoliderade offentliga sektoms utgifter deflalerade med KPI ökade med i genomsnitt 1,8% per år mellan 1982 och 1989 jämfört med 6% per år under 1970-telet. Tillsammans med den förhållandevis goda tillväxten i ekonomin medförde dette att de offenlliga utgifteraas andel av BNP minskade från 66,7% av BNP 1982 till 60,2% 1989.

Den offentliga konsumtionens årliga ökningstakt under 1980-telet var ca 1,5% jämfört med drygt 3% under 1970-telet. Någon motsvarande dämpning av tillväxten i de offentliga transfereringama till hushållen kom dock inte till stånd. Deflalerade med KPI ökade de betydligt snabbare, med i genomsnitt 4,2% per år mellan 1982 och 1989.

Kombinationen av höga löneökningar och snabbt stigande offentliga transfereringar innebar att hushållen fick en relativt god utveckling av den reala disponibla inkomsten, ca 2,0% per år i genomsnitt mellan 1982 och 1989. Dessutom medförde avregleringen av kreditmarknaden 1985-1986 att det blev lättere för hushållen att belåna sina tillgångar. Hushållssparandet föll därför kraftigt. Sammanteget medförde dette att den private konsumtionen efter en minskning med 2,2% 1983 ökade med i genomsnitt 2,5% per år mellan 1983 och 1989. Det totela sparandet i ekonomin förbättrades därmed endast långsamt, trots att den offentliga sektoms sparande försterktes kraftigt och att investeringama i näringslivet ökade. År 1990 utgjorde bmttosparandet 17,9% av BNP

112

Åren 1982-1990 beräknas produktionen inom industrin ha ökat med i    Prop. 1990/91:150 genomsnitt 2,4% per år. Samtidigt steg produktionen i övrigt näringsliv    Bilaga 1:1.1 med i genomsnitt 2,7% per år och i den offentliga sektom med 1,8% per är. Trots devalveringamas positiva effekter för den konkurrensutsatte sektom var därför värdet av industriproduktionen oförändrat ca 23% av den totela produktionens värde 1990.

Devalveringama hjälpte alltså till att ge den svenska ekonomin fart när den intemationella tillväxten förbättrades under 1980-telet. De varor och tjänster som den högre tillväxten skapade användes dock endast i begränsad utsträckning till att förbättra sparandet. Den snabba ökningen av inhemsk konsumtion medförde att konkurrensen om arbetskraft blev hård under andra hälften av 1980-telet. En ökande inhemsk efterfrågan försvårade tillväxten i den konkurrensutsatte sektom.

12.4 Huvudkalkylen

Sparandet i den svenska ekonomin är idag för lågt för att garantera en långsiktigt stebil välståndsutveckling. För att de begränsningar i den inhemska efterfrågan som krävs för att få upp sparandet inte skall medföra stigande arbetslöshet krävs att efterfrågan från utlandet ökar. De kalkyler som här redovisas för den ekonomiska utvecklingen i Sverige 1991-1995 bygger på bedömningar att den intemationella tillväxten kan bli god under förste hälften av 1990-telet. Den konkurrensutsatte sek'tom bör därför kunna växa genom ökad export, om den inte hindras av en allt för snabb inhemsk efterfrågetillväxt.

Flera fektorer telar för närvarande för en väl avvägd inhemsk efterfrågetillväxt. Under de två senaste åren har hushållens sparande-underskott minskat och 1990 beräknas den private konsumtionen ha motsvarat de disponibla iiJcomsteraa. I kalkylerna fömtsätts att hushållens sparande fortsätter att förbättras fram till 1995. En beräknad god utveckling av de disponibla inkomstema medför att den private konsum­tionen ändå växer stebilt.

Det finns goda fömtsättningar för att den offentliga verksamheten inte skall komma att växa i en alltför snabb takt. De kommunala finansema är i utgångsläget förhållandevis hårt ansträngda. Kommunalt skattestopp gäller 1991 och 1992. Det råder också en bred politisk enighet om att den offentliga konsumtionens tillväxt måste begränsas. Åren 1990-1995 beräknas därför att den offentliga konsumtionen ökar med i genomsnitt 0,5% perår.

Den inhemska efterfrågetillväxten bör alltså kunna bli begränsad under början av 1990-telet samtidigt som produktiviteten och arbetskraftsutbudet ökar relativt snabbt. Därmed bör det vara möjligt att undvika en ny överhettning av ekonomin.

Lönema under 1991 och 1992 antes precis som i den tidigare redovisade prognosen, öka med 5 resp. 3,5%. Dette antegande bygger på att Rehnberggmppens förslag till stebiliseringspolitiskt avtel vinner bred acceptans.

Löneökningstakten bestems i kalkylen med hjälp av historiska samband

113

8   Riksdagen 1990/91. 1 satnl. Nr 150. Bilaga 

1:1.

1

där arbetsmarknadsläget spelar en central roll. Den genomsnittliga löneökningsteklen under perioden beräknas dock bli lägre än vad de historiska sambanden tyder på. Stebiliseringsavtelet och skattereformen förutses få långsiktigt positiva effekter på den svenska lönebildningen. Till dette kommer att utvecklingen under det senaste året tydligt markerat stetsmaktemas vilja att hålla fast vid en fast växelkurs. Dette bör få en effekt på pris- och löneökningsbildningen. Arbetslösheten blir som mest 3% år 1993. Därefter minskar den något. Lönerna beräknas öka med 3,5% under 1993, 3,8% år 1994 och 4,0% år 1995. De låga löneökning­ama medför i sin tur att uppgången i konsumentprisema efter 1992 inte under något år överstiger 3 %.

Tabell 12.2   Försörjningsbalansen och vissa nyckeltal 1990-1995. Huvudkalkylen

Årlig procentuell förändring. 1985 års priser

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Försörjningsbalans

BNP

0,3

-0,2

1,0

2,1

2,7

2,4

Import

0,5

0,2

2,3

4,0

5,6

4,6

Tillgång

0,3

0,0

1,4

2.6

3,5

3,0

Privat konsumtion

-0,3

1,2

1,2

1,4

1,9

1,7

Offentlig konsumtion

1,9

0,5

0,3

0,4

0,4

0,4

Stat

3,0

-0,5

-0,3

0,0

0,0

0,0

Kommuner

1,4

0,8

0,5

0,5

0,5

0,5

Bruttoinvesteringar

-1,8

-1,9

-1,4

2,3

4,6

3,5

Lagerinvesteringar

0,1

-0,6

0,4

0,1

0,0

0,0

Export

1,2

0,5

3,0

5,8

7,3

6,2

Användning

0.3

0,0

1.4

2.6

3.5

3,0

Inhemsk efterfrågan

0,0

-0,2

0,8

1,5

2,0

1,7

Nyckeltal

Timlön

10,3

5,0

3,5

3,5

3,8

4,0

KPI (årsgenomsnitt)

10,4

9,6

3,2

2,5

2,3

2,6

Arbetslöshet

1,5

2,6

2,8

3,0

2,8

2,6

Exportnetto

5

6

10

16

22

28

Bytesbalans'

-33

-43

-47

-46

-43

-38

Bruttosparande''

17,9

16,4

15,8

16,2

16,8

17,4

' Förändring i procent av föregående års BNP.

 Procent av arbetskraften.

' Miljarder kr.

" Procent av BNP.

Källa: Finansdepartementet.

En viss förbättring av produktiviteten i kombination med begränsade löneökningar gör det möjligt för företegen att öka vinsteraa, men det svenska exportpriset för bearbetede varor beräknas ändå stiga långsam­mare än världsmarknadspriset under samtliga år fram till 1995. Konjunk­tumppgången inleds redan 1992 med att exporten ökar. De högre vinsteraa leder sedan till en uppgång i investeringama under 1993. Bland annat som en följd av skaltereformen beräknas dock bostedsinvesteringar-na minska under hela perioden. Bmttonationalprodukten växer under åren 1990-1995 i genomsnitt med

114

1,6% per år Det är dock en stor skillnad mellan åren 1991 och 1992 och    Prop. 1990/91:150 åren efter 1992. När den exportledda konjunkturen väl ter fart beräknas    Bilaga 1:1.1 tillväxten överstiga 2% per år.

Bmttosparandet i ekonomin försämras kraftigt under de närmaste åren, för att sedan återhämte sig något. År 1995 är dock bmttosparandet fortferande mindre än bmttoinvesteringama. Bytesbalansen uppvisar därför ett underskott.

Det ter tid innan återhämtningen i ekonomin får märkbara effekter på arbetsmarknaden. Mot slutet av perioden ökar sysselsättningen kraftigt, men samtidigt ökar också utbudet snabbt. Arbetslösheten minskar därför långsamt och 1995 utgör de arbetslösa ca 2,5% av arbetskraften. I kalkylema antes att de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som föreslås i 1991 års budget- och kompletteringspropositioner successivt avvecklas under perioden. Den underliggande nedgången i arbetslösheten under åren 1993-1995 är därför betydligt sterkare.

A terhållsam konsumtionstillväxt

Hushållens fektorinkomster och inkomster från transfereringar beräknas öka med 4,8% per år fram till 1995. Konsumentprisindex ökar samtidigt med 4,0% per år. Den reala ökningen är därför 0,8% per år. Hushållens utgifter för direkte skatter minskar realt med 1,8% per år. Den reala disponibla inkomsten beräknas därmed öka med i genomsnitt 1,8% per år fram till 1995.

Under 1960- och 1970-telen utgjorde hushållens nettosparande, dvs. skillnaden mellan disponibel inkomst och privat konsumtion, mellan 2,5 och 7,5% av disponibel inkomst. Under 1980-telet minskade nettosparan­det dramatiskt till som lägst -5,3% av disponibel inkomst 1988. Dette hängde bl.a. samman med avregleringen på kreditmarknaden. Det blev enklare att låna till konsumtionen genom att hushållen lättere kunde belåna sina förmögenheter. De två senaste åren har emellertid sparkvoten förbättrats kraftigt och 1990 beräknas den disponibla inkomsten vara lika hög som den privata konsumtionen.

Avregleringen bör bara få övergående effekter på hushållssparandet. Under 1990 har förmodligen också anpassningen till skattereformen börjat. Det finns därför flera rimliga förklaringar till den snabba förbättringen av hushållssparandet under de två senaste åren. Uppgången i hushållssparandet fömtsätts fortsatte så att det 1995 uppgår till drygt 1 % av disponibel inkomst. Den private konsumtionen kan då öka med 1,5% per år mellan 1990 och 1995.

I nationalräkenskapema och i många andra sammanhang sätts produktivitetstillväxten i den offentliga sektom till noll. Det här är ett antegande som - i kombination med fömtsättningama att kommuneraa behåller alla nuvarande verksamheter, ter hänsyn till de utbyggnader som hittills beslutets och ökar sina kostnader på det sätt befolkningsutveck­lingen motiverar - innebär anspråk på en kommunal konsumtionstillväxt med ca 2% per år fram till 1995. För att tillväxten i den kommunala verksamheten skall kunna begränsas på det sätt som här har antegits, och

115

standarden samtidigt upprätthållas,  krävs därför en omprövning och    Prop. 1990/91:150

effektivisering av de kommunala verksamhetema.

Bilaga 1:1.1

Tabell 12.3   Konsumtionen 1990-1995. Huvudkalkylen

Årlig procentuell förändring. 1985 års priser

1990     1991      1992     1993     1994     1995

4,2

0,9

2,0

1,6

2,1

2,0

0,0

-0,3

0,5

0,7

0,9

1,2

-0,3

1,2

1,2

1,4

1,9

1,7

1,9

0,5

0,3

0,4

0,4

0,4

Real disponibel inkomst Nettosparkvot' Privat konsumtion Offendig konsumtion

Konsumtion

0,4       1,0       0,9       1,1       1,4       1,3

' Hushållens totala nettosparande i procent av disponibel inkomst. Källa: Finansdepartementet.

Den offentliga konsumtionens ökningstakt har under 1980-telet minskat från i genomsnitt 1,8% per år under förste hälften av decenniet till i genomsnitt 1,3% per år under andra hälften. Under förste delen av 1990-telet fömtsätts att den offentliga konsumtionens ökningstakt ytterligare begränsas till i genomsnitt 0,4% per år. Det innebär att den private konsumtionen även under de närmaste fem åren ökar betydligt snabbare än den offentliga.

Tabell 12.4  Konsumtionen 1975-1995. Huvudkalkylen

Årlig procentuell förändring. 1985 års priser

1975-1980     1980-1985     1985-1990     1990-1995

Privatkonsumtion

0,8

0,5

2,7

1,5

Offendig konsumtion

3,3

1,8

1,3

0,4

Konsumtion

1,6

0,9

2,2

1,1

Källa: Finansdepartementet.

Tillväxt i den konkurrensutsatta sektorn

En kraftig förstärkning sker av produktionskapaciteten i den konkurrens­utsatte sektom. Produktionen i industrin beräknas öka med i genomsnitt 2,6% per år 1990-1995. Det är ungefär samma ökningstakt som under förste hälften av 1980-telet när två kraftiga devalveringar genomfördes. Då ekade produktionen med 2,4% per år medan den 1985-1990 ökade med bara 0,8% per år.

Antelet arbetede timmar i industrin beräknas minska kraftigt under 1991 och 1992. Efter 1992 ökar antelet timmar åter, men 1995 är bara 1990 års nivå återtegen. Det illustrerar väl ett gmndläggande problem med en politik inrikted på att öka tillväxten i den konkurrensutsatte sektom. Först efter flera års uppgång i industriproduktionen ökar efterfrågan på arbetskraft så mycket att det får märkbara effekter på arbetsmarknaden. Det beror dels på att bara var femte sysselsatt arbeter inom konkurrensutsatt produktion, dels på att industrin i nuvarande läge bedöms ha goda möjligheter att öka produktiviteten när kapacitetsutnytt­jandet förbättras.

116

En ökande arbetslöshet kan motverkas genom att den offentliga sektora Prop. 1990/91:150 expanderar sin produktion och därmed ökar sin efterfrågan på arbetskraft. Bilaga 1:1.1 De på kort sikt positiva effekteraa av en sådan politik måste vägas mot riskeraa. En högre tillväxt för den offentliga konsumtionen kan medföra att arbetsmarknaden åter blir överhetted och att inflationen då skjuter fert igen eller att den konkurrensutsatte sektora efter några år får svårt att rekrytera arbetskraft. Då kan den önskvärda stmkturomvandlingen bromsas upp.

Den svenska lönebildningen förefeller att vara mycket känslig för nivån på arbetslösheten. Det finns därmed en tydlig risk för att expansion i den offentliga sektora kan motverka tillväxt i den konkurrensutsatte sektora genom att driva upp löneökningstakten över den nivå som råder i utlandet. Det är därför bättre att motverka arbetslöshet t.ex. genom en ökad insats av arbetsmarknadspolitiska åtgärder inriktede på att höja arbetskraftens kompetens inom yrken som efterfrågas av den konkurrens­utsatte sektora.

Investeringama återhämtar sig

Vinsterna i industrin har under de senaste åren minskat. Denna utveck­ling bryts emellertid 1992. Bmttovinstema ökar därefter kontinuerligt och beräknas 1995 uppgå till ca 29% av förädlingsvärdet. Det kan jämföras med nivån 1988 som var ca 30%. De ökade vinstema förklaras av en högre produktivitetstillväxt och begränsade löneökningar.

Låga vinster, en hög räntenivå och vikande produktion medför en kraftig minskning av investeringama i industrin under 1991. Under 1992 vänder utvecklingen och 1993 ter industriproduktionen ordentlig fart samtidigt som vinstema förbättras. Investeringarna börjar därför öka under 1993 och expansionen försterks under 1994 då uppgången kan bli över 10%.

Tabell 12.5   Investeringar 1990-1995. Huvudkalkylen

Ärlig procentuell förändring. 1985 ärs priser

1990     1991      1992     1993     1994     1995

Bruttoinvesteringar

-1,8

-1,9

-1,4

2,3

4,6

3,5

Industrin

-4,5

-12,0

-3,0

4,0

12,5

7,0

Övrigt näringsliv

-2,8

1,4

3,5

5,0

5,4

4,0

Bostäder

4,1

-0,5

-11,0

-5,0

-3,0

-1,0

Offendig sektor

-4,0

-0,2

0,7

1,5

1,5

1,5

Källa: Finansdepartementet.

Investeringama i övrigt näringsliv återhämter sig redan 1992, när produktionen ökar igen. Jämfört med industrisektora är företegen i övrigt näringsliv mindre utsatte för utländsk konkurrens. Under en typisk konjunkturcykel utvecklas därför både vinster och investeringar lugnare än i industrisektora. Trots att investeringama i övrigt näringsliv växer under 1992, och att nedgången i industrins investeringar är mindre än 1991, medför det kraftiga fallet i bostedsinvesteringama att de totela bmttoinvesteringama 1992 ändå minskar ungefär lika mycket som 1991.

Diagram 12:2   Investeringar 1970 - 1995. Huvudkalkylen

Miljarder kr.,   1985 

å

rs priser 160

140

120 100 80 60 40 20

N

ä

ring exUl.  1

slivet        1

Dost

ä

der

In.     J--J-..    L

........................................................ posiuutjr   1.... 

-.._ 

Offentliga   myndigheter

i

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1970

1975

1980

1985

1990

1995

Anm.: Investeringarna efter 1990 enligt huvudkalkylen. Källor: Konjunkturinstitutet och finansdepartementet.

Bmttoinvesteringaraa ökade under andra hälften av 1980-telet med i genomsnitt 4,6% per år. Under samma period ökade investeringaraa i näringslivet exkl. bosteder med i genomsnitt 4,5% per år, bostedsinveste­ringama med 6,0% per år och de offentliga investeringama med i genomsnitt 2,5% per år. Åren 1990-1995 fortsätter näringslivets och den offentliga sektoras investeringar att öka, om än i en långsammare takt än tidigare. Skattereformen medför att kostnaderaa för boende ökar. Investeringaraa i bostäder beräknas därför minska med i genomsnitt 4,1% per år.

Förutsättningar för en snabb exportökning

En del av det utrymme som skapas när produktivitetstillväxten ter lärt och löneökningarna dämpas används till att öka vinstema. Det gäller speciellt 1992, när relativpriset för bearbetade varor minskar med endast 0,3%. Efter 1992 sänker företegen sina relativpriser med knappt 1% per år. Den svenska exporten av bearbetede varor beräknas därför öka snabbare än världshandeln under 1994 och 1995. De svenska marknads­andelama ökar därmed något.

Under andra hälften av 1980-telet har de svenska relativprisema för export av bearbetede varor ökat. Därmed skulle man kunna förvänte sig minskande andelar för svensk export på världsmarknaden. Så har också varit fellet, men företegen har gjort större marknadsandelsförluster än vad som kan förklaras enbart av prisutvecklingen.

Det kan vara ett tecken på bristande efterfrågan på de svenska export­varorna, t.ex. till följd av att exporten haft en ogyimsam vamsammansätt­ning. Men de förlorade marknadsandelama kan också vara en följd av den inhemska överhettningen. Den intema konkurrensen om arbetskraften

118

mellan den konkurrensutsatte och den skyddade sektora kan ha hindrat industrin från att öka sin export i takt med efterfrågan. Bedömningaraa av den framtida exporten utgår snarast från den senare förklaringen. Det bör således finnas goda fömtsättningar att öka exporten om en ny överhettning kan undvikas.

Tabell 12.6   Utrikeshandeln 1990-1995. Huvudkalkylen

Årlig procentuell förändring. 1985 års priser

1990     1991      1992     1993     1994     1995 Industrin

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Timlön

9,5

5,0

3,5

3,5

3,8

4,0

Produktion

-2,8

-2,8

2,5

3,5

5,5

4,5

Produktivitet

0,4

0,7

3,0

3,2

3,5

2,6

Bruttovinster'

24,6

23,9

25,5

27,0

28,5

29,2

Världsmarknadspris

3,3

3,7

3,5

3,5

3,5

3,5

Relativpris'

-1,3

-0,8

-0,3

-0,9

-0,7

-0,8

Världsmarknad''

5,2

4,0

6,3

6,0

6,0

6,0

Utrikeshandel

Export

1,1

0,5

3,0

5,8

7,3

6,2

Bearbetade varor

0,7

0,0

3,9

6,5

8,5

7,0

Övriga varor och tjänster

2,2

1,5

1,2

4,3

4,7

4,4

Import

0,5

0,2

2,3

3,9

5,6

4,6

Bearbetade varor

-0,6

-2,3

2,2

4,8

6,4

5,3

Övriga varor och tjänster

2,2

4,0

2,5

3,3

3,6

3,2

Real utrikesbalans

0,2

0,1

0,2

0,6

0,6

0,7

' I procent av förädlingsvärdet.

Bearbetade varor. ' Exportpris/världsmarknadspris för bearbetade varor.

Bearbetade varor.

Förändring i procent av föregående års BNP. Källa: Finansdepartementet.

Exportnettot förbättras med dryggt 20 miljarder kr. mellan 1990 och 1995, vilket motsvarar ca 1,5% av BNP. År 1990 beräknas underskottet i bytesbalansen ha motsvarat ca 2,5% av BNP. Förbättringen av exportnettot medför således i sig att underskottet i bytesbalansen skulle minska till 1% av BNP år 1995. Under hela perioden ökar emellertid utlandsskulden. Det faktiska underskottet i bytesbalansen beräknas därför motsvara ca 2,2% av BNP år 1995. Därmed växer också underskottet i räntenettot mot uUandet från 3,1% av BNP år 1990 till 4,3% år 1995. Denna problematik analyseras mer utförligt i kapitel 14.

Arbetskraftsutbudet och produktivitetstillväxten

Det totela utbudet av arbetskraft, mätt i antel timmar, beräknas mellan 1990 och 1995 öka med i genomsnitt knappt 0,3% per år. Det är betydligt lägre än ökningen av det potentiella arbetskraftsutbudet vid balans på arbetsmarknaden, som beräknades till 0,7% per år i Långtids­utredningen 1990. Det är den svaga ekonomiska utvecklingen under 1991 och 1992 som främst begränsar ökningen av arbetskraftsutbudet. När

119

sysselsättningen börjar stiga under 1993 ökar också arbetskraftsutbudet Prop. 1990/91:150 snabbare. Arbetslösheten kulminerar dette år och faller sedan. Att Bilaga 1:1.1 arbetslösheten inte minskar kraftigare än vad som framgår av tebell 12.7 beror på hanteringen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som föreslås i 1991 års budget- och kompletteringspropositioner. I kalkylema antes nämligen att dessa successivt avvecklas under perioden. Den underliggan­de nedgången i arbetslösheten under åren 1993-1995 är därför betydligt sterkare.

Tabell 12.7  Arbetsmarknaden 1990-1995. Huvudkalkylen

Ärlig procentuell förändring

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Sysselsättning, timmar

0,6

-1,0

-0,2

0,6

1,1

1,2

Medelarbetstid

-0,2

-0,2

-0,1

0,3

0,3

0,3

Sysselsättning, personer

0,9

-0,8

-0,1

0,3

0,8

0,9

Arbetsutbud, personer Arbetslöshet

1,1

0,2

0,1

0,5

0,6

0,7

1,5

2,6

2,8

3,0

2,8

2,6

'Procent av arbetskraften. Källa: Finansdepartementet.

Under de senaste åren förefaller tillväxten i produktiviteten att ha gått ned. Åren 1986-1990 beräknas produktiviteten i näringslivet ha öat med endast 0,7% per år i genomsnitt, jämfört med drygt 2% per år 1975-1986. Det är dock svårt att dra säkra slutsatser av utvecklingen under några få år. Tillväxten i produktiviteten varierar normalt sterkt mellan olika perioder. Under de siste åren på 1980-telet var den svenska ekonomin "överhetted". I en sådan situation är det naturligt att tillväxten i produktiviteten försämras bl.a. därför att "flaskhalsar" uppster i produktionen. I kapitel 13 diskuteras produktivitetsutvecklingen i svensk industri vid en intemationell jämförelse.

Tabell 12.8  Arbetskraftens produktivitet 1975-1990

Årlig procentuell förändring

1975-1982

1982-1986

1986-1990

Näringslivet

2,0

2,3

0,7

varav industrin

1,7

3,7

0,6

Anm.: Produktiviteten beräknad enligt nationalräkenskaperna. I kapitel 13 redovi­sas produktiviteten beräknad enligt industristatistiken. Se detta kapitel för en vidare diskussion. Källa: Finansdepartementet.

Produktiviteten i näringslivet beräknas öka med ca 1,6% per år mellan 1990 och 1995. Det finns ett flertel argument - bl.a. den europeiska integrationen och dess effekter - som kan framföras till stöd för en högre produktivitetstillväxt under 1990-telet. Mot denna bakgmnd redovisas i näste avsnitt en kalkyl utgående från en högre produktivitetstillväxt i näringslivet.

120

Tabell 12.9   Arbetskraftens produktivitet 1990-1995. Huvudkalkylen

Årlig procentuell förändring

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1990     1991      1992     1993     1994

1995

Näringslivet                                         0,3        1,0        1,6        1,8        1,9 varav industrin                               0,4       0,7       3,0       3,2       3,5

1,6 2,6

Källa: Finansdepartementet.

Tillväxten och dess användning

I diagram 12.3 redovisas BNP-tillväxten och dess användning under de senaste 15 åren samt under den förste hälften av 1990-telet (i enlighet med huvudkalkylen). Under andra hälften av 1970-talet medförde den högre konsumtionen att resursanvändningen översteg tillväxten. Trots dette kunde exporten av varor och tjänster öka snabbare än importen, eftersom investeringama minskade kraftigt. Andra hälften av 1970-telet kan därför betecknas som en period när vi konsumerade tillväxten och kapitelstocken.

Devalveringama och den långsamma ökningen av konsumtionen medförde underförstå hälften av 1980-talet att ett utrymme skapades för en snabb ökning av exporten. Däremot förbättrades investeringsutveck­lingen endast i så motto att det tidigare kraftiga fallet upphörde.[REDACTED_EFTERNAMN] hälften av 1980-telet var därför en period när tillväxten i hög utsträck­ning exporterades.

Diagram 12:3  Tillväxten och dess användning 1975 - 1995. Huvudkalkylen

F

ö

r

ä

ndring i procent av BNP f

ö

reg

å

ende 

ä

r 

Ä

rliga genomsnitt,   1985 

å

rs priser

 BNP

 Konsumtion [ Investeringar n Nettoexporl

1975

1980    1980

1985    1985

1990    1990

199S

Källa: Finansdepartementet.

121

Under andra hälften av 1980-talet ökade konsumtionen kraftigt, men    Prop. 1990/91:150 det gjorde också investeringama. En ökad import fick tillföra de extra    Bilaga 1:1.1 resurser som behövdes. Andra hälften av 1980-telet var därför en period när vi lånade för konsumtion och för att bygga upp kapitelstocken.

I det scenario som presenteras för första hälften av 1990-talet blir utvecklingen balanserad i så motto att tillväxten räcker för att täcka konsumtion, investeringar och ökad export. Jämfört med andra hälften av 1980-telet ökar emellertid investeringama långsamt. Samtidigt innebär den tidigare uppgången att ökningen sterter från en hög nivå 1990. Nettoexporten växer långsamt och ger bara ett litet bidrag till förbättring­en av bytesbalansen. Underskottet i bytesbalansen 1990 blir därför besteende fram till 1995. År 1995 utgör investeringama 19,6% av BNP. Det är inte någon onormalt hög nivå. Mot denna bakgmnd borde de ha kunnat fmansieras genom ett inhemskt sparande.

Fortsatt lågt sparande

Med utgångspunkt från den reala utveckling som skisserats ovan har utvecklingen av inkomster och utgifter för fem inhemska sektorer och för Sveriges transaktioner med utlandet beräknats. De fem inhemska sektorema är steten, socialförsäkringssektora, kommunema, hushållen och företegen. Beräkningama bygger på antegandet att de svenska och intemationella räntorna faller och att räntemarginalen gentemot utlandet minskar. Det är naturligt i ett scenario där inflationstakten i Sverige under en följd av år snarast är lägre än i omvärlden. En del av de finansiella tillgångaraa och skulderaa löper med bunden ränte under en längre löptid. Därför fömtsätts räntesänkningama inte omedelbart få fullt genomslag.

Bruttosparandet uppgick 1990 till 17,9% av BNP. Under de närmaste åren försämras det för att sedan förbättras nägot och beräknas åren 1991-1995 i genomsnitt motsvara ca 16,5% av BNP. Trots den gynnsamma tillväxten förbättras bmttosparandet inte tillräckligt mycket för att motsvara nivån på bmttoinvesteringama 1995. Bmttosparandet uppgår då till 17,4% av BNP, medan bmttoinvesteringama bedöms motsvara 19,6% av BNP. Underskottet i bytesbalansen blir därmed 2,2% av BNP eller 38 miljarder kr 1995.

Bytesbalansens saldo kan beräknas på flera olika sätt. Det är för det förste lika med skillnaden mellan bmttosparande och bmttoinvesteringar i ekonomin som helhet. Samtidigt är det finansiella sparandet för en sektor skillnaden mellan sektoms bmttosparande och dess bmttoinveste­ringar. Bytesbalansens saldo kan därför också beräknas som summan av de inhemska sektoreraas finansiella sparande. Bytesbalansens saldo är också summan av handelsbalans, tjänstebalans, avkastning på kapitel och övriga transfereringar.

Bytesbalansens saldo har försämrats kraftigt efter 1986, som är det senaste året med ett överskott, se diagram 12.4. År 1990 var underskottet i bytesbalansen ca 33 miljarder kr. eller 2,5% av BNP. Under de närmaste  åren   försämras  bytesbalansens   saldo  ytterligare  och   1992

122

beräknas underskottet motsvara 3,2% av BNP. Det är främst det stora    Prop. 1990/91:150 underskottet i avkastning på kapitel och resevalutanettot som försämras.     Bilaga 1:1.1

Diagram 12:4  Bytesbalansen 1980 - 1995. Huvudkalkylen

Procent ov BNP

995

Källa: Finansdepartementet.

Tabell 12.10  Bytesbalansen 1990-1995. Huvudkalkylen

Miljarder kr. Nettoposter

1990     1991      1992     1993     1994     1995

Handelsbalans för varor och

tjänster Avkastning av kapital Transfereringar

Bytesbalans

3,6 -36,2 -14,8

9,5 -39,9

-15,7

16,2 -42,3 -16,6

22,8 -43,4 -17,4

1,9 -22,0 -13,2

2,2 -31,5 -14,1

-33,3    -43,4    -47,4    -46,1    -42,7    -38,0

Anm.: Transfereringar inkluderar löner och direkta skatter. P.g.a. avrundning summerar inte alltid delarna till totalen. Källa: Finansdepartementet.

Av tebell 12.10 framgår de olika komponenteraa i bytesbalansen. Den exportledda tillväxt som sätter fart 1993 ger utslag i en förbättrad handelsbalans för varor och tjänster. Handelsbalansens förbättring med knappt 7 miljarder kr. per år dämpas av att både export och investeringar har ett stort importinnehåll. Underskottet i avkastning på kapitel fortsätter att öka, om än i en avtegande takt. Transfereringama är under perioden relativt konstante. I kapitel 14 finns en utförlig diskussion om de faktorer som påverkar bytesbalansens komponenter.

Den offentliga sektorns finansiella sparande har ökat under hela 1980-telet och kulminerade 1989 när det motsvarade 5,4% av BNP. Den offentliga sektoras finansiella stellning under förste hälften av 1990-telet har beräknats under antagandet att några nya åteganden inte görs, men

123

att de beslut som fettets ftillföljs. Utgiftskvoten var 61,7% 1990 och    Prop. 1990/91:150 beräknas uppgå till 59,2%  1995, medan skattekvoten förändras från    Bilaga 1:1.1 56,4%  till 53,4%.  Som tidigare har redovisats fömtsätter kalkyleraa dessutom en god produktivitetsutveckling i den offentliga sektora.

Tabell 12.11   Finansiellt sparande 1990-1995. Huvudkalkylen

Miljarder kr.

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Offentlig sektor

Stat

Socialförsäkring

Kommun

51,8

13,9 46,2 -8,3

42,7 -4,0

44,3 2,4

29,2

-24,4 42,5 11,1

20,8

-34,3 38,9 16,1

33,7

-4,8

36,9

1,6

52,0

24,8 35,3 -8,1

Privat sektor

Hushåll Företag

-85,1

-3,1 -82,0

-86,1

-2,9 -83,2

-76,6

6,2 -82,8

-66,9

9,1 -76,0

-76,4

11,0

-87,4

-90,0

14,0 -104,0

Bytesbalans

-33,3

-43,4

-47,4

-46,1

-42,7

-38,0

Anm.: P.g.a. avrundning summerar inte alltid delarna till totalen. Källa: Finansdepartementet.

Av tebell 12.11 framgår att den offentliga sektoms finansiella sparande försämras under de närmaste åren, för att sedan åter förbättras mot mitten av 1990-telet och 1995 uppgå till ca 3% av BNP, vilket motsvarar 1991 års nivå. Det är stetens sparande sorri förbättras. Den kommunala sektoras sparande försämras och 1995 är inkomstema 8 miljarder kr. lägre än utgiftema. I kapitel 16 finns en utförlig diskussion av utveck­lingen i den offentliga sektora.

Tabell 12.12   Finansiellt sparande 1990-1995. Huvudkalkylen

Procentuell andel av BNP i löpande priser

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Offentlig sektor

Stat

Socialförsäkring

Kommun

3,9

1,0 3,4 -0,6

3,0

-0,3 3,1 0,2

2,0

-1,6 2,8 0,7

1,3

-2,2 2,5 1,1

2,1

-0,3 2,3 0,1

3,0

1,4 2,1 -0,5

Privat sektor

Hushåll Företag

-6,4

-0,2 -6,1

-6,0

-0,2 -5,8

-5,1

0,4 -5,6

-4,3

0,6 -4,9

-4,7 0,7 -5,4

-5,2 0,8 -6,1

Bytesbalans

-2,5

-3,0

-3,2

-3,0

-2,6

-2,2

Anm.: P.g.a. avrundning summerar inte alltid delarna till totalen. Källa: Finansdepartementet.

Den privata sektorns finansiella sparande förbättras fram till 1993. Under de förste åren minskar underskottet i företagssektorns finansiella sparande och beräknas 1993 motsvara 4,9% av BNP. När investeringama ter fart ökar företegen normalt sin upplåning och därmed försämras deras finansiella sparande. Det är också det mönster som avtecknar sig i denna kalkyl. År 1995 beräknas företegssektoms finansiella underskott uppgå till ca 6,1 % av BNP.

124

Hushållens fiiktorinkomster, dvs. inkomster från löner och kapitel, beräknas i löpande priser öka med i genomsnitt 4,4% per år fram till 1995, se tebell 12.13. Eftersom konsumentpriseraa ökar med 4,0% per år mellan 1990 och 1995 blir den reala ökningen endast 0,4% per år. Transfereringsinkomsteraa ökar samtidigt realt med 1,7% per år. Av en totel nominell ökning med ca 100 miljarder kr. utgörs nästan halva ökningen av ökade inkomster från ATP-pensioneraa, som realt ökar med över 4% per år. Andra transfereringar som ökar snabbt är bambidragen och arbetsskadeförsäkringen. I feste priser ökar de med över 6% per år.

Hushållens utgifter för direkte skatter ökar betydligt långsammare. I faste priser sjunker utgiftema för skatter med 1,8% per år fram till 1995. De realt minskande skatterna ger därmed ett väsentligt bidrag till ökningen av den reala disponibla inkomsten, som ökar med 1,8% per år.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Tabell 12.13   Hushållens inkomster, konsumtion och sparande 1990-1995. Huvudkalkylen

Miljarder kr. Löpande priser

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Faktorinkomster

Transfereringar

Räntor och utdelningar, netto

708,8 316,0 -36,0

738,7 355,1 -35,5

763,3 376,2 -39,2

795,2 388,2 -38,2

834,9 403,1 -38,0

877,8 418,4 -37,5

Direkt skatt

288,9

284,2

283,6

292,2

305,8

320,3

Disponibel inkomst

695,5

772,3

816,6

850,4

888,0

929,0

Privat konsumtion

695,6

774,4

812,7

844,2

880,0

918,0

Nettosparande

-0,1

-2,1

3,9

6,2

8,0

11,0

Anrn.: P.g.a. avrundning summerar inte alltid delarna till totalen. Källa: Finansdepartementet

Diagram 12:5  Hushållens nettosparkvot 1970 - 1995. Huvudkalkylen

Procent av  disponibel  inkomst

1970

1975

Källa: Finansdepartementet.

1980

985

1990

1995

125

När man skall bedöma utvecklingen av den private konsumtionen under Prop. 1990/91:150 de närmaste åren är det avgörande vilket antegande man gör om Bilaga 1:1.1 skattereformens effekter på hushållens sparande. Skattereformen ökar hushållens räntekänslighet. Skatteavdraget för ränteutgifter sjunker från 47% 1989 till 30% 1991 samtidigt som avkastningen på ftillt beskattet sparande ökar. Det bör öka det finansiella sparandet. I huvudkalkylen uppgår hushållens finansiella sparande till 0,8% av BNP 1995.

Skattereformen och det nya bostedsfinansieringssystemet ökar kostnaderaa för boende, vilket bör minska det reala sparandet. Det svenska pensionssystemet är också så utformat att hushållen inte behöver spara för sina framtida pensioner. Därmed saknas det viktigaste långsiktiga sparmotivet för hushållen.

Hushållens nettosparkvot förbättrades med 4,6 procentenheter 1990, vilket medförde att den disponibla inkomsten för förste gången på flera år motsvarade konsumtionen. I huvudkalkylen antes att sparkvoten ökar till 1,2% av den disponibla inkomsten 1995, se diagram 12.5. Därmed kan den private konsumtionen i faste priser öka med i genomsnitt 1,5% per år År 1995 motsvarar hushållens nettosparande ca 0,6% av BNP.

12.5  Högre produktivitetstillväxt

Produktiviteten har ökat långsammare i hela OECD-området sedan mitten av 1970-telet. Det finns många orsaker till dette. En övergripande för­klaring är att produktionen allt mer har inriktets mot att förbättra kvali­teten, istellet för att höja kvantiteten. Det kan minska tillväxten i produktiviteten - som den redovisas i stetistiken - eftersom det är svårt att mate kvalitetsförbättringar. Tänkbart är också att den tekniska utvecklingen ger ett mindre bidrag än tidigare till produktiviteten. Några förklaringar ter sin utgångspunkt i oljekrisen vid mitten av 1970-telet och dess följdeffekter för den ekonomiska tillväxten. Andra förklaringar betonar istellet att marknadema för varor och tjänster och arbetsmarkna­den fungerar sämre än tidigare.

Tabell 12.14  Produktivitetstillväxten i OECD 1960-1988. Real BNP per

sysselsatt

Ärlig procentuell förändring

1960-1968 1968-1973 1973-1979 1979-1986 1986-1988

2,6

1,0

0,0

0,9

1,0

8,8

7,3

2,9

2,8

3,1

4,2

4,1

2,9

1,5

1,7

4,1

3,4

1,5

1,5

1,7

Förenta staterna Japan Tyskland OECD-totalt

Källa: Långtidsutredningen 1990.

En annan fråga är om produktiviteten ökar långsanmiare i Sverige än i omvärlden. I kapitel 13 jämförs bl.a. produktivitetsutvecklingen i industrin i Sverige med utvecklingen i elva OECD-länder. Resulteten tyder på att produktiviteten i Sverige inte har ökat långsammare än genomsnittet för de sex rikaste av de elva ländema. Men vilken slutsats

126

man kommer till beror mycket på vilken tidsperiod som studeras och    Prop. 1990/91:150

vilka länder Sverige jämförs med.

Bilaga 1:1.1

Det finns goda argument för att produktiviteten åter kan öka snabbare under 1990-telet. Vinsteraa i den konkurrensutsatte sektom har sjunkit kraftigt under de senaste åren. Vid liknande tillfällen under 1970-telet och början av 1980-telet medförde devalveringar att vinstema ganska snabbt återhämtede sig. Någon ny devalvering kommer emellertid inte att genomföras. Det ter därför längre tid för vinstema att återhämte sig denna gång. Insikten om den förändrade situationen kan medföra att företegen mer aktivt än tidigare kommer att lete efter kostnadsbesparande rationaliseringar som höjer produktiviteten.

Investeringama har ökat snabbt under andra hälften av 1980-telet. Det bör på sikt öka produktivitetstillväxten, eftersom kapitelintensiteten stiger och effektivare teknik introduceras genom nya maskiner Under 1980-telet har omfattande investeringar gjorts inom den s.k. informationstek­nologin. Historiska studier tyder på att det kan te lång tid innan nya teknologier får fullt genomslag på den ekonomiska utvecklingen. Kanske får investeringama i ny informationsteknologi full effekt på produktivite­ten först senare under 1990-telet.

Under andra hälften av 1980-telet har liberaliseringen av handeln mellan länder fått ny fert. EG har bl.a. som mål att genomföra en inre marknad med rättigheter för varor, tjänster, kapitel och arbetskraft att röra sig fritt över de nationella gränsema. Konkurrensen mellan olika tillverkare blir då hårdare och möjlighetema att utnyttja stordriftsfördelar i produktionen ökar. Därmed bör också produktivitetstillväxten stimule­ras.

Under 1980-telet har insikten ökat att samhället bör främja institutio­nella lösningar som ger medborgarna motiv an göra ekonomiskt rationella val. Ett exempel är förändringen av skattesystemet, som har gjort det lönsammare för de fleste inkomsttegare att öka sin arbetsinsats. Den här typen av förändringar kan få märkbara positiva effekter på produktiviteten.

En kalkyl med högre produktivitet

Mot bakgmnd av att det finns ett antel goda argument för en bättre produktivitetsutveckling än under 1980-telet presenteras ett scenario med en väsentligt högre produktivitetstillväxt än i huvudkalkylen. För näringslivet totelt ökar produktiviteten efter 1991 med 1,7% per år i huvudkalkylen och 2,6% per år i denna kalkyl. 1 industrin ökar produktiviteten efter 1991 med 3,1% per år i huvudkalkylen och 4,4% per år i denna kalkyl.

Den snabba försämringen av den svenska konkurrenskraften under speciellt åren 1988 till 1990 berodde på att de höga löneökningama inte hade någon som helst motsvarighet i produktivitetsförbättringar.

På så sätt kan man säga att kostnaden per producerad enhet drevs upp från två håll. Den nu nödvändiga kostnadsanpassningen kommer i huvudscenariet i allt väsentligt till stånd via låga nominella löneökningar

127

I dette kompletterande scenario underlättes och försterks denna anpass-    Prop. 1990/91:150

ning av den sterka produktivitsutvecklingen.

Bilaga 1:1.1

Tabell 12.15  Arbetskraftens produktivitet 1990-1995. Kalkyl med högre produktivitetstillväxt

Ärlig procentuell förändring

1990     1991     1992     1993     1994     1995

0,3

1,0

2,0

2,8

2,9

2,6

0,4

0,7

3,6

4,6

5,1

4,2

Näringslivet varav industrin

Källa: Finansdepartementet.

Tabell 12.16  Försörjningsbalansen och vissa nyckeltal 1990-1995, Kalkyl med högre produktivitetstillväxt

Årlig procentuell förändring. 1985 års priser

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Försörjningsbalans

BNP

0,3

-0,2

1,3

2,7

3,6

3,5

Import

0,5

0,2

2,4

4,1

6,0

4,9

Tillgång

0,3

0,0

1,4

2.5

3,5

3.0

Privat konsumtion

-0,3

1,2

1,3

1,5

2,2

2,2

Offendig konsumtion

1,9

0,5

0,3

0,4

0,4

0,4

Siat

3,0

-0,5

0,9

0,0

0,0

0,0

Kommuner

1,4

0,8

0,5

0,5

0,5

0,5

Bruttoinvesteringar

-1,8

-1,9

-0,7

3,9

6,2

5,3

Lagerinvesteringar

0,1

-0,6

0,4

0,1

0,0

0,0

Export

1,2

0,5

3,3

6,5

8,5

7,4

Användning

Inhemsk efterfrågan

0,3

0,0

1,4

2,5

3,5

3,0

Nyckeltal

Timlön

10,3

5,0

3,5

3,6

4,2

4,5

KPI (årsgenomsnitt)

10,4

9,6

3,1

2,1

2,1

2,4

Arbetslöshet

1,5

2,6

2,9

3,2

2,9

2,6

Exportnetto-'

5

6

10

16

25

36

Bytesbalans'

-33

-43

-47

-45

-39

-30

Bruttosparande'*

17,9

16,4

15,8

16,4

17,5

18,5

' Förändring i procent av föregående års BNP.

 Procent av arbetskraften.

' Miljarder kr.

* Procent av BNP.

Källa: Finansdepartementet.

BNP-tillväxten i kalkylen blir i genomsnitt 2,8% under perioden 1992-1995. Åren 1994 och 1995 stiger BNP så pass kraftigt som med ca 3,5%. De ökade tillväxtmöjligheter som den sterka produktiviteten generar kommer, via olika mekanismer, till uttryck på efterfrågesidan. Det relativa kostnadsläget förbättras snabbare, vilket ger ökade möjlighe­ter till relativprissänkningar på världsmarknaden. På så sätt kan marknadsandelsförluster alertes på ett mer markant sätt, vilket ger en kraftigt ökad export.

128

Ett utrymme skapas också för förbättrad lönsamhet. Efter den sterka Prop. 1990/91:150 press på vinstema, som de senaste årens stora kostnadsökningar gett Bilaga 1:1.1 upphov till, är en förbättrad lönsamhet nödvändig för att investeringama skall öka. I dette scenario skapas möjligheter för företegen att förbättra relativprisema samtidigt som lönsamheten sterks och därmed uppnås en, i jämförelse med huvudkalkylen, sterkare export och höjd investerings­aktivitet.

TabeU 12.17  Konsumtionen 1990-1995. Kalkyl med högre produktivitetstill­växt

Årlig procentuell förändring. 1985 års priser

1990     1991     1992     1993     1994     1995

4,2

0,9

2,1

1,8

2,5

2,5

0,0

-0,3

0,5

0,8

1,1

1,4

0,3

1,2

1,3

1,5

2,2

2,2

1,9

0,4

0,1

0,4

0,4

0,4

Real disponibel inkomst Nettosparkvot' Privat konsumtion Offentlig konsumtion

Konsumtion

0,4       1,0       1,0       1,1       1,6       1,6

' Hushållens totala nettosparande i procent av disponibel inkomst. Källa: Finansdepartementet.

Precis som i huvudkalkylen medför en lägre ränte och högre vinster att bruttoinvesteringarna ter fart efter 1992. Investeringsuppgången blir dock kraftigare i dette fall, p.g.a. lönsamhetsförbättringen. Investeringama ökar med i genomsnitt ca 5% per år efter 1992, jämfört med 3,5% per år i huvudkalkylen. Den totela investeringsnivån är därför drygt 5% högre 1995.

Tabell 12.18  Investeringar 1990-1995. Kalkyl med högre produktivitetstillväxt

Årlig procentuell förändring. 1985 års priser

1990     1991     1992     1993     1994     1995

Bruttoinvesteringar

-1,8

-1,9

-0,4

3,9

6,2

5,3

Industrin Övrigt näringsliv Bostäder Offentlig sektor

-4,5 -2,8 4,1 -4,0

-12,0

1,4

-0,5

-0,2

0,0

4,4

-10,5

0,7

7,5

6,8

-4,5

1,5

15,0 7,3

-2,0 1,5

9,0 6,5 0,0 1,5

Källa: Finansdepartementet.

Den högre produktivitetstillväxten medför att industrins investeringar ökar med drygt 10% per år efter 1992, jämfört med knappt 8% per år i huvudkalkylen. För övrigt näringsliv ökar investeringstillväxten efter 1992 från knappt 5% per år i huvudkalkylen till knappt 7% per år.

Prisökningarna blir lägre både för produktion som avsätts på hemma­marknaden och produktion för export. På hemmamarknaden ökar konsumentprisema med ca 2,2% per år, jämfört med ca 2,5% per år i huvudkalkylen. På exportmarknadema sänker företegen sina relativpriser för bearbetede varor med 1,2% per år efter 1992, jämfört med knappt 0,8% per år i huvudkalkylen. Den totela exporten ökar därför med drygt

9   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:1.1

129

7% per år, vilket är ca 1 procentenhet snabbare än i huvudkalkylen.    Prop. 1990/91:150 Exportnettot förbättras med drygt 30 miljaider kr. mellan 1990 och 1995,    Bilaga 1:1.1 jämfört med drygt 20 miljarder kr. i huvudkalkylen.

Tabell 12.19  Utrikeshandeln 1990-1995. Kalkyl med högre produktivitetstill­växt

Årlig procentuell förändring. 1985 års priser

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Industrin

Timlön

Produktion

Produktivitet

Bruttovinster'

Världsmarknadspris

Relativpris''

Världsmarknad*

9,5 -2,8

0,4 24,6

3,3 -1,3

5,2

5,0 -2,8

0,7 23,9

3,7 -0,8

4,0

3,5 3,0 3,6

25,7 3,5

-0,5 6,3

3,6 4,5 4,6

27,5 3,5

-1,4 6,0

4,3 7,0 5,1

29,5 3,5

-1,1 6,0

4,5    

6,5

4,2 30,5

3,5 -1,1

6,0

Utrikeshandel

Export

Bearbetade varor

1,2

0,7

0,5

0,0

3,3 4,2

6,5

7,0

8,5

9,8

7,4 8,7

Import

Bearbetade varor

0,5

-0,6

0,2

-2,3

2.4 2,2

4,1

4,5

6,0

7,0

4,9

5,5

Real utrikesbalans

0,2

0,1

0,3

0,8

0,9

1,0

I procent av förädlingsvärdet.

Bearbetade varor.

Exportpris/världsmarknadspris för bearbetade varor. * Bearbetade varor.

Förändring i procent av föregående års BNP. Källa: Finansdepartementet.

Under 1992 och 1993 ökar hushållens reala disponibla inkomster endast marginellt jämfört med huvudkalkylen. Den försterkning som kommer till stånd under de åren beror främst på något lägre konsument­priser. Åren 1994 och 1995 har i kalkylema en del av produktivitetsför­bättringen också tegit sig uttryck i högre nominella löneökningar. Därmed kan man säga att produktivitetsförbättringen i förste skedet främst används till en förbättring av konkurrensläge och lönsamhet medan den i andra skedet också kommer hushållen till del. I viss mån leder de försterkte disponibelinkomstema till en ökad sparkvot.

En snabb produktivitetsuppgång genererar tillväxtmöjligheter som i dette scenario kan mötes av en ökad efterfrågan. På lång sikt är dette naturligtvis också fallet. På kort sikt kan dock resultetet bli en märkbart stigande arbetslöshet och en mer begränsad ökning i tillväxten. Dette kännetecknade inte minst den norska utvecklingen under slutet av 1980-telet.

Jämfört med huvudkalkylen är arbetslösheten här något högre i början av perioden, men oförändrad år 1995. Det finns dock en risk för att denna skillnad skulle kunna bli betydligt kraftigare. På lång sikt bör emellertid en högre produktivitet bidra till lägre arbetslöshet. En löneutveckling i ekonomin som är förenlig med långsiktigt bibehållen konkurrenskraft underlättes av en god produktivitetstillväxt och därmed ökar möjlighetema att uppnå fiill sysselsättning.

130

Tabell 12.20  Arbetsmarknaden 1990-1995. Kalkyl med högre produktivitets­tillväxt

Årlig procentuell förändring

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Sysselsättning, timmar Medelarbetstid Sysselsättning, personer Arbetsutbud, personer Arbetslöshet

0,6 -0,2 0,9 1,1 1,5

-1,0 -0,2 -0,8 0,2 2,6

-0,3 -0,1 0,2 0,1 2,9

0,5 0,3 0,2 0,5

3,2

1,2 0,3 0,9 0,6 2,9

1,3 0,3 1,0 0,7 2,6

' Procent av arbetskraften. Källa: Finansdepartementet.

Bmttosparandet höjs i denna kalkyl med ytterligare en procentenhet och uppgår 1995 till 18,5% av BNP. Även bmttoinvesteringama förbättras något och motsvarar 20,2% av BNP 1995. Sammanteget medför det att underskottet i bytesbalansen minskar med 8 miljarder kr. till ca 30 miljarder kr. 1995. År 1995 är underskottet en halv procentenhet lägre än i huvudkalkylen.

Det kan verka förvånande att bytesbalansens saldo inte förbättras ytterligare i det mer gynnsamma scenariet. En förklaring är att den högre produktiviteten stimulerar investeringar och export, båda med en hög importandel. En annan förklaring är att den snabba exportökningen -som innebär att de svenska marknadsandelama ökar - fömtsätter att de svenska relativprisema sjunker något snabbare än i huvudkalkylen. Därmed ökar priset på den svenska exporten något långsammare. Handelsbalansen förbättras därför inte lika snabbt som man skulle förvänte sig.

Tabell 12.21   FinansieUt sparande 1990-1995. Kalkyl med högre produktivi­tetstillväxt

Miljarder kr. Löpande priser

1990

I99I

1992

1993

1994

1995

Offentlig sektor

Stat

Socialförsäkring

Kommun

51,8

13,9 46,2 -8,3

42,7 -4,0

44,3 2,4

27,1 -26,9

42,5 11,5

20,7

-34,7 38,7 16,7

36,4

-2,8

37,1

2,0

59,1

31,2 36,3 -8,4

Privat sektor

Hushåll Företag

-85,1

-3,1 -82,0

-86,1

-2,9 -83,2

-74,5

6,2

-80,7

-66,0

9,7 -75,7

-75,2

12,7

-87,9

-88,8

16,0 -104,8

Bytesbalans

(Andel av BNP)

-33,3

-2,5

-43,4

-3,0

-47,4 -3,2

-45,3

-2,9

-38,8

-2,4

-29,7

-1,7

Anm: P.g.a. avrundning summerar inte alltid delarna till totalen. Källa: Finansdepartementet.

Det finansiella sparandets utveckling i de inhemska sektorema redovisas i tebell 12.21. Det är främst den offentliga sektoms finansiella sparande som förbättras när tillväxten ökar. Stetens sparande stiger med ytterligare 6 miljarder kr. 1995, eftersom skatteunderlaget ökar vid en högre tillväxt. Kommuneraas finansiella sparande försämras marginellt, medan de övriga sektoremas sparande ökar med en halv till en miljard

131

kr.   1995.   Trots   ett   större   skatteunderiag  ökar   inte  kommuneraas    Prop. 1990/91:150 inkomster nämnvärt fram till 1995. Det beror på att deras inkomster    Bilaga 1:1.1 resp. år baseras på skatteunderlaget två år tidigare. Den goda tillväxten under 1994 och 1995 hinner därför inte påverka kommunemas inkomster under den studerade perioden.

132

13  Konkurrenskraften i svensk industri

P'"°p- 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 I kapitlet behandlas utvecklingen av den svenska industrins konkurrens­kraft från början av 1970-telet fram till 1995. Med konkurrenskraft avses här löne-, produktivitets- och vinstutvecklingen i Sverige jämfört med våra viktigaste konkurrentländer. Andra mer svårfångade komponenter i konkurrenskraftsbegreppet, som t.ex. produktkvalitet, service, snabba och pålitliga leveranser, diskuteras däremot inte.

Man kan fråga sig om det är möjligt för högteknologiska länder som Sverige, att ha en lika snabb utveckling av t.ex industriproduktiviteten som länder med en i utgångsläget låg teknisk nivå. De i analysen ingående ländema delas därför in i två gmpper beroende på teknisk och ekonomisk utveckling i början av 1970-talet. De båda ländergmppema jämförs dels med varandra dels med Sverige. I kapitlet görs också ett försök att analysera konkurrenskraftens nivå i jämförelse med omvärlden.

13.1  Kostnadsutvecklingen fram till 1990

Timlönekostnaderaa (inklusive sociala avgifter) inom industrin, räknat i nationella valutor, har ända sedan 1973 ökat snabbare i Sverige än i våra konkurrentländer. Skillnaden var emellertid relativt måttlig fram till början av 1980-telet - i genomsnitt ca 1% per år. Åren 1981-1990 växte skillnaden till nästan 3 procentenheter per år, och den har varit särskilt stor under de senaste fem åren. Diagram 13.1 visar utvecklingen av de svenska timlönekostnaderaa satte i relation till motsvarande utveckling i 11 OECD-länder. De utländska lönekostnaderaa är omräknade i svenska kronor och hopvägda med vikter som återspeglar länderaas betydelse som konkurrenter till svensk export. Den snabbare löneökningstakten i Sverige var en av anledningaraa till de växelkursförändringar, som genomfördes under mitten av 1970-telet. Diagrammet visar, att dessa växelkursför­ändringar mer än väl återstellde de relativa lönekostnadema till läget före den s.k. kostnadskrisen 1974-1976.

De stora devalveringama 1981 och 1982 medförde en mycket kraftig nedpressning av det relativa löneläget. Trots den snabbare svenska lönekostnadsutvecklingen i nationella valutor efter 1982 låg det relativa löneläget år 1990 alltjämt ca 9% under nivån 1981 och i än högre grad under nivån 1973. Härtill bidrog också, att en effektiv depreciering av kronkursen skedde i samband med det kraftiga dollarfellet 1986-1987. Därmed begränsades skillnaden mellan de svenska och utländska timlöne-kostnaderaas utveckling under de senaste fem åren till knappt 2 procent­enheter om året.

I diagram 13.1 visas också utvecklingen av arbetskraftskostnader per producerad enhet i Sverige jämfört med våra viktigaste konkurrentländer. Skillnaden mellan de båda kurvoma återspeglar skillnader i produktivi­tetsutvecklingen mellan Sverige och våra konkurrentländer. Bilden blir då mindre gynnsam för Sveriges del. Av diagrammet framgår att devalveringama 1976 och 1977 inte räckte för att återstella konkurrens­kraften - i början av 1980-telet var de relativa arbetskraftskostnaderna

133

per producerad enhet alltjämt ca 5% högre än utgångsåret 1973. Deval­veringama 1981 och 1982 medförde en kraftig nedpressning av den relativa nivån. Under åren 1983-1990 har arbetskraftskostnadema per producerad enhet stigit med i genomsnitt 2,5% mer per år i Sverige än utomlands, men den relativa nivån låg 1990 trots dette omkring 8% under 1981 års nivå. Problemen för Sveriges del accentuerades markant under 1989 och 1990, då de svenska arbetskraftskostnaderna per producerad enhet steg med inemot 10% mer än i omvärlden.

Diagram 13:1 Relativ timlönekostnad och relativ arbetskraftskostnad per producerad enhet. Gemensam valute

Index 1973 = 100

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

130

1973    1975

1983

Källor: Monthly Labor Review, SCB, OECD, Kl.

Produktivitetsutvecklingen inom den svenska industrin var under femårsperioden 1973-1978 väsentligt sämre än i utlandet, vilket framgår av diagram 13.2. Dette sammanhängde framför allt med den s.k. överbryggningspolitiken i mitten av 1970-telet. Man försökte då med olika medel få företegen att hålla sysselsättningen uppe i avvaktan på bättre konjunkturer. Efter devalveringama 1976 och 1977 förbättrades produktivitetsutvecklingen i Sverige, både jämfört med den tidigare perioden och relativt omvärlden. Under åren 1980-1988 uppgick den genomsnittliga årliga produktivitetstillväxten såväl i Sverige som i de 11 studerade OECD-länderaa till omkring 3,5%. Under 1989 och framför allt 1990 blev emellertid produktivitetsutvecklingen inom den svenska industrin åter svagare - den relativa produktiviteten försämrades sammanteget med drygt 3 procentenheter.

Produktivitetsutvecklingen för industrin kan beräknas med hjälp av två olika källmaterial: SCB:s industristetistik eller nationalräkenskaperaa. Utmärkande för nationalräkenskaperaa är att de är helteckande och att de

134

ger en sammanhängande konsistent bild av hela den svenska ekonomin. När det gäller en variabel som produktivitetsutvecklingen uppster emellertid problemet att man för produktionsvolymen (teljaren i produktivitetsmåttet) och sysselsättningen (nämnaren) använder olika primärstetistiskt underlag. Den osäkerhet som alltid finns i ett stetistiskt material kommer då att vara av olika slag i teljare och nämnare, vilket gör kvoten särskilt osäker. Bäst är om de stetistiska felen kan förmodas gå i samma riktning i teljare och nämnare. Dette är fallet för industri-stetistikens del, där produktion och sysselsättning insamlas i ett samman­hang i en enkät till industriföretegens arbetsstellen. Att industristetistiken inte har fullständig täckning och att täckningen rentev kan tänkas ha försämrats under årens lopp är av mindre betydelse när det gäller en kvotberäkning.

Diagram 13:2   Produktivitet inom industrin

Index 1973 = 100

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

190

180 j

170

160

150

140

130

120

1 10

y y y

y

y                               y"

y                                     /

11   OECD-l

ä

nder

y .                    ________ -

y                 y

y                  y

y

,-'-"       y

'

    1    c

"

  ;:i--. 1 Sverige

»

............ 

i

...                   ."                    /

100

1973  1975  1977  1979  1981  1983 1985 1987 1989

Källor: Monthly Ubor Review, SCB, OECD, Kl.

De produktivitetstel som här redovisas baseras därför på industri­stetistiken. Det kan nämnas att den långsiktiga produktivitetstillväxten enligt dette källmaterial blir sterkare än den produktivitetstillväxt som kan framräknas med hjälp av nationalräkenskapema. Skillnaden blir särskilt markant perioden 1984-1989, då den uppgår till 1,8 procentenheter per år i genomsnitt.

13.2 Jämförelser mellan sex "rika" länder och fem "fattiga" länder

De 12 OECD-länder (inklusive Sverige), som ingår i jämförelse­materialet, befann sig i början av den här studerade perioden på mycket olika stedier av teknisk och ekonomisk utveckling. Man kan fråga sig.

135

om det är möjligt för Sverige att ha en lika snabb utveckling av t.ex    Prop. 1990/91:150 industriproduktiviteten som länder med en i utgångsläget lägre teknisk    Bilaga 1:1.1 nivå. Sådana länder borde uppvisa såväl en högre produktivitetstillväxt som en snabbare löneökningstakt. Det kan därför vara av intresse att dela upp de i analysen ingående ländema från denna utgångspunkt.

En jämförelse av BNP per capite mätt i s.k. köpkraflspariteter visar, att BNP per capite i det rikaste landet (USA) år 1973 var inemot 75% större än i det iåttigaste landet (Italien). År 1989 var USA alltjämt det rikaste landet, medan Belgien då hade hamnat på bottenplatsen. Spänn­vidden hade emellertid krympt till omkring 50%. Sverige befann sig år 1973 på tredje plats och år 1989 belade vi fjärde platsen, med en BNP per capite för båda åren på 75% av USA:s.

Här har den enkla ansatsen valts, att i en gmpp sammanföra de år 1973 sex rikaste ländema (exkl. Sverige) och jämföra dessa med de övriga fem ländema. I den "rika" gmppen ingår USA, Canada, f d. Västtyskland, Storbritannien, Nederländema och Danmark. I den "fattiga" gmppen ingår Japan, Frankrike, Itelien, Belgien och Norge. När motsvarande indelning görs för 1989, hanmar Japan, Frankrike och Norge istället i gmppen av "rika" länder, medan Storbritannien, Nederländema och Danmark hamnar i gmppen av "fettiga" länder.

Slutligen skall nämnas att de fem fettiga ländema (bland de elva här ingående) från år 1973 till 1987 ökat sin vikt som konkurrenter till svensk export av bearbetede varor från ca 35% till drygt 40%. Det är framför allt Japan och i viss utsträckning även Itelien som blivit allmer betydelsefulla konkurrenter. Det är sålunda av stor vikt för Sverige att kunna hävda sin konkurrenskraft även mot denna ländergmpp.

I diagram 13.3 visas den relativa timlönekostnadsutvecklingen mellan de sex rika och de fem övriga ländema, baserat på förhållandena 1973 och räknat i gemensam valute. Som man kan vänte sig, har de sex rikare ländema i huvudsak under hela perioden haft en långsammare timlöne-kostnadsutveckling än de fem övriga ländema. Fram till 1982 var skillnadema i ökningstakt mätt i nationella valutor avsevärt större, då de fem fettiga landeraa under perioden deprecierade sina valutor mot de sex rika ländema. Särskilt stor var denna effekt 1982 i samband med den kraftiga försterkningen av dollarkursen dette år. Efter 1982 har skillna­dema i lönekostnadsutveckling, mätt i nationella valutor, varit avsevärt mindre och efter 1985 relativt obetydliga. Sänkningen av de sex rika ländemas relativa kostnadsläge har i huvudsak åstodkommits genom det kraftiga dollarfall, som inleddes 1986. Sveriges timkostnader har såle­des under hela perioden stigit mer mot de sex rika ländema än mot de fem övriga. Skillnaden ökade markant 1986, vilket sammanhänger med att kronan i samband med dollarfellet effektivt deprecierades med omkring 10% mot de fem fettiga ländema, medan den i genomsnitt förblev oförändrad mot de sex rika.

136

Diagram 13:3   Relativa timlönekostnader. Gemensam valute

Index 1973 = 100

120 1 10 j-100

90

80

70

50

130

S/6 OECD

/          ,.            \

[

'

\

rxix    v

v                                    \

-".............. 

-rrv

O:::-''-         

 1 6/5  OECD

............... .'.-................... .,/.'.'.'.... 

s/5 OECD

1      

1973     1975     1977     1979     1981     1983     1985     1987     1989

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Anm: S/6 0ECD=Sverige/6 OECD-länder

S/5 0ECD=Sverige/5 OECD-länder

6/5 OECD =6 OECD-länder/5 OECD-länder.

Källor: Monthly Labor Review, SCB, OECD, Kl.

Diagram 13:4  Relativ produktivitet inom industrin

Index 1973 = 100

10

105 100 95 90 85 80 75

70

...\   S/6 OECD

.

\___ 

p5\-.,              

1    ''\\ "x/

J--.                '.   \  .-..       1    c /c;

OECD

1           .. ....-N;;,.-               .,.                                 b/t3

1......... 

\

J                                            \                                   s

1                               "'"''-,    "-

.|   s/5 OECDJ........................ ::::::::..:

::::;;::-

'   -,            ~N

xj....................................... -

1973     1975     1977     1979     1981     1983     1985     1987     1989

Anm: S/6 0ECD=Sverige/6 OECD-länder

S/5 0ECD=Sverige/5 OECD-länder

6/5 OECD=6 OECD-länder/5 OECD-länder.

Källor: Monthly Ubor Review, SCB, OECD, Kl.

137

Som framgår av diagram 13.4 har produktiviteten i de i utgångsläget sex rika ländema utvecklats betydligt långsammare än i de i utgångsläget fettigare. Fram till 1982 var skillnaden ungefär 2,5 procentenheter i årsgenomsnitt, medan den därefter krympt till klart under 1 procentenhet. Fram till 1977 utvecklades produktiviteten i Sverige mycket dåligt jämfört med båda ländergmppema. En stor relativ förbättring skedde under åren 1977-1980 jämfört med de sex rika ländema och även därefter har produktivitetsutvecklingen fram till 1988 varit minst lika stark i Sverige som i de sex rika ländema. Jämfört med de fem fettiga ländema har produktivitetsutvecklingen i Sverige under 1980-telet i ungefär sainma grad varit svagare som för de sex rika landeraa. Under 1989 och 1990 växte dock produktiviteten i Sverige långsammare än i båda ländergmppema.

Diagram 13:5 Relativa arbetskraftskostnader per producerad enhet. Gemensam

valute

Index 1973 = 100

f

i

.,\

OECD

/

"Vv............. 7-'::;.......   6/5

... 77.. 

. v. V7............ 5

Sy

/     \ .               V'''~ ~"'"

........... C'"........ 

 _   /            \   L    s/5 OECD

1. y

\    \     ,.- 

.,

\    '"'            '-. ..-

S/6  OECD 1    V... --

................................................................. \y'......................................... 

130 125 120 1 15 1 10 105 100

95

90

85

80

75

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1973     1975     1977     1979     1981      1983     1985     1987     1989

Anm: S/6 0ECD=Sverige/6 OECD-länder

S/5 0ECD=Sverige/5 OECD-länder

6/5 OECD=6 OECD-länder/5 OECD-länder.

Källor: Monthly Labor Review, SCB, OECD, Kl.

Fram till 1982 växte arbetskraftskostnaden per producerad enhet i nationella valutor knappt 2 procentenheter långsammare om året i de sex rika ländema. Räknat i gemensam valute räckte emellertid inte den sva­gare löneutvecklingen i de sex rika landeraa till för att kompensera den långsammare produktivitetsutvecklingen. Arbetskraftskostnaden per producerad enhet steg således snabbare i de sex rika ländema, vilket framgår av diagram 13.5. Efter 1982 har denna tendens vänts i sin motsats. Arbetskraftskostnaden per producerad enhet i gemensam valute steg då i årsgenomsnitt drygt 1 procentenhet långsammare i de sex rika ländema, till en del beroende på de ovan beskrivna växelkursförändring-

138

araa. Under åren 1977-1983 utvecklades Sveriges relativa arbetskrafts-    Prop. 1990/91:150 kostnader per producerad enhet mera gynnsamt mot de sex rika landeraa    Bilaga 1:1.1 än mot de övriga landeraa. Försvagningen efter 1983 har däremot i högre grad skett gentemot de sex rika landeraa än mot de fem övriga.

13.3  Den svenska konkurrenskraftens nivå

Timlönenivå

Ovansteende analys bygger på jämförelser av det relativa kostnadsläget mellan olika tidsperioder. Ibland jämförs även uppgifter om den absolute nivån på de svenska lönekostnaderaa per timme med andra länder. Den stetistik som används sammanstells och publiceras sedan många år av SAF. Stetistiken visar att av 17 redovisade länder endast två (Norge och dåvarande Västtyskland) hade högre timlönekostnader i kronor räknat än Sverige 1989. I förhållande till andra jämförbara västeuropeiska länder samt USA och Japan låg Sverige i genomsnitt 20-25% högre. Under större delen av perioden har Sverige legat bland de tre landeraa med de högste lönekostnadema per timme, se tebell 13.1.

Tabell 13:1   Arbetskraftskostnader per timme inom tillverkningsindustrin

Svenska kr. Sverige = 100

1965

1973

1981

1983

1989

Ökning i förhållande till Sverige 1965-1989

Belgien

68

85

98

106

83

22 %

Canada

106

92

81

120,

83

-22 %

Danmark

80

90

83

102

85

6 %

Finland

67

57

69

83

92

37 %

Frankrike

65

64

69

87

71

9 %

Italien

61

67

64

86

78

28 %

Japan

28

49

57

74

80

186 %

Nederländerna

63

88

85

108

85

35 %

Norge

80

89

94

105

117

46 %

Storbritannien

65

50

64

73

63

-3 %

USA

166

106

90

132

82

-51 %

Västtyskland

77

95

90

115

104

35 %

Österrike

53

60

66

86

77

45 %

Källa: SAF.

Denna bild av höga svenska lönekostnader är ju på intet sätt ny. Under 1960-telet var den ncket mer utpräglad, med avsevärt större avstånd till ett flertel av de redovisade ländema. Sett över en period av ett par trc decennier är således huvudintrycket att åtskilliga länder från mycket låga nivåer har närmat sig Sveriges timlönekostnader. De enda viktiga undan­tegen från det ovansagda är USA och Canada, där lönenivån i relation till Sverige minskat kraftigt sedan 1960-talets mitt. Gapet mellan Sverige och genomsnittet av de övriga ländema krympte dock endast fram till 1983. Särskilt kraftig blev naturligtvis minskningen åren efter de stora devalveringarna 1981 och 1982. Därmed blev år 1983 unikt i det avseendet, att Sverige låg på åttonde plats vad gäller nominella timlöne-

139

kostnader, en position som med hänsyn till teknisk och ekonomisk    Prop. 1990/91:150 utveckling var mycket svår att "försvara". Efter 1983 är det också bara    Bilaga 1:1.1 Japan, Norge och Finland, som haft en snabbare timlönekostnadsutveck-1 ing än Sverige.

Absolute mått på olika länders lönekostnader per timme säger mycket litet om deras inbördes konkurrenskraft; möjligen kan de användas som ofullständiga indikatorer på deras inbördes levnadsstandarder. Förklaring­en är enkel: Arbetskraftens produktivitet är mycket olika i olika länder. Dette återspeglar i sin tur hur mycket fysisk kapitelutmstning som ster till förfogande, hur hög utbildningsnivån är, hur väl utbyggd infrastrak­turen är i olika avseenden, osv. De stora skillnader i timlönekostnader som fmns mellan ländema (t.ex. är Greklands lönekostnader i dag bara 30% av de svenska) är till allra störste delen ett uttryck för dessa pro­duktivitetsskillnader. Att lönema i många länder ökat snabbt och närmat sig de svenska beror på den tekniska och ekonomiska utveckling som möjliggjort en standardstegring. Den är på inget sätt ett uttryck för att deras konkurrenskraft i förhållande till Sverige gått tillbaka, vilket annars skulle bli den paradoxala tolkningen av siffermaterialet.

Vinstnivå

Att definiera nivån på konkurrenskraften hos ett lands industri är problematiskt. Vad som i förstone kan synas rimligt är att dividera timlönekostnaden med produktivitetens nivå, och sålunda erhålla nivån på arbetskraftskostnaden per producerad enhet. Resultetet av en sådan operation blir löneandelen av förädlingsvärdet, d.v.s. spegelbilden av vinstandelen. Dette mått associerar kanske inte omedelbart till kon­kurrenskraften, om man är van att att uppfette den som en relativ kostnad eller ett relativt pris. Att den relativa vinstandelen ändå har ett samband med konkurrenskraftsbegreppet är emellertid vid närmare eftertanke klart: den visar näringslivets relativa förmåga att generera överskott vid rådande löne- och prisrelationer. Dessvärre är relativa vinstandelar svåra att mate med någon större tillförlitlighet eftersom olika länder använder olika definitioner och mätmetoder. Diagram 13.6 visar med deima reservation ett sådant försök. Siffroma för Sverige framkommer ur natio­nalräkenskapema och inbegriper således en sämre produktivitets­utveckling (jfr. vad som tidigare sagts) och därmed implicit också en sämre vinstutveckling än vad som i övrigt redovisats här.

Åren 1989 och 1990 låg vinstandelen i Sverige klart under kon­kurrentländemas. I ännu högre grad var dette fellet under krisåren 1976-1982, varefter devalveringarna medverkade till att andelen under några år kom upp i nivå med konkurrentländerna. Att tolka skillnadema i dessa vinstandelars nivå som uttryck for skillnader i konkurrenskraft är emellertid som nämnts problematiskt - dette strängt teget både av prin­cipiella skäl och med hänsyn till stotistikens tillförlitlighet. Det kan näm­nas att den svenska vinstandelsnivån även under 1960-talet låg i genomsnitt lägre än i konkurrentländema - med den ytterligare reserva­tionen att datematerialet då är mindre helteckande.

140

Diagram 13:6  Vinstmarginaler i Sverige och i OECD-området. Industrin

Procent 35

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

30

25

20

r         \    t

15

Sverige |

10 1973    1975    1977    1979    1981     1983    1985    1987    1989

Källor: OECD, Kl.

Kurvomas kortsiktiga variationer är svagare för konkurrentländerna än för Sverige. Dette beror till avsevärd del på att de utgör genomsnitt för länder som befinner sig i något olika konjunkturfeser, varigenom en del variationer utjämnas.

Balanskrav

Utifrån ett annorlunda synsätt skulle landets nivåmässiga konkurrenskraft kunna definieras som avvikelsen mellan den nu rådande, faktiska löne­nivån och den lönenivå som skulle erfordras för att på några års sikt uppnå såväl balans på arbetsmarknaden som en på lämpligt sätt definierad balans i utrikeshandeln. En sådan beräkning är principiellt möjlig att göra inom ramen för en simuleringsmodell där de ekonomiska sambanden mellan arbetsmarknadsläge och lönebildning måste sättes ur spel. De fleste ekonometriska studier av lönebildningen visar nämligen, att lönekostnadsutvecklingen i Sverige under 1980-telet väl låter sig förklaras av arbetsmarknadsläget. Att lönefunktionen sätts ur spel' betyder sålunda, att löneraa skulle bestämmas av de priser som utrikesbalansrestriktionen implicerar och den vinstnivå som arbetsmarknadsrestriktionen fömt­sätter. Konkurrenskraften skulle sedan kunna definieras som skillnaden mellan denna modellmässiga lön och den faktiskt rådande lönen. Ansatsen är visserligen primitiv, då man ju fömtsätter att endast en lägre lönekostnadsutveckling hade kunnat ge en bättre bytesbalans. Samma

'   En  alternativ  möjlighet vore att anla,  att lönekostnadssänkningen  hade åstadkommits genom en stramare ekonomisk politik.

141

effekt på bytesbalansen skulle emellertid också kunna uppnås genom en    Prop. 1990/91:150 bättre  produktivitetsutveckling,   eftersom   det   är   lönekostnaden   per    Bilaga 1:1.1 producerad enhet som är relevant i dette sainmanhang. Vidare bortses helt från möjlighetema, att förbättra bytesbalansen med andra medel, t.ex. genom en högre sparkvot för hushållen.

En enkel simulering av dette slag har gjorts inom Konjunkturinstitutet för perioden 1986-1992. Resultetet tyder på att, om lönekostnadstakten hade kunnat pressas ned med i årsgenomsnitt 1,5 procentenhet så skulle de ackumulerade överskotten i balansen för varor och tjänster sammante­get under perioden varit omkring 32 miljarder kr. högre än vad som nu beräknas. Dette hade i sin tur förbättrat räntenettot i bytesbalansen med grovt räknat omkring 9 miljarder kr. för de sju åren sammanteget. Ut­landsskulden i förhållande till BNP hade då vid sluteret 1992 blivit inemot 3 procentenheter lägre än vad som nu beräknas och underskottet i bytesbalansen omkring 15 miljarder kr. lägre.

För att helt undvika underskotten i bytesbalansen under perioden 1988-1992, hade krävts en timlönekostnadsutveckling (inklusive sociala avgifter) på grovt räknat endast 2% om året under perioden 1986-1992; knappt 5 1/2 procentenheter lägre än den nu inträffade/beräknade och drygt 4 procentenheter lägre än i våra konkurrentländer. Det hade sålunda knappast varit möjligt, att enbart genom att pressa ned lönekost­nadema undvika underskotten i bytesbalansen. Fömtom försämringen i det relativa kostnadsläget berodde nämligen de uppkomna bytesbalans­underskotten till stor del på att avregleringen av kreditmarknaden ledde till en kraftig kreditexpansion och sänkt sparkvot hos hushållen. Dette hade varit mycket svårt att kompensera genom att pressa ned lönema.

13.4 Kostnadsutvecklingen fram till 1995

De svenska timlönekostnaderaa (inklusive sociala avgifter) fömtses under perioden 1990-1995 stiga med i årsgenomsnitt 4 1/4% (se kapitel 12). Samtidigt bedöms timlönekostnadema inom OECD-området stiga med i genomsnitt närmare 6% om året, räknat i svenska kronor. Sverige beräknas således förbättra det relativa timkostnadsläget med sammanteget 8 procentenheter fram till 1995.

Som framgår av kapitel 12 bedöms produktiviteten i den svenska industrin växa med i genomsnitt 2,6% om året under perioden 1990-1995. Dette är väl i linje med den fömtsedda utvecklingen i våra kon­kurrentländer. Ökningstakten för de svenska arbetskraftskostnadema per producerad enhet fömtses därmed i huvudkalkylen avte till drygt 11/2% per år, ungefär hälften av den fömtsedda ökningstakten i OECD-områ­det. Förbättringen av det relativa kostnadsläget dröjer dock 11111992, då löneökningstakten i Sverige fömtses avte ytterligare jämsides med en betydande försterkning av produktivitetsutvecklingen.

Ett sådant förlopp innebär att höjningama i det relativa kostnadsläget under 1989, 1990 och 1991 i stort sett tegits tillbaka år 1995. Denna utveckling utgör gmndvalen för att relativprisema för svensk export av bearbetede varor skall kunna sänkas med i genomsnitt knappt 1 % per år

142

under perioden 1990-1995, samtidigt som vinstläget inom industrin åter    Prop. 1990/91:150 försterks markant. Under dessa fömtsättningar kan underskottet i bytes-    Bilaga 1:1.1 balansen börja minska från och med 1993.

Tabell 13:2  Arbetskraftskostnad per producerad enhet

Svenska kronor. Årlig procentuell förändring

1991

1992

1993

1994

1995

OECD

4,4

2,9

3,0

3,0

3,0

Sverige

Huvudkalkyl

5,7

0,5

0,3

0,3

1.4

Kalkyl med högre

produktivitetstillväxt

5,7

0,0

-1,0

-0,8

0,3

Källa: Finansdepartementet.

I kapitel 12 redovisas också en kalkyl med en högre produktivitets­tillväxt i Sverige. Skillnaden i produktivitetsutvecklingen antes börja 1992 och för perioden 1991-1995 i genomsnitt uppgå till 1,3 procentenheter. Den högre produktivitetsutvecklingen har beräknats leda till att lönekost­naden per timme stiger med 0,3 procentenheter extra per år. Skillnaden i utveckling av arbetskraftskostnader per producerad enhet skulle därmed uppgå till i genomsnitt 1 procentenhet under åren 1991-1995. Utveck­lingen av arbetskraftskostnaden per producerad enhet framgår av tebell 13.2.

Relativprisema för svensk export av bearbetede varor fömtses sjunka med 0,3 procentenheter extra per år 1991-1995. En stor del av produktivitetsförbättringen antes således komma att användas till att förbättra den i utgångsläget svaga lönsamheten i industrin. Underskottet i bytesbalansen 1995 fömtses vid en sådan utveckling bli omkring 10 miljarder kr. lägre än i huvudaltemativet.

Sammanfattande slutsatser

De scenarier för ekonomins utveckling fram till 1995 som redovisas i kapitel 12 beskriver en exportledd konjunktumppgång under förste hälften av 1990-telet. Det fömtsätter i sin tur att den konkurrensutsatte delen av näringslivet - som främst utgörs av industrin - har ett kostnadsläge som inte är högre än i andra utvecklade industriländer.

Timlönekostnaderaa i industrin, räknat i nationella valutor, har efter 1973 ökat snabbare i Sverige än i våra konkurrentländer. Devalveringar­na under 1970-telet och början av 1980-telet medförde dock en mycket kraftig nedpressning av det relativa löneläget, som 1990 fortferande var ca 9% under nivån 1981 och i än högre grad under nivån 1973.

Studerar man istellet arbetskraftskostnaden per producerad enhet blir bilden mindre gynnsam. Åren 1973-1978 ökade produktiviteten i den svenska industrin långsammare än för genomsnittet av de 11 OECD-länder som Sverige jämförs med. Devalveringama 1976 och 1977 var därför inte tillräckliga för att återstella konkurrenskraften till sainma nivå som 1973. År 1980 var de relativa arbetskraftskostnaderaa per produ-

143

cerad enhet ca 5% högre än 1973. Devalveringama 1981 och 1982    Prop. 1990/91:150 medförde emellertid en kraftig nedpressning av de relativa arbetskrafts-    Bilaga 1:1.1 kostnadema.

Under 1989 och 1990 har den svenska konkurrenskraften försämrats markant. De svenska arbetskraftskostnadema per producerad enhet ökade då med nästan 10% mer än i omvärlden. Den relativa nivån 1990 var trots dette fortfarande ca 8% lägre än 1981 års nivå. Det bör dock framhållas att bedömningama av kostnadsnivån och konkurrensläget i hög grad är beroende av vilket basår som väljs vid jämförelsema. Dessutom styrs konkurrenskraften också av stmkturella förhållanden i ekonomin. Förbättringen av kostnadsläget antyder dock att det bör vara möjligt för den konkurrensutsatte sektom att expandera genom ökad export, om löneökningarna nu kan begränsas.

144

14 Bytesbalansen och sparandet

Pp. 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 Sveriges bytesbalans har under flera år varit stedd i snabb försämring. För 1991 beräknas underskottet komma att uppgå till 3% av BNP, vilket är ett av de störste underskotten i procent av BNP som registrerats sedan andra världskriget. De tidigare redovisade kalkylema visar också att stora underskott kommer att kvarste vid 1990-telets mitt, även vid en snabb anpassning av löner och priser till de ökningstakter som gäller i omvärlden.

Bytesbalansen har emellertid nu vid 1990-telets början en annorlunda ekonomisk-politisk innebörd än under tidigare decennier, vilket diskuteras i avsnitt 14.1 nedan. Det är också mer komplicerade faktorer som lig­ger bakom saldots utveckling, som framgår av avsnitt 14.2 där bytes­balansens olika komponenter analyseras. I avsnitt 14.3 diskuteras frågan om de bytesbalansunderskott vi har att emotse kan anses acceptebla från ekonomisk-politisk synpunkt.

14.1  Bytesbalansens förändrade roll i den ekonomiska utvecklingen

Till stebiliseringspolitikens främste mål har under de senaste 45 åren hört hög och jämn tillväxt i ekonomin, full sysselsättning och låg inflation. Målsättningen har dämtöver omfattet en restriktion om balans i utrikes­handeln. Restriktionen utformades aldrig så strängt att export och import skulle balansera varje år, men väl att de skulle göra det under en konjunkturcykel, dvs 4 ä 5 år.

Sverige var under 1950- och 1960-telen ingalunda ensamt om att tillämpa en sådan restriktion; nästan alla länders ekonomiska politik präglades av liknande strävanden. Orsaken var att de intemationella kapitelrörelsema var hårt reglerade inom bl.a. Bretton Woods-systemets ram. Den primärkälla som stod till buds för att finansiera ett uppkom­mande underskott var valutereserven. US-dollam utgjorde härvid den dominerande reserwalutan. Med hjälp av valutareserven kunde man ju emellertid bara klara mindre och relativt kortvariga bytesbalansunder­skott. Uppstod större och långvariga underskott återstod i stort sett bara möjligheten att låna hos interaationella valutefonden, IMF, eller genom dess förmedling. Denna kreditgivning fömtsatte emellertid att låntegar-landet förband sig att föra en ekonomisk politik som fonden till stor del dikterade. Sådan inblandning kunde uppfettes som både kränkande och skadlig för landets intemationella anseende. Det kan nämnas att både Storbritannien och Itelien så sent som på 1970-telet fick underkaste sig särskilda villkor i samband med finansieringshjälp från IMF. Att bytesbalansen stod i fokus för den ekonomiska politiken både i Sverige och andra länder var således naturligt och rationellt.

Regleringen av de intemationella betelningsströmmaraa kompletterades med ett system med feste växelkurser. Systemet medförde att världsvalu-toraas inbördes värden blev alltmer orealistiska. Vid 1970-telets böljan var sålunda US-dollam kraftigt övervärderad. En akut krissituation upp-

145

10   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:1.1

stod 1971, vilket ledde till att dollams utbytbarhet mot guld upphävdes    Prop. 1990/91:150 och till att den devalverades kraftigt gentemot övriga valutor. Dette var    Bilaga 1:1.1 ett steg mot ett uppbrytande av regleringssystemet, först särskilt vad gällde valutakursema.

En andra viktig pådrivande faktor bakom den successiva liberalisering­en av det intemationella betelningssystemet var OPEC-kartellens chockhöjning av oljeprisema i slutet av 1973. Härigenom framtvingades en situation med stora bytesbalansöverskott i oljeländeraa och motsvaran­de stora underskott i andra länder. Den världsomfettande omflyttning av kapitel som dette medförde blev i mindre grad en angelägenhet för IMF än för snabbt expanderande intemationella bankirfirmor. Därmed var isen bmten; på alltmer välfungerande intemationella marknader har under­skottsländer kunnat låna på kommersiella villkor och överskottsländer göra räntebärande placeringar. Industriländema har successivt avskaffet sina valuteregleringar och även Sverige har nu i väsentliga stycken fritt in- och utflöde av kapitel.

Bytesbalansen har genom dette fått en annan roll i det ekonomiska skeendet och föranleder delvis annorlunda ekonomisk-politiska stellnings-teganden. Det ar nu möjligt att utan risk för att skada sin nationella integritet tilläte sig relativt sterka svängningar i bytesbalanssaldot och även ha beständiga underskott under en lång följd av år. Det finns naturligtvis en gräns för utlandsskuldens storlek vid vilken de inter­nationella kreditgivama börjar ifrågasatte landets kreditvärdighet, eller i varje fell börjar tillämpa högre låneräntor. Skillnaden är emellertid milsvid jämfört med förhållandena imder Bretton Woods-systemets dagar. Ett land som Sverige torde ha mycket långt till kreditvärdighetsgränsen. Man måste emellertid komina ihåg att varje år med bytesbalansunder­skott medför att utlandsskulden ökar och att räntoma på denna skuld utgör en växande belastning på bytesbalansen; landet riskerar att hanma i en "räntefälla".

När ett bytesbalansunderskott skall finansieras på kommersiella mark­nadsmässiga villkor begränsas landets penningpolitiska autonomi. Finansieringen av ett besteende bytesbalansunderskott iimebär en press nedåt på växelkursen, dels direkt genom själva kapitelflödet, dels in­direkt genom att devalveringsförväntningar uppster. Eftersom Sverige valt att hålla en fest växelkurs gentemot den s.k. valutakorgen måste riksbanken upprätthålla en räntenivå som attraherar utländskt kapitel i tillräcklig mängd för att motverka pressen på växelkursen.

Det är inte enbart eventuella bytesbalansunderskott som behöver pareras med hjälp av peimingpolitiken, utan även sådana kapitelutflöden som i stort sett är opåverkbara och oberoende av riksbankens räntepo­litik; i förste hand nettoutflöden i form av direktinvesteringskapitel och köp av utländska portfölj aktier. Dessa utflöden har under de senaste åren varit mycket stora, och måste liksom bytesbalansunderskotten kompense­ras av räntestyrda kapitelinflöden. Den penningpolitiska bördan av direktinvesteringsflödena kan visserligen begränsas något genom att investerama har riskminimeringsskäl att finansiera sig i värdlandets valute, även om den svenska räntan vore relativt låg. Kvar står ändå att

146

bytesbalanssaldot   är   en   ofullständig   indikator   som   vägledare   för    Prop. 1990/91:150

penningpolitiken.

Bilaga 1:1.1

Genom bytesbalansens inverkan på räntan via penningpolitiken och räntans inverkan på bl.a. näringslivets investeringsvilja, har bytesbalan­sen betydelse också för den ekonomiska politikens tillväxtmål. En expansiv finanspolitik kan genom dessa mekanismer på längre sikt hämma den ekonomiska tillväxten. En stram finanspolitik, som i och för sig på kort sikt dämpar den ekonomiska aktiviteten, kan omvänt genom sin gynnsamma effekt på bytesbalansen höja tillväxttakten på längre sikt.

Situationen kan vara annorlunda om underskottet i bytesbalansen sammanhänger med stora och lönsamma investeringsprojekt inom landet. Underskottet kan då vara uttryck för en sund och samhällsekonomiskt riktig finansiering av dessa projekt. Som närmare framgår av avsnitt 14.3 karakteriserar dette dock inte entydigt landets nuvarande ekonomiska läge.

En annan komplicerande faktor är att bytesbalansen inte, som på 1950-, 1960- och det tidiga 1970-telet, är ett renodlat uttryck för skillnaden mellan export och import av varor och tjänster, dvs skillnaden mellan realt produktionsresultet och real resursförbmkning. Huvuddelen av det nuvarande underskottet bester av ränteutgifter på den ackumu­lerade utlandsskulden och dessa är inte nämnvärt påverkbara med hjälp av finanspolitiken ens på några års sikt. I avsnitt 14.2 nedan analyseras de olika komponenteraa i bytesbalanssaldot med en utblick mot 1995.

14.2 Bytesbalansens olika delar

En analys av bytesbalansens delkomponenter kompliceras något av att man delvis använder olika terminologi i nationalräkenskaperaa och i riksbankens officiella betelningsbalansstetistik. Med tjänster avses i nationalräkenskapema tjänster som härrör från en produktionsprocess, exempelvis konsulttjänster, transporter och turisttjänster. I riksbankens tjänstebegrepp ingår, fömtom sådana "reala" tjänster, även löne-betelningar, räntor och annan kapitelavkastning till och från utlandet. Dessa betelningar kallas i nationalräkenskapema _ton/iÅo/n.srer till och från utlandet och är i sin tur en del av nationalräkenskaperaas transferer­ingar. Transfereringaraa omfetter även u-landsbistånd, invandrares överföringar till hemlandet, emigrationsvalute, m.m. Det är enbart den senare gmppen betelningar som i riksbankens stetistik kallas transferer­ingar, ibland med det förklarande tillägget "utan motprestetion".

Fram till senare delen av 1960-telet var det totela bytesbalanssaldot i stort sett liktydigt med balansen för varor och (reala) tjänster (se diagram 14.1). Då böljade emellertid u-landsbiståndet växa. Enprocentsmålet av BNP nåddes i stort sett strax efter 1970-telets mitt. Därefter har nettot av transfereringar (utan motprestetion) legat temligen konstant vid ca 1 % av BNP. Mot 1970-telets slut började underskottet i posten avkastning på kapitel att öka. Orsaken var ränteutgiftema på den utlandsupplåning som måste göras för att finansiera bytesbalansunderskotten (och ett stebilt nettoutflöde av direktinvesteringskapitel).

147

Diagram 14:1   Bytesbalansen med uppdebiing på komponenter

Procent  av  BNP

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1950     1955     1960     1965     1970     1975     1980     1985     1990

Procent av BNP

Varor och|   tj

ä

nster     ../",--,

Kapitalavkastning 1

Transfereringar  |

1950     1955     1960     1965     1970     1975     1980     1985     1990

Anm:  Nettot av återinvesterade  vinstmedel  ingår  i  kapitalavkastning och  total bytesbalans från och med 1980. Nivåhöjningen av kurvorna till följd av detta utgör 0,3 procent av BNP. Källor: Nationalräkenskaperna och riksbanken.

Underskottet i kapitelavkastningen ökar för närvarande i snabb takt och beräknas 1991 komma att uppgå till ca 2,2% av BNP. Orsaken är dels att skuldsättningen ökar till följd av de stora bytesbalansunderskotten, dels att det genomsnittliga interaationella ränteläget ökat betydligt från 1988 till början av 1991. Under större delen av 1980-telet var det tvärtom så att underskottet begränsades av en successivt fellande räntenivå (jfr tebell 14.1).

148

Tabell 14:1 Bidrag till bytesbalansen. Bidrag frän förändringar i nettoskulden till utlandet och förändringar i den genomsnittliga räntesatsen pä nettoskulden

Miljarder kronor

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Genomsnitt-

Bidrag av

förändrad

Total

lig ränte-

bytes-

sats, %

räntesats

nettoskuld

balans

1981

14,0

0,9

-2,6

-13,9

1982

12,2

1,1

-3,7

-22,2

1983

10,4

2,1

-1,6

-6,4

1984

10,0

0,6

-2,0

4,4

1985

11,6

-2,6

0,3

-11,2

1986

7,7

6,2

-0,3

4,4

1987

5,9

3,0

0,1

-0,6

1988

5,9

0,0

-0,8

-4,3

1989

6,3

-0,8

-1,2

-20,6

1990

8,0

-3,9

-3,5

-33,3

1991 prognos

8,5

-1,6

-6,0

-43,4

Anm: Nettoskuld är nettot av finansiella tillgångar och skulder, direktinvesterings-och portföljaktiekapital i förhållande till utlandet. Genomsnittlig räntesats har beräknats som total kapitalavkastning i bytesbalansen (inkl. återinvesterade vinstmedel) i procent av medeltalet av ingående och utgående nettoskuld för respektive år. Bidrag av förändrad räntesats har beräknats som förändring i den genomsnittliga räntesatsen multiplicerad med den ingående nettoskulden. Bidrag av förändring i nettoskulden har beräknats som skillnad mellan ingäende och utgående skuldstoclc, multiplicerad med genomsnittlig räntesats. Källa: SCB, riksbanken och konjunkturinstitutet.

Handeln med varor och (reala) tjänster uppvisade under större delen av 1980-telet ganska betydande överskott, vilket naturligtvis var en fömtsättning för att de växande transfererings- och kapitelavkastnings-underskotten inte skulle resultera i mycket stora totela bytesbalansunder­skott. De senaste åren har dette överskott minskat snabbt och raderades ut 1990. Orsakema var främst allt sämre konkurrenskraft i exportindu­strin och minskat sparande i hushållen.

Tabell 14:2  Bytesbalansen med fördelning pä komponenter

1990

1991

1992

1995

Löpande priser, miljarder kr.

Varor och (reala) tjänster

Kapitalavkastning Transfereringar

2 -22 -13

2 -32 -14

4 -36 -15

23 -43 -17

Bytesbalans

-33

-43

-   -47

-38

Procent av BNP

Varor och (reala) tjänster

Kapitalavkastning Transfereringar

0,1 -1,6 -1,0

0,2 -2,2 -1,0

0,2 -2,4 -1,0

1,3 -2,5 -1,0

Bytesbalans

-2,5

-3,0

-3,2

-2,2

Källa: Finansdepartementet.

149

Under perioden fram till 1995 har överskottet i handeln med varor och tjänster som framgår av tebell 14.2 bedömts växa, men inte särskilt mycket. Dette innebär att de underskott som oundvikligen kommer att uppste på transfererings- och kapitelavkastningspostema manifesteras i fortsatte bytesbalansunderskott. Följden blir att utlandskulden fortsätter att växa kraftigt. Eftersom det interaationella ränteläget väntes gå ned under de närmaste åren, begränsas emellertid bytesbalansunderskottet så att det 1995 uppgår till 2,2% av BNP, vilket är något lägre än 1990. Humvida dette kan anses vara en acceptebel utveckling diskuteras i det följande avsnittet.

14.3  Är bytesbalansunderskotten acceptabla?

Tillgångar, skulder och bytesbalans

Sveriges finansiella nettoskuld, exklusive portföljaktie- och direktinveste­ringskapitel, ökade dramatiskt under 1980-telet från knappt 10% av BNP 1980 till omkring 35% 1990. Bytesbalansunderskotten, vilka ju i princip finansieras genom ökningar i utlandsskulden, kan bara förklara en mindre del av denna utveckling. En betydande del av skuldökningaraa motsvara­des av svenska direktinvesteringar i utlandet. Efter valulaavregleringen gjordes dessutom mycket stora placeringar i utländska portföljaktier under 1989 och 1990. Diagram 14.2 visar att ökningen i Sveriges net­toskuld till utlandet var mer beskedlig om uppgången i dessa tillgångar beaktes. Även uppgången i denna justerade nettoskuld överstiger emellertid kraftigt de ackumulerade bytesbalansunderskotten, såsom framgår av diagram 14.3. Ökningen i nettoskulden uppgick till i genom­snitt 3,3 % av BNP under perioden 1980-1990, medan det genomsnitfliga bytesbalansunderskottet var 1,4% av BNP.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

IKagram 14:2  Sveriges nettoskuld till utlandet

Procent av BNP

36 32 28 24 20 16 12

Exklusive di rektinveste ringskapital och  portf

ö

ljaktier

..y

/

/                   _-----------------                         -

----------------------- y                                         /

/      /

~.        -                    ,y

y         /

1        y

Inklusive direktinvestering ska pital och   portf

ö

ljaktier

y

1980

1982

1984

1986

1990

Källor: Finansräkenskaperna och riksbanken.

150

Diskrepansen sammanhänger i huvudsak med förändringar i kapi­telvärden; växelkursändringar på tillgångar och skulder som är denomine-rade i utländsk valute, förändringar i fastighets- och byggnadsvärden, kursförändringar på aktier etc. Sådana kapitelvinster och kapitalförluster skall enligt gällande nomenklaturer inte tes med i bytesbalansen men påverkar givetsvis landets förmögenhetsstellning mot utlandet. De s.k. återinvesterade vinstmedlen i utländska direktinvesteringsföreteg ingår däremot numera i bytesbalansen. Dessa vinster är rörelsevinster, inte kapitelvinster, och i princip utdelningsbara. Det är närmast praktiska, skattetekniska, koncemstrategiska och andra liknande förhållanden som avgör om dessa vinster återinvesteras efter mellanliggande utdelning till moderbolagen eller omedelbart plöjs tillbaka i dotterföretegens rörelse.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Diagram 14:3 Bytesbalans och förändringar i nettoförmögenhet i utlandet

Procent ov BNP

1982

1984

1986

1990

Anm: Nettoförmögenhet i utlandet är nettoskuld till utlandet, inkl. direktinvesterat kapital och portföljaktier, med ombytt tecken.

Källor: Finansräkenskaperna och riksbanken.

De stora skillnadema åren 1981-1984 mellan bytesbalanssaldona och förändringaraa i nettoskuld till utlandet utgjordes av växelkursförluster på utlandslånen, främst som följd av devalveringama 1981 och 1982. Ökningen i nettoskulden 1988 var till större delen en effekt av den kraf­tiga stegringen i de svenska börsaktiekursema, som höjde utlänningars förmögenhetsvärden i Sverige. Skillnaden under 1990 beror på en ännu outredd mycket kraftig ökning i den negativa restposten i kapitelbalansen; det togs upp utlandslån på motsvarande 3,3% av BNP som inte kan förklaras varken av registreringar i bytesbalansen, på kapitelbalansens tillgångssida eller i valutereserven.

151

"Hållbara" bytesbalansunderskott

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 För att bedöma vilka framtida bytesbalansunderskott som är "hållbara"

har normer om utlandskuldens storlek i relation till exporten eller till BNP diskuterats. Det finns en nivå på utlandsskulden ovanför vilken ränteutgiftema blir så stora att det är praktiskt teget omöjligt att hindra en okontrollbar ytterligare tillväxt i skulden. Flera u-länder är i en sådan situation. För Sveriges del skulle - försöksvis - kunna anläggas det be­traktelsesättet att nu rådande relation mellan den utländska nettoskulden och BNP är acceptebel, och att landet kan tilläte sig bytesbalansunder­skott i en utsträckning som inte ytterligare höjer relationstalet. Med utgångspunkt från de prognoser som gjorts för den nominella BNP-tillväxten fram till 1995, och med bortseende från eventuella för­ändringar i kapitelvärdena, kan då följande enkla kalkyl göras av "hållbara" bytesbalansunderskott under de närmaste åren:

Nominell

Utländsk

Bytesbalans       Bytesbalans

BNP-ökning,     nettoskuld

mrd.kr.

% av BNP

%

mdr. kr.

1992

3,7

394

-14

-0,9

1993

4,4

411

-17

-1,1

1994

5,0

432

-23

-1,3

1995

5,0

453

-21

-1,3

De "hållbara" underskotten blir alltså temligen små och de underskott som faktiskt har prognoserats är betydligt större. Ett problem med dette sätt att räkna är att man vid ändrade fömtsättningar kan få något pa­radoxala resultet. BNP-tillväxttelen inbegriper en inflation som minskar till i genomsnitt ca 2,5% per år. Om inflationstakten blir högre skulle en motsvarande kalkyl ge "hållbara" bytesbalansunderskott som räknat i procent av BNP är högre. Att det blir så beror på att inflationen delvis "betelar" de gamla skuldema, men dette kan självfellet inte tolkas som att en högre inflationstakt är önskvärd. En högre inflationstakt än omvärl­dens försvagar näringslivets konkurrenskraft så att bl.a. just bytesbalans­underskotten kan bli ohanterligt stora. En möjlighet vore att använda den utländska inflationen i kalkylen i stellet för Sveriges.

Som norm för vad som skall anses som acceptebla bytesbalans­underskott kan beräkningar av ovanstående slag bara ge mycket grov och ganska mekanisk vägledning. Mer inträngande analyser av underskotten behöver göras, med avseende på deras karakter och orsaker.

Investeringar, sparande och bytesbalans

I en värld med. fria intemationella kapitelrörelser och ostörda intema marknader för sparande och investeringar återspeglar förekomsten av över- och underskott i olika länder idealt sett skillnader i kapitelavkast­ning. I ett land som av någon anledning har särskilt hög kapitelavkast­ning kan investeringsefterfrågan bli högre än det inhemska sparandet. Det är då samhällsekonomiskt lönsamt att landet har ett bytesbalansunder­skott, som motsvaras av överskott i någon annan del av världen. Som ett

152

exempel på underskott av denna "goda" typ bmkar man nämna de stora    Prop. 1990/91:150 underskott Sverige hade kring sekelskiftet i samband med jämvägsbyg-    Bilaga 1:1.1 gandet.

25 24 23 22 21 20 19 18 17

Diagram 14:4  Bruttoinvesteringar och bytesbalans

Procent  av BNP 26

Procent  av  BNP

Brulto-

inves+eringar

(H

ö

gra  skalan)

Bytesbalansen (V

ä

nstra  skolan)

_5 J---------------------------------------------------- L  15

1950  1955  1960  1965  1970  1975  1980  1985  1990

Källor: Nationalräkenskaperna och riksbanken.

Genom att de intemationella kapitelrörelsema blev hårt reglerade efter andra världskriget kunde bytesbalansunderskott inte komma ifråga som -finansieringskälla för den kraftiga investeringsuppgång som ägde mm fram till 1960-telets senare del (se diagram 14.4). Utlösande faktorer ba­kom den långa period av bytesbalansunderskott som inleddes år 1974 var OPEC-ländemas oljeprishöjningar, följda av den kostnadskris som efterhand urholkade det svenska näringslivets konkurrenskraft. Återgång­en till approximativ balans åren 1984-1988 sammanhängde bl.a. med de gynnsamma effektema av devalveringaraa 1981 och 1982, men också med fellande oljepriser. Den produktionstillväxt som ägde mm kimde till att börja med åstedkommas utan någon nämnvärd uppgång i investering­araa, vilket bidrog till att utrikeshandeln hölls i balans. Först 1987 inleddes en kraftigare uppgång i investeringaraa, parallellt med att bytes­balansen åter försvagades. Bytesbalansförsämringen berodde emellertid också på att den konkurrensfördel, som devalveringama medförde, successivt började ätes upp av ökande relativa lönekostnader.

Kalkylema för utvecklingen under de närmaste åren innebär att den försvagning av ekonomins samlade investeringsutveckling som inleddes 1990 fortsätter under 1991 och 1992 (se tebell 14.3). En samtidig fortsatt ökning av bytesbalansunderskottet är ofrånkomlig, som resultet av bl.a. att de senaste årens relativa kostnadsökningar får ett fortsatt genomslag i handelns utveckling. Dette betyder att ekonomins samlade sparande (som är lika med summan av investeringar och bytesbalanssaldo) minskar

153

fram till 1992. Med den betydande och omedelbara nedgång i löneök- Prop. 1990/91:150 ningstakten som är en fömtsättning för beräkningama kommer bytesba- Bilaga 1:1.1 lansen att därefter successivt förbättras fram till 1995. Samtidigt försterks lönsamheten i näringslivet och produktionstillväxten i ekonomin, vilket bedömts utgöra incitement till ökade investeringar, inte minst i industri­sektora. Däremot beräknas bostedsbyggandet komma att utvecklas svagt. Den samlade effekten blir att sparkvoten i ekonomin ökar igen. Den beräknas dock 1995 inte komma upp i samma nivå som 1990. Från dette perspektiv kan därför den fömtsedda bytesbalansutvecklingen ses som en besvikelse, i synnerhet som den också innebär att utlandsskulden växer snabbare än nominella BNP.

Tabell 14:3  Investeringar, bytesbalans och sparande

Procent av BNP

Investeringar,

Bytesbalans,

Summa

andel av BNP

andel av BNP

sparkvot

18,9

-1,3

17,9

20,4 19,4 19,0

-2,5 -3,0 -3,2

17,9 16,4 15,8

19,6

-2,2

17,4

1985

1990 1991 1992

1995

KälUi: Finansdepartementet.

Sparandet i hushåll, företag och offentlig sektor

Utvecklingen av sparandet i ekonomin har trots dette, som närmare framgår av kapitel 12, en del andra mer gynnsamma inslag. Tabell 14.4 visar en aggregerad finansiell sparbalans för ekonomin. Summan av alla inhemska sektorers finansiella sparande är definitionsmässigt lika med bytesbalanssaldot. Det framgår att en betydande förbättring håller på att ske i hushållens finansiella sparande, efter att under ett antel år ha varit negativt. Orsakema till det finansiella spamnderskottet var bl.a. den kreditexpansion som följde i spåren av den inhemska kreditevregleringen, samt att värdestegringsvinstema på aktier och festigheter försterkte hushållens belåningskapacitet. Sannolikt har den uppdämda kreditefterfrå­gan som frisläpptes vid avregleringen nu börjat ebba ut, samtidigt som skattereformen från och med 1991 innebär att låne- och sparräntor beskattes på ett från samhällsekonomisk synpunkt mindre snedvridande sätt.

Utvecklingen av företegssektoms finansiella sparande sedan 1980-telets mitt innebär också en återgång till mer normala förhållanden. Sparöverskotten 1985 och 1986 återspeglade att företegsvinstema börjat stiga (bl.a. som resultet av de tidigare devalveringama), medan investe­ringsaktiviteten ännu var mycket låg. När investeringama sedan växte blev ett omslag till finansiellt spamnderskott en naturlig följd. Det bör emellertid påpekas att den kraftiga ytterligare ökningen av underskottet under 1990 och 1991 beror på en försvagad vinstutveckling. Kalkylema

154

för perioden fram till 1995 inrymmer fömtsättningar om både försterkt    Prop. 1990/91:150

lönsamhet och investeringsvilja.

Bilaga 1:1.1

Tabell 14:4  Aggregerad finansiell sparbalans

Procent av BNP

Offendig

Hushåll

Företag

Bytesbalans

sektor

1985

-3,8

0,8

1,7

-1,3

1986

-1,3

0,3

1,4

0,4

1987

4,2

-2,4

-1,9

-0,1

1988

3,5

-2,8

-1,1

-0,4

1989

5,3

-2,4

-4,5

-1,6

1990

3,9

-0,2

-6,1

-2,5

1991

3,0

-0,2

-5,8

-3,0

1992

2,0

0,4

-5,6

-3,2

1995

3,0

0,8

6,1

2,2

Källa: Finansdepartementet.

Slutligen illustrerar tebell 14.4 också hur underskottet i den offentliga sektom avvecklats och förbytte i överskott. I den interaationella debatten om "goda" och "dåliga" bytesbalansunderskott hävdas ofte att bytes­balansunderskott som kan föras tillbaka på underskott i de offentliga budgeterna är särskilt allvarliga. Skälet skulle vara att finansieringen av offentliga underskott i mindre grad än vad som gäller private underskott utsätts för en marknadsmässig prövning.

Bytesbalansens känslighet för ränteutvecklingen

Det ovan sagda får inte tolkas som att den ökade utländska skuldsättning som beräkningaraa implicerar inte rymmer problem och risker. Landets räntebärande utlandskuld ökar, inte bara som resultet av bytesbalans-underskotten, utan också till följd av att svenska företegs direktinveste­ringar i utlandet även under de närmaste åren kan antes överstiga utländska företegs direktinvesteringar i Sverige. Skattereformen innebär i och för sig att företegsbeskattningen blir mer likformig med omvärl­dens, vilket torde öka intresset för utländska företeg att investera här, men de kvarsteende asynmietriema på bl.a. förvärvslagstiftningens område telar för att nettoutflödet fortsätter.

Visserligen bör kapitelinkomsteraa på direktinvesteringama i och för sig normalt något överstiga räntoma på de utlandslån som finansierat dem och alltså som nettoresultet ge en pluspost i bytesbalansen. Den sammantegna storleken på den räntebärande utlandsskulden - i det skisserade scenariot skulle den 1995 kunna komma upp i närheten av 1 000 miljarder kronor - leder emellertid till en kraftig exponering för ränterisk. Skulle exempelvis den genomsnittliga räntan på skulden under perioden fram till 1995 bli 2 procentenheter högre än väntet (utan att inflationstaktema i Sverige och uUandet blir annorlunda), så blir bytesbalansen dette år mer än 25 miljarder kr. sämre, vilket motsvarar ca 1,5% av BNP. Känsligheten för ränteutvecklingen är alltså stor och

155

växande.

Prop. 1990/91:150

En faktor att beakte i dette sainmanhang är att en stigande andel av    Bilaga 1:1.1 utlandsupplåningen  efter  valulaavregleringen  sker  i  svenska  kronor. Utländska placerare har nämligen visat ett ökat intresse av att ha kronor i portföljema. Det svenska ränteläget har alltså betydelse för de ränte­kostnader som belaster bytesbalansen.

Bytesbalansen och de långsiktiga demografiska problemen

Avslutningsvis skall nämnas att demografiska olikheter mellan länder ibland används som argument för även mycket långvariga under-rcspektive överskott i bytesbalanserna. Ett land, som under några decennier har en jämförelsevis liten förvärvsarbetande befolkning i rela­tion till bara och gamla, kan ha anledning att låna av ett land som har motsatte demografiska förhållanden. När de demografiska relationeraa så småningom eventuellt kastes om, kan kapitelflödenas riktning också vändas. Man använder i dette sammanhang uttrycket "intertemporal välfärdsoptimering mellan generationer".

Japans nuvarande bytesbalansöverskott kan exempelvis motiveras med att andelen pensionärer i befolkningen kommer att bli mycket stor om ett par årtionden och att landet då kommer att ha underskott. Hur det demografiska resonmenaget kan tillämpas på Sveriges bytes- och betelningsbalans skall här inte närmare utredas. Man kan dock konstetera att andelen pensionärer i befolkningen är ganska hög för närvarande, att den sannolikt kommer att fella något fram till år 2000-2005 för att där­efter stiga kraftigt. Redan omkring 2010 beräknas andelen pensionärer komma att överstiga den som nu råder, och den väntes sedan fortsatte att växa i varje fell ett par decennier till.

Den demografiska bilden antyder därför snarast att Sverige åtminstone mot senare delen under 1990-telet skulle vinnlägga sig om relativt varaktiga överskott i bytesbalansen, för att sedan in på 2010-telet kunna möte "befolkningspuckeln" med underskott. Ett sätt att praktiskt hantera dette skulle kunna vara att bygga upp pensionsfonder som gör placeringar på den interaationella kapitelmarknaden. Något äventyrlig kan likväl ett försök till så långsiktig "intertemporal optimering" te sig; några garantier för att de intemationella marknadema på 20-30 års sikt fungerar lika väl som i dag finns ju inte.

Sammanfattande slutsatser

Med perfekt fungerande svenska och intemationella marknader för varor och tjänster, kapitel och arbetskraft samt med perfekt information om den framtida utvecklingen, kommer enligt ekonomisk teori medborgaraas värderingar att bestemma priser, kvantiteter etc. på marknadema och den totela samhälleliga välfärden att maximeras. I en sådan värld kan bytesbalansunderskott definitionsmässigt aldrig utgöra ett "problem". Underskottet är bara en från samhällsekonomisk synpunkt optimal anpassning till skillnader mellan kapitelavkastning och sparränte i landet. Under senare år har förändringar skett som inneburit att ekonomins

156

funktion - både i Sverige och omvärlden - närmat sig denna idealbild. Prop. 1990/91:150 Väsentliga "imperfektioner" finns dock kvar. I ett stort antel avseenden Bilaga 1:1.1 vill samhället av fördelningspolitiska skäl ingripa i marknademas sätt att arbete. På många områden finns ocksä "naturliga trögheter" som gör att den ideala lösningen inte uppnås - lönebildningen är i dette samman­hang ett viktigt exempel. Vidare är kunskapen om framtiden, t.ex. vad gäller ränteutvecklingen, långt ifrån perfekt för de fleste.

Det är därför inte alls säkert att ett bytesbalansunderskott är uttryck för en optimal marknadsmässig anpassning. Det växande underskottet under 1991 och 1992 är sålunda delvis resultetet av en kostnadsutveckling som inte kan anses ha varit i linje med långsiktigt maximal ekonomisk till­växt. Likaså influeras nivån på hushållssparandet sannolikt alltjämt av de snedvridningar som det fömtvarande skattesystemet förde med sig. Under åren 1993-1995 ökar investeringama samtidigt som bytesbalansen förbättras. Det innebär att också sparkvoten i ekonomin ökar något. De samlade bytesbalansunderskotten 1990-1995 medför emellertid en till­växt i nettoskulden till utlandet som avsevärt överstiger tillväxten i nominella BNP. Dette betyder att ofömtsedda variationer i räntenivåema får allt allvarligare utslag i bytesbalansens kapitelavkastningpost. En sammanfettande slutsats blir därför att bytesbalansutvecklingen inger viss oro, även om det knappast kommer att erbjuda några svårigheter att finansiera underskotten på den intemationella kapitelmarknaden.

157

15  Arbetsmarknaden

Prop- 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 

I kapitel 12 redovisades två scenarier för den ekonomiska utvecklingen fram till år 1995. En gyrmsam löneutveckling medför i båda scenariema att konjunktumppgången inleds redan 1992. Tillväxten i ekonomin begränsas emellertid från efterfrågesidan och ökar till att börja med relativt långsamt. Bl.a. hålls den offentliga sysselsättningstillväxten tillbaka för att skapa utrymme för en snabb tillväxt i den konkurrensut­satte sektom.

I dette kapitel diskuteras vilka konsekvenser denna ekonomiska utveck­ling får för arbetsmarknaden. Inledningsvis redovisas en historisk återblick på arbetskraftsutbudets utveckling och en prognos till år 1995. Avsnittet ger en uppfettning om vilka förskjutningar som skett i arbetskraftsutbudets bestemningsfäktorer och vilka förändringar som kan förväntes ske. Därefter presenteras en huvudkalkyl för arbetsmarknads­utvecklingen fram till år 1995. Av kalkylen framgår bl.a. vilken central roll lönebildningen spelar för utvecklingen på arbetsmarknaden. Avslutningsvis förs en diskussion om arbetslöshetens sammansättning, dvs. vilka gmpper som främst kan komma att omfettes av en stigande arbetslöshet. Avsnittet utmynnar i en analys av hur arbetsmarknadspoli­tiken kan utformas.

15.1  Utbudet av arbetskraft

Under 1970-telet ökade antelet personer i arbetskraften årligen med ca 40 000. 1980-telet karakteriserades av en viss avmattning i expansions­takten, men innebar ändå en tillväxt av arbetskraften med drygt 30 000 personer i genomsnitt per år. Ökningstakten sjönk därmed från ca 1 % till 0,7 % per år.

Dessa inte alltför dramatiska förändringar avspeglar emellertid inte de förskjutningar som skett i framför allt arbetskraftsutbudets bestämnings­faktorer. Utbudet bestems dels av befolkningsstorlek och arbetskraftsdel-tegande, dels av genomsnittlig medelarbetstid och frånvaro. Främst tre förändringar går att urskilja under 1980-telet.

Arbetskraftsdeltagandet ökade långsammare. Den långsiktiga trenden mot ett ökat arbetskraftsdeltegande fortsatte under 1980-telet, men i lägre takt än tidigare. Liksom under 1970-telet stod kvinnoma för ökningen och har därmed alltmer närmat sig männens AK-deltegande. Den relativa betydelsen för arbetskraftstillväxten av kvinnomas AK-tel minskar därmed successivt.

Under 1970-telet förklarades nästan hela tillväxten av arbetskraften med ett ökat arbetskraftsdeltegande. Under 1980-telet fick däremot befolk­ningsutvecklingen allt större betydelse, framför allt genom högre nettomigration men också genom att den andel av befolkningen som är i arbetsför ålder ökade.

Framför allt var det emellertid medelarbetstiden som ökade. Dette var det markante trendbrottet under 1980-telet. Medelarbetstiden ökade med i genomsnitt ca 0,5 % per år efter år 1981, sedan den sjunkit oavbmtet

158

under perioden 1963-1981. Tillsammans med sysselsättningsökningen resulterade dette i en tillväxt av antelet arbetede timmar med ca 10 %. För förste gången på decennier ökade därmed det totela antelet arbetede timmar under en längre sammanhängande period.

En bidragande orsak till arbetstidemas utveckling under 1980-telet är att det till skillnad mot tidigare decennier inte genomfördes några större arbetstidsreformer. Andra förklaringar som diskuterats utgår ifrån att efterfrågeökningen efter år 1983 möjliggjorde för hushållen att öka arbetskraftsdeltegandet och därmed kompensera för det fell i den disponibla reallönen som inträffede under perioden 1977-1982. En ytterligare hypotes är att den skattereform som genomfördes 1983-1985 stimulerat ökat arbete. Det kan också vara så att kvinnomas beteende på arbetsmarknaden i allt högre grad liknar männens av skäl som har att göra med sociala förändringar i samhället.

Oavsett vilken förklaring som har haft störst betydelse är det sannolikt att effektema successivt avtar. Samtidigt är det troligt att andra fiiktorer som t.ex. skattereformen mer kommer att påverka arbetstidema.

Den ökade medelarbetstiden under 1980-telet innebar en återgång till de nivåer som uppmättes i början av 1970-talet. Ur intemationell synvinkel är dock den faktiska arbetstiden per anställd fortferande låg (tebell 15.1). Dette sammanhänger med den omfettande frånvaron i Sverige. Under 1990 var ungefår 30 % av de sysselsatte frånvarande från arbetet 1 dag eller mer varje vecka året runt. Bilden av korte arbetstider modifieras emellertid något om antelet arbetede timmar relateras till befolkningen i åldem 15-64 år.

Tabell 15:1  Arbetskraftsdeltagande, normal och faktisk arbetstid per anställd är 1987 i några länder

Prop. 1990/91: Bilaga 1:1.1

150

Arbets-

Normal

Faktiskt

Arbetade

krafts-

arbets-

antal

timmar

deltag-

tid

arbetade

per vuxen

ande

(timmar)

timmar

per

anställd

(15-64 år)

Japan

72,5

2130

2078

1474

Spanien

57,7

-

1925

888

USA

75,5

1920

1783

1261

Finland

77,2

1770

1772

1293

Kanada

75,2

-

1753

1230

Frankrike

65,7

1770

1684

999

Tyskland

68,6

1710

1620

-

Nederländerna

65,3

1740

1534

-

Sverige

83,4

1800

1466

1202

Källor: Employment oudook 1990 och SOU 1989:53.

Tabell 15.1 visar att det firms en viss potential att öka arbetskraftsutbu­det. Sverige har en jämförelsevis hög normalarbetstid, men en låg faktisk arbetstid.

I ett längre tidsperspektiv finns det emellertid mycket som telar för att utrymmet för en tillväxt av arbetskraften kommer att vara begränsat.

159

Kvinnomas arbetskraftsdeltegande kommer vid sekelskiftet att vara lika    Prop. 1990/91:150

med männens och befolkningstillväxten i yrkesverksamma åldrar blir    Bilaga 1:1.1

betydligt långsammare. Möjlighetema att ytterligare öka medelarbetstiden

kan också diskuteras liksom fömtsättningama att dämpa frånvaron. Med

ett mycket högt arbetskraftsdeltegande torde automatiskt följa både något

lägre medelarbetstider och högre frånvaro. Det enda som radikalt kan

förändra denna bild är en omfettande invandring.

Periodvis kommer emellertid även fortsättningvis utbudet att växa snabbare än sysselsättningen och arbetslöshet att uppste i varierande omfettning. Med begränsade arbetskraftsresurser gäller det då att te tillvara temporära eller mer långvariga utbudsöverskott, främst i produklivitetshöjande syfte. Ett exempel är olika former av kompetens­höjande åtgärder.

I huvudkalkylen antes att arbetskraftsutbudet under början av 1990-telet kommer att öka svagt. Ökningen 1993-1995 blir ca 0,6 % per år, efter en viss avmattning år 1991 och 1992 (tebell 15.2). Tillväxten beror främst på att antelet personer i arbetsför ålder ökar, dvs. befolkningsför­ändringar. Arbetskraftsdeltegandet utvecklas däremot svagt, vilket främst sanunanhänger med att den ekonomiska utvecklingen under perioden förväntas bli förhållandevis dämpad. Färre personer finner det menings­fullt att söka arbete och därmed ingå i arbetskraften när sysselsättningen växer långsamt. En viss successiv uppgång sker emellertid i takt med att det ekonomiska läget förbättras.

Tabell 15:2   Arbetskraftsutbud i huvudkalkylen

Årlig procentuell förändring

1980-     1990       1991       1992       1993       1994       1995 1989

Antal personer

0,7

1,1

0,2

0,1

0,5

0,6

0,7

Medelarbetstid

0,4        -0,2        -0,2        -0,1

0,3

0,3

0,3

Källa: Finansdepartementet.

Medelarbetstiden bedöms minska under de inledande åren på 1990-telet, vilket klart avviker från den hittillsvarande utvecklingen med en trendmässigt ökande medelarbetstid efter 1981. Under 1990 har en nedgång registrerats. I likhet med arbetskraflsutbudets utveckling sammanhänger dette med den svaga ekonomiska utvecklingen. Korttids­veckor införs, möjlighetema till övertid begränsas etc. Efter hand sker det en uppgång i medelarbetstiden i samband med att efterfrågeutveck-lingen förbättras. Först då kommer de positiva effekter skattereformen kan fömtses få på arbetsviljan att börja bli realiserade.

15.2 Utvecklingen på arbetsmarknaden

Nedgången på den svenska arbetsmarknaden har varit snabb. Efterfråge­läget har på kort tid försvagats markant och arbetslösheten har börjat stiga kraftigt (se kapitel 6).  Orsaken är i förste hand att pris- och

160

löneökningama under en följd av år legat över de i omvärlden. Till dette    Prop. 1990/91:150

kommer en avmattning i den intemationella konjunkturen.

Bilaga 1:1.1

Den låga tillväxttakten i början av 1990-telet medför i huvudkalkylen en fortsatt uppgång av arbetslösheten. Den öppna arbetslösheten kommer gradvis att öka till en nivå på 3 % av arbetskraften år 1993, trots den mycket dämpade ökningstakten i arbetskraftsutbudet (tebell 15.3). Arbetslösheten sjunker därefter successivt till 2,61 % år 1995. Uppgången är av ungefär samma storleksordning räknat i arbetslösa och åtgärder totelt som vid den tidigare konjunktumedgången i början av 1980-telet. Nedgången är dock betydligt snabbare (I kalkylen ingår de försterkningar av de arbetsmarknadspolitiska åtgärdema som föreslogs i 1991 års budgetproposition och de som regeringen aviserade den 10 april. Dessa åtgärder kan sammanlagt beräknas till 60 000 personer Denna åtgärds­volym antes avvecklas successivt under 1993-1995).

Tabell 15:3   Arbetsmarknaden 1990-1995. Huvudkalkylen

Förändring från föregående år

1990

1991

1992

1993

1994

1995

Sysselsättning,

timmar.

%

0,7

-1,0

-0,2

0,6

1,1

1,2

Medelarbetstid,

%

-0,2

-0,2

-0,1

0,3

0,3

0,3

Sysselsättning, ;

personer, %

0,9

-0,8

-0,1

0,3

0,8

0,9

Arbetsutbud, personer.

%

1,1

0,2

0,1

0,5

0,6

0,7

Arbetslöshet, %

1 av arbetskraft

1,5

2,6

2,8

3,0

2,8

2,6

Timlönekostnad

, %

10,3

5,0

3,5

3,5

3,8

4,0

Källa: Finansdepartementet.

Sysselsättningen växer med i genomsnitt ca 10 000 personer, eller med ca 0,2 %, per år under åren 1991-1995. Dessa genomsnittssiffror döljer dock ett markant konjunkturförlopp. Aren 1991 och 1992 minskar sysselsättningen med 38 000 respektive 3 000 personer. Det är denna nedgång i sysselsättningen som ligger bakom arbetslöshetsökningen. Den sysselsättningsuppgång som sedan sker medför en dämpning av arbetslös­heten, men anpassningsprocessen ter tid. Orsaken är som tidigare berörts att tillväxten i ekonomin begränsas från efterfrågesidan och ökar relativt långsamt. Bl.a. hålls den offentliga sysselsättningstillväxten tillbaka för att skapa utrymme för en snabb tillväxt i den konkurrensutsatte sektom.

Den förhållandevis snabba försämringen i arbetsmarknadsläget medför en kraftig dämpning av timlönemas ökningstakt. För åren 1991 och 1992 har antegits löneökningar i nivå med det stebiliseringsavtel som nu tecker en stor del av arbetsmarknaden. Efter år 1993 växer löneraa något snabbare i takt med att arbetsmarknadsläget förbättras. Trots dette förbättras kostnadsläget jämfört med omvärlden under hela perioden.

Den nödvändiga kostnadsanpassningen kommer i huvudkalkylen i allt väsentligt till stånd via låga nominella löneökningar. Kalkylen med högre produktivitetstillväxt, som redovisas i kapitel 12, visar hur utrymmet för nominallöneöknlngama ökar vid högre produktivitetstillväxt: I denna kalkyl underlättes och försterks anpassningen också av att den sterka produktivitetsutvecklingen samtidigt ger ökad tillväxt. Arbetslösheten blir något högre i början av perioden men oförändrad år 1995.

161

11    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150. Bilaga 1:1.1

Den viktigaste orsaken till att löneökningstakten kan dämpas är att Prop. 1990/91:150 lönema är beroende av efterfrågeläget på arbetsmarknaden. I huvudkalky- Bilaga 1:1.1 len påverkas den nominella löneökningstakten av arbetsmarknadsläget via relationen mellan löneandelen av förädlingsvärdet och arbetslösheten. Relationen innebär att hög arbetslöshet är associerad med låg löneandel och vice versa. En ökning av arbetslösheten dämpar löneökningstakten tills nivån på löneandelen är förenlig med den högre arbetslösheten.

En utgångspunkt har också varit Rehnberg-kommissionens förslag till stebiliseringsavtel. Syftet med kommissionen var att i samband med skattereformen få till stånd en radikal dämpning av de nominella lönemas ökningstakt. Stebiliseringsavtelet har sannolikt bidragit till en snabbare pris- och lönedämpning än vad som annars skulle varit möjlig. Det är inte heller osannolikt att det kan bidra till att bryte de inflationsförvänt­ningar som under en längre period präglat lönebildningen och att effekteraa av den s.k. löne-löne-spiralen dämpas.

Det går naturligtvis att diskutera om det är troligt att en försvagning i arbetsmarknadsläget av den storleksordning som ligger i huvudkalkylen får så stora effekter i lönedämpande riktning. En faktor som telar emot dette är att lönekostnaderaa inte något år sedan 1963 ökat långsammare än med 6 %. En faktor som telar för är att den öppna arbetslösheten under sainma period aldrig uppnått samma höga nivå som den beräknade för år 1993. Den genomförda skattereformen skapar också bättre fömtsättningar för lönebildningen. På längre sikt bör den minskade progressiviteten i skattesystemet kunna medföra att lönekraven dämpas.

Växelkurspolitiken har sannolikt blivit gradvis allt trovärdigare under senare år. Tidigare erferenheter av hur lönebildningen fungerar kan därmed tänkas vara mindre relevante. Vid en fest växelkurs är huvudpro­blemet att få en nominell löneökningslakt i nivå med omvärlden. Samtidigt innebär en fest växelkurs, i kombination med en stram finanspolitik, att sambanden mellan sysselsättning och löneutveckling blir tydliga och att disciplinen i pris- och lönebildningen ökar. Den fördjupa­de intemationella integrationen medför också att det blir svårt att avvika väsentligt ifråga om t.ex. priser, löner och vinster.

Huvudkalkylens resultet är också förenliga med de studier som finns om reallöneflexibiliteten i Sverige. Även vid en intemationell jämförelse förefaller flexibiliteten vara betydande. Dessutom finns det indikationer på att lönemas känslighet för arbetsmarknadsläget tillter vid låga arbetslöshetsnivåer, vilket närmast skulle gynna Sverige. Ett problem med studier som illustrerar dessa samband är emellertid att det under den studerade tidsperioden skedde flera devalveringar. Det är just i samband med dessa tillfällen som reallönema anpassats. Reallönema har således sänkts utan motsvarande nedväxling i de nominella lönemas utveckling.

Ett flertel studier tyder på att den svenska ekonomin kan klara samma inflationstakt som omvärlden vid en förhållandevis låg nivå på arbetslös­heten. Den arbetslöshet som är förenlig med konstant inflationstakt, NAIRU, förefeller ligga omkring 2 %, vilket intemationellt sett är en låg nivå. Även i dette fell inkluderar emellertid studiema ett antel devalve­ringar som gör sambandet mer osäkert. Av huvudkalkylen framgår att

162

arbetslösheten under en övergångsperiod kommer att överstiga denna nivå    Prop. 1990/91:150

innan en anpassning sker till omvärldens inflationstakt.

Bilaga 1:1.1

Arbetsmarknadens anpassningsförmåga är av stor betydelse för att lindra målkonflikten mellan arbetslöshet och inflation och därmed hålla nere NAIRU. Det fmns ett flertel indikatorer som pekar på att den svenska arbetsmarknadens anpassningsförmåga är hög. Det gäller t.ex. den låga arbetslösheten i konjunkturtoppar, den låga andelen långtids­arbetslösa och liten regional spridning av arbetslösheten. Dessutom har arbetsmarknadens förmåga att matcha arbetssökande med vakanser varit stebil, eller möjligen förbättrats de senaste åren, i motsats till utveckling­en i många andra västeuropeiska länder.

Dette har sannolikt bidragit till att Sverige lyckats upprätthålla full sysselsättning (och periodvis en överhetted arbetsmarknad) utan att inflationen antegit helt dramatiska former. För att kombinera den löneökningstakt och den arbetslöshetsnivå som redovisas i huvudkalkylen krävs en mycket väl fungerande arbetsmarknad. En huvuduppgift för arbetsmarknadspolitiken blir därför att ytterligare söka förbättra arbetsmarknadens funktionsförmåga, t.ex. genom matchnings- och utbudsunderlättande åtgärder. Åtgärder som påverkar lönebildningen negativt bör undvikas.

15.3  Arbetslöshetens sammansättning

Arbetslösheten och andelen personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder förefaller att ha ökat i jämförbara konjunkturlägen. Av tebell 15.4 framgår sluteren i de fyra senaste högkonjunkturerna. Arbetslösheten var visserligen lägre år 1990 än vid ingångarna till tidigare konjunktumed-gångar, men tillsammans med åtgäixlsvolymen har det skett en viss ökning. Det finns således risk för att vi i kommande lågkonjunkturer kommer att ha en högre nivå på arbetslösheten och åtgärdsvolymen än vid tidigare konjunktumedgångar. Den bild som målas upp i huvudalter­nativet förstärker det intrycket.

Tabell 15:4  Arbetslöshet och åtgärdsvolym 1970, 1975, 1980 och 1990

Andelar av arbetskraften

1970

1975

1980

1990

Arbetslöshet

1,2

1,3

1,6

1,5

Åtgärder

1,7

2,1

2,8

3,2

Summa

2,9

3,4

4,4

4,7

Källa: Finansdepartementet.

Vid lägre efterfrågan på arbetskraft drabbas normalt i förste hand sådana gmpper som redan i utgångsläget har svag stellning på arbets­marknaden. Det kan t.ex. vara arbetshandikappade, äldre arbetstegare som mist sin anstellning i samband med personalinskränkningar vid företegen, nytillträdande ungdomar med svag utbildningsbakgmnd och invandrare.

163

Elt antel förändringar på arbetsmarknaden kan emellertid komma att Prop. 1990/91:150 förändra bilden något. Antelet ungdomar kommer att minska, vilket kan Bilaga 1:1.1 komma att underlätte deras problem (av störst betydelse är dock utvecklingen av ungdomamas relativlöner). Antelet äldre uppvisar däremot en annan utveckling. Samtidigt har emellertid möjlighetema till förtidspension av arbetsmarknadsskäl avskaffets, vilket bl.a. innebär att turordningsreglema vid uppsägningar i högre grad kommer att följas (de minskande ungdomskullaraa kan också komma att underlätte de äldres problem).

Som framgått av huvudkalkylen kommer expansionstakten i den offentliga sektora att dämpas, vilket får konsekvenser för framför allt kvinnoraa, men även för tjänstemän. Tjänstemän i den private sektora har också i högre grad än tidigare kommit att beröras av varsel vid uppsägningar. Det finns vidare tecken som tyder på att arbetskraft med föråldrad eller otillräcklig utbildning får det allt svårare. Enbart under 1980-telet ökade andelen lediga platser med krav på utbildning och eller erfarenhet från ca 50 till 70 %. En gmpp med stora problem är invandrama som under de senaste 15 åren fått en allt svagare förankring på arbetsmarknaden, vilket tegit sig i uttryck i lägre förvärvsfrekvenser och högre arbetslöshet.

Långtidsarbetslösheten tenderar normalt att stiga snabbt i en konjunk­turaedgång, men också att minska relativt snabbt när konjunkturen vänder. Den senaste högkonjunkturen visade dock ett annat mönster än tidigare. Inte förrän efter 1987 minskade långtidsarbetslösheten (mätt som andel av samtliga arbetslösa) mer märkbart. Det förefeller inte orimligt att ante att den bilden kan upprepas i början av 1990-telet, delvis mot bakgmnd av den problembild som redovisats ovan.

Ur välfärdssynpunkl är långtidsarbetslöshet den allvarligaste formen av arbetslöshet. Utslagning av långtidsarbetslösa kan leda till bestående hög arbetslöshet. Studier på t.ex. engelska date tyder dessutom på att långtidsarbetslöshet har en obetydlig lönedämpande effekt. Orsaken kan vara att långtidsarbetslösa förlorar allt inflytande över och all betydelse för lönesättningen, t.ex. genom att yrkesfärdighetema försämrats och att sökintensiteten avtegit.

Arbetslöshetens sammansättning och de krav som stells i huvudkalkylen ger vägledning för hur arbetsmarknadspolitiken kan utformas. Arbets­marknadspolitiken i Sverige har under lång tid varit en integrerad del av den ekonomiska politiken. Inriktning och omfettning har därför anpassats till den generella ekonomiska politiken. Arbetsmarknadspolitikens omfattning och inriktning måste nu underordnas kravet på att komma till rätte med kostnadsutvecklingen. Som framgått av huvudkalkylen innebär dette inte att arbetslösheten måste upp på varaktiga höga nivåer utan snarare att arbetsmarknadspolitikens effektivitet måste öka.

Av avsnitt 15.2 framgick att arbetsmarknadens anpassningsförmåga är av stor betydelse för att lindra målkonflikten mellan arbetslöshet och inflation. Arbetsmarknadspolitiken spelar därvidlag en viktig roll och måste därför utformas så att den på ett effektivt sätt motverkar arbetslös­het och bidrar till inflationsbekämpningen. Det iimebär att åtgärder som

164

förbättrar arbetsmarknadens funktionsförmåga kommer i  förgmnden.    Prop. 1990/91:150 Rörlighetsfrämjande åtgärder är i dette sainmanhang centrala, liksom    Bilaga 1:1.1 kompetenshöjning   och   omskolning.   Insatser   som   stimulerar   aktivt arbetssökande är vidare nödvändiga för att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderaa inte skall påverka lönebildningen negativt.

Som framgått av dette avsnitt kan arbetslöshetens sammansättning ha betydelse för lönebildningen. Dette ger ytterligare viktiga implikationer för hur arbetsmarknadspolitiken kan utformas och ster inte i motsatsstell-ning till behovet av en väl fiingerande arbetsmarknad. En viktig implikation för arbetsmarknadspolitiken blir att undvika eller eliminera långtidsarbetslöshet som inte påverkar lönebildningen och orsakar stora välfärdsförluster. En stor uppgift blir att bryte sambandet mellan genomsnittlig arbetslöshet och långtidsarbetslöshet. Åtgärder riktede mot långtidsarbetslösa eller gmpper med hög risk att bli långtidsarbetslösa, t.ex. de som nämnts ovan, är både socialt och ekonomiskt motiverade.

165

16.   Den offentliga sektorn

pop- 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 En slutsats av analysen i kapitel 12 är att det låga sparandet är ett gmndläggande stmkturellt problem i den svenska ekonomin. Under 1980-telet skedde en omfördelning av sparandet från den private till den offentliga sektom, som idag har ett betydande sparandeöverskott. Det finns sterka skäl för att även den private sektom måste öka sitt sparande. Den långsiktiga fördelningen av sparandet mellan privat och offentlig sektor är ytterst en fråga om politisk bedönming. En varaktig höjning av det private sparandet som är tillräcklig för att kunna kompensera ett minskat offentligt sparande kommer dock sannolikt inte att kunna ske annat än på längre sikt. Under kalkylperioden kommer därför att stellas krav på ett fortsatt högt offentligt sparande för att inte det totela sparandet skall äventyras.

I dette avsnitt diskuteras, mot bakgmnd av den kalkyl över den reala ekonomiska utvecklingen som presenterades i kapitel 12, de fmansiella fömtsättningama för den offentliga sektom under åren fram till 1995.

16.1 Den offentliga sektom och samhällsekonomin

Den offentliga sektom har centrala samhällsekonomiska funktioner. Viktiga delar av välfärden kanaliseras via offentliga budgeter. Utbildning, infrastmktur m.m. som är nödvändiga för en god ekonomisk utveckling är offentliga angelägenheter.

I analysen av de problem som kännetecknar den svenska ekonomin ster ofte den offentliga sektora i fokus. En nödvändig utbyggnad av den konkurrensutsatte sektora har hämmats av att produktionsresurser, bl.a. arbetskraft, låsts in i den skyddade sektora. En fortsatt expansion av den offenlliga verksamheten har bidragit till dette. Vidare har en snabb tillväxt av de offentliga transfereringaraa spätt på den inhemska efterfrågan och därmed försterkt de senaste årens överhettning i ekonomin. I ett långsiktigt perspektiv anges ofte det höga skattetrycket och de offentliga transfereringssystemen som orsaker till den låga produktivitetstillväxten och det låga sparandet i den private sektom. Samtidigt pekas på brister i den offentliga verksamheten - otillräckliga resurser inom vissa områden, men även en dålig förmåga att te till vara tillgängliga resurser.

Till den offentliga sektora räknas steten, dvs. regering, riksdag och de stetliga myndighetema, socialförsäkringssektora, som omfetter ATP, sjukförsäkringen och arbetslöshetskassorna, samt kommuner, landsting och kyrkoförsamlingar. De affärsdrivande verken, t.ex. SJ och telever­ket, räknas i likhet med offentligt ägda företeg normalt till näringslivet. Detsamma gäller kommuneraas affärsdrivande verksamhet. Den offentliga sektora påverkar samhällsekonomin i fyra olika funktioner:

Som förbrukare av varor och tjänster. Den offentliga konsumtionen ter i anspråk ca 27% av bmttonationalprodukten. Därtill används 2 1/2% av BNP till offentliga investeringar. Av den offentliga konsumtionen ster kommuneraa för ca 45 %, medan landstingen och steten ster för drygt en

166

Qärdedel  vardera.  Av tebell   16.1  framgår hur offentlig konsumtion    Prop. 1990/91:150

fördelas på olika ändamål.

Bilaga 1:1.1

Tabell 16:1   Offentlig konsumtion fördelad pä ändamäl

Procentuell andel, 1988

Hälso- och sjukvård

24,9

Utbildning, forskning m.m.

19,8

Barnomsorg, äldreomsorg,socialvård m.m.

18,5

Försvar

9,2

Allmänna offentliga tjänster

9,0

Fritid, kultur m.m.

5,1

Rättskipning m.m.

4,8

Kommunikationer

2,7

Övrigt

6,1

Totalt

100

Källa: Statistiska centralbyrån

Merparten (ca 70%) av den offentliga konsumtionen har enskilda individer och hushåll som slutliga förbmkare. Den offentliga konsumtio­nen har därför snarast funktionen att fmansiera viktiga delar av hushål­lens konsumtion. Motivet är att, fr.a. av fördelningspolitiska skäl, tillhandahålla sådana tjänster som anses speciellt angelägna och som därför bör undanhållas fördelning efter hushållens köpkraft. Det samhällsekonomiska värdet av t.ex. utbildning eller bamomsorg kan också överstiga det värde den tillmäts av den enskilde. I jämförelse med andra länder är det speciellt vad gäller konsumtionen som den offentliga sektora i Sverige avviker. Bland EG-länderaa är t.ex. andelen offentlig konsumtion i BNP ca 19%.

Som producent av varor och tjänster. En mycket stor del av den offentliga konsumtionen produceras också i offentlig regi. Den offenfliga sektoras bidrog 1990 med ca 21% till den totela bmttonationalprodukten mätt från produktionssidan. Av den totela mängden arbetede timmar utförs ca 28 % i offentlig sektor.

I den utsträckning offentlig verksamhet finansieras med avgifter från de som utnyttjar offentliga tjänster registreras dette i nationalräkenskaper­na som privat konsumtion och försäljning från den offentliga sektom. Det innebär att omfettningen på den offentliga verksamheten i viss mån underskattes om den offentliga konsumtionen används som mått. Under 1990 var värdet på denna försäljning 35 miljarder kr., vilket motsvarade drygt 9% av offentlig konsumtion.

På flera områden har offentliga producenter en dominerande stellning, därför att den offentliga finansieringen knyts till offentlig produktion. Motivet för offentlig produktion är att kontrollen över verksamheten skall ligga kvar hos stet och kommun. Ofte har emellertid frånvaron av konkurrens och marknadsmässig prövning av hur resurser används ett samhällsekonomiskt pris genom att ge upphov till lägre effektivitet därmed högre kostnader i produktionen.

Som otTtfördelare av inkomster. Den offentliga sektoms inkomster motsvarar ca 65% av nationalinkomsten, där 57% utgörs av skatter och

167

avgifter. Mer än hälften av dessa inkomster går tillbaka till hushåll och företeg i form av offentliga transfereringar. Drygt hälften av dessa utgörs av pensioner.

Transfereringama innebär en omfördelning av inkomster mellan hushåll. Hushållens inkomster räknat efter skatter och transfereringar är mindre än hälften så ojämnt fördelade som de är räknat före skatter och bidrag. Denna omfördelning är förenad med en samhällsekonomisk kostnad. Skatter och vissa transfereringar åstedkommer en skillnad mellan samhällsekonomiskt och privatekonomiskt utfell av ekonomiska beslut, som i sin tur ger upphov till en ineffektiv fördelning av resurser, mellan arbete och fritid, sparande och konsumtion etc.

Som lagstiftare och beslutsfattare. Steten och viss mån kommunema påverkar samhällsekonomin även genom olika former av regleringar av hur producenter och konsumenter kan använda sina resurser, vilka priser som får sättes etc. Ofte kan ett beslut om reglering vara ett altemativ till offentlig produktion eller transfereringar. Offentliga sektoms samhälls­ekonomiska inflytande går utöver vad som syns i offentliga budgeter.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Tabell 16:2   Offentliga sektorns inkomster och utgifter 1990

Miljarder kr. respektive procentuell andel av BNP

Inkomster

Utgifter

Skatter

557

41,5

Konsumtion

366

27,3

Direkta -hushåll -företag

317 288

27

23,6

21,6

2,0

Investeringar Transfereringar

31

2,3

Indirekta

240

17,9

Till hushåll

277

20,7

-moms Socialför-

112

8,4

-pensioner

-sjukförsäkring

-föräldra-

153 34

11,4 3,3

säkrings-avgifter

200

14,9

försäkring och barnbidrag

28

2,1

Räntor

69

5,2

Till företag -livsmedels-

68

5,1

Övriga inkomster

53

4,0

och ränte­subventioner

30

2,3

Totalt

879

65,6

Till udandet

9

0,7

Räntor

76

5,7

Totalt

827

61,7

Finansiellt

sparande

52

3,9

Källa: Konjunkturinstitutet.

168

16.2 De offentliga utgiftema ökar långsammare

Under 1980-telet skedde ett trendbrott i den offentliga utgiftsutveckling­en. Under i stort sett hela 1900-telet, med undanteg för återanpassningen efter världskrigen, har de offentliga utgiftema som andel av BNP vuxit. Speciellt markant var uppgången under 1970-telet då offentliga sektora ökade från 45% till över 65% av BNP. Sedan 1982 har emellertid de offentliga utgiftema vuxit långsammare än BNP, utgiftskvoten har reducerats med sammanlagt 5 procentenheter från 67% till 62%.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Diagram 16.1   Offentlig utgiftskvot

Procent av BNP 70

65 60 55

50 -

45

40

35

30

1970

1975

1980

1985

1990

1995

Utgiftskvotens utveckling kan delas upp i dels en volymkomponent som anger hur omfattningen på offentlig konsumtion och transfereringar förändras, dels en priskomponent, som mäter hur kostnaden för offentlig verksamhet utvecklas i jämförelse med priset på samtliga komponenter i BNP (BNP-deflatora). Av tebell 16.3 framgår hur förändringen i utgiftskvoten under 1980-telet fördelar sig på olika slag av utgifter och pris- respektive volymkomponenter.

Från en mycket kraftig expansion på 1970-telet med en tillväxt på nära 4% per år växte den offentliga konsumtionen betydligt långsammare under 1980-telet, med i genomsnitt 1,7% per är. Under förste hälften av 1980-telet ökade konsumtionsvolymen ungefär i takt med BNP. Men samtidigt ökade bl.a. lönekostnadema långsammare i den offentliga sektom än i andra sektorer varför kostnaden för offentlig konsumtion reducerades relativt andra komponenter i BNP. Dette behöver dock inte betyda att offentligtanstellda hade en långsammare löneutveckling utan kan även förklaras av stmkturella förändring i den offentliga verksam­heten. Under senare delen av 1980-telet har dock offentlig konsumtion även i volymtermer vuxit långsammare än BNP.

169

Tabell 16:3   Förändring i offentlig utgiftsandel

Förändring av procentuell andel av BNP

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1980-1985

1980-1985

Totalt

Konsumtion därav:

-

volym

-

pris

Investeringar därav:

-

volym

-

pris

-

nettoförsäljning

Transfereringar till

hushållen

därav:

-

volym

-

pris

Transfereringar till företagen

Räntor

+3,0

-4,0

-1,5

-0,3

-0,1 -1,4

-0,7 +0,4

-1,1

-0,8

-1,0 -0,2 0,0

+0,1 -0,3 -0,6

+0,6

+ 1,6

+0,1 +0,5

+ 2,4 -0,8

+0,9

-1,1

+4,3

-3,5

' Den offentliga sektorns nettoförsäljning av mark och fastigheter.

 Transfereringar deflalerade med KPI.

' Utveckling av KPI i förhållande till BNP-deflatorn.

Källor: Statistiska centralbyrån och konjunkturinstitutet.

I stort sett hela ökningen av den offentliga konsumtionen har skett i kommunema, medan stetens konsumtion är ungefär på sainma nivå som 1980 även om det även här skett en viss ökning under de senaste åren. Det främst hälso- och sjukvård och social omsorg (bam- och äldreom­sorg) som expanderat.

De offentliga investeringarna minskade kraftigt i början på 1980-telet. Under senare år investeringsaktiviteten ökat bl.a. i samband med ett ökat bostedsbyggande. Men samtidigt har den offentliga sektorn i ökad omfattning finansierat nyinvesteringar genom att sälja ut mark och fastigheter. Dette har medfört att investeringaraa mätt som tillskott till offentliga sektoms reala förmögenhet är mindre nu än för tio år sedan.

Till skillnad från den offentliga sektoras reala verksamhet - konsumtion och investeringar - har transfereringama till hushållen ökat betydligt snabbare än BNP. Det reala värdet av hushållens inkomster i form av pensioner, bidrag m.m. ökade med 36% under 1980-telet. Härav beror drygt hälften på att ATP-systemet mognar ut, nya pensionärer har en högre pensionsnivå. Men även utgifteraa för sjuk- och arbetsskadeersätt­ning har ökat kraftigt, liksom föräldraersättning och barabidrag. Dessa trc områden svarar för mer än 80% av expansionen av transfereringaraa under 1980-telet.

170

16.3 Höjd skattekvot och ökat offentligt sparande

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 

Drygt 85 % av den offentliga sektoras inkomster utgörs av skatter och av

sociala avgifter, som till störste delen kan betraktes som skatter. Det bör

dock noteras att i den mån som offentlig verksamhet finansieras med

avgifter från hushållen räknas dette inte som inkomst utan som en

avdragspost från offentlig konsumtion.

Skattekvoten, dvs. skatteraa uttryckt som andel av BNP, har stigit från ca 50% 1980 till 56 1/2% 1990. Under 1980-telet var dock höjningama av skattesatsema relativt måttliga. Den tidigare relativt kraftiga höjningen av marginaleffektema i skattesystemet bromsades upp. Skatteintäktema steg till följd av tillväxten i skattebasema i kombination med en hög progression i skattesystemet.

Den skattereform som genomförts mellan 1989 och 1991 innebär stora förändringar i beskattningens stmktur. Det sker en förskjutning från direkt till indirekt skatt, vilket innebär en förskjutning från skatt på inkomst till skatt på konsumtion. Det sker vidare en förskjutning från skatt på arbetsinkomster till skatt på kapitelinkomster. Skattereformen innebär också att progressionen i skattesystemet minskar - skillnaden mellan marginell och genomsnittlig skatt reduceras. Dette får till konsekvens att skatteinkomstema för en given tillväxt i skattebaseraa växer långsammare, den s.k. fiscal drag-effekten reduceras. Dette förstärks ytterligare av att brytpunkten i inkomstskatteskalan räknas upp realt med 2% per år.

Den offentliga sektom har under en stor del av efterkrigstiden stelt för en betydande del av sparandet i ekonomin. Under 1960-telet och förste hälften av 1970-telet innebar uppbyggnaden av pensionssparandet i AP-fonden och omfattande offentliga investeringar att den offentliga nettosparkvoten var ca 10% av BNP. Den totela nettosparkvoten för hela ekonomin var under denna period ca 15%.

Från mitten på 1970-telet fram till 1982 stegnerade de offentliga inkomstema, medan utgifteraa fortsatte växa bl.a. till följd av en snabb kommunal expansion och växande socialförsäkringsutgifter Den offentliga sektom tvingades låna upp betydande belopp och en finansiell nettofordran vändes till en nettoskuld gentemot andra sektorer.

Under 1980-telet återställdes det offentliga sparandet. Den finansiella sparkvoten ökade med 8 procentenheter. Denna förbättring kan till lika delar förklaras av den reducerade utgiftskvoten och den ökade skattekvo­ten. Delvis ökade det finansiella sparandet genom minskade investering­ar, varför uppgången i nettosparkvot inte var lika markant.

16.4  Nya fömtsättningar för offentlig sektor

Under förste hälften av 1990-telet kommer saimolikt fömtsättningama för den offentliga sektom att förändras. Det sker för det förste en ompröv­ning av den offentliga verksamhetens organisation i syfte att finna effektivare former. Det gäller t.ex. frågor som hur mycket av offentlig konsumtion som också skall produceras i offentlig regi och att göra en

171

klarare åtskillnad mellan rollen som finansiär och rollen som producent.

För det andra kommer sannolikt ett trendbrott vad gäller skattetrycket. Skatterna uttryckt som andel av BNP har under efterkrigstiden stigit så gott som oavbmtet. Ar 1960 var skattekvoten 30%, vilket var i nivå med förhållandena i andra industriländer. Idag är skattekvoten ca 56%, vilket kan jämföras med nivån i EG som är ca 45%. Riksdag och regering har uttelat ambitionen att skattekvoten inte skall fortsatte stiga och på sikt sänkas. Dette har gjorts både mot bakgmnd av de samhällsekonomiska kostnadema som följer av höga skatter och den ökade intemationalise­ringen, inte minst den pågående integrationen med EG, som kommer att göra det svårare för Sverige att avvika från de skattesatser som gäller i andra länder.

Vid en bedömning av det samhällsekonomiska utrymmet för den offentliga sektora hör även kraven på ett offentligt sparande till bilden. Sparandet i ekonomin som helhet är för litet. Samtdigt ster den offentliga sektora för ett betydande finansiellt sparandeöverskott. Skall dette sparande bibehållas måste en svagare utveckling av de offentliga inkomstema mötes med en motsvarande reduktion av utgiftema.

Ambitionen att sänka skattetrycket och samtdigt bibehålla det offentliga sparandet sätter sterka restriktioner på den offentliga sektoras expansions­möjligheter. Det kommer att skärpa kraven på en hårdare prioritering av offentliga utgifter - vad skall finansieras över offentliga budgeter. Vidare kan nya finansieringsformer, bl.a. ökade avgifter från hushållen, bli aktuella.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

IKagram 16.2   Sysselsättningsförändring i offentlig sektor och näringslivet

Hundratal personer glidande medelv

ä

rden

500

-400

1955

1970

1975

1980

1985

1990

KäUa: Statistiska centralbyrån

Det kan också innebär att den offentliga sektom får en annan stebilise-ringspolitisk roll.  Under de närmaste åren beräknas sysselsättningen

172

utvecklas  mycket  svagt  och  arbetslösheten  stiga.   Tidigare  har  den    Prop. 1990/91:150 offentliga sektoras sysselsättning ökat trendmässigt och tenderat öka    Bilaga 1:1.1 särskilt mycket under perioder då den private sektoras sysselsättning minskat.  Se diagram 16.2.  Med krav på bibehållet skattetryck och offentligt sparande finns det knappast utrymme för den offentliga sektora att kunna kompensera en försvagning av private sysselsättningen.

16.5  Den offentliga sektoms finansiella sparande under kalkylperioden

Av tidigare kapitel framgår att den offentliga sektoras fmansiella sparande beräknas minska med drygt 20 miljarder kronor mellan 1990 och 1992. Dette innebär att det offentliga sparandet som andel av BNP reduceras från 4% till 2%. Det är i förste hand en försvagning av inkomstsidan som förklarar sparandeförsämringen, bl.a. reduceras skattekvoten med över 2 procentenheter till 54%. Det är en konsekvens främst av regelförändringar - de direkte skatteraa reduceras kraftigt till följd av skattereformen samtidigt som skatteskalan för 1992 räknas upp med inflationen under 1991 och mervärdeskattesatsen sänks 1992. Den registrerade skattekvoten påverkas även av att kommuner och stetliga myndigheter får rält att lyfte av beteld mervärdesskatt. Den påtegliga dämpningen av löneutvecklingen under 1991 och 1992 i kombination med en konjunkturavmattning leder därtill till en långsam tillväxt av skatte­basema. Under 1991 och 1992 sker en del tillfälliga inkomstförsterkning-ar för den offentliga sektora, bl.a. engångsinbetelningar från några av de stetliga affärsverken. Frånräknat dessa inkomster beräknas det fmansiella sparandet uppgå till ca 1 1/2% av BNP 1992.

I faste priser växer den offentliga konsumtionen i takt med BNP, men en långsam av löneutveckling och avlyft av mervärdesskatten innebär att den offentliga konsumtionsandelen ändå reduceras. Däremot ökar transfereringama till hushållen kraftigt. Eftersläpningen i uppräkning av de basbeloppsanknutna transfereringaraa, bl.a. pensioneraa, är en förklaring. Den stigande arbetslösheten medför ökade arbetslöshetunder­stöd.

För åren 1993-1995 har en mer schablonmässig beräkning av den offentliga sektoms inkomster och utgifter gjorts. På gmndval av de prognoser på lönesumma, prisutveckling, arbetslöshet, ränte m.m. som redovisades i kapitel 12 samt prognoser på genomsnittlig ATP-poäng, befolkningsutveckling, sjukfrånvaro m.m. har gjorts en framskrivning av den offentliga sektoms olika inkomst- och utgiftsposten

Beräkningama visar att det offentliga sparandet försämras ytterligare mellan 1992 och 1993 med motsvarande 1/2% av BNP, främst till följd av att tillfälliga inkomstförsterkningar då försvinner Under 1994 och 1995 sker dock en betydande förbättring av den offentliga sektoras finansiella sparande, som 1995 beräknas uppgå till drygt 50 miljarder kr, motsvarande ca 3 % av BNP.

173

Diagram 16.3   Finansiellt sparande i offentlig sektor

Procent av  BNP 6

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

1970

1975

1980

1985

1990

1995

Källor: Statistiska centralbyrån, finansdepartementet

Skattekvoten reduceras, trots antegande om oförändrade skatteregler, med ytterligare 1/2 procentenhet till 53 1/2%. Förklaringen till dette är att tillväxten bärs upp av kapitelbildning, som i praktiken belästes med lägre skatt än konsumtion. Den private konsumtionens andel av BNP reduceras t.ex. med en procent, vilket innebär att inkomsteraa från indirekte skatter växer långsammare än BNP.

Sparandeförbättringen förklaras alltså helt av en dämpad utgiftsutveck­ling. Den offentliga utgiftskvoten beräknas minska med nästan två procentenheter. Antegandet om en historiskt sett mycket långsam tillväxt av den offentliga konsumtionen spelar en stor roll. Medan BNP växer med 2,3% per år i genomsnitt, har offentlig konsumtion antegits växa med endast knappt 1/2% per år. Prisutvecklingen för den offentliga konsumtionen beräknas följa den allmänna prisutvecklingen. Den andel av BNP som används till offentliga sektoras konsumtion och investering­ar reduceras därmed med nära en procentenhet.

Men även transfereringama till hushållen väntes växa betydligt långsammare än tidigare. Ett förbättrat läge på arbetsmarknaden ger utrymme för minskade arbetslöshetsunderstöd. En låg inflationstakt i kombination med en högre real tillväxt innebär att inflationsskyddade transfereringar, bl.a. pensionsutbetelningama, ökar långsammare än BNP trots en volymmässig ökning. Omläggningen av bostedsfinansieringen och livsmedelpolitiken bidrar också till att reducera utgiftskvoten.

Den offentliga sektom behåller under hela perioden 1990-1995 ett betydande finansiellt överskott, vilket iimebär att den finansiella nettostellningen successivt förbättras. Dette ger utslag i räntenettot, som förbättras från ett underskott på 7 miljarder kronor 1990 till ett överskott på 8 miljarder kronor 1995.

174

Tabell 16:4  Offentliga sektorns inkomster och utgifter

Procentuella andelar av BNP

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Nivå 1990

Förändring

1990-92

1992-95

Inkomster

65,6

- 1,7

- 1,7

- Skatter

- Övriga inkomster

56,4 4,0

-2,3 + 0,4

-0,7 -0,6

Utgifter

61,7

+ 0,3

- 2,8

- Konsumtion och

 investeringar

- Transfereringar till

 hushåll

29,6 20,7

- 1,0

+ 1,7

-0,8 -0,8

-   Pensioner

-   Arbetslösheters,

 AMU-bidrag m.m.

-   Sjukersättning,

 arbetsskadeersättning

-   Barnbidrag

-   Bostadsbidrag

-   Socialbidrag

11,2

0,8

3,3 0,9 0,2 0,3

+ 0,7

+ 0,9

-0,4 + 0,4 + 0,1 + 0,1

-0,1

-0,4

+ 0,1 -0,1 -0,1 -0,1

- Transfereringar till företag

- Livmedels och räntesubventioner

5,1 2,3

-0,2 -0,4

-0,4 -0,4

Räntenetto

-0,5

+ 0,4

+ 0,5

Finansiellt sparande

3,9

-2,0

+ 1,1

Exkl. räntor

4,4

-2,4

+ 0,6

Källor: Konjunkturinstitutet och finansdepartementet

Diagram 16.4  Offentliga sektorns räntenetto

Miljarder kronor

1970

197.5

1980

1985

Källa: Statistiska centralbyrån, finansdepartementet

1990

1995

175

I kapitel 12 presenterades en altemativ kalkyl för den samhällsekono- Prop. 1990/91:150 miska utvecklingen där produktivitetstillväxten under åren 1992-95 antogs Bilaga 1:1.1 vara högre än i huvudkalkylen. De finansiella beräkningaraa visar att för den offentliga sektoras del skulle en utveckling i enlighet med dette altemativ resultera i ett bättre finansiellt sparande fömtsatt att den offentliga konsumtionen växer i samma takt som i huvudkalkylen. Vid slutet av perioden uppgår skillnaden till 7 miljarder kr., vilket innebär ett finansiellt överskott motsvarande 3,4% av BNP istället för 3,0% i huvudkalkylen. Den huvudsakliga förklaringen till skillnaden gentemot huvudkalkylen är att en del av skillnaden i produktivitetstillväxt slår igenom i en långsammare prisökning och därmed även en långsammare uppräkning av basbeloppet. Transfereringama till hushållen reduceras som andel av BNP med 1/2%. Därtill blir den offentliga konsumtionen billigare i relation till BNP. Sammanteget reduceras utgiftskvoten till 58,3% 1995, vilket är nästan en procentenhet lägre än i huvudkalkylen.

16.6  Staten och socialförsäkringen.

Av den offentliga sektoms utgifter står steten, inklusive socialförsäkring­en, för tre Qärdedelar. Huvuddelen av dessa utgifter är transfereringar till hushåll och företeg, medan steten står för en mindre del av den offentliga konsumtionen och sysselsättningen. Trenden under de senaste decennier­na har varit att steten i allt högre grad omfördelar inkomster medan offentlig verksamhet istellet expanderar i kommunal regi.

De kraftiga svängningar som ägt mm i det offentliga sparandet under de senaste femton åren har främst berört den stetliga sektom, i synnerhet den del av inkomster och utgifter som administreras över statsbudgeten. När underskottet var som störst, under 1982, översteg stetens utgifter dess inkomster med över 60 miljarder kronor. Det kompenserades delvis av ett finansiellt överskott i ATP-systemet på nära 20 miljarder. Vid slutet av 1980-telet redovisade steten och ATP-systemet ett finansiellt överskott på 39 respektive 33 miljarder kr., dvs sammanlagt över 70 miljarder kr. Derma omsvängning i stetens finansiella netto förklaras både av en hårdare utgiftsprövning, dvs. resultet av budgeterbetet, och av en relativt kraftigt höjning av den stetliga skattekvoten från 35% i början på 1980-telet till 42% 1990. Det var således de statliga skatterna som drog upp skattekvoten under 1980-telet.

Det har ibland hävdats att steten förbättrat sitt finansiella netto genom att flytte över en större finansieringsbörda på kommunema. Stetsbidra­gen till kommunema minskade under 1980-telet i faste priser och kommunema skatteunderlag begränsades genom att de fråntogs rätten att beskatte företeg. Det bidrag till förbättringen av stetens finanser dette har medfört är emellertid förhållandevis blygsam. Det är istället ökade skatter på hushållens och företegens inkomster som är den viktigaste förklaring­en till att steten förbättrat sina finanser.

Den stetliga konsumtionen uttryckt i fäste priser har under kalkylperio­den i sin helhet antegits minska med 1/2% per år i genomsnitt. Regering­en har bl.a. aviserat nedskämingar av den stetliga administrationen under

176

de närmaste tre åren. Antegandet att inga nya utgiftsbeslut tillkommer medför dämtöver en ytterligare minskning av den stetliga konsumtionen.

Den störste utgiftsposten för stat och socialförsäkring är pensioner och bostedsstöd till pensionärer. Mer en Ijärdedel av utgiftema går till pensionen De socialförsäkringsavgifter som skall finansiera pensioneraa täcker drygt 85 % av utgiftema. Under kalkylperioden beräknas emellertid pensionsutgiftema öka snabbare än avgiftsunderlaget - 1995 kommer avgiftema atl räcka bara till knappt 80% av pensionsutbetelningama.

Inom ATP-stemet balanserade avgiftsintäkterna i stort sett pensionsut­betelningama under 1990. Vid mitten av 1990-telet beräknas avgiftsnettot ge ett underskott på 23 miljarder kr. Dette kompenseras emellertid av avkastningen på AP-fonden, Med givna anteganden om ränteutvecklingen beräknas dock socialförsäkringssektorns bidrag till sparandet minska under kalkylperioden.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Diagram 16.5  Finansiellt sparande i stet och socialförsäkring.

Miljarder kronor

1970

1975     1980     1985     1990     1995

Källor: Statistiska centralbyrån, finansdepartementet

Stetens finansiella sparande försämrades kraftigt förra året och fortsätter att försämras i år och enligt beräkningama även de närmaste två åren. Den totela stetliga sektom, dvs. inklusive socialförsäkringen, kommer dock fortfarande att ha ett positivt finansiellt sparande på ca 8 miljarder kr. 1993. Denna försämring av sparandet är en följd av att de stetliga skattebasema växer långsammare. Låga löneökningar under 1991 och 1992 ger en kraftig uppbromsning av skattebasema i reala termer. En relativt hög inflationssiffra mellan oktober 1990 och oktober 1991 slår igenom på alla basbeloppanknutna transfereringar under 1992. Stora utbetelningar av skattemedel till kommunema registreras också som en försämring av stetens finansiella sparande.

Försämringen av den stetliga sektoms finanser är således till stor del en konsekvens av en kostnadsanpassning i kombination med konjunktur-

12    Riksdagen 1990/91. 1 .satnl Nr I.W. Bilaga 

1:

1.1

111

avmattningen. Det innebär också att det är en temporär försvagning. Prop. 1990/91:150 Under åren 1994-1995 väntes, med de anteganden som gjorts i treårskal- Bilaga 1:1.1 kylema, återigen ske en markant förbättring av stetens finansiella sparande. Dels uppster en rekyl i skatteutbetelningama till kommunema som reduceras kraftigt, samtidigt som det sker snabbare real tillväxt i stetens skattebaser, främst lönesumman. Huvudförklaringen ligger dock på utgiftssidan. De transfereringar som växer långsammare än BNP är stetliga. Dette visar de finansiella effektema för steten av att värdesäkra­de transfereringar minskar som andel av BNP och därmed även som andel av skatteunderlaget vid en real tillväxt i ekonomin.

16.7 Den kommunala sektom

Medan stetens och socialförsäkringssektorns utgifter till störste delen är transfereringar till hushåll och företeg, steller huvuddelen av de kommunala utgiftema anspråk på ekonomins reala resurser. Drygt 80% av kommunemas utgifter avser konsumtion och investeringar, vilket innebär att 21 % av BNP används i kommuneraa.

Under 1980-telet reducerades den kommunala utgiftskvoten med tre procentenheter. Nedgången förklaras i huvudsak av långsammare kostnadsutveckling, först mot slutet av decenniet ökade den kommunala verksamheten något långsammare än BNP. Endast under ett enda år (1988) ökade den kommunala konsumtionen i den takt som riksdagen och regeringen bedömt att det fmns samhällsekonomiskt utrymme för. Ett uttryck för atl kommuneraa expanderat snabbare än ekonomin i övrigt är att kommuneraas andel av sysselsättningen ökat från 19,5% 1980 till 22% 1990.

Kommuneraa befinner sig för närvarande i en besvärlig finansiell situation. Sedan 1985 har inkomsteraa varit mindre än utgiftema, det finansiella sparandet har varit negativt. Under 1990 beräknas utgiftema ha överstigit inkomstema med drygt 8 miljarder kr. Dette underskott måste teckas med upplåning eller genom att te i anspråk fonderade medel. Den försämrade finansiella nettostellningen visar sig i ett växande negativt räntenetto.

Försämringen av det finansiella sparandet motsvaras inte heller av någon uppbyggnad av kommunemas reala tillgångar, tvärtom har nettoinvesteringama minskat. Det är således nettot av löpande inkomster och utgifter som försämrats. Till bilden hör också att kommunema under de senaste åren ökat inkomstema genom nettoförsäljning av mark och iästigheter. Frånräknat dessa intäkter var det finansiella underskottet 17 miljarder kr. 1990.

Kommunalskatten är kommunemas störste inkomstkälla och svarar för hälften av primärkommunemas och två tredjedelar av landstingens inkomster. Underlaget för kommunalskatten utgörs till ca 75% av den samlade lönesumman och transfereringar knutna till denna. Kommunemas inkomster är således nära knutna till hur löner och sysselsättning utvecklas.

Steten står för uppbörden av all skatt, inklusive kommunalskatten.

178

Utbetelningen av kommunalskatten är organiserad så att de skattemedel Prop. 1990/91:150 som betelas ut till kommunema under ett år baseras på skatteunderlaget Bilaga 1:1.1. två år tidigare. Denna eftersläpning i kommuneraas skatteintäkter har stor betydelse för kommuneraas finansiella utveckling på kort sikt. När löne-och prisökningstakten dämpas under 1991 och 1992 reduceras också ökningen av kommuneraas utgifter för löner och inköp. Skatteinkomster­na räknas emellertid upp med den kraftiga ökning av lönesumman som rådde under 1989 och 1990. Dette bidrar till en tillfällig försterkning av kommunemas fmanser under 1991 och 1992.

Jämfört med 1970-telet och början på 1980-telet har det under de senaste fem åren skett förhållandevis måttliga höjningar av kommunal­skatten. Den genomsnittliga kommunala utdebiteringen uppgår 1991 till 31,15 kronor per skattekrona, vilket är 78 öre högre än 1985. För 1991 och 1992 gäller ett lagstedgat skattestopp för kommunema och regeringen och kommunförbunden har i en överenskommelse uttelat ambitionen att det konununala skattetrycket inte skall höjas efter 1992. I beräkningama av kommuneraas skatteinkomster har antegits att den genomsnittliga kommunalskatten ligger kvar på en oförändrad nivå.

Transfereringar från stet och socialförsäkring till kommuneraa svarar netto för ca en fjärdedel av kommuneraas inkomster. Det bör understry­kas att även dessa finansieras med skatter varför den totela skattefinansie­ringen av kommuneraas utgifter är drygt 85%.

Nettotransfereringaraa från steten till kommunema har under 1980-telet reducerats i betydelse för kommuneraas finansiering. I början på 1980-telet utgjorde de 30% av inkomsteraa. Denna utveckling kommer att fortsatte under förste hälften av 1990-telet om inte regelsystemet förändras. År 1995 beräknas bidragen från stet och socialförsäkring svara för knappt 18% av kommuneraas inkomster. Denna siffra påverkas dock . av den s.k. avräkningsskatten, som avser att neutralisera effektema av skattereformen på kommuneraas inkomster och utgifter.

Tillväxttakten i den kommunala konsumtionen har successivt avtegit. Under förste hälften av 1980-telet ökade den kommunala konsumtionen med mer 2,5% per år i genomsnitt. Sedan 1985 har tillväxten begränsats till 1,5% perår.

I kalkyleraa för den kommunala ekonomins utveckling har antegits att den kommunala konsumtionen växer med 1/2% per år. Det innebär således en ytterligare uppbromsning av den kommunala expansionen. Kommuneraas svaga fmansiella situation är en förklaring till den låga expansionstakten. En viktig orsak till det begränsade finansiella utrymmet är de restriktioner som finns när det det gäller skattehöjningar. De har i sin tur införts för att förhindra att den kommunala sektom genom en snabb tillväxt äventyrar strävandena att skapa balans i ekonmin och få till stånd en utbyggnad av ekonomins konkurrensutsatta delar.

Kommunemas investeringar har tegit i anspråk en allt mindre del av kommunemas utgifter. Under 1990 användes 6% av kommuneras utgifter till investeringar i fastigheter och maskiner. I början på 1980-telet var den andelen över 10%. Omfattningen på nyinvesteringarna har uttryckt i fäste priser varit ungefär oförändrad, men har i en växande utsträckning

179

finansierats med en nettoutförsäljning av kommunala fastigheter och    Prop. 1990/91:150 mark. Förra året beräknas denna utförsäljning ha gett kommuneraa    Bilaga 1:1.1 inkomster på 8 miljarder kronor. För perioden 1991-95 har kommunemas nyinvesteringar antegits växa med i genomsnitt 1 % per år. Vidare har antegits att kommunemas nettoförsäljning successivt trappas ned.

Med de anteganden som gjort om den samhällsekonomiska utveckling­en och kommunala verksamheten kommer den kommunala utgiftskvoten att reduceras med en procentenhet under 1990-telets förste hälft, från 25% till 24%. Dette förklaras av att den kommunala konsumtionen volymmässigt växer långsammare än BNP.

Från att ha haft en finansiellt underskott på nära 10 miljarder kronor förra året förbättras kommuneraas finanser påtegligt fram t o m 1993, då kommunsektorn beräknas få ett finansiellt överskott på 13 miljarder kr. Förbättringen av kommuneraas finansiella sparande är emellertid tillfällig och helt en effekt av den tidsmässiga eftersläpningen i utbetelningen av kommunalskattemedlen. Det är således effekten av att utgiftstillväxten begränsas av den långsammare pris- och löneökningstakten, medan inkomsteraa styrs av den historiskt höga inflationen.

Efter 1993 växer, med de anteganden som gjorts, kommunemas inkomster betydligt långsammare än utgiftema. Under 1994 och 1995, då dämpningen av löneutvecklingen slår igenom fullt ut i kommunemas skatteinkomster försämras det finansiella sparandet påtegligt. Dessutom försterks effektema av eftersläpningen i utbetelningens av kommunalskat­ten av systemet med förskott och slutevräkning av kommunalskattemed­len. Dette leder till att under 1994 beräknas kommuneraas inkomster t.o.m. minska i nominella termer.

Vid kalkylperiodens slut beräknas kommuneraa ha fått ett finansiellt underskott på ca 8 miljarder kronor, vilket är ungefä.r samma finansiella sparande som 1990. Men med hänsyn till atl konununema då ökade sina inkomster genom att sälja av sina reala tillgångar, vilket har antegits inte vara fallet under 1995, sker det ändå en viss underliggande förbättring av kommunemas finansiella netto under perioden som helhet.

Trots antegandet om en historiskt sett mycket långsam expansion av den kommunala konsumtionen kvarster dock ett finansiellt underskott i den kommunala sektora. Beräkningar visar att även med en oförändrad konununal konsumtionsvolym mellan 1992 och 1995 skulle den kommu­nala sektora få ett underskott på 6 miljarder kr. 1995. På längre sikt skulle emellertid en oförändrad konsumtionsvolym så småningom ge finansiell balans i den kommunala sektom.

Lönesumman är kommuneraas viktigaste skattebas och lönekostnadema i den kommunala konsumtionen den störste utgiftsposten. På lång sikt påverkas därför kommunemas finansiella utveckling i hög grad av hur den kommunalt finansierade sysselsättningen utvecklas i förhållande till den totela sysselsättningen. Den potentiella sysselsättningstillväxten under 1990-telet har uppskattets till 1/2 - 3/4% per år. Om kommuneraa skall hämte in ett finansiellt underskott utan att höja skatteutteget och stetbidragen fortsätter att minska i betydelse för kommuneraas fmansie­ring torde utrymmet för kommunal konsumtionstillväxl vara högst 1/2% per år.

180

I anslutning till 1990 års långtidsutredning gjorde kommun- och landstingsförbunden en bedömning av vilken kommunal konsumtionsut­veckling den demografiska utvecklingen och redan fattede beslut om kommunala åteganden kommer att kräva. Enligt dessa kalkyler skulle den kommunala konsumtionen behöva växa med 1,6 - 1,9% per år under perioden 1990-1995. Av dette krav på expansion ster sjukvården, en utbyggd baraomsorg och utökad äldreomsorg för merparten.

Det är uppenbart att en tillväxt av den storlekordningen inte kommer att vara möjlig om kommunemas sparande inte skall försämras ytter­ligare och kommunalskattema inte skall höjas.

Den typ av beräkningar som kommun- och landstingsförbunden redovisade bortser emellertid till stor del från möjligheter till produktivi­tetshöjningar och effektivisering av verksamheten. Möjligheten att möte en ökad efterfrågan på kommunal service genom att utnytte befintliga resurser bättre beaktes inte. För att kunna upprätthålla en god standard i den kommunala verksamheten inom ramen för i stort sett oförändrade resurser kommer det att bli nödvändigt med åtgärder som effektiviserar verksamheten, omprioriteringar och en ökad grad av avgiftsfinansiering.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

Diagram 16.6   Kommunernas finansiella sparande

20

15

10

5

O

-5

-10

-15

-20

Miljarder kronor

/\

....................... -//\............................................................ 

Finansiellt sparande

,   .   .. ,   .   ,

'"'\'\'

/            '>

.   Finansiellt sparande

-.  exkl.  nettof

ö

r­s

ä

ljning

\

\

\;

1995

1980

1985

1990

Källor: Statistiska centralbyrån, fmansdepartementet

181

Innehåll

1    Sammanfattning

1.1  Utvecklingen under 1991 och 1992

1.2  Kalkyler och analyser av den ekonomiska

utvecklingen fram till 1995

2    Den internationella utveckUngen

2.1

Allmän översikt

2.2

Länderöversikter

2 12

20

24

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

3    Utrikeshandeln

3.1  Exporten

3.2

Importen

3.3

Bytesbalansen

33 38 39

4    Industrin

4.1

Produktion

4.2

Lönsamhet

43 45

5    Näringslivets tjänster

48

Arbetsmarknaden

6.1

Sysselsättning

52

6.2

Utbud av arbetskraft

56

6.3

Arbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska åtgärder

57

7    Löner och konsumentpriser

7.1   Löner

7.2   Konsumentpriser

61 64

8    Hushållens ekonomi och privat konsumtion

8.1

Sammanfattning

8.2

Inkomster

8.3

Hushållens konsumtion och sparande

68 71

73

Investeringar

9.1

Näringslivets investeringar

9.2

Bostedsinvesteringar

9.3

Byggnadsverksamheten

9.4

Lagerinvesteringar

79 82 85 87

10 Den offentliga verksamheten

10.1

Den offentliga sektom och samhällsekonomin

10.2

Stetens fmanser

10.3

Socialförsäkringssektorns finanser

10.4

Kommuneraas finanser

89 93 95 96

182

11 Kapitalmarknaden

11.1

Intemationell ränte-och valutakursutveckling

99

11.2

Svensk ränte- och valutakursutveckling

101

11.3

Utvecklingen på kreditmarknaden

104

11.4

Utvecklingen på aktiemarknaden

106

12 Utvecklingen åren 1990-1995

12.1

Inledning

108

12.2

Intemationell utveckling

109

12.3

1980-telet

111

12.4

Huvudkalkylen

113

12.5

Högre produkfivitetstillväxt

126

13 Konkurrenskraften i svensk industri

13.1

Kostnadsutvecklingen fram till 1990

133

13.2

Jämförelser mellan sex "rika" länder och

fem "fättiga" länder

135

13.3

Den svenska konkurrenskraftens nivå

139

13.4

Kostnadsutvecklingen fram fill 1995

142

14 Bytesbalansen och sparandet

14.1 Bytesbalansens förändrade roll i den

ekonomiska utvecklingen

145

14.2

Bytesbalansens olika delar

147

14.3

Är bytesbalansunderskotlen acceptebla?

150

15 Arbetsmarknaden

15.1

Utbudet av arbetskraft

158

15.2

Utvecklingen på arbetsmarknaden

160

15.3

Arbetslöshetens sammansättning

163

16 Den offentliga sektorn

16.1

Den offentliga sektom och samhällsekonomin

166

16.2

De offentliga utgiftema ökar långsammare

169

16.3

Höjd skattekvot och ökat offentligt sparande

171

16.4

Nya fömtsättningar för offentlig sektor

171

16.5

Den offentliga sektoms finansiella sparande

under kalkylperioden

173

16.6

Steten och socialförsäkringen

176

16.7

Den kommunala sektom

178

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

183

Tabeller

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.1 1:1   Produktionen inom industrin och övriga sektorer

1990-1992

3

1:2   Interaationella fömtsättningar

4

1:3   Löner och priser

5

1:4   Försörjningsbalans

7

1:5   Bidrag till BNP-tillväxten

8

1:6   Nyckeltel

10

1:7   Finansiellt sparande

11

1:8   Försörjningsbalansen och vissa nyckeltel 1990-1995.

Huvudkalkylen

14

1:9   Försörjningsbalansen och vissa nyckeltel 1990-1995.

Kalkyl med högre produktivitetstillväxt

15

2:1    Bmttonationalproduktens utveckling i vissa

OECD-länder

20

2:2   Konsumentprisemas utveckling i vissa OECD-länder

23

2:3   Nyckeltel för Central- och Östeuropa samt

Sovjetunionen 1990

31

3:1    Sydostesiatiska DAEs andelar av den totela

vamimporten till några marknader

34

3:2   Exportmarknadstillväxt, relativa priser,

marknadsandelar och export av bearbetede varor

35

3:3   Export av varor

38

3:4   Import av varor

39

3:5   Bytesbalans

42

4:1   Industriproduktion

44

4:2    Rörliga kostnader, produktpriser, marginaler

per producerad enhet samt bmttoöverskottsandel

47

5:1    Förädlingsvärde

48

5:2   Sysselsättning

49

5:3   Lönsamhet inom bolagssektom 1989

50

6:1    Arbetsmarknad

53

6:2   Produktion och sysselsättning i timmar

55

6:3   Relativa arbetskraftstel för olika åldersgmpper

56

6:4   Relativ arbetslöshet i olika åldrar

57

6:5   Antel personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder

59

7:1    Timlöner och arbetskraftskostnader

61

7:2   Konsumentpriser

66

8:1    Hushållssektoms disponibla inkomster, konsumtion

och sparande

69

8:2   Inkomster och fillfälligt sparande

70

8:3   Inkomstöverföringar från offentlig sektor till

hushåll

72

8:4   Privat konsumtion

74

8:5   Finansieringsanalys för hushållssektom

76

9:1    Bmttoinvesteringar efter näringsgren

79

184

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

9:2   Bmttoinvesteringar i näringslivet

80

9:3    Offenfliga investeringar

81

9:4   Bostedsinvesteringar

84

9:5   Byggnadsverksamhet

86

9:6   Lagervolymförändringar

87

10:1    Skattekvoten

90

10:2    Den offentliga sektoms inkomster och

utgifter

92

10:3    Finanspolitiska effekter

93

10:4    Stetens inkomster och utgifter

94

10:5    Socialförsäkringssektoms inkomster och

utgifter

96

10:6    Kommunemas inkomster och utgifter

97

11:1    Betelningsbalansen

104

11:2    NettouUåning till allmänheten

105

11:3    Nettoutlåning till hushållen

105

12:1    Utvecklingen i 14 OECD-länder 1980-1995

111

12:2    Försörjningsbalansen och vissa nyckeltel

1990-1995. Huvudkalkylen

114

12:3    Konsumtionen 1990-1995. Huvudkalkylen

116

12:4   Konsumtionen 1975-1995. Huvudkalkylen

116

12:5    Investeringar 1990-1995. Huvudkalkylen

117

12:6   Utrikeshandeln 1990-1995. Huvudkalkylen

119

12:7    Arbetsmarknaden 1990-1995. Huvudkalkylen

120

12:8    Arbetskraftens produktivitet 1975-1990.

120

12:9    Arbetskraftens produktivitet 1990-1995.

Huvudkalkylen

121

12:10 Bytesbalansen 1990-1995.

Huvudkalkylen

123

12:11  Finansiellt sparande 1990-1995.

Huvudkalkylen

124

12:12 Finansiellt sparande 1990-1995.

Huvudkalkylen

124

12:13 Hushållens inkomster, konsumtion och sparande

1990-1995. Huvudkalkylen

125

12:14 Produktivitetstillväxten i OECD 1960-1988.

Real BNP per sysselsatt

126

12:15 Arbetskraftens produkfivitet 1990-1995.

Kalkyl med högre produktivitetstillväxt

128

12:16 Försörjningsbalansen och vissa nyckeltel

1990-1995. Kalkyl med högre produktivitetstillväxt

128

12:17 Konsumtionen 1990-1995. Kalkyl med högre

produktivitetstillväxt

129

12:18 Investeringar 1990-1995. Kalkyl med högre

produktivitetstillväxt

129

185

12:19 Utrikeshandeln 1990-1995. Kalkyl med högre

produktivitetstillväxt

130

12:20 Arbetsmarknaden 1990-1995. Kalkyl med högre

produktivitetstillväxt

131

12:21 Finansiellt sparande 1990-1995. Kalkyl med högre

produkfivitetstillväxt

131

13:1    Arbetskraftskostnader per timme inom

tillverkningsindustrin

139

13:2 Arbetskraftskostnad per producerad enhet

143

14:1    Bidrag till bytesbalansen. Bidrag från förändring

i nettoskulden till utlandet och förändringar i

den genomsnittliga räntesatsen på nettoskulden

149

14:2    Bytesbalansen med fördelning på komponenter

149

14:3    Investeringar, bytesbalans och sparande

154

14:4 Aggregerad finansiell sparbalans

155

15:1    Arbetskraftsdeltegandet, normal och fkkfisk

arbetstid per anstelld år 1987 i några länder

159

15:2    Arbetskraftsutbud i huvudkalkylen

160

15:3 Arbetsmarknaden 1990-1995. Huvudkalkylen

161

15:4   Arbetslöshet och åtgärdsvolym 1970, 1975,

1980 och 1990

163

16:1    Offentlig konsumtion fördelad på ändamål

167

16:2   Offentliga sektoras inkomster och utgifter 1990

168

16:3    Förändring i offentlig utgiftsandel

170

16:4    Offentliga sektoms inkomster och utgifter

175

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1

186

Diagram

1:1    BNP och produktivitetsutveckling

6

1:2   Handels-och bytesbalans

9

1:3   Bmttosparande, bmttoinvesteringar och bytesbalansens

saldo i procent av BNP

16

2:1    BNP-tillväxt i Förente stetema. Japan och Västeuropa,

1989-1992

22

3:1    Marknadsandel och relativpris för Sveriges export av

bearbetede varor till 14 OECD-länder

36

3:2   Industrins relativa arbetskraftskostnad per producerad enhet

uppdelad på delkomponenter

37

3:3   Nettot för varor och tjänster, avkastning på kapitel samt

transfereringar i bytesbalansen

41

4:1    Industriproduktionen i Sverige, EG och OECD

43

4:2   Industriproduktion

44

4:3   Industrins bmttoöverskottsandel

47

5:1    Fördelning av privat tjänsteproduktion

50

6:1    Antel varsel om uppsägningar per kvartel

52

6:2   ArbeUlÖsheten

59

7:1    Nominell timlön inom industrin

63

7:2   Industrins prisförväntningar

64

7:3   Konsumentpriser

65

8:1    Disponibel inkomst och privat konsumtion

68

8:2   Reallön per timme före och efter skatt

71

8:3   Hushållens nettosparkvot

75

8:4   Hushållens förväntningar om den egna ekonomin

12 månader framåt - t.o.m. januari 1991

75

8:5    Deteljhandelns omsättning

77

9:1    Näringslivets investeringar

80

9:2   Näringslivets investeringar, procent av BNP

81

9:3    Antel outhyrda lägenheter respektive antel

påbörjade lägenheter

82

9:4   Bostedsinvesteringar

84

9:5    Lagervolymförändringar

88

10:1    De offentliga utgiftemas andel av BNP

89

11:1    6-månaders euromarknadsräntor 1989-1991

100

11:2   Växelkursen för USA-dollar i D-mark och Yen

1989-1991

101

11:3    Ränteutvecklingen 1989-1991

102

11:4    Valuteflöden och räntedifferens mot utlandet 1990-1991

103

11:5    Börsutvecklingen 1990-1991

107

12:1    Bmttosparande, bmttoinvesteringar och bytesbalansen

1950-1995. Huvudkalkylen

112

12:2   Investeringar 1970-1995. Huvudkalkylen

118

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1:1

187

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.1 12:3    Tillväxten och dess användning 1975-1995. Huvudkalkylen    121

12:4    Bytesbalansen 1980-1995. Huvudkalkylen

123

12:5    Hushållens nettosparkvot 1970-1995. Huvudkalkylen

125

13:1    Relativ timlönekostnad och relativ arbetskraftskostnad

per producerad enhet. Gemensam valute

134

13:2    Produktivitet inom industrin

135

13:3    Relativa timlönekostnader. Gemensam valute

137

13:4   Relativ produktivitet inom industrin

137

13:5   Relativa arbetskraftskostnader per producerad enhet.

Gemensam valute

138

13:6    Vinstmarginaler i Sverige och i OECD-området.

Industrin

141

14:1    Bytesbalansen med uppdelning på komponenter

148

14:2    Sveriges nettoskuld till utlandet

150

14:3   Bytesbalans och förändringar i nettoförmögenhet

i utlandet

151

14:4   Bmttoinvesteringar och bytesbalans

153

16:1    Offentlig utgiftskvot

169

16:2   Sysselsättningsförändring i offentlig sektor

och näringslivet

172

16:3    Finansiellt sparande i offentlig sektor

174

16:4    Offentliga sektoras räntenetto

175

16:5    Finansiellt sparande i stet och socialförsäkring

177

16:6    Konmiunemas finansiella sparande

181

Norstedts TrycKeri AB, Stockholm 1991

188

Bilaga 1:1.2

Långtidsbudget för perioden 1991/92 - 1995/96

Långtidsbudget för perioden 1991/92-1995/96

1. Inledning och sammanfattning

1.1   Inledning

Syftet med långtidsbudgeten är att analysera stetsbudgetens, men även övriga offentliga sektoms, fmansiella utveckling budgetåren 1991/92 -1995/96. Avsikten är att visa hur inkomster och utgifter och därmed förmögenhetsstellning utvecklas under perioden och vad som ligger bakom förändringama. Inkomst- och utgiftsutveckling stells sedan mot den ekonomiska tillväxten f5r att bl.a. visa i vad män offentliga sektoms andel av ekonomin förändras.

Beräkningama i långtidsbudgeten visar vilka konsekvenser stets­maktemas redan fåttede beslut och gjorda åteganden får för inkomster och utgifter. Långtidsbudgeten är sådeles inte en prognos för den troliga eller ett program för den önskvärda utvecklingen.

I analysen i årets långtidsbudget redovisas bl.a. vilka faktorer som främst styr utvecklingen av de offentliga inkomsteraa och utgifteraa. Den ekonomiska utvecklingen spelar här en avgörande roll. Utöver den bild som ges i bilaga 1.1 har därför beräkningar gjorts även enligt ett referensalteraativ. På så vis tydliggörs hur den offentliga sektoras finanser påverkas vid å ena sidan en ekonomisk utveckling präglad av real fillväxt och å andra sidan en ekonomi med återläll i inflations­utveckling och svagare tillväxt.

1.2   Beräkningsresultat

Beräkningarna är gjonJa utifrån antaganden om ekonomisk utveckling enligt två altemativ.

I huvudaltertiativet genereras en högre tillväxt genom att löneöknings­takten hålls tillbaka och anpassas till utvecklingen i omvärlden. Arbets­löshet och räntor hålls därigenom nere.

1 referens alternativet antes den ekonomiska tillväxten bli lägre till följd av en högre löneökningstakt och därmed försämrad konkurrenskraft. En anpassning till lönenivån i omvärlden sker istället genom en högre arbetslöshet.

Beräkningsresulteten visar att statsbudgetens inkomster iförhållande till BNP sjunker i båda altemativen; från 31,4% fill ca 28,9% i huvudaltemativet och 28,2% i referensaltemativet. Även stetsbudgetens utgifter som andel av BNP minskar i båda altematiyen. Minskningen sker från 32,1% till 28,6% i huvudaltemativet och till 30,1% i referensalter­nativet.

Stetsbudgetens saldo försämras kraftigt under de första åren i båda altemativen. Mot slutet av perioden ger beräkningama ett överskott i huvudaltemativet medan utvecklingen i referensaltemativet ger fortsatt stora underskott.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

I    Riksdagen 1990/91. I saml. Nr 150. Bilaga 1:1.2

Diagram 1.1   Statsbudgetens saldo

Miljarder kronor, löpande priser

Prop. 1990/91:150 Bilada 1:1.2

-10

-30

-40

-50

1990/91

1992/93

1994/95

1991/92

1993/94

1995/96

Huvud­alternativ

Kefereos-alternativ

Inkomsterna ökar under perioden något snabbare i referensaltemativet, eftersom den nominella pris- och lönekningstekten är högre framför allt i början av perioden.

Under långtidsbudgetens andra år minskar inkomstema drastiskt i båda altemativen. Det sker framfor allt eftersom skatteutbetelningama till kommunema då ökar sterkt. Anledningen är att kommunalskatte-utbetalningama, som sker med två års eftersläpning, hänför sig till den höga löneökningstekt som tidigare varit gällande. Samtidigt faller stora engångsinkomster bort, vilka förstärkt budgeten för 1991/92. Ökningen av momsinkomstema blir begränsad p.g.a. att den tillfälliga momshöj­ningen upphör den 1 januari 1992.

Utvecklingen av utgifterna präglas av att en stor del av stetsbudgetens utgifter med automatik följer pris- och löneutvecklingen. Delta gäller framför allt transfereringar till hushållen men också t.ex. utgifter för försvaret. Till följd av de högre pris- och löneantagandena i referens­altemativet ökar utgiftema i dette altemativ snabbare. Till dette konmier högre utgifter för att begränsa arbetslösheten. Saidoutvecklingen och ränteantegandena medför att stetsskuldräntoma efter några år också blir högre i referensaltemativet än i huvudaltemativet. Som en följd av antagandena blir den sammanlagda utgiftsökningen därmed betydligt större i referensaltemativet än i huvudaltemativet.

I utgiftsutvecklingen märks i båda altemativen i övrigt att om-ställningskostnaderaa för jordbmket avvecklas under perioden och att antagna låga realräntor i det nya räntelånesystemet gör att utgiftema för räntebidrag till bostäder sjunker.

1 den offentliga sektorn minskar inkomstema i förhållande till BNP under perioden. Skattekvoten sjunker från 54,2% till 52,2% i huvud-

altemativet och till 51,8% i referensaltemativet. De offentliga utgiftemas andel av BNP sjunker från 62,3% till 58,0% i huvudaltemativet och till 60,3% i referensaltemativet. Dette medför att det finansiella sparandet i den offentliga sektom försämras. I huvudaltemativet är det trots dette positivt under hela perioden medan det i referensaltemativet sluter med svagt negativt sparande.

Diagram 1.2 Finansiellt sparande i offentlig sektor i rörhållande till BNP

Procentandel av BNP

Prop. 1990/91: Bilaga 1:1.2

150

1991/92    1992/93    1993/94    1994/95    1995/96

 Huvud-allCTnativ .

-- Eeferens-alternatlv

1 AP-fonden ökar utgiftema mer än inkomstema i båda altemativen. Som andel av BNP minskar inkomstema medan utgiftema ökar. Sparandet försämras mer i huvudaltemativet främst p.g.a. jämförelsevis låga inkomster både från räntor och arbetsgivaravgifter.

1 kommutierna blir sparandet positivt under det andra året i perioden, eftersom kommunalskatteutbetelningaraa från steten då ökar kraftigt. Utgiftema ökar dock betydligt mer än inkomstema under perioden, vilket medför att utgiftema som andel av BNP sjunker långsammare än inkomstema. Stora underskott uppstår efter ett par år i båda altemativen trots antaganden om en historisk sett mycket måttlig volymutveckling.

1.3 Slutsatser

Analysen i årets långtidsbudget är främst inrikted på hur den offentliga sektoms andel av ekonomin förändras under perioden och vad som styr denna utveckling.

Endast en mindre del av såväl inkomster som utgifter styrs av separata beslut. Största delen följer regelsystem enligt vilka de automatiskt föränd­ras i takt med volym-, pris- och löneutveckling.

En viss tillväxttekt i ekonomin ger, vid ett givet skattetryck, motsva-

rande ökning av den offentliga sektoms reala inkomster. En dominerande    Prop. 1990/91:150 del  av den offentliga sektoms utgifter räknas emellertid upp med    Bilaga 1:1.2 prisökningen men påverkas inte direkt av av den reala tillväxten. Endast ekonomisk tillväxt ger därför offentlig sektor utrymme att öka verksam­heten eller att höja det finansiella sparandet utan att skattetrycket behöver höjas.

På kort sikt leder hög nominell pris- och löneökningstekt till snabbt stigande inkomster. Om lönema en längre tid utan motsvarande produktivitetsökningar stiger snabbare än i våra konkurrentländer, försämras konkurrenskraften. Dette leder på sikt till svagare ekonomisk tillväxt och påverkar därmed inkomstutvecklingen negativt.

Hög inflation slår igenom på utgiftsutvecklingen. En sämre ekonomisk utveckling ger även större arbetslöshet och högre räntor, vilket också ökar de offentliga utgiftema. Merparten av transfereringama hör till de utgifter som med automatik följer inflationsutvecklingen. Välfärdssyste­men utgörs till stor del av den offentliga sektoras transfereringar till hushåll. Ju högre pris- och löneökningstakt desto större blir hushållstrans-fereringaraa i forhållande till BNP. För att bibehålla ambitionsnivån i välfärdssystemen medför hög pris- och löneökningstekt att övriga utgifter måste minskas, fömtsatt att inte skattetrycket skall ökas eller del finansiella sparandet försämras. Endast vid en jämförelsevis hög tillväxt kan välfärdssystemen i sin nuvarande utformning finansieras med oförändrat skattetryck.

En oförändrad utgiftskvot skulle medföra en ytterligare försämring av det finansiella sparande som beräknats i långtidsbudgeten. Riksdagen har uttalat ambitionen att sänka utgiftskvoten, vilket på sikt även skulle möjliggöra en sänkning av skattekvoten. Långtidsbudgeten visar, under fömtsättning att fattede beslut ligger fäst och inga nya åteganden görs, på en sänkt utgiftskvot under perioden i båda altemativen. Samtidigt försämras dock det finansiella sparandet. Vid en ekonomisk utveckling som i referensaltemativet med jämförelsevis låg tillväxt och hög inflation är denna försämring i sparandet betydligt större än sänkningen av utgiftskvoten. Ett behov av utgiftsminskning eller ändrade finansie­ringsformer skulle då uppste, om en försämring av det finansiella sparandet samtidigt skall undvikas.

Slutsatsema av analysen i årets långtidsbudget kan enligt vad som framkommit ovan sammanfattes i följande två villkor. För att upprätt­hålla ambitionsnivån i välfärdssystemen i den offentliga sektom krävs låg pris- och löneökningstekt och hög tillväxt, om inte skattetrycket skall behöva höjas. För att kunna sänka utgiftskvoten och därmed även möjlig­göra en sänkning av skattekvoten, krävs en förhållandevis gynnsam ekonomisk utveckling om inte de offentliga utgiftema skall behöva minskas och/eller finansierin» sökas utanför den offentliga sektom.

2. Samhällsekonomisk bakgrund

Prop. i990/9i:i50

Bilaga 1:1.2 Den offentliga sektoms finansiella utveckling bestems dels av beslut om

förändringar i regelsystem, ambitionsnivåer i offentliga åteganden, effektiviseringar i offentlig verksamhet etc., dels av den samhällsekono­miska utvecklingen. Långtidsbudgeten har karakteren av konsekvens­analys - beräkningama görs med fömtsättningen att den offentliga sektoms åteganden skall vara oförändrade och att fattede beslut ligger fast. De anteganden som görs om den samhällsekonomiska utvecklingen får därmed stor betydelse for resulteten.

Det finns en rad kopplingar mellan samhällsekonomin och offentliga inkomster och utgifter. Skatteinkomstema bestems ytterst av den ekonomiska tillväxten. Lönesumman, dvs. sysselsättning och löneutveck­ling, är jämte den private konsumtionen den viktigaste skattebasen. En ökad andel löner och privat konsumtion i BNP kan visserligen öka skatteinkomstema, men innebär samtidigt att vinstendel och resurser till investeringar pressas tillbaka, vilket på sikt reducerar BNP-tillväxten.

Ekonomisk tillväxt ger den offentliga sektom ökade reala inkomster. En stor del av de offentliga utgiftema räknas upp med prisutvecklingen, men påverkas inte direkt av realinkomstema. Det innebär att ekonomisk tillväxt ger den offenfliga sektom utrymme att antingen öka den offentliga verksamheten eller att med bibehållen ambitionsnivå reducera den offentliga utgiftskvoten. En svag tillväxt och sysselsättningsut­veckling generar ökade offentliga utgifter via arbetsmarknadspolitik, ar­betslöshetersättningar etc. En högre inflation ger i nominella termer den offentliga sektora högre inkomster, men slår samtidigt direkt igenom på utgiftssidan genom prisuppräkning av transfereringar, högre utgifter för löner till offentliganställda etc.

Den offentliga sektora har i sin tur på flera sätt betydelse för den ekonomiska tillväxten. Beskattning är förenad med en samhällsekonomisk kostnad genom att skatter påverkar prisrelationer och motiven för arbete och sparande m.m., vilket ger effekter på tillväxten. Många av de offentliga utgifteraa har å andra sidan positiva effekter på den ekono­miska tillväxten, t.ex. utbildning, infrastmktur, arbetsmarknadsut­bildning, barnomsorg, sjukvård m.m. Idag står den offentliga sektom också för en betydande del av det sparande som på sikt är nödvändigt för att kunna upprätthålla en hög investeringsaktivitet.

I dette avsnitt ges en kortfatted beskrivning av den bedömning av den makroekonomiska utvecklingen under perioden .1991-1996 som ligger till gmnd för kalkyleraa i årets långtidsbudget. Bedömningama överens­stämmer med dem som görs i den reviderade nationalbudgeten för åren 1991 och 1992 respektive dem i treårskalkylema för åren därefter. 1 ett särskilt referensalteraativ undersöks de stetsfinansiella effekteraa av en sämre ekonomisk utveckling efter 1992. Dette altemativ är baserat på antagandet att konkurrenskraften återigen försämras och tillväxten därigenom hämmas.

2.1                                                                Internationella förutsättningar

Prop. 1990/91:150

. .,     ,    ,        ...    ,   .

Bilasza 1:1.2

Den ekonomiska utvecklingen i omvärlden bedoms bli relativt gynnsam

under kalkylperioden. Den konjunkturavmattning som pågår och som framför allt varit märkbar i Nordamerika, Storbritennien och de nordiska ländema, väntes under näste år brytes och konjunkturen vända uppåt. Det snabba slutet på Gulf-kriget och prisfallet på olja väntes ge världs­ekonomin en stimulans via lägre inflation och räntor och stärka för­troendet hos företeg och konsumenter. Samtidigt fortsätter expansionen i Japan där en snabb sysselsättningsökning och löneutveckling spär på den inhemska efterfrågan. De expansiva effektema av den tyska integrationen ger stimulans till den västeuropeiska ekonomin.

På lite längrfc sikt finns fömtsättningar för en god ekonomisk utveck­ling under kalkylperioden. Förverkligandet av EGs inre marknad och genomförandet av stmkturella förändringar i form av avregleringar och skattereformer i en rad länder ger utrymme för en effektivisering av den intemationella ekonomin och därmed en hög produktivitetstillväxt. En hög investeringsnivå under slutet av 1980-telet bör ge utrymme för en relativt hög produktionstillväxt utan att de större västekonomiema slår i kapacitetsteket.

BNP-tillväxten i OECD-området beräknas successivt öka från knappt 2% i år till 2,5% näste år och till 3% per år under åren 1993-1996. För hela kalkylperioden innebär dette en genomsnittlig tillväxt på drygt 2,5 %. Prisutvecklingen dämpas från 4,5% 1991 till ca 4% 1994 och räntenivån reduceras under samma period liied-nära två procentenheten Denna utveckling ger fömtsättningar för en snabb expansion av världshandeln. Marknadstillväxten för svensk export beräknas uppgå till i genomsnitt 5,5% per år under åren 1992-1996.

2.2    Utgångsläget 1991 och 1992

Den svenska ekonomin kännetecknas för närvarande av stora balansprob­lem. Efter ett år med svag tillväxt 1990 väntes BNP i år minska. Sysselsättningen har stegnerat och arbetslösheten har det senaste året stigit snabbt och är nu 2,5%.

Bytesbalansen har fortsatt att försvagas och beräknas i år visa ett underskott på nära 50 miljarder kronor jämfört med drygt 30 miljarder kronor 1990. Dette är således det finansiella sparandeunderskott som den svenska ekonomin har gentemot utlandet.

Den viktigaste förklaringen till dessa balansproblem är att den överhett­ning som rått i den svenska ekonomin under senare år drivit upp lönekostnadema över en nivå som är förenlig med produktivitetsut­vecklingen. Därigenom har svenska företeg teppat andelar på världs­marknaden. Inflationstekten och ränten har varit hög vilket hämmat viljan att investera i Sverige. De negativa effektema av det höga kostnadsläget förstärks av att den intemationella konjunkturen försvagas. Konjunktur­nedgången har särskilt drabbat för svensk export viktiga länder och produktområden. Därtill har den inhemska efterfrågan mattets av, med en i förhållande till tidigare år svag ökning av privat och offentlig

konsumtion.

Prop. 1990/91:150

Flera tecken tyder emellertid på att det finns fömtsättningar för en Bilaga 1:1.2 anpassning av kostnadsutvecklingen. Försvagningen av läget på arbets­marknaden i kombination med ansträngningama att få till stånd stebili­seringsavtel på arbetsmarknaden har antegits medföra en påteglig lönedämpning i år och näste år, med nominella löneökningar på 5% respektive 3,5%. Dette skall jämföras med löneökningar på 10% under vart och ett av åren 1989 och 1990.

Även med en snabb lönedämpning kommer dock både 1991 och 1992 att vara lågkonjunkturår. Sysselsättningen minskar både 1991 och 1992, arbetslösheten stiger och beräknas, trots en ökad insats av arbets­marknadspolitiska åtgärder, vara nära 3% 1992.

Lönedämpningen i kombination med en svag efterfrågan och ledig produktionskapacitet slår igenom på priseraa. Under resterande del av det här året beräknas konsumtionsprisema öka med endast 2,5%. Effekter av skattereformen och överhäng i löneavtelen från 1990 ger emellertid ett högt genomsnittligt inflationstel även 1991 men under 1992 dämpas inflationen påtegligt. En snabb kostnadsanpassning ger ett ökat intema­tionellt förtroende för svensk ekonomi, vilket ger utrymme för sänkning av det svenska ränteläget.

Uppbromsningen av den nominella löneökningsteklen förstärks av en ökad produktivitetstillväxt, vilket sammanteget innebär en mycket dämpad kostnadsutveckling och förstärkning av konkurrenskraften. Detta leder lill att exporten 1992 kan växa med 2,7% i volym och att netto­exporten ger ett positivt bidrag till tillväxten.

Trots en svag sysselsättningsökning och en negativ reallöneutveckling under 1991 och 1992 ökar hushållens disponibla inkomster med 1,0% respektive 1,8%. I år bidrar skattereformen till att förstärka hushållens köpkraft. Eftersom många transfereringar till hushållen räknas upp med den inflationstekt som rådde under föregående år innebär den kraftiga dämpningen av inflationen 1992 att realvärdet av transfereringama och därmed köpkraften förstärks. Sänkningen av marginalskattema 1991 stimulerar till ett ökat sparande hos hushållen och sparkvoten beräknas öka med drygt en halv procentenhet 1992. Det antas finnas utrymme för en ökning av privat konsumtion med drygt 1 % vardera året. Sam­mantaget vänder tillväxten från en nedgång med 0,2% i år till en BNP-tillväxt på 1,0% näste år.

2.3 utvecklingen 1993-1996

Den svenska ekonomins möjligheter att dra nytte av den goda internatio­nella utveckling som fömtspås för kalkylperioden kommer att i hög grad vara beroende av att den lönedämpning som beräknas ske under 1991 och 1992 blir besteende. Den påtegliga nedväxling i löneökningsteklen som nu sker bör emellertid ge goda fömtsättningar för ett trendbrott i lönebildningen och att löneutvecklingen varaktigt kommer ned på en lägre nivå än vad som varit fallet det senaste decenniet. De nominella timlönema antes i ett huvudscenario öka med ca 4% per år under

perioden 1993-1996.

I ett referensscenario antas istellet att lönedämpningen i år och näste år visar sig vara tillfällig och att löneutvecklingen återgår till ett tidigare mönster. I dette altemativ antas timlönema öka med 7% 1993 och 1994, därefter kommer en växande arbetslöshet att dämpa löneutvecklingen något. Till skillnad från huvudaltemativet bygger dette scenario inte på någon bedömning av en trolig utveckling utan skall betraktes som underlag för en känslighetsanalys av hur stetsfinansema påverkas av den samhällsekonomiska utvecklingen.

Tabell 2.1  Nyckeltel huvudaltemativ

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Procenluell förändring

fr&n föregående är

1990

1991

1992

1993

1994

1995

1996

BNP, volym

0,3

-0,2

1,0

2,1

2,7

2,4

2,3

Timlön

10,3

5,0

3,5

3,5

3,8

4,0

4,2

Utbetald lönesumma

12,4

4,0

3,2

4,2

5,0

5,2

5,4

KPI (årsgenomsnitt)

10,4

9,6

3,2

2,6

2,3

2,6

2,8

Arbetslöshet, nivå

1,5

2,6

2,8

3,0

2,8

2,6

2,4

Källa: Finansdepartementet

Med en ekonomisk utveckling enligt huvudalternativet förstärks de positiva dragen i utvecklingen 1992. Åren efter 1992 präglas av en export- och investeringsledd konjunktumppgång. Arbetslösheten minskar successivt ned till en nivå strax under 2,5%. En ökad efterfrågan på arbetskraft gör att lönema stiger nägot snabbare, ca 4 % per är, men inte snabbare än i omvärlden. Konkurrenskraften kan bevaras, varför exporten beräknas kunna växa med över 6 % per år, vilket är 2 % mer än importen. Inflationstakten går ned till 2,3%, vilket innebär en markant reallönehöjning. Tillsammans med en sysselsättningsuppgång med nära 1 % per år leder det till att hushållens disponibla inkomster ökar i reala termer med nära 2 % per år och att den private konsumtionen växer med 1,7% trots en fortsatt uppgång i sparandet. Under perioden anpassas den inhemska räntenivån succesivt ner mot intemationell nivå. Även real­räntan, viken är av stor betydelse för de stetliga bostedssubventionema, sänks under perioden.

Dämpad kostnadsutveckling och därmed bättre lönsamhet i kombination med lägre ränte får genomslag på investeringama som beräknas växa kraftigt; 2,5% 1993 och3,2% per år under perioden 1994-1996. Fr.o.m. 1993 beräknas BNP-tillväxten 2,4% per år i genomsnitt. Även om nettoexporten förbättras, gör de stora räntebetelningama på den växande utlandsskulden att det dröjer flera år irman den negativa utvecklingen av bytesbalansens saldo kan brytes. Först 1994 reduceras bytesbalans­underskottet.

I referensalternativet visar sig effektema av den snabbare kostnads­ökningen framför allt i en svagare utveckling av kapitelbildningen, dvs. nettoexporten och investeringama. Även om exporten också i detta altemativ ökar, till följd av den intemationella utvecklingen, blir ökningen påtegligt mindre än i huvudalternativet.

Tabell 2.2  Nyckeltel referensaltemativ

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Procentuell förändring från föregående år

1990

1991       1992      1993

1994

1995

1996

BNP, volym

Timlön

Utbetald lönesumma

KPI (årsgenomsnitt)

Arbetslöshet, nivå

0,3 10,3 12,4 10,4

1,5

-0,2 5,0 4,0 9,6 2,6

1,0 3,5 3.2 3,2 2,8

1.5 7,0 7,4 4,7 3,1

1,4 7,0 7,5 5,0 3,5

1,1 6.0 6,5

4,4 4,2

0,8 5,0 5,1 4,2 4,8

Källa: Finansdeparlementet

Den snabbare kostnadsutvecklingen innebär att lönsamheten blir svag och att räntan ligger kvar på en förhållandevis hög nivå - räntegapet gentemot utlandet kvarster. Dette ger påtegliga effekter på investering­ama. En viss uppgång i investeringsaktiviteten sker visserligen, men 1996 väntes investeringsvolymen i dette altemativ vara 6-7% lägre än i huvudaltemativet.

De snabbare löneökningama har däremot effekter på hushållens ekonomi först mot slutet av perioden. Den svagare sysselsättningstill­växten kompenseras under de förste åren av högre löner, varför lönesumman mätt i fäste priser ökar snabbare i referensaltemativet. Först

1995   får den svagare ekonomiska utvecklingen genomslag på hushållens

löneinkomster, som då ökar betydligt långsammare än i huvud­

altemativet. Skillnaden är dock liten, den reala lönesumman vid

kalkylperiodens slut i det närmaste lika stor i båda altemativen. Dette

leder till att även den private konsumtionen växer ungefar lika mycket i

båda altemativen. Ur den offentliga sektoms synvinkel iimebär dette att

de viktigaste skattebasema räknat i faste priser utvecklas ungefar lika.

Den högre prisökningstakten i referensaltemativet ger däremot en

snabbare nominell ökning av skattebasema.

De negativa effektema på kapitelbildningen innebär emellertid att tillväxten i ekonomin blir svagare. Visserligen ökar tillväxttakten, men den ligger hela perioden under 1,5%. Sysselsättningen ökar mycket svagt och arbetslösheten fortsätter växa under hela perioden och blir nära 5 % 1996.

Den genomsnittliga BNP-tillväxten under hela kalkylperioden 1990-

1996   beräknas i huvudalternativet uppgå till 1,7% per år, medan den

genomsnittliga tillväxten i referensalternativet blir knappt 0,9% per år.

Sammanteget leder det till en skillnad i BNP-nivå som, frånräknat

inflafionen, 1996 uppgår fill nära 5%. Räknat i 1991 års penningvärde

motsvarar dette drygt 60 miljarder kronor.

3. Beräkningsmetod

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 Syftet med beräkningama är att klarlägga konsekvensema av redan

fattede beslut och gjorda åteganden.

3.1   Inkomster

Inkomstberäkningarna baseras på rikrevisionsverkets (RRV) beräkningar med utgångspunkt utifrån anteganden om den ekonomiska utvecklingen som redovisats i tebellema 2.1 och 2.2.

Den inkomstnivå vid vilken skyldighet föreligger för fysiska personer att betela stetlig inkomstskatt skrivs fr.o.m. 1992 upp med utvecklingen av konsumentprisindex plus två procentenheter.

Beräkningama av inkomstskatter för juridiska personer baseras på anteganden om företegens driftsöverskott. Det antes att driftsöverskotten återhämtes under perioden.

Fr.o.m. 1991/92 kommer myndighetemas stellning i mervärdeskatte­systemet att ändras. Myndighetema kommer att kompenseras för ingående mervärdeskatt genom avräkning mot inkomsttitel istället för mot anslag. Myndigheteraas anslag skall därför budgeteras exkl. mervärde­skatt. Av tekniska skäl är budgetförslaget för 1991/92 fortfarande bmttoredovisat vad gäller myndighetema. Omläggningen sker istället i samband med att regleringsbreven utfärdas för budgetåret 1991/92. För att få jämförbarhet redovisas mervärdeskatten bmtto f3r hela perioden. Nivåema blir därmed högre på både inkomst- och utgiftssidan än enligt den genomförda nettobudgeteringen. Vad gäller beräkningar av t.ex. utgiftskvot har dock korrigeringar gjorts för dette.

Den kommunala utdebiteringen, dvs. kommunalskatten, antes vara oförändrad under långtidsbudgetperioden.

3.2   Utgifter

Utgångspunkten är att beräkna utgiftema som följer av redan fattade beslut och gjorda åteganden. En konsekvens av beräkningsmetoden är att många anslag antes ha realt oförändrad niyå under perioden.

Transfereringama antas komma att utvecklas enligt beräkningar av volymförändringama. Här kan nämnas utvecklingen av antelet pension­ärer resp. antelet bam i skolålder vilket direkt styr utgiftema på folkpen­sionsanslaget och stetsbidraget till grund- och gymnasieskolorna.

Vissa anslag styrs av ramar eller särskilda program för viss verksam­het. I de fall det tydligt klargjorts att anslagen är tidsbegränsade har utgifteraa minskats vid sluttidpunkten för programmet. I annat fall ligger utgifteraa kvar oförändrade. Utgifter för investeringar har behandlats på likartat sätt.

Vissa inkomst- och utgiftsforändringar redovisas som tillkommande ut­giftsbehov, netto. Så sker för att i långtidsbudgeten ge en rättvisande bild av utvecklingen med anledning av forändringar som inte redovisas på något annat ställe i stetsbudgeten.

En värdesäkring av vissa ej formellt indexerade utgifter har gjorts.

10

Schablonmässigt ligger en oförändrad sjukfrånvaro i förhållande fill det    Prop. 1990/91:150 som antegits för 1992 till grund för beräkningama i långtidsbudgeten.    Bilaga 1:1.2

Arbetsmarknadspolifiska åtgärder för att hålla nere arbetslösheten har inkluderats i beräkningama.

Den tioprocentiga besparingen inom stetsförvaltningen är beakted i beräkningama, utöver förslaget för 1991/92, genom en successiv minskning av de årliga utgiftema med sammanlagt 1,2 miljarder kronor under åren 1992/93 och 1993/94.

Minskningen av anslagsbehållningama antas schablonmässigt uppgå till 1,5 miljarder kronor per år.

Uppräkningen av utgifterna från fäste till löpande priser har gjort enligt de anteganden om pris- och löneutvecklingen som redovisats i tebellema 2.1 och 2.2.

För långtidsbudgetperioden är beräkningarna i fäste priser gjorda i 1991/92 års prisnivå. För den historiska perioden avser fäste priser 1985 års priser.

Beräkningen av stetsskuldsräntoma för budgeteret 1991/92 har beräknats enligt gäliide räntenivå vid beråkningstillfäUet. För tids­perioden framöver baseras ränteberäkningama på antegen räntenivå. I beräkningama antes nettoupplåningen i utlandet vara oförändrad, varför räntebetehiingama till udandet blir desamma i båda altemativen.

11

4. Statsbudgetens inkomster

Stetsbudgetens inkomster är sterkt beroende av den ekonomiska utvecklingen och därmed i hög grad beroende av de anteganden som presenterats i avsnitt 2. På kort sikt leder hög nominell pris- och löneökningstakt till snabbt stigande inkomster. Om löneökningstakten, utan motsvarande produktivitetsökningar, varakfigt ligger på en högre nivå än våra konkurrenfländers, leder dette till att konkurrensläget försämras. Denna utveckling leder på sikt till försämrad tillväxt och påverkar därmed inkomstutvecklingen negativt.

På lång sikt är det produktivitetsutveckling och sysselsättning som avgör tillväxten i ekonomin och därmed utvecklingen av inkomstema.

4.1   Skattereformen

Skattereformen syfter till att höja effektiviteten i ekonomins funktionssätt. Inkomstskattesatsema sänks och skattebasema breddas för både inkomst-och mervärdeskatt. Sammanteget innebär skattereformen att skatten på arbete sänks kraftigt medan skatten på konsumtion och kapitel skärps. En viktig del av reformen är att arbetsutbudet stimuleras genom sänkning av marginalskatten på arbetsinkomster.

4.2   Utveckling 1985/86 - 1995/96

Fördelningen 1991/92 av stetsbudgetens olika inkomstslag framgår av diagram 4.1 och inkomstemas utveckling av tebell 4.1.

Diagram 4.1 Stetsbudgetens inkomster 1991/92

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

19%

6%         6%

I     I FysiflliDa Personer

 Juridiska personer

W Slatl på egendom

ra Sodal-avg, netto

V7Å Mervärde­skatt

Pffl övrjndir. skatter

§ Avräkn.-skatt

ffl övriga 

Inkomster

Kjill FiiuiudeiartaiieDtet

Stetsbudgetens inkomster har under de senaste fem åren ökat med 126 miljarder kronor och i genomsnitt med 10% per år i löpande priser. BNP har under samma tidsperiod ökat med i genomsnitt 9,3%  per år.

12

Prop. 1990/91:150

Tabell 4.1   Stetsbudgetens inkomster

RilaffaTl ?

Miljarder kronor, löpande priser

öliaga 1.1 .Z

Genomsnittlig procentuell förändring per år 1991/92      1991/92-1995/96       1985/86-1989/90 Huvudalt.Referensall.

Fysiska personers skau

21,2

2,3

0,3

17,0

Juridiska personers skatt

27,4

6,9

4,4

10,0

Skatt på egendom

23,8

8,6

8,6

29,8

Socialavgifter

85,4

1,8

3,6

2,0

Mervärdeskatt

149,8

3,1

5,0

12,1

Övriga indirekta skatter

74,1

1,0

1,0

8,0

Avräkningsskatt

10,9

20,5

21,6

Övriga inkomster

67,1

-5,7

-5,0

3,9

Summa inkomster

459,7

2,5

3,3

9,9

som andel av BNP'

31,4

Nyckeltal:

Lönesumma

629,9

4,7

6,4

10,0

Privatkonsumtion

793,6

4,3

6,2

.               9,2

BNP

1464,4

4,6

6,0

9,3

'Andelen var 30,4% 1985/86 och beräknas för 1995/96 lill 28,9% i huvud­alternativet och 28,2% i referensaltemativet

Källor: Riksrevisionsverkel och finansdepartemeniel

Inkomsterna som andel av BNP ökade under samma tidsperiod från ca 29 % till ca 31%. Under perioden ökade skatteinkomstema från fysiska personer med i genomsnitt ca 17% per år.

Under långtidsbudgetperioden beräknas stetsbudgetens inkomster till följd av den lägre inflationstekten i huvudaltemativet öka med i genom­snitt 2,5% per år. I huvudaltemativet ökar inkomsteraa från fysiska och juridiska personer med i genomsnitt 2,3% resp. 6,9% per år. I referens­altemativet blir ökningstakten lägre p.g.a. högre kommunalskatteutbetel-ningar och mindre gynnsam vinstutveckling. Inkomsterna av socialav­gifter och mervärdeskatt ökar relativt långsamt i huvudaltemativet p.g.a. låg löne- resp. prisutvecklingstakt.

4.3 Skatter

Statsbudgetens skatteinkomster utgörs av skatter från fysiska och juridiska personer, lagstedgade sociala avgifter samt inkomster från mervärdeskatt och övriga indirekte skatter. Sammanteget utgör skatteraa närmare 90 % av de totela stetsinkomstema.

4.3.1 Fysiska personers skatt

Inkomster från fysiska personers skatt beror främst av de stetliga inkomstskattesatsema samt löneutveckling och därmed även av den ekonomiska tillväxten. Inkomstema från fysiska personers inkomstskatt utgjorde ca 20% av de totela inkomstema 1989/90. I och med att skattesystemet reformerats minskar denna andel av de totela inkomstema. Förändringen beror främst på att den stetliga inkomstskatten sänks. 1

13

beräkningama minskar fysiska personers inkomstskatt som andel av de    Prop. 1990/91:150

totela inkomstema för att 1991/92 uppgå till omkring 5%.

Bilaga 1:1.2

Inkomsigränsen över vilken stetlig skatt utgår är reallöneskyddad med 2%. En lägre reallönetillväxt än 2% bidrar till en sänkning av skatte­kvoten genom att färre personer träffes av den högre skattesatsen ovanför brytpunkten. Vid hög reallöneökning ökar skattekvoten. I det gamla skattesystemet ökade skattekvoten vid nominell löneökning om skatte­skalan inte justerades i motsvarande mån.

Under de förste två åren i långtidsbudgetperioden minskar inkomsteraa till stetsbudgeten från fysiska personer, netto. Utbetelningaraa av kommunalskattemedel ökar då kraftigt. Det är främst två orsaker till dette. Den ena är att basbreddningen som ingår i skattereformen genomförs helt fr.o.m. 1991. Denna ökning neutraliseras dock genom avräkningsskatten som redovisas under övriga inkomster. Den andra orsaken är att utbetelningaraa baseras på löneutvecklingen två år före tidpunkten för utbetelning. Sålunda påverkar löneutvecklingen under 1989/90 och 1990/91 förändringen i de kommunala skatteutbetelningaraa under 1991/92 och 1992/93.

4.3.2   Juridiska personers skatt

Skatten från juridiska personer har under de senaste fem åren ökat med i genomsnitt 10% per år, vilket motsvarar ökningstakten av de totela inkomstema. Den reformerade företegsbeskattningen innebär att bolags­skatten sänks från 52% till 30% samtidigt som utrymmet för bokslutsdis­positioner minskas. Sammantaget höjs den effektiva skattesatsen. Beräkningama baseras på anteganden om utvecklingen av näringslivets resultet före skatt (driftsöverskott). Driftsöverskotten antes under långtidsbudgetperioden öka frän dagens relativt låga nivå. Ökningstekten i driftsöverskotten ligger på högre nivå än löneutvecklingen.

Under perioden ökar skatteinkomstema från juridiska personer med i genomsnitt 6,9% per år i huvudaltemativet. Känslighetsanalysen enligt referensaltemativet visar på en lägre ökningstakt för dessa skatte­inkomster. I och med den reformerade företegsbeskattningen kommer obeskattede reserver till viss del att lösas upp och därmed beskattes. Dessa tillfälliga skatteinkomster beräknas till drygt 6 miljarder kronor per år under fyra år med början 1991. Avskattningen av företegens obe­skattede reserver redovisas dock utanför stetsbudgeten men ingår i stetens inkomster och påverkar stetens upplåningsbehov.

4.3.3   Lagstadgade socialavgifter

De lagstedgade socialavgiftema följer vid oförändrat avgiftsutteg lönesummans utveckling och är således avhängiga den nominella och reala tillväxten i ekonomin. Det totela avgiftssutteget framgår av tebell 4.3. En tredjedel av avgiftsinkomstema redovisas på stetsbudgeten. Resten överfors direkt till fonder utanför stetsbudgeten, av vilka AP-fonden är den störste. Sjukförsäkrings- och arbetsskadeavgiftema redovisas netto på stetsbudgetens inkomstsida, dvs. med avdrag för de

14

Prop. 1990/91:150

Tabell 4.2  Lagstedgade soaalavgifter

..       y.i 9

Miljarder kronor, löpande priser

rSllaga 1.1 .Z

1991/92

Genomsnittlig procentuell förändring per år

1991/92-1995/96       1985/86-1989/90 Huvudalt.Referensall.

Socialavgifter, brutto

Sjukförsäkringsutgifter'

ArbelsskadefbrsSkrings-

utgifter

Övriga utgifter

Socialavgifter, netto

248,9 56,3

12.5 94,7

85,4

4,3 0,7

11,0 5,9

3.6

5,9 2,2

12,5 10.4

1,8

11,4 11,6

38,2 16,0

2.0

'l detta belopp ingår administralionskoslnader

Källor: Riksrevisionsverket, socialdepartementet och finansdepartementet Anm: I socialavgifter brutto, ingår överföringen av sjukförsäkringsfonden (4,9 miljarder kronor) under 1991/92.

TabeU 4.3  Lagstedgade socialavgifter

Procent av avgiftsunderlag

Avgiftsuttag      Antaget avgiftsullag

1990-1991

1992-1996

Avgifter vilka hed redovisas på statsbudgeten

7,45

7,45

2,20

2,20

0,27

0,31'

0,16

0,34

22,20

22,20

10,10

10.10

0,90

0,90

13,00

13,00

0,50

0,50

2,16

2,12

0,20

0,20

0,35

0,35

1,20

1,20

1.50

-

Folkpensionsavgift Barnomsorgsavgift Vuxenutbildningsavgift Allmän löneavgift Särskild löneskatt*

Avgifter vilka nettoredovisas på statsbudgeten

Sjukförsäkringsavgift Arbetsskadeförsäkringsavgi ft

Avgifter vilka ej redovisas på statsbudgeten

ATP-avgift

Delpensionsavgift

Arbetsmarknadsavgift

Lönegarantiavgift

Arbetarskyddsavgift

Avgift för sjöfolks pensionering*

Arbetsmiljöavgift

Summa

38,79

37,47

'Fr.o.m. 1 juli 1992. Under perioden 1 juli 1993 t.o.m. 30 juni 1994 är avgiften 0,35%. Fr.o.m. 1 juli 1994 höjs avgiften till 0,39%. Under forsla halvåret 1991 uppgår avgiften lill 1,64%.

'Under perioden 1 juli 1991 t.o.m. 31 december 1992 uppgår avgiften till 0,16%. Därefter är avgiften 0,34%.

Ingår i skattereformen 1991. Den särskilda löneskatten utgår på passiv näringsverk­samhet, för lön och aktiv näringsverksamhet efter 65 års ålder samt för arbetsgivares pensionspremier.(lngår inte i "Summa").

Fr.o.m. 1 juli 1992. Under perioden 1 juli 1993 t.o.m. 30 juni 1994 är avgiften 2,08%. Fr.o.m. 1 juli 1994 sänks avgiften till 2,04%.

Belalas endast av arbetsgivare som sysselsätter sjömansskattepliktig personal. (Ingår inle i "Summa").

Fr.o.m. den 1 september 1989 t.o.m. december 1990.

Källor: Riksrevisionsverkel och finansdepartementet

utgifter som de avses finansiera.  Sålunda kan underskott uppstå på

15

inkomsttitel beroende på att utgiftema överstiger avgiftsinkomstema.    Prop. 1990/91:150 Socialavgiftemas andel av de totela inkomstema,  som de redovisas    Bilaga 1:1.2 påbudgeten, minskade från ca 18% av de totela inkomstema 1985/86 till ca 14% under 1989/90. Minskningen av socialavgifteraas andel av de totela inkomsteraa beror bl.a. på att utgiftema har ökat i snabbare takt än avgiftsinkomsterna.

Under långtidsbudgetperioden ökar nivån på stetens inkomster från de sociala avgiftema sammanteget, bmtto, från 248,9 till 294,5 miljarder kronor i huvudaltemativet i löpande priser. Dette motsvarar en årlig genomsnittlig ökning med 4,3%. Ökningstakten är något lägre än löne­summans utveckling, vilket beror på den engångsvisa överföringen av sjukförsäkringsfonden under 1991/92. Dras de nettoredovisade utgiftema bort blir ökningstakten i genomsnitt 3,6% per år.

Skillnaden mellan dessa ökningstakter beror främst på att utgiftema för arbetsskadeförsäkringen ökar i betydligt högre tekt än inkomster av sociala avgifter, bmtto.

Referensaltemativet ger något snabbare ökning av dessa inkomster.

4.3.4   Skatt pä egendom

Skatt på egendom utgörs av skatt på fest egendom, förmögenhetsskatt, arvs- och gåvoskatt, stämpelskatt och skatt på värdepapper. Sammantaget inbringar dessa skatter 23,8 miljarder kronor under 1991/92 enligt det reviderade budgetförslaget. Under de senaste fem åren har dessa skatte­inkomster ökat med knappt 30% per år i genomsnitt. Den kraftiga inkomstökningen beror främst på överföringen av inkomsteraa av fastighetsbeskattningen från kommuneraa till steten fr.o.m. 1987 samt på höjningen av stämpelskatten och omsättningsskatten på värdepapper. Under långtidsbudgetperioden beräknas nivån pä dessa skatte­inkomster öka med 9,3 miljarder kronor, motsvarande knappt 9% per år Ökningen beror främst på höjda texeringsvärden på festigheter 1990 och höjningen av festighetsskatten i samband med skattereformen 1991.

4.3.5   Mervärdeskatt

Mervärdeskatten uppgår enligt det reviderade budgetförslaget för 1991/92 till 149,8 miljarder kronor.

Under de senaste fem åren har stetens inkomster av mervärdeskatt ökat med drygt 12% i genomsnitt per år.

Skattereformen finansieras bl.a. genom att fler varor och tjänster blir momsbelagda. Därmed ökar mervärdeskattens andel av stetsinkomstema. Under perioden 1989/90 - 1991/92 beräknas mervärdeskatteinkomstema öka från en fjärdedel till en tredjedel av de totela skatteinkomsteraa.

Under långtidsbudgetperioden ökar inkomstema av mervärdeskatt i huvudaltemativet med 3,1% per år i genomsnitt. Motsvarande ökning i referensaltemativet är 5,0%.

Ökningen är något lägre än utvecklingen av den private konsumtionen. Det finns främst två anledningar till dette. Dels upphör den tillfälliga momshöjningen fr.o.m. 1992, dels får kommuneraa fr.o.m. 1991 göra

16

avdrag för nettot av ingående mervärdeskatt minus utgående mervärde-    Prop. 1990/91:150 skatt. Den sistnämnda effekten neutraliseras genom avräkningsskatten.(Se    Bilaga 1:1.2 vidare avsnitt 4.3.7)

4.3.6 Övriga indirekta skatter

Flertelet av de övriga indirekte skatterna utgår med feste belopp för viss volym eller per enhet. Vid prisförändring innebär dette att den reala skatten varierar. Under de senaste fem åren har dessa skatteinkomster ökat med i genomsnitt 8 % per år.

Under den framförliggande femårsperioden beräknas inkomstema från övriga indirekte skatter öka med i genomsnitt 1,0% per år i huvud­altemativet.

4.3.7 Avräkningsskatt

Avräkningsskatten tillkom som ett led i skattereformen för att neutralisera effekten för kommunema av breddade skattebaser och for kommunemas avdrag för mervärdeskatt. Skatten tes ut fr.o.m. 1990/91. Under långtidsbudgetperioden ökar dessa skatteinkomster kraftigt, med i genomsnitt 20,5% per år i huvudaltemativet. Enligt beräkningama ökar dessa skatteintekter från 10,9 miljarder kronor 1991/92 till 23,4 miljarder kronor 1993/94 i huvudaltemativet. I referensaltemativet blir dessa skatteintäkter något högre. De stora ökningama beror på att effektema av basbreddningar och att kommunemas avdrag för mervärdeskatt slår igenom successivt under perioden 1991/92 - 1993/94.

4.4 Övriga inkomster

övriga inkomster bester av inkomster från stetens verksamhet (affärs­verkens inleveranser, ränteinkomster, stetliga avgifter m.m.), inkomster av försåld egendom och återbetelning av lån m.m. Dessa inkomster utgör 15% av de totela inkomsteraa på stetsbudgeten. Under den framför­liggande femårsperioden beräknas dessa inkomster årligen minska med i genomsnitt 5,7% i huvudaltemativet. Minskningen beror främst på att inleveranser från televerket sker engångsvis 1991/92 och att stetens finansiering av stetliga bostedslån fr.o.m. 1985 successivt förs över från stetsbudgeten till stetens bostedsfmansieringsbolag (SBAB).

17

2    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150. Bilaga 1:1.2

5. Statsbudgetens utgifter

Stetsbudgetens utgifter beräknas 1991/92 uppgå till sammanlagt 539 miljarder kronor. Av dessa nettoredovisas 69 miljaider kronor på inkomstsidan. Dette gäller 85% av utgifteraa för sjukförsäkringen (inkl. föräldraförsäkringen) samt 100% av utgiftema för arbetsskadefSr-säkringen, vilka räknas av mot de avgifter som avses finansiera dem. Redovisningen sker under inkomsttitlama sjukförsäkringsavgift, netto och övriga socialavgifter, netto.

Om inte annat anges avses med stetsbudgetens utgifter i det följande bmttoutgiftema, dvs. inklusive de utgifter som enligt ovan redovisas på inkomstsidan. Med utgifter netto avses utgiftsidans utgifter.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

5.1 Utveckling 1985/86 - 1995/96

Stetsbudgetens utgifter exkl. stetsskuldräntor ökade realt under perioden 1985/86 - 1989/90 med i genomsnitt ca 1,5% per år. Om de utgifter som redovisas pä inkomstsidan exkluderas blir ökningen ca 0,4%. Stets­budgetens utgifter inkl. stetsskuldräntor ökade med ca 0,1 % per år i feste priser, vilket speglar de fellande ränteutgifterna. Den reala BNP-tillväxten var samtidigt i genomsnitt 1,6% per år. Stetsbudgetens utgifter som andel av BNP minskade därmed från 40,5% 1985/86 till 37,3% 1989/90.

Diagram 5.1 Stetsbudgetens utgifter, brutto, inkl. och exkl. stetsskuldräntor 1985/86 -1989/90

Miljarder kronor, fasla priser

375

350

325-

300

275

1985/85     1986/87    1987/88     1988/89     1989/90 

Kalk: Finanadepartementet

 Totala utgifter

-" Utgifter exkl ränta

De utgifter som ökat mest är transfereringar for räntebidrag till bostäder och sjukförsäkring samt bidrag till kommunema for för­läggningskostnader för flyktingar. Att utgiftema totelt sett inte ökat mer

18

förklaras av att utgiftsminskningar skett inom andra områden. Studielån Prop. 1990/91:150 samt vissa affärsverks investeringsanslag har lyfts ut från stetsbudgeten. Bilaga 1:1.2 En minskning av utgifterna för sysselsättningsskapande åtgärder har kunnat ske till följd av den goda konjukturen samtidigt som företegs-stöden dragits ner. Dessa utgiftsminskningar motsvarar tillsammans en genomsnitUig årlig minskning av utgifteraa med 1,1%. Samtidigt har stetsskuldens värde och därmed utgifteraa fÖr stetsskuldräntor realt och nominellt minskat. Vid utgången av 1989/90 uppgick stetsskulden till 582 miljarder kronor, varav 498 miljarder kioaor avsåg lån i svenska kronor och 84 miljarder kronor avsåg lån i utländsk valute.

Under långtidsbudgetperioden, dvs. 1991/92 - 1995/96, beräknas stetsbudgetens utgifter exkl. statsskuldräntor realt successivt minska. 1995/96 är utgifterna ca 14 miljarder kronor lägre än 1991/92. Totelt inkl, stetsskuldräntor för perioden beräknas en minskning om 1,1 % per år eller 24 miljarder kronor totalt att jämföra med en ökning om 0,1 % per år i ökning den gångna femårsperioden. En viktig förklaring till volymminskningen är att utgiftema för bostedssubventioner realt feller under perioden, dock från en mycket hög nivå 1991/92. Dette är en följd av att de nya regler för rantestöd som.gäller fr.o.m. 1992 innebär ett minskat åtegande för steten. En annan förklaring är att utgiftema för programmet med omställningsåtgärder inom jordbruket feller bort under perioden. Stora utgiftsökningar beräknas i övriga transfereringssystem, bl.a. för arbelsskadeförsäkring, bambidrag och bidrag till kommuneraa för omsorg för bam och gamla. Automatisk ökning av vissa anslag, t.ex. biståndet till u-ländema och skatteutjämningsbidraget till kommunema, ger också volymökningar under perioden. Ökningen av skatteutjämnings­bidraget finansieras dock helt av motsvarande ökning av skatteut­jämningsavgiften.

I löpande priser beräknas stetsbudgetens utgifter i huvudaltemativet öka med i genomsnitt ca 1,8% per år. Den genomsnittliga BNP-till­växten är samtidigt ca 4,6 % per år. Sammanteget innebär dette att stets­budgetens utgiftskvot feller från 36,8% 1991/92 till 33,5% 1995/96. En känslighetsanalys visar att om ekonomin utvecklas enligt referens­altemativet, ökar utgiftema med i genomsnitt ca 4,4 % per år samtidigt som den genomsnittliga årliga BNP-tillväxten är ca 6,0%. Dette innebär att utgiftskvoten i referensaltemativet endast feller till 35,5%.

Orsaken till den förhållandevis långsamma utgiftsutvecklingen är anteganden om dämpning av pris- och löneökningstakten imder perioden samt antegandet om fellande räntor i båda altemativen. Nedväxlingen av pris- och löneökningstakt är dock mer markerad i huvudaltemativet än i referensaltemativet.

Att utgiftema ökar snabbare i referensaltemativet kan huvudsakligen hänföras till ett fätel faktorer. Till följd av svagare ekonomisk tillväxt och därmed högre arbetslöshet är utgiftema för arbetsmarknadspolitik större i referensaltemativet än i huvudaltemativet. De indexbundna transfereringaraa justeras automatiskt till följd av prisutvecklingen och ökar följdaktiigen mer i referensaltemativet än i huvudaltemativet. Den sämre utvecklingen av budgetsaldot och den högre räntenivån i referens-

19

Diagram 5.2   Stetsbudgetens utgifter, brutto, inkl. och exkl. stetsskuldräntor 1991/92 -1995/96

Miljarder kronor, fasta priser, huvudalternativ

550 r

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

525

500

475

450

1991/92     1992/93     1993/94    1994/95    1995/96

Totala utgifter

Utgifter exkl ränta

altemativet medför mot slutet av perioden att utgiftema för stetsskuld­räntor blir högre i dette altemativ än i huvudaltemativet. Även utgifter för stetlig konsumtion, dvs. löner, övriga förvaltningsutgifter, försvaret m.m. ökar snabbare i referensaltemativet till följd av den snabbare pris-och löneökningstakten.

TabeU S.l  Utgifter f5r stetsskuldräntor m.m.

Miljarder kronor, löpande priser

Huvudaltemativ

1991/92

1992/93

1993/94

1994/95

1995/96

Totalt

Räntor på län i svenska kronor

Räntor pä län i utiändsk valuUi

Valutakursdifferenser

61,0

56,5

4,5

0,0

60,0

55,4

4,5

0,1

59,0

53,8

4,5

0,7

63,0

57,6

4,5

0,9

57,0

52,2

4.5

0,3

Referensaltemativ

1992/93

1993/94

1994/95

1995/96

Totalt

Räntor på län i svenska kronor

Räntor pä lån i utiändsk valuta

Valutakursdifferenscr

61,0

56,4

4,5

0,1

59,0

53,8

4.5

0,7

64,0

58,6

4,5

0,9

65,0

60,2

4,5

0,3

Källa: Riksgäldskontoret

Utgiftema för räntor på stetsskulden består dels av ränteutgifter för lån inom och utom landet, dels av realiserade valutoförlusterZ-vinster. För budgetåret 1991/92 beräknas dessa utgifter uppgå till 61 miljarder kronor.

I huvudaltemativet beräknas utgifterna för statsskuldräntor vaia i stort sett oförändrade under perioden fitam till 1993/94, eftersom de antegna lägre räntoma gör att budgetimderskotten inte avspeglas i ökade stetsskuldräntor förrän 1994/95. De feller kraftigt 1995/96, dels beroende

20

på budgetöverskott, dels beroende på att stora lånestockar då omsätts till    Prop. 1990/91:150

betydligt lägre räntor.

Bilaga 1:1.2

I referensaltemativet följer utvecklingen av stetsskuldräntoma mönstret i huvudaltemativet under hela perioden fram till 1994/95. Siste året i perioden blir dock dessa utgifter avsevärt större i referensaltemativet. Dette beror dels på fortsatt budgetunderskott, dels på högre räntenivåer.

5.2 Utgiftstyrande ikktorer

Närmare 60% av stetsbudgetens utgifter, vilket 1991/92 motsvarar 310 miljarder kronor, styrs av automatiskt verkande regelsystem. Dessa utgifter ökar automatiskt i takt med t.ex. inflation, räntenivå eller volym, om inga nya politiska beslut fettas. Exempel på stora utgifter, vilka styrs av sådan automatik är sjukförsäkring, folkpensioner, anslag till det kommunala skolväsendet, försvarsutgifter, räntebidrag till bosteder och skatteutjämningsbidrag till kommunema. Utgifter för räntor på stats­skulden svarar för 11% och beräknas uppgå till 61 miljarder kronor. Dessa utgifter styrs av den historiska utvecklingen av stetsbudgetens saldo, som avspeglas i stetsskulden, samt av räntenivån. Därtill kommer 16 % eller nära 90 miljarder kronor för utgifter soru i efterhand kompen­seras för historisk inflation. Till denna kategori hänförs främst utgifter för den offentliga förvaltningen. Omkring 85 miljarder kronor eller ca 16% av stetsbudgetens utgifter bestäms av separata beslut. De störste av dessa utgifter avser allmänna bambidrag och utgifter för arbetsmarknads­politiska åtgärder.

Diagram 5.3 Automatik i utgiftsutvecklingen

11.3% Räntor

16.0% Beslut

56.5% Automatik

i.1% Pris o lön

Källa: Finansdepartementet

Sammanfettningsvis kan sägas att endast en liten del av utgiftema styrs genom särskilda beslut, medan merparten endast kan påverkas genom ändringar i befindiga regelsystem. Huvuddelen av utgiftema bestems av

21

pris- och löneutvecklingen. Dette gör att en god ekonomisk utveckling med hög BNP-tillväxt och måttliga pris- och löneökningar ger en långsam ökning av stetsutgiftema och fellande stetlig utgiftskvot. En ekonomisk utveckling med låg tillväxt och större pris- och löneökningar ger en snabb ökning av stetsutgiftema och stigande stetlig utgiftskvot.

5.3 Utgifterna fördelade på realekonomiska kategorier

1 dette avsnitt görs en uppdelning av utgiftema i realekonomiska kategorier. Denna innebär att utgiftema indelas i konsumtion, investe­ringar, transfereringar och finansiella transaktioner. I stort sett överens-stemmer denna uppdelning med det intemationella nationalräkenskaps­systemet SNA (System of National Accounts).

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Tabell 5.2  Realekonomisk fSrdetaiing av stetsbudgetens utgifter

Miljarder kronor, fasta priser (fp) och löpande priser (Ip).

1991/92

Genomsnittlig procentuell förändring per år

1991/92-

1991/92-

1991/92-        1985/86-

1995/96

1995/96

1995/96

1989/90

Ip

Ip

fp

fp

Huvudalt.       Referensalt.

Konsumtion

113,4

2,2

5.3

-0,9

2,1

Investeringar

11,9

1,2

2,8

-1,1

-1,3

Transfereringar, brutto

353,4

2,1

4,2

-0,8

1,7

till hushall

194,7

2,0

3,9

-0,6

4,3

till kommunerna

84,7

5,8

6,6

1,6

-0,7

till utlandet

14,5

4,7

6.0

2,3

5,4

till företag m.m.

59,6

-4.0

1,0

-6,0

-5.1

Finansiella transaktioner

1,2

3,9

3,9

0,0

-13,4

Statsskuldräntor

61,0

-1,7

1,6

-4,5

-6,7

Summa utgifter

541,1

1,8

4,4

-1,1

0,1

varav transfereringar frän inkomstsidan68,8

2,8

4,0

0,2

7,7

'inkl. skatteutjämningsbidrag, brutto och statsbidrag till KET Inkl. tillkommande utgiftsbehov

Källor: Finansdepartementet, riksrevisionsverket och riksgäldskontoret

5.3.1 Konsumtion

Utgiftema for stetlig konsumtion beräknas 1991/92 utgöra en femtedel av stetsbudgetens utgifter. Dessa består av löner och andra utgifter för framför allt stetlig förvaltning, försvaret och högskolan. Under perioden 1985/86 -1989/90 ökade den steUiga konsumtionen med i medeltel 2,1% per år realt. De konsumtionsutgifter som ökat mest avser drift av vägar och jämvägar, arbetsmarknadsutbildning samt utgifter för förläggningskostnader för flyktingar.

Under perioden 1991/92 - 1995/96 beräknas de stetliga konsumtions-utgifteraa i fäste priser minska med i genomsnitt 0,9% per är. Att utgifteraa minskar beror till stor del på att utgifter för förläggnings-kostnader för flyktingar minskar. Ungefär en tredjedel av minskningen

22

i konsumtionsutgifter förklaras av den aviserade bantningen av den    Prop. 1990/91:150

stetliga administrationen med tio procent på tre år.

Bilaga 1:1.2

5.3.2   Investeringar

Investeringsutgifteraa beräknas 1991/92 utgöra drygt 2% av stets­budgetens utgifter. De störste investeringaraa som finansieras över stetsbudgeten går till vägar och järnvägar.

Utgifter för byggnader och anläggningar samt materielinköp för civila ändamål betraktas som investeringar. I likhet med stetsbudgetens övriga utgifter belastar investeringsutgifteraa budgeten vid utgiftstillfället. Någon periodisering sker sådeles inte. Endast de av stetens egna investeringar som fmansieras över stetsbudgeten redovisas i denna kategori. Utgifter som går till andra sektorer i ekonomin för investering redovisas som transfereringar till respektive sektor.

Investeringama minskade under perioden 1985/86 - 1989/90 i feste priser genomsnittligt med 1,3% per år. Att investeringaraa minskat förklaras av att stetens vattenfellsverks investeringsanslag lyftes av från stetsbudgeten 1988/89. Övriga investeringar har ökat med 6,9% per år i genomsnitt. Nästan hälften av investeringsökningen har bestett av väginvesteringar.

Investeringaraa feller under långtidsbudgetperioden med 1,1% per år i genomsnitt.

5.3.3   Transfereringar

De sammanlagda transfereringaraa beräknas 1991/92 utgöra två tredje­delar av stetsbudgetens utgifter. De hushållstransfereringar som redovisas på inkomstsidan utgör 13% av utgifteraa. Transfereringaraa går främst till hushåll, kommuner, företeg och som bistånd till utlandet.

Under budgetåren 1985/86 - 1989/90 minskade utgiftema för företegs-stöd och arbetsmarknadspolitiska åtgärder samtidigt som transfereringama till hushåll ökade kraftigt. De hushållstransfereringar som ökat mest är sjukförsäkring och studiemedel. Räntebidrag till bostäder, vilka betraktes som transfereringar till företog, ökade också kraftigt.

Under långtidsbudgetperioden beräknas en liten minskning av stets­budgetens transfereringar.

Hushållstransfereringar svarar för mer än hälften av stetsbudgetens transfereringsutgifter. De störsto hushållstransfereringaraa på budgetens utgiftssida är folkpensioner, allmänna barabidrag och studiestöd. Hushållstransfereringaraa pä utgiftssidan minskar imder långtidsbudgetpe­rioden, främst på grund av minskade utgifter för folkpensioner. Denna minskning motsvaras av ökade utgifter inom ATP-systemet utanför stets­budgeten.

Stora hushållstransfereringar redovisas även på stetsbudgetens in­komstsida. Dessa är sjuk- och föräldraförsäkringen (85% redovisas på inkomstsidan) samt arbetsskadeförsäkringen (100% redovisas på inkomstsidan). Utgiftema på inkomstsidan har ökat kraftigt tmder senare år, till följd av hög och växande sjukfrånvaro och att allt fler fått

23

arbetsskadeersättning. Sedan 1990 har sjukfrånvaron minskat, vilket till en del kan antas bero på konjukturavmattningen. Till följd av sänkte ersättningsnivåer i sjukförsäkringen, införande av en arbetsgivarperiod och antegande om lägre sjukfrånvaro beräknas utgiftema för sjukpenning fella ytteriigare 1991/92.

Arbetsskadeförsäkringens utgifter förväntas öka kraftigt även under långtidsbudgetperioden. Utgifteraa för sjukförsäkringen minskar under samma period, vilket förklaras av att arbetsgivarperioden endast får effekt under andra halvåret av budgetåret 1991/92. Föräldraförsäkringen förväntas öka imder perioden, om än inte lika snabbt som tidigare.

Tabell 5.3  Transfereringar till hushåll

Miljarder kronor, fasta priser (fp) och löpande priser (Ip).

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

1991/92

Genomsnittiig procentuell förändring per år

1991/92-        1991/92-        1991/92-       1985/86-

1995/96

1995/96

1995/96        1989/90

Ip

Ip

fp

fp

Huvudalt.       Referensalt.

Summa transfereringar till hushäU

varav:

Folkpensioner*

Sjukförsäkring

Föräldraförsäkring

Arbelsskadeförsäkring

3,9

-0,6

2,0

4,0

195,0

68,2

1,7

3,2

-1,1

0,4

45,0

-0,6

1,3

-3,1

5,8

17,0

3,5

5,0

0,9

11,6

12,5

11,0

12,5

5,2

38,2

'Ålderspensioner, förtidspensioner, efterlevnadspensioner och KBT Källor: Finansdepartementet och riksrevisionsverket

Transfereringar till kommuner omfettar både specialdestinerade och generella stetsbidrag. Under längtidsbudgetperioden förväntas de öka med ca 1,6% per år. Framför allt är det bidraget till kommunal bamomsorg, bidrag till äldreomsoi;gen och skatteutjämningsbidraget som ökar. Den föreslagna reformen för äldreomsorgen medför förskjutning av vissa utgifter från 1991/92 till 1992/93. Ökningen av skatteutjämnings­bidraget finansieras normalt genom beslut om höjning av skatteut­jämningsavgiften på budgetens inkomstsida. Den extra höjningen av skatteutjämningsavgiften för 1992 antas återbetelas under åren 1993 -1995.

Transfereringar till företag m.m. förväntas minska kraftigt i faste priser. En viktig orsak är att de tillfälliga utgifterna för omställningsåt­gärder inom jordbruket försvinner under perioden. Antegandet om låga realräntor medför vidare minskade utgifter för räntebidrag till bostäder, vilka betraktas som transfereringar till företog.

Transfereringar till utlandet består huvudsakligen av anslag till ut­vecklingsbistånd. Utgiftema för biståndet uppgår till 1 % av BNI. Under den kommande femårsperioden beräknas transfereringaraa till utlandet öka med i genomsnitt 2,3 % per år i festo priser.

24

Tabell 5.4 övriga transfereringar

Miljarder kronor, fasta priser (fp) och löpande priser (Ip).

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

lS>91/92

Genomsnittiig procentuell förändring per år

1991/92-

1991/92-

1991/92-        1985/86-

1995/96

1995/96

1995/96

1989/90

Ip

Ip

fp

fp

Huvudalt.       Referensalt.

2,3

158,6

Summa transfereringar

varav: Skatteutjämningsbidrag'

20,9

6,2

Räntebidrag

22,7

-2,3

Transfereringar till utiandet

14,5

4,7

4,6

7,1 1.2 6,0

-1,8

-1,0

2,4

2,4

4.1

9,2

2,3

5,4

' ökningarna finansieras genom motsvarade höjning av skatteutjäniningsavgift Källor: Finansdepartementet och riksrevisionsverket

5.4 Utgiftsutvecklingen i ett välfärds- och tillväxtperspektiv

Som tidigare nämnts styrs närmare 60% av stetsbudgetens utgifter av automatiskt verkande regelsystem. En konsekvens av denna automatik är årligen växande utgifter, även utan att några nya reformbeslut fettas. Dette förhållande blir särskilt accentuerat i perioder av låg tillväxt med snabbt ökande priser. De automatikstyrda utgiftema tenderar då att öka snabbare än de tillväxtberoende inkomstema. Merparten av de automat­iskt styrda utgiftema över stetsbudgeten är transfereringar till hushåll inom ramen för välfärdssystemen. Dessa transfereringar steller således i takt med inflationen med automatik krav på ökade resurser, även om den reala tillväxten inte ökar.

För att underlätte en analys av stotsbudgetens utgiftsutveckling under långtidsbudgetperioden i ett välfärds- och tillväxtperspektiv görs i detto avsnitt en uppdelning av utgifterna med avseende pä om de framförallt är inriktede mot att öka välfärden eller inriktade mot att mer direkt stödja den ekonomiska tillväxten. Indelningen följer i stort uppdelningen av verksamheten mellan departementen även om delar skulle kunna hänföras till en annan gmpp. Inom respektive område görs ett urval av de störste stetliga utgiftsposterna för att belysa dessa utgifters betydelse for utveck­lingen.

I ett välfärdsperspektiv redovisas i försto hand utvecklingen för vissa av utgiftema inom social-, arbetsmarknads-, bostods- och delar av utbild­ningsdepartementets verksamhetsområden (främst skolväsendet). I ett tillväxtperspektiv redovisas på motsvarande sätt utgiftsutvecklingen för ett urval av utgifteraa inom industri-, kommunikations-, jordbruks- och övriga delar av utbildningsdepartementets områden (främst högskola och forskning). Som en tredje gmpp redovisas övriga utgifter, vilka rör justitie-, utrikes-, försvars-, finans- och civildepartementens områden.

Analysen belyser skillnadema i stotsbudgetens utgiftsutveckling mellan de olika alternativen i långtidsbudgeten inom dessa områden och hur

25

automatiken påverkar utgiftsutvecklingen. Denna utveckling är avgörande    Prop. 1990/91:150

för hur stotsbudgetens utgiftskvot utvecklas.

Bilaga 1:1.2

5.4.1 Statsbudgetens utgifter inom välfärdsområdet

Stotsbudgetens utgifter för välfärd i vid mening, såsom vård, omsorg, utbildning, barnbidrag, pensioner m.m. uppgår till ca 320 miljarder kronor under budgetåret 1991/92. Stoten finansierar en stor del av välfärdssystemen genom transfereringar och merparten av dessa transfereringar ökar automatiskt i takt med priser och löner. Trans­fereringamas ökningstakt är genom utgiftsautomatiken en viktig orsak till den sämre utvecklingen av budgetsaldot i referensaltemativet.

Utgiftema inom välfärdsområdet beräknas i reala termer minska med i genomsnitt 1% per år under långtidsbudgetperioden. Minskningen förklaras främst av att nuvarande system för bostodsfinansiering i stort lyfts över kapitelmarknaden. Utgiftsautomatiken bryts därmed och stetens utgifter minskar i feste priser vid rimliga realräntor. Vidare förklaras minskningen av att utgifterna fÖr arbetsmarknadspolitiken sjunker, att en arbetsgivarperiod införs i sjukförsäkringen samt att utgiftema för pensioner alltmer belaster ATP-systemet istället för statsbudgeten. Utgifteraa ökar fiamför allt inom femiljepolitiken och skolväsendet. I följande tebell presenteras ett urval av de stolliga utgiftema inom välfärdsområdet.

Tabell 5.5 Stetsbudgetens utgifter inom välfärdsområdet

Miljarder kronor, fasla priser (fp) och löpande priser (Ip)

1991/92

Genomsnittiig procentuell

förändring per år

1991/92-  1991/92-      1991/92-

1995/96    1995/96        1995/96

Ip

Ip

fp

Huvudalt. Referensalt.

Totelt

318

2,1

4,7

-0,9

varav:

Familjepolitik

51

4,0

5,2

1,5

Sjuk- och arbetsskadeförsäkring

63

2,6

4,0

-1,0

Pensioner

68

1,7

3,2

-1,1

Arbetsmarknad'

32

-0,5

9,7

-3,9

Skola

30

5,8

7,4

0,8

Bostadssubventioner

30

-2,9

0,1

-4,7

'inkl. statsbidrag for arbetslöshetsförsäkringen. Avser utvecklingen så som den skulle bli om de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som i övrigt ligger i långtidsbudget­beräkningarna ej beakias

Källa: Finansdepartementet

När det gäller utgiftsutvecklingen i huvudaltemativet begränsas ökningen till i genomsnitt 2,1% per år jämfört med 4,7% per år i referensalter­nativet. Det är främst den högre löne- och inflationsnivån i referensalter­nativet som resulterar i en högre utgiftsnivå. Utgiftsautomatiken slår

26

särskilt tydligt igenom i familjepolitiken,  sjuk- och arbetsskadeför-    Prop. 1990/91:150 säkringen och i stotsbidragen till skolan. För dessa områden är skillnaden    Bilaga 1:1.2 mellan altemativen stor. Den sämre ekonomiska utvecklingen ger dock även kraftigt ökade utgifter för bostadssubventioner i samband med att räntenivån antas ligga på en högre nivå och att stoten har åtogit sig att ge ett realräntebidrag som stöd till låntegama.

Familjepolitik

Utgiftema inom femiljepolitiken beräknas öka realt med ca 3 miljarder kronor under perioden. Detto beror främst på att antolet bam beräknas stiga under perioden men även på antogandet om stigande förvärvsin­komster. Utvecklingen iimebär att utgiftema iaom föräldraförsäkringen stiger och att antolet utbetolade barnbidrag beräknas öka den närmaste femårsperioden. Dämtöver beräknas antalet utbetalade bidragsförskon öka i takt med antolet bam från en redan hög nivå. Denna beror på att systemet idag delvis kan manipuleras för att erhålla högre samhällsstöd än vad som avsetts. Stotens utgifter för kommunal barnomsorg beräknas öka under fömtsättningen att nuvarande målsättning om fiill behovs­teckning ligger fest under femårsperioden. Utgiftsutvecklingen är också beroende av i vilken utsträckning den flexiblare skolstorten kommer att utnyttjas.

Sjuk- och arbetsskadeförsäkring

Utgiftema för sjukpenningförsäkring beräknas minska under 1991/92. Minskningen är en följd av en förväntad nedgång i sjukfrånvaron under 1991. Förväntningen baserar sig på beräknade effekter av den lägre ersättningsnivån, konjunkturen och den allmänna opinionen. Schablon­mässigt ligger en oförändrad sjukfrånvaro i förhållande till det som antagits for 1992 till grund fÖr beräkningama i långtidsbudgeten.

Utgiftema för sjukvårdsförsäkringen beräknas ifråga om ersättning till sjukvårdshuvudmännen utifrån gällande överenskommelse för 1991. Beräkningaraa i övrigt utgår från att volymökningar sker under de närmaste åren inom vuxentandvården (-t-1 %) som en följd av att taxekon-stmktionen stimulerar till en ökande vårdproduktion och styr mot en allt högre ambitionsnivå när det gäller tandhälsan. För läkemedel fömtsätts en fortsatt ökning (-I- 5 %), främst till följd av prisutvecklingen i synnerhet vad gäller nya preparat.

Arbetsskadeanmälningama har sedan början av 1980-talet ökat med ca 40 % fram till år 1989. Den ökande ärendemängden i kombination med en ökad andel godkända fell och stigande reallöner har medfört att utgiftema för arbetsskadeförsäkringen ökat kraftigt under senare år. Utgifteraa antas öka kraftigt även under långtidsbudgetperioden. Arbets­skadeförsäkringen finansieras genom en socialavgift som för närvarande uppgår till 0,9 % av lönesumman. Fondens kapital är för närvarande förbrukat och underskottet beräknas belasta statsbudgeten med samman-

27

lagt ca 80 miljarder kronor i löpande priser under långtidsbudget-    Prop. 1990/91:150

perioden.

Bilaga 1:1.2

Pensioner m. m.

Stotsbudgetens utgifter inom välfärdsområdet är realt i stort sett oförändrade under längtidsbudgetperioden. En viktig faktor bakom denna utveckling är de minskande utgifteraa till pensioner. Minskningen kom­penserar i viss män de kraftigt ökande utgiftema på andra områden. Folk­pensioner och det stolliga bidraget till kommunala bostadstillägg (KBT) uppgår 1991/92 till 69 miljarder kronor. Stotsbudgetens pensionsutgifter minskar i takt med att ATP-systemet omfettor allt fler pensionärer med allt högre ATP-nivå. Utgifterna för pensioner över stotsbudgeten minskar realt med ca 3 miljarder kronor under perioden. Utgiften belastar i stellet ATP-systemet och påverkar därigenom det finansiella sparandet och de totela utgiftema i offentlig sektor.

Arbetsmarknadstöd

Stetens sammanlagda utgifter för arbetsmarknadspolitiska ätgärder beräknas 1991/92 uppgå till ca 40 miljarder kronor. Stotsbidragen till arbetslöshetsförsäkring finanserias via en arbetsgivaravgift, den s.k. arbetsmarknadsavgiften, som gär till arbetsmarknadsfonden. Vid stigande arbetslöshet ökar utgiftema från denna statliga fond, om inte arbetsmark­nadspolitiska åtgärder genomförs över statsbudgeten. På statsbudgeten redovisas för 1991/92 utgifter på ca 25 miljarder kronor, vilka främst går till verksamheter som rör arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbeten och arbetslivsfrågor.

Stotens utgifter för åtgärder inom området är storkt beroende av utvecklingen på arbetsmarknaden men också av den allmäima löneut­vecklingen. Skillnaden i utgiftsutveckling mellan huvudaltemativet och referensaltemativet förklaras huvudsakligen av att arbetslösheten antas bli högre i referensaltemativet i samband med den lägre tillväxten samtidigt som löneraa ökar snabbare. Utgifteraa för arbetslöshetsersättning och ar­betsmarknadspolitiska åtgärder växer därför snabbare i det sämre alter­nativet.

Skolan

En väsentiig del av transfereringarna inom utbildningsdepartementets område utgörs av statsbidragen till skolväsendet (ungdomsskolan och vuxenutbildningen). Stotens utgifter för denna verksamhet täcker ungefär hälften av den totala kostnaden. Statsbidragen till skolområdet beräknas utifrån ett bidrag per elev och utgiftema påverkas främst av elevut­vecklingen och vissa strukturella kriterier. Prognosema för elevutveckl­ingen för grundskolan visar på en ökning under 1990-talet. Efter år 2000 sker en viss nedgång. För gymnasieskolans del sker en nedgång i antolet

28

ungdomar i åldem 16-49 år under långtidsbudgetperioden. Utgiftsutveck-    Prop. 1990/91:150 lingen de kommande åren kommer även att påverkas av  i vilken    Bilaga 1:1.2 utsträckning möjligheten till flexibel skolstart utnyttjas. Sektorsbidraget kommer årligen att räknas upp med ett särskilt skolindex som styrs av löne- och prisutvecklingen.

Räntebidrag för bostäder

De statliga utgiftema för bostadssubventioner inkl. investeringsbidrag beräknas för budgetåret 1991/92 uppgå till ca 30 miljarder kronor.

Utgiftema domineras av räntebidrag till bostadsbyggande. Vid ny- och ombyggnad tecker räntebidragen för närvarande skillnaden mellan den av staten "garanterade räntan" och en beräknad marknadsränta för dels bostadslån, dels underliggande kredit inom låneunderlaget för bosteder. Det nuvarande systemet medför flera oönskade effekter. Systemet medför bristande neutralitet mellan olika former av boende, bristande paritet (kostnadsutjämning) mellan olika äigångar av bostadsproduktionen och bidrar till en icke önskad förmögenhetsuppbyggnad hos dem som åtnjuter de statliga subventionema. Systemet är känsligt för höga räntelägen, vilket iimebär en mycket stor stotsfinansiell belastning i perioder med hög inflation och höga räntelägen.

Riksdagen har beslutot om att ersätta det nuvarande räntebidrags­systemet med ett system som bygger på räntelån. Bostadsfinansieringen lyfts i stort över på kapitalmarknaden. Utgiftsautomatiken för statliga bostadssubventioner bryts därmed och stotens utgifter minskar i festo priser vid rimliga realräntor. Vid höga realräntor utgår stortiga realränte­bidrag som ett extra stöd till låntogaren vilket ger stora utgifter på stotsbudgeten. Detto är förklaringen till den stora skillnaden i utgifter för räntebidrag mellan referensaltemativet och huvudaltemativet under perioden.

För de boende har skatteomläggningen medfört att boendekostnadema har ökat. I det nya räntelånesystemet kommer ea hög låneandel att så småningom öka bostodsutgiftema eftersom en del av räntekosmaderna adderas till den totola skulden. Detto väntas pä sikt leda till ökad efter­frågan på mindre bosteder och ökad rörlighet på bostodsmarknaden.

De nuvarande höga initiala subventioneraa kan antas ha medfört en prisokänslighet som drivit upp byggkostnaderna. I ett system där boendekonsumenten i högre utsträckning får betola dessa kostnader torde priskänsligheten öka och därmed en press nedåt uppstå på byggkostnad­erna.

5.4.2 Utgiftsutvecklingen i ett tillväxtperspektiv

Den ekonomiska tillväxten påverkas av förändringar som görs inom den offentliga sektora. I följande tabell redovisas ett urval av de största utgifteraa som finansieras över statsbudgeten inom de områden som mer direkt kan hänföras till främjande av ekonomisk tillväxt.

29

När resurseraa är fiillt utnyttjade bestäms tillväxten väsentligen av den Prop. 1990/91:150 tekt med vilken arbetskraften och produktiviteten ökar. Med höga pris- Bilaga 1:1.2 och löneökningar i ekonomin feller kapacitetsutnyttjandet, samtidigt som arbetslösheten stiger och den ekonomiska tillväxten blir lägre. Mark­nadens fiinktionssätt och nivån på investeringaraa i landet styr på sikt till­växten. Huvuddelen av investeringarna sker och bör ske i företegen. Det är viktigt att svensk industri ges fömtsättningar för en tillräckligt god lönsamhet för att främja en hög investeringsnivå. Mot den bakgrunden avsätter steten bl.a. särskilda medel för investeringar framför allt i infrastruktur i vid mening. Till infrastruktur kan utöver transportnätet även tele-, post- och elnäten samt det högre utbildningsväsendet räknas. Investeringama över stetsbudgeten uppgår 1991/92 till ca 12 miljarder kronor och utgör endast ca 2,2% av utgifteraa. Affärsverkens in­vesteringar redovisas inte över stetsbudgeten. Även de stetiiga utgifteraa för högre utbildning kan från analytiska utgångspunkter betraktes som investeringar dvs. som ökningar av humankapitelet. Utgiftema för högskola och forskning uppgår 1991/92 till ca 14 miljarder kronor.

Tabell 5.6 Stetsbudgetens utgifter inom tillväxtområdet

Miljarder kronor, fasta priser (fp) och löpande priser (Ip)

1991/92

Genomsnittiig procentuell

förändring per år

1991/92-  1991/92-      1991/92-

1995/96   1995/96       1995/96

Ip

Ip

fp

Huvudalt. Referensalt.

Totelt

57

0,3

2,4

-1,8

varav:

Infrastruktur

Utbildning och forskning

Jordbruksomställning

Näringsliv

20

14

9

5

3,1

3,7

-15,9

1,6

5,1

5.8

-14,1

3,9

0,3

0,3

-18,2

-1,0

Källa: Finansdepartementet

Stetsbudgetens utgifter inom tillväxtområdet beräknas under perioden minska realt med ca 1,8% i genomsnitt per år. Hela denna minskning kan hänföras till den beslutede sänkningen av bidragen till jordbmkssek­tom, vilken genomförs bl.a. i syfte att öka den ekonomiska tillväxten. Utgifteraa inom tillväxtområdet styrs främst genom enskilda beslut och endast till liten del av automatik. Den ekonomiska utvecklingen avgör därmed vilket resursutrymme som finns tillgängligt, efter det att stetsbudgetens utgiftsautomatik tegit sin andel. Det resterande resursut­rymmet bestämmer stetens möjligheter att genomföra satsningar inom tillväxtområdet.

30

Infrastruktur

Prop. 1990/91:150

Finansieringen av stetens utgifter för infrastrukturen sker till stor del utenför stotsbudgeten via avgiftsfinansiering på marknaden av stolliga bolag och affärsverk. De utgifter som redovisas över stotsbudgeten är investeringar i väg- och jämvägsnät samt utgifter i form av bidrag till samhällsekonomiskt prioriterade områden, t.ex. viss järnvägstrafik och miljövänlig eneigi. Statsbudgetens utgifter för infrastruktur under budgeteret 1991/92 uppgår till ca 19 miljarder kronor. Utgiftema för infrastruktur beräknas i långtidsbudgeten vara i stort sett oförändrade eftersom de styrs av framtida politiska beslut. Utgiftema för infra­stmkturfonden under budgeteret 1991/92 belastar inte statsbudgeten.

En fömtsättning för en långsiktig, hög och stabil tillväxt i ekonomin är en effektiv infrastruktur. Infrastrukturinvesteringar av kollektiv karakter finansieras huvudsakligen inom den offentliga sektora. Vid en svag ekonomisk utveckling enligt referensaltemativet kommer utgifts-automatiken i transfereringssystemen - vid en given utgiftskvot - att hota de tillväxtbefrämjande stolliga investeringama i infrastruktur.

Utbildning

Forskning och utbildning av hög kvalitet är viktig för produktivitetstill­växten. Riksdagen beslutode våren 1990 om inriktningen av forsknings­politiken för perioden 1990/91-1992/93. Beslutet innehöll åtgärder för att förbättra den vetenskapliga produktionen genom ett resurstillskott om ca 1 miljard kronor under treårsperioden. Härav rör merparten förstärk­ningar för gmndforskning och forskamtbildning.

Utbyggnaden av den nya ingenjörsutbildningen fram till 1993/94 innebär att antolet nybörjare vid högskolan successivt kommer att öka med 5 000. Regeringens förslag i tillväxtpropositionen innebär att ytterligare minst 320 nya doktorandtjänster successivt kommer att inrättas inom de tekniska fekulteteraa under 1991/92-1994/95.

Genom ytterligare förbättrad effektivitet och förenklad administration skall högskolan frigöra resurser så att antalet studenter dämtöver kan ökas med tio procent under perioden 1991/92-1993/94. Ett nytt styr- och anslagssystem genomförs fr.o.m. budgetåret 1993/94. Beslut om dimensionering av olika utbildningar skall fettas mot bakgrund av samhällets behov av kompetens i vid mening och stymingen av resur­sema kommer i högre grad att kopplas till utbildningens kvalitet och antolet examinerade. Den högre utbildningen kompenseras normalt i takt med pris- och löneutvecklingen, vilket gör att resursema inte urholkas vid en sämre ekonomisk utveckling.

Näringsliv

Statens utgifter över statsbudgeten för att främja näringslivet är främst satsningar på småföretagande, regionalpolitik och teknikutveckling. De

31

samlade utgiftema uppgår till  ca 5 miljarder kronor  1991/92 och    Prop. 1990/91:150 beräknas under perioden vaia i stort sett oförändrade. För att främja    Bilaga 1:1.2 tillväxten har statens utgifter för stöd till vissa branscher successivt avvecklats  och  inriktningen koncentrerats  till  att  skapa  effektivare marknader och konkunens, stödja teknisk utveckling samt underlätta kapitalförsörjningen för småföretag.

Jordbruk

Riksdagen beslutade våren 1990 om en ny livsmedelspolitik. Den livsmedelspolitiska reformen fiillföljs nu och innebär bl.a. att den interna marknadsregleringen avskaffes med början den 1 juli 1991. Jordbruket stells om med sikte på att nå bättre balans mellan inhemsk produktion och efterfrågan. De särskilda omställningsbidragen uppgår till ca 14 miljarder kronor för perioden 1990/91-1994/95.

Ökad konkurrens inom livsmedelsproduktionen spelar en avgörande roll för effektiviteten inom sektora och därmed för möjligheten att fä en varaktigt lägre prisökningstakt för livsmedel. Det befrämjas genom minskad protektionism och sänkt gränsskydd samtidigt som konsumenten får större valfrihet. GATR s.k. Umguayrunda har som mål att avlägsna handelshinder också på jordbruksområdet, vilket innebär att stödet till jordbruket successivt kan konuna att sänkas även i andra länder. Det är angeläget att det svenska jordbruket och livsmedelsindustrin är inter­nationellt konkurrenskraftiga och omställningen syfter bl.a. till att ge sektom en varaktig överlevnadsförmåga vid en ökad handel med andra länder.

Stetens utgifter inom jordbruksdepartementets verksamhetsområde uppgår 1991/92 till ca 9 miljarder kronor varav ca 5 miljarder kronor avser stöd till jordbruksföretag i samband med reformeringen av jordbrukspolitiken. Utgiftema under perioden är till stor del en följd av riksdagens beslut om särskilda bidrag för genomförandet av reformen.

5.4.3. Utgiftsutvecklingen inom övriga omräden

Till övriga utgifter räknas här utgifter på stetsbudgeten som inte direkt kan hänföras till välfärds- eller tillväxtområdet. Dette gäller utgifteraa för bl.a. rättsväsendet, försvaret och biståndet. Utgifteraa inom dessa områden stiger realt med ca 1,4% årligen under perioden främst beroende på att den totala biståndsramen justeras upp med BNI. Utgifteraa stiger även som en följd av ökande skatteutjämningbidrag till kommunema. De ökande bidragen finansieras dock via en motsvarande avgiftshöjning för konununema, vilket innebär att stetsbudgeten netto inte belastas. Inom rättsväsendet och försvarsområdet beräknas utgifteraa vara realt oför- ändrade under perioden och deras andel av BNP sjunker därmed.

Utgiftema inom området justeras i stort sett i takt med pris- och löneökningstakten. Detta innebär att utgiftema i referensaltemativet blir

32

Prop. 1990/91:150

Tabell 5.7 Stetsbudgetens utgifter inom övriga områden

p...        t. i o

Miljarder kronor, fasta priser (fp) och löpande priser (Ip)

rsllaga 1.1 .z

1991/92

Genomsnittiig procentuell

förändring per år

1991/92-

1991/92-

1991/92-

1995/96

1995/96

1995/96

Ip

IP

fp

Huvudalt.

. Referensalt.

Totelt

107

3,6

5,3

0,4

varav:

Rättsväsendet

16

3,4

5.6

0,0

Bistånd

13

4,5

5,7

2,0

Försvaret

38

2.7

4,7

0,0

Skatteutjämning m.m.'

22

5,6

6,9

2,1

'Ökningen finansieras genom motsvarande höjning ov skatteutjämningsavgift Källa: Finansdepartementet och riksrevisionsverket

ca 8 miljarder kronor högre än i huvudaltemativet. Den totela bistånds­ramen minskar dock sin andel av utgiftema eftersom den sämre tillväxten ger en realt lägre (BNI) bmttonationalinkomst i referensaltemativet.

Rättsväsendet

Till rättsväsendet hör domstolar, åklagare, rättshjälp, kriminalvård och polisen. Utgiftema inom dette område styrs till störste delen av löneut­vecklingen. I fäste priser visar således rättsväsendet oförändrad utgifts­nivå över perioden.

Brottsutvecklingen, antelet anmälda brott, mängden mål och dess svårighetsgrad, antelet dömda och strafftidens längd påverkar behovet av resurser inom området.

Bistånd

Sveriges samlade internationella utvecklingsarbete - biståndsramen -uppgår till 1 % av BNI. Tillväxt i ekonomin möjliggör således ett ökat bistånd. I långtidsbudgeten följer ökningen av biståndets storlek i stort sett tillväxttakten i respektive altemativ.

Försvars utgifter

De samlade utgifteraa för det svenska försvaret uppgår budgeteret 1991/92 till ca 37,8 miljarder kronor.

Som regel fkststells, utifrån det säkerhetspolitiska läget, femåriga försvarsbeslut som anger försvarets planeringsramar. Den militera utgiftsramen priskompenseras med ett försvarsprisindex som avspeglar pris- och löneökningstakten inom sektora. Långtidsbudgeten utgår från 1987 års försvarsbeslut. Ett nytt försvarsbeslut avses fettes under våren 1992. Några utgiftsförändringar till följd av dette beslut är inte med­räknade i långtidsbudgeten.

33

3   Riksdagen 1990/91. 1 .saml Nr 150. Bilaga 

1:

1.2

Prop. 1990/91:150

Skatteutjämning m.m. till kommuner

Bilaga 1:1.2

Skatteutjämningsbidraget är 1991/92 budgeterat till 21 miljarder kronor. Utvecklingen av bidraget påverkas framför allt av löneutvecklingen men dämtöver av skattesatsändringar och av hur skatteunderlaget i enskilda kommuner och landsting förändras. Kommuneraa finansierar själva ungefär hälften av bidraget via skatteutjämningsavgiften. Steten ster för 10,5 miljaider kronor av bidraget. Detta belopp hålls nominellt konstant under långtidsbudgetperioden. De ökningar av bidraget som sker fömtsätts med andra ord komma att helt finansieras av kommunema själva.

Bidraget till kommunerna med anledning av avskaffendet av den kommunala företagsbeskattningen uppgår budgetåret 1991/92 till ca 0,9 miljarder kronor. Under långtidsbudgetperioden behålls bidraget på samma nominella nivå. Realt minskar därmed bidraget.

5.4.4 Utgifter inom samtliga områden i de olika altemativen

Sammantaget är utgifteraa inom statsbudgetens olika områden, exkl. stetsskuldräntor, realt oförändrade under perioden. En viktig förklaring till denna utveckling är besluten om minskade utgifter inom bl.a. jordbruksområdet, bostedssubventionema och sjukförsäkringssystemet.

Långtidsbudgettekniken fömtsätter att dessa beslut ligger fäst och att inga nya utgifter tillkommer under perioden. För att i praktiken nå realt oförändrade utgifter under perioden krävs således att eventuella beslut om ytterligare utgifter inom ett område motsvaras av en minskning av resursema på andra områden.

Under långtidsbudgetperioden beräknas statsbudgetens utgifter exkl. stetskuldräntor i löpande priser öka med i genomsnitt 2,5 procentenheter mer per år i referensaltemativet jämfört med huvudaltemativet. BNP ökar nominellt däremot endast med 1,4 procentenheter mer i referens­altemativet jämfört med huvudalternativet. Den marginella ökningen av BNP är en effekt av att den högre inflationen medför sämre real tillväxttakt.

Av diagram 5.4 framgår att utgifteraa i referensalteraativet exkl. stetsskuldräntor blir ca 50 miljarder kronor högre än i huvudalteraativet i slutet av långtidsbudgetperioden.

Skilhiaden i utgiftsutveckling mellan alteraativen kan till stor del förklaras av att utgiftema inom välfärdsområdets transfereringssystem ökar mer i referensalteraativet. Detta till följd av att de automatiskt justeras till en högre pris- och löneutveckling. En sämre ekonomisk utveckling ger även en högre arbetslöshet och därigenom ökade utgifter för arbetsmarknadspolitiska åtgärder i referensalteraativet. Som tidigare visats i tebell 5.2 var transfereringarna de utgifter som ökade kraftigast även under åren 1985/86 - 1989/90, vilket delvis förorsakades av höga pris- och löneökningar under senare delen av 1980-telet.

34

I referensalteraativet blir utgifteraa för stetsskuldräntor dessutom större eftersom statsskulden växer i en snabbare takt och ränteläget är högre.

Sammanteget ger dessa faktorer en högre stetlig utgiftskvot i referens­altemativet jämfört med huvudalternativet. I huvudaltemativet ger den ekonomiska utvecklingen en sänkt utgiftskvot med ca 3,8 procentenheter under perioden. Den sämre utvecklingen i referensalteraativet ger en sänkning av utgiftskvoten med endast 2,8 procentenheter.

Diagram 5.4  ökning av stetsbudgetens utgifter i referensaltemativet utöver utgiftema i huvudalterantivet.

Miljarder kronor, löpande priser

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

91/92

92/93

93/94

94/95

K&Ua: 

FinanfldepArtementet

95/96

I     I VäUärds 

området

Tillväxt området

övriga områden

Eftersom transfereringaraa, som är en del av välfärden, med automatik ter i anspråk en stor del av de resurser som skapas genom ekonomisk­tillväxt kan de vid hög inflation till följd av automatiken i sig bli ett hot mot välfärden. Det beror på att det endast vid en hög tillväxttakt i ekonomin är möjligt att finansiera både välfärdssystemens utgifts­automatik och ökade stetiiga utgifter inom t.ex. infrastruktur-, utbild­nings- och miljöområdena inom ramen för en oförändrad utgiftskvot. Därtill kommer kravet på resurser till statens traditionella uppgifter att via rättsväsendet och försvaret trygga medborgaraas säkerhet.

Genom att skapa goda fömtsättningar för ekonomisk tillväxt i landet kan resurser skapas, som kan användas till att finansiera utgiftsökningar inom det stetliga området. Vid en svag tillväxttakt och en fortsatt hög inflationsnivå försämras möjlighetema att upprätthålla ambitionsnivån i välfärdssystemen och att genomföra angelägna nya åtgärder. Mot denna bakgrand är det viktigt att genom strukturförändringar dämpa ut­giftsautomatiken i statsbudgeten och försöka göra det så att det samtidigt stimulerar tillväxt i dconomin.

35

5.5 Utgiftema fördelade efter ändamål

För att underlätte en interaationell jämförelse redovisas i tebell 5.8. nedan stetsbudgetens utgifter fördelade efter de ändamål de fyller. Fördelningen är gjord utifrån den interaationella klassifikationsmodellen COFOG (Classification of the Functions of Goverment).

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Tabell 5.8  Stetsbudgetens utgifter fördelade efter ändamål

Milj. kr. 1991/92 års prisnivå

91/92    Förändring till

92/93    93/94    94/95      95/96

Genomsniulig procentuell för­ändring per år

91/92-

95/96

174

-2

-3

298

O

-1 384

-1 O

-706 -10

Allmänna offentiiga tjänster

Försvar

Samhällsskydd och rättsskipning

Utbildning och universietsforskning

Hälso- och sjukvård

Social trygghet

Bostadsförsörjning och

samhällsutveckling

Fritidsverksamhet, kultur och

religion

Energi

Jord- och skogsbruk, jakt och

fiske

Mineralbrytning, tillverkning

och byggnadsverksamhet

Kommunikationer

Andra närigslivsändamål

Ofördelade offentliga utgifter

Summa utgifter

-801 625 -941 408 -560 5 365

419

-658

-16

846

-9

-2 727

599

-4

-23

625

O

-181

29 373 39 254 18 451 61 191 4 637 131 324

32 527  188 3 541 -4 319  -5 094

-79 O

-10 O

4 281 478

8 711-3 252 -1 580  -303 409  -28   -10   -10

17 907  100

86

32

9

29 832 1 477

-1 722

-1 512

-1 515

91 637 -4 010

-1 920

1 874

-7 466

470 012 -1 508

-3 757

-3 232

-15 697

0,3 -0,0 -1,4

0,9 -3,2

0,0

-4,7

-0,6 0,0

-24,2 -3,8

0,3 -2,9 -3,2 -1,0

36

6. Budgetsaldo

Utvecklingen av stetsbudgetens saldo framgår av tebell 6.1. Under perioden 1985/86-1989/90 har saldot förbättrats successivt. Budgetåret 1985/86 uppvisade stetsbudgeten underskott med 46,8 miljarder kronor och 1989/90 överskott med 3,4 miljarder kronor. Det förbättrade budget­läget beror främst på snabbt stigande stetsinkomster som på kort sikt följer av höga pris- och löneökningstakter.

Under långtidsbudgetperioden försämras saldot kraftigt 1992/93. Detta förklaras främst av att skatteinbetelningama beräknas öka relativt långsamt jämfört med ökningen av kommunalskatteutbetelningama under 1992/93. Samtidigt bortfaller inkomster av engångskaraktär

Under 1993/94-1995/96 förbättras stetsbudgetens saldo successivt och elt mindre överskott uppster. Som en jämförelse redovisas referens­altemativet. I dette altemativ beräknas ett underskott uppstå 1995/96 om 35,2 miljarder kronor. Dette förklaras, som nämnts, av att den högre ar­betslösheten ger högre utgifter för arbetsmarknadspolitiska åtgärder och av att den högre inflationstekten ökar utgiftema för transfereringama. Högre ränteläge och större upplåningsbehov till följd av större budget­underskott medför vidare större utgifter för stetsskuldräntor

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Tiihell 6.1   Budgetsaldo 1985/86

Miljarder kronor, löpande priser

1995/96

Budgetår

Inkomster

Utgifter

Stats-

Budget-

Saldo som

exkl.

skuld-

saldo

andel av

stads-

räntor

BNP

skuld-

räntor

UlfnU

1985/86

275,1

255,4

66,5

-46,8

-5,2%

1986/87

320,1

271,5

63,8

-15,2

-1,6%

1987/88

332,6

283,3

53.4

-4,1

-0,4%

1988/89

367,7

296,4

53,2

18,1

1,6%

1989/90

401,5

334,4

63,7

3,4

0,3%

Nuvarande beräkning

1990/91

426,4

382,4

62,5

-18,5

-1,3%

1991/92

459,7

409,0

61,0

-10,3

-0,7%

Huvudalternativ

1992/93

436,5

422,5

60,0

-46,0

-3,0%

1993/94

455,2

433,3

59,0

-37,1

-2,3%

1994/95

483,4

441,2

63,0

-20,8

-1,2%   .

1995/96

506.5

444,5

57,0

5,0

0,3%

Referensalternativ

1992/93

441,9

427,6

61,0

-46,7

-3,0%

1993/94

473,9

447,2

59,0

-32,3

-2,0%

1994/95

506,6

474,7

64,0

-32,1

-1,8%

1995/96

523,1

493,3

65,0

-35,2

-1,9%

Källa: Finansdepartementet

37

7. Den offentliga sektorn

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 

Den offentliga sektom omfattar steten, socialförsäkringssektora samt

kommunema. De samlade offentliga utgiftema beräknas uppgå till ca

62% av BNP 1991/92. Av dette belopp svarar steten för hälften och

kommunema för ca 40%. Resterande 10 % utgörs av utgifter för ATP.

Regeringens och riksdagens beslutsfettande är inte avgränsat enbart till stetsbudgeten. Gränserna mellan delsektoreraa är inte för alltid givna -både finansierings- och verksamhetsansvar har över tiden ändrats. Som exempel kan nämnas förstetligandet av den kommunala polisen under 1960-telet och den överflyttning av arbetsgivaransvaret för lärare från steten till kommunema som skett den 1 januari 1991. Skatter och avgifter flyttes också mellan delsektoreraa. Dette gäller t.ex. avvecklingen av den kommunala företegsbeskattningen. Ytterligare ett exempel utgör växlingen av inkomster från arbetsgivaravgifter med två procentenheter från stetsbudgeten till AP-fonden fr.o.m. den 1 januari 1990.

Långtidsbudgetens beräkningar avser i förste hand statsbudgeten. För att få en rättvisande och helteckande bild av de offentliga finanseraa och den offenlliga sektoms resursanspråk, är det dock nödvändigt att studera även övriga delar av den offentliga sektom.

7.1 Staten och socialförsäkringssektorn

Statsbudgetens inkomster och utgifter har redan redovisats i avsnitten 4 och 5. 1 dette avsnitt redovisas inkomster och utgifter för stetsbudgeten samt AP-fonden, arbetsmarknadsfonden, delpensionsfonden, arbetslivs­fonden, lönegarantifonden och arbeterskyddsfonden.

7.1.1 Inkomster

De inkomster som inte redovisas på stetsbudgeten bester främst av arbetsgivaravgifter samt AP-fondens ränteinkomster. Arbetsgivarav­giftemas utveckling styrs, vid oförändrat avgiftsutteg, av lönesummans utveckling. Denna är beroende av timlön samt sysselsättningsgraden i ekonomin. Ränteinkomstema bestems främst av räntenivån samt tbndstorleken.

Under perioden 1985/86 - 1989/90 har stetens och socialförsäkrings­sektoms inkomster totelt ökat med ca 209 miljarder kronor i löpande priser eller med 11,3% per år i genomsnitt. Inkomstemas andel av BNP har därmed ökat från 43,8% till 46,9%. Därav svarar skatter och avgifter för en ökning på ca 192 miljarder kronor. Därmed har sektom under perioden bidragit till en höjning av skattekvoten med 4,3 procentenheter.,

Under långtidsbudgetperioden beräknas stetsbudgetens inkomster genomsnittligt öka med 2,5% per år i huvudaltemativet och 3,3% per år i referensaltemativet, se avsnitt 4.

Inkomster av arbetsgivaravgifter ökar i genomsnitt med 4,3 % per år i huvudaltemativet och med 5,9% i referensalteraativet. Den snabbare ökningen i referensaltemativet förklaras av den högre löneökningsteklen. AP-fondens ränteinkomster minskar med i genomsnitt 0,7% per år i

38

Tabell 7.1   Stetens och socialförsäkringssektoms inkomster

Miljarder kronor, löpande priser

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

1991/92

Genomsnittiig procentuell

forändring

per år

1991/92-1995/96

1985/86-

Huvud-

Referens-

1989/90

alt.

all.

Statsbudgetens inkomster

459,8

2.5

3,3

9,9

Nettoredovisade inkomster'

68,8

2,8

4.0

7,7

ATP-avgifter

85,5

4,9

6,6

11,3

Övriga avgiftsinkomster

20.7

4,8

6,5

12.2

AP-fondens ränteinkomster

51,6

-0,7

4,6

2.1

Övrigt

5.4

-51,9

-51,9

10.7

Summa totelt

691,8

2,7

4,0

11,3

Soin andel av BNP

47,2%

Avser inkomster som nettoredovisas mot sjuk- och arbetsskadeförsäkringsutgifter Andelen var 43,8% 1985/86 och beräknas för 1995/96 till 43,3% i huvud­alternativet och referensalternativet

Källor: Finansdepartementet och riksrevisionsverket

huvudaltemativet och ökar med 4,6% i referensaltemativet. Skillnaden förklaras av såväl snabbare tillväxt av fondkapitelet som högre räntenivå i referensaltemativet.

Arbetslöshetsförsäkringen finansieras huvudsakligen genom arbets­marknadsavgiften, som är en arbetsgivaravgift, vilken för närvarande uppgår till 2,16% av lönesumman. Avgiften skall sänkas med 0,04 procentenheter per år under perioden 1992/93-1994/95. En motsvarande höjning sker av vuxenutbildningsavgiften. Dämtöver betelar medlemmar i a~kassan en avgift. Arbetsmarknadsfondens behållning genererar även ränteinkomster.

7.1.2 Utgifter

Tabell 7.2 Stetens och socialförsäkringssektorns utgifter

Miljarder kronor, fasta priser (fp) och löpande priser (Ip).

1991/92

Genomsnittlig procentuell förändring per år

1991/92-

1991/92-

1991/92-        1985/86-

1995/96

1995/96

1995/96

1989/90

Ip

Ip

fp

fp

Huvudalt.       Referensalt.

Statsbudgetens utgifter Nettoredovisas pä inkomstsidan' Allmän tilläggspension Arbetslöshetsförsäkring Delpension Övriga utgifter''

Sunima totelt

Som andel av BNP

470,0 68,8 92,9 13,6

2.0

7,5

654,8

44,7%

1,7 2,8 6,6 2,7 5,5 2.4

2.5

4,3 4,0 8,1 4,9 6,5 3,6

4,7

-1,0 0,2 3,9 0,1 1,7

-0,2

0,3

-1,0 7,7 6,5

42,4

Innefattar 85% av utgifterna för sjuk- och föräldraförsäkring och 100% av utgifterna för arbetsskadeför­säkring

Historiska uppgifter för arbetslöshetsförsäkringens utgifter är inte jämförbara med dagens system Innefattar utgifter för lönegaranti och delpension samt arbetslivsfondens och arbetarskyddsfondens utgifter *Andelen var 45,6% 1985/86 och beräknas för 1995/96 till 41,3% i huvudalternativet och 42,9% i referens-alternativet

Källor: Finansdepartementet, socialdepartementet, riksrevisionsverket och konjukturinstitulet

39

Utvecklingen av sjuk-, föräldra-  och arbetsskadeförsäkringarna har    Prop. 1990/91:150

redovisats i avsnitt 5, och sammanfettes i tebell 7.3.

Bilaga 1:1.2

Tabell 7.3  Utgifter för uk-, föräldra- samt arbetsskadeförsäkring

Miljarder kronor, fasta priser (fp) och löpande priser (Ip)

1991/92

Genomsnittlig procentuell förändring per år

1991/92-

1991/92-

1991/92-        1985/86-

1995/96

1995/96

1995/96

1989/90

Ip

Ip

fp

fp

Huvudall.       Referensalt.

Föräldraförsäkring'

Sjukförsäkring'

Arbelsskadeförsäkring

Summa totelt

Som andel av BNP

17,0 45,0

12,5

74,5 5,1%

3,5 -0,6 11,0

5,5

5.0

1,3

12,5

5,9

0,9

11,6

3,1

5,8

5,2

38,2

1,7

8.0

'Av 

beloppet redovisas 15% på anslag på statsbudgeten utgiftssida, resterande 85% minskar avgiftsinkomsterna

pä budgetens inkomstsida

"Redovisas till 1(X)% över inkomstsida på statsbudgeten

Andelen var 5,2% 1985/86 och beräknas för 1995/96 till 4,7% i huvudalternativet och 4,7%

i referensalternativet

Källor: Finansdepartementet, socialdepartementet och riksrevisionsverkel

Pensionsutgifterna avser folkpension, allmän tilläggspension (ATP) och delpension. Utgiftema för dessa pensionstyper utvecklas olika. Folkpensionerna har under den gångna femårsperioden ökat med i genomsnitt 6,4% per år i löpande priser. Dette motsvarar en real ökning om endast 0,4% per år. ATP har samtidigt ökat med i genomsnitt 6,5% realt per år.

Förklaringen till att dessa båda pensionssystem utvecklas så olika är att ATP-systemet i allt högre grad ersätter folkpensionssystemet. I samma tekt som utbetehiingama av ATP ökar, minskar ökningstakten i folkpensionsutbetelningaraa. Dette förklaras i sin tur av att folkpensionssystemet ger pensionstillskott till pensionärer med låg eller ingen ATP. Tillskottet avräknas krona för krona mot ATP. Idag har mer än 90% av de nya pensionäreraa ATP. Den genomsnittliga andelen pensionärer med ATP är ca 70%. De som blivit pensionärer har dessutom haft en allt högre realinkomst. Det ovan beskrivna mönstret för pensionerna består under den kommande femårsperioden. Folkpensions-Tabell 7.4 Stetens och socialförsäkringsselvtorns pensionsutgifter Miljarder kronor, fasta priser (fp) och löpande priser (Ip)

1991/92

Genomsnittlig procentuell forändring per år

1991/92-

1991/92-

1991/92-        1985/86-

1995/96

1995/96

1995/96

1989/90

Ip

Ip

fp

fp

Huvudall.       Referensalt.

Folkpension'

Allmän tilläggspension

Delpension

Summa totalt

som andel av BNP

68,2 92,9 2,0

163,1

10,9%

1,7 6,6 5,5

4,4

3,2 8,2 6,5

6,0

-1,1 3.9 1,7

1,8

0,4 6,5

42,4

4,4

'Ålderspension, förtidspension och efterlevnadspension

-Andelen var 10,1% 1985/86 och beräknas för 1995/96 till 11,2% i huvudalternativet och 11,1% i

referensalternativet

Källor: Finansdepartementet, socialdepartementet, riksrevisionsverket och konjukturinstitulet

40

utgiftema beräknas då minska med i genomsnitt 1,1% per år realt. I löpande priser motsvarar dette en ökning med 1,7% per år i huvudalteraativet och 3,1% i referensaltemativet. ATP-utbetelningama ökar däremot med 3,9% i genomsnitt per år realt. Dette iimebär i löpande priser en årlig ökning med 6,6% i huvudaltemativet och 8,2% i referensaltemativet. Utöver andelen ATP-pensionärer styrs ökningstakten för pensionsutgiftema av den demografiska utvecklingen och inflationstekten.

Utgiftema för arbetslöshetsförsäkringen styrs av arbetslösheten samt lönenivån. Dette innebär att utgiftsutvecklingen är sterkt beroende av konjuktumtvecklingen. Med den högre ekonomiska tillväxten, långsammare löneökningstakten och lägre arbetslösheten som avspeglas i huvudaltemativet ökar utgiftema med i genomsnitt 2,7% per år i löpande priser. Med den långsamma ekonomiska tillväxt, höga löne­ökningstekt och höga arbetslöshet som avspeglas i referensaltemativet blir motsvarande ökning 4,9% per år. Dette motsvaras av en real minskning på 0,1% resp. ökning 0,4%. Skillnaden förklaras av den snabbare löneökningstakten i referensaltemativet.

Bland övriga stetliga utgifter utanför stetsbudgeten märks delpensionsfondens, arbetslivsfondens och infrastrakturfondens utgifter.

7.2 Den kommunala sektom

Diagram 7.1   Verksamhetsfördelning av den kommunala sektoras utgifter 1989

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

13%

38%

18%

I-- 1 Hälso- och

sjukvård

M Social

verlcsamhet

Mi Utbildning

R Administra tion m m

 Fritid och kultur

M Kommunika­tioner

l=i Övrigt

Källa: SCJR Kommunernas finanser 1989

Den kommimala sektom omfatter primärkommuneraa, landstingen, kyrkokommuneraa samt kommunalförbunden. Av sektoras totela utgifter svarar primärkommimeraa för 65% och landstingen för 33%. Av

41

diagram  7.1   framgår hur utgifteraa  fördelar  sig  på olika  typer av    Prop. 1990/91:150

verksamhet.'

Bilaga 1:1.2

Medan stetens och socialförsäkringssektoms utgifter till störste delen är transfereringar till hushåll och företeg, steller huvuddelen av de kommunala utgiftema direkte anspråk på ekonomins reala resurser. Drygt 80% av kommunemas utgifter avser konsumtion och investeringar, vilket innebär att 21% av BNP används i kommunema. En stor del av kommunemas konsumtion produceras i kommunal regi, den kommunala produktionen bidrog med 18% av den totela bmttonationalprodukten.

Tabell 7.5   Den konununala sektorn inkomster och utgifter 1990

Miljarder kronor

Inkomster                              325

Utgifter

333

Kommunalskatt                        205

Transfereringar                            82

Skatteutjämningsbidrag, netto  10

Speciella statsbidrag                 55

Bidrag från socialförsäkringen 14

Konsumtion Löner mm

Löpande förbrukning Kap ital försl ilning Försäljning

261

204

65

10

-18

Räntor                                         4 Övriga inkomster                      34

Investeringar Bruttoinvesteringar Försäljning

18 27 -9

Transfereringar Hushåll Övrigt

45 25 20

Räntor

8

Finansiellt sparande

-8

Källa: Statistiska centralbyrån

1 den utsträckning kommunal verksamhet finansieras med avgifter från dem som utnyttjar kommuneraas tjänster räknas dette som privat konsum­tion. Kommunemas inkomster och omfattningen på dess verksamhet är därför större än vad som framgår av tebellen. Under 1990 var kommun­emas inkomster av försäljning ca 18 miljarder kronor, vilket motsvarade drygt 7% av den kommunala konsumtionen.

Skattereformen innebär bl a att kommuneraas skatteintäkter påverkas positivt av basbreddningen i inkomstbeskattningen och att kommuneraas utgifter reduceras genom att de ges möjlighet att lyfte av beteld mervärdeskatt. I syfte att neutralisera skattereformens effekter på kommuneraas ekonomi skall kommuneraa fr.o.m. 1991 erlägga avräk­ningsskatt, baserad på deras skatteunderlag.

7.2.1 Kommunernas inkomster

Kommunalskatten är kommunemas störste inkomstkälla och svarar för hälften av pri marko mmimemas och två tredjedelar av landstingens inkomster Underlaget för kommunalskatten utgörs till ca 75% av den samlade lönesumman och transfereringar knutna till denna (t.ex. sjukpenningen) efter skattemässiga avdrag. Resterande del av kommun­emas skatteunderlag utgörs i huvudsak av pensioner.  Kommunemas

' Uppgifterna i detta avsnitt bygger, om inget annal anges, på national­räkenskaperna. Det innebär att de affarsdrivande verksamheterna ej ingår i redovisningen annat än till den del de finansieras med skattemedel.

42

inkomster är  således nära knutna till  hur löner och sysselsättning    Prop. 1990/91:150

utvecklas.

Bilaga 1:1.2

Steten ster för uppbörden av all skatt, inkl. kommunalskatten. Utbetelningen av kommuneraas skatter är organiserad så att de skat­temedel som betelas ut till kommuneraa imder ett år baseras på skat­teunderlaget två år tidigare. Denna eftersläpning i kommunemas skatteintäkter har stor betydelse på kort sikt för kommunemas finansiella utveckling. Dette illustreras särskilt av situationen 1991 och 1992. Om löne- och prisökningstakten dämpas under 1991 och 1992, begränsas också ökningen av kommuneraas utgifter för löner och inköp. Skat­teinkomsteraa räknas emellertid upp med den kraftiga ökning av lönesumman som rådde under 1989 och 1990. Dette bidrar till en tillfällig förstärkning av kommuneraas finanser under 1991 och 1992.

Jämfört med 1970-telet och början på 1980-telet har det under de senaste fem åren skett förhållandevis måttliga höjningar av kommunal­skatten. Den genomsnittliga kommunala utdebiteringen uppgår 1991 till 31,15 kronor per skattekrona. I beräkningaraa av kommuneraas skatteinkomster har det antegits att den genomsnittliga kommunalskatten ligger kvar på en oförändrad nivå.

Transfereringar från stet och socialförsäkring till kommuneraa svarar netto för drygt 24% av kommunemas inkomster. Det bör understrykas att även dessa finansieras med skatter varför den totela skattefinansie­ringen av kommunemas utgifter är drygt 85 %.

Merparten av landets kommuner (83%) får stetiigt skatteutjämnings­bidrag, vars syfte är att utjämna skillnader mellan kommuner dels i skattekraft, dels vad gäller kostnader för kommimal verksamhet beroende på t.ex. näringslivsstmktur och befolkningssammansättning. Bidraget uppgick 1990 till sammanlagt 17 miljarder kronor. Skatteutjämningen finansieras delvis med skatteutjämningsavgifter som tes ut av samtliga kommuner. Nettobidraget till kommunsektom 1990 var drygt 10 miljarder kronor. Regeringen har föreslagit en tillfällig höjning av skatteutjämningsavgiften 1992 motsvarande ca 3 miljarder kronor. Syftet är att b. la. kommuneraa inte skall underlåte att vidte nödvändiga anpassningsåtgärder då den finansiella situationen tillfälligt förbättras på gmnd av den ovan nämnda eftersläpningen i skatteinkomster. För övriga år under långtidsbudgetperioden har skatteutjämningbidraget netto antegits ligga på samma nominella nivå som under 1990.

De specialdestinerade och sektorspecifika stetsbidragen, som 1990 uppgick till 53 miljarder kronor, utgörs av ett flertal olika bidrag knutna till den kommunala verksamheten. De störste bidragen avger skolan (30 miljarder) och bamomsorgen (12 miljarder). Denna typ av stetsbidrag ses för närvarande över i syfte att ge dem en mer generell utformning.

De bidrag som sjukvårdshuvudmännen får inom ramen för den s.k. Dagmaröverenskommelsen uppgick 1991 till drygt 15 miljarder kronor. Bidragets storlek fkststells i särskilda beslut och har under kalkyl­perioden antegits ligga kvar på en nominellt oförändrad nivå.

Nettotransfereringaraa från övriga delar av den offentliga sektora till kommimeraa har under 1980-telet reducerats i betydelse. I början på 1980-telet utgjorde de 30% av inkomsteraa, att jämföra med 24% idag. Denna utveckling skall ses mot bakgrund av att kommuneraas verksamhet

43

expanderat betydligt snabbare än vad stetsmaktema bedömt som förenligt med samhällsekonomisk balans. Med de anteganden och bedömningar som görs i långtidsbudgeten kommer denna utveckling att fortsatte under förste hälften av 1990-telet. År 1996 beräknas bidragen från stet och socialförsäkring svara för knappt 18% av kommunemas inkomster. Den kraftiga minskningen under 1990-telet förklaras till stor del av att avräkningsskatten fr.o.m. 1991 reducerar transfereringama ytterligare. Den totela skattefinansieringen av kommunemas utgifter blir i stort sett oförändrad under perioden.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

7.2.2 Kommunernas utgifter

Den kommunala sektoms totela utgifter uppgick under 1990 till 333 miljarder kronor, vilket motsvarade 24,9% av BNP. Under 1970-telet ökade de kommunala utgiftema snabbare än BNP och den kommunala utgiftskvoten steg från 22% 1970 till 28% 1980. Under 1980-telet har den kommunala utgiftsexpansionen begränsats. Medan BNP i faste priser vuxit med i genomsnitt 2,1% per år har de kommunala utgiftema, deflalerade med samma prisindex som BNP, vuxit med drygt 1 % per år. Den kommunala utgiftskvoten har därför reducerats med nära tre procentenheter.

Diagram 7.2   De kommunala utgifteraa som procentendel av BNP 1980-1996

1980

1985

1990

Källon SCB och finansdepartementet

1996

Referens­alternativ

Utfall

Hur den kommunala utgiftskvoten utvecklas bestems emellertid både av förändringar i den kommunala verksamhetens omfattning och av förändringar i den relativa kostnaden för kommunemas konsumtion och investeringar En viktig förklaring till att utgiftskvoten minskade under 1980-talet är att det relativa priset för den kommunala konsumtionen reducerades. Mätt i volymtermer har visserligen ökningstakten i den kommunala konsumtionen successivt reducerats sedan 1970-telet, men den har ändå fortsatt växa något snabbare än BNP. Under 1980-telet kompenserades dette dock bl.a av att kommunemas lönekostnader ökade

44

långsammare än andra sektorers. Dette beror inte på att de kommunal-    Prop. 1990/91:150 anställdas löneutveckling varit långsammare än för anstellda inom andra    Bilaga 1:1.2 seklorer uten kan förklaras av stmkturella förskjutningar i kommunemas verksamhet och att fler verksamheter förts över i bolagsform. Även en förändring i den bokföringsmässiga beräkningen av kommunala pensioner har bidragit till lägre relativpriser för kommunal konsumtion.

De anteganden som gjorts för kommunemas verksamhet under perioden 1991-1996 skiljer sig inte mellan de båda altemativen för den samhälls­ekonomiska utvecklingen. Den kommunala konsumtionen har i båda fallen antegits växa med 0,5% per år. Däremot påverkas naturligtvis kommuneraas utgifter i löpande priser av den allmänna löne- och prisutvecklingen. Eftersom tillväxten i den totela ekonomin varierar mellan altemativen kommer kommuneraas reala resursanspråk att vara relalivi slörre i referensalteraativet.

Med en samhällsekonomisk utveckling enligt huvudalteraativet reduceras den kommunala utgiftskvoten med en procentenhet under 1990-telets förste hälft, från 24,9% 1990 till 23,9% 1996. Dette förklaras av att den kommunala konsumtionen volymmässigt växer långsammare än BNP. Eftersom lönema väger tyngre i kostnaden för konununemas konsumtion än för den private sektoms konsumtion och investeringar, kommer den snabba lönedämpningen i huvudaltemativet att reducera den kommunala utgiftskvoten. Nedgången 1991 förklaras dofk till störste delen av att kommuneraas konsumtion och investeringar blir billigare efter skattereformen eftersom kommuneraa fått möjligheten att lyfte av mervärdeskatten.

Med en samhällsekonomisk utveckling enligt referensaltemativet ligger däremot den kommunala utgiftskvoten kvar på en ungefär oförändrad nivå. Den kommunala konsumtionen växer i dette altemativ ungefär i tekt med BNP, både i faste och löpande priser.

Ökningstekten i den kommunala konsumtionen har successivt avtegit. Under förste hälften av 1980-telet ökade den kommunala konsumtionen med mer än 2,5% per år i genomsnitt. Sedan 1985 har tillväxten begränsats till i genomsnitt 1,5% per år.

1 kalkylema för den kommunala ekonomins utveckling 1991-1996 har antagils att den kommunala konsumtionen realt växer med ungefär 0,5 % per år. Dette gäller för båda kalkylalteraativen. Det innebär således en yllerligare och därtill mycket kraftig uppbromsning av den kommunala expansionen.

Kommunemas investeringar har tegit i anspråk en allt mindre del av kommunemas utgifter Under 1990 användes 5,5% av kommuneraas utgifter till investeringar i fastigheter och maskiner. 1 början på 1980-telet var den andelen över 10%. Omfattningen på nyinvesteringama har, uttryckt i faste priser, varit ungefär oförändrad men har i växande utsträckning finansierats med en nettoutförsäljning av m4rk och bygg­nader. Förra året beräknas denna utförsäljning ha gett kommuneraa inkomster på ca 8 miljarder kronor. För perioden 1991-1996 har kommunemas investeringar antegits växa med i genomsnitt 1 % per år.

Kommunemas transfereringar omfatter bl.a. bostedsbidrag, KBT, socialbidrag m.m. till hushållen och subventioner till företeg. Dessa utgifter  har under   1980-telet  utvecklats  i  samma takt  som övriga

45

kommunala  utgifter.   Under kalkylperioden  antas  att  kommunemas transfereringar följer den allmänna prisutvecklingen.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Tabell 7.6  Konununemas inkomster och utgifter 1991-1996

Miljarder kronor, löpande priser

1990

Genomsnittlig procentuell förändring per år Huvudalt. Referensalt.

Inkomster

325

3,0

4,3

Skatter

Transfereringar

Övrigt

205 82 38

4,3

-1,2

3,2

5,7 0,0 3,6

Utgifter

333

3,5

4,3

Konsumtion Investeringar Transfereringar och

räntor

261 18 53

3.4 7,6 2,3

4,9 8,1 3,5

7.3 Den offentliga sektoms finansiella sparande

1 nedansteende diagram redovisas hur det finansiella sparandet i offentlig sektor utvecklas enligt långtidsbudgetberäkningaraa.

Diagram 7.3  Finansiellt sparande i oflentlig sektor

Procentandel av BNP, huvudalternativ

W"

-1

-2

-3

1991/92    1992/93    1993/94    1994/95    1995/96

Totalt

Kommunema AP-fonden SUten

Källor: Finansdepartementet, riksrevisionsverket och socialdepartementet

Den konsoliderade offentliga sektoms inkomster beräknas under innevarade budgeter överstiga utgifteraa med ca 51 miljarder kronor, vilket motsvarar ca 4% av BNP. Budgeteret 1991/92 minskar den offentliga sektoms finansiella sparande till ca 3 % av BNP. Försämringen sker i steten till följd av det försämrade budgetsaldot. Under budgetåret 1992/93 faller 1991/92 års tillfälliga inkomstförsterkningar bort och den

46

tillfälliga momshöjningen upphör samtidigt som ökningen i den private    Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 Diagram 7.4  Finansiellt sparande i offentlig sektor

Procentandel av BNP, referensalterantiv

Totalt

Kommunerna AP-fonden Staten

1991/92     1992/93     1993/94    1994/95    1995/96

Källor: Finansdepartementet, riksrevisonsverket och sociaJdepartemenlet

konsumtionen dämpas. Dette leder till en kraftig försämring av det finansiella sparandet i steten. Sparandet ligger därefter kvar på en oförändrad nivå fram till 1995/96, då det ökar med ca 1% av BNP till följd av förbättrat budgetsaldo. 1 referensaltemativet försämras sparandet ytterligare för att det siste året i långtidsbudgetperioden bli negativt. Sparandet i kommunema förbättras 1992/93, därefter fäller det och är negativt 1994/95 och 1995/96. AP-fondens finansiella sparande minskar under hela perioden.

7.3.1 Statens finansiella sparande

Det finansiella sparandet i steten följer i stort sett uvecklingen av stetsbudgetens saldo. Sparandet uppgår innevarande budgeter till ca 6 miljarder kronor. 1991/92 sker en försvagning och sparandet blir negativt. 1992/93 faller det stetiiga sparandet kraftigt och uppvisar ett underskott på mer än 40 miljarder kronor. Försvagningen förklaras huvudsakligen av det försämrade budgetsaldot. Till följd av en kraftig ökning av kommunalskatteutbetelningama och genom att inkomster av engångskaraktär bortfaller dette år uten att motsvarande utgiftsminskning sker, försämras budgetsaldot med ca 35 miljarder kronor. Därefter sker i huvudalternativet en successiv förbättring. 1995/96 uppgår sparandel till ca 8 miljarder kronor eller ca 0,4% av BNP. Även i referensaltemativet förbättras sparandet efter 1992/93 om än inte alls i samma utsträckning

2

Som staten räknas här stat och socialförsäkringssektor exkL AP-fonden.

47

som  i  huvudalternativet.   I  dette  alternativ  visar  sparandet  i  steten    Prop. 1990/91:150

fortfarande underskott med drygt 30 miljarder kronor 1995/96.

Bilaga 1:1.2

Sparandet i steten utanför stetsbudgeten präglas framför allt av utvecklingen i arbetsmarknadsfonden. Under långtidsbudgetperioden är detta sparande negativt. Underskottet uppgår till 0,5 - 2,5 miljarder kronor Avskattningen av företegens reserver förs direkt till riksgälds­kontoret 1991 - 1994 och bidrar under dessa år till det stetliga sparandel med drygt 5 miljarder kronor per år. Då denna inkomst försvirmer 1995 medför det en minskning av det stetliga sparandet i motsvarande mån.

Det sparande som dämtöver sker i steten utanför stetsbudgeten är i stort sett oförändrat imder hela perioden.

7.3.2   AP-fondens finansiella sparande

De senaste årens svaga reallöneutveckling har medfört att de inbeteida ATP-avgiftema ökat långsammare än pensionsutbetelningama. Det har inneburit att fondens ränteinkomster har tegits i anspråk för de löpande pensionsutgiftema.

AP-fondens sparande försämras under hela perioden. Försämringen förklaras av att pensionsutbetelningama överstiger avgiftsinkomsteraa, bl.a. till följd av att de pensionärer som inträder i systemet har högre ATP-poäng än de som utträder. Denna utveckling beräknas fortsatte fram till sekelskiftet och får till följd en allt långsammare tillväxt av fond­kapitelet. På sikt innebär denna utveckling att ATP-systemet riskerar ett inkomstunderskott som kan bli större och mer långvarigt än vad AP-fonden kan klara.

Försvagningen av AP-fondens sparande är mer accentuerad i huvud­alternativet än i referensalteraativet. Orsaken är dels den lägre ränte­nivån, dels den långsammare tillväxten av fondkapitelet till följd av lägre avgiftsinkomster i huvudalteraativet.

7.3.3   Kommunernas finansiella sparande

Kommuneraa befmner sig för närvarande i en besväriig finansiell situation. Sedan 1985 har inkomsterna varit lägre än utgifteraa, vilket medfört att det finansiella sparandet har varit negativt. Under 1990 beräknas utgifteraa ha överstigit inkomsteraa med drygt 8 miljarder kronor. Dette underskott måste teckas med upplåning eller ianspråkteg-ande av fonderade medel. Kommunemas finansiella nettoställning har således försämrats, vilket också visar sig i ett växande negativt ränte­netto.

Försämringen av det finansiella sparandet motsvaras inte av någon uppbyggnad av kommuneraas reala tillgångar. Tvärtom har nettoinveste­ringama minskat i löpande priser. Det är således nettot av löpande inkomster och utgifter som försämrats. Kommunemas finansiella underskott räknat före intäkter av försäljning av fastigheter och mark uppgick till 17 miljarder kronor vilket motsvarar 6% av konsumtions-utgifteraa. Med en volymtillväxt på 1% under 1980-telet, dvs. inom de ramar riksdagen angett, hade kommuneraa idag varit i finansiell balans.

48

I år och under naste år förbättras emellertid kommuneraas finanser enligt beräkningaraa i långtidsbudgeten. Till följd av en snabb löne­dämpning och dänned långsam kostaadsutveckling 1991 och 1992 beräknas kommunema, trots den extra indragningen, fä ett positivt finansiellt sparande på 11 miljarder kronor 1992. I huvudalteraativet förbättras sparandet ytterligare 1993, medan den snabbare kostnadsut­vecklingen i referensalteraativet ger ett sämre finansiellt sparande.

Förbättringen av kommimeraas finansiella sparande är emellertid tillfällig. Det är en effekt av den tidsmässiga eftersläpningen i ut­betelningen av kommunalskatten. Efter 1993 ökar, med de anteganden som gjorts, kommuneraas inkomster betydligt långsammare än utgiftema. Dette gäller i båda kalkylalteraativen. Under 1994 och 1995, då dämpningen av löneutvecklingen slår igenom fullt ut på skatteinkoms­tema, försämras kommuneraas finansiella sparande. Effektema av eftersläpningen i utbetelningen av kommunalskatten försterks dessutom av systemet med förskott och slutevräkning av kommunalskattemedlen. Dette leder till att under 1994 beräknas kommunemas inkomster t.o.m. minska i nominella termer.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Diagram 7.5   Kommunernas finansiella sparande

Miljarder kronor, löpande priser

Totalt

ExkL för­säljning

Huvud­alternativ

Referens-alternativ

1980

1985

1990

1995

Källon SCB och fmanadepartemenlet

Kommmunemas finansiella utveckling blir sämre i referensalteraativet än i huvudalteraativet, därför att kommuneraas utgifter stiger snabbare. År 1996 beräknas skillnaden mellan altemativen i finansiellt sparande uppgå till ca 4 miljarder kronor. Den skilbaden är framför allt effekten av den högre inflationen i referensalteraativet. I reala termer växer kommuneraas skatteunderlag, dvs. löne- och pensionssumma, ungefär lika mycket och den kommunala verksamheten har antegits växa lika mycket i båda altemativen.

4   Riksdagen 1990/91. 1 satnl Nr 150. Bilaga 1:1.2

49

Likheterna mellan altemativen är emellertid större än skillnadema. Det Prop. 1990/91:150 är samma mönster i kommunemas finansiella utveckling, i båda fållen Bilaga 1:1.2 en kraftig försämring efter 1993. Till bilden hör också att det finansiella utgångsläget är bekymmersamt. De finansiella underskotten under senare delen av 1980-telet innebar att kommunemas s.k. omsättningstillgångar, dvs. kortfristiga fordringar och fonderade medel, i det närmaste tömdes. Slutsatsen av dessa kalkyler är att oberoende av om löneanpassningen 1991 och 1992 blir varaktig eller ej, ster kommunema inför ett krav på anpassning av verksamheten. Även med en expansionstakt begränsad till 0,5 % per år uppster finansiella underskott vid slutet av kalkylperioden.

Med fömtsättningama att de kommunala skatteutteget inte skall höjas och att de stetliga transfereringama inte ökas är det bara med en långsammare real tillväxt av den kommunala konsumtionen som kommunema kan få en balanserad finansiell utveckling efter 1992. Eftersom vissa delar, t.ex. bamomsorgen, växer snabbare, kommer dette att kräva omprioriteringar mellan kommunemas verksamheter och stella starka krav på effektivisering och ökat resursutnyttjande.

50

Prop. 1990/91:150

8 Slutsatser

Bilaga i: 1.2

Beräkningama i långtidsbudgeten visar att den offentliga sektoras inkomster, som till störste delen bester av skatter, i genomsnitt ökar med 2,4% per år i huvudaltemativet och med 3,9% i referensaltemativet. En genomsnittiig BNP-ökning på 4,6% per år i huvudalteraativet och 6,8% i referensalteraativet medför en sänkning av skattekvoten från 54,2% till 52,2% resp. 51,8%.

Utgifteraa växer med gällande åteganden i genomsnitt med 2,8% per år i det bättre alteraativet. Dette innebär att utgiftskvoten sjunker från 62,3% till 58,0%. I det sänore alteraativet är den årliga utgiftsökningen i genomsnitt 5,2%. Utgiftskvoten fäller därmed till 60,3%.

Samtidigt som skattekvot och utgiftskvot sjunker försämras dock det finansiella sparandet i offentiig sektor.

Två frågor är viktiga vid en bedömning av den offentliga utgiftsutveck­lingen.

Den förste är: Hur stor offentlig sektor skall ekonomin bäral Skall den offentliga sektoras andel av BNP vara oförändrad eller inte? Riksdagen har uttelat sig för en på sikt sänkt utgiftskvot, vilket också skulle möjliggöra en sänkning av skattekvoten.

Den andra frågan är: Vilka krav på sparande bör ställas på den offentliga sektornl Ett lågt eller försämrat privat sparande måste kompenseras med ett ökat offentligt sparande. Avgörande här är således sparandeutvecklingen i den private sektora. Om inte det private sparandet ökar och blir tillräckligt högt för att vid god investeringsnivå hålla balans i utrikesbetelningaraa, måste utgiftskvoten i den offentliga sektora sänkas vid given skattekvot.

Analysen i årets långtidsbudget är framför allt inrikted på den förste frågan. Främst visas hur den offentliga sektoms andel i ekonomin förändras och vad som styr denna utveckling. Den andra frågan belyses i och med att utvecklingen av det finansiella sparandet i offentlig seklor redovisas.

8.1 Inkomst- och utgiftstyrande fektorer

En viss tillväxttakt i ekonomin ger, vid givet skattetryck, motsvarande ökning av den offentliga sektoms reala inkomster. En dominerande del av den offentliga sektoms utgifter räknas emellertid upp med prisökning­en men påverkas inte direkt av den reala tillväxten. Det är endast ekonomisk tillväxt som ger den offentliga sektora utrymme att öka verksamheten eller att höja det finansiella sparandet utan att skattetrycket behöver höjas.

Den ekonomiska tillväxten påverkas i sin tur av den offentliga sektoras storlek samt dess finansiering och utgiftsstruktur. Skatte- och trans­fereringssystemens utformning påverkar effektiviteten i ekonomins funktionssätt. Effektiva offentliga investeringar främjar tillväxten. I vid mening kan sådana investeringar t.ex.  omfatte satsningar på infra-

51

struktur,  utbildning,  baraomsorg  och  rehabilitering.   Den offentliga    Prop. 1990/91:150 sektoras verksamhet kan dock vid god konjunktur te i anspråk för mycket    Bilaga 1:1.2 resurser (i förste hand arbetskraft) och därmed hänuna den ekonomiska tillväxten.

8.1.1   Inkomststyrande faktorer

Den ekonomiska tillväxten är avgörande för inkomsteraas utveckling. Inkomsteraa styrs i det närmaste helt enligt automatiskt verkande regler. På kort sikt leder hög nominell pris- och löneökningstakt till snabbt stigande inkomster. Om lönerna en längre tid utan motsvarande produktivitetsökningar stiger snabbare än i våra konkurrentländer, försämras konkurrenskraften. Det leder på sikt till svagare ekonomisk tillväxt och påverkar därmed inkomstutvecklingen negativt. På sikt är det den reala lönesumman, dvs. produktivitetsutveckling och sysselsättning, som avgör den reala tillväxten i ekonomin och därmed utvecklingen av inkomstskatter och socialavgifter. I längden kan inte heller takten i konsumtionsökningen avvika från reallöneutvecklingen. Dette speglas i utvecklingen av mervärdeskatt och andra indirekte skatter. Fömtom löneökningstakten har räntenivån stor betydelse för inkomstema i de offentliga fondema. Det gäller i förste hand AP-fonden, där den övervägande delen av den offentliga sektoms kapitel förvaltas. I övrigt är vinstutvecklingen i företeg samt avkastningskrav på stetlig affärs­verksamhet viktiga för den offentliga sektorns inkomster.

8.1.2   Utgiftstyrande faktorer

De offentliga utgifteraa påverkas automatiskt av de ekonomiska faktorernas nominella utveckling. Hög inflation slår automatiskt igenom på utgifteraa. Vid låg ekonomisk tillväxt är dessutom arbetslösheten större. Vid hög arbetslöshet växer utgiftema för arbetsmarknadspolitik samt socialbidrag. En god ekonomisk tillväxt ger utrymme för högre reallöner och därmed realt större utgifter inom t.ex. sjuk-och föräldraför-säkringaraa, vilka styrs av just löneutvecklingen. En stor utgiftspost som är direkt beroende av tillväxten är biståndet till utvecklingsländer, vilket utgör 1 % av BNI. Övriga viktiga faktorer som automatiskt styr utgiftsut­vecklingen är räntenivån, befolkningsutvecklingen, sjukfrånvaron samt antelet arbelsskadade och förtidspensionärer.

8.2 Den offentliga sektoms storlek

Utifrån redan fattede beslut och gjorda åteganden utvecklas de offentliga inkomsteraa och utgifteraa enligt vad som redovisas i tebelleraa 8.1 och 8.2.

Inkomsteraa minskar i förhållande till BNP i båda alteraativen. Så är fallet även beträffande utgiftskvoten.

Takten i utgiftsökningaraa i den offentiiga sektoras olika delar framgår av tebellema 8.3 och 8.4.

52

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

TabeU 8.1   Offentliga sektoms finansieUa utveckling

Miljarder kronor, löpande priser, huvudaltemativ

1991/92     1992/93     1993/94    1994/95    1995/96

Inkomster Lltgifter Finansiellt sparande

BNP

953,5

946,0

978,0

1011,4

1050.1

912,7

932,3

962,5

995,5

1017,6

40,8

13,7

15,5

15,9

32,5

1464,4       1524,3       1594,7      1672,7      1754,7

Kalla: Finansdqiartementet

TabeU 8.2  OffentUga sektoms finansiella utveckling

Miljarder kronor, löpande priser, referensaltemativ

1991/92     1992/93     1993/94   1994/95    1995/96

953,5

955,1

1007,5

1060,9

1113,0

912,7

943,9

993,7

1061,2

1116,5

40,8

11,2

13,8

-0,3

-3,5

Inkomster Utgifter Finansiellt sparande

1464,4       1540,2      1645,7     1754,2     1852,1

BNP

Källa: Finansdepartementet

TabeU 8.3  Den offentliga sektoms utgifter 1991/92-1995/96

Löpande priser, huvudalternativ

Miljaider

Andel

Genomsnittlig

Andel

kronor

av BNP

procentuell

av BNP

1991/92

1991/92

förändring

perår

1991/92-1995/96

1995/96

Statsbudget

538,9

36,8%

1,8

33,0%

Övriga staten

27,9

1,9%

-1,9

1,5%

AP-fonden

92,9

6,4%

6,5

6,9%

Kommunerna

358,5

24,5%

4,0

24,6%

OffentUga sektom

912,7

62,3%

2.8

58,0%

BNP

1464,4

4,6

Konsolideringsbelopp

105,5

Källa: Finansdepartementet

TabeU 8.4  Den offentliga sektoms utgifter 1991/92-1995/96

Löpande priser, referensaltemativ

Miljarder

Andel

Genomsnittlig

Andel

kronor

av BNP

procentuell

av BNP

1991/92

1991/92

förändring

perår

1991/92-1995/96

1995/96

Statsbudget

538,9

36,8

4,2

35,5

Övriga staten

27,9

1,9

-0,3

1,8

AP-fonden

92,9

6,4

8,2

7,0

Kommunerna

358,5

24,5

6,0

25,5

Offentliga sektom

912,7

62,3

5,2

60,3

BNP

1464,4

6,0

Konsol ideringsbelopp

105,5

Källa: Finansdeptutementet

53

Det är framför allt AP-fondens utgifter som växer snabbt. Öknings­takten för ATP-utgifter ligger betydligt högre än för BNP i båda alteraativen. ATP-utgiftema ökar, liksom övriga pensioner utanför eller inom stetsbudgeten, automatiskt vid inflation. Det gäller också andra transfereringar som går från den offentiiga sektorii till hushållen. Pensioneraa utgör en dominerande del av transfereringama till hushållen vilka i övrigt omfatter sjuk-, arbetsskade- och föräldraförsäkringaraa, socialbidrag m.m. Hushållstransfereringaraa utgör ca en tredjedel av den offentliga sektorns utgifter, vilket framgår av nedansteende diagram.

Diagram 8.1 Realekonomisk fördelning av de offentUga utgifterna 1991/92

Miljarder kronor

400

300

200-

100

Transf t hushåll

Konsumtion

Övriga utgifter

övr transf

Investeringar

Utvecklingen av de offentiiga hushållstransfereringaraa kan ses som elt mått på kostnaden för att upprätthålla ambitionsnivån i dagens välfärdssystem.

Hushållstransfereringarna stiger huvudsakligen i takt med inflationen. Hög inflation medför därför snabbt stigande utgifter samtidigt som den reala tillväxten blir låg. Ju högre pris- och löneökningstakten är, desto större blir hushållstransfereringaraa i förhållande till BNP. Om inte utgiftskvoten skall växa vid hög pris- och löneökningstakt, måste övriga utgifter begränsas eller tillväxten öka för att ambitionsnivån i välfärds­systemen skall kunna bibehållas. Det fiims sådeles i en sådan situation inget utrymme för ökade offentliga investeringar för att främja den ekonomiska tillväxten eller utöka åtegandena gentemot hushållen. En oförändrad utgiftskvot skulle också medföra en ytterligare försämring av det finansiella sparande som beräknats i långtidsbudgeten.

Riksdagen har uttelat ambitionen att sänka utgiftskvoten, vilket på sikt även skulle möjliggöra en sänkning av skattekvoten. Långtidsbudgeten visar, under fömtsättning att fåttede beslut ligger fäst och inga nya

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

54

åteganden görs, på en sänkt utgiftskvot under perioden i båda altema- Prop. 1990/91:150 liven. Samtidigt försämras dock det finansiella sparandet. Vid en Bilaga 1:1.2 ekonomisk utveckling som i referensalteraativet, med jämförelsevis låg tillväxt och hög inflation, är försämringen betydligt större än sänkningen av utgiftskvoten. Ett behov av ytterligare utgiftsminskning eller ändrade finansieringsformer skulle då uppstå, om en försämring av det finansiella sparandet samtidigt skulle imdvikas.

55

Appendix

Departementens verksamhetsområden

I följande appendix ges en beskrivning av i förste hand den reala utvecklingen inom de olika departementens verksamhetsområden. Inledningsvis ges dock i sammanfattande tebeller även en redovisning av utvecklingen i löpande priser enligt huvudaltemativet och referensalteraa­tivet.

TabeU 1. Utgiftsutvecklingen, huvudalternativet

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

91/92

Förändring lill

Genomsnittlig

procenti

lell för-

ändring per år

92/93

93/94

94/95

95/96

91/92-95/96

85/86-89/90

1. Justitiedepartementet

7 127

-160

35

107

-145

-0,6

2,4

2. Utrikesdepartementet

15 427

-154

378

499

377

1,7

3,8

3. Försvarsdepartementet

37 796

0

0

0

0

0.0

1,7

4. Socialdepartementet

125 757

4 485

-1 418

-446

-1 189

0,3

5.1

5. Kommunikationsdepartementet

18 329

150

85

33

9

0,4

6.1

6. Finansdepartementet

28 796

1296

443

-50

17

1.4

5,1

7. Utbildningsdepartementet

62 076

409

842

618

290

0,9

-1,7

8. Jordbruksdepartemetet

9 440

-2 617

-1 582

-303

-705

-18,2

-8,1

9. Arbetsmarknadsdepartementet

35 595

-6 405

-625

10

14

-5,3

-0,1

10. Bostadsdepartementet

32 416

676

3 426

-4 360

-5 117

-4,4

7,3

11. Industridepartementet

6 368

755

-885

-13

-88

-0,9

-22,7

12. Civildepartementet

15 303

-402

-37

-25

0

-0,8

0

13. Miljödepartementet

1 332

25

-25

-40

0

-0,8

7,7

14. Övrigt

74 249

434

-4 392

739

-9 161

-4,5

-

Sununa utgifter

i 1991/92 ärs prisnivå

470 012

-1 508

-3 757

-3 232-15 697

-1,0

-1,0

TabeU 2. Utgiftsutvecklingea, huvudaltemativet

Milj. kr., löpande priser

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

91/92

Förändring till

Genomsniulig

procentuell för-

ändring per år

92/93

93/94

94/95

95/96

91/92-     85/86-95/96      89/90

1. Justitiedepartementet

7 127

64

265

302

115

2,5          2,4

2. Utrikesdepartementet

15 427

312

725

889

831

4,2          3,8

3. Försvarsdepartementet

37 796

834

1 179

1 030

1 227

2,7          1,7

4. Socialdepartementet

125 757

8 316

1 855

2 852

2 148

2,9          5,1

5. Kommunikationsdepartementet

18 329

627

622

607

635

3,2          6,1

6. Finansdepartementet

28 796

2 291

1 580

1 186

1 374

5,2          5,1

7. Utbildningsdepartementet

62 076

2 780

2 856

2 926

2 637

4,2         -1,7

8. Jordbruksdepartementet

9 440

-2 433

-1 485

-176

-617

-15,9         -8,0

9. Arbetsmarknadsdepartementet

35 595

-5 544

177

842

990

-2,6         -0,1

10. Bostadsdepartmentet

32 416

1 665

4 312

-3 856

-5 483

-2,7          7,3

11. Industridepartementet

6 368

951

-754

154

89

1,7       -22,7

12. Civildepartementet

15 303

209

479

535

617

2,9             0

13. Miljödepartementet

1332

65

14

1

47

2,3          7,7

14. Övrigt

74 249

2 584

-2 408

4 621

-7 051

-0,8

Sununa utgifter i löpande priser

enligt huvudaltemativet

740 012 12 721

9 417

11913

-2 439

1,7         5,4

TabeU 3. Utgiftsutvecklingen, referensaltemativet

Milj. kr., löpande priser

91/92

Förändring till

Genomsnittlig

procentuell för-

ändring per är

92/93

93/94

94/95

95/96

91/92-     85/86-95/96      89/90

I. Justitiedepartementet

7 127

169

488

571

247

4,8           2,4

2. Utrikesdepartementet

15 427

344

1 014

1 301

1 078

5,6           3,8

3. Försvarsdepartementet

37 796

1 292

1 261

2 991

2 086

4,7           1,7

4. Socialdepartementet

125 757

8 920

3 884

5 696

4 441

4.3          5,1

5. Kommunikationsdepartementet

18 329

865

1 147

1 108

1 032

5,2          6,1

6. Finansdepartementet

28 796

2 397

1 808

1 713

2 139

6,4          5,1

7. Utbildningsdepartementet

62 076

3 158

3 846

4 973

4 710

6,1         -1,7

8. Jordbruksdepartementet

9 440

-2 344

-1 339

-39

-578

-14,1         -8,1

9. Arbetsmarknadsdepartementet

35 595

-5 148

1 035

1 719

1 612

-0,6         -0,1

10. Bostadsdepartmentet

32 416

3 160

3 747

-1010

-5 791

0,1          7,3

11. Industridepartementet

6 368

1040

-571

342

226

3,8      -22,7

12. Civildepartementet

15 303

323

973

977

917

4,8            0

13. Miljödepartementet

1332

84

57

38

74

4,4          7,7

14. Övrigt

74 249

4 501

-182

12 323

4 494

6,5

Sununa utgifter i löpande priser

enligt referensaltemativet

470 012 18 760

17 383

32 488

19 689

4,3         5,4

II. 

Justitiedepartementet

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

91/92

Förändring till

Genomsnittlig

92/93    93/94

94/95

ändring per år 95/96     91/92-     85/86-95/96      89/90

Totala utgifter

varav:

Domstols- och åklagarväsendet

Kriminalvård

Rättshjälp m.m.

7 127

2 752

2 480

914

-160         35

-39            0

14            3

2            0

107

-2 0 0

-145       -0,6         2,4

-2       -0,4          2,2 0         0,2          2,8 0         0,1         11,5

Källa: Justitiedepartementet och riksrevisionsverket

Jusliliedeparlemenlet svarar för beredning av lagstiftningsärenden på många områden av samhällslivet.

Till justitiedepartementet hör åklagarväsendet, huvudparten av domstolsväsendet, rättshjälpsmyndigheten och de allmänna advokat-byråeraa samt kriminalvården. Inom departementets område fäller också den verksamhet som utövas av justitiekanslem, dateinspektionen, brotisförebyggande rådet, bokföringsnämnden och brottsskadenämnden.

Diagram 

II.

1 Realekonomisk fördelning avjustiliedepartenientetsutgifter 1991/92

87% Konsumtion o. invest.

3% Ovr trans­fereringar

Källa: Finansdepartementet

Huvuddelen av departementets utgifter avser konsumtion, som till störste delen beslår av lönen En mindre del av utgiftema utgörs av transfereringar till hushåll, framför allt rättshjälp.

Utgiftstyrande faktorer

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 

Utgifteraa inom området styrs till störste delen av löneutvecklingen.

Huvuddelen av verksamheten inom justitiedepartementets område styrs av faktorer som direkt eller indirekt regleras genom lagstiftning. Brottsutvecklingen, anmälda brott, mängden mål och desälas svårighets­grad samt inom kriminalvården av antelet utdömda frihetsstraff och strafftidens längd är sådana faktorer. Antel brott mot brottsbalken som kommit till polisens kännedom har under åren 1984-1988 ökat med i genomsnitt 3,1% per år medan den senaste tioårsperioden anmälda brott mot annan lagstiftning har ökat omkring 1 % per år.

Utgifteraa för rättshjälp beror huvudsakligen på antelet mål och ärenden vid domstolama. När det gäller den del av rättshjälpen som avser offentiigt biträde är kostnadsutvecklingen i stor utsträckning beroende av anlalel asylsökande.

Domstols- och åklagarväsendet

Domstolarna har under senare år haft att hantera en växande arbetsmängd samtidigt som det tidvis har varit svårt att rekrytera och behålla kvalificerad personal. På flera områden pågår lagstiftnings- och utredningsarbete som med stor sannolikhet kommer att få direkt betydelse för arbetet i domstolama. Mot denna bakgrund påbörjades inom justitiedepartementet under år 1988 en förutsättningslös och framtidsinrik-ted diskussion om domstolsväsendet.

Behovet av mer ingående överväganden och en fördjupad analys har lett fram till att en parlamenteriskt sammansatt kommitté har tillsatts för att se över domstolaraas uppgifter, arbetssätt och organisation (dir. 1989:56).

I uppdraget ingär bl.a. att undersöka om fördelningen av mål mellan olika domstolar och mellan domstolar och förvaltningsmyndigheter är ändamålsenlig. Kommittén skall eftersträva att målen inte skall passera fler domstolsinstanser än vad som är sakligt motiverat.

Enligt beslul av riksdagen skall summarisk process handläggas av kronofogdemyndigheterna i stället för tingsrätterna. Dette minskar resursbehovet i tingsrälteraa. I en nyligen avlämnad proposition (prop. 1990/91:80) föreslås ändringar i socialförsäkringsrättskipningen. Också denna reform kommer att på sikt minska kostnaderaa för domstolsväsend­et.

Riksdagen beslutede förra året om meritvärderingen vid tillsättning av domartjänster och om en snabbare och sammanhållen domarbana (prop. 1989/90:79). Beslutets syfte är bl.a. att alla ordinarie domartjänster skall tillsättes efter en skicklighetsbedömning och att domaratbildningen skall koncentreras och förkortes. Syftet är att trygga domarkårens höga standard även i framtiden.

Domstolsväsendet delter nu i verksamheten med treåriga budgetramar. Åklagarväsendet går från budgetåret 1991/92 in i en ny treårig budget­period.

Härigenom ökar möjligheteraa till långsiktig planering och smidigare    Prop. 1990/91:150 användning av anslagsmedlen, något som är särskilt betydelsefullt med    Bilaga 1:1.2 hänsyn   till   den  växande  arbetsbördan.   Satsningaraa  på  ADB  har intensifierats.

Också inom åklagarväsendet fiims svårigheter att rekrytera och behålla främst yngre jurister. Arbetsbördan har ökat. Riksåklagaren har gjort belydande insatser för att förbättra rekryteringen.

Efter mönster av det framtidsinriktede arbete som pågår beträffande domstolsväsendet har också på åklagarväsendets område tillkallats en parlamenteriskt sammansatt kommitté med ett sektorövergripande uppdrag, nämligen åklagamtredningen -90 (Ju 1990:04). Utredningens uppgift är att se över åklagarväsendet och reglema om förundersökning. Utredningen skall överväga möjligheteraa att ytterligare renodla åklagarnas arbetsuppgifter, bl.a. genom att åklagaraa befrias från uppgifter som kan skötes av annan personal eller andra myndigheter. Andra viktiga frågor rör effektivare förundersökningsförferande och utvidgad användning av ordningsbot och strafförelägganden som frågor om avkriminalisering. Även organisatoriska frågor omfattas av utred­ningens uppdrag, som skall vara slutfört före utgången av juni 1992.

Rättshjälp m.m.

Under budgeteren 1983/84 - 1989/90 ökade utgifteraa för rättshjälp med i genomsnitt 15 % per år och uppgick till 494 milj. kr. imder budgeteret 1989/90.

Ökningen av kostnadema under budgeteren 1988/89 -1989/90 förklaras till en del av att äldre ärenden - som sedan den 1 juli 1988 är borttegna från rätlshjälpsområdel - har avslutels under dessa år samtidigt som det har tillkommit nya, mindre kostnadskrävande ärenden, som både har hunnit påbörjas och avslutes. Rättshjälpsavgiften har halverats och inkomslteket för rättshjälp har höjts och indexerats.

Det är dock inle möjligl att av tillgänglig stetistik dra nägra säkra slutsatser om kostaadseffekteraa av de omfattande ändringar i rättshjälps­lagen som genomfördes under år 1988. Regeringen avser att uppdra åt riksrevisionsverket att utvärdera reformens effekter. I uppdraget skall ingå inte bara att analysera kostnadsutvecklingen utan också att göra en utvärdering av hur reformens syfle har uppfyllts. Uppdraget skall vidare omfatte att analysera och föreslå åtgärder som nedbringar samhällets kostnader för rättshjälpen.

Kriminalvården

Utnyttjandet av kriminalvärdsanstalter och häkten

Aren 1987 och 1988 ökade beläggningen vid kriminalvårsansteltema med sammanlagt 13 % och vid häktena med sammanlagt 25 %. Under år 1989 och förste halvåret 1990 har beläggningsnivån vid anstelter och häkten varit i stort sett oförändrad. Under hösten 1990 har däremot en uppgång skett vid såväl anstelter som häkten. Enligt kriminalvårdsstyrel-

sens bedömning beror ökningen vid anstelteraa till övervägande del på Prop. 1990/91:150 att ett stort antel personer, som tidigare på fri fot awaktede ansteltspla- Bilaga 1:1.2 cering, imder hösten tegits in i anstelt. Den redan tidigare ansträngda situationen vid häktena har förvärrats genom att integna med verkstellbar dom på gnmd av den höga ansteltsbeläggningen tidvis inte har kunnat placeras i anstelt. Beläggningsnivån vid häktena var undef Qärde kvar­telet 1990 högre än vid något tillfälle under 80-telet.

Beläggningsutvecklingen vid anstelter och häkten under förste halvåret 1991 bör kunna ge bättre imderlag för en bedömning av om uppgången i beläggningen under hösten 1990 var tillfällig eller inte.

Ett arbete som syfter till omläggning av stetsmakteraas styrning av verksamheten inom kriminalvården inledes våren 1991. Avsikten är att stymingen fr.o.m. budgetåret 1993/94 skall ske i termer av resultetmål koinbinerat med tre-åriga anslagsramar.

III. Utrikesdepartementet

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

91/92    Förändring lill

Genomsniulig

------------------------------    procentuell för­

ändring per år

92/93    93/94    94/95      95/96     91/92-     85/86-

95/96      89/90

377

Totela utgifter

varav:

Internationellt utvecklingsarbete Utrikesförvaltningen m.m.

15 427  -154   378  499

12 965  -143   380  498    337 1 431    O    0   0     O

1,7

2,0 O

3,8

4,5 -1.6

Källa: Utrikesdepartementet och riksrevisionsverket

Ulrikesdepartemenlets verksamhetsområde omfatter utrikes- och säkerhetspolitik, interaationellt utvecklingssamarbete, utrikeshandel och exportfrämjande, rättsliga och konsulära frågor samt press- och infor­mationsfrågor.

Till utrikesdepartementet hör bl.a. utrikesrepresentetionen med 114 lönade utlandsmyndigheter och 425 honorärkonsulat.

Diagram III.l Realekononiisk fördelning av utrikesdepartementets utgifter 1991/92

66% Övr trans­fereringar

14% Konsumtion o. invest.   '

Källa: Finansdepartementet

Nära 90% av utgifteraa avser interaationellt utvecklingssamarbete, i figuren betecknat som övriga transfereringar. Utgifter för konsumtion avser huvudsakligen utrikesförvaltningen.

Utgiftstyrande faktorer

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 

Inom  utrikesdepartementets  verksamhetsområde  utgör   intemationellt

utvecklingssamarbete den störste enskilda posten. Biståndsramen skall

enligt riksdagsbeslut uppgå till 1 % av BNI. BNIs utveckling är därmed

den viktigaste utgiftsstyrande fkktom inom utrikesdepartementets omräde.

Nya krav och möjligheter i del interaationella utvecklingssamarbetet

kräver anpassning både inom biståndsadminislrationen och i analysen av

formema för verksamhetens genomförande.

Långtidsbudgeten, som avser perioden 1991/92-1995/96, bygger på de förutsättningar som gäller för regeringens förslag för budgeteret 1991/92.

Utgifter i samband med Sveriges deltegande i interaationella orga­nisationer fastställs efter förhandling mellan de medverkande stetema och fördelas efler överenskomna fördelningsnycklar.

Riksdagen uttelade i beslut den 12 december 1990 (1990/91:UU8) att Sverige bör eftersträva att bli medlem i EG med bibehållen neutralitets­politik. Mycket telar för att ett svenskt medlemskapsavtel, om det kommer till stånd, kan träda i kraft mot slutet av den period långtidsbud­geten avser I så fall kommer ett svenskt bidrag till gemenskapens centrala budget att uttexeras. Det är för närvarande inte möjligt att ange vilket belopp som skulle bli aktuellt. Som illustration kan dock nämnas alt Nederländernas bidrag för år 1991, omräknat till Sveriges BNI, skulle motsvarat ca 18 miljarder kronor bratto. Mot brattosumman skall dock slällas ett omfallande "återflöde" från EG, som möjliggör utgiftsminsk­ningar i medlemsländemas stetsbudgeten

Utrikespolitik

Del möte, som hölls i Paris i november 1990 mellan deltegama i Konfe­rensen om säkerhet och samarbete i Europa (ESK), utgör en bekräftelse på de vittgående förändringar, som ägt ram i Europa de senaste åren. Den process, som omdaningen i Sovjetunionen inlett, har medfört frigörelse och demokratisering i Central- och Östeuropa, Tysklands enande och elt omfattande avtel om konventionell nedrastning i Europa.

1 Parisstedgan för ett nytt Europa, som undertecknades vid ESK-mölel, har granden lagts till en ny europeisk säkerhetsordning och riktlinjema dragits upp för det framtida samarbetet på skilda områden mellan ESK-stetema. Det är vikligt att ESK ytterligare befästs och sterks som foram för europeisk säkerhet. Andra organ som Europarådet kommer att få växande betydelse i europeiskt samarbete.

Stor osäkerhet råder emellertid om den fortsatte utvecklingen i Sov­jetunionen, såväl ekonomiskt som politiskt. Det gäller inte minst för­verkligandet av de baltiska republikernas legitima rätt till självständighet.

Övergången från diktetur och centralstyrd planekonomi till demokrati och marknadshushållning i de central- och östeuropeiska ländema medför betydande ekonomiska och sociala påfrestningar. Det kommer att ställa stora krav på stöd från och samarbete med västländema.

Inom de europeiska gemenskaperaa (EG) fullföljs integrationen i förste

hand med sikte på förverkligandet av den inre marknaden. Diskussioner-    Prop. 1990/91:150

na om en moneter och en politisk union intensifieras.

Bilaga 1:1.2

Den snabba och positiva utvecklingen i Europa har ändrat föratsätt-ningaraa för Sveriges deltegande i det västeuropeiska samarbetet. Riksdagen har, som redan framhållits, uttelat att Sverige bör eftersträva att bli medlem i EG med bibehållen neutralitetspolitik. Förverkligandet av denna ambition kommer att kräva en omfettande och flerårig insats.

Nordeuropa kommer även i fortsättningen att tillmätas stor strategisk betydelse av stormakteraa. För Sverige kommer den nordiska samhörig­heten och ett växande samarbete pä olika områden mellan landeraa kring Östersjön att vara av stor vikt, inte minst som ett led i det alleuropeiska och västeuropeiska samarbetet.

De senaste årens allt större samförstånd mellan stormaktema har öppnat nya möjligheter för Förente nationema (FN) att spel den centrala rollen i arbetet för interaationell fred öch säkerhet. Samtidigt visar den krigsutveckling, som inleddes med Iraks ockupation av Kuwait år 1990, hur prekär freden är trots i många avseenden hoppingivande inter­nationella tendenser.

Det är ett svenskt säkerhetspolitiskt intresse att väma om folkrättens regler om respekt för stetens suveränitet och territoriella integritet. Främjandet av de mänsliga rättigheiema är ett annat grundläggande element i vår utrikespoltik. Frågor om mänskliga rättigerhet väntes fa en ökad uppmärksamhet både nationellt och intemationellt. Svferiges engagemang och åteganden på dette område steller anspråk på ökade insatser och resurser. Samtidigt måste Sverige också uppfylla de åteganden som görs från svensk sida genom att vi ansluter oss till de interaationella överenskommelserna på området. En omfettande rappor­teringsskyldighet skall fullgöras till interaationella organ. Härtill kommer att antelet klagomål mot Sverige inför den europeiska kommissionen och domstolen för de mänskliga rättigheteraa har ökat kraftigt de senaste åren. Hur utvecklingen kommer att bli i den närmaste framtiden är svårt alt föratsäga, men det kan uite uteslutes att en viss förändring av de nuvarande arbetsformeraa kan behöva övervägas. Andra för Sverige viktiga folkrättsliga frågor är havsrätten med tillhörande avgränsningsfrå-gor, miljörätten och rymdrätten.

Den intensiva utvecklingen av de interaationella förbindelseraa medför att Sverige årligen ingår ett antel avtel med främmande makter. Förhand­lingsarbetet kräver traktetsrättslig medverkan i stor omfettning. En annan viktig rättslig fråga är utlänningsärendena, då inte minst flyktingfrågan.

Viseringsverksamheten vid utlandsmyndigheterna har fortsatt att öka kraftigt. Denna utveckling styrs till inte ringa del av invandringen till Sverige. Kontaktema med dem som fått staima här leder till önskemål såväl om besöksvisering som om tillstånd till anknytningsinvandring. En annan omständighet som påverkat omfettningen av viseringsverksamheten utgör det ökande resandet från Östeuropa efter öppningen av gränsema där. Utlänningsärendena har fått ett ytterligare vidgat utrymme i utlands-myndigheteraas verksamhet genom en på försök införd ökad delegering från stetens invandrarverk av beslutsrätten i tillståndsfrågor.

5   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:1.2

Intemationellt utvecklingssamarbete

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 

1 enlighet med riksdagens beslut uppgår biståndsramen till 1 % av BNI.

För budgetåret 1991/92 fördelas ramen enligt regeringens förslag med 24% till bidrag till interaationella biståndsprogram, 53% till utveck­lingssamarbete genom SIDA samt 14% till andra biståndsprogram för bl.a. u-krediter, forskningsstöd, särskilt bistånd till skuldtyngda länder och projektbistånd till vissa länder. För administration av och information om biståndet beräknas 2,7% av totelramen.

De senaste årens världspolitiska förändringar, de stora skillnaderaa i u-länderaas utveckling imder loppet av 1980-telet och de växande ömsesidiga beroendena mellan u- och i-länder har stellt det intemationella samarbetet inför ofte svåra nya utmaningar. Angelägna uppgifter är nu att återapprätte tillväxten i svårt krisdrabbade länder och att fa till stånd en mer öppen, stebil och gynnsam interaationell ekonomisk omgivning. Den fortsatte skuldkrisen i en stor del av främst Afrika och Latinamerika framster här som särskilt allvarlig. Krisen i Gulfområdet drabbar många u-länder hårt bl.a. genom höjda oljepriser och dämpningen av den intemationella konjunkturen. De minst utvecklade ländema har svårast för att anpassa sig till de stora förändringama i den intemationella ekonomin och därigenom finna en väg till utveckling. Omfettande och långsiktiga insatser för dessa länder behövs både bilateralt och i det interaationella utvecklingssamarbetet.

Den interaationella utvecklingen har präglats av demokratisering i många tidigare centralstyrda länder. I dag betonas demokratin som drivkraft för utveckling av allt fler aktörer i utvecklingssamarbetet.

Miljöfrågoma har fått ökad interaationell uppmärksamhet. I u-länderaa är de stora miljöhoten ofta direkt fettigdomsrelaterade. Markförstöring, skogsskövling, vattenbrist samt en alllför hög befolkningstillväxt och urbanisering påverkar utvecklingen i en stor del av den tredje världen. Även på dette område krävs samlade insatser inom utvecklingssamar­betet.

Förändringar och utvecklingstendenser som nu är uppenbara gör att utvecklingssamarbetet ställs inför både nya krav och mojligheter. Ett svenskt medlemskap i EG kommer även att påverka biståndsbudgeten.

Handelspolitik

Som högt industrialiserat land med relativt liten hemmamarknad är Sverige för sitt välstånd beroende av ett omfettande och fritt handelsut­byte med omvärlden. Därför är det ett centralt mål för vår handelspolitik att bidra till att bevara och vidareutveckla en ordning för världshandeln som bygger på frihandelns principer.

Sverige delter aktivt i den världsomspännande s.k. Uraguay-nmdan inom GATT. Rundan, vars syfte är att minska handelshindren, stärka regleraa för intemationell handel samt att utsträcka dem till nya områden, skulle ha avslutets i december 1990. Emellertid kunde då ingen enighet uppnås i centrala förhandlingsfrågor. Man beslöt därför att ajoumera

10

förhandlingama med sikte på att återappte och slutföra dem i början av    Prop. 1990/91:150

år 1991. Under föratsättning av ett förlängt amerikanskt förhandlings-    Bilaga 1:1.2

mandat finns temligen goda föratsättningar för ett slutförande av rundan.

Något slutdatum har ännu inte feststellts, men flera länder, däribland

Sverige, verkar för att förhandlingama avslutas under år 1991. De mål

som ursprungligen uppstelldes för Uraguay-nmdan ser dock inte ut att

helt kurma uppnås.

Förhandlingama mellan EFTA-ländema och EG om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) är inne i sin slutfas. Avsikten är att de skall kuima slutföras under förste halvåret 1991. Ett omfettande informations- och lagstiftningsarbete kommer att krävas inför avtelets beräknade ikraftträdande den 1 januari 1993. Arbetet med att implemen-tera ett framtida EES-avtel kommer också att kräva omfettande insatser.

Riksdagen uttelade sig i december 1990 för att Sverige skulle eftersträva att bli medlem i EG med bibehållen neutralitetspolitik. En svensk medlemskapsansökan kan enligt riksdagens bedömning sannolikt, lämnas in under år 1991. En sådan ansökan kommer att medföra behov av omfattande förberedelser och förhandlingar med EG, liksom av ett intensivt arbete med implementeringen av ett eventuellt medlemskapsav­tel.

De politiska och ekonomiska reformerna i Central- och Östeuropa öppnar nya samarbetsmöjligheter också för handeln. I ett övergångsskede ställs emellertid krav på särskilda insatser för analys och bedömningar av reformprocessen, bl.a. som underlag för det stöd till denna process som lämnas av svenska myndigheter, organisationer och näringsliv.

Fortlöpande ansträngningar måste göras, inte minst inom handelspoli­tikens ram, för att utveckla handelsförbindelserna med USA, Japan, de snabbt växande ekonomieraa i Stilla HavsAsien och med andra regioner. Bevakningen av vissa utomeuropeiska marknader är av stor vikt inte minst i en situation med tilltegande osäkerhet om världshandelns utveckling och därav följande tendenser till protektionism.

11

IV.

Försvarsdepartementet

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Milj. kr.. 1991/92 års prisnivå

91/92

Förändring till 92/93    93/94

94/95

95/96

Genomsnittlig procenluell för­ändring per år 91/92-     85/86-

95/96      89/90

Totela utgifter

37 796

-81

0

0

0

0         1,7

varav:

Militärt försvar

34 613

-81

0

0

0

0          2,0

Civila sektorer/funktioner

1 822

0

0

0

0

0        -4,5

Källa: Försvarsdepartementet och riksrevisionsverket

Försvarsdepartementets verksamhetsområde omfetter utgifterna för totelförsvarets militera och civila delar samt övrig verksamhet inom totelförsvaret.

Diagram

IV. 

1 Realekonomisk fördelning av försvarsdepartementets utgifter 1991/92

99% Konsumtioa o. invest.

1% Till

kommuner

Källa: Finansdepartementet

Utgiftstyrande faktorer

Utgifteraa styrs av i regel femåriga försvarsbeslut. Det nu gällande försvarsbeslutet festställdes genom riksdagens beslut i juni 1987 och innehåller mål och planeringsram för perioden 1987/88 - 1991/92 (prop 1986/87:95, FöU 11, rskr. 310). Föratsättningaraa för att genomföra 1987 års försvarsbeslut har förändrats i flera viktiga avseenden. Regeringen tillsatte i december 1988 en parlamenterisk försvarskommitté

12

(dir. 1988:87) med uppgift att förbereda ett nytt försvarsbeslut våren Prop. 1990/91:150 1991. På grund av den mycket snabba säkerhetspolitiska utvecklingen har Bilaga 1:1.2 kommittén bedömt att det inte är möjligt att fette ett långsiktigt försvars­beslut under 1991. Regeringen har i december 1990 beslutet att den inriktning av 1988 års försvarskommittés arbete som lagts fäst i direktiven till kommittén inte längre skall gälla. Regeringen har vidare beslutet att kommittén skall ombildas till en beredning med företrädare för regeringen och riksdagspartierna för samråd i frågor som rör inrikbiingen av totelförsvaret under tiden 1992/93 - 1996/97. Ett nytt försvarsbeslut avses fettas under våren 1992.

1991 års långtidsbudget utgår från den inriktning, uppgiftsbeskrivning och resursfördelning som bestemts i 1987 års försvarsbeslut. Hänsyn har tegits till de ändringar som har beslutets. Hänsyn har även tegits till de förändringar som anges i nyligen lämnade propositioner. För budgetåret 1992/93 och därpå följande budgeter föratsätts en oförändrad verksamhet i förhållande till budgeteret 1991/92 med undanteg för vissa tids­begränsade program och medel tillskott.

Militärt försvar

Planeringsramem för det militära försvaret har för budgeteret 1991/92 angetts till 29 628 milj. kr. i pris- och löneläget februari 1989. I planeringsramen ingår följande större justeringar. Enligt 1987 års försvarsbeslutet skall planeringsramen höjas varje budgeter till och med budgeteret 1991/92 med 200 milj. kr. Riksdagen har beslutet att tillföra det militera försvaret 700 milj. kr. t.o.m. 1991/92 för skydd mot främmande undervattensverksamhet (prop. 1987/88:150, bil. 8, FöU 13, rskr. 386). Planeringsramen har vidare justerats med hänsyn till ett antel uppgiftsändringar av mindre ekonomisk omfettning.

Utgiftsramen för budgeteret 1991/92 uppgår till 31 713 milj. kr. i prisläget februari 1990.

Den militera utgiftsramen priskompenseras med ett försvarsprisindex som feststellts i 1987 års försvarsbeslut. Försvarsprisindex är en sammanvägning av fem officiella indexserier. Den förväntede priskom­pensationen från prisläget februari 1990 till medelprisläget 1991/92 utgör 2 900 milj. kr. för budgeteret 1991/92. Det beräknade utfellet den 30 juni 1992 blir därmed 34 613.

I 1987 års försvarsbeslut angavs för totelförsvarets militera del i huvudsak följande inriktning.

-

På den allmänna vämpliktens gnmd prioriteras åtgärder som syftar till att höja krigsorganisationens kvalitet och utbildningsnivå samt ålgärder för att modemisera och komplettera befintliga och beslutede system så att deras verkan förbättras. Underrättelsetjänsten skall förbättras.

-

Luftförsvarets utveckling och verkansmöjligheter prioriteras. Moderaa vapen och elektroniska motmedel samt förbättrad stridsledning och luft-bevakning tillförs. Luftvära med längre räckvidd utökas. En långsiktig inriktning skall skapas för att förbättra flygstridskrafteraas jaktbeväpning.

13

- För att förbättra tillgången på effektiva system för att bekämpa en    Prop. 1990/91:150 angripares fertyg utökas på sikt antelet ubåter och tillförs moderaa tunga    Bilaga 1:1.2 kustrobotförband. Ubåtsskyddets kvalitet höjs genom ett antel åtgärder.

Totalförsvarets civila del

För totelförsvarets civila del beräknas den ekonomiska planeringsramen för budgeteret 1991/92 uppgå till 1 993,4 milj. kr. i genomförandepris­läge 1991/92. Den civila planeringsramen priskompenseras enligt ett civilt prisindex som återspeglar pris- och löneutvecklingen.

Den ekonomiska planeringsramens storlek är styrande för utgifteraa inom den civila delen av totelförsvaret.

Utgifteraa för totelförsvarets civila del under budgetåret 1991/92 beräknas totelt uppgå till 3 360,3 milj. kr. Föratom den del på 1993,4 milj. kr. som ingår i planeringsramen utgör 700 resp. 666,9 milj. kr. kapitelkostnader resp. övriga kostnader som beräknas utanför derma ram. Av utgiftema för totelförsvarets civila del redovisas i tebellen endast de utgifter som hör till funktioner tmder försvarsdepartementets verksam­hetsområde d.v.s. funktionerna Civil ledning och samordning. Befolk­ningsskydd och räddningstjänst. Psykologiskt försvar. Försörjning med industrivaror (utom livsmedelsförsörjning och energiförsörjning) samt Kyrklig beredskap. Dessa utgifter uppgår för budgeteret 1991/92 till 1 637,6 milj. kr. Utgiftema för övriga funktioner inom totelförsvarets civila del redovisas tmder resp. departements verksamhetsområde. I princip omfetter totelförsvarets civila del all samhällelig verksamhet som avses fortgå i krig. I budgetsammanhang är dock avgränsningen snävare och avser endast anslag eller delar av anslag som är direkt riktede mot beredskapsuppgifter.

Övriga verksamheter

övriga verksamheter omfettes i huvudsak av Sveriges medverkan i FN:s fredsbevarande operationer. Svenskt deltegande fordrar regeringens beslut i varje enskilt fell.

14

v. Socialdepartementet

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

91/92

Förändring till

Genomsniulig

procentuell för-

ändring per år

92/93

93/94

94/95

95/96

91/92-     85/86-95/96      89/90

Totala utgifter

289 448

2 705

2 983

3 317

2 033

0,9         5,1

därav:

utanför stetsbudgeten

94 318

3 578

3 014

2 541

1 971

2,8         6,6

varav:

ATP

92 354

3 527

2 975

2511

1 939

2,8          6,5

Delpension

1 964

51

39

30

32

1,9          9,8

därav:

på stelsbudgeten

195 130

-873

-31

776

62

0,0         4,4

varav:

Ålderspensioner m.m.

54 011

-387

-309

-414

-406

-0,7          0,4

KBT

1 595

-125

-45

-50

-40

-4,4          9,4

Sjukförsäkring

44 952 -

7 074

882

518

553

-3,0          9,9

Arbetsskadeförsäkring

12 503

700

700

700

700

5,2        38,2

Förtidspension

13 510

-30

-200

-370

-670

-2,4          0,0

Socialförsäkringsadministration

5 448

-13

0

0

0

-0,1          2,2

Ekonomiskt stöd till barnfamiljer

inkl. föräldraförsäkring

37 795

1 060

116

280

47

1,0          6,1

Bidrag till barnsomsorg

13 045

596

735

207

66

2,9         -0,1

Hälso- och sjukvård

5 028

-563

-259

0

0

-4.4         -3,9

Äldre- och handikappomsorg

5 768

4 957

-1 646

-95

-118

11,1          7,2

Socialt behandlingsarbete, alkohol-

qch narkotikapoltik

1 051

0

b

0

0

0,0         -5,8

Övrigt

424

6

-5

0

0

0,1        30,8

Källa: Socialdepartementet och riksrevisionsverket

Socialdepartementets verksamhetsområde omfetter stöd till bamfemiljer, pensioner, sjuk- och arbetsskadeförsäkring, hälso- och sjukvård, äldre-och handikappomsorg, alkohol och narkotikafrågor samt övrig social­tjänst. Huvuddelen av verksamheten inom hälso- och sjukvården samt socialtjänsten bedrivs av kommuner och landsting.

De samlade utgifteraa inom verksamhetsområdet motsvarar omkring en tredjedel av brattonationalprodukten och beräknas 1991 komma att uppgå till ca 415 miljarder kr. Landstingens och kommimeraas kostnader för sjukvård, baraomsorg och socialtjänst utgör ca 120 miljarder kronor av totelsumman. De totela stetliga utgifteraa inom departementets verksam­hetsområde såväl inom som utanför stetsbudgeten för budgeteret 1991/92 beräknas till ca 291 miljarder kronor, varav 127 miljarder kronor redovisas på stetsbudgetens utgiftssida, 70 miljarder kronor på stetsbud­getens inkomstsida samt 94 miljarder kronor utanför stetsbudgeten. Sist­nänmda belopp avser utgifter för ATP- och delpensioner.

En mycket stor del (84%) av utgiftema utgörs av transfereringar till

hushåll. De mest omfettande är folkpensioner, bambidrag, sjukpenning

och föräldraperming.

'

Transfereringama till hushåll ökar under perioden. Huvuddelen av ökningen ligger inom området ekonomiskt stöd till bamfemiljer.

15

Diagram V.l Realekonomisk fördelning av socialdepartementets utgifter 1991/92    Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2

84% Till hushåU

.       6% Till

/

kommuner

KäUa: Finansdepartementet

Kostaadema för folkpensioner och KBT minskar till följd av att allt fler pensionärer är berättigade till ATP, vilket finansieras utanför stetsbud geten.

Transfereringaraa till kommimer utgör 15% av utgifteraa. De mest betydande är stetsbidragen till baraomsorg och äldreomsorg samt till hälso- och sjukvården.

Transfereringaraa till kommimei: ökar under perioden, vilket främst är en effekt av en fortsatt utbyggnad av barnomsorgen. Den är i sin tur en följd av dels befolkningsutvecklingen, dels riksdagsmålet om fiill behovstäckning.

En liten del av utgiftema (1 %) är.egen konsumtion, förvaltningsutgifter m.m.

Utgiftstyrande faktorer

En stor del av utgiftema styrs av automatiska: bindningar till kon­sumentprisindex och lönenivå.

Den faktor som däratöver har störst betydelse för utvedklingen inom det sociala området är befolkningsutvecklingen. Ett ökat födelsetel innebär ökade krav på främst föräldraförsäkring och bamomsorg. En ökning av antelet äldre innebär höjda utgifter för pensioner och ökade kostnader för vård och omsorg.

Befolkningsutvecklingen och utvecklingen på arbetsmarknaden har också stor betydelse för möjlighetema att möte behoven inom vården och omsorgen, exempelvis genom tillgången på personal i arbetsför ålder.

De stetliga utgiftema inom sociala sektom beräknas under långtids­budgetperioden öka med ca 10 miljarder kronor. Huvuddelen av den beräknade utgiftsökningen kommer att inträffe utanför stetsbudgeten.

16

ökningen ligger främst inom ATP-systemet till följd av att allt fler pensionärer blir berättigade till allt högre pensioner.

Familjepolitik

Stetens del av femiljepolitiken omfetter dels det ekonomiska stödet till bamfemiljer inkl. föräldraförsäkring i form av bambidrag, bidragsför­skott, vårdbidrag och barapensioner, dels stetsbidraget till kommimeraa för bamomsorg. De totela utgiftema beräknas för budgeteret 1991/92 till ca 51 miljarder kronor.

Tabell 1. Totela stetliga utgifter för familjepolitik

Milj.kr 1991/92 års pris- och lönenivå

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

91/92

Förändring till

Genom­snittlig procentuell förändring

92/93    93/94

94/95

95/96

1991/92-1995/96

Föräldraförsäkring

17 000

-72     -156

0

0

-0,3

Barnbidrag

17 200

1 075      241

247

19

2,2

Bidragsförskott

2 445

25        25

25

25

1,0

Barnpension

272

-4         -1

1

3

-0.1

Vårdbidrag

870

12           7

7

0,7

Bidrag lill kommunal barnomsorg

13 045

596      735

207

66

2.9

Övrigt

8

24          0

0

0

41.4

Summa familjepolitik

50 840

1 656      851

487

113

1,5

Källa: Socialdepartementet

Föräldraförsäkring

Genom försäldraförsäkringen ges föräldrar rätt till ledighet och ersättning för vård av bara. Till föräldraförsäkringen räknas föräldrapenning, tillfällig föräldrapenning och havandeskapspenning. Ersättningen från föräldraförsäkringen utges med belopp som motsvarar 90 % av förälderns sjukpenninggrtmdande inkomst (SGI). Kompensationsnivån från den tillfälliga föräldrapenningen utgör dock 80 % av SGI:n för de förste 14 dagaraa per bam och år. För den som inte har någon' sjukpenning-grandande inkomst eller har låg sådan utges ersättning på en garantinivå som är 60 kronor per dag.

Föräldraförsäkringen är en integrerad del av sjukförsäkringen såväl vad gäller finansiering som administration. Finansieringen skall till 85 % ske genom sjukförsäkringsavgiften, som f.n. är 10,1 % av avgiftsunderlaget (lönesumman), och till 15 % genom bidrag från stetsbudgeten.

Utgiftema för föräldrapenningen är huvudsakligen beroende av antelet födda bara och föräldraraas förvärvsinkomster. Antelet födda bara beräknas öka under långtidsbudgetperioden. Ersättning utges på förälderas sjukpenningnivå under 12 månader och därefter under ytterligare 3 månader med ersättning på garantinivån, 60 kr./dag.

17

Barnbidrag

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 Utgiftsstyrande fektorer för de allmänna barabidragen är det totela antelet

bam, antelet bam i varje femilj samt bambidragets storlek. Vid ingången av år 1990 fanns det ca 1 653 600 bam under 16 år. Antalet beräknas öka den närmaste femårsperioden med drygt 100 000.

Bidragen feststells av stetsmaktema genom särskilda beslut. I anslu­lning till förslaget om ett nytt skattesystem förslogs också en kraftig höjning av barnbidraget. Höjningen genomförs i två steg. Den 1 januari

1991

höjdes barabidraget med 2 280 kr. till 9 000 kr. och den 1 januari

1992

höjs det med ytteriigare 1 020 kr. till 10 120 kr.per bam under 16 år. Härtill kommer flerbamstillägg om någon uppbär bambidrag för tre eller flera bam. Studerande som uppbär studiehjälp inräknas vid beräkningen av flerbamstillägg.

Bidragsförskott

Bam vars föräldrar lever åtskilda kan få bidragsförskott. Bidraget utgörs av 40 % av basbeloppet per år. Kostnadema för bidragsbeloppet beror främst på det totela antelet bam som lever åtskilda från någon eller båda föräldrama, de underhållsskyldiga föräldraraas betelningsförmåga samt underhållsbidragets nivå. Under långtidsbudgetperioden beräknas antelet bam med bidragsförskott öka med ca 2 000 per år bl a beroende på att det totela antelet bam ökar.

Underhållsbidragskommilten pekar i sitt betänkande (SOU 1990:48) Samhällsstöd till imderhållsbidragsberättigade bam på flera problem med nuvarande bidragsförskottssystem.

Nuvarande system ger en sammanblandning mellan underhållsbidrag och bidragsförskott som ger icke önskvärda effekter. Om under­hållsbidraget understiger garantinivån saknar vårdnadshavaren intresse att medverka till att underhållsbidraget höjs. Olika inanipulationer för att hålla underhållsbidraget nere kan förekomma i syfte att maximera samhällsstödet. Dette leder till att nuvarande system delvis är okontroller­bart ur kostnadssynpunkt.

En arbetsgmpp har tillsatts inom regeringskansliet med uppgift att med utgångspunkt i underhållskommittens förslag arbete fram on proposition om stödet till särlevande föräldrar som skall kunna läggas fram under 1991.

Barnomsorg

Stetsbidrag lämnas till kommunema för driften av olika former av baraomsorg. Stetsbidragsberättigade är kommimala daghem och femilje­daghem, föräldrakooperativ, personalkooperativ samt daghem med särskild pedagogik. Enligt riksdagens principbeslut år 1985 skall alla bara över ett och ett halvt års ålder beredas plats i en organiserad förskole­verksamhet.

De senaste årens höga födelsetel, den ökade invandringen samt kvinnomas förändrade förvärvsmönster mot förlängda arbetstider, innebär

18

att det krävs en  fortsatt kraftig utbyggnad av antelet platser inom    Prop. 1990/91:150 bamomsorgen för att målet om fiill behovsteckning skall kunna uppnås.     Bilaga 1:1.2

Det stetliga stödet till bamomsorgen beräknas till ca 13 miljarder kronor för budgeteret 1991/92. Stetens bidrag till baraomsorgen styrs av antelet bam som får del av verksamheten. Beräkningaraa i långtidsbud­geten har gjorts med hänsyn tegen till de senaste årens höga födelsetel, den totela efterfrågan som den redovisas i baraomsorgsimdersökningen år 1990, samt den utbyggnad som krävs för att nå och bibehålla målet fiill behovsteckning under den närmaste femårsperioden. Efterfrågan på baraomsorgsplatser har således ökat mer än väntet. En flexibel skolstart från sex års ålder kommer successivt att genomföras till hösten 1991. Dette bidrar till att nå utbyggnadsmålet i baraomsrogpn. Trots att utbyggnaden av daghemsplatser varit kraftigare än någonsin tidigare under det senaste året är det fortferande brist på platser. Bristen hänger delvis samman med svärigheteraa att rekrytera personal till daghem och fritidshem, främst i storstäderaa, samt på den nedgång i antelet bam hos dagbaravårdare som har skett det senaste året. Den senaste tidens förändrade arbetsmarknad kan göra det lättere att rekrytera personal till baraomsorgen under den kommande perioden.

Socialförsäkringen

Socialdepartementet ansvarar för följande förmåner inom socialförsäk­ringssystemet:

*

Föräldraförsäkring

*

Sjukförsäkring inkl. tandvårdsförsäkring

*

Arbetsskadeförsäkring

*

Folkpension och pensionstillskott

*

Allmän tilläggspension (ATP)

*

Delpension

Den ekonomiska omfettningen av denna del av socialförsäkringen beräknas tmder budgeteret 1991/92 uppgå till ca 244 miljarder kronor. Utgifteraa på stetsbudgeten uppgår till 150 miljarder kronor.

Riksförsäkringsverket och försäkringskassoma svarar för' merparten av socialförsäkringsadministrationen. För försäkringskassoma finansieras 15% av utgifteraa på stetsbudgetens utgiftssida och resterande del med socialavgifter pä dess inkomstsida. Utgiftema påverkas bl.a av ärende­belastningen, effektiviteten och produktiviteten samt försäkringssystemets utformning. De totela utgifteraa för administrationen beräknas för budgeteret 1991/92 till 5,5 miljarder kronor.

Socialförsäkringsadministrationen ster inför stora förändringar till följd av beslutede och aviserade förslag om förändringar inom försäkringen. 1 förste hand berörs sjukförsäkrings- och rehabiliteringsområdet.

Riksdagen har beslutet om förändring av ersättningsnivåeraa inom sjukförsäkringen. I samband med dette beslut uttalade riksdagen önskemål om att regeringen bör återkomma till riksdagen med ett förslag om införande av en arbetsgivarperiod på 14 dagar. Samtidigt fortsätter

19

och försterks satsningen på en effektivare rehabilitering. Förändringarna    Prop. 1990/91:150 steller höga krav både på personalen ute på försäkringskassoma som skall    Bilaga 1:1.2 förverkliga rehabiliterings- och arbetslinjen inom socialförsäkringen och på de gemensamma ADB-systemen som skall anpassas till de successivt ändrade regleraa.

Det är angeläget att det framtida ADB-stödet utformas både med hä­nsyn till krav på kostnadseffektivitet och till den enskildes integritet.

Inom ramen för regeringens program att reducera den stetliga admi­nistrationen med 10% på tre år kommer en översyn av socialförsäkrings­administrationen att göras. För att åstedkomma en resursneddragning av denna storleksordning krävs överväganden rörande annorlunda organisa­tionsstrukturer och regelförenklingar som avsevärt reducerar omständlig och komplicerad ärendehandläggning. I översynen ingår att utarbete förslag till en tydligare rollfördelning mellan RFV och försäkrings­kassoma, samt en analys av deras ansvar och föratsättningar vad gäller uppföljning och utvärdering. En strategi för dette förändringsarbete presenteras i kompletteringspropositionen.

Sjukförsäkring

Sjukförsäkringssystemet omfetter hela befolkningen. Försäkringen ger rätt till dels sjukpenning vid sjukdom med 65 % av arbetsinkomsten för de förste tre sjukpenningdagama, för tid därefter t.o.m. den 90:e dagen 80 % och fr.o.m. den 91 :a dagen 90 % av samma inkomst upp till 7,5 gånger basbeloppet (241 500 kr. år 1991), dels ersäthiing i samband med läkaivård och annan sjukvårdande behandling, läkemedelsinköp, tandvård, sjukvård samt sjukresor.

Sjukpenningförsäkring

Utgiftema för sjukpenning bestems av antelet sjukpenningförsäkrade, löneutvecklingen och antel ersatte sjukpenningdagar (sjuktelet). Även arbetsmarknadssituationen har betydelse.

I löpande priser har utgiftema ökat från 8 miljarder kr. år 1975 till prognostiserade 35,8 miljarder kr. för år 1990. Räknat i 1990 års pris är ökningen 12,5 miljarder kr. eller 48 %. Av denna ökning avser ca 4,5 miljarder kr. utgifter för timsjukpenningreformen. Timsjukpenning infördes den 1 december 1987 och innebär bl.a. att reglema om att sjukpenning inte utges för insjuknandedagen (karensdag) eller för vissa fridagar slopades. För år 1991 prognostiseras en kostnad för sjukpen­ningförsäkringen på 30 miljarder kronor. Minskningen är huvudsakligen en följd av de förändrade kompensationsnivåema inom försäkringen, vilka trätt i kraft den 1 mars 1991, men också av en förvänted nedgång i sjuktelet.

I regeringens proposition 1991/91:141 om rehabilitering och rehabili­teringsersättning m.m. lämnas förslag till lagstiftning inom "ramen för del allmänna försäkringen om ansvar för arbetsinrikted rehabilitering och om ekonomisk ersättning vid sådan rehabilitering. Förstahandsansvaret för att den enskildes behov av rehabilitering klarläggs föreslås i proposition-

20

Prop. 1990/91:150

TabeU  V.2      Utvecklingen   av   antelet  ukpenningförsäkrade,   uktel  och     p.,        tio ukpenningutgifter åren 1975-1990

Bilaga l.l.Z

Ar

Sjukpenning-

Sjuktal

Sjukpenning

Milj.kr.

f

ö

rs

ä

krade

dagar

l

ö

pande priser

1991 

å

rs priser

1975

4 783 000

22,0

8 024

26 743

1980

4 713 000

21,2

12 635

25 604

1983

4 657 000

18,4

13 745

21 492

1984

4 687 000

18,8

15 352

22 301

1985

4 684 000

20,9

17 925

24 345

1986

4 638 000

21,5

20 212

26 339

1987

4 649 000

23.1

23 111

29 307

1988

4 594 000

25.3

31 088

37 254

1989

4 648 000

24,5

33 942

38 231

Prognos 1990

4 720 000

23,1

35 853

37 431

Prognos 1991

4 700 000

20,2

30 017

30 017

Källa: Socialdepartementet

en ligga på arbetsgivaren. En rätt till rehabiliteringsersättning föreslås införd för den som delter i arbetslivsinrikted rehabilitering. Ersättningen omfetter dels rehabiliteringspenning, dels ersättning för vissa merkost­nader till följd av rehabiliteringen. Genom den ökade satsningen på rehabilitering av långtidssjukskrivna förväntes allt flera kunna återgå i förvärvsarbetet, vilket i sin tur medför en nedgång i sjuktelet. Dette innebär då samtidigt en minskning av försäkringens kostnader

Regeringen har vidare nyligen lämnat en proposition till riksdagen med förslag till lag om sjuklön (prop. 1990/91:000). I lagen föreslås att arbetsgivaraa skall betela ut sjuklön till sina anställda tmder de förste 14 dagama av en sjukperiod. Även denna åtgärd förväntas ha en positiv inverkan på antelet sjukfell i och med att arbetsgivaraa genom att vidte arbetsmiljöförbättrande åtgärder av olika slag kan minska risken för att de anställda skall drabbas av ohälsa. På så sätt minskar sjukfrånvaron på arbetsplatsen, vilket gynnar såväl arbetstegama som arbetsgivama. De nya reglema föreslås träda i kraft den 1 januari 1992.

Shablonmässigt ligger ett oförändrat sjuktel i förhåll,ande tilld et beräknade sjuktelet för år 1992 till bnmd för beräkningaraa i långtidsbud­geten. Varje förändring av sjuktelet med en enhet innebär en utgiftsför­ändring med ca 1,5 miljarder kronor.

Sj ukvårdsförsäkring

Nivån och imiktningen på ersättningaraa från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen feststells efter överläggningar mellan steten och sjukvårdshuvudmännen. Den senast träffede överenskommelsen avser ersättningaraa tmder år 1991. Storleken på dessa ersättningar efter år 1991 beräknas därför i långtidsbudgeten vara oförändrade i förhållande till det året, även om vissa förändringar kommer att inträffe imder perioden. Bl.a. kan nämnas redan fettede beslut i fråga om ansvaret för äldreomsorgen fr.o.m. år 1992. I vilken utsträckning dette kommer att

21

påverka ersättningaraa till sjukvårdshuvudmännen är ännu inte möjligt att    Prop. 1990/91:150

bedöma.

Bilaga 1:1.2

Beräkningama i övrigt utgår från att volymökningar slcer under de närmaste åren tandvårdsormådet (+1%). För läkemedelsområdet föratsätts som tidigare en extra prisökning ( + 5%). Samtliga dessa områden är för närvarande föremål för ett förändrings- och utvecklingsar­bete som förväntes leda till systemförändringar under budgetperioden och därmed också ge effekter på försäkringsutgiftema. Dette arbete finns närmare redovisat i budgetpropositionen för 1991/92.

Inom sjukvårdsförsäkringen har områdena läkemedel, tandvård och sjukresor haft en otillfredstellande utgiftsutveckling.

Vid inköp av läkemedel svarar sjukförsäkringen för kostnaden utöver den avgift som patienten själv betelar. Denna avgift motsvarar den faktiska kostnaden, dock högst 75 kr. vid varje inköpstillfälle. Dette belopp föreslås öka i budgetpropositionen för 1991/92 till 90 kr. Vissa läkemedel och förbrakningsartiklar tillhandahålls dock kostnadsfritt för den enskilde. Det är dessa fria förmåner som uppvisar den snabbaste utgiftsökningen för försäkringen, bl.a till följd av en successiv volymtill­växt. Prisutvecklingen på läkemedel, förbrukningsartiklar och ut­vecklingen mot nya och dyrare preparat samt läkaraas förskrivningsvanor och terapitraditioner är andra bidragande orsaker till de kraftigt ex­panderande utgiftema för läkemedelsförmåneraa.

För att på sikt motverka denna utveckling planeras olika åtgärder. Bl.a. utreds föratsättningaraa att föra över kostnadsansvaret för läkemedel från riksförsäkringsverket till sjukvårdshuvudmärmen fr.o.m' år 1992. I samband med dette arbete görs en översyn av förmånsregleraa. Det är svårt att nu bedöma och uppskatte effektema av dessa åtgärder. Målsättningen är att de skall kunna påverka utvecklingen under senare delen av budgetperioden. Frågan om en huvudmannaskapsändring på läkemedelsområdet avses bli behandlad vid överläggningaraa med förelrädaraa för sjukvårdshuvudmännen om ersättningarna från sjuk­försäkringen till huvudmännen för 1992. En proposition som en följd av dessa överläggningar kan föreläggas riksdagen tidigast till sommaren.

Regeringen har vidare tillsatt en utredning om det samlade förmåns­systemet för försäkrade med betydande kostnader för sjukdom och handikapp. Denna kommer att beröra läkemedelsförmånerna. Utred­ningens förslag kan senare under budgetperioden leda till en proposition med utgiftseffekter på läkemedelsområdet.

På tandvårdens område gäller att försäkringen ersätter 40 % av behandlingskostnaderaa för den enskilde upp till 3000 kr. och 75 % av kostiiadema däratöver. Enligt budgetpropositionen för 1991/92 införs den 1 juli 1991 i utgiftsdämpande syfte en ny ersättningsnivå på 50 % för behandlingskosbiader i intervallet 3000-7000 kr.

Tandvårdstaxans nivå feststells årligen av regeringrai på förslag av riksförsäkringsverket, varvid hänsyn tas till bl.a. pris- och löneutveck­lingen. Utgiftsutvecklingen påverkas även av patienttillströmningen och antelet tandläkare som arbeter inom tandvårdsförsäkringens ram. Tröts den allt bättre tandhälsan för större delen av befolkningen fortsätter

22

försäkringens utgifter att öka på ett otillfredsstellande sätt. Den främste Prop. 1990/91:150 orsaken till dette anses vara att tandvårdstaxan alltjämt bygger på Bilaga 1:1.2 principeraa om ersättning per prestetion och neutralitet så att vårdgivaraa skall erhålla sainma ersättning per tidsenhet oavsett utförd behandlingsåtgärd. En sådan texekonstraktion stimulerar till en hög vårdproduktion och styr samtidigt mot en hög ambitionsnivå vad gäller reparativa och rehabiliterande tandvårdsinsatser fastän tandhälsan blir allt bättre. Dette ligger heller inte i linje med intentioneraa i tandvårdslagen, enligt vilken särskild vikt skall läggas vid de förebyggande insatsema.

I syfte att förändra utvecklingen inom tandvården har riksförsäkrings­verket på regeringens uppdrag uterbetet förslag till en delvis ändrad tandvårdsförsäkring med utgångspunkt från en mer förebyggande inriktning. Verket föreslår införande av s.k. bastandvård för ålders­gmppen 20-29 år vilken avses omfette undersökning, röntgen och förebyggande åtgärder till en fäst och förhållandevis låg avgift för patienten och en fest och schabloniserad ersättning till vårdgivaren. Verket har dessutom föreslagit ytterligare mer eller mindre omfettande ändringar i tandvårdstexan. I budgetpropositionen för 1991/92 framhålls att ett stellningstegande till förslaget om bastandvård inte är aktuellt för närvarande. Vissa delar av verkets förslag i övrigt bör kunna genomföras under år 1991. Därför föreslås att en omfettande försöksverksamhet på tandvårdsområdet påbörjas den 1 juli 1991 i ett antel landstingsområden med syfte att bl.a. pröva olika system för ersättning från försäkringen till vårdgivaraa samt bastandvård. En mer omfettande förändring av tandvårdsförsäkringen kan därefter bli aktuell först i slutet av budget­perioden.

Vid en sjukresa betelar den försäkrade ett karensbelopp för varje enkel resa. Dette är f.n. 30 kr. för resa med texi, 20 kr. för resa med egen bil och 15 kr. för resa med allmänna färdmedel. Resekostaader överstigande dessa belopp ersätts i regel helt av försäkringen. De avsevärt ökande försäkringsutgifteraa för sjukresor under senare år beror till stor del på den allmänna prisutvecklingen. Därtill kommer kraftiga höjningar av texitexan, inte minst efter avregleringen av texinäringen den 1 juli 1990 och införandet av mervärdesskatt på persontransporter den 1 januari 1991. Även volymen ersättningsberätligade sjukresor beräknas har ökat.

För att kunna motverka denna utveckling krävs både en mer aktiv planering och samordning av sjvikresoraa och en bättre samordning av transporteraa av sjuka med övriga samhällsbetelda transporter av äldre och handikappade. Eftersom de alliiiänna försäkringskassorna inom ramen för sin ordinarie verksamhet saknar naturliga föratsättningar att bedriva en sådan planering och samordning av sjukresoma, har det under senare år varit en målsättning att överföra det ekonomiska och admini­strativa ansvaret för dette område till sjukvårdshuvudmäimen. Överlägg­ningaraa med företrädare för sjukvårdshuvudmännen resulterade i slu­tet av år 1990 i en principöverenskommelse om att denna verksamhet skall överföras till sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. år 1992. En propo­sition om dette har nyligen föreslagit riksdagen.

23

Arbetsskadeförsäkringen

Prop. 1990/91:150

Arbetsskadeförsäkringen omfetter alla förvärvsarbetande samt personer som genomgår utbildning i den mån utbildningen medför särskild risk för arbetsskada. Den som drabbas av arbetsskada fär i princip full ersättning för inkomstbortfell upp till 7,5 basbelopp (241 500 kr. år 1991)

Ersättningen omfetter dels arbetsskadesjukpenning, dels arbets-skadelivränte. Arbetsskadesjukpenningen utgör 100 % av den sjuk­penninggrundande inkomsten till skillnad från sjukpenning enligt lagen om allmän försäkring som fr.o.m. den 1 mars 1991 utges med 65, 80 eller 90 % av denna inkomst. Utgifteraa för arbetsskadesjukpeiming redovisas helt inom arbetsskadeförsäkringen. Vid besteende nedsättning av arbetsförmågan utges livränte för mellanskillnaden av vad den ska­dade har i lön eller pension efter skadan och vad han skulle ha haft i lön om skadan inte hade inträffet. En samordning med den allmänna försäkringen sker under de förste 90 dagaraa efter en skada.

Arbetsskadeförsäkringens utgifter styrs, föratom av pris- och löneut­vecklingen, av antelet som skadas, den ersättning dessa beviljas samt praxis vid prövningen av rätt till ersättning.

Tabell V.3 Utvecklingen av antel anmälningar och ärenden åren 1985 - 1990

Ar

Antal

Antal

varav

anm

ä

lningar

ä

renden

sjukdomar

1985

218 000

64 500

39 900

1986

230 000

78 600

51 300

1987

241000

97 700

66 500

1988

257 000

117 700

85 700

1989

245 000

118 600

87 200

Prognos 1990

218 000

120 000

88 600

Källa: Socialdepartementet

Sedan början av 1980-telet har antelet arbetsskadeanmälningar ökat med ca 40 % fram till år 1989. Mellan åren 1985 och 1989 har antelet ärenden för försäkringsmässig prövning nästan fördubblats. Under perioden 1985 - 1988 ökade antelet ärenden med i genomsnitt 22 % per år. Ar 1989 hade dock ökningen i stort sett avstannat. Som framgår av tebell 

X 

är det i förste hand arbetssjukdomaraa som har ökat. Bland arbetssjukdomaraa utgörs den dominerande delen av s.k. belastnings­skador. Antelet sjukdomsärenden ökade imder åren 1985 - 1988 med i genomsnitt 29 % per år. Även beträffande denna kategori hade ökningen år 1989 avtegit kraftigt.

I början av 1980-telet godkändes två av tre ärenden som arbetsskada. Praxisutvecklingen under 1980-telet ledde fram till att år 1988 godkändes nio av tio ärenden. Under 1989 föll andelen godkända arbetsskador med nästan två procentenheter. Andelen godkända arbetssjukdomar föll med drygt två procentenheter.

Den stedigt ökande ärendemängden under 1980-telet har medfört administrativa påfrestningar för försäkringskassoraa som trots betydande

24

resurstillskott inte har kunnat avverka ärendena i den takt de kommit in. Antelet avgjorda ärenden har ökat men ärendebalansen uppgick vid utgången av år 1989 till drygt 106 000 ärenden.

Tabell V.4 Arbetsskadeförsäkringens utgifter, milj.kr.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Ar

Sjuk-

Liv-

Summa

Summa

penning

ränta

löpande priser

1990 års priser

1985

707

1 106

1 813

2 450

1986

1 645

1 267

2912

3 775

1987

2 851

1 586

4 437

5 520

1988

4 681

2 212

6 893

8 105

1989

5 433

2 883

8 316

9 186

Prognos 1990

6 418

3 648

10 066

10 066

Källa: Socialdepartementet

Den ökande ärendemängden i kombination med att andelen godkända fall ökat har medfört att utgiftema för arbetsskadeförsäkringen har ökat kraftigt under senare år. Ökade reallöner har bidragit till denna ut­giftsökning.

Som tidigare nämnts har det skett en minskning i ökningstakten både vad avser antel anmälningar och antel ärenden. Antelet inkomna ärenden beräknas uppgå till ca 120 000 per år imder de närmaste åren för att därefter börja minska något. Med hänsyn till ärendebalansema är det dock på kort sikt utvecklingen av antelet avgjorda ärenden som har störst belydelse. Antelet avgjorda ärenden beräknas ha ökat kraftigt under år 1990 bl.a. på grand av att försäkringskassoraa har fatt ett antel nya tjänster för arbetsskadeprövning budgeteret 1989/90. För åren därefter är det troligt att det sker en utplåning av antelet avgjorda ärenden. Antelet livräntor kommer dock med stor sannolikhet att fortsatte att öka under en följd av år.

Realt sett antes utgiftema öka under långtidsbudgetperioden till följd av att:

-

fler ärenden avgörs genom ökad produktivitet

-

antelet livräntetegare antes fortsatte att öka

-

retroaktiva utbetelningar antes öka till följd av minskade ärendebalanser

Utgiftsökningen beräknas bli ca 700 milj. kr. per år (i fest penning­värde) under perioden.

Arbetsskadeförsäkringen skall finansieras genom en socialavgift som för närvarande uppgår till 0,90% av avgiftsunderlaget. Över- resp. underskott redovisas mot arbetsskadefonden. Fondens kapitel är för närvarande förbrakat och utgifter utöver avgiftsinkomstema belaster stetsbudgeten. Belastningen på stetsbudgeten till följd av bristande finansiering beräknas till ca 7,5 miljarder kr. för budgeteret 1991/92.

Pensioner

Under dette avsnitt redovisas utgifter för folkpension, allmän tillägs-

6   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:1.2

25

pension (ATP), delpension och bidrag till kommunalt bostedstillägg till    Prop. 1990/91:150

folkpension (KBT).

Bilaga 1:1.2

Utgifteraa på pensionsområdet är i huvudsak beroende av sådana fektorer som befolkningsutvecklingen och ohälsotalet. Den förste fektom inverkar främst på utgifteraa för ålderspensioner och den senare fektom utgiftema för förtidspensioner.

Folkpension

Folkpensionssystemet omfetter hela befolkningen. För folkpensionärer med låg eller ingen ATP kompletteras pensionen med pensionstillskott. Pensionstillskottet avräknas krona för krona mot eventuell ATP-jjension.

De samlade utgifteraa för folkpensioneringen redovisas på stetsbudget­ens utgiftssida. För fmansiering av folkpensioneringen fmns en social­avgift som fr.o.m. år 1990 utgör 7,45 % av avgiftsimderlaget. Dette av­giftsunderlag har breddats något genom att fler tidigare fria anställnings­förmåner, som ett led i finansieringen av skattereformen, räknas in i underlaget.

Utgifteraa för ersättning vid ålderdom har i faste priser ökat med 25 % mellan år 1980 och år 1989. Dette beror främst på att antelet ålders­pensionärer ökat samt de förbättrade pensionstilläggen till ålderspensio­nerna. Antelet ålderspensionärer fortsätter att öka till år 1993 för att därefter minska. I takt med att allt större andel ålderspensionärer fär allt högre medelpoäng för ATP minskar utgifteraa fÖr pensionstillskott. Folkpensionsutgifteraa för ålderspensionärer visar en svagt nedåtgående trend under budgetperioden.

Kostnadema för änkepension, hustratillägg och baratillägg kommer också att minska eftersom dessa ersättningsformer successivt är imder avveckling i och med att nya regler för efterlevandepensionering trädde i kraft år 1990. Utgifteraa för änkepensioner sjunker något snabbare än utgifteraa ökar för de nya ersättninsformeraa omstellningspension och särskild efterlevandepension under budgetperioden.

I januari 1991 hade 360 110 personer antingen förtidspension eller sjukbidrag.

Antelet förtidspensioner och sjukbidrag har stigit kraftigt tmder senare år. Mellan åren 1985 och 1989 ökade antelet personer med folkpension från dessa förmåner med 32 000 och antelet personer med ATP med 44 000. Denna ökning av förtidspensioner och sjukbidrag beräknas fortsatte till år 1992. Därefter beräknas antelet minska till följd av försäkringskassomas rehabiliteringsinsatser. Dessutom har möjligheten till förtidspension på enbart arbetsmarknadsskäl avskaffets med verkan från den 1 oktober 1991. Dette beräknas iimebära en minskning av antelet nybeviljade förtidspensioner med 5000 per år.

Utgifteraa för pensionstillskott till förtidspension och sjukbidrag förväntes sjunka p.g.a. att ATP-systemet omfettar allt fler av pen­sionäreraa.

26

Kommunala bostadstillägg till folkpension

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 Kommimala bostedstillägg (KBT) utges till pensionärer med låg eller

ingen ATP. Sedan den 1 januari 1988 är det obligatoriskt för kom­muneraa att utge KBT. Stetsbidrag lämnas för 25 % av kommunernas bidragsberättigade kostnader. KBT skall utges för minst 80 % av hyreskostnaderaa mellan 80 och 1900 kr. per månad för en ensamsteende pensionär och mellan 80 och 2 050 kr. per månad för ett pensionärspar. Kostnaden bestäms dels av antelet pensionärer som med hänsyn till inkomst och bostedskostnad är berättigade till sådant tillägg, dels av hyresnivån i kommunema och kommimeraas egna prioriteringar vad gäller bostedstilläggets nivå. Hyreshöjningar ökar kostnaderaa för KBT. Samtidigt medför de ökade ATP-pensionema och de ökade av-telsreglerade pensionerna en minskning av kostnaderaa. Sammanteget beräknas antelet KBT-tegare minska med i genomsnitt ca 2 - 3 % per år. . Totelkostnaderaa beräknas sjunka något långsammare än stetsbidraget. Kostnaderaa för stetsbidraget belaster helt och hållet stetsbudgeten.

Allmän tilläggspension

Allmän tilläggspension utges till den som haft en pensionsgrundande inkomst minst 3 år. Storleken på pensionen räknas ut på ett genomsnitt av de pensionsgrundande inkomsteraa under de 15 bäste åren. Full pension motsvarar 60 % av denna genomsnittsinkomst.

Utvecklingen av antelet personer som har ATP i någon form framgår av följande sammanstellning.

Är

Antel

1989

1 827 800

1991

1 925 000    *

1993

1 993 000    *

1995

2 025 000    *

* Beräknat

ATP-systemet har ännu inte nätt fullfunktionsstediet. Såväl antelet ATP-pensionärer som storleken på medelutbetelningaraa mätt i antel basbelopp ökar fortferande. Dette har resulterat i att en allt större andel pensionärer får rätt till full ATP. Till dette kommer en ökad förvärvsfrekvens bland kvinnoma. Under 1980-telet har den ökat med 7,1 %.

ATP finansieras genom en socialavgift som f.n. är 13,00% av av­giftsunderlaget. Inkomster och utgifter redovisas över den allmänna pensionsfonden. Som en följd av att utgiftema överstiger inkomstema från socialavgiftema med ca 10 miljarder i snitt per år används också en del av ränteinkomsteraa för att tecka utbetelningama till pensionärerna. AP-fondens kapitel var vid utgången av år 1990 430 miljarder kr. Inga kostnader för ATP redovisas över stetsbudgeten.

AP-fondens fondstyrka, d.v.s det tel som anger fondstorleken i relation till respektive års ATP-utgift, beräknas öka från 5,4 till 5,8 under långtidsbudgetperioden. Dette beror på den relativt gynnsamma befolk­ningsutvecklingen  under  1990-telet då  försörjningsbördan  förbättras

27

något.   På längre sikt,   efter sekelskiftet,   försämras bilden drastiskt    Prop. 1990/91:150

eftersom Sverige av demografiska skäl far allt färre yrkesverksamma.

Bilaga 1:1.2

Utgifteraa för ATP i feste priser beräknas öka med ca 12 % under långtidsbudgetperioden.

Delpension

Delpensionsförsäkringen ger förvärvsarbetande mellan 60 och 65 år möjlighet att minska sin arbetstid genom att övergå till deltidsarbete i kombination med delpension. Delpension utgör 65 % av inkomstbort­fallet.

Delpensioneringen finansieras genom en socialavgift på 0,5 % av avgiftsimderlaget. Över- respektive underskott regleras mot delpen­sionsfonden. Avgiftsinkomstema överstiger f.n. utgiftema vilket har till följd att delpensionsfondens storlek ökar med drygt 2 miljarder per år i början av långtidsbudgetperioden och med drygt 3 miljarder per år i slutet på perioden.

Kapitelet i delpensionsfonden var vid utgången av år 1990 ca 9,2 miljarder kronor och beräknas ha ökat till ca 23 miljarder år 1995. Inga kostnader för delpensioneringen redovisas över stetsbudgeten.

Hälso- och sjukvård

De totela kostnadema för hälso- och sjukvården uppgick under 1989 till drygt 103 miljarder kr. Dette motsvarar ca 8,5 % av bratto­nationalprodukten. Steten bidrar med drygt en femtedel av kostnaderna genom bidrag från den allmänna sjukförsäkringen och skatte­utjämningsbidrag m.m.

Elt antel faktorer påverkar utvecklingen av kostnaderna inom hälso- och sjukvården. Enligt en studie som gjordes i början av 1980-telet stod framstegen vad gäller teknik och metoder för omkring 90 % av den totala kostaadsökningen under det att befolkningsökningen och den ökade andelen äldre svarade för mindre än 10 %. Mycket av denna utveckling samverkar dock med ökningen av andelen äldre i befolkningen, eftersom den förändrade tekniken gör det möjligt att i allt högre grad behandla de äldre befolkningsgrapperaa. För patienter över 65 år har under de senaste tjugo åren andelen vårddagar ökat från 53 % till ca 75 % inom den slutna sjukvården.

En motverkande utveckling är att befolkningen i arbetsför ålder i allt mindre utsträckning utnyttjar den slutna delen av hälso- och sjukvården. Vidare minskar även grappen i åldem 6570 år sitt utnyttjande av den slutna sjukvården. I stellet utnyttjar dessa grapper i högre grad den öppna vården.

I samband med förhandlingama om ersättning från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen för år 1991 ~ Dagmaröverenskommelsen ~ slöts en överenskommelse mellan steten och Landstingsförbimdet om inriktningen på det fortsatte förändrings- och utvecklingsarbetet inom hälso- och sjukvården. Enligt överenskommelsen skall utvecklingsarbetet, som har ett flerårsperspektiv, ha som mål att säkra ett effektivt utnyttjan-

28

de av tillgängliga ekonomiska och personella resurser, att kontinuerligt Prop. 1990/91:150 förbättra hälso- och sjukvården och att öka patientemas möjligheter att Bilaga 1:1.2 fritt välja vårdgivare. Utvecklingsarbetet skall skapa föratsättningar att bättre styra verksamheten och underlätte resultetuppföljningen. I arbetet ingår bl.a. att utveckla former för att mate och värdera vårdens kvalitet samt att uterbete kriterier för att sätte upp patienter på vänteliste och indikationer för integning för behandling eller operation för ett antel diagnoser m.m.

Inom den offentliga sektom behövs en större flexibilitet i fråga om verksamhetsformer och arbetssätt. Styraing, ledning och organisation av den offentliga verksamheten behöver successivt ses över och revideras. Dagens splittring av resursema för vård, rehabilitering och försäkring resulterar i att möjligheteraa till samordning och effektiv resursanvänd­ning inte utnyttjas fullt ut. För att åstedkomma en bättre hushållning med resurseraa krävs en bättre samordning av ansvaret för hälso- och sjukvård och sjukförsäkring.

Regeringen har nyligen till riksdagen överlämnat en propoisiton (prop. 1990/91:121) om försöksverksamhet med kommtmalt huvudmannaansvar för primärvård m.m. I propositionen uttelas bl.a. att försöksverksamhet med finansiell samordning mellan hälso- och sjukvården och socialförsäk­ringssystemet bör genomföras. Syftet med en sådan försöksverksamhet, som bidrar till bättre hälsa och ett mer aktivt liv tör hela befolkningen samtidigt som belastningen på samhällsekonomin minskar.

En sådan försöksverksamhet planeras att inledas den 1 januari 1992 och avses begränsas till ett mindre antel primärvårdsområden. I dessa skall en befolkningsrelaterad tilldelning av sjukvårdsresurser tillämpas. Något eller några av dessa försök bör om möjligt genomföras i primärvårdsom­råden med kommunalt huvudmannaansvar för primärvården och några i primärvårdsområden med landstingskommunalt huvudmannaansvar för primärvården. Försök bör dessutom övervägas där den finansiella samordningen läggs på någon eller några försäkringskassor.

Inom socialdepartementet kommer under våren 1991 att övervägas vilka landsting, kommuner och försäkringskassor som kan komma i fråga för försöksverksamhet med finansiell samrodning mellan hälso- och sjukvården och socialförsäkringssystemet. Under hösten 1991 planeras att en i propositionen lägga fram förslag till den lagstiftning som behövs för at genomföra denna försöksverksamhet.

Äldre- och handikappomsorg

Ansvaret for äldre- och handikappomsorgen vilar på kommuner och landsting.

Behovet av äldreomsorg beräknas öka under långtidsbudgetperioden. Den främste orsaken är att antalet personer i grappen 80 år och däratöver, som har ett genomsnittligt högt vårdbehov, kommer att öka, liksom antelet ensamstående äldre. Riksdagen har den 13 december 1990, på grundval av propositionen (1990/91:14) Ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m., fettet beslut om att kommunerna skall

29

ges ett samlat ansvar för långvarig service och vård till äldre och    Prop. 1990/91:150 handikappade. Syftet med förändringen är att skapa klara ansvarsför-    Bilaga 1:1.2 hållanden och ge organisatoriska föratsättningar för en bättre användning av tillgängliga resurser.

Riksdagens beslut iimebär bl.a. att kommunema den 1 januari 1992, då reformen träder i kraft, skall överte sjukhem och andra somatiska långvårdsinrättningar som har ett lokalt upptegningsområde. Kommuner­nas ansvar för dagsjukvård förtydligas. Vidare ges kommuneraa skyldighet att erbjuda hälso- och sjukvård vid de övertegna sjukhemmen liksom vid övriga särskilda boendeformer och vid kommunala dag­verksamheter. För den somatiska långtidssjukvård som landstingen även fortsättningsvis skall ha verksamhetsansvar för får kommunema ett betelningsansvar. Dette innebär att kommunema skall betela för de platser som utnyttjas hos landstingen. Detsamma kommer att gälla för de s.k. medicinskt färdigbehandlade patientema vid landstingens akutsjuk­vårdskliniker och vid de geriatriska klinikema.

Principema för den ekonomiska reglering mellan landsting och kommun som reformen föratsätter har godkänts av riksdagen. Regler­ingen skall ske genom en kombination av förändringar i kommuners och landstings skattesatser, skatteutjämningssystemet samt stetens bidrag till kommuner och landsting. Häratöver införs ett mellankommimalt omfördelningssystem. Regeringen lägger i dag fram förslag tjll de lagändringar m.m. som krävs i dette avseende.

Ett led i den ekonomiska regleringen är en förändring av grunderna för fördelning av stetens bidrag till kommuneraa för stöd och hjälp i boendet. Bidraget som tidigare varit prestetionsbaserat utifrån antalet årsarbetare övergår till att bli behovsrelaterat. De kriterier som skall användas är antelet förtidspensionärer och antelet personer i de högste åldrama i kommunen, andelen ensamboende äldre personer samt glesbygdsgraden i resp. kommun. Dette innebär att stetsbidragets förändring i huvudsak kommer att följa den demografiska utvecklingen.

Riksdagen fettede också beslut om ett utökat stetiigt stöd om totelt 5,5 miljarder kronor under en femårsperiod. Av medlen avser 2,0 miljarder stimulansbidrag till grappboenden. För utbyggnad och ombyggnad av institutioner, sä att de som så önskar skall fä ett eget ram, avsätts 1,0 miljard kronor. Kommuneraa kompenseras imder en treårsperiod med ett stetsbidrag om 1,5 miljarder kronor för att tecka kostnader för betelningsansvaret avseende de medicinskt färdigbehand­lade. Ett stetligt stöd till utbildningsinsatser och viss information kommer att utgå med 500 milj. kr. Landstingen och de landstingsfria kom­munerna kommer att tillföras ett särskilt stetsbidrag 1992 om 500 milj. kr. bl.a. för att nedbringa kötideraa inom den somatiska korttidssjukvård­en.

Stetsbidraget till färdtjänst beräknas även fortsättningsvis att, med vissa begränsningsregler, utgå med 35 % av brattodriftkostnaderaa. En viss volymökning förutses under perioden.

Det arbete som bedrivs i 1989 års handikapputredning (S 1988:03) är av stor betydelse fÖr utformningen av den framtida handikappolitiken.

30

Regeringen har för avsikt att på gnmdval av utredningens bedömningar    Prop. 1990/91:150 och överväganden, förelägga riksdagen en proposition med förslag som    Bilaga 1:1.2 bl.a. syfte till att i högre grad än för för närvarande tillförsäkra svårt handikappade ett väl fiingerande samhällsstöd.

Socialt behandlingsarbete, alkohol- och narkotikapolitik

Enligt socialtjänstlagen är kommuneraa och landstingen ansvariga för det socialbehandlingsarbetet. Stora insatser görs dock också av frivilliga organisationer. Steten ger bidrag till missbrukarvård och ungdomsvård samt till frivilliga organisationer som är verksamma inom området. Vidare ges bidrag till utvecklings- och försöksverksamhet inom området individ- och femiljeomsorg.

Socialtjänstlagens karakter av ramlag, dess bestemmelser om det ytterste ansvaret för att de som behöver får stöd och hjälp, be-stämmelseraa om rätten till bistånd m.m. har ifrågasatts i olika samman­hang. Regeringen har nyligen tillsatt en parlamenterisk kommitté med uppgift att göra en översyn och utvärdering av socialtjänstlagen.

En tillfällig omläggning av stetsbidraget till ungdomsvård och miss-brakarvård som syfter till en snabb utbyggnad av vårdresurseraa för de mest utsatte imgdoms- och missbrukargrapperaa har föreslagits av regeringen. Vidare pågår ett utredningsarbete som avses leda till en förändrad organisation av institutionsresurseraa för dessa grapper.

Alkoholkonsumtionen har under senare hälften av 1980-telet ökat särskilt i ungdomsgrapperaa vilket inger allvarlig oro. Samhällets kostnader för social- och sjukvård, produktionsbortfell, rehabiliterings­åtgärder m.m. som har sin orsak i alkoholmissbruk är mycket höga. Uppskattningsvis har minst 300 000 personer en så hög alkohol­konsumtion att den påverkar arbete, hälsa och femiljeliv.' Alkohol­missbruk är en av de vanligaste orsakeraa till för tidig död särskilt bland vuxna män. Regeringen har i en särskild proposition föreslagit en ökad satsning på information och opinionbildning där alkohol- och drog-frågoraa sätts in i ett bredare folkhälsoperspektiv.

Trots intensiva insatser mot narkotikamissbruket är problemen fortferande stora. Vissa rapporter tyder på att den positi,va utveckling som skett när det gäller ungdomars kontakt med och instellning till narkotika kan vara på väg att vända. Riskeraa är stora för ett ökat missbruk av kokain och andra nya preparat. Spridningen av HIV/aids bland intravenösa missbrukare inger fortferande oro.

Den interaationella narkotikasituationen är allvarlig. Sverige verkar för en aktiv narkotikapolitik i interaationella organ. Ett nordiskt samarbete om narkotikafrågor pågår. Inom den s.k. Pompidougrappen, som är en arbetsgmpp för narkotikafrågor inom Europarådet, genomförs ett europeiskt samarbetsprogram. Ett svenskt förslag om att FN skulle utveckla ett globalt aktionsprogram mot narkotika har accepterats av FNs generalförsamling. Vidare har generalförsamlingen beslutet att genomföra en organisationsförändring som möjliggör en effektivare och samordnad

31

insats mot narkotika frän FNs sida. Sverige stöder också aktivt WHOs    Prop. 1990/91:150

insatser för att förebygga alkohol-och narkotikamissbruk.

Bilaga 1:1.2

Stetens utgifter rikter sig till ungdoms- och missbrukarvård (950 milj. kr.), bidrag till organisationer (74 milj.kr.) samt utvecklings- och försöksverksamhet (27 milj.kr.) Merparten av samhällets utgifter bestrids av kommuneraa och till viss del av landstingen. Stetens utgifter påverkas av en rad fektorer som alkohol- och narkotikamissbrukets omfettning, utveckling av vård- och behandlingsformer eto.

32

VI. 

Kommunikationsdepartementet

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Milj. kr.. 1991/92 års prisnivå

91/92   Förändring till

92/93    93/94   94/95     95/96

Genomsnittlig procentuell för­ändring per år 91/92-     85/86-95/96      89/90

O 65

O 85

O 75

O 10

Totela utgifter

varav:

Vägar

Järnvägar

Sjö- och lufttransporter

Övrigt

18 328      150

11011

5 716

854

747

85      32

O

27 O 5

O

-2

O

11

0,4

0,0 0,7 0,0 3,5

6,1

8.7 5,3 -5,7 4,3

Källa: Kommunikationsdepartementet och riksrevisionsverket

Kommimikationsdepartementets verksamhetsområde omfettar väg-, järnväg-, sjö- och lufttransporter, post- och telekommunikationer, trafiksäkerhet samt forsknings- och utvecklingsverksamhet på transport­området. Till kommunikationsdepartementet hör också bl.a. Sveriges meteorologiska institut (SMHI) och stetens geotekniska institut (SGI).

Diagram

VI.

1 Realekonomisk fördelning av kommunikationsdepartementets utgifter 1991/92

13% övr trans­fereringar

78% Konsumtion o. invest.

9% TiU

kommuner

Källa: Finansdepartementet

Utgiftstyrande faktorer

De utgiftsdrivande faktorer inom kommimikationsdepartementet är främst pris- och löneutvecklingen men utgifteraa styrs också till stor del via nya poliliska beslut vilka inte beaktes i långtidsbudgen.

33

Konsumtionsutgiftema avser huvudsakligen drift av stetiiga vägar.    Prop. 1990/91:150

Investeringsutgifteraa avser främst väg- och jämvägsinvestéringar.

Bilaga 1:1.2

Infrastrukur

1 regeringens finansplan 1991 framhålls infrastrukturens betydelse för samhällsutvecklingen. 1 regeringens proposition till riksdagen om Näringspolitik för tillväxt (1990/91:87) har förslag lagts som bl.a. gäller finansieringen av trafikinfrastrukturen och en reformerad in­vesteringsplanering. Regeringen har också redogjort för sin bedömning av behovet av investeringar i vägar, järavägar, kollektivtrafikanlägg­ningar och telekommunikationer. Föreslagna åtgärder syftar till att skapa föratsättningar för en långsiktigt uthållig tillväxt. Investeringar i vägar, järavägar och kollektivtrafikanläggningar beräknas sammanteget överstiga 100 miljarder kronor under 1990-telet. Förslag om en infrastrukturfond på minst 20 miljarder kronor har lämnats till riksdagen. Fonden skall genom samfinansiering med andra intressenter bidra till finansiering av angelägna investeringar i järnvägar, vägar och kollek-livtrafikanläggningar.

Dessutom föreslås att det nationella perspektivet skall förstärkas i investeringsplaneringen genom en ökad betoning på planering och genomförande av större sammanhållna projekt av nationell betydelse. Regeringen föreslår för budgeteret 1991/92 ett nyinvesteringsanslag för stomjäravägar på 1,5 miljarder kronor vilket är en ökning med 300 milj. kr. i förhållande till innevarande budgeter. För vägväsendet däremot har sedan år 1990 planeringsföratsättningama byggt på reallt oförändrade anslag. Via stetsbudgeten finansieras för närvarande investeringar motsvarande drygt 5,5 miljarder kronor per år inom trafikens infrastruk­tur. För att effektivisera utnyttjandet av de resurser som kommer att satsas på infrastmkturinvesteringar under 1990-telet stells krav på en mera sammanhållen investeringspolitik och en ökad helhetssyn. Det medför bl.a. att regeringen bör ange vilka strategiska infrastrukturin­vesteringar som bör genomföras samtidigt som inflytandet över lokalt påkallade investeringsbehov bibehålls decentraliserat.

För att kunna genomföra investeringaraa krävs stora resurser. Den strama finanspolitiken föratsätter omprioriteringar och effektiviseringar inom de offenlliga utgiftema, samt att utrymme kan skapas även utanför statsbudgetens ramar. Investeringama skall finansieras med bl.a. anslagsmedel, samfinansiering med extema intressenter i förhandlings-uppgörelser via infrastmkturfonden samt vägavgifter.

Regeringen redogör i propositionen om Näringspolitik för tillväxt också för de förslag till överenskommelser om trafik och miljö i storstedsregio­nema som de s.k. storstedsförhandlaraa uterbetet. Regeringen har förklarat sig beredd att avsatte 5,5 miljarder kronor inom ramen för infrastmkturfonden för en utvecklad infrastuktur i de tre storsteds­områdena.

Vidare redovisas betydelsen av feste förbindelser över Öresimd. Dessutom anges att formeraa för styraingen av affärsverken fortlöpande

34

skall ses över. Inriktningen för den fortsatte affärsverksöversynen är att    Prop. 1990/91:150 televerkets   verksamhetsform   förändras   fr.o.m.   1  juli   1992   medan    Bilaga 1:1.2 föratsättningama för SJ och postverket skall utredas vidare. Avkastnings-och utdelningskraven skärps.

En aiman prioriterad fråga inom kommunikationsdepartementets verksamhetsområde gäller trafikens miljöproblem. En särskild proposition har under våren lämnats till riksdagen om bl.a. trafikens miljöfrågor.

Vidare prioriteras arbetet med att verka för en gemensam europeisk transportmarknad. Det intemationella arbetet väntes under de kommande åren få en ökad betydelse.

Trafikarbetet har ökat kraftigt under efterkrigstiden. Det gäller i syrmerhet väg- och flygtrafiken. Under det senaste året har dock utvecklingen påverkats av faktorer som gjort utvecklingen mera svårbedömd. Skattereformen innebar att såväl bensin och dieselolja som persontransporter i övrigt belades med mervärdesskatt. Vidare tas ut koldioxidskatter på bl.a. bensin och inrikesflyget. Enligt transportrådets nyligen gjorda transportprognos förväntes dock den långsiktiga ökningen fortsatte även under 1990-telet för samtliga trafikslag.

Investeringsutgifter

Investeringsutgifteraa inom kommunikationsdepartementets område är omfettande. De störste insatsema avser vägbyggande samt järnvägs- och teleanläggningar. I tebellen nedan visas de beräknade totela stolliga in­vesteringsutgifteraa samt fördelning av dessa för budgeteret 1991/92, oberoende av finansieringskälla.

Totela investeringsutgifter 1991/92, oberoende av finansieringskälla

Sektor

Investerings utgifter milj kr.

Tele

9 800

Post

2 000

Järnväg

2 600

Tågtrafik

2 900

Vägar

4 000

Flyg

1 000

sjöfart

100

Summa

22 400

Källa: Kommunikationsdepartementet

De investeringar i nät och annan utmstning som beräknas inom televerkskonceraen uppgår för budgeteret 1991/92 till 9,8 miljarder kronor. För de påföljande åren under långstidsbudgetperioden beräknas investeringama uppgå till drygt 10 mijarder kronor per år. Investeringar­na fmansieras helt utanför stetsbudgeten vilket även gäller de av postverket beräkande investeringama på ca 2 miljarder kronor per år.

35

Nyinvesteringaraa i järnvägens infrastruktur beräknas för budgetåret    Prop. 1990/91:150 1991/92 uppgå till sammanlagt 2 600 miljarder kronor. För stetens    Bilaga 1:1.2 järavägars affärsrörelse beräknas investeringama för år 1991/92 uppgå till ca 2,9 miljarder kronor och fmansieras utanför stetsbudgeten.

Utgifteraa för vägbyggande och investeringar i kollek­tivtrafikanläggningar i länen finansieras med anslag över stetsbudgeten och uppgår totelt för budgeteret 1991/92 till ca 3,4 miljarder kronor.

Sjöfertsverket räknar i sin prognos för de kommande åren med en fortsatt låg och jämn investeringsnivå. Investeringama avser till övervägande del återanskaffningar. Investeringsnivån beräknas till ca 100 milj.kr. per år i genomsnitt.

Luftfertsverket prognoser anger en stedigt ökande passagerartillväxt och i enlighet med dette förväntas investeringsbehoven bli stora. In­vesteringsvolymen fram till år 2000 bedöms uppgå till ca 1 miljard kronor per år i dagens priser.

36

VII. Finansdepartementet

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

91/92    Förändring till

92/93    93/94    94/95      95/96

Genomsniulig procenluell för­ändring per år 91/92-     85/86-95/96      89/90

Totala utgifter

varav:

Bidrag till kommunala sektorn, skatte­utjämningsbidrag och kompensations-utjämningsbidrag Skatteadministrationen Tullverket m.m.

Riksgäldskontoret och kostnader för statsskuldens förvaltning

17

1,4

5,1

28 796   1 296       443     -50

21 747

1 429

480

-26

34

2,3

3,6

5 119

-31

0

0

0

-0,2

14,2

1 079

-21

-24

-21

-13

-1,9

7,5

681

-79

-11

-3,5

Redovisades under riksdagen och dess myndigheter under denna period Källa: Finansdepartementet och riksrevisionsverket

Finansdepartementets verksamhetsområde omfetter frågor om ekonomisk politik, skattepolitik samt frågor som rör stetens budget och resurs­fördelningen inom den offentliga sektom.

Till departementets verksamhetsområde hör också frågor om skatte­utjämningsbidrag m.fl. generella stetliga bidrag till den kommunala sektom och andra kommunalekonomiska frågor och frågor som rör stetsskuldens förvaltning samt tullfrågor, exkl. frågor som rör tulltaxan och befrielse från tull. Departementet bereder även frågor som rör stetlig lokalförsörjning, bank- och försäkringsväsendet, värdepappershandeln, vissa stetliga bolag och AP-fonden.

Under perioden 1984/85 - 1989/90 ökade utgifteraa inom finansdepar-lementets verksamhetsområde med i genomsnitt 5,1 procent per år.

För budgetåret 1991/92 har regeringen föreslagit att 28,8 miljarder kronor anvisas till utgifter inom finansdepartementets verksam­hetsområde.

Utgiftstyrande faktorer

Transfereringar svarar för merparten av utgifteraa inom finansdepar­tementets område i form av skatteutjämningsbidrag till kommuneraa. Bidragets utveckling påverkas av skattesatsändringar och utvecklingen av skatteunderlaget totelt sett. Konsumtionsutgifteraa utgörs bl.a. av löneutgifter för framförallt skatteförvaltning och tullväsendet. Dessa utgifter styrs främst av löne- och prisutvecklingen.

37

Diagram VII.l Realekonomiskt fördelning av finansdepartementets utgifter    Prop   1990/91 "150

1991/92

Dl        T 1 1

Bilaga 1:1.2

25% Konsumtion o. invesL

75% Till

kommuner

Källa: Finansdepartementet

Skatteförvaltningen och exekutionsväsendet

En ny organisation för skatteförvaltningen i länen gäller fr.o.m. den 1 januari 1991. Inom en gemensam myndighet i varje län skall verksam­heten under de närmaste åren successivt decentraliseras till de orter där det hittills fuimits lokala skattemyndigheter och där det i den nya organisationen finns lokala skattekontor. Vid de lokala skattekontoren skall handläggningen ske integrerat för olika skatter och avgifter. Inom exekutionsväsendet genomfördes en organisation med en myndighet i varje län den 1 juli 1988.

Skattemyndigheteraa skall den 1 juli 1991 te över arbetet med folkbok­föringen från pastorsämbetena. Nytt blir att registren inom folkbokfö­ringen skall föras med hjälp av ADB. En registerlag har utfärdats och regeringen har nyligen lagt fram ett förslag till ny folkbokföringslag, gmndat på den nya organisationen. För budgeteret 1991/92 har ett resurstillskott på drygt 300 milj. kr. beräknats fÖr skatteförvaltningen med anledning av reformen.

En genomgripande skattereform har genomförts, med verkan i huvudsak fr.o.m. 1991. Även under budgeteret 1991/92 medför reformen tillfälligt ökade kostnader för bl.a. utbildning av personal och anpassning av ADB-stödet till det nya regelsystemet.

Såväl skattereformen som den nya organisationen ger under de följande åren möjlighet till inte obetydliga minskningar av ad-ministrationskostnadema. Även kostnadema för den nya folkbokförings­organisationen kommer på sikt att minska.

Riksdagen har beslutet en ny lag om betelningsföreläggande och handräckning. Dessa summariska processformer skall omkring årsskiftet 1991/92  föras över  från  tingsrätterna till  kronofogdemyndigheteraa.

38

Genom samordningsvinster och utbyggt ADB-stöd beräknas reformen ge    Prop. 1990/91:150

minskade kostaader totelt sett fr.o.m. budgeteret 1992/93.

Bilaga 1:1.2

'Rillverket

Under de närmasle åren är det särskilt angeläget att tullverket fortsätter alt bygga upp tulldatesystemet (TDS) så att i stort sett samtliga landets tullplatser skall kunna ha tillgång till ett fullt utbyggt TDS under år 1993. Det är samtidigt av stor vikt att det snarast tillskapas en mer effektiv och rationell tullorganisation enligt de riktlinjer som har angetts i budgetpro­positionen 1991. Under den kommande femårsperioden skall besparingar om totelt 300 milj. kr. åstedkommas inom tullverksamheten. För långtidsbudgelperioden redovisas de förväntede kostnaderaa och intekteraa för TDS med utgångspunkt i den av generaltullstyrelsen i sarmåd med stetskontoret redovisade förnyade ekonomiska bedömningen och lönsamhetskalkylen för TDS.

Riksgäldskontoret

Riksgäldskontorets huvuduppgift är att handha stetens upplåning och förvaltningen av stetsskulden. Riksgäldskontoret har dessutom bl.a. till uppgift att ge krediter till och mötte inlåning från stetiiga myndigheter samt att sköte viss annan kreditgivning. Riksgäldskontoret har ca 160 anstellda.

Riksdagen har slagit fest att det övergripande målet för riksgälds­kontoret och stetsskuldspolitiken skall vara att minimera kostnadema för stetens upplåning. Övriga ekonomisk-politiska mål som berör riksgälds-kontorets förvaltning av stetskulden skall uttryckas som restriktioner för riksgäldskontorets möjligheter att uppfylla målet om kostnadsminimering. Vidare gäller all riksgäldskontoret skall samråda med riksbanken om stetsskuldspolitiken för att säkerstella att denna avvägs mot pen­ningpolitiken.

Stetlig kreditgarantigivning bör beläggas med en avgift som står i proportion till den ekonomiska risk som garantin medför för steten. Utgångspunkten för avgiftssättningen skall vara att avgiften skall tecka förväntede kostnader för garantin samt hanteringskostnader.

Del bestämdes också att riksgäldskontorets möjligheter till kostnads­effektiv upplåning skall användas för att ge stetliga myndigheter finansiering till låga kostnader och att utlåning och inlåning i riksgälds­kontoret som huvudregel bör ske till marknadsmässiga villkor.

Allmänna bidrag till den kommunala sektom

Anslagen omfetter skatteutjämningsbidrag till kommuner och landsting och bidrag till kommuner med anledning av avskaffandet av den kommunala företegsbeskattningen.

Skatteutjämningssystemet syfter till att utjämna de stora skillnader som finns mellan enskilda kommuner resp. landsting i fråga om skattekraft och kostnader för bedrivande av kommunal verksamhet. Systemet skall

39

främja en i möjligaste mån likvärdig kommimal service i olika delar av Prop. 1990/91:150 landet, oavsett skattekraft. Systemet i sin helhet omfettar ordinarie Bilaga 1:1.2 skatteutjämningsbidrag, extra skatteutjämningsbidrag, allmän skatteutjäm­ningsavgift samt särskild skatteutjämningsavgift. Det ordinarie skatteut­jämningsbidraget utgör ett ekonimiskt stöd till kommuner och landsting utan förbehåll beträffande användning och utan koppling till viss verksmhet. Genom dette bidrag garanteras kommimeraa och landstingen ett visst skatteimderlag, dvs. antel skattekronor i förhållande till riksgenomsnittet. Däratöver finns möjlighet att få extra skatteutjämnings­bidrag på vissa särskilda grunder.

Skatteutjämningsbidragets utveckling påverkas, foratom av skat­tesatsändringar, dels av utvecklingen av det egna skatteunderlaget i enskilda kommuner och landsting, dels av hur skatteunderlaget totalt sett förändras. Under senare år har kommimeraa och landstingen själva fått finansiera bidragsökningaraa genom att betela skatteutjämningsavgifter till steten.

I beräkningama för långtidsbudgetperioden antas inga sys­temförändringar vad gäller de allmänna skatteutjämningsbidragen till det kommunala verksamhetsområdet. Stetens kostnader föratsätts vara nominellt oförändade. Detsamma gäller bidrag till kommunerna med anledning av avskattandet av den kommimala företegsbeskattningen.

Utgifter som helt eller delvis redovisas utanför statsbudgeten

Statlig lokalförsörjning

Investeringar inom byggnadsstyrelsens lokalhållningsområde redovisas i form av en rallande treårsplan. Planen omfetter medel fÖr både bygg­nadsarbeten och festighetsförvärv. Investeringama inom hela byggnadsstyrelsens lokalhållningsområde för budgeteren 1991/92 - 93/94 beräknas till 1,85 miljarder kronor per år. Byggnadsstyrelsen finansierar investeringama genom upptegande av lån i riksgäldskontoret till marknadsmässiga villkor.

40

VIII. Utbildningsdepartementet

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

91/92

Förändring lill

Genomsniulig

procentuell för-

ändring per är

92/93

93/94

94/95

95/96

91/92-95/96

85/86-89/90

Totela utgifter

62 076

409

842

618

290

0,3

-1,7

varav:

Det offentliga skolväsendet

33 425

349

470

217

-115

0,7

-1'

Högre utbildning

7 305

-128

78

54

0

0,0

-0.8

Forskning

6 540

175

0

0

0

0,7

0

Studiestöd

8 493

33

295

347

406

3,0

-7,5

Kultur och massmedia

3 325

15

-1

0

-1

0.2

3,1

1 denna beräkning ingår även forskning Källa: Utbildningsdepartementet och riksrevisionsverkel

Till utbildningsdepartementet hör skolväsendet, den grundläggande högskoleutbildningen, forskningen och forskaratbildningen, vuxen­utbildningen, folkbildnigen, studiestödet, kulturverksamheten samt massmediema.

Utgifteraa under utbildningsdepartementet har minskat realt med 1,7% under perioden 1984/85 - 1989/90. Dette beror till stor del på att utgiftema för studiemedel minskat på gnmd av minskat antel studie-medelstegare samt förändrade regelsystem. Utgiftema för skolväsendet, högre utbildning och forskning har ökat marginellt under denna period. Under motsvarande period har kulturomådet ökat realt med 3,1 %.

Utgiftstyrande faktorer

Större delen av utgifteraa styrs främst av löne- och prisutvecklingen. Sektorsbidraget till skolverksamheten kommer t.ex. att följa ett särskilt index sammanvägt av löne- och prisutvecklingen. I övrigt är elevutveck­lingen helt styrande för sektorsbidragels utveckling.

7   Riksdagen 1990/91. 1 satnl. Nr 150 Bilaga 1:1.2

41

Diagram VIII.l Realekonomisk fördelning av utbildningsdepartementets utgifter    Prop   1990/91 150 1991/92

Bilaga 1:1.2

24% Konsumtion o. invest 14% Till

hushåU

T7o övr trans­fereringar

55% TiU

kommuner

KäUa: Finansdepartementet

Ungdomsskolan

Riksdagen har nyligen i enlighet med förslagen i propositionen (prop. 1990/91:18) om ansvaret för skolan beslutet om en klarare ansvars­fördelning mellan steten och kommuneraa på skolområdet. Det över­gripande målet för reformeringen är att skapa en mål- och resultet­orienterad styrning och att ge kommunema ett ökat ansvar för skol­väsendet.

Fr.o.m. den 1 januari 1991 har kommunema det fulla ansvaret för skolans personal i och med att den stetliga regleringen av tjänster för skolledare och lärare upphört.

Riksdagen har också beslutet om ett nytt stetsbidragssystem för skolan. Sektorsbidraget införs fr.o.m. den 1 juli 1991 och utgör ett generellt finansiellt stöd till driften av det offentliga skolväsendet, dvs. grundskola, gymnasieskola och kommunal utbildning för vuxna exkl.' särvux. Det innebär bl.a. att stetsbidragssystemet inte längre skall reglera skol­organisationens utformning utan kommuneraa skall få möjlighet till en fri resursanvändning. Bidragsnivån i det itya systemet skall vara densamma som i nuvarande system. En schabloniserad behovsrelaterad beräkning av statsbidragen skall göras enligt olika beräkningsmodeller för skolformer­na. Bidraget utgår sedan som ett enda bidrag till skolsektorn. I beräk-ningsmodellema skall stmkturella kriterier som bygger på offentlig stetistik användas. Bidraget räknas varje budgeter upp med ett skolindex.

Sektorsbidraget kommer fr.o.m. verksamhetsåret 1991/92 att betalas ut under pågående verksamhetsår och fördelas således inte som hittills på förskott och slutieglering.

Steten svarar for ca hälften av de totela kostnaderna för det obliga­toriska skolväsendet i form av stetsbidrag. Resterande kosbiader feller på

42

kommuneraa. För vissa skolformer - sameskolan och specialskolan -svarar steten för samtliga kostnader.

Kostnadema för grundskolan påverkas av elevutvecklingen. Under senare delen av 1980-telet har en nedgång skett av antelet elever i del obligatoriska skolväsendet. Prognosema för elevutvecklingen visar på en ökning under 1990-telet, varefter en viss nedgång sker omkring år 2 000 för lågstediet.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Diagram VIII.2 Bam i grundskolan uppdelat pä skolstedium 1988-2000

340

Anlal barn tusental

330

320

310

300

290

280

1988  1990   1992  1994  1996  1998  2000 

Å

r

Regeringen har i propositionen (prop. 1990/91:115) om vissa skollags­frågor m.m. föreslagit att baras skolstert görs mer flexibel fr.o.m. låsäret 1991/92 på så sätt att vårdnadshavaren får avgöra om baraet skall börja skolan del år bamet fyller sex år eller påföljande år. En övergångstid om sex år tillämpas, under vilken kommunema kan bestemma i vilken takt sexåringar skall tas in i skolan. Antelet sexåringar som börjar skolan kommer att påverka stetsbidraget fr.o.m. budgeteret 1992/93.

Genom den avreglering som blir följden av riksdagens beslut med anledning av förslag i propositionen om ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr.76) avvecklas det nuvarande dimensionerings-och planeringssystemet. Kommunema skall själva beslute om om­fettningen och organisationen av sin gymnasieskola. Målsättningen för gymnasieskolan är dock att alla ungdomar under 20 år skall beredas plats.

Gymnasieskolans andel av sektorsbidraget innehåller en resursnivå som medger att målsättningen ska kunna uppfyllas. I dette underlag ingår också medel som innevarande budgeter anvisats till åtgärder inom kömmunemias uppföljningsansvar för ungdom under 18 år m.m.

För gymnasieskolans del beräknas bidraget per elev utifrån antelet ungdomar i åldem 16-19 är i kommunen. Under långtidsbudgetperioden

43

sker en nedgång i dette antel.    Förändringen av populationen samt    Prop. 1990/91:150 förhållandet mellan antelet 16-åringar och antelet i den totala population-    Bilaga 1:1.2 en framgår av nedansteende bild.

Diagram VIII.3 Andelen 16-åringar i förhållande till målpopulationen ungdomar i åldern 16-19 år

500000

400000

300000

200000

100000

1990

1992

i

1994

1996

1998

2000

Anlal 16 år.

Antal 16-19 år.

Regeringen har föreslagit (prop. 1990/91:85) att en ny straktur för gymnasieskolan skall genomföras och att en utbyggnad skall ske imder en fyraårsperiod med stert fr.o.m. den 1 juli 1992. Den nya strukturen är utformad med hänsyn framför allt till arbetsmarknadens långsiktiga behov av arbetskraft av god kvalitet med bredare studieingångar och fårre utgångar. Dette bör göra det möjligt att även för kommuner med vikande elevunderlag att behålla sin gymnasieskola och kunna erbjuda sina ungdomar gymnasieutbildning på eller nära hemorten.

Vuxenutbildning

Vuxenutbildning ges i form av kommunal och stetlig vuxenutbildning, gmndutbildning förvuxna, vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda samt svenskundervisning för vuxna invandrare.

Fr.o.m. budgetåret 1991/92 ingår stetsbidraget för den kommunala vuxenutbildningen i sektorsbidraget till skolan. Härigenom ges kom­muneraa en betydande frihet att inom feststellda ekonQmiska ramar bestämma hur den kommunala vuxenutbildningen bör utformas. Bidraget kommer, i likhet med vad som gäller för sektorsbidraget i sin helhet, att fr. o. m. budgeteret 1992/93 följa det särskilda index som gäller för hela det offentliga skolväsendet.

Regeringen har också föreslagit att (prop. 1990/91:85) de nuvarande stetens skolor för vuxna läggs ned och ersätts med ett resurscentram för distansundervisning. Dette iimebär att fr.o.m. budgetåret 1992/93

44

kommer stetsutgiftema att i jämförelse med anvisat belopp för inne-    Prop. 1990/91:150

varande budgetår att halveras.

Bilaga 1:1.2

När det gäller vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda har beräknats drygt 38 milj. kr. för budgetåret 1991/92.

Utgiftema för svenskundervisningen för vuxna invandrare påverkas i huvudsak av det framlida antalet invandrare och från vilka länder dessa kommer. För budgetåret 1991/92 har beräknats ett belopp om 290 milj. kr.

Folkbildning

Regeringen har föreslagit att fr.o.m. budgeteret 1991/92 införa ett nytt system för stetsbidrag till folkhögskolor och studieförbund (prop. 1990/91:82). Gmndtanken i det nya systemet är att övergå från regelstyr­ning till målstyraing. Stetsbidraget ges till ett folkbildningsråd som ett samlat finansiellt stöd till folkbildningen. Det ankommer på folkbildnings­rådet att fördela stetsbidraget till studieförbund och folkhögskolor med hänsyn till de av regering och riksdag festställda målen för folkbildning­en. Den nya ordningen medför att steten får en förbättrad kostnadskont­roll eftersom stetsbidraget i fortsättningen kommer att anvisas under ett anslag som inte får överskridas utan godkännande av riksdagen.

För budgeteret 1991/92 har anvisats ett belopp om sammanlagt 0000 miljarder kronor till folkbildningen. Därvid har, efler prisormäkning, en besparing på 100 milj. kr. beräknats.

Högre utbildning

Faktorerna som styr kostnaderaa för den grundläggande högskole­utbildningen är planeringsramar uttryckte i form av nybörjarplatser som årligen fastställs av riksdagen, utbildningens längd, kostnad per ut­bildningsplats samt kringkostnader såsom administration vid högskole­enhetema m.m.

Steten ger bidrag till kommuner och landstingskommuner för driften av den kommunala högskole- utbildningen. Stetsbidraget tecker för närvarande 25-35% av de totela kostnadema för utbildningen. Under långtidsbudgetperioden antes inte någon real ökning av bidraget.

Kostnaderaa för den grandläggande högskoleutbildningen beräknas öka med drygt 2% i oförändrat prisläge under långtidsbudgetperioden som en konsekvens av redan fettede beslut om dimensioneringsökningar. Till störste delen hänför sig dessa kostnader till den reformerade ingenjörsutbildningen. Kostnadsökningen motsvaras delvis av en minsking av anslagen till gymnasieskolans tekniska linje.

Under 1980-telet har antelet nybörjare i högskolan varit relativt konstant, ca 45 000. Antelet studerande på fristeende kurser och lokala linjer har varierat mer men senaste åren legat på ca 35 000. Utbyggnaden av den nya ingenjörsutbildningen fram till budgetåret 1993/94 innebär att antelet nybörjare i högskolan successivt kommer att öka med ca 5000. Grundskollärarlinjen ökar med ca 700 nybörjarplatser fr.o.m. budgeteret

45

1991/92. Genom förenklad administration och ett effektivare resursut-    Prop. 1990/91:150 nyttjande kommer resurser att frigöras så att antelet studerande kan öka    Bilaga 1:1.2 med tio procent under prerioden 91/92-93/94.

Förslagen i bugetpropositionen innebär att andra året i en treårig planeringsperiod för den grandläggande högskoleutbildningen fullföljs.

Fr.o.m. budgeteret 1993/94 kommer anslagen till högskolans grand­läggande utbildning att anvisas högskolevis. De lokala högskoleorganen kommer dä att få svara för den närmare fördelningen av de samlade resurser som idag anvisas under de fem s.k. sektorsanslagen och till lokala och individuella linjer samt fristeende kurser. Samtidigt kommer högskolans anslagssystem att omfattes av de nya former för budget­processen som riksdagen tidigare beslutet om.

Forskning

Forskning och forskamtbildning inom högskolan bekostes framför allt av steten, som anvisar medel till elva högskoleenheter.

Anslagen till forskning och forskamtbildning m.m. inom utbildnings­departementets verksamhetsområde uppgår innevarande budgeter till drygt 6,54 miljarder kr. Fakultetsanslagen utgör härav ca i,5S miljarder kr. medan forskningsrådens anslag sammanlagt är ca 1,07 miljarder kronor. Ytterligare en omfettande post i forskningsbudgeten utgörs av de ersättningar för kostnader i samband med framförallt klinisk utbildning och forskning som utgår till vissa landstingskommuner/kommuner enligt avtel om samarbete om läkaratbildning och forskning m.m. med nära 1,3 miljarder kr.

Riksdagen beslutede våren 1990 om inriktningen av forskningspoli­tiken. Inriktningen omfatter treårsperioden 1990/91-1992/93. Genom att salsa ytterligare 1 miljard kronor finansieras åtgärder för att förbättra den vetenskapliga produktionen. Härav kommer merparten, ca 0,65 miljarder kronor att röra förstärkningar för grandforskning och forskamtbildning inom utbildningsdepartementets verksamhetsområde. Efter treårsperioden slut antes utgifteraa i långtidsbudgeten ligga på oförändrad nivå.

Förstärkningama inom utbildningsdepartementets verksamhetsområde rör framför alll studiefinansieringen inom forskaratbildningen (100 milj. kn), utmstning och lokaler (192 milj. kr.), rådsorganisationen (86 milj. kr.) samt interaationellt forskningssamarbete (68 milj. kr.).

Regeringens förslag i tillväxtpropositionen innebär att minst 320 nya doktorandtjänster inrättes inom de tekniska fakulteteraa under budget­åren 1991/92-94/95.

Studiestöd

.

Utgifteraa för studiehjälp uppgår för budgeteret 1991/92 till knappt 2,7 miljarder kr. Utgiften är framför allt beroende av antelet studerande på gymnasial nivå. Under långtidsperioden beräknas antelet studiehjälps-berättigade elever minska motsvarande en utgiftsminskning på ungefär 150 milj. kr. Dämtöver minskas anslaget med drygt 260 milj. kr. fr.o.m.

46

budgeteret  1992/93  med hänsyn till att utgiften för de shiderandes    Prop. 1990/91:150

inackordering då ingår i sektorsbidraget till skolan.

Bilaga 1:1.2

Utgifteraa för studiemedelsanslagets storlek beror i huvudsak av antelet studiemedelstegare, basbeloppets storlek, upplåningsränte i riksgäldskon­toret samt löneutvecklingen i samhället.

Studiemedel besfår av bidrag och lån. Utgifteraa för bidrag beräknas öka pga en viss ökning av antelet studiemedelstegare tmder långtidsper­ioden.

Utgifteraa för lån är beroende av följande förhållanden. Den del av CSNs ränteutgifter till riksgäldskontoret som inte tecks genom återbetel­ning av lån regleras genom ett bidrag över stetsbudgeten. Den totala skuldstocken ökar kontinurligt under hela långtidperioden då få låntegare har påbörjat aterbetelningen i full omfettning. Dette medför en kraftig ökning av ränteutgifteraa. Efter hand som fler låntegare övergår till förvärvsarbete ökar också återbetelningaraa. I slutet av perioden uppskattes den årliga aterbetelningen närma sig 1 miljard kronor. Systemet kommer att befinna sig i fullfunktionsstedium omkring år 2010. Även räntenivån är av mycket stor betydelse för anslagsbelastningen. En procents ökning av riksgäldskontorets utlåningsränte innebär vid slutet av perioden en ökning av anslagsbelastningen med ca 300 milj. kr. Det bör emellertid framhållas att beräkningama fortferande är osäkra eftersom det, med de begränsade erferenheter som finns av det nya studiemedels­systemet, är svårt att föratse främst storleken av den årliga aterbetelning­en.

Stetens vuxenstudiestöd finansieras av en särskild vuxenut­bildningsavgift som för närvarande är 0,27 % av den totela lönesumman i samhället. För budgeteret 1991/92 uppgår anslaget till drygt 1,6 miljarder kr. Avgiften finansierar också timersättning vid vissa vuxenut­bildningar, bidrag till de feckliga organisationeraas centrala kursverksam­het och ett visst bidrag till folkbildningen. Inkomsteraa Trån vuxenut­bildningsavgiften är beroende av löneutvecklingen i samhället.

Kultur- och mediafrågor

Inom kulturverksamheten anslås medel till centrala och regionala myndigheter och institutioner, organisationer och föreningar m.fl. inom områdena teater, dans, musik, bibliotek, bildkonst, konsthantverk, arkiv, museer och utstellningar samt till konstnärsstöd och samekulturen. De totela stetsutgiftema för kulturverksamhet beräknas för budgetåret 1991/92 uppgå till 2,4 miljarder kr. Kulturinstitutionema finansierar en del av sin verksamhet genom inkomster från entréavgifter m.m.

Flertelet kulturinstitutioner ingår i den tredje eteppen av myndigheter som skall budgeteras med treåriga budgetramar. Under våren kommer av denna anledning särskilda direktiv att uterbetes som närmare redogör för inriktning inför den fördjupade analys av verksamheten som skall genomföras i samband med övergången till ramanslag.

Inom medieområdet handläggs frågor om radio och TV, film och video,   dagspress,   kulturtidskrifter,   fonogram,   litteratur,   bokhandel,

47

nordiskt och europeiskt mediesamarbete samt vissa stöd till bandi-    Prop. 1990/91:150 kappade. De stetiiga utgifteraa uppgår fÖr budgeteret 1991/92 till 877    Bilaga 1:1.2 milj. kr.

Nu gällande film- och videoavtel upphör att gälla den 1 juli 1991. En överenskommelse om en förlängning av avtelet träffedes mellan parteraa strax före årsskiftet 1990/91 och under våren 1991 har en proposition om filmstöd förelagts riksdagen. Förslagen innebär att avtelet förlängs till den 1 januari 1993. Nya parter i avtelet är videobranschens deteljhan-delsoianisationer. Den viktigaste ekonomiska förändringen är att avgiftema för videogram sänks. Filminstitutet kommer att få lägre intäkter framöver. Avtelet innebär att en större andel av de totela resursema avsätts för produktionsstöd till svensk långfilm. Det stetiiga fraktstödet för film upphör fr.o.m. bugefåret 1991/92 och motsvarande resurser förs över till Filminstitutets visningsverksamhet.

Under våren 1991 har dessutom en proposition om raldio- och TV-frågor förelagts riksdagen. Propositionen innehåller förslag om lag­stiftning för reklam i svensk TV samt medelsberäkningar för dels Sveriges Radio AB och televerket avseende 1992, dels radionämnden avseende 1991/92.

48

IX.

Jordbruksdepartementet

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

91/92

Förändring till 92/93    93/94

94/95

95/96

Genomsnittiig procentuell för­ändring per år 91/92-     85/86-95/96      89/90

Totala utgifter

varav:

Jordbruk och trädgärdsnäring

Livsmedel

Forskning och utbildning

9 440

6 681

556

1 195

-2 617   -1 582

-2 549   -1 553

-10          -2

13         -27

-303

-302 0 0

-705

-705 0 0

-18,2        -8,1

-30,4       -10,8* -0,5         -5,6 -0.8          1,0

Här ingår även jordbruksprisregleringen Källa: Jordbruksdepartementet och riksrevisionsverket

Till jordbruksdepartementet hör frågor rörande jordbruk, skogsbruk, fiske, trädgårdsnäring och rennäring samt högre utbildning, forskning och försök för dessa näringar, livsmedelsberedskap, djurskydd, djurens hälso-och sjukvård, livsmedelskontroll och utsädeskontroll samt jakt och viltvård.

Diagram IX.l Realekonomisk fördelning av jordbruksdepartementets utgifter 1991/92

71% övr trans­fereringar

4% TUl bushåll

3% Övriga utgifter

22% Konsumtion o. Invest,

Källa: Finansdepartementet

Utgiftstyrande faktorer

Utgifterna består till över hälften av transfereringar, främst stöd till jordbruksföreteg i samband med reformeringen av jordbrukspolitiken. Konsumtionsutgiftema avser förvaltningskostnader, av vilka lantbniks-

49

universitetets kostnader utgör en stor del. Faktorer som är styrande för    Prop. 1990/91:150

utgifteraas utveckling är framför allt löne- och prisutvecklingen.

Bilaga 1:1.2

Den framtida jordbrukspolitiken

Huvudfrågoraa för jordbruksdepartementet under de kommande åren kommer att vara arbetet med en reformering av den svenska jordbruks-och livsmedelspolitiken samt anpassning av politiken vid ett eventuellt medlemskap i EG.

Riksdagen beslutede våren 1990 om en ny livsmedelspolitik (prop. 1989/90: 146, JoU 25, rskr. 327). Den livsmedelspoliliska reformen fullföljs nu i enlighet med dette beslut. Det innebär att omstellningen av jordbmket genomförs med siktet inställt mot att få bättre balans mellan produktion och efterfrågan inom landet tillsammans med en satsning på altemativ till dagens livsmedelsproduktion. Däratöver kommer ytterligare åtgärder att vidtes för att ge fömtsättningar för lägre priser på livsmedel.

Riksdagens beslut om ett förste steg mot en mer konsumentinrikted livsmedelspolitik, den intema avregleringen, iimebär att prisema kan komma att sjunka. Det gäller därför att följa upp att reformens effekter når fram till konsumenten. Det är också av störste vikt att följa jordbrakets utveckling, produktionens regionala fördelning, strakturat-vecklingen i övrigt, utvecklingen av komplement och alteraativ till traditionell produktion samt lönsamhetsutvecklingen i sektora. Utvecklin­gens betydelse för livsmedelsförsörjningsförmågan måste fi31jas. Uppföljningen gäller också omställningens omfettning och påverkan på marknaden.

För atl omställningen skall ske under socialt acceptebla former beslutede riksdagen i enlighet med regeringens förslag om en rad övergångsåtgärder.

Det livsmedelspolitiska beslutet innebär bl.a. att jordbruket ges tillfälle att under en femårig övergångsperiod anpassa och stella om produktionen till nya villkor Ett viktigt inslag är omstellningsstödet vilket syftar till att underlätte varaktig omställning av åkermark till annan produktion än livsmedelsproduktion. Stödet lämnas i form av ett villkorslån.

Huvudvillkoret är att marken är varaktigt omstelld när den femåriga övergångsperioden löper ul.

Till de andra övergångsåtgärder som vidtes kan nämnas ett direkt inkomststöd, anläggningsstöd vid plantering av lövskog och anläggning av energiskog eller våtmarker, stöd till utslaktning av mjölkkor, stöd till skuldsatte jordbrukare, ett temporärt exportfmansieringsstöd för kött samt särskilda medel för rådgivning och utbildning av lantbrukare. Samman­lagt beräknas kostnadema för dessa övergångsåtgärder samt de nya permanente åtgärder som beslutets, däribland en utbyggd livsmedelsbere­dskap, uppgå till 13,6 miljarder kronor för perioden 1991/92/--/1994/95. Huvuddelen av dessa kostnader uppster tmder periodens inledning.

Riksdagens beslut om en ny livsmedelspolitik innebär bl.a. att den intema marknadsregleringen avskaffes med början den 1 juli 1991. Dänned avvecklas även de intema avgifterna som finansierar regleringen.

50

Fr.o.m. den 1 juli 1991 skall också alla inflytande införselavgifter vid    Prop. 1990/91:150 import  av jordbruksprodukter   föras   till   stetsbudgeten.   De   interaa    Bilaga 1:1.2 avgiftema och införselavgiftema har fram till 1 juli 1991 disponerats inom en särskild regleringsekonomi. Riksdagens beslut innebär också att denna upphör. De särskilda regleringsföreningaraa upphör.

Enligt riksdagens beslut skall jordbruket även fortsättningsvis tillföras ett belopp motsvarande de s.k. inomramsmedlen, när regleringsekonomin avskaffes och införselavgiftema förs till budgeten. Medlen skall tillföras jordbruket antingen genom höjningar av gränsskyddet eller genom . budgetfinansiering av tidigare gemensamt finansierade verksamheter. Ramen för dessa medel har feststellts till 450 milj. kr. vilka i sin helhet tillförs jordbruket i form av budgetmedel.

Kostnadema för de åtgärder som jordbruket tidigare har finansierat kollektivt och som nu i stället har föreslagits skall tillföras via stetsbud­geten uppgår 1991/92 totelt till 492,4 milj. kr. Budgetbelastningen minskar i takt med att de tillfålliga åtgärderaa bortfeller.

Som ett led i finansieringen av en höjning av bambidragen har subven­tioneraa på mjölk tegits bort fr.o.m. den 1 januari 1991. Dette slår helt igenom på stetsbudgeten från och med budgeteret 1991/92.

GATT

GATTs Uraguay-runda har på jordbruksområdet som mål att leda till ett avtel med successiv och kraftig sänkning av stödet till jordbruket. Genom att sänka framför allt exportstöden och minska gränsskydd är avsikten att få en stebilare och mer livskraftig världsmarknad för jordbrakets råvaror. Genom att begränsa de handelssnedvridande stöden medges en övergång till direkte stöd som kan riktes med större precision mot viktiga regionala, sociala och säkerhetsbehov.

Efter ett par månaders uppehåll efter ministermötet i december 1990, har förhandlingama åtempptegits under våren 1991, men kommer troligen inle kunna avslutes förrän i höst. Genom att förhandlingarna ter vid där de slutede i december, dvs. med inriktning mot separate åteganden på de centrala områdena gränsskydd, inkomststöd och exportsubventioner har ett viktigt steg tegits i förhandlingarna. Det är av avgörande betydelse för målet om sänkte matpriser och minskad produktionism att gränsskyddet sänks. Ett annat motiv för att sänka gränsskyddet är att valfriheten för de svenska konsumentema då kan öka. Regeringen kommer inom kort förelägga riksdagen ett förslag till bl.a. en sänkning av gränsskyddet i ljuset av Gatt-förhandlingama.

Miljöfrågor inom jordbruket

Miljömålet är en av de viktigaste målsättningaraa i det livsmedelspolitiska beslutet.

Den nya livsmedelspolitiken ter ett omfettande ansvar för att väma om de odlings- och kulturlandskap som bedöms som värdefiilla från kultur-eller naturvårdssynpunkt. Ett anslag för att bevara vissa från natur- och

51

kulturmiljövårdssynpunkt värdefulla odlingslandskap har därför inrättets. Prop. 1990/91:150 För budgetåret 1990/91 har 100 milj. kr. anvisats. För budgeteren Bilaga 1:1.2 1991/92 och 1992/93 har riksdagen beslutet att 200 resp. 250 milj. kr. skall anvisas. Storleken på bidragen för åren därefter fär bedömas när närmare erferenheter vunnits. Det nya landskapsvårdsstödet skall således användas till att säkerstella nationellt intressante natur- eller kultur­miljövärden i landskapet. Regeringen har i prop. (1990/91:90) En god livsmiljö föreslagit att ytterligare medel anvisas för att försterka miljöhänsynen i jordbruket med siktet instellt på att bevara vår biologiska mångfeld och utnyttja de positiva bidrag som näringen kan lämna i dette hänseende.

Skogsbruk

Skogsnäringens relativa betydelse för landets ekonomi har sterkts samtidigt som konkurrensen på utlandsmarknaden har ökat. Skogen kan vidare komma att få en viktig roll i vår energiförsörjning. Våra skogar hötes dock på olika sätt av luftföroreningar från trafik och eldning med fossila bränslen. Samtidigt ökar insikten om behovet att bevara en biologisk mångfald i namren och av ett skogsbruk som bygger på de naturgivna föratsättningaraa. Regeringen har mot denna bakgrund tillkallat en kommitté med parlamenterisk sammansättning för att utvärdera skogspolitikens mål och medel och föreslå de förändringar som utvärderingen och bedömningar om den framtida utvecklingen kan föranleda. Kommittén skall lämna sina förslag senast den 1 juli 1992.

Skogsindustrin har haft ett högt kapacitetsutnyttjande under en osedvanligt lång period. Virkesförbrakningen har under de senaste åren ungefär motsvarat den volym som har varit möjlig att avverka i Sverige. Drygt 10 % av råvaran har emellertid importerats. Under det gångna året halverades dock virkesimporten. Virkesprisema har dämpats och avverkningaraa minskar.

1 syfte att öka den årliga gallringsarealen och förbättra gallringarnas kvalitet har skogsvårdsorganisationen gjort en riksomfettande satsning på särskild rådgivning till privatskogsbraket. Treårsprogrammet avslutes under budgetåret 1990/91.

Under budgeteren 1979/80-1989/90 har ca 1,5 % av landets skogsareal avverkats och återbeskogats med stöd av bidrag till avveckling av låg-producerande bestånd. På dessa marker har den skogliga tillväxten ökat med ca 15 milj. m skog. Den lågproducerande areal som återster har uppskattets till ca 628 000 ha, varav ca 3/4 firms i Norrland. Fr.o.m. näste budgeter upphör möjligheten att lämna dessa bidrag som ett led i besparingsarbetet. I samma syfte minskas bidragen till skogsbilvägar med en tredjedel.

Fiske

Fömtsättningama för den svenska fiskenäringen har förändrats väsentligt de senaste åren framför allt genom en ökad interaationalisering. Haven

52

har indelats i nationella fiskezoner vilket iimebär att tyngdpunkten i det    Prop. 1990/91:150

svenska havsfisket har förskjutits från Västerhavet till Östersjön. Inom    Bilaga 1:1.2

EFTA har träffats en överenskommelse om en liberaliserad handel med

fisk och fiskprodukter. Mellan EFTA och EG pågår förhandlingar om

tillskapandet  av   ett  europeiskt  ekonomiskt  samarbetsområde,   EEA

(European Economic Area).  Förhandlingar pågår även inom GATT.

Vidare har stora förändringar skett i fiskbestånd och marknad vilket

innebär   stora  påfrestningar  både   för  yrkesfisket  och  den  svenska

fiskberedningsindustrin. Ett exempel är det vikande beståndet av torsk i

Östersjön.   Ett annat är det ökade beroendet av att avsatte sill på

marknaden samtidigt som efterfrågan generellt sett är svag.

Från den 1 juli 1990 råder inom EFTA frihandel med fisk och fisk­produkter. Det innebär bl.a. att stetsstödet till fisket måste förändras och minskas under perioden 1990-1993. Det är regeringens uppfattning att hela anpassningsperioden, fram till den 1 januari 1994, bör utnyttjas för att göra den nödvändiga omstellningen inom framför allt sill/strömmings­fisket så smidig som möjligt. En förste anpassning av prisregleringen har inletts genom att kostnaderaa nu har behållits på en oförändrad nivå jämfört med föregående år.

Också på den stetliga administrationen på fiskets område ökar kraven på anpassning och effektivitet. Riksdagens tidigare beslut om att de regionala fiskenamnderaa skall avvecklas och att i stellet länsstyrelsema skall ha motsvarande kompetens i fortsättningen motiverar förändringar även i den centrala administrationen. Regeringen har i prop. (1990/91:0-00) om .. lämnat förslag om en kraftigt minskad stetlig administration på fiskets område. Vidare har förslag lämnats om avveckling av vissa branschstöd.

Forskning

Den övergripande översyn som pågår av Sveriges lantbraksuniversitet (SLU) kommer att redovisas hösten 1991. Den skall utgöra ett underlag för näste forskningspolitiska proposition år 1993.

Efter förslag i forkningspropositionen 1990 anvisades ökade resurser och skogs- och jordbrakets forskningsråd för perioden 1990/91-1992/93.

Jordförvärvslagen

1 förslagen till ändringar i jordförvärvslagen (1979:230), som föreslås träda i kraft den 1 juli 1991, innebär en omfettande avreglering vad gäller krav på tillstånd till förvärv av jordbraksfastigheter. Bl.a. föreslås att reglema om prisprövning och bestemmelsema som ter sikte på jordbmkels och skogsbmkets rationalisering tes bort lagstiftningen utom i fråga om sterkt ägosplittrade områden. Lagstiftningen förstärks som regionalpolitiskt instmment. Juridiska personers förvärvsrätt begränsas på samma sätt som för närvarande.

För stetsbudgetens del innebär förändringama i förste hand besparingar i administrationen under perioden.

53

X.

Arbetsmarknadsdepartementet

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Milj. kr.. 1991/92 års prisnivå

91/92    Förändring till

92/93    93/94    94/95      95/96

Genomsnittlig procentuell för­ändring per är 91/92-     85/86-95/96      89/90

-8,8 -0,1 -7,1

-217

-11

-654

Totala utgifter

varav:

Arbetsmarknad m.m. Arbetsi ivsfrägor Invandring

35 595 -6 405      -625

16 733  -5 100

11635        -11

7 126 -1 287

10

-2

O

12

14

O O 14

-3,5        -0,1

-4,4

2,3

37,3

Källa: Arbetsmarknadsdepartementet och riksrevisionsverket

Till arbetsmarknadsdepartementets område hör frågor som rör arbets­marknad, arbetsliv och invandring. Under perioden 1985/86-1989/90 minskade utgiftema för arbetsmarknadspolitiska åtgärder med 4,4% per år i genomsnitt, till följd av den förbättrade situationen på arbetsmarkna­den. Samtidigt ökade utgiftema för åtgärder för invandring på grund av en kraftigt ökad flyktinginvandring.

Diagram X.l Realekonomisk fördelning av arbetsmarknadsdepartementets utgifter 1991/92

25% Övr trans­fereringar

36% Konsumtion o. invest

19% Till

kommuner

20% Till

hushåll

KäUa: Finansdepartementet

Utgiftstyrande faktorer

Utgiftsutvecklingen inom arbetsmarknadsdepartementets område styrs till stor del av pris- och löneutvecklingen. Stetens utgifter är också sterkt beroende av utvecklingen på arbetsmarknaden.

54

Arbetsmarknad m.m

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 

Arbetsmarknad  m.m.   innefetter  merparten  av  den verksamhet  som

bedrivs vid arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), länsarbetsnämnderaa och

arbetsförmedlingen exkl. arbetsmarknadsinstituten. Övriga myndigheter

som   ingår   i   området   är   AMU-grappen,   arbetsdomstolen,   stetens

förlikningsmannaexpedition    och    stetens    nämnd    för   arbetstegares

uppfinningar.

Kostnaderaa för arbetsmarknadspolitiska åtgärder såsom arbets­marknadsutbildning, beredskapsarbeten m.m. har hittills finansierats över ett flertel anslag. Fr.o.m. budgeteret 1991/92 läggs dessa anslag tillsammans till ett anslag benämnt Arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Genom endast ett fåtel begränsningar i rätten att utnyttja medlen imder anslaget ökar arbetsförmedlingens möjligheter att i varje enskilt fell välja den lämpligaste åtgärden. Härigenom skapas också bättre föratsättningar för ett effektivare medelsutnyttjande.

Denna ökade frihet iimebär större krav på klara målformuleringar för verksamheten och på resultet- och ekonomiredovisning. AMS skall löpande informera regeringen om uppnådda resultet och medelsför-brakning.

Kostnadema för åtgärdema inom området är sterkt beroende av utvecklingen på arbetsmarknaden men också i viss mån av den allmänna löneutvecklingen. Omfattningen av åtgärderaa varierar med konjunktur­utvecklingen och sysselsättningsläget medan kostnaden för vaije enskild åtgärd, som oftest är en transferering till arbetsgivare eller hushåll, påverkas av löneutvecklingen.

Under näste budgeter fullföljs den tmder innevarande budgeter inledda utbyggnaden av jobb-sökar-aktiviteter inom arbetsförmedlingen. 210 milj. kr. anvisas för dette vilket beräknas ge 3 500 personer per månad möjlighet att delte i sådana aktiviteter. Dessa åtgärder syftar till att ge arbetslösa kunskap och träning i att söka arbete och därigenom komina ut snabbare på arbetsmarknaden. Dette kan i sin tur minska behovet av andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder och kontentstöd.

Den vikteste åtgärden vid sidan av själva arbetsförmedlingen är arbets­marknadsutbildningen. I linje med inriktningen av arbets­marknadspolitiken prioriteras arbetsmarknadsutbildningen kraftigt näste budgeter. Medel har beräknats för 129 000 deltegare i särskilt anordnad arbetsmarknadsutbildning och för 31 000 deltegare i arbetsmarknads­utbildning inom det reguljära utbildningsväsendet. Utbildningen upp­handlas av länsarbetsnämndema dels från AMU-gmppen, dels från andra utbildningsanordnare. Priset per upphandlad kurs förhandlas fram mellan nämndema och utbildningsanordnama och är avgörande för om den beräknande omfattningen av utbildningen skall kunna uppnås.

De sysselsättningsskapande åtgärderaa skall användas först när andra mer aktiva åtgärder inte bedöms tillfyllest för att lösa den enskilde arbets­sökandes sysselsättningssituation. Åtgärderaa, främst beredskapsarbeten, rekryteringsstöd och inskolningsplatser, har för näste budgeter beräknats till i stort sett oförändrad omfettning. Genom inriktningen ay arbets-

55

marknadspolitiken på  aktiva åtgärder har betydelsen  av de  syssel-    Prop. 1990/91:150 sättningsskapande åtgärdema minskat och beräknas inte i framtiden få    Bilaga 1:1.2 den omfettning som de har haft i motsvarande konjunkturlägen tidigare. För   budgeteret    1991/92   har   stetens   kostnader   för   de   syssel­sättningsskapande åtgärdema inkl. inskolningplatser beräknats till ca 2,7 miljarder kr.

Utombudgetära frågor inom arbetsmarknadsområdet

Kostnadema för stetsbidragen till arbetslöshetsförsäkringen och permitteringslöneersättningen finansieras via en arbetsgivaravgift, den s.k. arbetsmarknadsavgiften. Fr.o.m. näste budgeter finansierar arbets­marknadsavgiften dessutom det kontante arbetsmarknadsstödet och utbildningsbidrag till deltegare vid arbetsmarknadsutbildning och yrkesinrikted rehabilitering som uppfyller medlems- och arbetsvillkoren i arbetslöshetsförsäkringen.

Under näste budgeter skall arbetsmarknadsavgiften vidare engångsvis finansiera vissa förstärkningar av de arbetsmarknadspolitiska åtgärdema. Det gäller bl.a. jobb-sökar-aktivileter och en ökad omfettning på arbetsmarknadsutbildningen.

Arbetslivsfrågor

Arbetslivsområdet iimefetter bl.a. verksamheten vid arbeterskyddsverket, arbetslivsforskning samt verksamheten vid arbetsmarknadsinstituten (Ami), lönebidrag och Samhallgroppen. Myndighetema inom området är arbeterskyddsstyrelsen och yrkesinspektionen, arbetsmiljöinstitutet och, vad gäller Ami och lönebidrag, arbetsmarknadsstyrelsen (AMS). Till ormådet hör också arbetsmiljöfonden och arbetslivscentrum som handhar forskningsfrågor inom arbetslivsområdet. Sedan maj 1990 finns en arbetslivsfond med uppgift att fördela de medel som den tillfälliga arbetsmiljöavgiften inbringat. Fonden bester av dels en central arbetslivs­fond dels en regional arbetslivsfond i varje län.

Regeringen har föreslagit (prop. 1990/91:100, bil. 12) betydande förenklingar av anslagsstruktur m.m. vad gäller de arbetsmarknads­politiska åtgärdema för handikappade. Bl.a. föreslås att irfedel till olika former av lönesubventioner m.m. vid anstellning av arbetshandikappade skall föras samman i ett anslag benämnt Särskilda åtgärder för arbets­handikappade. Utgiftema under anslaget beräknas uppgå till 5,4 miljarder kr. Riksdagen har godkänt förslaget (AU 1990/91:12, rskr. 165).

Vidare har riksdagen beslutet att lönebidraget vid anstellning av arbetshandikappade föreslås bli flexibelt, vilket innebär att det inte längre knyts till arbetsgivarkategorier utan i stället bestems av den arbetshandi­kappade personens behov och fömtsättningar. Ett system med flexibla bidrag kan väntes öka omsättningen på platser bl.a. till följd av att bidraget föreslås gälla för en begränsad tid och omprövas regelbundet. I den mån förändringen leder till en ökad andel placeringar hos arbetsgi­vare, som kan erbjuda övergång till reguljär anstellning utan lönesubven-

56

tioner från arbetsmarknadsverket, kan också dette öka genomströmningen    Prop. 1990/91:150 och ge ett bättre resursutnyttjande.  Vidare kan den genomsnittliga    Bilaga 1:1.2 kostnaden   för  lönebidragen  väntes  bli   lägre,   vilket ger  en  större sysselsättningseffekt av anvisade medel. AMS åläggs som ett resultetkrav att fler skall få arbete med hjälp av lönebidrag under det kommande budgeteret.

Medel till den yrkesinriktede rehabiliteringen - Ami-verksamheten -anvisas över ett ramanslag för en treårig budgetperiod. Medel har beräknats med utgångspunkt i en effektivitetsförbättring om 1,5% per budgeter under treårsbudgetperioden. Ett resultetkrav på verksamheten är att antelet arbetshandikappade som lämnar Ami och arbetsförmedling och placeras i arbete elleriiUtbildning .inte, fåri.minska., jämfört med innevarande budgeter.

För att den sammantegna kostnaden för arbetsmarknadsinstitutens väglednings- och rehabiliteringsverksamhet bättre skall kunna överblickas och relateras till uppnådda resultet skall kostnadema för utbildnings­bidrag till inskrivna sökande vid Ami utbetelas från ett särskilt anslag. Utgiftema under anslaget beräknas till 452 milj. kr. budgeteret 1991/92.

Kostnader för yrkesinriktede rehabiliteringsinsatser kommer framledes att fmansieras dels av försäkringskassoma, dels av arbetslivsfonden, dels även - och främst i fråga om personer som är arbetslösa - av arbets­marknadsverket. Det finns anledning att följa utvecklingen beträffende ansvars - och kostnadsfördelning, resultet m.m.

Utgiftema för Samhallgrappen beräknas uppgå till 4,5 miljarder kx budgeteret 1991/92. De föreslagna medlen motsvarar 110,6% av lönesumman för arbetstegare i skyddat arbete. Sysselsättningsvolymen föreslås bli oförändrad. En översyn (Dir. 1990:73) av Samhall beräknas vara avsluted hösten 1991.

Utombudgetära frågor inom arbetslivsområdet

En betydande del av verksamheten på arbetslivsområdet finansieras genom arbeterskyddsavgiften (f.n.0,35%). Dessa medel används för arbeterskyddsverkets verksamhet samt för att finansiera samhällets bidrag till företegshälsovården. Den återsteende delen går till arbetsmiljöfonden, som betelar viss del till arbetsmiljöinstitutet. Ca en tredjedel av institutets forskning betelas med medel från arbetsmiljöfonden.

Bidraget till företegshälsovården utgår per ansluten sysselsatt och fastställs genom ett särskilt regeringsbeslut varje år. Förslag om bl.a. ändrade villkor för bidrag till företegshälsovård har förelagts riksdagen (prop. 1990/91:140).

Riksdagen har beslutet (prop. 1990/91:69, Au 16, rskr. 166) om arbetslivsforskningens organisation m.m. Beslutet innebär bl.a. viss neddragning av den feste organisationen hos arbetslivscentmm.

Den centrala och de regionala arbetslivsfondema har börjat sin verk­samhet. Fondema beräknas fördela ca 12-15 miljarder kr. under en tidsperiod om ca fem år. Vägledande för ansökningar om bidrag är bl.a. av arbetsmarknadens parter framtegna branschprogram.

57

8   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150 Bilaga 

1:

1.2

Invandring m.m.

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 

De huvudsakliga verksamhetsområdena är tillståndsprövning avseende

invandring och medborgarskap, överföring och mottegande av flyktingar, fördelning av stetsbidrag till kommunema för mottegande av flyktingar och åtgärder för invandrares långsiktiga integration i det svenska sam­hället.

Kostnadsutvecklingen styrs främst av antelet asylsökande, regel­systemets tillämpning (andelen beviljande tillstånd), den tid de asyl­sökande måste tillbringa i förläggningar i avvaktan på beslut om uppehållstillstånd samt de normer enligt vilka steten ersätter kommimeraa för mottegandet av flyktingaraa.

Antelet asylsökande ökade mycket kraftigt under budgeteret 1989/90, då 39 000 personer sökte asyl i Sverige. Dette kan jämföras med 18 000 - 19 000 under de närmast föregående budgeteren. Under innevarande budgeter väntes antelet asylsökande imderstiga 30 000.

Vistelsetiderna på invandrarverkets förläggningar är fortferande oacceptebelt långa. Tidigare berodde dette bl.a. på kommimeraas otillräckligt antel mottegningserbjudanden, vilket gjorde att alltför många blev kvar i förläggningarna långt efter det att de fått uppehållstillstånd. Kommimeraas mottegningsmöj ligheter har emellertid förbättrats. Huvudproblemet nu är invandrarverkets långa handläggningstider.

Den mycket stora mängden asylansökningar tmder förra budgetåret orsakade stora svårigheter för polisen att klara sina asylutredningar. Sedan polisorganisationen förstärkts och köerna arbetets bort, har stockningen flyttets till näste led - invandrarverket. För att minska väntetidema, förkorta förläggningsvistelsema och därmed minska stetens utgifter härför har verkets kapacitet förstärkts via tilläggsbudget I. Budgetförslaget för budgeteret 1991/92 innebär en konsolidering av derma linje och förläggningskostnaderaa väntes kunna gå ned kraftigt under de närmast följande budgeteren.

Fr.o.m. budgetåret 1992/93 flyttes utredningsansvaret i asylärenden över från polisen till invandrarverket. Härigenom får verket ett samlat ansvar för tillståndsverksamheten och ökade möjligheter till rationell samordning av handläggningen av asylärenden.

Ett nytt system för ersättning till kommuneraa för deras kostnader för flyktingar trädde i kraft den 1 januari i år. Dette innebär att kommimeraa får en schabloniserad ersättning för varje mottegen flykting. Kommun­ema beräknas under vart och ett av de närmaste åren te emot ca 28 000 flyktingar och andra utlänningar som omfettas av det kommunala flyktingmottegandet. Den årliga kostnaden för ersättningen till kommun­eraa för mottegandet av dessa flyktingar beräknas till ca 3 500 milj.kr.

Under budgetåren 1991/92 och 1992/93 konmier kommunema vid sidan av den ersättning som utbetelas genom det nya ersättningssystemet att övergångsvis få en schabloniserad ersättning för ekonomisk hjälp som lämnas under 1991, 1992 och 1993 till vissa flyktingar som tegits emot i kommimeraa före år 1991.

58

Den 1 januari 1991 infördes också ett nytt system med. lån till hem- Prop. 1990/91:150 utmstning för flyktingar. Lånet är ränte- och amorteringsfritt under två Bilaga 1:1.2 år. Låntegare med låga inkomster skall kimna fä anstånd med återbetel­ning eller nedsättning av det belopp som skall betelas. Genom dette bidrag till hemutrastning. Kostnadema för hemutrastningslån kommer under de närmaste åren att öka successivt i takt med att antelet låntegare ökar. Med nuvarande räntenivå och volym på det kommunala flykting­mottegandet beräknas kostnaderaa för läneverksamheten uppgå till ca 200 milj. kr. per år när den är helt utbyggd.

59

XI.

Bostadsdepartementet

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

91/92

Förändring till

Genomsnittlig

procentuell för-

ändring per är

92/93

93/94

94/95

95/96

91/92-95/96

85/86-89/90

Totela utgifter

32-416

675

3 427

-4 360

-5 117

-4,5

7,3

varav:

Räntebidrag

:: 22710 

ro79-

.4338

-3 872

-5 034

-4.1

9.2

varav:

räntebidrag m.m..

nuvarande system

22 410-

12 686

-8 783

-276

-116

-

9.2

räntebidrag, räntelånesystem

300

6 878

6 505

-308

-1 248

-

-

realräntebidrag

6 887

6 616

-3 288

-3 670

-

-

Bostadsbidrag

2 200

-17

-112

-72

-64

-3.2

9.3

Investeringsbidrag

5 300

-353

-767

-367

0

-7.9

-

Källa: Bostadsdepartementet och riksrevisionsverkel

Bostedsdepartementets verksamhetsområde omfettar frågor om bos-tedförsörjning, planläggning av markanvändning och bebyggelse, byggnads-, lantmäteri-, festighetsdate- och kartfrågor samt frågor om stöd till idrotten.

Diagram

XI. 

1 Realekonomisk fördelning av bostedsdepartementets utgifter 1991/92

1%'Till

kommuner 7% Till hushåll

3%. Konsumtion 'a invest,

1% övriga utgifter

88% Övr trans­fereringar

KäUa: Finansdepartementet

Utgiftstyrande faktorer

Utgifteraa bester huvudsakligen av transfereringar till företeg och hushåll. Räntebidragen påverkas främst av räntenivåer. Volym och kostnadsutveckling för ny- och ombyggnader av bostäder utgör andra

60

faktorer  som  påverkar  ränte-  och  investeringsbidragen.   Löne-  och    Prop. 1990/91:150 boendekostnadsutvecklingen styr stetens kostnader för bostedsbidragen.      Bilaga 1:1.2

Bostedssubventioner m.m.

Stetsutgifter för bostedssubventioner domineras av räntebidrag för bostedsbyggande. Vid ny- och ombyggnad täcker räntebidragen för närvarande skillnaden mellan den s.k. garanterade räntan och en beräknad marknadsränte för bostedslån och imderliggande kredit inom låneunderlaget för bostäder.

Räntebidrag lämnas även till vissa underhälls-, reparations- och energiåtgärder.

Utgifteraa för räntebidrag påverkas av räntenivå och produktionspriser samt av produktionsvolymer och deras fördelning på upplåtelseform.

Steten delfinansierar bostedsbidrag till barafemiljer och hushåll utan bara.

Det stetliga stödet omfetter även bidrag för bostedsanpassning samt vissa ränte- och amorteringsfria tilläggslän för ombyggnad och reparation av bostedshus.

Ny bostadsfinansiering m.m.

Nuvarande låne- och räntebidragssystem vid ny- och ombyggnad av bostedshus fömtsätts ersättas den 1 januari 1992 av ett system som bygger på att hela lånefinansieringen sker på den allmänna lånemarkna­den i konkurrens mellan kreditinstituten. En del av låneräntoraa avses omfördelas över tiden genom räntelån.

Hus med räntebidrag enligt gällande regler överförs till det nya systemet den 1 januari 1993.

Riksdagen har med hänsyn till skattereformen beslutet om vissa räntebidragsbegränsningar för hyres- och bostedsrättshus och om höjda bostedsbidrag fr.o.m. år 1991. Den 1 januari 1991 införs också bostedsbidrag till andra hushåll utan bara än ungdomar.

Stetligt investeringsbidrag lämnas fr.o.m. den 1 januari 1991 för ny-och ombyggnad av permanente bosteder i syfte att kompensera bosteds­byggandet för de ökade kostnader som följer av slopade reduceringsregler för mervärdesskatt för byggnads- och anläggningsarbeten.

Trots att bostedsbyggandet har ökat kraftigt imder senare år redovisar flertelet kommuner fortferande bostedsbrist i varierande omfettning och inriktning. De senaste årens överhettning på byggmarknaden har drivit upp produktionskostnaderaa kraftigt. Regeringen har vidtegit en rad åtgärder i syfte att upprätthålla en tillräckligt stor produktion av bostäder till priser som leder till rimliga bostedskostnader. Annat* byggande än nyproduktion av bosteder har begränsats, särskilt i storstedsregionema, där en speciell investeringsskatt har införts. Denna kvarstår för närvaran­de endast för Stockholm men föreslås att avskaffas fr.o.m. 1 juli. Även ombyggnad av bosteder med stetiigt stöd har begränsats, dels genom ramar för bostedslån, dels genom minskade stetliga räntesubventioner. Vidare får byggnadsmaterial som godtegits i annat nordiskt land användas

61

i Sverige utan nytt godkännande. Dette väntas medföra en dämpad    Prop. 1990/91:150

koswadsutveckling för byggnadsmaterial.

Bilaga 1:1,2

Utanför statsbudgeten

Stetens Bostedsfinansieringsaktiebolag, SBAB, finansierar i.n. ensamt de stetligatbostedslånen. Det nya stödsystemet medför att SBAB får lämna fullständiga bottenlån i konkurrens med övriga låneinstimt.

62

XII. Industridepartementet

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

91/92    Förändring till

92/93    93/94    94/95      95/96

Genomsnittlig procentuell för­ändring per är 91/92-     85/86-95/96      89/90

-94 -108 -657

-26

-0,5 -0,2 -0,7 -3,1

Totala utgifter

varav:

Regional ulveckling Teknisk utveckling Energi Övrigt

6 368      755      -885

116

85

625

-71

2 037 1 816 1 342 1 173

-13

6

5

-4

-20

-65

O

-3

-20

-0,9      -22,7

7,2

-4.8

-25.3

-34,6

Källa: Industridepartementet och riksrevisionsverket

Till industridepartementets verksamhetsområde hör bl a allmänna riktlinjer for näringspolitiken, regionalpolitik, industrins struktur- och branschfrågor, teknisk forskning och utveckling, energifrågor samt förvaltning av en stor del av de stetliga aktiebolagen inklusive för­valtningsbolaget Fortia.

Industridepartementets verksamhet syfter till att främja ekonomisk tillväxt, fördelningen av tillgång till arbete, service och god miljö mellan olika delar av landet samt en trygg energiförsörjning.

Redovisningen av industridepartementets verksamhet delas här in i fyra olika områden: småföretegspolitik, teknikpolitik, energipolitik och

Diagram XII.l Realekonomiskt fördelning av industrisdepartemetets utgifter 1991/92

32% Konsumtion o. invest.

1% Till

kommuner

9% övriga utgifter

58% Ovr trans­fereringar

Källa: Finansdepartementet

63

regionalpolitik. Inom varje område redovisas kort verksamhetens syftee    Prop. 1990/91:150 och hur insatsema påverkar ekonomin och därigenom stetsbudgetens och    Bilaga 1:1.2 socialförsäkringssektorns inkomster och utgifter. Vidare redovisas föränd­ringar inom resp. område, föranledda av stetsmaktsbeslut.

Utgiftstyrande faktorer

De utgiftsdrivande faktorer inom industridepartementet är främst pris och löneutvecklingen men utgiftema styrs också till stor del via nya politiska beslut vilka inte beaktes i långtidsbudgeten.

Industridepartementets utgifter bester till ca 2/3 av transfereringar till näringsverksamhet. Transfereringama går främst till regional eteblering, teknisk utveckling och energiteknik.

S måföretagspolitik

Småföretegen svarar för teknisk och kommersiella förnyelse i näringsli­vet och bidrar till regional balans. De utgör ett viktigt komplement till större företeg, bl.a. som imderleverantörer. En kontinuerlig nyeteblering av företeg medverkar till att nya idéer prövas på marknaden.

Småföretegspolitiken syfter till att främja etebleringen av nya effektiva och lönsamma företeg samt att stimulera tillväxt, produktivitet samt en strävan efter regelförenkling och fömyelse hos befintliga småföreteg. Det gäller såväl tillverkande företeg som tjänsteföreteg. Genom stetliga insatser kan småföretegen ges möjlighet till att utvecklas genom bl.a. förbättrad försörjning med information, kompetensutveckling och riskkapitel. Regeringen eftersträvar att svenska småföreteg skall ges möjligheter att te del av EG:s småföretegsprogram. Samtidigt görs insatser för att informera småföretegen om bl.a. EG och affärsmöjligheter i EG-ländema. Även andra former av kompetenshöjande åtgärder är en prioriterad uppgift inom småföretegspolitiken.

Viktiga organ för att föra ut de riktede åtgärdema är främst de regionala utvecklingsfonderaa. De sex nya riskkapitelbolag som stets-makteraa beslutede om våren 1990 beräknas inrättes tmder innevarande år. De kommer att på sikt tillföras sammanlagt 1,8 miljarder kr. Dette sker genom omfördelningar inom den stetliga sektora. En strävan är att private finansiärer skall svara för upp till hälften av riskkapitalbolagens finansiering.

Teknikpolitik

Syftet med teknikpolitiken inom näringspolitiken är att uppnå tillväxt genom förbättrad produktivitet och konkurrensförmåga i svensk industri. För att uppnå dette syfte arbeter teknikpolitiken med ,två typer av insatser. De avser dels att främja utveckling av ny teknik genom forskning och utveckling, dels att effektivisera användningen av teknik genom insatser i den tekniska infrastrukturen.

I den proposition om näringspolitik för tillväxt som framlades i februari 1991   föreslogs   det   teknikvetenskapliga   forskningsrådet   (TFR)   att

64

successivt tillföras medel för inrättandet av 250 nya doktörandtänster. I    Prop. 1990/91:150 propositionen föreslogs även att kreditgarantier införs för att delvis    Bilaga 1:1.2 ersatte den långivning  som finns i dag hos fonden för industriell utveckling.   Industrifonden.   Ett   ökat   deltegande   i   forskning   inom EG-området eftersträvas.

Energipolitik

Energipolitiken har som syfte att trygga landets behov av energi. Dette skall ske på ett sätt som är förenligt med samhällsekonomiska, sociala och miljöpolitiska mål. Inriktningen är att en omställning skall ske men att hänsyn måste tas till behovet av elektrisk kraft för upprätthållande av sysselsättning och välfärd.

Den överenskommelse om energipolitiken som i januari 1991 träffedes mellan socialdemokrateraa, folkpartiet liberalerna och centem innebär att kämkraftsavvecklingens inledning och takten i avvecklingen avgörs av resulteten av hushållningen med el, tillförseln av el från miljöacceptebel kraftproduktion och möjlighetema att bibehålla interaationellt konkur­renskraftiga elpriser.

Överenskommelsen iimebär utgifteraa på stetsbudgeten ökar med ca 3,8

miljarder kr under fem år. Resurseraa satsas på stöd till teknik som idag

inte är kommersiell och som behöver stetliga resurser för att utvecklas

och introduceras på marknaden. Insatseraa gäller främst ener­

gihushållning och investeringsstöd till biobränsleeldad kraftvärme,

vindkraftverk, solenergi m.m.

Enligt riksdagens livsmedelspolitiska beslut våren 1990 lämnas omställ­ningsstöd för areal som varaktigt stells om från livsmedelsproduktion till alteraativ användning. Partiöverenskommelsen iimebär att del av omstellningsstödet kan ges direkt till anläggning för etanol framställning.

Regionalpolitik

Regionalpolitikens mål är att främja fördelningen av ekonomiska resurser mellan människor i olika delar av landet och bidra till en balanserad befolkningsutveckling. Dette för att främja valfrihet beträffende bosättning samt att bidra till en rationell produktion och en god ekonom­isk tillväxt i hela landet.

Stetsbudgetens utgifter för regionalpolitiska insatseraa bester bl.a. av stöd i samband med investeringar, åtgärder för företegs- och tekni­kutveckling samt av glesbygdsinsatser. Det regionalpolitiska stödet till företeg syfter främst till att skapa varaktiga sysselsättningstillfällen i regioner i landet med undersysselsättning och arbetslöshet. Ökad vikt har på senare år lagts vid åtgärder för att allmänt förbättra näringslivsmiljön i de prioriterade regioneraa vad gäller utbildning, kommunikationer, teknisk kompetens m.m. Dessa löpande regionalpolitiskt insatser har under senare år kompletterats med särskilda insatser i regioner med omfettande strukturförändringar inom näringslivet.

Den regionala utvecklingen påverkas av åtgärder inom så gott som alla

65

9   Riksdagen 1990/91. 1 satnl Nr 150. Bilaga 

1:

1.2

politikområden. 1 årets budgetproposition har en sammanfettning lämnats    Prop. 1990/91:150 av åtgärder av särskild betydelse för den regionala utvecklingen inom de    Bilaga 1:1.2 viktigaste politikområdena (Prop. 1990/91:100, Bil. 14, s. 17-21).

Övriga områden

Inom turism- och rekreationssektom har Sveriges turistråd uppgiften att som centralt organ planera, samordna och genomföra åtgärder för turism i Sverige. En utredare har tillkallats med uppgift att ompröva stetens roll i Sveriges turistråds verksamhet. Utredaren bör härvid närmare precisera de mål som bör gälla för Sveriges turistråds framtida verksamhet samt pröva finansieringen av verksamheten och överväga eventuella organisa­toriska följder.

Den stetliga prospekteringsverksamheten har varit föremål för utredning. Med bl.a.utredningen som underlag övervägs för närvarande inom regeringskansliet stetens framtida roll och formema för stetliga insatser inom prospekteringsområdet.

66

XIII. Civildepartementet

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

91/92    Förändring till

92/93    93/94    94/95      95/96

GenomsnitUig procenluell för­ändring per år 91/92-     85/86-95/96      89/90

-50 42 -21

Totala utgifter

varav:

Statlig stabsverksamhet

Polisväsendet

Länsstyrelserna

15 303     -402

317 9 097 1 648

-37

O

-17

O

-25

O

-22 O

O      -0,8

-4.2 0,1 -0,8

11,0

2,9

-15,7

Källa: Civildepartementet och riksrevisionsverket

Civildepartementet ansvarar för samordning av arbetet med att föraya den offentliga sektom.

Verksamheten omfatter häratöver allmänna frågor om den stetliga förvaltningen, formema för styming och organisation av stetlig verksam­het liksom formema för myndighetemas anslagsframstellning och-resultetredovisning, stetlig rationalisering och revision, budgetutveckling, stetistik, datefrågor, stetlig löne- och personalpolitik, länsstyrelsema, kommunema, landstingen och kommunal förbunden, polisväsendet, pris-, konkurrens- och konsumentfrågor, svenska kyrkan och andra trossamfund, folkrörelsema och kooperationen, ungdomsverksamhet, jämställdhet mellan kvinnor och män samt samhällsinformation. Verksamheten omfatter även de kungliga hov- och slottsstetema.

Huvuddelen av departementets utgifter avser konsumtion, som till största delen består av löner. Investeringaraa utgörs i huvudsak av ADB-investeringar och utrastning till polisen.

Utgiftstyrande faktorer

Flertelet anslag som civildepartementet svarar för på stetsbudgetens utgiftssida avser förvaltningskostnader för myndigheteraa. Pris- och löneutvecklingen är således de faktorer som främst påverkar kostnadsut­vecklingen inom civildepartementets område.

Till de faktorer som styr utgiftema hör de avtel som träffes mellan partema på den stetliga arbetsmarknaden. Stetliga avtal bestemmer utgiftema bl.a. på anslagen till teckning av merkostnader för löner och pensioner m.m. och bidrag till Stetshälsan. Andra faktorer som har betydelse för utgiftema är brottsutvecklingen och hur stor andel av brotten som kommer till polisens kännedom.

67

Prop. 1990/91:150 

Diagram XIII.l Realekonomisk (Srdelning av civildepartmentets utgifter 1991/92     Bilaga 1:1.2

5% övr trans­fereringar

95% Konsumtion o. invest.

KäUa: Finansdepartementet

Utvecklingen av den offentliga sektom

Civildepartementet ansvarar för samordningen av regeringens arbete med att utveckla och förnya den offentliga sektom.

En viktig utgångspunkt för utvecklingsarbetet är att den offentliga verksamheten bör omprövas regelbundet. Syftet är att anpassa verksam­heten till ändrade förhållanden och att frigöra resurser för nya ändamål. Som ett led i dette arbete genomförs ett program där den stetiiga administrationen genom strukturella förändringar skall reduceras med 10 % under en treårsperiod. En sådan omstmkturering av stetsförvalt­ningen påverkar i inte oväsentlig grad också stetsbudgetens utgifter.

Medel för den offentliga verksamheten kommer i sin helhet inte att kunna finansieras via stetsbudgeten. Nya finansieringsformer måste därför prövas.

Avgifter för samhälleliga tjänster måste också övervägas kontinuerligt som ett bidrag till finansieringen av verksamheten. I fråga om nivån på sådana avgifter är den grundläggande principen att ingen' skall behöva avste från vård, omsorg och utbildning på grund av begränsad betel­ningsförmåga.

Den offentliga sektora utsätts i dag sällan för konkurrens. I verksamhet som inte är konkurrensutsalt finns inte samma effektiva spärrar mot t.ex. kostnadsökningar. Den offentliga sektora måste därför utsattes för mer marknadsliknande fömtsättningar. Det innebär att producent- och bestal larrelationer behöver utvecklas och att entreprenader och upphand­ling skall prövas systematiskt i den offentliga verksamheten.

68

Stabsmyndigheterna

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 

För att höja effektiviteten i den stetliga verksamheten pågår en målmed­veten förändring av det sätt på vilket verksamhetema styrs. Myndigheter­na ges ett ökat ansvar för resulteten av sin verksamhet och ökade befogenheter att avgöra hur den skall bedrivas. Verksamheten vid de s.k. stebsmyndigheteraa, främst RRV, stetskontoret, SAV, SPV och SIPU, har präglats av den hittillsvarande ansvars- och befogenhetsfördelningen mellan regeringen och myndigheteraa. När denna ändras, förändras också föratsättningama för det centrala stödet till utvecklings- och förändrings­arbetet.

Regeringen har mot denna bakgrund uppdragit åt en särskild utredare (C 1990:04) att lämna förslag om den framtida stödverksamhetens inriktning, omfattning, organisation och finansiering. Utredningsarbetet skall avrapporteras under maj 1991.

Utredningens förslag bör kunna leda till besparingar motsvarande minst 50 milj. kr.

Polisväsendet

Polisens arbete skall, som ett led i samhällets verksamhet för att främja rättvisa och trygghet, syfte till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt att i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd ocfi annan hjälp.

Till polisens uppgifter hör att

-

förebygga brott och andra störningar av ordningen

-

övervaka den allmäna ordningen

-

bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtel

-

lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp

-

fullgöra verksamhet enligt särskilda bestemmelser

Inom civildepartementet har nyligen inletts en översyn av organisa­tionsstrukturen inom polisväsendet (jfr. prop. 1990/91:100, bil. 15 s. 63). Ett syfte med översynen är att anpassa organisationen efter det nya budgetsystemet. Översynen syftar vidare till att undersöka vilka förändringar i fråga om organisation och uppgifter på alla nivåer inom polisen som behövs för att kunna fortsatte det sedan flera år pågående decentraliseringsarbetet och för att polisen skall kunna fungera effektivt under de budgetmässiga och andra förhållanden som kommer att gälla under de närmaste åren. I föratsättningaraa för översynen ingår att de förändringar som vidtes skall leda till påtegliga besparingar utan att polisens möjligheter att fullgöra sina funktioner försämras.

Avtalsstyrda utgifter

Utgiftsutvecklingen på anslaget till täckning av merkostnader för löner och pensioner m.m. styrs av de kollektivavtel om löner och andra anställningsvillkor som träffes mellan parteraa på den stetliga arbets-

69

marknaden. Avtel har träffets för tiden den 1 januari 1991 - den 31 mars Prop. 1990/91:150 1993. För tiden därefter saknas kollektivavtel. Lönesumman för stetiigt Bilaga 1:1.2 reglerade tjänster exkl. lönekostnaderaa vid de stetliga affärsverken uppgår till ca 50 miljarder kronor inkl. sociala avgifter. Varje procents löneökning motsvarar således utgifter om drygt 500 milj. kr. Den 1 januari 1991 överfördes arbetsgivaransvaret för lärare från steten till kommuneraa. Dette innebär att utgifteraa för de avtelsstyrda anslagen beräknas minska under långtidsbudgetperioden.

Statlig personalpolitik

Verksamheten kommer att inriktes mot fortsatt decentralisering och verksamhetsanpassning och mot att identifiera och lösa gemensamma frågor inom det personalpolitiska området i stetsförvaltningen utifrån ett koncernperspektiv. Förfetlningar och avtel inom enhetens ansvarsområde utvecklas så att de stöder och underlätter strukturförändringar och ralionaliseringar samt så långt möjligt avreglerar den stetliga an­ställningen.

Viktiga inslag i dette arbete är att anpassa den stetliga personal­utbildningen så att den svarar mot nya behov. Särskilt viktigt är att klara stetens personalförsörjning bl.a. mot bakgrund av den pågående inleraationaliseringen. Andra uppgifter är att harmoniera villkoren för stetlig anstellning med vad som gäller inom andra sektorer, och att satsa på en aktiv chefsförsörjning och chefsutveckling på olika nivåer. Inom arbetsmiljö- och rehabiliteringsområdet inriktes arbetet på att dessa frågor integreras i myndigheteraas linjeverksamhet och att tidiga och effektiva insatser görs efter arbetslinjens principer samt på att företegshälsovården effektiviseras.

Länsstyrelserna

Fro.m. den förste juli 1991 omfetter länsstyrelseraas ansvarsområde de verksamheter som i dag bedrivs av länsstyrelsen, lantbruksnämnden och länsvägnämnden. Också när det gäller fiske, kommunikationer, trafik­säkerhet samt bostedsförsörjning och arman samhällsplanering får den nya länsstyrelsen ökade arbetsuppgifter.

Regeringen skall våren 1991 ge länsstyrelseraa direktiv för fördjupad verksamhetsprövning. För länsstyrelseraas del kommer den förste fördjupade prövningen endast att omfette två budgeter - budgeteren 1993/94-1994/95.

ADB, statistik m.m.

Anslaget för anskaffning av ADB-utrastning föreslås för budgeteret 1991/92 uppgå till 533 milj.kr. En försöksverksamhet med lån i riksgäldskontoret för finansiering av ADB- och kommunikationsutrasting inledes budgetåret 1990/91. Fr.o.m. budgeteret 1991/92 föreslås försöksverksamheten utvidgas med ytterligare två myndigheter. Den

70

ökade   lånefinansieringen   innebär   att   belastningen   på   anslaget   för    Prop. 1990/91:150

anskaffning av ADB-utmstning minskar i motsvarande grad.

Bilaga 1:1.2

Den treårsram och allmänna inriktning av stetistiska centralbyråns verksamhet för budgeteren 1990/91 - 1992/93 som presenterades i budgetpropositionen 1990 ligger i huvudsak fest. Översyn av den stetliga stetistikens styming, finansiering, samrodning m.m. har stertets. Förändringar på anslaget kan främst hänföras till kostnader* för inredning och utrastning av SCBs hus i Örebro.

Konkurrens- och konsumentfrågor

Konkurrensfrågoraas betydelse för att sterka den svenska ekonomin har uppmärksammats alltmer under senare år. Området prioriteras i 1991 års budgetproposition.

Det konkurren.svårdande arbetet är inriktet på effektivitet och dynamik i såväl den private som den offentliga sektom. Ökad frihandel och omprövning av offentliga regleringar är viktiga inslag i konkurrens­politiken. De sektorsvisa avregleringama kräver ökade insatser för att välfärdsvinsteraa skall komma konsumenteraa till del. Flera förslag till ytterligare avreglering bereds för närvarande inom regeringskansliet.

Den västeuropeiska harmoniseringen kräver ytterligare engagemang av de konkurrensvårdande myndigheteraa. I ett kommande EES-avtel kommer konkurrensfrågoma att ha en central plats.

Konkurrensutredningen kommer under sommaren att lägga fram förslag om bl.a. en förstärkt konkurrenslag och lämplig myndighetsstruktur på konkurrensområdet.

Verksamheten på konsumentområdet inriktes i hög grad på hushålls­ekonomiska frågor.

Det västeuropeiska integrationsarbetet kräver fortsatt stora insatser för att de svenska konsumenteraas intressen skall kunna väraas. Det europeiska standardiseringsarbetet är centralt. Omstellning av det svenska regelverket på konsumentområdet till de regler som skall gälla inom ramen för ett EES-avtel kommer att bli en viktig arbetsuppgift. Bl.a. marknadsföringslagen måste europaanspassas och till viss del skärpas for att möjliggöra en effektiv marknadsbevakning.

Kyrkliga frågor

Förslag till en ny samlad kyrkolagsstiftning kommer att efter yttrande av kyrkomötet läggas fram för riksdagen hösten 1991.

Effekten för pastoraten av skatte- och folkbokföringsreformeraa följs nu upp inom regeringskansliet.

Utredningen (C 1989:02) om kyrkans ekonomiska och rättsliga förhållanden kommer tmder hösten 1991 att lägga fram sitt betänkande om svenska kyrkans ekonomiska och rättsliga förhållanden vid ändrade relationer mellan stet och kyrka.

Stödet till de fria trossamfunden kan komma att ses över i samband med en översyn av stetens stöd till folkrörelseraa.

71

Ungdomsfrågor

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 En översyn av de stetliga organ (stetens ungdomsråd m.fl.) som ansvarar

för  genomförande   och   samordning  av   barn-  och  ungdomspolitiken

kommer att göras under budgeteret 1991/92.

Ett principförslag om ett reformerat bidragssystem till imgdomsorgani-sationeraa har lämnats i årets budgetproposition. Stetens ungdomsråd har att utveckla förslaget med inriktning på en tydligare målstyrning av bidragen samt av uppföljning och utvärdering.

När det gäller stöd till intemationellt ungdomssamarbete har en särskild proposition lämnats under våren 1991 "Intemationellt ungdomsutbyte". Förlagen i propositionen främjar framtida ungdomsutbyte.'

Betänkandet "Ungdom och makt. Om ungdomars delaktighet, inflytande och jämlighet på 1990-telet" (SOU 1991:12) har presenterats av ungdomskommittén. Förslagen skall bilda underlag till en rad åtgärder inkl. ev. en skrivelse till riksdagen. Ev. ekonomiska konsekvenser kan för närvarande ej anges.

Ungdomskommittén kommer vidare under 1991 att lämna förslag som handlar om att förbättra invandrar- och flyktingungdomars situation, vars ev. ekonomiska konsekvenser inte heller kan anges.

Folkrörelserna

Som ett led i att ompröva stetens stöd till föreningslivet har stetskontoret haft i uppdrag att göra en kartläggning av det nuvarande stödet samt lämna förslag till hur en fördjupad prövning, baserad på uppföljning och utvärdering kan göras. Uppdraget har redovisats till regeringen i februari 1991. En handlingsplan för det fortsatte arbetet kommer att upprättas.

Anslaget till lotterinämnden som från 1991/92 omfettes av treårs-budgetering beräknas ha samma anslagsnivå även i fortsättningen. En utredning kommer att tillsättes för att se över lotterilagen. Vilka ekonomiska konsekvenser det kan innebära för steten genom att bl.a. folkrörelsema ev. ges ökade möjligheter att få intäkter genom lotterier och spel kan idag ej beräknas.

Skattereformens effekter för folkrörelsema som följts upp inom reger­ingskansliet har medfört förslag om att för budgeteret 1991/92 anvisa ett särskilt bidrag på 100 milj.kr. till folkrörelser som bedriver bam- och ungdomsverksamhet.

Jäm stäldhetsfrågor

Med anledning av förslaget om en ny jämställdhetslag tillförs jämställd­hetsombudsmannen (JämO) bl.a. två nya tjänster budgeteret 1991/92. JämO ges därmed betydligt bättre föratsättningar för att öka sin opinionsbildande och rådgivande verksamhet. Dette bör ge effekter på sikt för jämstelldhetsarbetet.

JämO skall börja tillämpa treåriga budgetcykler och ramanslag fr.o.m. budgetåret 1992/93.

72

Ett stort ansvar för att ett aktivt jämstelldhetsarbete bedrivs läggs även    Prop. 1990/91:150

fortsättningsvis på arbetsmarknadens parter.

Bilaga 1:1.2

Arbetet med att integrera jämstelldhetsfrågoraa i myndigheteraas förändringsarbete kommer att intensifieras. Stetens arbetsgivarverks insatser spelar här en avgörande roll.

Det västeuropeiska integrationsarbetet kräver fortsatt stora insatser även på jämstelldhetsområdet. Ökadade insatser behövs för information om och analys av hur i förste hand de svenska kviimoraas villkor i arbetsliv och samhälle kan komma att påverkas.

73

XIV. Miljödepartementet

Milj. kr., 1991/92 års prisnivå

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

91/92    Förändring till

Genomsnittlig

-------------------------     procenluell för­

ändring per år

92/93    93/94    94/95      95/96     91/92-     85/86-

95/96      89/90

Totela utgifter

1 332        25        -25       40

O       -0,8

7,7

KäUa: Miljödepartementet och riksrevisionsverkel

Till miljödepartementet hör frågor om miljövård - innefettande miljö­skydd, naturvård, miljöforskning och avfellsforskning -, kemikaliekon­troll, hantering av radioaktivt och armat avfell, strålskydd, säkerhet inom käraenergiområdet samt fysisk riksplanering.

Diagram XIV.l Realekonomisk fördebiing av miljödepartementets utgifter budgetåret 1991/92

32% övr trans­fereringar

6% Till

kommuner

62% Konsumtion o. invest.

Källa: Finansdeparlementet

Huvuddelen av utgifteraa på denna huvudtitel avser konsumtion, som i sin tur till störste delen bester av löner. De störste övriga utgifteraa är investeringar i mark för naturvård, bidrag till länsstyrelser och kom­muner för kalkning av försurade sjöar samt bidrag för landskapsvårdande åtgärder.

Utgiftstyrande faktorer

Stetens kostnader för miljöarbete styrs av pris- och löneutvecklingen och separate politiska beslut.

74

Miljöpolitikens mål och inriktning

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2 

Regeringen har i februari 1991 i propositionen om en god livsmiljö

(prop. 1990/91:90) föreslagit mål och riktiinjer för miljöpolitiken.

Målet med miljöpolitiken är att skydda människors hälsa, bevara den biologiska mångfelden, hushålla med utteget av naturresurser så att de kan utnyttjas långsiktigt samt skydda natur- och kulturlandskap.

Miljöpolitiken skall utvecklas längs följande huvudlinjer:

-

Ökat interaationellt samarbete för att begränsa gränsöverskridande och globala miljöproblem.

-

Förbättrad kunskapsuppbyggnad och uppföljning av miljötillståndet.

-

Vidgat sektorsansvar och ökad decentralisering i vid mening för ökad effektivitet och förankring av miljöarbetet. Arbetet med att utvärdera resultet av insatte medel ges ökad tyngd.

Miljöpolitikens medel och instrument

Internationella frågor

Belastningen på Sveriges miljö kommer till allt större del från utländska källor, i takt med att svenska utsläpp minskar. Av den utländska belastningen ster Östeuropa för en ökande andel.

Återstellningen av Östersjön prioriteras under den närmaste tiden. Sverige har tillsammans med Polen tegit initiativ till att handlingsprogram för samtliga Östersjösteter uterbetes och genomförs.

Nya interaationella överenskommelser för att minska utsläppen av svavel- och kväveoxider prioriteras. Utgångspunkten skall vara kritiska belastningsgränser för miljön.

Sverige delter i förberedelseraa inför 1992 års FN-konferens om miljö och utveckling och arbeter bl.a. för att globala konventioner för klimatet och den biologiska mångfelden kommer till stånd.

Sveriges intemationella miljöarbete stärks och ges en effektivare organisation. Miljöattechétjänster inrättes. Informationsinsatserna till utlandet om svensk miljöpolitik försterks.

Övervakning av tillståndet i miljön

Ett nytt program införs för alt övervaka miljötillståndet i landet.

Programmet byggs inledningsvis ut för att motsvara nationella och interaationella behov av information om miljötillståndet. En successiv utbyggnad sker senare på regional nivå som stöd för länsstyrelseraas och kommuneraas arbete med miljöfrågoraa. Programmet skall bidra till förbättrad stetistik och möjlighet att snabbt utvärdera gjorda insatser.

Ekonomiska styrmedel

Sverige är ett av de interaationellt ledande ländema när det gäller användning av ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken.

1 samband med skatteomläggningen infördes nya miljöskatter, t.ex. koldioxidskatt, svavelskatt och en differentiering av oljeskatten. Samtidigt

75

infördes  en  mervärdeskatt  på  energi.   Miljöavgifter på  utsläpp  av    Prop. 1990/91:150 kväveoxider från stora förbränningsanläggningar införs den 1 januari    Bilaga 1:1.2 1992.

En höjd avgift och återlämningspremier för nickel/kadfaiiumbatterier införs. Ett system av miljöklasser införs på nya fordon och miljöklasser­na på dieselbränsle skärps. Bensinskatten sänks den 1 juli 1991 med 3 öre per liter för blyfri bensin och höjs med 4 öre per liter för annan bensin.

Effektivare miljöarbete

1 det fortsatte miljöarbetet kommer sektorsmyndighetemas miljöansvar att vara av stor betydelse. Decentralisering av arbetet inom miljömyndig­heterna har inletts och fortsätter.

De miljömål som riksdagen besluter skall överföras till sektorsmål och åtgärdsprogram av sektorsmyndigheteraa för olika samhällssektorer. De nationella målen bryts ner för olika geografiska områden. Härigenom ökar möjligheteraa att prioritera och genomföra de åtgärder som behövs för att förbättra miljön.

De centrala miljömyndigheternas roll att samordna och följa upp åtgärderaa inom olika sektorer görs tydligare.

Miljökonsekvensbeskrivningara införs i det svenska planerings- och beslutssystemet.

Strålskydd

Verksamheten finansieras genom såväl bidrag från stetsbudgeten som avgifter enligt bl.a. strålskyddslagen (1988:220) och inkomster från uppdragsverksamhet. För näste budgeter omfetter budgeten för verksam­heten 67,6 milj.kr.

Kärnsäkerhet m.m.

Verksamheten finansieras med avgifter för tillsyn av kämenergianlägg­ningar m.m., avgifter för käm säkerhetsforskning och avgifter från elproduktion i kämkraftsreaktorer. För stetens kärnkraftinspektion och för stetens kämbränslenämnd omfetter näste års budget 120,6 milj. kr.

76

XV. 

Övrigt

Milj. kr., 1991/92 ärs prisnivå

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.2

91/92

Förändring till 92/93    93/94

94/95

95/96

Genomsnittlig procentuell för­ändring per år

91/92-

95/96

Totela utgifter

varav:

Riksdagen m.m.

Räntor på statsskulden m.m.

Tillkommande utgiftsbehov m.m.

74 249

748 61000 12 501

434   -4 392

0           0 -2 700   -2 300 3 134   -2 092

739

0 2 400 -1 661

-9 161

0 -7 000 -2 161

-2,3

0

-4,2 -3,1

Källa: Finansdepartementet och riksgäldskonloret

I dette avsnitt redovisas verksamhets- och utgiftsområden i stetsbudgeten som ej ingår i den departementsvisa redovisningen. Dessa områden är kungliga hov- och slottsstetema, riksdagen och dess myndigheter, räntor på stetsskulden m.m. samt beräknat tillkommande utgiftsbehov m.m.

Det sistaämnda utgiftsområdet uppdelas budgeteret 1991/92 dels i ett nettoberäknat tillkommande utgiftsbehov med 11 miljarder kronor, dels en minskning av anslagsbehållningar med 1,5 miljarder kronor samt ofömtsedda utgifter om 1 milj. kr.

Syftet med att beräkna tillkommande utgiftsbehov i förslaget till stetsbudget för 1991/92 är att visa en så realistisk budgetbelastning som möjligt. Vid beräkningen har en uppskattning gjorts av sådana utgifts-och inkomstförändringar som inte förts upp på något aimat ställe i budgeten. I enlighet med den beräkningsmetod som används i långtids­budgeten - dvs. att budgetutvecklingen imder långtidsbudgetperioden ska följa av stetsmaktema redan fettede beslut och gjorda åteganden- har några tillkommande utgiftsbehov fr.o.m. budgeteret 1992/93 inte beräknats i långtidsbudgeten. I beräkningen över långtidsbudgetperioden har dock tegits hänsyn till bl.a. arbetsmarknadspolitiska åtgärder, kompensation för momsbreddning samt de besparingar den 10%-iga minskningen av stetlig förvaltning väntas ge.

Utgiftema för räntor på stetsskulden beräknas till 61 miljarder kronor budgeteret 1991/92. Utgiftema för stetsskuldsräntoraa ökar något under budgeteret 1994/95. Dette beror på öka upplåning på grand av de beräknade budgetimderskotten 1992/93 och 1993/94. Under budgeteret 1995/96 minskar ränteutgifteraa. Minskningen beror på att en del av stetsskulden omsätts och placeras till ett lägre räntenivå.

77

Inneilåll:

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.2

Långtidsbudget för perioden 1991/92 - 1995/96

1       Inledning och sammanfettning........................ 

... 

1

1.1                                                            Inledning  

1

1.2

Beräkningsresultet.................................. 

... 

1

1.3

Slutsatser............................................. 

1

2       Samhällsekonomisk bakgrand......................... 

... 

5

2.1

Intemationella föratsättningar................... 

... 

6

2.2

Utgångsläget 1991 och 1992.................... 

... 

6

2.3

Utvecklingen 1993 - 1996........................ 

... 

7

3       Beräkningsresultet....................................... 

10

3.1

Inkomster.............................................. 

10

3.2

Utgifter................................................. 

10

4       Statsbudgetens inkomster............................. 

. 

12

4.1

Skattereformen...................................... 

. 

12

4.2

Utvecklingen 1985/86 - 1995/96................ 

. 

12

4.3

Skatter................................................. 

. 

13

4.3.1

Fysiska personers skatt. . ............... 

. 

13

4.3.2

Juridiska personers skatt.................... 

14

4.3.3

Lagstedgade socialavgifter................. 

14

4.3.4

Skatt på egendom...     .................... 

16

4.3.5

Mervärdeskatt................................. 

16

4.3.6

Övriga indirekte skatter..................... 

17

4.3.7

Avräkningsskatt............................... 

17

4.4 Övriga inkomster..................................... 

17

5       Statsbudgetens utgifter................................ 

18

5.1

Ulveckling 1985/86 - 1995/96.................... 

18

5.2

Utgiftstyrande faktorer............................. 

21

5.3

Utgifteraa fördelade på realekonomiska kategorier

5.3.1

Konsumtion..................................... 

22

5.3.2

Investeringar................................... 

23

5.3.3

Transfereringar................................ 

. 

23

5.4....................................................... Utgiftsutvecklingen i ett välfärds- och tillväxt-

perspektiv............................................. 

. 

25

5.4.1

Stetsbudgetens utgifter inom välfärdsområdet . .

26

5.4.2

Utgiftsutvecklingen i ett tillväxtperspektiv ....

29

5.4.3

Utgiftsutvecklingen inom övriga områden  ....

32

5.4.4

Utgifterna inom samtliga områden i de olika alteraativen.               

34

5.5 Utgiftema fördelade efter ändamål.............. 

. 

36

6       Statsbudgetens saldo................................... 

. 

37

Prop. 1990/91:150

7       Den offentiiga sektom.................................. 

38       Bilaga 1:1.2

7.1 Steten och socialförsäkringssektora........... 

38

7.1.1

Inkomster...................................... 

38

7.1.2

Utgifter......................................... 

39

7.2 Den kommunala sektom........................... 

41

7.2.1

Kommunemas inkomster.................... 

42

7.2.2

Kommuneraas utgifter....................... 

44

7.3 Den offentliga sektom finansiella sparande... 

46

7.3.1

Stetens finansiella sparande.............. 

47

7.3.2

AP-fondens finansiella sparande......... 

48

7.3.3

Kommunemas finansiella sparande....... 

48

8       Slutsatser................................................. 

51

8.1                                                            Inkomst- och utgiftstyrande faktorer    

51

8.1.1

Inkomststyrande fektorer.................. 

52

8.1.2

Utgiftstyrande faktorer..................... 

52

8.2                                                            Den offentliga sektoms storlek   

52

Appendix

Departementens verksamhetsområden

Norstedts Tryckeri AB, Stocktiolm 1991

Bilaga 1:1.3

Utdrag ur riksrevisionsverkets reviderade inkomst­beräkningar för budgetåret 1991/92

Regeringen

Prop. 1990/91:150

Finansdepartementet

Bilaga 1:1.3

Riksrevisionsverkets reviderade inkomstberäkning för budgetåret 1991/92.

Riksrevisionsverket (RRV) skall enligt sin instraktion varje år till regering­en lämna en reviderad beräkning av statsbudgetens inkomster for det kommande budgetåret, avsedd som underlag för inkomstberäkningen i kompletteringspropositionen. RRV redovisar med denna skrivelse nya beräkningar av inkomsterna for budgetåret 1991/92 på de större inkomst­titlarna samt vissa speciellt konjunkturkänsliga inkomsttitlar. I anslutning till beräkningarna har även utfallet for budgetåret 1990/91 bedömts. Un­derlag for beräkningarna har inhämtats från berörda myndigheter. För beräkningama av inkomstskatterna har dessutom uppgifter utnyttjats dels från RRVs taxeringsstatistiska undersökning avseende inkomståret 1988, dels från RRVs aktiebolagsenkät.

I beräkningarna har hänsyn tagits till riksdagsbeslut samt propositioner och andra regeringsbeslut som förelåg den 20 mars 1991.

Här presenteras en sammanfattning av beräkningsresultaten. I den av RRV utgivna publikationen Inkomstberäkningen vären 1991 lämnas kom­mentarer till forändringar for vissa titlar avseende budgetåret 1991 /92, där RRV nu förordar forändringar. För att underlätta jämförelse med progno­serna i den reviderade nationalbudgeten presenteras i bilaga 1 också beräk­ningsresultaten kalenderårsvis for åren 1990 1992.

RRVs inkomstberäkning från hösten 1990 finns utgiven i en separat publikation och kan tillsammans med den av RRV utgivna Inkomstligga-ren användas som ett komplement till den nu presenterade reviderade inkomstberäkningen. Inkomstliggaren innehåller utförliga beskrivningar av vilka inkomster som hänför sig till de olika inkomsttitlama och vilka bestämmelser som gäller for dessa.

Överdirektör Arne[REDACTED_EFTERNAMN] har beslutat i detta ärende i närvaro av revi­sionsdirektör Georg[REDACTED_EFTERNAMN], byrådirektör Margareta Nöjd, förste revi­sor Ann-Sofie Dalmo, förste revisor Mats[REDACTED_EFTERNAMN], revisor Peter[REDACTED_EFTERNAMN], revisor Jens Swahn och foredragande, avdelningsdirektör Birgitta Arons­son.

Stockholm den 17 april 1991

Arne[REDACTED_EFTERNAMN]

Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN]

1   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:1.3

I. Sammanfattning

Förutsättningar

Riksrevisionsverkets (RRV) förslag till reviderad beräkning av statsbudge­tens inkomster under budgetåret 1991/92 och den nu gjorda beräkningen av inkomsterna under budgetåret 1990/91 gmndas på den ekonomiska politik som har kommit till uttryck i beslut av statsmakterna eller i forslag som har lagts fram av regeringen i propositioner offentliggjorda före den 20 mars 1991 samt därefter pä antagandel om oförändrad ekonomisk politik. Föratom de institutionella föratsättningama är bedömningen av konjunkturutvecklingen betydelsefull for beräkningen av statsbudgetens inkomster. Den bedömning soni regeringen presenterade i den preliminära nationalbudgeten har utgjort det huvudsakliga underlaget for antagandena om den samhällsekonomiska utvecklingen. RRV har också haft kontakt med finansdepartementet under det pågående arbetet med den reviderade nationalbudgeten for år 1991. På grundval härav har RRV utgått från följande antaganden för beräkningaraa:

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.3

1990

Förändr.

1991

Förändr.

1992    Förändr.

En-

jfr. med

En-

jfr. med

En-     jfr. med

ligt

budgel-

ligt

budgel-

ligt      budgel-

RRV

prop.

RRV

prop.

RRV   prop.

Utbetald löne-

summa'                       12,4

-0,3

4,6

0,2

   3,2

-0,1

Konsumentprisindex

årsmedellal'                10,4

0,0

8,9

-0,9

3,2

0,2

Prival konsumlion,

löpande priser'            8,8

-0,8

10,3

-0,3

4,4

0,3

Prival konsumtion.

fasla priser'                  0,0

-0,6

1,2

0,5

1,2

0,0

Bostadslåneränla         11,40

0,0

13,90

0,1

10,8

-1,0

Basbelopp, kr.            29 700

0

32 200

0

33 600

-200

' Procenluell förändring från

föregående år

1 föreliggande beräkningar har hänsyn tagits till följande propositioner, regeringsbeslut och skrivelser:

Ändring i brottsbalken m.m. (1990/91:68)

Försäljning av  statens aktier  i  Svenska  Petroleum  Exploration  AB

(1990/91:83)

Näringspolitik För tillväxt (1990/91:87)

Energipolitiken (1990/91:88)

En god Iivsmiljö (1990/91:90)

Registrering som skaltskyldig återförsäljare eller forbrukare av bränsle

(1990/91:95)

Budgetpropositionen (1990/91:100)

Skrivelse om tidigareläggning av särskild löneskatt (1990/91:151)

Vidare grundas beräkningarna nu på aktuellare uppgifter for inkomst­skatterna. RRV har även genomfört en enkät bland svenska aktiebolag under februari månad for att förbättra underlaget for beräkningen av juridiska personers inkomstskatt.

Statsbudgetens totala inkomster budgetåret 1991/92

Prop. 1990/91:150

Enligt de nu reviderade beräkningarna uppgår statsbudgetens inkomster

°

till 459,7 miljarder kr. Det är 4,7 miljarder kr. mer än vad som beräknades i budgetpropositionen.

Socialavgifter

18%

Merv

ä

rdeskatt 33%

Juridiska personer 6% Fysisl

vriga inl

ö

vrig skatt p

å

 varor 16%

Utveckling av inkomsterna

Statsbudgetens inkomster för budgetåret 1990/91 beräknas till 426,6 mil­jarder kr. vilket är 11,3 miljarder kr. mindre än vad som beräknades i budgetpropositionen. För budgetåret 1991/92 ökar inkomstema med 4,7 miljarder kr. i förhållande till budgetpropositionen och beräknas därmed uppgå lill totalt 459,7 miljarder kr.

I efterföljande tablå redovisas de inkomsttitlar som har de största for­ändringarna och orsakerna till dessa förändringar for budgetåren 1990/91 och 1991/92 mellan beräkningarna till budgetpropositionen och RRVs nuvarande beräkning (milj. kr.).

1990/91

Förändr.

1991/92

Förändr.

Enligt

, jfr. med

Enligt

jfr. med

RRV

budgel-prop.

RRV

budgel-prop.

Totala inkomster

426610

-11340

459666

4737

Fysiska personer

61588

-7 670

22 180

1464

Juridiska personer

21 143

-1758

25 607

-915

Socialavgifter

62609

-902

83 509

- 633

Skatt på egendom

23956

452

23809

359

Mervärdeskalt

131600

560

150700

- 600

Försäljningsskatt på

motorfordon

1710

-140

1630

-220

Skall på spritdrycker

6250

-270

6400

-300

Skatt på mall- och

läskedrycker

2 580

-201

2664

-430

Energiskall

15 700

-800

17600

-1200

Televerkets inlevererade

överskoll

190

0

7413

7 200

Domänverkels inleve-

rerade överskoll

176

-5

1616

1425

Riksbankens inlevere-

rade överskoll

7 000

600

7 500

1300

1990/91

Förändr.

1991/92

Förändr.

Enligt

jfr. med

Enligt

jfr. med

RRV

budgel-prop.

RRV

budget-prop.

Räntor på särskilda

räkningar i Riksbanken

2818

18

1300

-800

Inkomster av statens

aklier

718

-364

1290

0

Övriga inkomster av

försåld egendom

0

0

539

539

Statliga pensionsav-

gifter, netto

867

-35

-1224

-2 363

Övriga inkomster

87 705

-825

107134

-89

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.3

Bruttoredovisning av statsbudgetens inkomster

På de flesta inkomsttitlar på statsbudgeten redovisas endast inkomster. På ett mindre antal titlar redovisas även utgifter. För dessa titlar sker en nettoredovisning, dvs. saldot av inkomster och utgifter tas upp på stats­budgetens inkomstsida. 1 tabell I finns en sammanställning av brattobe-loppen budgetåren 1990/91 och 1991/92. 1 RRVs prognosarbete ingår att för dessa titlar bedöma utvecklingen av bmttobeloppen for såväl inkoms­ter som utgifter.

Tabell 1. Bruttoredovisning av statsbudgetens inkomster budgetåren 1990/91 1991/92 (milj. kr.)

Inkomst­huvudgrupp

Inkomster (brutlo) Utgifter (brutto)   Inkomster på stats-

---------------     --------------    budgelen (netto)

1990/91  1991/92     1990/91  1991/92 1990/91  1991/92

1000 Skatter

varav 1100* Skatt på inkomst

1200* Lagstadgade socialavgifter 1400 Skatt på varor och tjänster

2000 Inkomst av slatens verksamhet

3000 Inkomster av för­såld egendom

4000 Återbetalning av lån

5000 Kalkylmässiga inkomster

varav 5200* Statliga pensionsavgifter, netto

Summa

908 178

973 385  531676  577441

376 502

350611

349 739  264 893  297043

85 718

244667

264407   182058   180898

62609

285 713

324498    84725    99 500

200988

40473

55 278            O            O

40473

64

597            O            O

64

6 534

7 108            O            O

6 534

23123

22947    20087    22208

3036

20954

20984    20087    22 208

867

978373

1059315 551763  599649

426610

395944 52 696 83 509

224998

55278

597

7108

739

-1224 459666

' Omföringar mellan statsbudgetens inkomsttitlar är exkluderade.

Den siörsta differensen mellan bratto- och nettoredovisningen finns på inkomsttypen 1000 Skatter. Inkomsterna på huvudgrappen 1100 består till största delen av preliminärskatter (statlig och kommunal inkomstskatt m. m.). Utgifterna utgörs bl. a. av utbetalningar av kommunalskatlemedel och överskjutande skatt. För huvudgrupp 1100 beräknas brattoinkomster-

na minska med 0,25% mellan budgetåren 1990/91 och 1991/92. Bmttout-   Prop. 1990/91:150

gifterna beräknas öka med 12,1 % för budgetåret 1991 /92.

Bilaga 1:1.3

Inkomsteraa på huvudgrappen 1200 består i huvudsak av arbetsgivarav­gifter. I den tabellariska bmttosammanställningen ingår säväl ATP-avgif­ter som de övriga arbetsgivaravgifter som överförs till fonderade medel utanför statsbudgeten. Utgiftema utgörs av utbetalningar till ATP-syste­met och olika fonderingar inom den statliga sektom. Vidare utbetalas sjukförsäkringsavgiftens andel av sjukförsäkringens kostnader. Brattoin-komstema for huvudgrappen 1200 beräknas öka med 8,1 % mellan budget­åren 1990/91 och 1991/92. Utgiftema beräknas minska med 0,6%.

Brattoinkomstema på huvudgrappen 1400 beräknas till 285,7 miljarder kr. för budgetåret 1990/91 och brattoutgiftema till 84,7 miljarder kr. för samma år. Bmttoutgiftema utgör återbetalningar av mervärdeskatt. För budgetåret 1991/92 beräknas brattoinkomstema öka med 13,6% och brat­toutgiftema med 17,4% jämfört med budgetåret 1990/91.

Fysiska personers inkomstskatt

Inkomstskatterna for fysiska personer beräknas for budgetåret 1990/91 till 61,6 miljarder kr., vilket är en minskning med 7 670 milj. kr. jämfört med budgetpropositionen.

För budgetåret 1991/92 beräknas fysiska personers inkomstskatt till 22,2 miljarder kr., vilket är en ökning med 1464 milj.kr. jämfört med budgetpropositionen.

Lönesumman för i 990 har justerats ned med 0,3 procentenheter jämfört med budgetpropositionen. För inkomståren 1991 och 1992 har lönesum­man justerats upp med 0,2 resp. ned med O, I procentenheter. Utöver dessa förändringar har RRV haft tillgång till nya antaganden vad gäller pen­sionsutbetalningar, ränteinkomster, ränteavdrag, beskattade förmåner m.m.

I tablån nedan redovisas en analys av orsakerna till forändringarna for budgetåren 1990/91 och 1991/92 (milj.kr.).

1990/91

1991/92

AntagandefÖrändring

-229

872

Utfallskorrigering

-539

861

Ny beräkning av fas-

tighetsskatt

-479

-1225

Övrigt

-6423

956

Summa

-7670

1464

Av tablån framgår att antagandefÖrändringen står för en liten del av den totala förändringen. Utfallskorrigeringar består av korrigeringar med hän­syn till det definitiva taxeringsutfallet for 1989 samt korrigeringar for inkomståret 1990 exklusive preliminär A-skatt.

Övrigposten består av skattskyldigas egna preliminära A-skatteinbetal­ningar som har justerats ned med 8 miljarder kr. for 1990, med hänsyn till

utfallet, jämfört med budgetpropositionen. En del av dessa uteblivna    Prop. 1990/91:150 inbetalningar beräknas tas igen genom fyllnadsinbetalningar, kvarskatt    Bilaga 1:1.3 samt minskad överskjutande skatt. 1 denna post ligger även en nedjuste-ring av skatteunderlaget for 1990 av tillfällig förvärvsverksamhet, som en följd av de låga preliminära A-skatteinbetalningarna, samt en uppjustering av pensionsfÖrsäkringsinbetalningar for inkomståret 1990.

Juridiska personers inkomstskatt

Juridiska personers inkomstskatter beräknas for budgetåret 1990/91 till 21,1 miljard kr. Det är en minskning med cirka 1,8 miljarder kr. jämfört med budgetpropositionen.

För budgetåret 1991/92 beräknas inkomsterna till 25,6 miljarder kr., vilket är en minskning med 915 milj.kr. jämfört med budgetproposi­tionen.

Den beräknade förändringen budgetåret 1990/91 jämfört med budget­propositionen är främst en effekt av att den beskattningsbara inkomsten för inkomståren 1990 och 1991 har justerats ned. Förändringen budgetåret 1991/92 jämfört med budgetpropositionen beror även denna till största del på en nedjusterning av den beskattningsbara inkomsten.

Nedjusteringen av den beskattningsbara inkomsten innebär att prelimi­när B-skatt minskar med cirka 2 miljarder både för budgetåret 1990/91 och för budgetåret 1991/92.

RRV har även tagit hänsyn till den förstärkning av budgeten som antag­ligen blir följden av att en del av tidigare obeskattade reserver återförs for beskattning fr.o.m. 1991. De obeskattade reserverna beräknas förstärka budgeten 1990/91 med 266 milj.kr. För budgetåret 1991/92 beräknas avskattningen förstärka budgeten med 800 milj. kr.

Lagstadgade socialavgifter

Nettot på titeln Lagstadgade socialavgifter beräknas till 62,6 miljarder kr. för budgetåret 1990/91 och till 83,5 miljarder kr. för budgetåret 1991/92. Detta innebär att nettot minskar for innevarande budgetår med 0,9 miljar­der kr. jämfört med budgetpropositionen. Den främsta orsaken till det lägre nettot är att hänsyn tagits till utfallsdata för andra halvåret 1990.

Budgetåret 1991/92 minskar nettot på titeln med 0,6 miljarder kr. jäm­fört med budgetpropositionen. Denna minskning orsakas av att en ny beräkning gjorts for inkomsttiteln Särskild löneskatt. Här har bl. a. hänsyn tagits till att ett nytt uppbördsförfarande kommer att tillämpas vid infö­randet av särskild löneskatt på pensionsförmåner.

Skatt på egendom

Inkomster av skatt på egendom beräknas till totalt 23,9 miljarder kr. for budgetåret 1990/91 och till 23,8 miljarder kr. för budgetåret 1991/92. Det är en ökning med 0,4 miljarder kr. jämfört med budgetpropositionen.

Skatt på varor och tjänster

Prop. 1990/91:150

Inkomstema av skatt på varor och tjänster beräknas till totalt 201,0 Bilaga 1:1.3 miljarder kr. för budgetåret 1990/91 och till 225,0 miljarder kr. för budget­året 1991/92. För innevarande budgetår har inkomstema räknats ned med 1,3 miljard kr. jämfört med beräkningen i budgetpropositionen. För bud­getåret 1991/92 har en nedrevidering gjorts av inkomsteraa med 3,2 mil­jarder kr.

Den beloppsmässigl största inkomsttiteln under Skatt på varor och tjänster är Mervärdeskatt. Inkomstema av mervärdeskatt har räknats upp med 0,6 miljarder kr. för budgetåret 1990/91. För budgetåret 1991/92 har inkomstema av mervärdeskatt räknats ned med 0,6 miljarder kr. jämfört med budgetpropositionen. Minskningen beror främst på ändrade antagan­den om privat konsumtion.

På gmnd av den varma vintem beräknas inkomsterna på titeln Energi­skatt minska for innevarande budgetår med 0,8 miljarder kr. till 15,7 miljarder kr. jämfört med beräkningarna i budgetpropositionen. För bud­getåret 1991/92 beräknas inkomsterna på energiskatt minska med 1,2 miljarder kr. till 17,6 miljarder kr. Minskningen beror bl. a. på att hänsyn tagits till förslaget i prop. 1990/91:90 om sänkt skatt på vissa bränslen.

övriga inkomster

Övriga inkomster på statsbudgeten består av huvudgmpperaa Inkomster av statens verksamnet. Inkomster av försåld egendom, Återbetalning av lån och Kalkylmässiga inkomster. I budgetpropositionen beräknades dessa inkomster till 50,2 miljarder kr. för budgetåret 1990/91 och till 55,9 miljarder kr. för budgetåret 1991/92. För innevarande budgetår har in­komstema räknats ned med 0,1 milj.kr. För budgetåret 1991/92 beräknas inkomsterna till 63,7 miljarder kr. vilket är 7,9 miljarder kr. mer än i budgetpropositionen.

Televerkets inlevererade överskott beräknas for budgetåret 1990/91 till 190,2 milj. kr. Detta innebär ingen förändring i förhållande till budgetpro­positionen. För budgetåret 1991/92 beräknas inkomstema till 7412,7 milj. kr., vilket är drygt 7 200 milj. kr. mer än i budgetpropositionen. Enligt prop. 1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt beräknas en förändrad associationsform för televerket inforas fr.o.m. den 1 juli 1992.1 proposi­tionen forordas att soliditetsnivån for televerkskonceraen skall fastställas till lägst 30 procent fr.o.m. verksamhetsåret 1992. Detta innebär att tele­verket beräknas kunna leverera in ca 7,2 miljarder kr. till staten budgetåret 1991/92.

Inkomstema på titeln Domänverkets inlevererade överskott beräknas till 176,4 milj.kr. budgetåret 1990/91, vilket är 4,6 milj.kr. lägre än i budgetpropositionen. För budgetåret 1991/92 beräknas inkomstema till 1616 milj.kr., vilket är 1425 milj.kr. högre än i budgetpropositionen. Regeringen föreslår i prop. 1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt att domänverket fr. o. m. årsskiftet 1991-1992 överfors till ett av staten ägt aktiebolag. Enligt propositionen bedöms att en extra inleverans på 1 450

milj.kr. och en uppskrivning av tillgångarna med 3000 milj.kr. utgör en   Prop. 1990/91:150 godtagbar balans mellan å ena sidan statens behov av finansiering och å   Bilaga 1:1.3 andra sidan verkets behov av ekonomisk rörelsefrihet. Inleveransen bör enligt propositionen ske senast vid utgången av budgetåret 1991/92.

Riksbankens inlevererade överskott beräknas till 7 000 milj. kr. för bud­getåret 1990/91 och till 7500 milj.kr. för budgetåret 1991/92. Detta aren ökning i förhållande till budgetpropositionen med 600 milj. kr. for budget­året 1990/91 och med 1 300 milj.kr. för budgetåret 1991/92. Orsaken till ökningarna i förhållande till budgetpropositionen är att riksbankens resul­tat för 1990 faststäUts till 11945 milj.kr. Detta är högre än vad som tidigare antagits.

Räntor på särskilda räkningar i riksbanken har räknats ned med 0,8 miljarder kr. till 1,3 miljarder kr. för budgetåret 1991/92. Orsaken till minskningen är att investeringsfondema släppts fria fr. o. m. den I febm­ari 1991.

Inkomstema av statens aktier beräknas minska med 364 milj.kr. for budgetåret 1990/91. Orsaken till minskningen är att Nordbankens kredit-föriuster under 1990 medför att det inte blir någon aktieutdelning under verksamhetsåret 1990.

Statliga pensionsavgifter, netto beräknas minska med 2 363 milj. kr. for budgetåret 1991/92. Orsaken till minskningen är bl.a. införandet av sär­skild löneskatt på pensionsförmåner.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.3

Tabell 2. Jämiörelser mellan inkomster enligt budtetpropositionen och RRVs beräkning f5r budgetåren 1990/91 och 1991/92 (tusen kronor)

1990/91

1991/92

Inkomsnitel

Enligt             Enligt             Ökning ()      Enligt             Enligt             Ökning ()

budgetpro-    RRVs            M

inskning    budgetpro-    RRVs            Minskning

positionen     beräkning     (-)

positionen     beräkning     (-)

1000 Skatter:

387714501

376502100 -

-11212401

399077001

395943900

-3133101

1100 Skatt på inkomst:

95155900

85717900

-9438000

52147000

52696000

549000

1110 Fysiska personers inkomslskaU:

69258000

61588000

-7670000

20 716000

22180000

1464000

1111 Fysiska personers inkomstskatt

69258000

61588000

-ibiQtm

20716000

22180000

1464000

1120 Juridiska personers inkomslskaU:

22 901000

21143000

-1758000

28322000

27407000

-915000

1121 Juridiska personers inkomstskatt

22 901000

21143000

-1758000

26522000

25607000

-915000

1122 AvskaUning av företagens

reserver

0

0

0

0

0

0

1123 Särskild skatt på tjänstegruppliv-

försäkringar

0

0

0

1800000

1800000

0

1130 Ofördelbara inkomstskatter:

1100000

1100000

0

/100000

/ lOOOOO

0

1131  Ofördelbara inkomstskatter

1 100000

1 100000

0

1 100000

1 100000

0

1140 Övriga inkomstskatter:

1896900

1886900

-10000

2009000

2009000

0

1141  Kupongskatt

310000

300000

-10000

445000

445000

0

1142 Utskiftningsskatt och

ersättningsskatt

36900

36900

0

35000

35000

0

1143 Bevillningsavgift

5000

5000

0

5000

5000

0

1144 Lotterivinstskatt

1545000

1545000

0

1 524000

1524000

0

1200 Lagstadgade socialavgifter:

63511000

62609000

-902000

84142000

83509000

-633000

1211 Folkpensionsavgift

47 709000

47417000

-292000

49286000

49252000

-34000

1221 Sjukförsäkringsavgift, netto

-499000

-1 102000

-603000

9148000

9513000

365000

1231  Barnomsorgsavgift

13986000

13886000

-100000

14554000

14543000

-1)000

1241  yuxenutbildningsavgift

1661000

1650000

-11000

1726000

1724000

-2000

1251 Övriga socialavgifter, netto

-5 874000

-5751000

123000

-3227000

-3230000

-3000

1271  Inkomster av arbetsgivaravgifter

till arbetarskyddsverkets och

arbetsmiljöinsitutets verksamhet

226000

224000

-2000

199000

221000

22000

1281 Allmän löneavgift

.'5 707000

5690000

-17000

2959000

2956000

-3000

1291  Särskild löneskatt

595000

595000

0

9497000

8 530000

-967000

1300 Skatt på egendom:

23 503 600

23955700

452100

23450000

23809400

359400

1310 Skatt på fast egendom:

6426300

6428400

2100

8 996000

9005 400

9400

1311 Skogsvärdsavgifter

440000

440000

0

440000

440000

0

1312 Fastighetsskatt

5 986 300

  5988400

2 100

8 556000

8 565 400

9400

1320 Förmögenhetsskatt:

:'3877300

3877300

0

3004000

3004000

0

1321 Fysiska personers förmögenhets-

skatt

3 802000

3802000

0

2924000

2924000

0

1322 Juridiska personers förmögen-

hetsskatt

75 300

75 300

0

80000

80000

0

1330 Arvs.skall och gåvoskall:

1300000

'1350000

50000

1300000

1350000

50000

1331 Arvsskatt

1000000

1000 000

0

1000000

1000000

0

1332. Gåvoskatt

300000

350000

50000

300000

350000

50000

1340 Övrig skall på egendom:

11900000

12300000

400000

10150000

10450000

300000

134) Stämpelskatt

6500000

6900000

400000

6750000

7050000

300000

1342 Skatt pä värdepapper

5400000

5400000

0

3400000

3400000

0

1400 Skatt på varor och tjänster:

202312001

200987 500

-1324501

228202001

224997500    -

-3204501

1410 A llmänna försäljning.sskatter:

131040000

131600000

560000

151300000

150700000

-600000

1411  Mervärdeskatt

131040000

131600000

560000

151300000

150700000

-600000

1420.1430 Skall på specifika varor:

57124001

55565500

-1558501

60090001

57942500    -

-2147501

1421  Bensinskatt

17 300000

17 300000

0

17 500000

17 600000

100000

1422 Särskilda varuskatter

1150000

1 150000

0

1200000

1160000

-40000

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.3

1990/91

1991/92

Inkomsttitel

Enligt            Enligt            Ökning ()     Enligt            Enligt            Ökning ()

budgetpro-    RRVs            Minskning    budgetpro-    RRVs            Minskning

positionen     beräkning     (-)

positionen     beräkning     (-)

1423 Försäljningsskatt på

motorfordon

1850000

1710000

-140000

1 850000

1 630000

-220000

1424 Tobaksskatt

5 670000

5 670000

0

5 926000

5926000

0

1425 Skatt på spritdrycker

6 520000

6 250000

-270000

6 700000

6400000

-300000

1426 Skatt på vin

3 100000

3 100000

0

3430000

3430000

0

1427 Skatt pä malt- och läskedrycker

2 781000

2 580000

-201000

3094000

2 664000

-430000

1428 Energiskatt

16500000

15 700000

-800000

18800000

17 600000    -

-1200000

1429 Särskild avgift på svavelhaltigt

bränsle

1

500

499

1

500

499

1431 Särskild skatt för oljeprodukter

m.m.

825000

670000

-155000

200000

148000

-52000

1432 Kassettskatt

200000

200000

0

230000

0

1433 Skatt på videobandspelare

202000

197000

-5000

202000

196000

-6000

1434 Skatt på viss elektrisk kraft

983000

983000

0

958000

958000

0

1435 Särskild skatt mol

försurning

43000

55000

12000

0

0

0

1440 Överskon vid försäljning av varor

med slatstnonopol:

350000

350000

0

350000

350000

0

1441 AB Vin-cSc Spritcentralens

inlevererade överskott

150000

150000

0

150000

150000

0

1442 Systembolaget AB:s inleve-

rerade överskott

200000

200000

0

200000

200000

0

1450 Skatt på ijänsler:

2248000

2162000

-86000

2387000

2320000

-67000

1451 Reseskatt

409000

350000

-59000

417000

390000

27000

1452 Skatt på annonser och reklam

1133000

1103 000

-30000

1230000

1 190000

-40000

1453 Totalisatorskatt

620000

620000

0

650000

650000

0

1454 Skatt på spel

86000

89000

3000

90000

90000

0

1460 Skall på vägtrafik:

7200000

6 960000

 -240000

7400000

7010000

-390000

1461 Fordonsskatt

4000000

3960000

-40000

4100000

4000000

-100000

1462 Kilometerskatt

3200000

3000000

-200000

3 300000

3010000

-290000

1470 Skau på import:

3300000

3300000

0

5 200000

5200000

0

1471 Tullmedel

3300000

3300000

0

5 200000

5 200000

0

1480 Övriga skaller på varor och

Ijänsler:

1050000

1050000

0

1475 000

1475000

0

1481 Övriga skatter pä varor och

tjänster

700000

700000

0

1 300000

1 300000

0

1482 Tillfällig regional investerings-

skatt

350000

350000

0

175000

175000

0

1500 Avräkningsskatt

3232000

3 232000

0

11136000

10932000

-204000

1511 Avräkningsskatt

3232000

3 232000

0

11 136000

10932000

-204000

2000 Inkomster av statens verksamhet

;:     40058228

40472806

414578

45648378

55277776

9629398

2100 Rörelseöverskott:

11361471

11791597

430126

12106877

21917630

9810753

2110 Ajfdrsverkens inlevererade över-

skon:

2317171

226756/

-49810

3110377

11503436

8393059

2111  Postverkets inlevererade

överskott

58 566

58 566

0

49577

49670

93

2112 Televerkets inlevererade

överskott

190185

190185

0

212300

7412696

7 200396

2113 Slatens järnvägars inlevererade

överskott

0

0

0

0

0

0

2114 Luftfartsverkets inlevererade

överskott

291000

291000

     0

395000

395 500

500

10

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.3

1990/91

1991/92

Inkomsttitel

Enligt

Enligt

budgetpro-    RRVs positionen     beräkning

Ökning ()     Enligt

Minskning    budgetpro-

(-)

positionen

Enligt

Ökning ()

RRVs

Minskning

beräkning     (-)

2115

AfTärsverket FFV:s inlevererade överskott

2116

Statens vattenfallsverks inlevere­rade utdelning

2117

Domänverkets inlevererade överskott

2118

Sjöfartsverkets inlevererade överskott

2119

Statens vattenfallsverks inleve­rans av motsvarighet till statlig skatt

2120

Övriga myndighelers inlevererade överskoll:

2123

Inlevererat överskott av uthyr­ning av ADB-utrustning

2124

Inlevererat överskott av riksgäldskontorets garantiverksamhet

2130

Riksbankens inlevererade över­skott:

2131

Riksbankens inlevererade över­skott

2150

Överskoll från spel verksamhel:

2151

Tipsmedel

2152

Lotterimedel

2200 överskott av statens fastighets-iörvaltning:

2210

Överskon av faslighets-lörvalting:

2211

Överskott av kriminalvårdssty­relsens fastighetsförvaltning

2214 Överskott av byggnadsstyrelsens verksamhet

2300 Ränteinkomster:

2310,2320 Räntor på näringslån: 2311  Räntor på lokaliseringslän

2313

Ränteinkomster på statens avdikningslän

2314

Ränteinkomster pä lån till fiske­rinäringen

2316          Ränteinkomster på vatten­

kraftslån

2317

Ränteinkomster på luftfartslån

2318

Ränteinkomster på statens lån till den mindre skeppsfarten

2321

Ränteinkomster på skogsväglån

2322

Räntor på övriga näringslån. Kammarkollegiet

2323

Räntor pä övriga näringslån. Lantbruksstyrelsen

2324

Räntor på televerkets statslän

2325

Räntor på postverkets statslän

2326

Räntor pä alfarverkets FFV:s statslän

79000

33 750

750000

750000

181000

176440

47420

47420

-45 250

0

0

0

O

1540000

1540000

O

-4560

191000

1616000

1425000

O

49500

49570

70

720000

720000

141300

141300

141300

141300

O

673000

440000

233000

O

212000

215000

3000

O

212000

215000

3000

0

0

0

0

0

0

6 400000

7000000

600000

6200000

7500000

1300000

6400000

7000000

600000

6200000

7500000

1 300000

2503000

2382 936

-120064

2584500

2699194

114694

1 370000

1371294

1294

1435000

1636970

201970

1 133000

1011642

-121358

1 149 500

1 062 224

-87 276

1030893

1057214

26321

975701

975701

0

1030893

1057214

26321

975 701

975 

701

0

0

26 321

26 321

0

0

1030893

1030893

0

975 701

975701

0

14983959

14960974

-22985

15139574

14683390

-456184

2844215

2844215

0

2 746834

2932 964

186130

130000

130000

0

130000

130000

0

5

5

0

5

5

0

9 285

9 285

0

9 546

9 546.

0

147

147

0

132

132

0

10

10

0

0

0

0

3100

3100

0

2000

2000

0

35

35

0

30

30

 0

142858

142 858

0

113229

113229

0

2 220

2220

0

2 165

. 2165

0

256000

256000

0

272 700

273 352

652

70385

70385

0

50348

50470

122

11362

11362

11

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.3

1990/91

1991/92

Inkomsttitel

Enligt            Enligt            Ökning ()     Enligt            Enligt            Ökn

ing O

budgetpro-    RRVs            Minskning    budgetpro-    RRVs            Minskning

positionen     beräkning     (-)

positionen    beräkning     (-)

2327 Räntor pä statens vattenfalls-

verks statslån

2218808

2218808

0

2166679

2352035

185 356

2330 Räntor på bostadslån:

6 754350

6 754350

0

7 725240

7 7S/240

56000

2332 Ränteinkomster på län för

bostadsbyggande

6752000

6 752000

0

7 723000

7 779000

56000

2333 Ränteinkomster pä län för

bostadsförsörjning för mindre

bemedlade bamrika familjer

150

150

0

140

140

0

2334 Räntor pä övriga bostadslän.

Boverket

2200

2200

0

2100

2100

0

2340 Räntor på studielån:

6 770

6/70

0

5/70

5 770

0

2341  Ränteinkomster på statens lär

1

för universitetsstudier och

garantilän för studerande

170

170

0

170

170

0

2342 Ränteinkomster på allmänna

studielån

6000

6000

0

5000

5000

0

2350 Ränlor på energisparlån:

389000

389000

0

408000

430000

22000

2351  Räntor på energisparlån

389000

389000

0

408000

430000

22000

2360 Räntor på medel avsalta till

pensioner

6000

6000

0

6000

6000

0

2361  Räntor pä medel avsatta till

folkpensionering

6000

6000

0

6000

6000

0

2370 Räntor på beredskapslagring:

596 253

545 000

-51253

592286

559000

-33 286

231 Räntor på beredskapslagring ocl

1

förrådsanläggningar

596 253

545000

-51253

592 286

559000

-33 286

2380,2390 Övriga ränteinkomster

4387971

4416239

28268

3656044

2 969016

-687028

2381 Ränteinkomster pä län till perso-

nal inom utrikesförvaltningen

m.m.

0

0

0

0

0

0

2383 Ränteinkomster på statens

bosättningslån

200

350

150

50

150

100

2384 Ränteinkomster på län för

kommunala markförvärv

25

25

0

24

24

0

2385 Ränteinkomster pä lån för

studentkårslokaler

35

35

0

30

30

0

2386 Ränteinkomster på län för

allmänna samlingslokaler

13 500

13 500

0

13000

13000

0

2389 Ränteinkomster pä län för

inventarier i vissa

specialbostäder

112

112

0

111

111

0

2391  Ränteinkomster pä markförvärv

för jordbrukets rationalisering

1300

1300

0

1200

1200

0

2392 Räntor på intressemedel

2000

2000

0

2000

2000

0

2394 Övriga ränteinkomster

41 196

41196

0

35 820

35820

0

2395 Räntor på särskilda räkningar i

riksbanken

2 800000

2818000

18000

2100000

1300000

-800000

2396 Ränteinkomster på det av bygg-

nadsstyrelsen förvaltade

kapitalet

1529603

1539721

10118

1503809

1616681

112872

2400 Aktieutdelning:

1081849

717828

-364021

1290072

1290072

0

2410 Inkomster av slatens aklier:

1081849

717828

-364021

1290072

1290072

0

2411 Inkomster av statens aktier

1081849

IMili

-364021

1 290072

1 290072

0

2500 Offentligrättsliga avgifter:

9405485

9353360

-52125

13383081

13508958

125877

2511 Expeditionsavgifter

672600

672966

366

651450

851766

200316

12

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.3

1990/91

1991/92

Inkomsttitel

Enligt            Enligt            Ök

ningl)     Enligt            Ei

iligt            Ökning O

budgetpro-    RRVs            Mi

nskning    budgetpro-    RRVs            Mi

nskning

positionen     beräkning     (-)

positionen     beräkning     (-)

2522 Avgifter för granskning av filmer

och videogram

6200

5 500

-700

6200

6000

-200

2523 Avgifter för särskild prövning

och fyllnadsprövning inom

skolväsendet

1600

1600

0

1600

1600

0

2527 Avgifter för statskontroll av

krigsmaterieltillverkningen

I

300

299

1

I

0

2528 Avgifter vid bergsstaten

3209

3209

0

3183

3183

0

2529 Avgifter vid patent- och registre-

ringsväsendet

8541

8541

0

8153

8814

661

2531 Avgifter för registrering  i  för-

enings m.fl. register

34377

34 377

0

36043

36043

0

2532 Utsökningsavgifter

120000

120000

0

120000

120000

0

2534 Vissa avgifter för registrering av

körkort och motorfordon

172825

171950

-875

183 548

184948

1400

2535 Avgifter för statliga garantier

150187

159991

9804

145714

145703

-11

2536 Lotteriavgifter

1500

1205

-295

1500

1205

-295

2537 Miljöskyddsavgift

101700

90200

-11500

90000

85 200

-4800

2538 Miljöavgift pä bekämpnings-

medel och handelsgödsel

182 300

188125

5 825

282400

272300

-10 100

2539 Täktavgift

50000

21000

-29000

35000

21000

-14000

2541 Avgifter vid tullverket

114000

114000

0

1)6000

70000

-46000

2542 Patientavgifter vid tandläkar-

utbildningen

5 100

5 100

0

5)00

5100

0

2543 Skatleutjämningsavgift

7737000

7 727000

-10000

11661000

11688000

27000

2544 Avgifter i ärenden om lokala

kabelsändningar

22334

11525

-10809

28094

0

-28094

2545 Närradioavgifter

4050

4050

0

4250

4250

0

2546 Avgifter vid registrering av

fritidsbåtar

14240

9000

-5 240

0

0

0

2547 Avgifter för statens telenämnds

verksamhet

3721

3721

0

3845

3845

0

2600 Försäljningsinkomster:

1114108

1114108

0

1103116

1178116

75000

2611  Inkomster vid kriminalvärden

202000

202000

0

214000

214000

0

2612 Inkomster vid statens rätts-

kemiska laboratorium

12800

12800

0

12000

12000

0

2619 Inkomster vid riksantikvarie-

ämbetet

300

300

0

0

0

0

2624 Inkomster av uppbörd av

felparkeringsavgifter

84008

84008

0

87116

87116

0

2625 Utförsäljning av beredskapslager

65000

65000

0

0

75000

75000

2626 Inkomster vid banverket

750000

750000

0

790000

790000

0

680463

387913

292 500

50

400000

2700 Böter m.m.:

2711

Restavgifter

2712

Bötesmedel

2713

Vattenföroreningsavgift

2800 övriga inkomster av statens verksamhet:

2811 Övriga inkomster av statens verksamhet

3000 Inkomster av försåld egendom:

749957

402407

347 500

50

681438

388893

292 500

45

796287

975

980

O

-5

396287

-26048

-43

-26000

-5

100000

723909

402364

321500

45

900000       1000000

400000

796287

396287

900000

1000000

100000

36500

64000

27500

37700

596700

559000

13

Prop. 1990/91:150 Bilagal: 1.3

1990/91

1991/92

Inkomsttitel

Enligt

Enligt

budgetpro-    RRVs positionen     beräkning

Ökning O Minskning 

(-)

Enligt

Enligt

Ökning ()

budgetpro-    RRVs

Minskning

positionen     beräkning     (-)

5000

O

o

5 000

5000

O

o

5 000

27000

O O

27000

25000

O O

25 000

20000

O

o

20000

3100 Inkomster av försålda byggnader och maskiner:

3110 .Affärsverkens inkomster av försål­da fasligheter och maskiner:

3113 Statens järnvägars inkomster av försålda fastigheter och maskiner

3120

Statliga myndigheters inkomster av försålda byggnader och tnaskiner:

3121

Kriminalvårdsstyrelsens inkoms­ter av försålda byggnader och maskiner

3124          Statskontorets inkomster av

försålda datorer m.m.

3125          Byggnadsstyrelsens inkomster av

försålda byggnader

3200 övriga inkomster av mark-försäljning:

3211 Övriga inkomster av mark­försäljning

3300 Övriga inkomster av försåld egendom:

3311

Inkomster av statens gruv­egendom

3312

Övriga inkomster av försåld egendom

4000 Återbetalning av lån:

4100 Återbetalning av näringslån:

4110

Ålerbetalning av industrilån:

4111

Återbetalning av lokaliseringslän 4120 Ålerbelatning av jordbrukslån:

4122

Återbetalning av statens avdikningslän

4123

Återbetalning av län till fiskeri­näringen

4130

Ålerbetalning av övriga närings­lån:

4131

Återbetalning av vattenkraftslän

4132

Återbetalning av luftfartslån

4133

Återbetalning av statens lån till den mindre skeppsfarten

4135

Återbetalning av skogsväglån

4136

Återbetalning av övriga närings­lån. Kammarkollegiet

4137

Återbetalning av övriga närings­lån, lanlbruksstyrelsen

4138

Återbetalning av tidigare infri­ade statliga garantier

4200 Återbetalning av bostadslån m.m.:

4211

Ålerbetalning av lån till egnahem

4212

Återbetalning av lån för bostads­byggande

32000

O O

32000

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

5 000

32 000

27000

5000

25000

20000

1000

1500

500

1000

1000

0

1000

1500

500

1000

1000

0

30500

30500

0

31700

570700

539000

30500

30500

0

31700

31700

0

0

0

0

0

539000

539000

6489476

6534376

44900

7063041

7108041

45000

1038059

90000 

90000

27475

1083059

135 000 

135000

27475

45000

45000

45000

0

428393

80000 

80000 

29038

473393

725 

000

125000

29038

45000

45 000

45000

0

5

5

0

2

2

0

27410

27410

0

29036

29036

0

920644 

276 206

920644 

276 206

0 

0 0

319355

248

0

319355

248

0

0 

0 0

11000 84

11000 84

0 0

4200

57

4 200

57

0 0

242 628

242 628

0

102 600

102 600

0

950

950

0

950

950

0

665 500

665 500

0

211300

211300

0

3008467

0

3008467

0

0

0

4008467

0

4008467

0

0

0

3000000

3000000

0

4000000

4000000

0

14

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.3

1990/91

1991/92

Inkomsttitel

Enligt

Enligt

budgetpro-    RRVs positionen     beräkning

Ökning () Minskning 

{-)

Enligt

Enligt

Ökning ()

budgetpro-    RRVs

Minskning

positionen     beräkning     (-)

4213

Återbetalning av lån för bostads­försörjningen för mindre bemed­lade barnrika familjer

4214

Återbetalning av övriga bostads­lån. Boverket

4300 Återbetalning av studielån:

4311

Återbetalning av statens län för universitetsstudier

4312

Återbetalning av allmänna studielån

4313

Återbetalning av studiemedel

4400 Återbetalning av energisparlån:

4411 Återbetalning av energisparlån

4500 Återbetalning av övriga lån:

4511 Återbetalning av lån till personal inom utrikesförvaltningen m.m.

4513

Återbetalning av län för kommu­nala markförvärv

4514

Återbetalning av lån för student­kårlokaler

4515

Återbetalning av län för allmänna samlingslokaler

4516

ÅteJ-betalning av utgivna startlån och   bidrag

4517

Återbetalning frän Portugal­fonden

4519 Återbetalning av statens bosättningslän

4521 Återbetalning av lån för inventa­rier i vissa specialbostäder

4525

Återbetalning av lån för svenska FN-styrkor

4526

Återbetalning av övriga län

SOOO Kalkylmässiga inkomster:

SI00 Avskrivningar och amorteringar:

57/0 .Affärsverkens avskrivningar oeh

amorteringar: 5113 Statens järnvägars avskrivningar

5115

AfTärsverket FFV:s amorteringar

5116

Statens vattenfallsverks amorteringar

SI 20 Avskrivningar på fasligheter: 5121  Avskrivningar på fastigheter

5130

Uppdragsmyndighelers komple-mentkoslnader:

5131

Uppdragsmyndigheters m.fl. komplementkostnader

5140     Övriga avskrivningar:

5141     Vägverkets avskrivningar

5143

Avskrivningar på ADB-utrust­ning

5144

Avskrivningar på förrådsanlägg­ningar för civilt totalförsvar

507

507

507

507

7960

7 960

0

7 960

7 960

0

2008650

2008650

0

2197150

2197150

0

150

150

150

150

5 500 2003000

5 500 2003000

0 0

5000 2 192 000

5000 2 192000

0 0

300000

300000

300000

300000

0

0

300000

300000

300000

300000

0

0

134300

134200

-100

129031

129031

0

0

0

0

0

0

0

150

150

0

150

150

0

102

102

0

102

102

0

6 890

6890

0

6 890

6 890

0

9000

9000

0

9000

9000

0

100

100

0

100

100

0

700

600

-100

200

200

0

318

318

0

318

318

0

70000 47040

70000 47040

0 0

70000

42271

70000

42271

0 0

3650517

3036230

-614287

3102300

739 300

-2363000

2696517

2117230

-579287

1963300

1963300

0

1428 950

0

197 600

1231350 

0 0

-797600

0

-197 600

1035 000 

0 0

1035 000 

0 0

0 0 0

1231350 

361000 

36)000

1231350 

361000 

361000

0 0 0

1035 000 

361000 

361 000

1035000 

361000 

36)000

0 0 0

110000

110000

0

110000

110000

0

) 10000 796567 364 287

110000

414880

0

0

-381687 

-364 287

110000

457300 

0

110000

457300

0

0 0 0

396400

379000

-17400

424000

424000

0

35 880

35 880

0

33 300

33 300

0

15

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.3

1990/91

1991/92

Inkomsttitel

Enligt

Enligt

budgetpro-    RRVs positionen     beräkning

Ökning O Minskning 

(-)

Enligt

Enligt

Ökning ()

budgetpro-    RRVs

Minskning

positionen     beräkning     (-)

5200 Statliga pensionsavgifter, netto:

5211  Statliga pensionsavgifter, netto

5300 Statliga avgifter:

5311  Avgifter för företagshälsovård

SUMMA INKOMSTER

902000

902000

52000

52000

-35000

-35000

O

O

867000

867000

52000

52000

1139000    -1224000    -2363000

1139000   -1224000    -2363000

437949222   426609512 -11339710   454928420   459665717       4737297

16

Bilaga 1:1.4

Beräkningar för anslaget räntor på statsskulden, m.m., budgetåret 1991/92

Beräkningar för anslaget räntor på statsskulden,

Pop. 1990/91:150

m.m.

''''

Inledning

I regeringens proposition 1990/91:100 med forslag lill statsbudget for budgetåret 1991/92 upptogs under utgiflsanslagel XVI. Ränlor på stats­skulden, m. m. ett efter samråd med riksgäldskontorel preliminärt beräknat belopp på 61 000000000 kr. i bilaga 18 lill budgetpropositionen 1991 angående Ränlor på statsskulden m. m. erinrades om alt under senare år förslaget i budgetpropositionerna reviderats i kompletleringspropositio-nerna och atl avsikten därför var all återkomma till riksdagen i komplelle­ringspropositionen med förslag till beräkning av anslag för slatsskuldrän-torna avseende budgetåret 1991/92.

Riksgäldskontoret har överlämnat förslag till beräkning av anslaget Rän­tor på statsskulden, m.m. budgetåret 1991/92. Riksgäldskontorel har också lämnat en beskrivning som syftar till alt belysa utvecklingen av ränteutgifter för statsskulden, m. m. under några år bakåt i tiden samt en förnyad beräk­ning av dessa utgifter för innevarande budgetår.

Ränieulgifter för statsskulden, m. m. 1985/86-1989/90

Under en tioårsperiod från mitten av 1970-talet ökade statsskulden kraf­tigt år för år. Fr.o.m. budgetåret 1985/86 avtog ökningstakten avsevärt och under de tre senast förflutna budgetåren har statsskulden minskat.

Ränteutgifterna m.m. för statsskulden ökade också snabbt från att ha uppgått till ca 8% av de totala slalsutgifterna budgetåret 1979/80 till som högst ca 23% budgetåret 1984/85. Därefter har den brant stigande kurvan för ränteutgifter m. m. i stort sett planat ut och budgetåret 1989/90 utgjor­de de 16% av statsbudgetens totala utgifter eller 63,7 miljarder kronor.

Den siörsta utgiftsposten inom anslaget Räntor på statsskulden, m. m. utgörs av ränteulgifterna. En annan stor post har varit realiserade valuta-differenser. Föruiom ränteutgifter och realiserade valutadifferenser har på nämnda anslag också förts utgifter för provisioner och avgifter m. m., men fr.o.m. budgetåret 1989/90 redovisas provisioner bland riksgäldskonlo-rets verksamhetsutgifter inom ett anslag för utgifter för upplåning och låneförvaltning. På ränleanslaget redovisas också vissa inkomster, främsl ränteinkomster från riksgäldskontorets utlåningsverksamhel.

1    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150. Bilaga 1:1.4

Tabell 1. Ränteutgifter för statsskulden, m.m. Miljarder kronor

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.4

Budgetår

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

1989/90

Räntor på lån i svenska

kronor

49,0

51,4

48,8

45,1

53,5

Räntor på lån i utländ.sk

valuta

12,5

10,0

9,8

8.3

8,5

Valutadifferenser (netto)

4,2

1.6

-5,0

-0,3

2,3

Provisioner

1,2

0,8

0,7

0,5

_ 1

Övrigt (inkomsträntor

m.m.)

-0,4

0,0

-0,9

-0,4

-0,6

Summa

66,5

63,8

53,4

53,2

63,7

'Fr.o.m. budgetåret 1989/90 redovisas provisioner bland verksamhetsutgifterna inom ett anslag för upplåning och låneförvaltning och ej som tidigare inom anslaget Räntor på statsskulden, m. m.

Utvecklingen under senare budgetår med minskade totala utgifter för statsskulden bröts 1989/90 då såväl ränteutgifterna som realiserade valuta­förluster ökade. Ränteutgifterna steg med 8,6 miljarder kronor och valuta­förlusterna med 2,6 miljarder kronor jämfört med budgetåret 1988/89 och uppgick lill 62,0 resp. 2,3 miljarder kronor. Vid jämförelsen bör dock uppmärksammas att för 1988/89 medförde en bokföringsteknisk omlägg­ning av redovisningen av stalsskuldväxelräntor en engångseffekt av mins­kade ränteutgifter med 6,9 miljarder kronor. Bortsett från denna effekt har ränteulgifterna sedan budgetåret 1984/1985 legat på en relativt konstant nivå varierande mellan 62,0 och 58,6 miljarder kronor.

Som framgår av tabell I har förändringen av de totala utgifterna för statsskulden i hög grad varil beroende av utvecklingen av realiserade valutadifferenser uppkomna i samband med inlösen och amortering av lån i utländsk valuta. Under de i tabellen redovisade senaste fem budgetåren har valuladifFerenserna svängt mellan valutaförlust (netto) med 4,2 miljar-de kronor och valutavinst (netto) på 5,0 miljarder kronor. Budgetåret 1989/90 redovisades valutaförlust på 2,3 miljarder kronor.

Ränteutgifter m.m. 1990/91 och 1991/92

Anslaget Räntor på statsskulden, m.m. har i statsbudgeten för budgetåret 1990/91 upptagits till 59,0 miljarder kronor och i budgetpropositionen 1991 har för budgetåret 1991/92 upptagils ett beräknat belopp av 61,0 miljarder kronor. 1 tabell 2 redovisas inkomst- och utgiflsslat för i stats­budgeten för 1990/91 upptaget belopp och en nu reviderad beräkning samt förslag avseende budgetåret 1991/92.

Tabell 2. Beräknade räntor på statsskulden, m. m. tkr

Enligt stats-

Reviderad

budgeten

beräkning

Förslag

1990/91

1990/91

1991/92

Utgifter

Räntor på lån i svenska kronor

53800000

57 450000

60100000

Räntor på lån i utländsk valuta

7 500000

7 150000

5 300000

Valutaförluster

700000

1600000

600000

Underkurs vid emissioner (kapital-

rabatter)

1

600000

1

Kursförluster

1

1

1

Summa utgifter

62000002

66800001

66000002

Inkomster

Ränlor på lån i svenska kronor

2400000

2 300000

3 540000

Räntor på lån i utländsk valuta

340000

400000

800000

Valutavinster

200000

900000

600000

Överkurs vid emission (uppgäld)

1

150000

1

Kursvinster

1

500000

1

Preskriberade obligalioner

kuponger och vinster

59999

50000

59999

Aktieutdelning i PMC

1

1

1

Summa inkomster

3000002

4300001

5000002

Summa nettoutgifter

59000000

62500000

61000000

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.4

Budgetåret 1990/91

En förnyad beräkning av anslaget Räntor på statsskulden, m.m. visar att utgifterna för innevarande budgetår blir slörre än vad som angetts i stats­budgeten, 62,5 miljarder kronor mot i statsbudgeten 59,0 miljarder kronor.

Räntorna för lån i svenska kronor beräknas öka med netto 3,8 miljarder kronor till följd av att främst de korta räntorna tidvis under budgetåret legal väsentligt högre än vad som antogs vid beräkningarna till statsbudge­ten. Vidare har neltolånebehovet blivit större och upplåningen i utländsk valuta mindre än vad som tidigare anlagils.

Räntorna för lån i utländsk valuta beräknas minska (netto) med 0,4 miljarder kronor. Realiserade valutadifferenser (netto) beräknas nu resul­tera i valutaförlust på 0,7 miljarder kronor mot statsbudgetens beräknade 0,5 miljarder kronor.

Budgetåret 1991/92

1 1991 års budgetproposition har anslaget Räntor på statsskulden, m.m. upptagits med etl beräknat belopp på 61,0 miljarder kronor. Medel för riksgäldskontoret atl anvisas på anslaget Räntor på statsskulden, m. m. för budgetåret 1991/92 beräknas nu till oförändrat 61,0 miljarder kronor. Spe­cifikation av beräkningarna framgår av tabell 2.

En beräkningsteknisk förutsättning är ett antaget nettoupplåningsbehov för budgetåret 1991/92 på ca 5 miljarder kronor. Slatens refinansieringsbe-hov för lån i svenska kronor beräknas till ca 225 miljarder kronor, varav räntelöpande obligationslån 41,4 miljarder kronor, riksobligationslån 8 mil­jarder kronor, premielån 5,9 miljarder kronor, sparobligationslån 5,5 mil-

jarder kronor, slatsskuldväxlar 160 miljarder kronor. Beräkningen av stats-     Prop. 1990/91: 150

skuldräntor har skett utifrån räntenivån i början av april 1991.

Bilaga 1:1.4

Ränteulgifterna för lån i svenska kronor beräknas öka med 2,6 miljarder kronor jäinfört med innevarande budgetår. Riksgäldskontorets räntein­komster på grund av kredilgivning till affärsverk m.fl. beräknas under budgetåret 1991/92 uppgå till 3,5 miljarder kronor, vilkel är 1,2 miljarder kronor mer än för innevarande budgetår.

Ränteutgifterna för lån i utländsk valuta beräknas mellan budgetåren 1990/91 och 1991 /92 minska med 1,9 miljarder kronor beroende främst på att valutaskulden minskat. Uppköp av obligationer i utländsk valuta be­räknas ge inkomsträntor på 800 miljoner kronor.

Känslighetsanalys

Statsskuldräntornas storlek är självfallet i hög grad beroende av ränte­nivån. Upplåningens inriktning på olika låneinstrument är också av bety­delse. Kalkyleringen av räntorna avseende såväl budgetåret 1990/91 som budgetåret 1991/92 har skett utifrån räntenivån i början av april 1991.

För att belysa känsligheten i beräkningarna kan del vara av intresse alt något närmare redovisa effekterna av ändrade antaganden om räntenivån m. m. En förändring i räntenivån slår givetvis inte omedelbart igenom på hela statsskulden utan endast på låneformer med rörlig ränta och på nyupplåningen. Efter hand får den effekt på upplåning som sker för att omsätta förfallande lån med bunden ränta.

En förändring i räntenivån med en procentenhet från I juli 1991 skulle för inhemska lån betyda en förändring i ränteutgifterna för budgetåret 1991/92 under i övrigt oförändrade förhållanden vad gäller upplåning­ens storlek och dess inriktning på olika låneinslrument med ett belopp i storleksordningen 0,8 miljarder kronor.

Vad beträffar räntor för lån i utländsk valuta skulle en ränteförändring med en procentenhet från 1 juli 1991 leda till all ränteutgifterna, under i övrigt oförändrade förhållanden, förändras med 0,2 miljarder kronor för budgetåret 1991/92. Valutakursernas utveckling har numera mindre bety­delse för både ränteutgifter och realiserade valutaförluster och valutavins­ter. En förändring av dollarkursen med 10 öre påverkar ränteutgifterna med 20 miljoner kr. och valutanettol med 50 miljoner kr. för budgetåret 1991/92.

Norstedts Tryckeri AB, Stockholm 1991

Bilaga 1:1.5

Reviderat förslag till statsbudget för budgetåret 1991/92

Reviderat förslag till statsbudget för budgetåret 1991/92

1    Riksdagen 1990/91. 1 .saml Nr 150. Bilaga 1:1.5

Bilaga 1:1.5

Förändringar i

Inkomster

förslaget

till statsbudget budgetåret 1991/92

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

Budget­propositionen 1000-tal kr.

Senare ändringar 1000-tal kr.

Summa 1000-lal kr.

Skatter

Inkomster av statens verksamhet Inkomster av försåld egendom Återbetalning av lån Kalkylmässiga inkomster

Summa

399 077 001

45 648 378

37 700

7 063 041

3 102 300

454 928 420

-3 303 601

-H 9 647 398

+ 559 000

-1-45 000

- 6 165 741

+ 4 742 797

395 834 600

55 295 776

596 700

7 108 041

897 300

459 723 417

Underskott

10 289 214

470 012 631

Förändringar i förslaget 1

till statsbudge

t budgetåret 1991/92      Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.5

Utgifter

Budget-

Senare

Summa

propositionen

ändringar

1000-tal kr.

1000-tal kr.

lOOO-tal kr.

Kungliga hov- och slottsstaterna

52 721

52 721

Justitiedepartementet

7 127 491

-

7 127 491

Utrikesdepartementet

15 427 462

1

15 427 463

Försvarsdepartementet

35 459 916

-1-2 336 281

37 796 197

Socialdepartementet

125 970 047

-      212 968

125 757 079

Kommunikationsdepartementet

18 311 875

+      16 900

18 328 775

Fi nan sdepartementet

28 776 557

+      20 129

28 796 686

Utbildningsdepartementet

61 592 375

+    483 308

62 075 683

Jordbruksdepartementet

9 346 401

+      94 052

9 440 453

Arbetsmarknadsdepartementet

32 921 589

+ 2 673 200

35 594 789

Bostadsdepartementet

32 616 108

-      200 000

32 416 108

Industridepartementet

5 644 657

-h    723 549

6 368 206

Civildepartementet

15 032 619

-f    270 102

15 302 721

M iljödepartementet

I 052 083

+    279 679

I 331 762

Rikdsdagen och dess myndigheter

682 997

-(-      12 500

695 497

Räntor på statsskulden

61000 000

_

61 000 000

Oförutsedda utgifter

1 000

-

1 000

Summa:

451 015 898

+ 6 496 733

457 512 631

Minskning av anslagsbehållningar

1 500 000 000

0

1 500 000 000

Beräknad tillkommande utgifts-

behov, netto

3 000 000

8 000 000

11 000 000

Summa:

455 515 898

14 496 733

470 012 631

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

Specifikation av statsbudgetens inkomster under budgetåret 1991/92

1991/92

Tusental kr.

1000 Skatter:

1100   Skatt pä inkomst:

1110  Fysiska personers inkomstskatt. 1111 Fysiska personers inkom

1120

a personers iniwmstsiuiii: . w Fysiska personers inkomstskatt Juridiska personers inkomstskatt:

1121

Juridiska personers inkomstskatt

1122

Avskattning av företagens reserver

1123

Beskattning av tjänstegruppliv

1130   Ofördelbara inkomstskatter:

1131 Ofördelbara inkomstskatter

1140   Övriga inkomstskatter:

1141

Kupongskatt

1142

Utskiftningsskatt och ersättningsskatt

1143

Bevillningsavgift

1144

Lotterivinstskatt

1200  Lagstadgade socialavgifter:

1211 Folkpensionsavgift 1221  Sjukförsäkringsavgift, netto 1231  Barnomsorgsavgift 1241  ysftbildningsavgift 1251 Övriga socialavgifter, netto 1271 Inkomster av arbetsgivaravgifter till arbetarskyddsverkets och arbets­miljöinsitutets verksamhet 1281 Allmän löneavgift 1291 Särskild löneskatt

1300   Skatt på egendom:

1310   Skatt på fast egendom:

1311

Skogsvårdsavgifter

1312

Fastighetsskatt

1320   Förmögenhetsskatt:

1321

Fysiska personers förmögenhetsskatt

1322

Juridiska personers förmögenhetsskatt

1330  Arvsskatt och gåvoskatt:

1331

Arvsskatt

1332

Gåvoskatt

1340   Övrig skatt på egendom:

1341

Stämpelskatt

1342

Skatt på värdepapper

1400   Skatt på varor och tjänster:

1410

AUmänna försäljningsskatter: 1411  Mervärdeskatt

1420, 1430 Skan på specifika varor:

1421

Bensinskatt

1422

Särskilda varuskatter

1423

Försäljningsskatt på motorfordon

1424

Tobaksskatt

1425

Skatt på spritdrycker

1426

Skatt på vin

21232 000    21232 000

25 607 000 I 800 000    27 407 000

1 100 000      1 100 000

445 000

35 000

5000

I 524 000

2 009 000

52 027 000

49 280 000

9 780 700

14 552 000

1 726 000

-545 000

221 000

1 878 000

8 530 000

85 422 700

85 422 700

440 000

8 565 400

9 005 400

2 924 000

80 000

3 004 000

1 000 000

350 000

1 350 000

7 050 000

3 400 000

10 450 000

23 809 400

149 800 000

149 800 000

17 600 000

1 160 000

1 630 000

5 926 000

6 400 000

3 430 000

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

1991/92

Tusental kr.

1427

Skatt på malt- och läskedrycker

1428

Energiskatt

1429

Särskild avgift på svavelhaltigt bränslen

1431

Särskild skatt för oljeprodukter m. m.

1432

Kassettskatt

1433

Skatt på videobandspelare

1434

Skatt på viss elektrisk kraft

1435

Särskild skatt mot försurning

1440   Överskott vid försäljning av varor med statsmonopol:

1441

AB Vin-& Spritcentralens  inleverera överskott

1442

Systembolaget  AB:s inlevererade överskott

7450   Skatt på tjänster:

1451

Reseskatt

1452

Skatt på annonser och reklam

1453

Totalisatorskatt

1454

Skatt på spel

1460  Skatt på vägtrafik:

1461

Fordonsskatt

1462

Kilomelerskatt

1470  Skatt på import: 1471 Tullmedel

7450   Övriga skatter på varor och tjänster:

1481 Övriga skatter på varor och tjänster

1500   Avräkningsskatt

1511 Avräkn ingsskatt

2 664 000 17 600 000

500

148 000 230 000 196 000 958 000 0

57 942 500

150 000 200 000

350 000

390 000

I 190 000

650 000

90 000

2 320 000

4000 000 3 010 000

7 010 000

5 200 000 

5 200 000

1 300 000 

1 300 000      

223 922 500

10 932 000 70 

932 000

10 932 000

Summa skatter  395 834 600

2000 Inkomster av statens verksamhet: 2100   Rörelseöverskott:

2770  Affiirsverkens inlevererade överskott:

2111

Postverkets inlevererade överskott

2112

Televerkets inlevererade överskott

2113

Statens järnvägars inlevererade överskott

2114

Luftfartsverkets inlevererade överskott

2115

Affärsverket FFV:s inlevererade överskott

2116

Statens vattenfallsverks inlevererade utdelning

2117

Domänverkets inlevererade överskott

2118

Sjöfartsverkets inlevererade överskott

2119

Statens vattenfallsverks inleverans av motsvarighet till statlig skatt

2720   Övriga myndigheters inlevererade överskott: 2121  Vägverkets inlevererade överskott 2123 Inlevererat överskott av uthyrning av ADB-utrustning

49 670

7 412 696

0

395 500

0

1 690 000

1 616 000

49 570

440 000

77 

653 436

0

215 000

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

1991/92

Tusental kr.

2124 Inlevererat överskott av riksgäldskon­torets garantiverksamhet

2130   Riksbankens inlevererade överskott:

2131  Riksbankens inlevererade överskott

2750   Överskott från spel verksamhet:

2151

Tipsmedel

2152

Lotterimedel

215 000

7 500 000      7 500 000

I 636 970

1 062 224     2 699 194        TI 067 630

130 000

5

n     9 546

132

0

2000 30

113 229

2 165

273 352

50 470

0

2 352 035

2 

932 964

7 779 000

140

2 100

7 781 240

170 5000

5 170

975 701

975 701

430 000

430 000

6000

6000

559 000

559 000

2200   Överskott av statens fastighetsförvaltning:

2270   Överskott av fastighetsJÖrvalting:

2211 överskott av kriminalvårdsstyrelsens

fastighetsförvaltning 2214 Överskott av byggnadsstyrelsens

verksamhet

2300   Ränteinkomster:

2J70, 2320 Räntor på näringslån:

2311 Räntor på lokaliseringslån

2313

Ränteinkomster på statens avdikningslån

2314

Ränteinkomster på lån till fiskerinäringen

2316

Ränteinkomster på vattenkraftslån

2317

Ränteinkomster på luftfartslån

2318

Ränteinkomster på statens lån till de mindre skeppsfarten

2321

Ränteinkomster på skogsväglån

2322

Räntor på övriga näringslån. Kammarkollegiet

2323

Räntor på övriga näringslån. Lantbruksstyrelsen

2324

Räntor på televerkets statslån

2325

Räntor på postverkets statslån

2326

Räntor på affårverkets  FFV:s statslån

2327

Räntor på statens vattenfallsverks statslån

2330   Räntor på bostadslån:

2332

ELänteinkomster på lån för bostads­byggande

2333

Ränteinkomster på lån för bostads­försörjning för mindre bemedlad barnrika familjer

2334

Räntor på övriga bostadslån, Bostadsstyrelsen

2340  Räntor på studielån:

2341

Ränteinkomster på statens lån Jör universitetsstudier och garantilån för studerande

2342

Ränteinkomster på allmänna studielån

2350  Räntor på energisparlån:

2351 Räntor på energisparlån

2360  Räntor på medel avsatta till pensioner: 2361 Ränlor på medel avsatta till folkpensionering

2370  Räntor på beredskapslagring:

2371 Räntor på beredskapslagring och förrådsanläggningar

975 701

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:1.5

1991/92

Tusental kr.

2380, 2390 Övriga ränteinkomster:

2381

Ränteinkomster på lån till personal

inom utrikesförvaltningen m.m.

0

2383

Ränteinkomster på statens

bosättningslån

150

2384

Ränteinkomster på lån för kommunala

markförvärv

24

2385

Ränteinkomster på lån för student-

kårslokaler

30

2386

Ränteinkomster på lån för allmänna

samlingslokaler

13 000

2389

Ränteinkomster på lån för inventarier

vissa specialbostäder

111

2391

Ränteinkomster på markförvärv för

jordbrukets rationalisering

1 200

2392

Räntor på intressemedel

2000

2394

Övriga ränteinkomster

35 820

2395

Räntor på särskilda räkningar i

riksbanken

I 300 000

2396

Ränteinkomster på det av byggnads-

styrelsen förvaltade kapitalet !Utdelning:

1 616 681

2 969 016        14 683 390

2400   Aktie

2470  Inkomster av statens aktier:

2411

Inkomster av statens aktier

I 290 072

7 290 072           I 290 072

2500   Offentligrättsliga avgifter:

2511

Expeditionsavgifter

851 766

2522

Avgifter för granskning av filmer och

videogram

6000

2523

Avgifter för särskild prövning och

fyllnadsprövning inom skolväsen

1 600

2527

Avgifter för statskontroll av krigs-

materieltillverkningen

I

2528

Avgifter vid bergsstaten

3 183

2529

Avgifter vid patent- och registrering

väsendet

8 814

2531

Avgifter för registrering   i förening

register

36 043

2532

Utsökningsavgifter

0

2534

Vissa avgifter för registrering av kör-

kort och motorfordon

184 948

2535

Avgifter för statliga garantier

145 703

2536

Lotteriavgifter

I 205

2537

Miljöskyddsavgift

85 200

2538

Miljöavgift på bekämpningsmedel

och handelsgödsel

272 300

2539

Täktavgift

21 000

2541

Avgifter vid tullverket

70 000

2542

Patientavgifter vid tandläkarutbild-

ningen

5 100

2543

Skatteutjämningsavgift

11 688 000

2544

Avgifter i ärenden om lokala

kabelsändningar

0

2545

Närradioavgifter

4 250

2546

Avgifter vid registrering av fritids-

båtar

0

2547

Avgifter för statens telenämnds

verksamhet

3 845

13 388 958        13 388 958

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

1991/92

Tusental kr.

2600

Försäljningsinkomster:

2611 Inkomster vid kriminlavården 2619 Inkomster vid riksantikvarieämbetet

2624         Inkomster av uppbörd av felparkerings­

 avgifter

2625 Utförsäljning av beredskapslager

2626 Inkomster vid banverket

Böter m.m.:

2711 Restavgifter

2712 Bötesmedel

2713 Nfettenföroreningsavgift

Övriga inkomster av statens verksamhet:

2811 Övriga inkomster av statens verk-samhemhet

Summa

214 000 0

87 116

75 000

790 000

1116 116          1116 116

2700

402 364

321 500

45

723 909             723 909

2800

I 000 000     1 000 000           1 000 000

inkomster av staten verksamhet         55 295 776

3000 Inkomster av försåld egendom:

3100   Inkomster av försålda byggnader och maskiner:

5770 Affiirsverkens inkomster av försålda fastigheter och maskiner:

3113 Statens järnvägars inkomster av för­sålda fastigheter och maskiner

i720  Statliga myndigheters inkomster av försålda byggnader och maskiner:

3121

Kriminalvårdsstyrelsens inkomster av försålda byggnader och maskiner

3122

Vägverkels inkomster av försålda byggnader och maskiner

3124

Statskontorets inkomster av försålda datorer m.m.

3125

Byggnadsstyrelsens inkomster av försålda byggnader

3200   Övriga inkomster av markförsäljning:

3211 Övriga inkomster av markförsäljning

3300   Övriga inkomster av försåld egendom:

3311

Inkomster av statens gruvegendom

3312

Övriga inkomster av försåld egendom

0

0

0

25 000

25 000

25 000

1 000

1 000

1 000

31 700

539 000

570 700

570 700

Summa inkomster av försåld egendom

596 700

4000 Återbetalning av län:

4100  Återbetabiing av näringslån:

4110

Återbetalning av industrilån:

4111

Återbetalning av lokaliseringslån

4720  Återbetalning av jordbrukslån:

4122

Återbetalning av statens avdik­ningslån

4123

Återbetalning av lån till fiskeri­näringen

125 000

2 29 036

125 000

29 038

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

1991/92

Tusental kr.

473 393

129 031

1 108 041

4750  Återbetalning av övriga näringslån:

4131

Återbetalning av vattenkraftslån

248

4132

Återbetalning av luftfartslån

O

4133

Återbetalning av statens lån till den

mindre skeppsfarten

4 200

4135

Återbetalning av skogsväglån

57

4136

Återbetalning av övriga näringslån. Kammarkollegiet

102 600

4137

Återbetalning av övriga näringslån. Lantbruksstyrelsen

950

4138

Återbetalning av tidigare infriade

statliga garantier

         211 300

319 355

4200   Återbetalning av bostadslån m.m.:

4000 000

507 7 960

4 008 467

4 008 467

150

5000

2 192 000

2 197150

2 197 150

300 000

300 000

300 000

4211

Återbetalning av lån till egnahem

O

4212

Återbetalning av lån för bostads­byggande

4213

Återbetalning av lån för bostadsför­sörjningen för mindre bemedlade barnrika familjer

4214

Återbetalning av övriga bostadslån, Bosldsstyrelsen

4300   Återbetalning av studielän:

4311

Återbetalning av statens lån för universitetsstudier

4312

Återbetalning av allmänna studielån

4313

Återbetalning av studiemedel

4400   Återbetalning av energisparlån:

4411 Återbetalning av energisparlån

4500   Återbetalning av övriga län:

4511 Återbetalning av lån till personal in utrikesförvaltningen m.m.

150

102

6 890

9000 100 200

318

70 000

42 271

4513

Återbetalning av lån för kommunala markförvärv

4514

Återbetalning av lån för studentkår­lokaler

4515

Återbetalning av lån för allmänna samlingslokaler

4516

Återbetalning av utgivna startlån och bidrag

4517  Återbetalning från Portugalfonden

4519 Återbetalning av statens bosättningslån

4521  Återbetalning av lån för inventarier

vissa specialbostäder

4525

Återbetalning av lån för svenska FN-styrkor

4526

Återbetalning av övriga lån

729 057

Summa återbetalning av lån

SOOO Kalkylmässiga inkomster:

5100   Avskrivningar och amorteringar:

5770  Affärsverkens avskrivningar och

amorteringar:

5113 Statens järnvägars avskrivningar

O

5115

Affärsverket FFV. s amorteringar

O

5116

Statens vattenfallsverks amorteringar

1 035 000      1035 000

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

1991/92

Tusental kr.

5720  Avskrivningar på fastigheter-Sill Avskrivningar på fastigheter

5750   Uppdragsmyndigheters komplement­kostnader:

5131 Uppdragsmyndigheters m.fl. komp­lementkostnader

5740   Övriga avskrivningar:

5141  Vägverkets avskrivningar

5143

Avskrivningar på ADB-utrustning

5144

Avskrivningar på förrådsanläggningar för civilt totalförsvar

5200   Statliga pensionsavgifter, netto:

5211  Statliga pensionsavgifter, netto 5300  Statliga avgifter:

5311  Avgifter för företagshälsovård

361 000

567 000

110 000

110 000

0 424 000

33 300

457 300

1 963 300

-1 169 000

-1 169 000

-1 169 000

103 000

103 000

103 000

Summa kalkylmässiga inkomster

897 300

STATSBUDGETENS TOTALA INKOMSTER       459 732 417

10

Specifikation av förändringar i utgtftsanslag för budgetåret 1991/92 i förhållande till förslagen i budgetpropositionen

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

1000-tal kr.

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens

Förändring Ökning (+) Minskning(-)

7/7 Utrikesdepartementet Finansiellt stöd till Central-Osteuropa, förslagsanslag

och

150

IV

Försvarsdepartementet

Arméförband:

Ledning och förbandsverksamhet, förslagsanslag

Anskaffning av materiel, förslagsanslag

Anskaffning av anläggningar, förslagsanslag

Marinförband:

Ledning och förbandsverksamhet, förslagsanslag

Anskaffning av materiel, förslagsanslag

Anskaffning av anläggningar, förslagsanslag

Flygvapenförband:

Ledning och förbandsverksamhet, förslagsanslag

Anskaffning av materiel, förslagsanslag

Anskaffning av anläggningar, förslagsanslag

Operativ ledning m.m.:

Ledning och förbandsverksamhet, förslagsanslag

Anskaffning av materiel, förslagsanslag

Anskaffning av anläggningar, förslagsanslag

Forskning och utveckling, förslagsanslag

Försvarets civilförvaltning, förslagsanslag

Försvarets sjukvårdsstyrelse, förslagsanslag

Anskaffning av anläggningar för gemensamma

myndigheter, förslagsanslag

Fortifikationsförvaltningen, förslagsanslag

Försvarets materielverk, förslagsanslag

Anskaffning av anläggningar för försvarets

forskningsanstalt, förslagsanslag

Försvarets radioemstalt, förslagsanslag

Värnpliktsverket, förslagsanslag

Militärhögskolan, förslagsanslag

Försvarets förvaltningsskola, förslagsanslag

Försvarets mediecenter, förslagsanslag

Krigsarkivet, förslagsanslag

Statens försvarshistoriska museer, förslagsanslag

Frivilliga försvarsorganisationer m.m.,

förslagsanslag

Försvarets datacenter, förslagsanslag

Reserv för det mililära försvaret, förslagsanslag

Gemensam försvarsforskning, förslagsanslag

Avveckling av försvarets rationaliseringsinstitut,

förslagsanslag

Försvarshögskolan, förslagsanslag

Kustbevakningen, förslagsanslag

Anskaffning av material till kustbevakningen,

förslagsanslag

Vissa nämnder m.m. inom det militära försvaret,

förslagsanslag

Reglering av prisstegringar, förslagsanslag

7 723 100

102

7 755 000

-t-

31 900

2 594 800

102

3 470 300

-1-

875 500

432 000

102

530 000

+

98 000

2 537 300

102

2 681 000

-1-

143 700

2 333 000

102

2 410 600

-1-

77 600

169 000

102

176 750

-(-

7 750

4 094 800

102

4 384 000

-1-

289 200

5 908 800

102

6 056 600

-1-

147 800

375 000

102

259 100

-

115 900

880 660

102

890 500

-1-

9 840

121 300

102

144 000

+

22 700

110 650

102

73 500

-

37 150

115 000

102

73 770

-

41 230

117 330

102

118 100

 +

770

37 180

102

40 300

+

3 120

64 250

102

54 000

_

10 250

1

102

1

0

922 200

102

1 015 400

+

93 200

51 520

102

21 530

_

29 990

302 560

102

330 883

-1-

28 323

159 350

102

168 374

-1-

9 024

62 130

102

68 000

-f-

5 870

17 420

102

19 000

-1-

1 580

1

102

1

0

9 070

102

9 500

+

430

18 620

102

21 700

-1-

3 080

125 687

1

102 102

140 000

1

+

14 313 0

123 000

102

0

-

123 000

403 180

102

443 100

-1-

39 920

24 420

102

20 300

_

4 120

6 430

102

7 060

-f

630

242 560

102

273 630

-1-

31 070

60 000

102

48 000

-

12 000

7 380

102

9000

-1-

1 620

3 000 000

102

2900 000

-

100 000

11

1000-tal kr.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens

Förändring Ökning (+) Minskning(-)

350 16 700 28 400

600

22 510

7 490 9 100

7518

3 380

32 050

1 120

O

6 440

3 170

180

179 384

72 572 184 500

52 520

82 100

28 400

7 700

102 102 102 102

102

102 102

102

102 102 102

102

102 102 102 102

102 102

52 870

65 400

O

7 100

22 510

7 490 O

596 882

26 480

503 250

2 330

-I--I-

9 100

604 400

23 100

535 300

1 210

-I-

--

64 550

148 000

9 200

248 044

125 642

-f 

-I--I-

70 990

151 170

9 380

68 660

53 070 184 500

102

Överstyrelsen för civil beredskap: Förvaltningskostnader, förslagsanslag Civil ledning och samordning, reservationsanslag Civilbefalhavarna, förslagsanslag Signalskydd, reservationsanslag Civilbefalhavarna: Förvaltningskostnader m.m., förslagsanslag

Civilbefälhavarna: Utbildnings- och övnings­verksamhet, reservationsanslag Vissa teleanordningar, reservationsanslag Befolkningsskydd och räddningstjänst, förslagsanslag

Anläggningar för räddningsskolorna m.m., förslagsanslag Skyddsrum, m.m. förslagsanslag Identitetsbrickor, förslagsanslag Ersättning för verksamhet vid räddningstjänst m.m., förslagsanslag

Frivilligorganisationer inom den civila delen av totalförsvaret m.m., förslagsanslag Vapenfristyrelsen, förslagsanslag Styrelsen för psykologiskt försvar, förslagsanslag Drift av beredskapslager, förslagsanslag Beredskapslagring och industriella åtgärder, reservationsanslag

1

10 960

38 876

244 540

4 964

102 102 102 102 102

1

9 540

42 110

267 640

5 290

-1--1-

+

0

1 420

3 234

23 100

326

6 954

102 102

0

971 397

-t-

6 954 971 397

10 898

102

11 380

-t-

482

1

102

1

0

35 406 166

37 742 447

-1-2 336 281

Överstyrelsen för civil beredskap: Kapitalkostnader Överstyrelsen för civil beredskap: Täckande av förluster till följd av statliga beredskaps­garantier, förslagsanslag Försvarets forskningsanstalt: Intaktsfinansierad uppdragsverksamhet, förslagsanslag Flygtekniska försöksanstalten, förslagsanslag Beredskapsstyrka för FN-tjänst, förslagsanslag FN-styrkors verksamhet utomlands, förslagsfjislag Övervakningskontingenten i Korea, förslagsfinslag Anläggningar m.m. för vissa militära ändamål, reservationsanslag Anslag för mervärdeskatt.

Vissa nämnder m.m. inom försvarsdepartementets område, förslagsanslag Flygtekniska försöksanstalten: Intäkts-finansierad uppdragsverksamhet, förslagsanslag

V Socialdepartementet Riksförsäkringsverket, förslagsanslag Statens rättskemiska laboratorium, förslagsanslag

Statens rättsläkarstationer, förslagsanslag Rättsmedicinalverket, förslagsanslag Beredskapslagring och utbildning m.m. för hälso-och sjukvård i krig, reservationsanslag Driftkostnader för beredskapslagring m.m., förslagsanslag

102

7 469

517 421

509 952

26 702

93

0

.

26 702

43 149

93

0

.

43 149

-

93

59 554

-1-

59 554

62 790

102

55 190

-

7 600

67 210

102

69 470

-1-

2 260

12

1000-tal kr.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens nummer

Förändring Ökning (-I-) Minskning(-)

Statens folkhälsoinstitut, reservationsanslag

-

175            47 500

-t-

47 500

Statligt bidrag för viss vårdgaranti,

reservationsanslag

__________________________ 

-

150          250 000

-f-

250 000

Bidrag till allmän sjukvård m.m., förslagsanslag

__ 

4 512 682

150       4 067 682

-

445 000

Allmänna försäkringskassor, förslagsanslag

______ 

637 951

150          649 651

-(-

11700

Bidrag till sjukförsäkringen, förslagsanslag

_______ 

7 867 000    150,181        6 823 000

-   1

044 000

Bidrag till kommunala bostadstillägg till folk­

pension, förslagsanslag

______________________ 

1525 000

150       1595 000

-I-

70 000

Bidrag till social hemhjälp, ålderdoms­

hem m.m., förslagsanslag

____________________ 

3 496 852

150       4 001852

-I-

505 000

Bidrag till byggande av gruppbostäder,

reservationsanslag                                                        -

150          400 000

-I-

400 000

Summa

18 749 288                     18 536 320

-

212 968

127 100

844 648

1

1

20

698 000

21

542 650

VI         

Kommunikationsdepartementet

Vägverket: Försvarsuppgifter, reservationsanslag

Banverket: Försvarsuppgifter, reservationsanslag

Luftfartsverket: Beredskap för civil luftfart,

reservationsanslag

Transportrådet: Åtgärder inom den civila delen av totalförsvaret, reservationsanslag

Summa

VII       Finansdepariementet

Kronofogdemyndigheterna, förslagsanslag

Bonusränta för ungdomsbospatande, förslagsanslag

Bankinspektionen, reservationsanslag

Försäkringsinspektionen, reservationsanslag

Finansinspektionen, anslag

Skatteutjämningsbidrag till kommunerna mm.,

förslagsanslag

Summa

1777 Utbildningsdepartementet

Stålets skolverk, förslagsanslag

Statens institut för handikappfrågor i

skolan, förslagsanslag

Bidrag till driften av särvux, förslagsanslag

Bidrag till undervisning av invandrare i

svenska språket, förslagsanslag

Sameskolor, förslagsanslag

Statens skolor för vuxna, förslagsanslag

Bidrag till studieförbunden m.m.,

förslagsanslag

Bidrag till driften av folkhögskolor m.m.,

förslagsanslag

Bidrag till folkbildningen, förslagsanslag

Bidrag till vissa handikappåtgärder inom

folkbildningen

Bidrag till viss central kursverksamhet

Bidrag till kontakttolkutbildning, förslagsanslag

Bidrag till skolöverstyrelsen m.fl. myndigheters

avvecklingsorganisation, förslagsanslag

41 000 37 600

48 500

102

49 190

-I-

8 190

102

33 950

-

3 650

102

56 080

-I-

7 580

+

102

4 780

-I-

4 780

16 900

144 000

694 648

130

O

O

1

150 000

130

1

1

1

170 000

150 150

177 177 177

20 129

150  20 868 000 21 562 779

150

152 150

219 609

371 759

26 533 22 387

150 85

80 439 38 563

-1--1-

53 906 16 176

277 316 23 509 31 096

85 82 85

290 000

27 532 25 757

-1--1-

12 684

4      023

5      339

166 633

82

0

- 1

166 633

676 288

82 82

0

2 148 644

-1-2

676 288

148 644

41 400 4 252

82 82 82

43 569

43 352 7 241

-f-

+ +

43 569

1      952

2      989

150

13

1000-tal kr.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens nummer

Förändring Ökning (-I-) Minskning(-)

Universitets- och högskoleämbetet, förslagsanslag Vissa särskilda utgifter inom högskolan m.m., reservationsanslag

Utbildning för tekniska yrken, reservationsanslag       1

Utbildning för vårdyrken, reservationsanslag

Utbildning för undervisningsyrken,

reservationsanslag

1

Lokala och individuella linjer och fristående kurser, reservationsanslag

Inredning och utrustning av lokaler vid högskole­enheterna m.m., reservationsanslag Bidrag till kommunal högskoleutbildning m.m., reservationsanslag

Bidrag till vissa studiesociala ändamål, förslagsanslag Fraktstöd för film, förslagsanslag Filmstöd, reservationsanslag Bidrag till utvecklingsverksamhet inom kultur­området m.m., reservationsanslag

116515

78 697 445 777 537 890

007 063

739 826

670 000

253 004

106 474

1 213

55 739

104 254

90

150 90 90

90

150

150

150

108

81

81

82

111    545

77 697

1 452 587

533 970

999 723

890 296

710 100

258 254

112    867

O 59 229

109 958

-I-

4-

-I-

+

4 970

1 000

6 810

3 920

7   340

150 470

40 100

5

250

6

393 1 213 3 490

5 704

Summa      7 757 625

IX 

Jordbruksdepartementet

Stöd till jordbruket och livsmedelsindustrin

i norra Sverige, förslagsanslag

660 000

Omställningsåtgärder i jordbruket m.m.,

förslagsanslag

5 075 752

Stöd till sockerbruken på Öland och Gotland

m.m., förslagsanslag

28 000

Fiskeristyrelsen, förslagsanslag

44 872

Fiskenämnderna, förslagsanslag

10 976

Fiskeriverket, förslagsanslag

Främjande av fiskerinäringen, reservationsanslag

7 830

Isbrytarhjälp åt fiskarbefolkningen, förslagsanslag

1

Bidrag till fiskets rationalisering m.m., förslagsanslag       9 400

Lån till fiskerinäringen, reservationsanslag

40 000

Täckande av förluster vid statlig kredit­

garanti till fiske, förslagsanslag

1

Prisreglerande åtgärder på fiskets område,

förslagsanslag

1

Miljöförbättrande åtgärder i jordbruket,

reservationsanslag

60 000

Inköp av livsmedel m.m. för beredskapslagring,

reservationsanslag

103 000

Kostnader för beredskapslagring av livsmedel

m.m., förslagsanslag

201 308

Summa

6 241 141

X 

Arbetsmarknadsdepariementet

Utredningar m.m., reservationsanslag

18 265

Arbetsmarknadsverkets förvaltningskostnader,

ramanslag

2 619 139

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder,

reservationsanslag

11 418 687

Yrkesinriktad rehabilitering, ramanslag

753 153

Summa

14 809 244

99

99

87 87 87 87, 150 87 87 87 87

87

87

90

102

102

150

150

150 150

8 240 933   + 483 308

-I-

179 000

15 000

3 500 44 872 10 976

39    632

35

O

12

40    000

O

O

1 900

60 124

21 769

839 000

5 090 752

24 500

O

O

-I-

-t-

39 632

7 865

1

9 388

O

58 100

42 876

+  94 052

+   4 200

8000

+ 2 682 000 5000

223 077 6 335 193

22 465

2 611 139

14 100 687 748 153

17 482 444   -f-2 673 200

14

1000-tal kr.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens nummer

Förändring Ökning (-I-) Minskning(-)

X]

Bostadsdepartementet Investeringsbidrag för bostadsbyggande, förslagsanslag

5 500 000 Summa      5 500 000

150       5 300 000 5 300 000

200 000 200 000

-

88 88

165 000 370 000

3 873 890

-1--t-

-1-

165 000 370 000

3 150 341

723 549

38 000

533 000

357 000

8 409

150 150 150 150

46 000

658 000

392 000

8 493

-1--f -H -1-

8000

125 000

35 000

84

XII Industridepartementet

Näringspolitisk myndighet: Förvaltningskostnader, förslagsanslag

Näringspolitisk myndighet: Utredningar m.m. och information, reservationsanslag Särskilda awecki ingskostnader, förslagsanslag Statens industriverk: Förvaltningskostnader, förslagsanslag

Statens industriverk: Utredningsverksamhet, reservationsanslag

Småföretagsutveckl ing, reservationsanslag Åtgärder för att främja utländska investeringar i Sverige, reservationsanslag Styrelsen för teknisk utveckling: Teknisk forskning och utveckling, reservationsanslag Styrelsen för teknisk utveckling: Förvaltnings­kostnader, förslagsanslag

Teknikven skåp liga forskningsrådet, reservations­anslag

Europeiskt forsknings- och utvecklingssamarbete, reservationsanslag

Regionala utvecklingsinsatser, reservationsanslag Statens energiverk: Förvaltningskostnader, mraansU Statens energiverk: Utredningar m.m. och information, reservationsanslag Statens elektriska inspektion, ramanslag Energiforskning, reservationsanslag Drift av beredskapslager, förslagsanslag Beredskapslagring och industriella åtgärder, reservationsanslag

Ätgärder inom delfunktionen Elkraft, reservationsanslag

Täckande av eventuella förluster i anledning av statens vattenfallsverks borgensförbindelser, m.m., förslagsanslag

Vissa åtgärder för effektivare användning av energi reservationsanslag Insatser för ny energiteknik, reservationsanslag

Summa

XJIl Civildepartementet

Vissa utvecklingsåtgärder, reservationsanslag

Anskaffning av ADB-utrustning, reservationsanslag

Bidrag till Statshälsan, förslagsanslag

Externa arbetslagarkonsulter, reservationsanslag

Trygghetsåtgärder för statsanställda,

reservationsanslag

-

87

186 000

-1-

186 000

-

87 87

27 358

1

-1-

27 358

1

65 957

87

0

-

65 957

5 250 215 300

87 87

0

226 630

-1-

5 250 11 330

1 500

87

8 600

-f

7 100

818 815

87

851 157

-f

32 342

86 368

87

0

-

86 368

67 000

87

130 468

-f-

63 468

61 000

972 000

49 588

87 87 87

126 000

975 500

0

f 

+

65 000

3 500

49 588

15 243

12 069

343 800

407 251

87

87

88

102

0

13 190

355 672

398 317

+

-t-

15 243 1 121

11 872 8 934

7 270

102

7 636

+

366

21 930

102

32 360

-1-

10 430

150

89 175

89 175

87

15

1000-tal kr.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens

Förändring Ökning (-I-) Minskning(-)

87

78 113 113

90 90 150 90 90 90

90 90

90 90

90

90 90 90

90

90,

14 400   Försl.18

Länstyrelserna m.m., ramanslag

1 639 722

Stöd till internationellt ungdomssamarbete,

reservationsanslag

2 298

Jämställdhetsombudsmannen m.m., förslagsanslag

3 996

Särskilda jämställdhetsåtgärder, reservationsanslag

12 854

Summa      2 595 279

XIV Miljödepartementet

Miljödepartementet, förslagsanslag

28 727

Utredningar m.m., reservationsanslag

19 000

Statens naturvårdsverk, ramanslag

384 516

Bidrag till miljöarbete, reservationsanslag

167 585

Investeringar inom miljöområdet, reservationsanslag

100 000

Miljöforskning, reservationsanslag

112 351

Forskning för ett avfallssnålt samhälle:

Avfallshantering, reservationsanslag

4 000

Koncessionsnämnden för miljöskydd, ramanslag

14 253

Bidrag till Förenta Nationerna miljöfond,

förslagsanslag

22 000

Visst internationellt miljösamarbete, förslagsanslag

10 850

Stockholms internationella miljöinstitut,

reservationsanslag

25 000

Inredning och utrustning av lokaler vid

vissa myndigheter, reservationsanslag

11 400

Kemikalieinspektionen, förslagsanslag

1

Landskapsvårdande åtgärder, reservationsanslag

100 000

Sanering och återställning av miljöskadade

områden, reservationsanslag

Summa

999 683

XV 

Riksdagen och dess myndigheter Riksdagens byggnader, reservationsanslag

Summa

14 400

116 892 917

Summa förändringar

1 648 394

4 050

5  900

13 369

2 865 381

34 217 19 000 423 776 211 855 128 000 133 190

12  360

17 863

22 000

13  900

25 000

13 200

1

200 000

25 000 1 279 362

26 900 26 900

123 389 650

8 672

-t-

-I--I-

1 752

1 904

515

-I- 270 102

-I--I--I-

+

-I-

-f

5 490 O 39 260 44 270 28 000 20 839

8 360 3 610

O 3 050

O

+        

1 800

O

-I- 100 000

+

25 000

+

279 679

-f

12 500

+  12 500 + 6 496 733

Norstedts Trycken AB, Stockholm 1991

16

Utrikesdepartementet

Bilaga 1:2

Utrikesdepartementet

Pp. 1990/91:150

Bilaga 1:2 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig regler­ing av statsbudget för budgetåret 1991/92 m. m.

Tredje huvudtiteln

E 3. Exportkreditnämnden, täckande äv vissa utgifter för ska­deersättning

1. Bakgrund

Riktlinjerna för exportkreditnämndens (EKN) verksamhet förändrades den I juli 1990 genom att riksdagen godkände propositionen (prop. 1989/90:44, NU 19, rskr. 153) om statlig medverkan vid finansiering av export m. m. De nya riktlinjerna innebär bl.a. att garantiverksamheten fortsatt bedrivs inom två system: ett normalgarantisystem (N-system) och ett LT-system (Long Term) i vilket särskild vikt skall läggas vid det svenska samhällsintresset av garantigivningen. 1 N-systemet skall garantigivningen ske med målet att verksamheten skall gå ihop och premiesättningen anpassas därefter. Beträf­fande LT-verksamheten gäller alt premien för varje enskild garanti skall sättas med målet att verksamheten på sikt skall vara självbärande.

I propositionen redogjordes för de underskott i EKNs verksamhet som uppstått under de senaste tio åren på grund av stora skadefall. I samman­hanget sades att det inte föreföll realistiskt att återställa balansen genom premiehöjningar på nya affärer.

Enligt de nya riktlinjerna skall underskott som uppstår i garantigivningen finansieras genom räntebärande upplåning. Regeringen kan dock vid behov besluta om räntefrihet för sådan upplåning omden avser fordringar som inte bedöms vara möjliga att återvinna annat än möjligen på mycket läng sikt och då med ett väsentligt begränsat värde.

Som en följd av de nya riktlinjerna har EKN förberett en särredovisning av verksamheten enligt de nya resp. de gamla riktlinjerna att tillämpas med retroaktiv verkan fr. o. m. den 1 juli 1990.

EKN har vidare i skrivelse till regeringen den 11 oktober 1990 hemställt om ersättning för räntekostnader för en upplåning i riksgäldskontoret om upp till 3 400 milj.kr.

2. Föredraganden

1 prop. 1990/91: 100 Bilaga 5 angav jag att jag inte då var beredd att ta ställning till EKNs hemställan om räntefri upplåning. Efter ytterligare över-

1    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150. Bilaga 1:2

väganden avser regeringen atl senare idag besluta att medge EKN räntefri     Prop. 1990/91:150 upplåning för innevarande budgetår i riksgäldskontoret upp till ett belopp     Bilaga 1:2 av 3000 milj.kr.

Samtidigt vill jag understryka att framtida upplåning föranledd av ut­betalningar av skadeersättningar till följd av garantier utfärdade i enlighet med de nya riktlinjerna skall finansieras genom räntebärande upplåning. Endast i exceptionella fall bör undantag från denna princip göras. Jag vill i sammanhanget erinra om att garantiverksamheten i N-systemet skall ske med målet att verksamheten skall gå ihop och att premiesättningen skall anpassas därefter. EKN arbetar med ett system för premiesättning som innebär att premierna anpassas så att de täcker både de förväntade förlustris­kerna i systemet och administrationskostnaderna. 1 den mån LT-garanti kommer ifråga bör vid varje enskilt beslutstillfälle målet vara att LT-verksamheten på sikt skall vara självbärande.

De nya riktlinjerna innebär ingen ändring avseende EKNs förvaltningsan­svar. Även fortsättningsvis skall ett samlat resultat av garantigivningsverk-samheten redovisas. Jag förutsätter att EKN genom bl.a. aktiva återvin­ningsåtgärder söker reducera det uppkomna underskottet så mycket som möjligt. Samtidigt finner jag EKNs avsikt att särredovisa garantigivningen bedriven enligt de nya riktlinjerna lämplig.

Mot bakgrund av de nya riktlinjerna bör erhållna premier för garantigiv­ning i svensk valuta fonderas som likvida reserver för att täcka framtida förluster. Så sker i princip redan för garantigivning i utländsk valuta. Vid skadereglering skall dessa medel användas. Premieintäkterna skall liksom idag också täcka EKNs kostnader för administration. För fonderingen av erhållna premier i svensk valuta bör ett konto inrättas i riksgäldskontoret. Förräntningen på kontot skall vara marknadsmässig för den bindningslid EKN väljer, och ränteintäkter skall tillfalla EKN. Om kontot längre fram kompletteras med en kredit skall räntekostnaderna be­lasta EKN i enlighet med vad jag nyss anfört. Sett över en längre tidsperiod bör den genomsnittliga balansen på kontot uppgå till noll.

Jag bedömer att den föreslagna förändringen ej försämrar EKNs möjlig-nv'er all finansiera de underskott som tidigare uppstått i garantigivnings-verksamheten.

3.   Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att ett konto i riksgäldskontoret får ställas till EKNs förfogande för fondering av premieintäkter.

E 9. Täckande av eventuella förluster i anledning av statliga garantier för finansiellt stöd till länder i Central- och Östeuropa.

Nytt anslag (Förslag) 1000

Ett nytt anslag bör föras upp på statsbudgeten för täckande av eventuella

kostnader i samband med finansiellt stöd till länder i Central- och Öst-

2

europa. OECD-länderna har genom den s.k. 24-gruppen etablerat en sam- Prop. 1990/91:150 verkan sinsemellan och med de internationella institutionerna för att ge Bilaga I: 2 finansiellt och annat stöd till Central- och Östeuropa. Inom ramen för detta samarbete har finansiella stödaktioner förberetts för Tjeckoslovakien, Bul­garien, Rumänien och Ungern. En mera kortsiktig stödaktion av liknande karaktär har tidigare genomförts för Polen. Det kompletterande stödet från 24-gruppen utlästs i samband med att överenskommelser träffas med Inter­nationella valutafonden om reformprogram. Sverige bör delta i dessa aktio­ner. Finansieringsinsatserna kommer att få formen av garantiåtaganden för långfristiga krediter. Garantier för sammanlagt 580 milj. kr. kan behöva ställas ut från svensk sida. Härutöver behövs även en garanti intill ett belopp om 220 milj.kr. avseende en kapitalhöjning i Europarådets fond för social utveckling. Denna fond skall öppna sin verksamhet för Central- och Öst­europa.

Aktionerna till stöd för Central- och Östeuropa befinner sig i ett inledande skede. Eventuella skadefall skall finansieras genom omfördelning inom statsbudgeten. Några skadefall förutses inte under budgetåret 1991/92.

För de statliga garantiåtagandena föreslås en ram om 800 milj.kr. Jag beräknar anslagsbehovet för budgetåret 1991/92 till 1 000 kr.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

1.  att medge att staten ikläder sig betalningsansvar i form av statsga­

ranti för kreditgivning till länder i Central- och Östeuropa till ett belopp

om högst 800000000 kr.

2.  att till Täckande av eventuella förluster i anledning av stadiga ga­

rantier för fitiansiellt stöd tid länder i Central- och Östeuropa för bud­

getåret 1991/92 anvisa ett förslagsanslag på 1 000 kr.

Information om Sveriges samarbete med EG

Vid 1988 års riksdagsbehandling av regeringens proposition om Sverige och den västeuropeiska integrationen betonades särskilt behovet av omfallande information om det pågående integrationsarbetet. Mot denna bakgrund tog regeringen initiativ till ett antal informationsaktiviteter för att tillmötesgå detta krav. Informationen om Europafrågorna både till beslutsfattare och allmänhet har sedan dess markant ökat.

Riksdagen hålls fortlöpande informerad om regeringens arbete med inte­grationsfrågorna. Inför viktigare ställningstaganden samråder regeringen med utrikesnämnden. Därtill samråder regeringen regelbundet med riksda­gens EFTA-delegation i EFTA/EG-frågor. Som ett led i det ökade informa­tionsbehovet beslutade riksdagen i juni 1989 att utvidga EFTA-delegationen med företrädare för samtliga partier i riksdagen för att därige­nom möjliggöra en effektivare förankring av integrationsprocessen hos de folkvalda.

Regeringens satsning på det Västeuropeiska integrationsarbetet har också

skapat ett ökat intresse hos den svenska allmänheten för dessa frågor. Mot     Prop. 1990/91: 150 denna bakgrund har regeringen tagit initiativ till ett flertal informationsak-     Bilaga I: 2 tiviteter. År 1988 upprättades en särskild arbetsgrupp för informationsfrå­gor inom regeringskansliet. Gruppen fungerar som ett forum för samråd i informationsfrågor med anknytning till Europasamarbetet. I gruppen ingår företrädare för en rad olika intresseorganisationer.

Som ett led i strävan att öka informationen till allmänheten om det svenska integrationsarbetet, är nu i stort hela regeringskansliet engagerat i informationen om Europafrågorna. Departement och myndigheter har i ökad omfattning i form av skrifter och seminarier informerat om sina spe­ciella sakområden och eventuella konsekvenser av ett svenskt närmande till EG. Detta informationsarbete sker i nära samråd med UDs handelsavdel­ning (UDH).

Handelsavdelningen har också ökat sin informationsspridning till all­mänheten via regelbundna nyhetspublikationer, redovisningsskrifter och lägesrapporter samt översiktliga och specialinriktade informationsskrifter. Andra informationsaktiviteter, som EG-seminarier i olika fackdeparte­ments och myndigheters regi samt journalistseminarier och stormöten om Europafrågorna, har också initierats av UDH. För denna verksamhet dis­ponerar UDH under budgetåret 1990/91 2.8 milj.kr. under anslaget E 2. Exportfrämjande verksamhet.

De slutförhandlingar som nu förestår om Sveriges deltagande i ett euro­peiskt ekonomiskt samarbetsområde, EES, och den debatt kring frågan om svenskt medlemskap i EG som förutses, ställer krav på ytterligare informa­tionssatsningar. I utrikesutskottets betänkande om Sverige och den väst­europeiska integrationen (1990/91 :UU8) betonas också "betydelsen av att allmänheten ges en god information om Sveriges samarbete med EG. Mot bakgrund av de ullalanden utskollel lidigare i belänkandel gjort rörande svenskt medlemskap i EG anser utskottet att ytterligare informations­insatser är nödvändiga i syfte att främja en allsidig belysning av och diskus­sion om Sveriges Europasamarbete. Utskottet förutsätter all regeringen in­kommer med förslag med denna innebörd".

För att tillmötesgå kravet på bredast möjliga informationsverksamhet om Sveriges samarbete med EG, planeras ett antal insatser med denna inrikt­ning. Bl. a. kommer UDH som komplement till de fortlöpande informations­aktiviteter som nyss redovisats att i en särskild skrift redogöra för EES-avtalets innehåll och omfattning samt att i en ny "grönbok" redogöra för konsekvenserna på olika områden av ett svenskt EG-medlemskap. För att möjliggöra genomförandet av nämnda insatser kommer en omdisponering att göras inom anslaget E2. Exportfrämjande verksamhet. En fördubbling av medlen för budgetåret 1991/92 förutses för information om Sveriges sam­arbete med EG. Utav dessa kommer medel att användas för stöd lill vissa informationsinsatser utanför regeringskansliets regi.

För att tillmötesgå riksdagens krav på ökad informationsspridning, har

även de övriga fackdepartementen intensifierat sina informationsinsatser.

Bl. a. har arbetsmarknadsdepartementet genom arbetsmiljöfonden ställt 4.3

milj.kr. till förfogande för TCOs, LOs och SACOs fackliga bevakning av och

information om det västeuropeiska integrationsarbetet.

4

Jämställdhetsministern har ställt 1 milj.kr. till förfogande för information Prop. 1990/91:150 om vad ett närmare samarbete med EG kan betyda för kvinnorna. Medlen, Bilaga 1:2 som i första hand står till förfogande för de enskilda organisationer och politiska partier som ingår i jämstäDdhetsrådet, avses i huvudsak bJi an­vända för information, dokumentation, seminarier och konferenser som syftar till att öka kunskaperna i dessa frågor. Därigenom stimuleras en fort­satt debatt och informationsverksamhet inom olika samhällsområden.

Utöver dessa informationsinsatser bör bl. a. studieförbundens verksam­het medföra att allmänheten ges möjlighet att ta del av information om Europasamarbelet. 11991 års proposition (1990/91:82) Folkbildning anför statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] att "målet med statsbidrag till folkbildningen är att stödja en verksamhet som syftar till att göra det möjligt för människor att påverka sin livssituation och skapa engagemang att delta i samhällsutvecklingen genom t.ex. politiskt, fackligt eller kulturellt arbete". I anslutning härtill anser föredraganden det angeläget att "... studieförbunden, liksom i dag, anordnar verksamhet i glesbygdsområden, studiecirklar i hemspråk samt lägger särskild vikt vid studiecirklar i svenska, engelska, matematik och samhällsinriktade ämnen". Mot bakgrund av den angivna inriktningen för verksamheten, finns det förutsättningar för att studieförbunden även kom­mer atl ta upp Europafrågorna i sin studiecirkelverksamhet.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle

att ta del av vad jag anfört om information om Sveriges samarbete med EG.

Norstedts Tryckeri AB, Stockholm 1991

Socialdepartementet

Bilaga 1:3

Socialdepartementet

pp- i990/91:150

*

Bil. 1:3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser punkt 1-3 och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser punkt 4.

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. (kompletteringsproposition)

1     Administration av socialförsäkring m.m.

ÅDB-stöd inom socialförsäkringen

På socialförsäkringsområdet behövs ett förbättrat och moderniserat ADB-stöd. Administrationen skall med hög säkerhet och rimliga resursinsatser kunna hantera ett komplicerat regelsystem samtidigt som den skall kunna möta högt ställda krav på flexibilitet och service.

Som anförts i de senaste årens budgetpropositioner är inriktningen lokala register inom sjukförsäkringen. I årets budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil.7) anförde jag att, mot bakgrund av den då pågående utredningen om socialförsäkringsregisterlag (S 1990:05) samt i avsaknad av en mer omfattande investeringskalkyl för lokala sjukförsäkringsregister var jag inte beredd att i budgetpropositionen ta ställning till av riksförsäk­ringsverket (RFV) presenterad registeruppläggning och genomförandeplan. Vidare aviserades ett uppdrag till RFV att närmare utreda behovet av en utökning av antalet arbetsplatsutrustningar och deras tekniska utformning.

Förslag om socialförsäkringsregisterlag

Utredningen om socialförsäkringsregisterlag har numera lämnat del­betänkandet (SOU 1991:9) Lokala sjukförsäkringsregister. Utredningen lägger i delbetänkandet fram förslag till en registerlag för lokala sjukför­säkringsregister. Utredningen föreslår bl.a. att i samband med inrättande av lokala register, vilka innebär bättre skydd för känsliga uppgifter, ytterligare uppgifter bör få registreras. För att säkerställa kraven på integritetsskydd föreslås att särskilda villkor ställs rörande åtkomst,

Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150 Bilaga 1:3

sökbegrepp, gallring etc. Betänkandet har remissbehandlats och bereds för    Prop. 1990/91:150

närvarande inom socialdepartementet.

Bil. 1:3

RFVs utredning

RFV har den 22 februari 1991 redovisat sitt nyss angivna utredningsupp­ drag. I uppdraget presenteras nuvärdeskalkyler över de investeringar och besparingar som ett införande av lokala sjukförsäkringsregister skulle innebära. Kalkylema utgår från ett tillskott om 3 900 arbetsplatsutrust­ningar (terminaler), vilket motsvarar en terminal per utredare och en terminal per tre övriga handläggare. RFV beräknar investeringskostnaden för den maskinella utrustningen till ca 500 milj.kr. Genom viss förenkling av utrustningen torde dock beloppet enligt verkets bedömning kunna reduceras med 50 - 100 milj.kr. Härutöver tillkommer kostnader för utvecklingsarbete m.m.

Rationaliseringseffekten på personalsidan beräknas av RFV sammanlagt på fem års sikt uppgå till 1 700 årsarbetare med nuvarande regler inom sjukförsäkringen och 1 270 om sjuklön införs. I dessa beräkningar ingår en ambitionsnivåhöjning med ca 500 årsarbetare för rehabiliteringsarbete.

Mitt förslag

Det nuvarande datasystemet inom socialförsäkringen följer principer från tidigt 70-tal. Personalen på lokalkontoren har idag mycket begränsad tillgång till ADB-teknik, både vad gäller handläggningsstöd och s.k. kontorsstöd (ordbehandling, kalkylering etc). För närvarande finns sam­manlagt 3 200 arbetsplatsutrustningar, vilka delas av ca 19 000 anställda. Inom försäkringskassoma pågår en decentralisering där målet är att i princip all individinriktad handläggning av försäkringsärenden skall förläggas till kassomas lokalkontor. Detta innebär att ADB-teknikens betydelse för personalen ökar.

Enligt min mening är försäkringskassoraa i behov av ett moderniserat ADB-stöd såväl för rationalisering av löpande ärendehandläggning som för att skapa en grund för satsningen på rehabilitering och förebyggande insatser. Vidare firms det ett stort behov av mer utvecklade kontorsstöds-funktioner.

Enligt min mening måste det nya ADB-stödet byggas upp i etapper. I en första etapp bör en satsning göras på en basinvestering i ADB-kapacitet med syfte att bredda tillgången till arbetsplatsutrustningar, möjliggöra ett mer kraftfullt kontorsstöd och förstärka nät-och kommunikationskapacitet. Detta är enligt min mening en investering som under aUa omständigheter krävs för att modemisera försäkringskassoraas ADB-stöd.

I en andra etapp ar det min avsikt att i samband med en proposition avseende en lagstiftning om lokala sjukförsäkringsregister lägga fram förslag som skapar förutsättningar för det utvidgade datorstöd som behövs för försäkringskassomas arbete med en mer aktiv rehabilitering och förebyggande insatser. Det är härvid synnerligen viktigt med en noggrann

avvägning mellan hänsynen till den personliga integriteten och försäkrings-    Prop. 1990/91:150 kassomas behov av uppgifter på  ADB-medium.   Remissinstanseraas    Bil. 1:3 synpunkter kommer i samband härmed att vara av stor betydelse.

Mot bakgmnd av vad RFV anfört angående teknik och kostnader beräk­nar jag den totala ramen för den sammanlagda investeringen i utmstning för ett nytt ADB-stöd, som även innefattar lokala sjukförsäkringsregister, fill högst 350 milj.kr. varav 25 milj.kr. redan anvisats. Av denna ram behövs nu högst 150 milj.kr för att under budgetåret 1991/92 täcka investeringar som behövs oberoende av riksdagens ställningstagande till propositionen om en registerlag. Medel för nämnda investeringskostnader beräknas under civildepartementets huvudtitels reservationsanslag An­skaffning av ADB-utmstning, som behöver tillföras ytterligare 125 milj.kr. Chefen för civildepartementet kommer senare i dag att ta upp denna fråga. I samband med propositionen om en registerlag avser jag att återkonm:ia i frågan.

För socialförsäkringsadministrationen beräknar jag att utgiftema för budgetåret 1991/92 till följd av investeringen uppgår till 120 milj.kr. I detta belopp ingår 42 milj.kr. vilka tidigare beräknats i årets budget­proposition för försöksverksamhet på ADB-området. Återstoden 78 milj.kr. föreslås slutligt finansieras via försäkringskassoma. Det ankonmier på RFV att med utgångspunkt från denna ram göra erforderliga anpassningar i tekniklösningar och genomförandetakt.

Investeringen skall finansieras främst via rationaliseringar inom social­försäkringsadministrationen. Det är av stor vikt att RFV noga följer och redovisar effektema av det nya teknikstödet. Jag utgår vidare från att fortsatt utveckling av datorstödet finansieras genom de rationaliserings­vinster som uppstår vid RFV och försäkringskassoma. Försäkringskassor­na kommer därigenom enligt min mening att få ett vidgat inflytande över fortsatt datorisering.

Resurser till de allmänna försäkringskassoma

Fömtsättningama för försäkringsadministrationen kommer att påverkas av satsningen på aktiv rehabilitering och av införandet av sjuklön. Mot den bakgmnden föreslogs i prop. 1990/91:100, bil.7, att medel för hälften av försäkringskassomas förvaltningskostnader avseende budgetåret 1991/92 skulle ställas till regeringens disposition, tills dess att konsekven­sema av förändringama bättre kunde fömtses.

I propositionen påpekades att fömtsättningama för försäkringskassoma skulle komma att påverkas av införandet av en arbetsgivarperiod i enlighet med riksdagens fillkännagivande (SfU9, rskr. 104).

Regeringen beslöt den 31 januari 1991 att en parlamentarisk utredning skulle tillsättas med uppgift att pröva vissa frågor i anknytning till in­förandet av en arbetsgivarperiod om 14 dagar inom sjukpenningförsäk­ringen. Utredningen, som antog namnet sjuklönekommittén, har i be­tänkande den 22 mars 1991 behandlat frågan om likabehandling av olika gmpper på arbetsmarknaden vid införande av en arbetsgivarperiod inom

sjukförsäkringen. Kommitténharvidareföreslagitengarantiinomsjukför-    Prop. 1990/91:150 säkringssystemetmotoberättigadeinskränkningarisjuklöneutbetalningen.    Bil. 1:3 Förslag har också lämnats angående överföring av uppgifter från arbets­givama till försäkringskassoma angående sjukfall som föranlett utbetalning av sjuklön.

Regeringen beslutar denna dag om en proposition om att införa sjuklön fr.o.m den 1 januari 1992. Riksförsäkringsverket har beräknat att 2 400 årsarbetare på sikt frigörs vid försäkringskassoraa om en arbetsgivarperiod införs.

I budgetpropositionen anmälde jag min avsikt att återkomma till riks­dagen om försäkringskassoraas förvaltningskostnader i samband med förslaget om en arbetsgivarperiod. Jag har emellertid valt att behandla frågan om försäkringskassoraas förvaltningsresurser i ett sammanhang med beaktande av såväl införandet av sjuklön som satsningen på aktiv rehabilitering.

För att klara den avsedda satsningen på rehabiliteringsområdet krävs personal förstärkning vid försäkringskassoraa. I enlighet med regeringens proposition om rehabilitering och rehabiliteringsersättning, m.m. (prop. 1990/91:141) avses en i åtskilliga avseenden ändrad lagstiftning på om­rådet träda i kraft den 1 januari 1992. RFV har beräknat det ökade perso­nalbehovet till 2 500 årsarbetare vid nuvarande teknikstöd och till 2 000 årsarbetare under fömtsättning att teknikstödet byggs ut i enlighet med utredningsbetänkandet (SOU 1991:9) Lokala sjukförsäkringsregister. Detta resurstillskott är enligt RFV ett minimum för att kassoma skall kunna sköta det förebyggande arbetet och rehabiliteringsverksamheten.

Som jag föreslagit under anslaget Bl bör ADB-stödet successivt byggas ut. För försäkringskassoraa iimebär det för budgetåret 1991 /92 att moderai-seringen av ADB-stödet påbörjas. Detta medför att försäkringskassomas förvaltningsutgifter ökar med 78 milj. kr., varav 15 %, dvs. 11.7 milj. kr. belastar B2 anslaget.

Min bedömning

Jag har i min beräkning av resurser till försäkringskassoraa för budgetåret 1991/92 utgått från nyss nämnda, delvis nya, fömtsättningar.

I ett inledningsskede bör resursema för kassornas arbete med rehabilite­ring förstärkas med 2 000 årsarbetare.

Rehabiliteringen kommer att kräva stora resurser under en följd av år. Först när rehabiliteringsarbetet börjar ge effekt kan resurseraa för rehabili­tering minskas.

I propositionen om rehabilitering och rehabiliteringsersättning framhålls att de nya regleraa i mycket innebär en stor omvälvning för inte minst försäkringskassoraas arbete med rehabiliteringsfrågoraa. Jag är därför medveten om att övergången till det nya arbetssättet kommer att ske successivt. En viss inkörningsperiod behövs innan nya arbetsmetoder och mtiner har fatt erforderlig stadga och kan ge fiill effekt.

I 1991 års budgetproposition (bilaga 7, s. 36) presenterades ett förslag    Prop. 1990/91:150 som i princip innebär oförändrade resurser till försäkringskassoraa bud-    Bil. 1:3 getåret 1991/92 och att de resurser som kan frigöras genom fortsatt rationalisering och regelförenkling tills vidare får behållas och sättas in i kampen mot ohälsan.

Kännedomen om vilka förändringar av verksamheten som är att vänta under det kommande budgetåret är nu större. Jag anser det därför än mer motiverat, med hänsyn till den kommande omställningen i arbetssätt i kombination med genomgripande regelförändringar, att under budgetåret 1991/92 låta försäkringskassoraa behålla de resurser som kan frigöras. Resurser som frigörs genom införandet av sjuklön och andra regelföränd­ringar skall således kunna användas för omställningen till en aktiv rehabili­tering. För att medel verkligen skall frigöras, till kompetensutveckling och särskilda insatser i samband med reformeraas genomförande vid årsskiftet, är det viktigt att kassoraa planerar för omställningen från sjukfallshante-ring till aktiv rehabilitering.

Jag anser det angeläget att försäkringskassoma i ökad utsträckning får incitament och möjlighet att avväga lokalkostnader mot övriga förvalt­ningskostnader. Detta gäller inte minst mot bakgmnd av de konsekvenser som ett förändrat arbetssätt torde få för centralkontorens och lokalkonto­rens dimensionering. Fr.o.m budgetåret 1991/92 avses därför försäkrings­kassoraa få rätt att själva omprioritera mellan lokalkostnader och förvalt­ningskostnader (övriga förvaltningsutgifter).

B.   Administration av socialförsäkring m.m.

B 2.   Allmänna försäkringskassor

Med hänvisning till vad jag nu har anfört beträffande resurser till försäk­ringskassoma samt utbyggnaden av socialförsäkringens ADB-stöd hem­ställer jag att regeringen bereder riksdagen tillfälle att

1.    ta del av vad jag anfört beträffande resurser till Allmänna

försäkringskassor för budgetåret 1991/92.

2.   under femte huvudtitelns förslagsanslagAllmännaförsäkrings-

kassor för budgetåret 1991 /92 anvisa 11 700 000 kr. utöver vad som

förelagits i prop. 1990/91:100 bil. 7.

2     Försäkring vid sjukdom, handikapp och ålderdom

D 8. Bidrag till kommunala bostadstillägg till folkpension

Från detta anslag finansieras statsbidrag till kommunemas kostnader för kommunala bostadstillägg till folkpension (KBT). Regeringen har i pro­position 1990/91:119 om särskilt kommunalt bostadstillägg till folkpen-

sion föreslagit införande av ett särskilt kommunalt bostadsfillägg som    Prop. 1990/91:150 komplement till KBT. Kostnaden för det särskilda tillägget har beräknats    Bil. 1:3 till ca 300 milj. kr. för helår för staten. De justeringar som riksdagen nyligen gjort i förslaget innebär en total kostnadsökning med 30 milj. kr. i förhållande till regeringens förslag. Statsrådet Lönnquist kommer senare denna dag att föreslå besparingar inom bostadsdepartementets område som finansierar det statliga finansieringsåtagandet för det särskilda kommunala bostadstillägget. För anslaget D8. Bidrag till kommunala bostadstillägg till folkpension innebär detta en kostnadsökning med 70 milj. kr. för budgetåret 1991/92. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under femte huvudtitelns förslagsanslag BWrag//7//:ö/nmM«a/a bostadstillägg till folkpension för budgetåret 1991/92 anvisa 70 000 000 kr. utöver vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil.7.

3     Statligt stöd till vårdgaranti år 1992

Bakgrund

Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen.

Åtgärder, som kan förbättra tillgängligheten till hälso- och sjukvården, minska köer och minska antalet patienter som ligger kvar på klinikema trots att behandlingen är klar, måste ges en hög prioritet. Ansvaret för åtgärdema vilar på huvudmärmen för hälso- och sjukvården. Staten kan emellertid gå in med olika stödinsatser för att främja utvecklingen av hälso- och sjukvården mot ökad kvalitet och effektivitet.

Regeringen har i propositionen 1990/91:14 om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. lämnat förslag till åtgärder vad avser äldrevård och omsorg. Den förändrade ålderssammansättningen i landet medför ökade behov av service och vård. Mot bl.a. denna bak­gmnd har regeringen föreslagit att kommunema ges ett samlat och utvid­gat ansvar för långvarig service och vård till äldre och handikappade fr.o.m. år 1992.

Socialutskottet har i sitt betänkande 1990/91:SoU9, vari nämnda pro­position behandlas, bl.a. uppmärksammat problemet med färdigbehand­lade patienter, som kvarligger på klinikeraa.

Utskottet redovisade bl.a. en inventering av förekomsten av medicinskt färdigbehandlade patienter, som gjorts av Landstingsförbundet i mars 1990. Av denna framgick att ca 4 000 eller ca 15 % av patienterna inom den slutna akutsjukvården vid detta tillfälle var medicinskt färdigbehand­lade. Av dessa hade 60 % fyllt 80 år. Nära 40 % av patientema hade emellertid varit utskrivningsklara i högst sju dagar.

Mot bakgrund av den stora omfattningen av medicinskt färdigbehand- Prop. 1990/91:150 lade patienter inom akutsjukvården och de konsekvenser detta hade för Bil. 1:3 möjligheten att effektivt utnyttja samhällets samlade resurser för vård och omsorg lade socialutskottet fram förslag om ett kommunalt betalnings­ansvar för sådana patienter inom den somatiska korttidsvården och inom geriatriken. Av kostnaderaa för de medicinskt färdigbehandlade patienter­na föreslogs 70 % ingå i den centrala ekonomiska regleringen av refor­men mellan landsting och kommuner. Kommuneraa föreslogs fa viss kompensation för återstående 30 % genom ett treårigt statsbidrag. Ut­skottet föreslog att 1,5 miljarder kronor skulle avsättas till detta stats­bidrag.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] kommer att senare lägga fram förslag på gmndval av socialutskottets uttalande i denna del.

Ett viktigt syfte med införandet av ett kommunalt betalningsansvar för medicinskt färdigbehandlade patienter är att öka sjukvårdens kapacitet i fråga om att hjälpa de patienter som väntar på operation eller annan behandling. För att nedbringa kötiden krävs emellertid, vilket social­utskottet framhöll i sitt betänkande, koncentrerade insatser. Utskottet föreslog därför att landstingen och de landstingsfria kommunema skulle övergångsvis tillföras ett särskilt statsbidrag på 500 milj.kr. under år 1992.

Riksdagen biföll den 13 december 1990 vad socialutskottet hemställt i betänkandet (rskr. 1990/91:97). Riksdagen har härigenom bl.a. som sin mening givit regeringen till känna vad utskottet anfört om att landstingen och de landstingsfria kommuneraa övergångsvis tillförs ett särskilt stats­bidrag på 500 milj.kr. under år 1992.

Riksrevisionsverket har i november 1990 i rapporten Köer i offentlig verksamhet bl.a. för sjukvårdssektoms del tagit upp frågan om opera­tionsköer för höftleder, kranskärl och grå starr samt rehabilitering av långtidssjuka. En särskild tonvikt har i rapporten lagts på analys av köer inom ortopedin samt effektema av sannolika framtida terapigenombrott. Riksrevisionsverket framhåller bl.a. att köer för höftledsoperation ligger på en konstant hög nivå, att efterfrågan på kimrgisk ortopedi ökar starkt men att operationskapaciteten kan utökas väsentligt genom bättre verk­samhetsplanering.

Föredragandens överväganden

Det är enligt min mening inte acceptabelt att människor skall behöva vänta en lång tid på operationer som skulle ge dem möjlighet att leva ett ftillvärdigt och självständigt liv. Detta gäller i hög grad operationer för nya höftleder, mot grå starr och mot kranskärlsförträngning. Märmiskor som är i behov av denna typ av operationer skall i princip inte behöva vänta mer än den tid som behövs för en effektiv planering av vården.

Företrädare för staten och Landstingsförbundet har med anledning härav den 9 april 1991 träffat en överenskommelse om statligt bidrag för in­förande av en vårdgaranti fr.o.m. år 1992.

Landstingsförbundets styrelse har godkänt överenskommelsen den 11    Prop. 1990/91:150 april 1991. Regeringen har godkänt överenskommelsen för statens del    Bil. 1:3 samma dag. Regeringen har därvid förklarat sig vilja senare meddela nännare föreskrifter såvitt avser statens åtaganden.

Enligt överenskonunelsen om statligt bidrag för införande av vårdgaran­ti är 1992 utfäster sig Landstingsförbundet bl.a. att rekommendera sjuk­vårdshuvudmännen att införa en vårdgaranti fr.o.m. år 1992 för vissa operationer och andra medicinska insatser. Beslut om att införa vård­garanti fattas av resp. sjukvårdshuvudman.

Enligt överenskommelsen skall den patient som omfattas av vårdgaran­tin bli behandlad inom tre månader från det att patienten har satts upp på vårdplaneringslista. Om patienten inte skulle kunna bli behandlad inom denna tid på den egna kliniken, skall patienten erbjudas vård vid annan klinik inom sjukvårdsområdet, hos annan sjukvårdshuvudman eller hos privat vårdgivare.

Vidare anges i överenskommelsen att vårdgarantin skall gälla för ett tiotal typer av behandlingar, som skall fastställas av Landstingsförbundet - efter samråd med landstingen - och staten gemensamt. I dessa skall ingå höftleds-, starr- och kranskärlsoperationer. De expertgmpper som finns knutna till det s.k. Dagmar 50-projektet har engagerats i arbetet med att utarbeta för landet gemensamma kriterier och indikationer för att patienten skall placeras på vårdplaneringslista inom ett antal diag­noser/åtgärder. Även Svenska Läkaresällskapet har förklarat sig vara intresserat av att delta i detta arbete. För att det skall undvikas att en inte önskvärd glidning av indikationsgränsema uppstår konmier socialstyrelsen att noggrant följa denna fråga.

Jag vill understryka att vårdgarantin är ett viktigt medel att utjänma väntetideraa i landet för särskilt angelägna operationer och behandlingar. Den ger ett incitament för sjukvårdshuvudmännen att bättre tillgodose kravet enligt hälso- och sjukvårdslagen på att insatser för en god hälsa och en vård på lika villkor skall erbjudas befolkningen i sin helhet. Ett ytterligare syfte med vårdgarantisystemet är att förbättra utnyttjandet av befintlig kapacitet inom hälso- och sjukvården. Ett tillfälligt statligt stöd är därför i överensstämmelse med de riktlinjer som angivits i budgetpro­positionen 1991 (prop. 1990/91:100 bil. 9). I denna uttalas att statsmak-teraas stöd till kommuner och landsting bl.a. bör ges till åtgärder som syftar till att öka produktivitet och effektivitet i den konununala sektora.

Landstingsförbundet åtar sig också genom överenskommelsen att lämna staten fortlöpande rapporter om kösituationen beträffande de behandlingar som omfattas av vårdgarantin. Landstingsförbundet har beslutat att regel­bundet kartlägga aktuella väntetider för vissa operationer i hela landet. Kartläggningen avser till en början väntetideraa för operationer av grå starr, höftleder och kranskärl. Kartläggningen kommer under år 1992 att kompletteras med uppgifter om bl.a. hur många patienter som, på gmnd av alltför långa väntetider vid den egna kliniken, har remitterats till annan vårdgivare. Efter hand som inom resp. specialitet accepterade kriterier

och indikationer utarbetats bör även väntetider för vissa ingrepp inom    Prop. 1990/91:150

allmänkimrgi, urologi och kvinnosjukvård kartläggas.

Bil. 1:3

Jag hälsar med tillfredsställelse att denna kartläggning görs. Under perioden 1968-1978 redovisade socialstyrelsen köer och väntelistor kvar­talsvis frän landets samtliga kliniker för sluten vård. Bl.a. på gmnd av att uppgiftema inte alltid var tillförlitliga och att efterfrågan på dessa var begränsad lades den nationella redovisningen emellertid ner. Sedan år 1978 förekonuner inte någon kontinuerlig rapportering beträffande köer och väntetider m.m. på riksnivå. Mot bakgmnd av den nu aktuella vård­garantin och patientemas även i övrigt ökade möjligheter att fritt välja var de vill bli behandlade, kan en ökad efterfrågan på infomiation om bl.a. väntetider fömtses. En återkommande redovisning av väntetider och antalet väntande patienter kommer också att bli ett betydelsefullt underlag för ställningstagande till hur en fortsatt effektivisering av hälso- och sjukvårdssektora bör ske. Resultaten bör således kunna utgöra underlag för berörda enheter att diskutera, omprioritera och vidta åtgärder för att bl.a. öka tillgängligheten och kapacitetsutnyttjandet.

Statligt bidrag skall enligt överenskommelsen lämnas engångsvis med sammanlagt 500 milj.kr. för år 1992 till de sjukvårdshuvudmän som förbinder sig att införa vårdgarantin. Avsikten med bidraget är att under­lätta införandet av vårdgarantisystemet. Bidraget fördelas mellan sjuk­vårdshuvudmärmen efter antalet invånare den 31 december 1990. Social­styrelsen skall betala ut de statliga bidragen kvartalsvis.

Genom denna koncentrerade insats bör vårdköerna kunna minskas högst väsentligt. För tiden efter år 1992 kommer inte något statligt bidrag för vårdgarantisystemet att utgå.

Medel för ändamålet bör beräknas under ett under femte huvudtiteln nyuppfört reservationsanslag, E 20. Särskilt statsbidrag för viss vård­garanti. För första halvåret 1992 erfordras 250 milj. kr. Jag räknar därför med detta medelsbehov för budgetåret 1991/92 och avser att i samband med budgetpropositionen 1992 föreslå regeringen att framlägga ett förslag till riksdagen att under reservationsanslaget anvisa resterande 250 milj. kr. för budgetåret 1992/93.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Särskilt statsbidrag för viss vårdgaranti för budgetåret 1991/92 anvisa ett reservationsanslag på 250 000 000 kr.

4.    Ekonomisk reglering av äldrereformen m.m.      "p- 1990/91:150

*

Bil. 1:3

4.1     Inledning

Med anledning av förslagen i regeringens proposition om ansvaret för service och vård fill äldre och handikappade m.m. (prop. 1990/91:14) beslutade riksdagen i december 1990 om en reformering av äldre- och handikappomsorgen, innefattande bl.a. ändrade ansvarsförhållanden inom dessa verksamhetsområden (SoU9, rskr. 97). Propositionen byggde i huvudsak på de bedömningar och förslag som framlagts av äldredelegationen i betänkandet (Ds 1989:27) Ansvaret föräldreomsorgen.

Reformen iimebär att kommunema ges ett samlat ansvar för långvarig service och vård till äldre och handikappade. Utöver att klargöra ansvars­förhållandena syfiar reformen till att skapa goda organisatoriska fömtsätt­ningar att förverkliga de av riksdagen tidigare fastlagda målen för äldre-och handikappomsorgen. Jag skall här inledningsvis påminna om de viktigaste huvuddragen i reformen.

Reformen innebär att kommunema ges en i socialtjänstlagen (1980:620) fastlagd skyldighet att inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för de äldre som behöver det. Med särskilda boendeformer avses bl.a. servicebostäder, gmppboende, ålderdomshem och lokala sjukhem. Kommunema ges även en skyldighet att iiu-ätta bostäder med service för handikappade. Kommunemas ansvar för att bedriva dagverk­samheter förtydligas genom ett tillägg i socialtjänstlagen.

Vidare skall kommuneraa från landstingskommuneraa fr.o.m. den 1 januari 1992 överta ansvaret för och driften av de sjukhem och andra vårdinrättningar för somatisk långtidssjukvård som huvudsakligen har kommunen eller del av kommunen som upptagningsområde. Om en kommun och ett landsting är överens om det eller om det finns särskilda skäl behöver dock inte något övertagande ske. En kommun och en lands­tingskommun kan även komma överens om övertagande av andra vårdin­rättningar för långtidssjukvård. Bestämmelser kring detta finns i lagen (1990:1402) om övertagande av vissa sjukhem och andra vårdinrättningar.

Genom reformen införs en skyldighet för kommuneraa att bedriva sjukvård i de särskilda boendeformeraa och i bostäder med särskild service. Kommunema ges även befogenhet att ge hemsjukvård i ordinärt boende. En kommun och ett landsting kan komma överens om att kom­munen skall ta över hela ansvaret för hemsjukvården. Som en följd av förändringen får kommunema ett ansvar för att tillgodose behov av tekniska hjälpmedel hos personer som får service och vård i särskilda boendeformer och bostäder med särskild service. Kommunemas ansvar för hälso- och sjukvård regleras i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763).

Ett gmndläggande syfte med huvudmannaskapsreformen är att genom en intensifierad utbyggnad av altemativa boendeformer, öka äldres och handikappades valfrihet och integritet. Det primärkommunala betalnings­ansvaret har en viktig roll i detta sammanhang. Reformen innebär att kommunema fr.o.m. den Ijanuari 1992 ges ett obligatoriskt betalningsan-

10

svar som omfattar den somatiska långtidssjukvården samt medicinskt Prop. 1990/91:150 färdigbehandlade patienter inom den somatiska akutsjukvården och geriat- Bil. 1:3 riken. Kommuner och landsting kan dämtöver komma överens om ett utvidgat kommunalt betalningsansvar innefattande psykiatrisk långtids­sjukvård med omvårdnadsinriktning och hemsjukvård som är knuten till sjukhus för långtidssjukvård. Bestämmelser om betalningsansvaret finns i lagen (1990:1404) om kommuneraas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård.

När det gäller betalningsansvaret för medicinskt färdigbehandlade inom den somatiska akutsjukvården och geriatriken innebär riksdagens beslut att kommuneraa genom skatteväxling skall erhålla 70 % av kostnaden för detta. Kommuneraa kommer att kompenseras för återstoden av kostnaden för betalningsansvaret genom ett statsbidrag som trappas av under en treårsperiod.

I propositionen om ansvaret för service och vård till äldre och handi­kappade m.m. föreslogs att de ekonomiska konsekvenserna av huvud-maimaskapsreformen skulle regleras genom en kombination av föränd­ringar i kommuneraas och landstingens skattesatser, skatteutjämnings­systemet samt statsbidragen till kommuneraa och landstingen. Vidare fömtsattes att ett särskilt mellankommunalt omfördelningssystem skulle införas. Riksdagen hade inga principiella invändningar mot de föreslagna regleringsinstmmenten.

En viktig del av den ekonomiska regleringen till följd av reformen är att gmndema för fördelning av statens bidrag till kommunema för stöd och hjälp i boendet förändras så att medlen fördelas efter vissa behovskriterier.

För att påskynda och underlätta den önskvärda omstmktureringen när det gäller service och vård till äldre och handikappade beslutade riksdagen i princip, med utgångspunkt i förslag i regeringens proposition 1990/91:14, att vissa statliga stimulansbidrag skall införas. Bl.a. skall införas ett statligt bidrag om 300 milj.kr. per år under fem år för att stimulera kommuner och landsting att öka utbyggnaden av gmppbostäder för åldersdementa och psykiskt utvecklingsstörda. Ett bidrag om 100 milj.kr. per år under fem år införs också för att stimulera utbyggna­den av altemativa boendeformer för psykiskt sj uka och fysiskt handikappa­de. Den totala bidragsramen för statliga stimulansbidrag till byggande av gmppbostäder och andra altemativa boendeformer uppgår därmed till 2 000 milj.kr. under femårsperioden.

Vidare iimebär principbeslutet av riksdagen att sammanlagt 1 000 milj.kr. kommer att avsättas under en femårsperiod till utbyggnad och ombyggnad av institutioner, med inriktningen att alla som så önskar det skall kunna få bo i eget mm. För utbildnings- och informationsinsatser till personal inom kommuner och landsting som berörs av reformen avsätts ett statligt bidrag om 500 milj.kr. Dessutom införs ett under år 1992 tillfälligt statligt bidrag om 500 milj.kr. till landstingen och de landstings­fria kommuneraa, med syfte att nedbringa kötideraa inom vissa delar av sjukvården.

11

I det följande redovisar jag mina bedömningar i fråga om äldrereformens    Prop. 1990/91:150 omfattning och den därav följande ekonomiska regleringen. Regleringen    Bil. 1:3 är en fömtsättning för reformen och den kommer att göras vid ett enda tillfälle. Jag lägger också fram förslag när det gäller den närmare ut­formningen av de olika regleringsinstmmenten.

Jag har i de delar som avser förändringar i skatteutjämningssystemet och skatteväxling samrått med chefen för finansdepartementet. I de frågor som gäller villkor för statlig bostadsfinansiering har jag haft samråd med chefen för bostadsdepartementet.

4.2    Den ekonomiska regleringen

4.2.1   Underlag för reformen och beräkningsarbete

Förändringen av ansvaret för service och vård fill äldre och handikappade får stora ekonomiska konsekvenser för huvudmännen. De verksamhets­mässiga förändringar som reformen innebär måste följas av att kommu­nema ges ekonomiska möjligheter att genomföra de nya uppgiftema. Samtidigt är det vikfigt att vid genomförandet beakta att landstingen inte fär svårigheter att klara av sina kvarvarande åtaganden.

De landstingsfria kommunema (Gotland, Göteborg och Malmö) berörs inte av den ekonomiska reglering som innebär en överföring av resurser från en huvudman till en annan. Däremot omfattas de landstingsfria kommunema av de generella förändringar som nu föreslås av statsbidragen till landsting och kommuner.

Den proposition (1990/91:14) som lades fram hösten 1990 innehöll en redovisning av hur de ekonomiska förhållandena i huvuddrag skulle regleras mellan landsting och kommuner. Den ekonomiska regleringen skulle enligt förslaget genomföras genom förändringar i skatteutjämnings-systemet, statsbidragssystemen till kommuner och landsting samt en skatteväxling mellan huvudmännen. Dessutom föreslogs att ett system för omfördelning mellan kommunema skulle införas.

Vid riksdagsbehandlingen av propositionen framhöll socialutskottet att utskottet inte fann några principiella invändningar mot den modell till ekonomisk reglering som föreslagits. Utskottet önskade dock avvakta med sitt slutliga ställningstagande till behandlingen av en kommande proposition om den ekonomiska regleringen.

Äldrereformen innehåller både obligatoriska och frivilliga inslag. Detta gör det möjligt för huvudmännen att i överläggningar gemensamt närmare bestämma den nya ansvarsfördehiingen dem emellan. I propositionen (1990/91:14) fömtsattes att resultaten från dessa överläggningar skulle redovisas till socialdepartementet och ligga till gmnd för den ekonomiska regleringen. Redovisningen skulle spegla huvudmännens gemensamma uppfattning om storleken på de resurser som skall föras över från lands­ting till kommuner.

12

Detta innebär också att den volymmässiga och ekonomiska omfattningen Prop. 1990/91:150 av reformen inte närmare kunnat anges förrän huvudmännen kommit Bil. 1:3 överens om omfattningen, enats om storleken av de nettokostnader över­tagandet medför samt, i län där tvister uppkommit, att den särskilt till­satta delegationen för överförande av lokala sjukhem m.m. tagit ställning i samtliga tvister. Sedan dessa fömtsättningar uppfyllts kan nu en precise­ring av den ekonomiska regleringen och en redovisning av det totala utfallet av reformen presenteras för riksdagen.

Underlagen för beräkning av reformens omfattning

För att fä fram rättvisande resultat avseende de resurser den ändrade ansvarsfördehiingen m.m. motsvarar har ett omfattande beräkningsarbete varit nödvändigt. Avlastningen från landstingen skall så långt möjligt motsvara kommunemas tillkommande nettokostnader. För att underlätta detta beräkningsarbete har socialdepartementet och de båda kommun-förbunden utarbetat gemensamma riktlinjer för arbetet. Blanketter och anvisningar tillställdes konimuner och landsting under hösten 1990.

Huvudmännen ombads att lämna uppgifter om den verksamhetsmässiga och ekonomiska omfattningen av reformen. De skulle skicka in uppgifterna senast den 1 februari 1991 även om det fanns tvister dem emellan. Underlaget till socialdepartementet skulle innehålla uppgifter om samt­liga kostnader för den verksamhet som skall föras över (bmtto- och nettokostnader). Detta innebar att även indirekta kostnader för verksam­heten skulle räknas med. Det mest aktuella beräkningsunderlag som stod till buds var uppgifter ur landstingens bokslut för år 1989. Samtliga kostnader skulle därför anges i 1989 års prisnivå (med undantag av fastighetskostnader). Huvudmännen skullevidsinakostnadsuppskattningar emellertid också ta hänsyn till verksamhetsmässiga förändringar fram fill den tidpunkt då reformen genomförs.

I de fall där huvudmännen inte kom överens i alla delar fanns möjlighet att vända sig till en av regeringen särskilt inrättad myndighet, delega­tionen för överförande av lokala sjukhem m.m.

Delegationen har varit en självständig myndighet med uppgift att ta ställning i och till regeringen yttra sig över frågor där tvister uppkommit mellan kommuner och landsting om reformens omfattning. Delegationen har bestått av tre ledamöter som biträtts av ett sekretariat. Landshövdingen Ivar[REDACTED_EFTERNAMN] har som ordförande lett delegationens arbete medan de två övriga ledamöterna varit regeringsrådet Susanne Billum Stegard och generaldirektören Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN]. Delegationen har avslutat sin verk­samhet i och med att yttranden lämnats i samtliga anhängiggjorda tvister. Resultatet av delegationens arbete redovisades den 27 mars 1991.

Delegationen har tagit ställning i 589 tvister som rört förhållandena i 117 kommuner. Tvisteraa har haft olika karaktär. I en del län har samt­liga kommuner varit berörda av en eller flera tvistefrågor, i andra län har tvisteraa gällt enstaka frågor som endast avsett en kommuns förhållanden. I 10 län kom huvudmännen överens om samtliga frågor beträffande

13

underlaget för den ekonomiska regleringen och reformens verksamhets-    Prop. 1990/91:150

mässiga omfattning.

Bil. 1:3

Gränsdragningsfrågor avseende somatisk långtidssjukvård å ena sidan och geriatrik å den andra sidan har föranlett tvister. Ett annat område där tvister förekommit har varit omfattningen av den hemsjukvård som skall föras över till kommuneraa samt hur samverkansavtalen skulle regleras.

Underlagen från landsting och kommuner samt, i förekommande fall, från delegationen för överförande av lokala sjukhem m.m. har legat till grund för beräkningsarbetet om reformens omfattning. De redovisade kostnadema har räknats upp till 1991 års prisnivå. Den ekonomiska regleringen utgår från 1991 års förhållanden även vad avser skatteunder­lag, ersättningen till sjukvårdshuvudmännen från den allmänna sjukför­säkringen m.m. Härigenom har beräkningaraa i huvudsak kurmat baseras på faktiska uppgifter. Jag återkommer till frågan om skatteväxling och beskriver då närmare vilken princip som enligt min mening bör tillämpas.

4.2.2   Reformens omfattning

Den totala omfattningen av reformen beräknad i 1991 års prisnivå uppgår till 20,3 miljarder kronor vilket innebär att reformens ekonomiska volym är betydande. Jag vill betona att bakom denna kostnadsangivelse finns betydelsefulla verksamhetsmässiga förändringar som kommer att beröra mänga människor. Jag avser då både de personer som kommer att ges service, omsorg och vård inom kommunema och den personal som skall ge reformen ett verksamhetsmässigt innehåll. Regleringen av denna beloppsmässigt stora överflyttning av resurser från landstingen till kom­muneraa är en fömtsättning för reformens förverkligande och görs vid ett enda tillfälle. Jag skall strax återkomma till de olika instmment som ingår i regleringen.

Jag kommer nu att nännare redovisa hur den totala reformen fördelar sig mellan olika verksamheter och några av de kostnadsslag som döljer sig i den totala regleringsvolymen 20,3 miljarder kr i 1991 års prisnivå.

TabeU 1  Den totala regleringsvolymen i 1991 års prisnivå, mi(jarder kronor

Verksamheter inkl. bet.ansvar

17,53

somatisk l&ngtidsjukv. m.m.

Fastigheter

1,44

Obligatoriskt bet.ansvar

somatisk akutsjukvård

1,00

(70 % av totalkosuiad)

Obligatoriskt bet.ansvar

geriatrik (70 % av totalkostnad)

0,31

Total summa

20,28

Den totala regleringsvolymen är beräknad utifrån de imderlag huvud­männen redovisat samt den centralt beräknade kostnaden för det obligato-

14

riska betalningsansvaret för medicinskt färdigbehandlade inom somatisk    Prop. 1990/91:150 akutsjukvård och geriatrik. Nettokostnaden för verksamheter som kom-    Bil. 1:3 mer att överföras respektive omfattas av kommunemas betalningsansvar uppgår fill 17,5 miljarder kronor. Kostnader för fastigheter för verksam­heten uppgår till 1,4 miljarder kronor. I flertalet fall utgör denna kostnad kommunemas hyreskostnader för dessa fastigheter.

Det obligatoriska betalningsansvaret för medicinskt färdigbehandlade inom somatisk akutsjukvård och geriatrik skall enligt riksdagens beslut med anledning av prop. 1990/91:14 finansieras till 70 % med skatteväx­ling. Det innebär att av den totala kostnaden på 1,9 miljarder kronor skall 1,3 miljarder kronor ingå i regleringsvolymen.

De uppgifter huvudmännen lämnat om verksamheter som skall föras över eller omfattas av ett obligatoriskt eller frivilligt betalningsansvar inklusive fasfigheter visar kostnader som uppgår till 19,0 miljarder kronor. Det är denna verksamhetskostnad som i det följande utgör gmnd för de procentuella beräkningar som redovisas.

Den verksamhet som överförs till kommunema är personalintensiv och merparten av den totala kostnaden avser personal i verksamheten. An­delen varierar över landet men har genomsnittligt uppskattats till 70 % av de totala kostnaderaa exklusive det obligatoriska betalningsansvaret. Den resterande delen, 30 % övriga kostnader, inrymmer bl.a. kostnader för fastigheter och förbmkningsmateriel.

Somatisk långtidssjukvård och annan verksamhet

Reformen syftar bl.a. till att ge kommunema ett samlat ansvar för lång­varig somatisk vård och huvuddelen av de resurser som förs över från landstinget till kommunema avser också denna verksamhet. I underlaget för beräkningama finns kostnadema för somatisk långtidssjukvård preci­serade både vad gäller verksamhetsövertagande och betalningsansvar för kommunen. I beloppet kan ingå kostnader för dagverksamheter knutna till den somatiska långtidssjukvården men inte kostnader för fastigheter. Totalt utgör den somatiska långtidssjukvården 64 % av den totala verk­samhetskostnaden på 19,0 miljarder kronor.

15

Figur 1 Somatisk långtidsukvård verksamhetsSvertagande och betalningsan­svar (andel av verksamhetskostnaden 19,0 miljarder kr)

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

36 SS

56 %

EOD Somatisk ISngtids-sjukvSrd (

ö

vertagande)

D Somatisk l

å

ngtids-

3jukv8rd (betalningsansvar)

M 

Ö

vrig verksamhet

Majoriteten av kommunema kommer att överta verksamhetsansvaret för den somatiska långtidssjukvården (247 konimuner eller 88 % av landets konimuner). Betalningsansvaret utnyttjas således endast till mindre del (34 kommuner eller 12 % av det totala antalet konimuner). De landstingsfria kommuneraa ingår inte i denna redovisning. Ingen av landets kommuner har således avstått från att ta över verksamhetsansvaret för långtidssjuk­vården. I Stockholms kommun har redan under år 1991 ansvaret för somatisk långtidssjukvård till viss del tagits över.

Jag avser att senare föreslå regeringen att besluta omförordnings-bestämmelser som närmare anger vilka lokala sjukhem som skall föras över fill kommuneraa respektive omfattas av betalningsansvaret. I detta sammanhang kommer också de länspris som skall användas för betal­ningsansvaret för den somatiska långtidssjukvården att anges.

Obligatoriska och frivilliga delar

Reformen ger möjligheter att utvidga kommuneraas ansvar utöver de obligatoriska delama under fömtsättning att huvudmännen är överens om detta. Skyldigheten att bedriva hemsjukvård i eget boende åvilar lands­tingen men kan således överlåtas till kommunen om huvudmännen är överens om detta och regeringen lämnar tillstånd därtill. Denna möjlighet att utvidga kommunens ansvar har utnyttjats i nio län men önskemål har funnits från konimuner också i andra län om att överta skyldigheten att bedriva hemsjukvård i eget boende. Överenskommelsema mellan huvud­männen när det gäller hemsjukvårdens omfattning och avgränsning varie­rar mellan länen. Nattpatmller överförs regelmässigt till kommunen.

Kommunen kan överta ett verksamhetsansvar, altemativt betalningsan­svar, också för andra verksamheter/vårdformer än den somatiska långtids­sjukvården. I begränsad omfattning har denna möjlighet utnyttjats vad gäller den   psykiatriska vården. I några län har huvudmännen kommit

16

överens om att kommunen får ett begränsat ansvar för psykogeriatrik    Prop. 1990/91:150 respektive långvarig psykiatrisk vård med omvårdnadsinriktning. I ett län    Bil. 1:3 införs också ett betahiingsansvar för medicinskt färdigbehandlade inom den psykiatriska vården.

Tekniska hjälpmedel

Kommunens ansvar för tekniska hjälpmedel angavs i prop. 1990/91:14 i första hand gälla hjälpmedel i den dagliga livsföringen. Kommunens ansvar angavs också gälla de hjälpmedel som behövs för att utföra den hälso- och sjukvård samt rehabilitering som blir kommunens ansvar i och med reformen. Ordinationsrätten fömtsattes följa den personal som övergår till kommunal tjänst. Landstingen fömtsattes också fortsättnings­vis ha ansvaret för de tekniska hjälpmedel som kräver speciell kompetens och hjälpmedelscentralema skulle genom tjänsteköp kunna tillgodose kommuneraas behov av kvalificerade hjälpmedel.

Av de uppgifter huvudmännen lämnat för den ekonomiska regleringen framgår att många län följt den i prop. 1990/91:14 föreslagna ansvars­fördelningen. Gränsdragningen mellan huvudmännen har inte varit före­mål för tvist, däremot har ersättningsnivån orsakat tvist i ett län. Huvud­männen betonar i flera fall vikten av att hjälpmedelscentralen med dess speciella kompetens också forsättningsvis skall hållas samlad. Flera län uppger att huvudmännen tillsammans skall utreda hjälpmedelsfrågoma i syfte att undersöka fömtsättningama för att gemensamt driva hjälpmedels­centralema i framtiden. Den del av den totala regleringsvolymen som avser tekniska hjälpmedel uppgår till 1 % av den totala kostnaden för verksamhetema.

Övrigt

Jag vill också nämna något om dagverksamheter för psykiatrisk vård. Huvudmännen har i sina överläggningar om det framtida ansvaret utgått från vårdinnehållet i verksamheten. Där det medicinska vårdinnehållet dominerat blir verksamheten fortsatt landstingets ansvar. Om i stället det sociala perspektivet dominerat får kommunen ta över ansvaret för verk­samheten. I flera län har kommunen tagit över hela dagverksamheten.

Dagverksamheter knutna till de lokala sjukhemmen för somatisk lång­tidssjukvård har regelmässigt förts över till kommunema.

Kommunema ges genom reformen ett utökat ansvar vad gäller särskilda boendeformer för service och omvårdnad. Detta innebär bl.a. att gmpp-boenden kommer att föras över från landstingen till kommuneraa. Kost­naderaa för detta ingår också i den ekonomiska regleringen.

17

2   Riksdagen 1990/91. I saml Nr 150. Bilaga 1:3

Figur 2 Procentuell fördelning mellan olika verksamheter och kostnadsslag som    Prop. 1990/91:150 ingår i verksamhetskostnaden I9,0nii(j årder kronor (regleringsvolymen exklusive     Bil. 1:3 obligatoriskt betahiingsansvar)

56 %

m Somatisk ISngtidssjuk-v8rd (

ö

vertagande)

n Somatisk ISnqtidssjuk-v8rd (betalningsansvar)

    Samverkansavtal

IB Hemsjukv

å

rd

 Ant

ö

rigvSrd

    Tekniska hj

ä

lpmedel

S  Administration

    Fastigheter

S  

Ö

vrigt

Sammanfattningsvis innebär reformen att kommuneraa ges ett samlat ansvar för den somatiska långtidssjukvården. Kommunema skall vidare ta över dagverksamheter och får ett utökat ansvar för att lösa boende-frågoma för dem med särskilda behov. Kommunema får också skyldighet att bedriva hälso- och sjukvård i de särskilda boendeformer som blir kommunens ansvar. Om huvudmännen är överens kan kommunens ansvar utvidgas ytterligare. Kommuneraa skall genom den ekonomiska regle­ringen ges möjligheter att ta på sig detta utökade ansvar. Gmnden för denna reglering är de lokala överenskommelser huvudmännen träffat eller, i förekommande fall, ställningstaganden av delegationen för över­förande av lokala sjukhem m.m. För dessa verksamheter som förs över gäller att kommunema vid överförandet skall få täckning för de tillkom­mande kostnadema genom den ekonomiska regleringen.

Reformen innehåller också ett obligatoriskt betalningsansvar för medi­cinskt fårdigbehandlade inom den somatiska akutsjukvården och geriat­riken som finansieras i särskild ordning. Detta betalningsansvar kommer i huvudsak att regleras på gmndval av centralt beräknade kostnader. Riksdagen bedömde vid behandlingen av prop. 1990/91:14 totalkostnaden för medicinskt fårdigbehandlade till 2 340 milj. kr. Jag kommer i det följande att föreslå vissa förändringar på denna punkt.

4.2.2.1   Medicinskt fårdigbehandlade

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

Mitt forslag: Kommunens obligatoriska betalningsansvar för medi­cinskt fårdigbehandlade inom somatisk akutsjukvård och geriatrik avser endast patienter som vistas inom landstingets vårdinrättningar i avvaktan på service och vård genom kommunens försorg.

Den totala kostnaden för betalningsansvaret beräknas uppgå till 1 870 milj.kr. I det framräknade beloppet har hänsyn tagits fill antalet fårdigbehandlade inom geriatriken samt till de patienter som avvaktar fortsatt vård inom landstingens ansvarsområde. Av den beräknade totala kostnaden ersätts kommunema till 70 % genom skatteväxling. Kommuneraa får dämtöver ett statsbidrag som trap­pas av under tre år. Bidraget utbetalas också till de landstingsfria kommunema efter deras andel medicinskt fårdigbehandlade. Bi­draget uppgår för år 1992 till 700 milj.kr., för år 1993 fill 500 milj.kr. och för år 1994 fill 300 milj.kr.

Statsbidraget fördelas utifrån varje kommuns faktiska kostnad för betalningsansvaret förde medicinskt fårdigbehandlade. Ersättningen gmndas på respektive kommuns antal medicinskt fårdigbehandlade enligt ett genomsnitt baserat på Landstingsförbundets undersök­ningar från åren 1989, 1990 och 1991.

Skälen för mitt förslag: Under riksdagsbehandlingen av prop! 1990/91:14 föreslog socialutskottet att ett obligatoriskt betalningsansvar för medicinskt fårdigbehandlade skulle införas för kommunema i stället för den möjlighet till frivilliga överenskommelser som föreslogs i pro­positionen. Detta obligatoriska betalningsansvar föreslogs avse medicinskt fårdigbehandlade inom somatisk akutsjukvård och geriatrik bl.a. för att påskynda kommuneraas och landstingens utbyggnad av alteraativa vård-och boendeformer.

Riksdagen följde utskottets förslag och fastsfållde också den modell för finansiering som utskottet anvisade. Denna innebar att den totala kost­naden skulle beräknas utifrån Landstingsförbundets två undersökningar från den 21 mars 1989 respektive 1990 av antalet medicinskt fårdigbe­handlade inom somatisk akutsjukvård. Med ledning av dessa undersök­ningar beräknades det genomsnittliga antalet medicinskt fårdigbehandlade inom den somatiska akutsjukvården uppgå till ca 4 0(X) personer. Kost­naden per vårdplats angavs av utskottet till 1 800 kr (1992 års prisnivå). Utskottet förordade att betalningsansvaret skulle inträda dagen efter det att ansvarig läkare förklarat patienten som medicinskt fårdigbehandlad under fömtsättning att landstinget och kommunen inlett en gemensam vårdplanering senast fem dagar tidigare. Utskottet förordade även att en viss reduktion av kostnadema bör göras till följd av denna varseltid. Den totala kostnaden för betalningsansvaret för medicinskt fårdigbehandlade beräknades av utskottet uppgå till 2,34 miljarder kronor. Enligt utskottet

19

skulle det också vara möjligt att komma överens om annan konstmktion    Prop. 1990/91:150

av varseltiden.

Bil. 1:3

Utskottet förordade en finansiering av kommuneraas betalningsansvar som innebar att skatteväxling skulle ske motsvarande 70 % av den totala kostnaden, medan resterande del av kommunemas kostnader skulle täckas med ett statsbidrag under tre år på sammanlagt 1,5 miljarder kronor. Landstingen skulle genom denna finansiering få behålla ett utrymme av skatteunderlaget motsvarande 30 % av den beräknade kostnaden.

Landstingsförbundet genomförde ytterligare en undersökning per den 15 januari 1991 av antalet medicinskt fårdigbehandlade. Vid denna senare mätning framkom att antalet medicinskt fårdigbehandlade var ca 3 500 personer, dvs. ca 500 fårre än vid de tidigare mätningama. Vidare redo­visades att närmare en tredjedel av de medicinskt fårdigbehandlade vänta­de på vård inom annan landstingskommunal vårdinrättning, företrädesvis inom den geriatriska klinikftinktionen.

Under den fortsatta beredningen avseende den ekonomiska regleringen bar det obligatoriska betalningsansvaret övervägts från min sida. Särskilt gäller detta beräkningama av kostnadema för betalningsansvaret som jag anser bör justeras i vissa avseenden.

Av Landstingsförbundets mätningar från åren 1989 och 1990 framgick att närmare 75 % av det totala antalet medicinskt fårdigbehandlade väntar på plats inom den somatiska långtidssjukvården. Ingen uppdelning mellan somatisk långtidssjukvård och geriatrik redovisades varför det ur under-sökningaraa inte kunde utläsas hur många av de medicinskt fårdigbehand­lade som avvaktar fortsatt vård som också efter reformen kommer att vara landstingets ansvarsområde. I den senaste undersökningen från 1991 finns dock en sådan uppdelning mellan somatisk långtidssjukvård och geriatrik. Av denna framgår att det finns patienter som är medicinskt färdigbehandlade men som avvaktar fortsatt vård inom landstingskommu­nala vårdinrättningar.

Enligt min uppfattning bör förekomsten av denna gmpp medicinskt fårdigbehandlade som avvaktar fortsatt vård inom landstingen föranleda vissa justeringar av den tidigare beräknade kostnaden för betalningsan­svaret. Jag föreslår också ett förtydligande i lagen (1990:1404) om kom­muneraas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård för att klarlägga att kommunens betalningsansvar för medicinskt fårdigbehandlade endast kan aktualiseras då pafienten väntar på service och vård inom kommunens ansvarsområde. Förekomsten av "interaa köer" till annan landstingskom­munal vård innebär inte att kommunen i dessa fall skall åläggas ett be­talningsansvar.

Medicinskt fårdigbehandlade inom geriatriken ingick inte i Landstings­förbundets undersökningar från 1989 och 1990. Med anledning härav begärdes uppgifter i detta avseende in i det underlag som kommuner och landsting skulle lämna till socialdepartementet för den ekonomiska regle­ringen.

Resultatet från denna inventering visade att det finns ca 1 100 medi­cinskt fårdigbehandlade inom geriatriken.

20

Jag anser att de uppgifter som begärts in beträffande medicinskt fårdig- Prop. 1990/91:150 behandlade inom geriatriken bör ingå i beräkningsunderlaget. Jag be- Bil. 1:3 dömer att omvårdnadskostnaden per vårdplats och dag inom geriatriken skall vara 1 300 kr. i 1992 års prisnivå och att samma reduktion bör göras för varseltiden som för somatisk akutsjukvård. Den totala kost­naden för medicinskt fårdigbehandlade inom geriatriken kan då beräknas fill 441 milj.kr. Av denna totala kostnad skall 70 %, 309 milj.kr., ligga till grund för skatteväxling.

De landstingsfria kommunema har en andel av de medicinskt fårdigbe­handlade som uppgår till 12,5 % av det totala antalet. Kostnaderaa för dessa kommuner ingick i den tidigare angivna totalkostnaden. För att ett korrekt utfall skall uppnås bör totalkostnaden reduceras med de lands­tingsfria kommunemas andel.

Som jag påpekat baserades den tidigare beräknade totalkostnaden för medicinskt fårdigbehandlade på Landstingsförbundets undersökningar från år 1989 och 1990. En ytterligare undersökning av antalet medicinskt fårdigbehandlade genomfördes av Landstingsförbundet i januari 1991. Enligt min bedömning ökar säkerheten vid beräkningen av totalkostnaden för medicinskt fårdigbehandlade om denna gmndas på samtliga dessa tre undersökningar.

Jag vill här framhålla att i de fall där huvudmännen lokalt träffat in­bördes överenskommelser som avviker från utskottets modell kommer dessa att bli gällande.

Den totala kostnaden för medicinskt fårdigbehandlade inom den soma­tiska akutsjukvården och geriatriken kan mot nu angiven bakgrund upp­skattas till 1 870 milj.kr. I enlighet med vad riksdagen angett bör skatte­växling genomföras motsvarande 70 % av beloppet, dvs. 1 309 milj.kr. Kommuneraa får dämtöver ett statsbidrag uppgående till totalt 1 500 milj.kr. Till gmnd för utbetalningen skall ligga antalet medicinskt fårdigbehandlade under de senaste tre åren. Statsbidrag bör sammanlagt lämnas med 700 milj. kr för 1992, 500 milj. kr för 1993 och 300 milj.kr för 1994. Bidraget bör utbetalas per kalenderår i efterskott och admi­nistreras av socialstyrelsen. Jag avser att föreslå regeringen att besluta om förordningsbesfåmmelser beträffande den närmare utformningen av stats­bidraget.

Jag vill i sammanhanget föreslå att detta statsbidrag även skall kunna lämnas till de landstingsfria kommunema. Det finns ett relativt stort antal medicinskt fårdigbehandlade i dessa kommuner. Antalet har också ökat under senare år och uppgår enligt Landstingsförbundets senaste under­sökning till 457 personer. Om dessa kommuner inte omfattas av det obligatoriska betalningsansvaret kan följden bli att antalet medicinskt fårdigbehandlade fortsatt kommer att vara högt med negativa effekter för såväl enskilda som samhällsekonomin. Mot denna bakgmnd anser jag det motiverat att ocksä de landstingsfria kommunema får del av statsbidraget. Det skall dock lämnas endast under fömtsättning att dessa kommuner internt tillämpar ett motsvarande styrsystem som betalningsansvaret

21

mellan landsting och konimuner. Jag har erfarit att de landstingsfria    Prop. 1990/91:150

kommunema avser att införa ett sådant system.

Bil. 1:3

4.2.3   Allmämia överväganden kring rleringen

Innan jag redovisar förslaget till ekonomisk reglering och reglerings­instmmenten i detalj vill jag nämna några punkter som haft betydelse vid utformningen av förslaget.

Den kombination av regleringsinstmment jag valt innebär att ingendera av huvudmännen ensidigt blir beroende av statligt stöd för den verksam­het som är föremål för verksamhetsförändringen. Inte heller kan någon­dera av huvudmännen ensidigt tillgodogöra sig positiva effekter av skatte­underlagets utveckling. Denna modell har också vunnit riksdagens gillan­de.

Modellen innebär att kommunema, som genom reformen får ett långsik­tigt åtagande, ges ekonomiskt utrymme främst genom skatteväxling men också genom att statsbidraget för service och vård till äldre och handi­kappade avsevärt utökas. Den förändring jag föreslår i skatteutjämnings-systemet är en följd av ändrade ansvarsförhållanden beträffande den somatiska långtidssjukvården på gmnd av reformen.

Jag vill i sammanhanget påminna om det arbete som för närvarande bedrivs i kommunalekonomiska kommittén (dir. 1990:20). Kommittén har bl.a. i uppgift att utforma förslag till ett nytt system för statens bidrag till konimuner och landsting, baserat på generella fördelningsprinciper. Enligt direktiven bör förändringar på gmndval av utredningens förslag kunna börja genomföras fr.o.m. år 1993.

Med hänsyn till det pågående arbetet i kommittén har jag försökt be­gränsa ingreppen i befintliga regelsystem. Jag anser emellertid att en omläggning av statsbidraget till äldreomsorgen är nödvändig redan nu. De förändringar jag föreslår bör inte ändra fömtsättningama för kommitténs överväganden angående en generell bidragsgivning. Det har också varit nödvändigt att införa ett mellankommunalt kostnadsutjämningssystem för att enskilda kommuner år 1992 skall få fåckning för sina tillkommande kostnader för äldrereformen. Den kommunalekonomiska kommittén bör, som framgår av dess direktiv, pröva möjlighetema att inarbeta eller eventuellt avlösa regleringsåtgärdema i anslutning till äldrereformen i ett nytt generellt system.

Prognoser har i huvudsak undvikits i de fall där det funnits ett faktiskt beräkningsunderlag att tillgå. Jag har vidare så långt möjligt eftersträvat enkla lösningar framför komplicerade. Jag har också sett det som viktigt att nu samlat undanröja oklarheter beträffande de ekonomiska förhållande­na inför genomförandet av reformen och de närmast därpå följande åren. Detta är en viktig orsak till att jag nu föreslår ett samlat beslut om hur den ekonomiska regleringen mellan huvudmärmen skall genomföras.

En fråga som varit föremål för noggranna överväganden från min sida är vilket år som skall ligga till gmnd för skatteväxlingen mellan huvud­männen. De år som övervägts är 1991 resp. 1992. Vid valet mellan dessa

22

två år bör enligt min mening skatteväxling på 1991 års förhållanden    Prop. 1990/91:150

väljas.

Bil. 1:3

Det viktigaste skälet till detta är att det är verksamhetens omfattning och utfonnning fram till ikraftträdandet som skall ligga till gmnd för regle­ringen. Det är såväl verksamhetens kostnader som dess finansiering år 1991 som förs över från landsting till konimuner.

En skatteväxling med år 1991 som gmnd ger vidare ett långsiktigt korrekt resultat för den totala ekonomiska regleringen mellan huvudmän­nen. En fördel är dessutom att regleringen då kan ske på i huvudsak kända förhällanden. En skatteväxling med år 1992 som gmnd skulle sfålla krav på ett omfattande prognosarbete bl.a. i fråga om skatteunderlagets utveckling på kommun- och landstingsnivå. Prognoser av detta slag skulle enligt min mening vara förenade med så stora mått av osäkerhet att växling pä 1992 års förhållanden inte kan betraktas som en framkomlig väg.

Jag har i beräkningaraa utgått från huvudmännens egna uppgifter om kostnaderaa för de verksamheter som omfattas av reformen. I de fall där huvudmännen inte varit överens har kostnaderaa isfållet beräknats med ledning av ställningstaganden från delegationen för överförande av lokala sjukhem m.m.

Det är den sammantagna effekten av de använda regleringsinstmmen­ten som skall åstadkomma att kommuneraa ges fåckning för sina tillkom­mande kostnader för år 1992. Dessa regleringsinstmment bör användas i en viss ordning för att resultatet på riksnivå och länsnivå skall bli kor­rekt. Utgångspunkten för den ekonomiska regleringen är att den skall vara kostnadsneutral mellan kommuner och landsting. Den ekonomiska regleringen avses ske på ett sådant sätt att statens sammanlagda stöd till landsting och konimuner totalt sett skall vara detsamina som före regle­ringen. Hämtöver tillkommer dock de stimulansbidrag som staten till­skjuter under en övergångstid.

Jag väljer att redovisa de olika regleringsinstmmenten i den ordning som de bör komma till användning. De regleringsinstmment som kommer i fråga är desamma som föreslogs i prop. 1990/91:14. De är:

*

Reducering av ersättningen från sjukförsäkringen till landstingen, den s.k. Dagmarersättningen.

*

Förändring av skatteutjämningssystemet

*

Skatteväxling

*

Nytt statsbidrag för service och vård till äldre och handikappade i kommunema

*

Mellankommunalt system för kostnadsutjämning. (Enligt min upp­fattning speglar benämningen mellankommunal kostnadsutjämning den funktion som systemet skall ha bättre än benämningen mellan­kommunal omfördelning som användes i prop. 1990/91:14.)

23

4.2.3.1   Förändring av ersättningen från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen

Prop. 1990/91: Bil. 1:3

150

Mitt förslag: Ramen för ersättningaraa från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen, den s.k. Dagmarersättningen, skall från och med år 1992 reduceras med hänsyn till den kostnadsandel för hälso- och sjukvård som lyfts av sjukvårdshuvudmännen genom äldrereformen. Reduceringen skall fastsfållas till ett visst antal kronor per invånare och fördelas länsvis.

Skälen för mitt forslag: I prop. 1990/91:14 anförde jag att den allmän­na sjukvårdsersättning som utgår till sjukvårdshuvudmännen från den allmänna sjukförsäkringen bör reduceras med utgångspunkt från kost­nadema för den andel hälso- och sjukvård som förs över till kommuner­na, inklusive kommuneraas kostnader för betalningsansvaret.

Som jag fidigare nämnt beräknas kostnaderaa för den totala andelen hälso- och sjukvård som överförs till kommunema till 20,3 miljarder kronor i 1991 års prisnivå. Detta motsvarar ca 21 % av kostnadema för sjukvårdshuvudmännens totala andel hälso- och sjukvård.

Detta innebär att en generell reduktion bör göras motsvarande 21 % av sjukvårdshuvudmännens ersättning från den allmänna sjukvårdsersätt­ningen. Reduktionen uttrycks i ett visst antal kronor per invånare, samma för alla sjukvårdshuvudmän. Reduktionen görs alltså även för de lands­tingsfria kommunema då dessa kommer att få del av det av mig föreslag­na statsbidraget till kommunema till service och vård till äldre och handi­kappade. Sammanlagt uppgår reduktionen till 3,1 miljarder kronor. Re­duktionens storlek i den ekonomiska regleringen uppgår till 2,8 miljarder kronor då de landstingsfria kommunema frånräknats.

Jag avser att senare föreslå regeringen att förordningen (1984:908) om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen från sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring ändras i enlighet med vad jag nu anfört.

Genom att sjukförsäkringsmedel inte i samma utsträckning som hittills förs över till sjukvårdshuvudmännen skapas utrymme för att försfårka det nya statsbidraget för service och vård till äldre och handikappade i kom­munema. Vidare ges möjigheter att finansiera den merkostnad som upp­kommer för staten genom den förändring i skatteutjämningssystemet som jag strax kommer att föreslå.

24

4.2.3.2 Förändring av skatteutjämningssystemet

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

Mitt förslag: Tillägg eller avdrag för åldersstrukturens inverkan avseende somafisk långtidssjukvård, vilken ingår i beräkningsunder­laget för skatteutjämningsbidragen till landstingen, skall överföras till beräkningsimderlaget för skatteutjämningsbidragen till kommu­nema.

De högsta skattesatser som får utgöra gmnd för beräkning av skatteutjämningsbidrag skall justeras för kommuner och landsting motsvarande den förändring av skattesatsema i varje län som upp­kommer till följd av skatteväxlingen.

Förändringama innebär en merkostnad för staten på 300 milj.kr. En del av det finansiella utrymme som uppsfår genom reduktionen av Dagmarersättningen till landstingen används för att fåcka denna ökade kostnad för staten. Resterande del av utrymmet utnyttjas till statsbidraget för service och vård till äldre och handikappade i kommunema.

Skälen for mitt förslag: Skatteutjämningssystemets syfte är att skapa så lika ekonomiska fömtsättningar som möjligt för den kommunala verk­samheten i landets olika delar trots skiftande förhållanden. Skatteutjäm­ningsbidraget baseras på den garanterade skattekraften i landsting och kommuner varvid hänsyn tas till bl.a. befolkningens åldersstruktur och åldersberoende verksamheter.

I underlaget för beräkning av landstingens åldersfaktor ingår olika åldersberoende verksamheter som åsatts olika tyngd vid beräkningaraa. Den somatiska långtidssjukvården är en av dessa verksamheter. Eftersom den somatiska långtidssjukvärden genom reformen blir kommunemas ansvar i framtiden ser jag det som naturligt att tillägg eller avdrag för somatisk långtidssjukvård i sfållet överförs till underlaget för beräkning av kommuneraas garanterade skattekraft. Tilläggen och avdragen bör beräknas på samma sätt som gäller för de övriga åldersberoende verksam­heterna avseende den kommunala äldreomsorgen.

Förändringen som nu föreslås innebär att antalet äldre i de högsta åldrama kommer att väga tyngre vid beräkningen av kommuneraas skat­teutjämningsbidrag. För kommuner som har många äldre i de högsta åldrarna, bl.a. många glesbygdskommuner, innebär förändringen relativt sett högre skatteutjämningsbidrag jämfört med nuläget. Jag kommer i det följande också att föreslå förändringar av statsbidraget till kommuneraa som ytterligare kommer att förstärka denna effekt.

Vidare bör de högsta skattesatser som anges i lagen (1988:491) om skat­teutjämningsbidrag länsvis förändras med lika mycket som respektive skatteväxlingssats. Jag avser därför att i samråd med chefen för finans­departementet föreslå regeringen att med stöd av 6 § andra stycket lagen om skatteutjämningsbidrag medge undantag från tillämpningen av de

25

högsta skattesatser för beräkning av skatteutjämningsbidrag som anges i 6 § första stycket i samma lag.

I propositionen 1990/91:14 redovisade jag varför statens kostnader för skatteutjämningsbidraget stiger med den föreslagna förändringen. Orsaken är bl.a. att kommuneraas garanterade skattekraft, som ligger fill gmnd för skatteutjämningsbidragen, är högre än landstingens. Merkostnaden uppgår till 300 milj.kr. och bör fåckas med medel motsvarande en del av minskningen av sjukförsäkringsersättningama till landstingen. Medel motsvarande den övriga minskningen av sjukförsäkringsersättningen förs till det nya statsbidraget till kommuneraa till service och vård till äldre och handikappade.

Den förändring jag föreslår innebär reellt att beräkningsunderlaget för skatteutjänmingsbidraget till kommuneraa tillförs 2,2 miljarder kronor. Landstingens beräkningsunderlag minskar med 1,9 miljarder kronor och skillnaden, 300 milj.kr.,tillförs skatteutjämningssystemet av en del av de medel som frigörs genom minskning av ersättningaraa till landstingen från den allmänna sjukförsäkringen. Effekten för landstingen fill följd av bortfallet av 1,9 miljarder kronor i skatteutjämningsbidrag beaktas vid skatteväxlingen. Jag anser inte att vad jag nu har föreslagit föranleder behov av några ändringar i lagen (1988:491) om skatteutjämningsbidrag. Däremot kommer chefen för finansdepartementet vid ett senare fillfålle att föreslå erforderliga förändringar i förordningen (1988:494) om skatte­utjämningsbidrag.

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

4.2.3.3   Skatteväxling

Mitt forslag: Från och med år 1992 sänker varje landsting sin skattesats. Samtidigt tillåts kommuneraa inom respektive landstings­område att höja sin skattesats högst vad som motsvarar landstingets skattesänkning. Regleringen härav tas in i en särskild lag.

Storleken av det skatteutrymme som växlas besfåms med utgångs­punkt i den nettokostnadsavlastning som landstinget får genom äldrereformen. Härvid tas hänsyn till reduktionen av den allmänna sjukvårdsersättningen och minskade skatteutjämningsbidrag.

För att skatteväxlingen skall kunna göras på en långsiktigt riktig nivå föreslås en tillfållig förändring, under åren 1992 och 1993, i avräkningsförfarandet vid statens utbetalning av kommunalskatt.

Vidare genomförs en ändring av avräkningsskatten så att kost­nadsneutralitet mellan staten och landstingen å ena sidan och staten och kommunema ä andra sidan bibehålls också efter reformens ikraftträdande.

Skälen för mitt förslag: Riksdagen har antagit lagen (1990:608) om tillfållig begränsning av kommuners rätt att ta ut skatt. Lagen innebär att de skattesatser som gäller för skatt till bl.a. landstingskommun och kom-

26

mun för år 1990 inte får överskridas åren 1991 och 1992. Undantag från    Prop. 1990/91:150 skattestoppet gäller förändringar i utdebitering på grund av skatteväxling    Bil. 1:3 i samband med att arbetsuppgifter omfördelas mellan kommuner och landstingskommuner.

Enligt min mening bör den skatteväxling som krävs till följd av äldrere­formen beräknas på respekfive landstings totala skatteunderlag för år 1991 anpassade till de förändringar i avräkningsförfarandet som jag föreslår.

Besfåmningen av skatteväxlingsnivåema bör ske så att landstingen får sina skatteintäkter reducerade med ett belopp motsvarande reglerings-volymen minskad dels med det belopp som regleras via reduktionen av den allmänna sjukvårdsersättningen, dels med de minskade skatteutjäm­ningsbidragen. Det framräknade skatteväxlingsbeloppet öresutjämnas till närmast hela femöring. Som bilaga 1:3.6 till protokollet i ärendet bör fogas en redovisning av skatteväxlingsbeloppen för respektive landsting.

Kommunema inom varje landstingsområde tillåts höja sin skattesats högst lika mycket som den för respektive landsting angivna skattesänk­ningen. Regleringen av skatteväxlingen bör tas in i en ny lag om särskild skatteväxling med anledning av ändrat huvudmannaskap för service och värd för äldre och handikappade.

Skatteväxlingen bör ske vid ett tillfålle och på en långsiktigt riktig nivå. För att åstadkomma detta behöver de nya skattesatsema även tillämpas på det skatteunderlag som tillkommer vid slutavräkningen av kommunalskatt avseende åren 1990 och 1991.

Avräkningsposten år 1992 hade utan reformen beräknats som antalet skattekronor enligt taxeringen år 1991 multiplicerat med skattesatsen år 1990 och med avdrag för det förskott som redan erhållits för år 1990, dvs. antalet skattekronor enligt fåxeringen år 1989 (i förekommande fall uppräknat skatteunderlag) multiplicerat med skattesatsen år 1990. Med hänsyn tagen till äldrereformen bör avräkningsposten i sfållet beräknas som antalet skattekronor enligt taxeringen år 1991 multiplicerat med skattesatsen för år 1990 som justerats med förändringen på grund av skatteväxlingen. Från detta avräknas sedan ett omräknat förskott för år 1990 beräknat som antalet skattekronor enligt taxeringen år 1989 (i förekommande fall uppräknat skatteunderlag) multiplicerat med skattesat­sen år 1990 som justerats med förändringen på grund av skatteväxlingen.

Beräkningen av avräkningsposten år 1993 sker enligt samma princip som för år 1992, dvs. antalet skattekronor enligt taxeringen år 1992 multipliceras med skattesatsen år 1991 som justerats medförändringenpå grund av skatteväxlingen. Från detta avräknas sedan ett omräknat förskott för år 1991 beräknat som antolet skattekronor enligt taxeringen 1990 (i förekommande fall uppräknat skatteunderlag) multiplicerat med skattesat­sen år 1991 som justerats medförändringenpå grund av skatteväxlingen.

Ändring i avräkningsförfarandet för åren 1992 och 1993 bör i enlighet med vad som nu sagts göras i lagen (1965:269) med särskilda besfåmmel­ser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

27

Vid den ekonomiska regleringen bör även vissa effekter av skattere- Prop. 1990/91:150 formen beaktas. Det gäller dels effekteraa av den reviderade inkomstbe- Bil. 1:3 skattningen, dels effektema av att mervärdeskatt breddas, dels effektema av att kommuner och landsting från och med år 1991 får göra avdrag för all ingående mervärdeskatt. I syfte att uppnå ett budgetmässigt neutralt utfall i förhållandet mellan staten och kommuner respektive landsting har beslutats om en avräkningsskatt (prop. 1989/90:150, FiU 29, rskr. 359). Reglema härom finns i lagen (1990:609) om avräkningsskatt. När verk­samhet och resurser överförs från landsting till kommuner förändras fömtsättningaraa för denna reglering.

Kommuneraa kommer efter skatteväxlingen att tillgodoräkna sig ett högre värde på det till följd av skattereformen ökade skatteunderlaget. Vidare flyttas möjligheten att göra avdrag för ingående mervärdeskatt för den från landsting till kommuner överförda verksamheten. Vid den eko­nomiska regleringen av äldrereformen bör dessa förhållanden beaktas så att den beräknade kostnadsneutraliteten mellan staten och kommuneraa å ena sidan och sfåten och landstingen å den andra sidan bibehålls också efter reformens genomförande. Efter samråd med chefen för finansdepar­tementet föreslår jag därför en ändring av avräkningsskatten enligt följan­de:

Kronor per skattekrona

Är

1992

1993

1994

1995

Förändring:

0.08

0.14

0.13

0.11

Nya skattesatser:

Landsting

0.74

1.06

0.99

0.92

Kommuner

1.25

1.77

1.62

1.52

I budgetpropositionen (prop. 1990/91:100 bil. 9) har regeringen före­slagit vissa ändringar av avräkningsskatten till följd av beslutade föränd­ringar i skattesystemet. I de av mig nu föreslagna nya skattesatsema har de i budgetpropositionen föreslagna förändringama beaktats.

Lagen om avräkningsskatt bör ändras i enlighet med mitt förslag till förändring av avräkningsskatten.

Jag anser inte att den av mig föreslagna skatteväxlingen bör föranleda någon ändring av skatteutjämningsavgiftema.

28

4.2.3.4  Förändring av statsbidraget till kommuneraa

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

Mitt förslag: Gmnderaa för fördelningen av statens bidrag till kommuneraa till service och vård till äldre och handikappade förändras så att medlen fördelas efter behovskriterier. Som sådana kriterier skall tjäna anfålet personer i de högre åldraraa, andelen ensamboende i de högre åldraraa, kommunens glesbygdsgrad samt antalet förtidspensionärer.

Statsbidraget till kommuneraa ökas kraftigt. Ökningen finansieras genom att den allmänna sjukvårdsersättningen till sjukvårdshuvud­männen reduceras.

Skälen för mitt förslag: Det nuvarande statsbidraget till kommuneraa för social hemhjälp och ålderdomshem är baserat på antalet årsarbetare som kommunema har inom den sociala hemhjälpen men är också relaterat till antalet älderdomshemsplatser. Statsbidraget utbetalas av socialstyrel­sen för kalenderår i efterskott. Bidraget till social hemhjälp, ålderdoms­hem m.m. för budgetåret 1991/92, vilket avser bidrag för verksamhets­året 1991, beräknas i 1991 års budgetproposifion (prop. 1990/91:100, bil. 7) uppgå fill 3 496 852 000 kr. varav 3 485 000 000 kr. avser bidrag för stöd och hjälp i boendet.

Statsbidragsramen bör, som jag fömtsatt i proposifion 1990/91:14 om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m, kunna öka med hänsyn till den reduktion av den allmänna sjukvårdsersättningen som jag föreslagit i avsnitt 4.2.3.1

Merparten av det finansieringsutrymme som uppsfår vid reduktionen av den allmänna sjukvårdsersättningen bör tillföras kommunema via det statsbidrag jag nu ämnar föreslå. För att statens utgifter inte skall öka bör en mindre del av tillgängliga medel användas för att finansiera de mer­kostnader i skatteutjämningssystemet som jag tidigare har redovisat.

I prop. 1990/91:14 pekade jag på vissa problem som är förknippade med det nuvarande prestationsrelaterade statsbidraget. Jag konstaterade härvid att kommuner med en hög andel äldre personer, vilket ofta sam­manfaller med låg skattekraft, och som inte byggt ut sin verksamhet missgynnas av det nuvarande bidraget.

Vidare pekade jag på att det nuvarande bidraget premierar bl.a. personalintensiva verksamheter, vilket är mindre lämpligt då personaltill­gången är begränsad i flera delar av landet. Jag konstaterade också att det sker en negativ styming så till vida att service som ges vid dagcentraler, genom vamhemsändning, matdistribution eller sfådpatmller inte är bidragsgmndande.

Slutsatsen av vad jag anförde i den nämnda propositionen är att det behövs ett nytt behovsbaserat bidrag. Jag anser att ett bidrag utformat på det sätt jag nu skall redogöra för kan bidra till att lösa de problem jag tidigare nämnt och samtidigt ge så stor flexibilitet att det tar hänsyn till framtida förändringar av behovsstmkturen.

29

Den faktor som mest påtagligt besfåmmer behovet av service och vård    Prop. 1990/91:150 inom äldre- och handikappomsorgen är antalet äldre personer i de högsta    Bil. 1:3 åldrama. Behoven av service och vård, liksom kostnaderaa för att till­godose dessa påverkas av kommunens stmktur. I glesbygder där de äldre bor utspridda blir verksamhetskostnaderna per person högre än i kommu­ner med en fåtare bebyggelse.

Av stor betydelse för behovet av service och vård är hur många som bor ensamma. Studier visar att andelen ensamboende är avsevärt högre bland dem som får service och vård än bland andra människor i samma åldrar.

De nu nämnda variableraa, antalet äldre, antalet ensamboende och glesbygdsgraden bör vara viktiga komponenter vid utformningen av det nya statsbidraget. Ytterligare en viktig variabel som påverkar kommunens kostnader är antalet yngre personer med stora funktionsnedsättningar. Därför anser jag att en del av statsbidraget, motsvarande yngre personers andel i konsumtionen av service och vård, bör fördelas mellan kommu­neraa efter antalet förtidspensionärer i resp. kommun.

Bidragets utformning

Tekniskt bör bidraget bygga på tre huvudkomponenter. En sådan faktor tar hänsyn till att kostnaderaa är högre i glesbygder och då antolet ensam­boende äldre är högt. Denna faktor, som förändras dä förhållandena i kommunema ändras, har jag kallat kostnadsjusteraren. Den bör beräknas på följande sätt: Först delas landets kommuner in i fyra olika gmpper allt efter hur inånga personer i åldersgmppen 80 år och äldre som respektive kommun har per ytenhet. Varje klass får en matematisk vikt, glesbygds­graden, varierande mellan 0,9 och 1,2.

Därefter beräknas, för varje kommun, hur stor andel av personema i åldrama 75 år och äldre som är ensamboende. Denna andel sätts i rela­tion till (delas med) en motsvarande andel beräknad för hela riket. På så sätt får man ett index, med ett vägt genomsnitt på 1. Detto index multi­pliceras med glesbygdsgraden för att få fram den för respektive kommun kostnadsjusterande faktom.

De högre åldrama indelas i fyra åldersgmpper (75-80, 80-84, 85-89 och 90 eller äldre). Ett bidragsgmndande belopp för varje gmpp beräknas som summan av antolet individer i den åldersgmppen gånger ett visst belopp, olika för varje åldersgmpp. De fyra åldersgmppsbeloppen bör vara 4 358 kr., 8 716 kr., 13 074 kr. och 17 432 kr. Sedan summeras de fyra bidragsgmndande beloppen och multipliceras med den kostnadsjuste­rande faktom för att få fram det faktiska bidraget.

Den sisto komponenten är ett tillägg 3 104 kr. per förtidspensionär i kommunen.

Som bilaga 1:3.10 bör till protokollet fogas en redovisning av ett beräk­nat utfall av stetsbidraget baserat på uppgifter som skulle ha använts om bidraget hade börjat betolas ut redan år 1991.

30

Det nya stotsbidraget bör liksom det nuvarande administreras och utbe-tolas av socialstyrelsen. Principen bör vara att stotsbidraget skall utges till kommuneraa kvartolsvis i efterskott och baseras på befolkningsunderlaget per den 31 december föregående år.

Med hänsyn till de nya utbetolningsmtineraa bör dock bidraget för år 1992 utbetolas halvårsvis i efterskott. Innebörden av detto är att det nya stotsbidraget till kommuneraa till service och vård till äldre och handi­kappade får budgetmässiga konsekvenser för stoten först budgefåret 1992/93.

Jag avser att senare återkomma till regeringen med förslag till närmare förordningsbesfåmmelser om stotsbidraget till service och vård för äldre och handikappade.

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

4.2.3.5  Mellankommunal kostnadsutjämning

Mitt förslag: Ett system införs för kostnadsutjämning mellan samt­liga konimuner i landet med undantog av de landstingsfria kommu­nema. Systemet skall för år 1992 bidra till att ge kommunema fåckning för de genom äldrereformen tillkommande kostnadema. Under en femårsperiod skall systemet ge kommunema möjlighet att gradvis anpassa sig till en behovsbaserad fördelning av stotens stöd till kommunema.

Systemet skall fördela resurser enligt samma behovskriterier som stotsbidraget till service och vård till äldre och handikappade, dvs. viktot antol i kommunen bosatto personer i de högre åldraraa, den relativa andelen ensamboende äldre, andelen förtidspensionärer samt kommunens glesbygdsgrad.

Systemet för mellankommunal kostnadsutjämning regleras i lag och administreras centralt. Skattemyndigheteraa verksfåller kost­nadsutjämningen genom avräkning vid utbetolningen av kommunal­skattemedel. Utjämningsbeloppen skall årligen justeras med hänsyn till lönekostnadsutvecklingen för den berörda verksamheten.

Skälen för mitt förslag: Målet för den ekonomiska regleringen är att kommuneraa för år 1992 skall ges fåckning för de tillkommande kost­nader som äldrereformen för med sig. Detto resultot kan inte uppnås helt med de regleringsinstmment jag tidigare redovisat utan det krävs också en kostnadsutjämning mellan kommunema.

De föreslagna förändringaraa i skatteutjämningssystemet och det nya stotsbidraget för service och vård till äldre och handikappade i kommu­neraa innebär också en förändring av stotens stöd i riktning mot en behovsbaserad resursfördelning. För enskilda konimuner kan detto över­gångsvis innebära vissa påfrestningar, varför en viss omsfållningsperiod är nödvändig. Även av detto skäl fordras ett system för mellankommunal kostnadsutjämning.

31

Det mellankommunala systemet för kostnadsutjämning bör ha framför Prop. 1990/91:150 allt två uppgifter. Den ena är att varje kommun år 1992 skall få fåckning Bil. 1:3 för sina genom reformen tillkommande kostnader. Den andra uppgiften är att under en omsfållningsperiod ge kommuneraa möjlighet att gradvis anpassa sig till en fördelning av stotens stöd som i högre grad baseras på kommunens behov. Jämfört med dagens stotsbidragssystem, som fördelar resurser efter prestotion, medför denna omläggning vissa omfördelnings-effekter. Dessa kan hanteras bättre av kommuneraa om de ges möjlighet till en gradvis anpassning.

Dessa effekter beror också på att landstingen idag har en omfördelande roll i förhållande till kommuneraa i länen. De skillnader som finns mellan kommuneraa inom ett län kan bero dels på hur kommunen utnyttjat landstingens hälso- och sjukvård och åldersstmkturen i kommunen, dels på hur strukturen på landstingets och kommunernas vårdutbud ser ut. Om exempelvis landstinget valt att satsa på primärvård och en utbyggd hem­sjukvård minskar kostnadema för den somatiska långtidssjukvården jäm­fört med det landsting där vårdstmkturen innehåller en stor andel soma­tisk långtidssjukvård. Kommunens egen utbyggnad av social service kan givetvis också påverka dess konsumtion av landstingets vårdinsatser.

Exempel på ett län med stort behov av kostnadsutjämning är Stockholms län och exempel på ett län med små behov av kostnadsutjämning är Kristiansstods län. Som bilaga 1:3.9 bör till protokollet fogas en redovis­ning av utfallet av systemet för mellankommunal kostnadsutjämning för landets samtliga berörda konimuner.

Vid utformningen av systemet för mellankommunal kostnadsutjämning finns det enligt min mening flera viktiga kriterier som måste vara upp­fyllda. Samtidigt som systemet klarar de två huvuduppgifterna att ge kommunema fåckning för kostnadema år 1992 och att åstodkomma en gradvis anpassning till en förändrad resursfördelning bör det vara så utformat att varje kommun kan fömtse hur fördelningen av resurser blir för den egna kommunen. Därför anser jag att systemet måste innehålla sådana kända och fömtsägbara komponenter att detto blir möjligt. Det system jag nu föreslår uppfyller dessa kriterier.

När omsfållningsperioden är till ända, kan det fortfarande finnas län där spännvidden är stor mellan kommunemas kostnader och resurser. Det bör då vara möjligt att låto det mellankommunala kostnadsutjämnande syste­met fortsätto att fördela medel inom sådana län. Av flera skäl anser jag det dock inte lämpligt att redan nu to sfållning till detto. I detto samman­hang vill jag också erinra om att den kommunalekonomiska kommittén (dir. 1990:20) har i uppdrag att se över det totola stolliga bidragssystemet för den kommunala sektora.

32

Systemets utformning

Prop 1990/91:150

Som redan nänmts har det mellankommunala kostnadsutjämnande syste­met två uppgifter. Är 1992 skall det medverka fill att kommuneraa får fåckning för sina nya kostnader och under en omsfållningsperiod på fem år skall systemet ge kommuneraa möjlighet att gradvis anpassa sig till en helt behovsbaserad fördelning av vissa utjämningsresurser. De kriterier som skall ligga till gnmd för fördelningen inom det nya stotsbidraget bör vara tillämpliga också för det mellankommunala systemet för kostnads­utjämning.

För att tydligt beskriva själva systemet för den mellankommunala kost­nadsutjämningen och dess funktion väljer jag att ge ett exempel där systemet omfattor endast två kommuner, en kommun som får och en som ger resurser till den mellankommunala kostnadsutjämningen. Avslutnings­vis kommer jag att redovisa hur den mellankommunala kostnadsutjäm­ningen fungerar i praktiken för ett län där kommunema har olika behov av kostnadsutjämning. Som bilaga 1:3.7 bör till protokollet i ärendet fogas en redovisning kommunvis för ingångsvärden i den mellankommunala kostnadsutjämningen. Av denna bilaga framgår vilka kommuner som får överskott i den ekonomiska regleringen och får avsfå detto till systemet. Utfallet av den mellankommunala utjämningen för samtliga konimuner framgår av redovisningar, som bör fogas till protokollet som bilaga 1:3.8 respektive 1:3.9. Bilaga 1:3.8 innehåller den ekonomiska regleringens utfall samt effekten av mellankommunal kostnadsutjämning. Bilaga 1:3.9 redovisar den mellankommunala kostnadsutjämningen i 1991 års prisnivå från och med år 1992 och till och med år 1997.

Allra först villjag beskriva den mellankommunala kostnadsutjämningens funktion år 1992 då det gäller att ge kommunema fåckning för sina tillkommande kostnader. Systemet i fråga avses träda in först efter det att övriga regleringsinstmment fördelat resurser mellan landsting och kom­muner. Reducering av sjukförsäkringsersättningen, skatteväxling och förändringar i skatteutjämningssystemet har således redan skett. I den ekonomiska regleringen inräknas också utfallet för den enskilda kom­munen av det nya stotsbidraget till service och vård till äldre och handi­kappade. Den sammantagnaeffekten av dessa regleringsinstmment utgör kommunens nya intäkter. Dessa intäkter skall sättos i relation till de nya kostnader kommunen får till följd av det nya åtogandet på hälso- och sjukvårdens område. Härvid kan utfallet för den enskilda kommunen bli antingen en överkompensation så att intäktema överstiger de kostnader kommunen får eller att det uppsfår en bristsituation, dvs. kommunen får inte tillräckligt med resurser för alt klara de nya kostnaderaa. I båda dessa fall träder den mellankommunala kostnadsutjämningen in. 1 det fall intäkteraa är högre än kostnadema får kommunen avstå resurser till systemet, i det andra falletyiir kommunen resurser från systemet. Utfallet för kommunen år 1992 är det jag kallar kommunens ingångsvärde i den mellankommunala kostnadsutjämningen.

33

3   Riksdagen 1990/91. 1 satnl. Nr 150. Bilaga 1:3

Det mellankommunala systemet bör omfatto samtliga konimuner utom de landstingsfria kommuneraa Gotland, Göteborg och Malmö. Det bör inte under omsfållningsperioden finnas någon nedre gräns för fördelnings­belopp utan alla kommuner fömtom de sist nämnda bör ingå i systemet. Motivet för detto är att alla resurser som kan avvaras av någon kommun behövs för att ge stöd åt de kommuner som har störst behov. Alla kom­muner som omfattas av systemet ges också samma omsfållningsperiod.

Figur 1 Resultat av den ekonomiska regleringen för kommunema A resp. B

Prop. Bil. I:

1990/91:150 3

Kommun A

Kommun B

IH Till f

ö

rdelning B Nya kostnader lJ    Nya int

ä

kter

Av figuren framgår att kommunen A får högre intäkter än kostnader år 1992. För kommunen A betyder det att den får ge överskjutande resurser till den mellankommunala kostnadsutjämningen. Kommunen B får högre kostnader än intäkter och behöver därför ett tillskott från systemet för att år 1992 kunna fåcka sina fillkommande kostnader. Exemplet bygger på antogandet att båda kommuneraa ligger i samma län. Det överskjutande belopp som uppkommer i kommun A blir en del av länets totola utjäm­ningsbelopp. Med detto menar jag tillgängliga medel från konimuner som får överskott och som kan fördelas inom länet.

I vissa län kommer de tillkommande kostnaderaa att vara stöne än de nya intäkter som finns inom länet, i andra län kommer motsatt förhållan­de att råda. Därför måste systemet medge att resurser kan tas från de län som har överskott och att detto fördelas på ett sådant sätt att behoven fåcks för varje kommun år 1992. Den mellankommunala kostnadsutjäm­ningen får således endast medel från kommuner som får ett överskott i den ekonomiska regleringen. De kommuner som redovisas i bilagoraa 7-9 och som anges få avsfå resurser har således i den ekonomiska regleringen fått ett överskott av intäkter i förhållande till sina nya kost­nader till följd av reformen.

34

Resurseraa som finns inom den mellankommunala kostnadsutjämningen Prpp. 1990/91:150 bör fördelas efter samma kriterier som det nya stotsbidraget till service Bil. 1:3 och vård till äldre och handikappade. På det sättet kan man förbättra möjlighetema att förverkliga principen att alla konimuner skall ges lik-artode fömtsättningar att klara uppgiften trots att behoven och möjlig­hetema att organisera verksamheten kan skifta. Dessa kriterier är antolet förtidspensionärer, viktot antol personer i de högre åldraraa, den relativa andelen ensamboende i kommunen samt kommunens glesbygdsgrad.

Häraäst gäller att fastsfålla hur mycket resurser kommunen skulle få om resursema redan idag fördelades uteslutande efter de behovskriterier som också besfåmmer stotsbidraget, dvs. kommunens behov jämfört med andra kommuners behov enligt dessa kriterier. Om kommun A får 10 % av stotsbidraget i länet så får kommun A också 10 % av utjämnings­beloppet i länet när omställningsperioden är slut. På detto sätt har jag fått fram vad jag kallar utjämningsandelen för kommunen, dvs. vad kommunen skall ha i ett rent behovsrelaterat system. Vid sidan av denna andel av utjämningsbeloppet får givetvis kommunen sina övriga intäkter. Om kommunen hör till dem som får överskott reduceras intäkteraa med det belopp kommunen ger till den mellankommunala kostnadsutjäm­ningen.

Vid remissbehandlingen av äldredelegationens rapport (Ds 1989:27) framfördes från kommunalt håll att anpassningsperioden inte får bli för lång. Jag delar denna uppfattning. De fördelningseffekter som uppsfår är enligt min mening inte stöne än att kommuneraa bör kunna klara av att hantera dem inom en femårsperiod. Jag anser därför att den gradvisa anpassningen bör klaras inom loppet av fem år och att samma tidsperiod skall gälla för alla konimuner som ingår i systemet.

För kommuneraa i exemplet återsfår att under en femårsperiod gradvis anpassa sig fill det utjämningsvärde som räknats fram utifrån deras behov i jämförelse med andra kommuner i länet. För kommunen A gäller all den år 1992 har mer intäkter än de tillkommande kostnaderaa. Därför får den avsfå överskottet till den mellankommunala kostnadsutjämningen. Kommunen har behov av 10 % av utjämningsbeloppet i länet. Netto får kommun A således först ge överskottet till systemet för att sedan få sin andel av länets totola utjämningsbelopp, kommunens utjämningsvärde. Detto belopp utgör 10 % av länets utjämningsbelopp. Under omsfållnings­perioden (1993-1997) skall således kommun A gradvis närma sig detto utjämningsvärde. Under omsfållningsperioden får kommun A för varje år behålla mer och mer av överskottet. För kommun B gäller däremot, helt fiktivt, att den får 20 % av stotsbidraget i länet och därmed också 20 % av länets utjämningsbelopp som utjämningsandel. Eftersom kommun B inte fick något överskott i den ekonomiska regleringen år 1992 behöver inte heller kommunen leverera in medel till systemet för kostnadsutjäm­ning. För kommun B innebär omsfållningsperioden åren 1993-1997 och den gradvisa anpassningen till utjämningsvärdet att tillskottet från den

35

mellankommunala kostnadsutjämningen avtrappas med en femtedel varje    Prop. 1990/91:150

år.

Bil. 1:3

Figur 2 Den mellankommunala kostnadsutjämningen - ingångsvärde år 1992

Kommun A

Kommun B

B    Fran andre lan

m!  Fr

å

n f

ö

rdelning

S    Nya kostnader

O   Nya int

ä

kter

Mellankommunal kostnadsutjämning- Örebro län

Utfallet av den ekonomiska regleringen i landet visar att utjämnings­beloppet totolt för riket är 1 400 milj. kr. I bilaga 1:3.7 redovisas kom­munvis ingångsvärdena för den mellankommunala kostnadsutjämningen. För de kommuner som får överskott i den ekonomiska regleringen och som skall avsfå resurser till andra kommuner anges hur mycket resurser som skall avräknas, övriga kommuner redovisas med 0. I bilaga 1:3.9 redovisas utfallet av den mellankommunala kostnadsutjämningen. I denna bilaga redovisas med negativa tol de kommuner som får överskott och skall avsfå detto till systemet för den mellankommunala kostnadsutjäm­ningen. För att tydliggöra systemet redovisar jag i det följande det verk­liga utfallet av den mellankommunala kostnadsutjämningen i ett län.

36

Tabell 1 Örebro läns ingångsvärden i den mellankommunala kostnadsutjäm-     Prop. 1990/91:150

ningen i tkr, 1991 års prisnivå

Bil. 1:3

A

B

Till mellankommunal

Utfall av

kostnadsutjämning

ek. regi.

0

8 979

0

7 334

0

5 870

101

-101

14 507

-14 507

0

7 557

0

7 256

9 575

-9 575

0

5 143

338

-338

16 364

-16 364

Kommuner

Askersund

Degerfofs

Hallsberg

Hällefors

Karlskoga

Kumla

Laxå

Lindesberg

Ljusnarsberg

Nora

Ö

rebro

37

Örebro liin

40 885

I 254

Av tobellens kolumn A framgår att fem av länets konimuner fått över­skott av intäkter i den ekonomiska regleringen. Totolt för länet skall 40,9 milj. kr. avstås till den mellankommunala utjämningen. De konimuner som fått underskott i länet markeras med O i denna kolumn.

I kolumn B redovisas för varje kommun utfallet av den ekonomiska regleringen. De kommuner som fått för lite resurser markeras med posi­tiva tol och kommuner med överskott med negativa tol. Detto underskott uppgår till 42,1 milj. kr. Örebro läns överskott räcker inte för att fåcka underskottet år 1992. Om länets konimuner skall få fåckning för sina tillkommande kostnader till följd av huvudmannaskapsreformen behövs ett tillskott till länet uppgående till 1,3 milj.kr. Detto underskott fåcks år 1992 av den mellankommunala kostnadsutjämningen.

TabeU 2 Mellankommunal kostnadsutjämning i Örebro län 1992 -1997 i nominella belopp i tkr, 1991 års prisnivå

Kommuner

År

1992

1993

1994

1995

1996

1997

Askersund

8 979

7 607

6 235

4 863

3 490

2 118

Degerfors

7 334

6 169

5 003

3 838

2 672

1 507

Hallsberg

5 870

5 166

4 462

3 757

3 053

2 349

Hällefors

-101

314

728

1 143

1 557

1 972

Karlskoga

-14 507

-13 633

-12 759

-II 

885

-11 012

-10 138

Kumla

7 557

6 532

5 507

4 481

3 456

2 430

Laxå

7 256

6 027

4 798

3 569

2 339

1 110

Lindesberg

-9 575

-8 762

-7 949

-7 136

-6 323

-5 510

Ljusnarsberg

5 143

4 425

3 707

2 989

2 271

1 553

Nora

-338

-18

303

623

944

1 264

Örebro

-16 364

-12 822

-9 281

-5 739

-2 197

1 345

Örebro län

1 254

1 004

753

502

251

0

I Örebro län har Askersunds kommun fått 9,0 milj. kr. för lite i den ekonomiska regleringen. Askersund får genom den mellankommunala kostnadsutjänmingen under fem år (1993 - 1997) mindre och mindre andel av utjämningsbeloppet. Om Askersund år 1992 fått en helt behovs-

baserad  andel   av  utjämningsbeloppet   skulle  detto  ha  uppgått  fill    Prop. 1990/91:150 2,1 milj.kr. Denna andel baseras på Askersunds andel av stotsbidraget till    Bil. 1:3 service och vård till äldre och handikappade i Örebro län. Under de fem åren skall således Askersund anpassa sig till denna nya nivå, utjämnings-värdet.

Örebro kommun hör till dem som fått ett överskott i den ekonomiska regleringen, 16,4 milj.kr. som avstås till den mellankommunala kost­nadsutjämningen. Under de följande fyra åren får Örebro behålla en allt stöne andel av detto överskott, dvs. kommunen lämnar ifrån sig en allt mindre andel av överskottet till den mellankommunala kostnadsutjäm­ningen. År 1997, när omsfållningsperioden är slut, får Örebro 1,3 milj.kr. (utjämningsvärdet) av den mellankommunala kostnadsutjäm­ningen. Kommuneraa Karlskoga och Lindesberg får under hela omsfåll­ningsperioden avsfå medel till den mellankommunala kostnadsutjäm­ningen. Båda dessa kommuner har således fått ett överskott av intäkter i förhållande till de nya kostnader kommunen övertar i och med reformen.

Behovet av kostnadsutjämning netto (skillnaden mellan överskott och underskott) är i länet inte särskilt stort, ett underskott om 1,3 milj.kr. av det totola utjämningsbeloppet som uppgår till 1 400 milj.kr. För att ge en bild av hur representotivt Örebro län är vill jag nämna att 10 län får underskott, det högsto underskottsbeloppet uppgår till 123,6 milj.kr. och medelvärdet fill 32,2 milj.kr. Av de 13 län som länrnar överskott till den mellankommunala kostnadsutjämningen är det högsto överskottsbeloppet 90,1 milj.kr. och medelvärdet 24,8 milj.kr.

Systemets administration

När huvuddragen i den mellankommunala kostnadsutj änmingen behand­lades i äldredelegationens rapport (Ds 1989:27) föreslogs att systemet skulle administreras centralt. Denna ordning, som för övrigt gäller för skatteutjämningssystemet, fick också stöd av flertelet remissinstonser som yttrade sig i frågan. Jag ansluter mig till denna ståndpunkt och menar att socialstyrelsen och skattemyndighetema får samverka i denna uppgift. En naturlig uppdelning dem emellan är att socialstyrelsen lämnar underlag till skattemyndighetema för respektive kommun. Skattemyndigheternas uppgift begränsas härigenom till att ansvara för att beloppen regleras mot den månatliga utbetolningen av kommunalskatlemedel.

För att undvika att utjämningsbeloppen urholkas av inflationseffekter och att systemet därigenom förlorar i effektivitet föreslår jag att utjäm­ningsbeloppen räknas upp årligen. Justeringen av beloppen bör enligt min mening följa kostnadsutvecklingen inom den kommunala sektora, där personalkostnaderaa utgör en dominerande faktor. Jag föreslår mot bak­gmnd av detto att lönekostnadsutvecklingen inom den berörda verksam­heten av den kommunala sektom får utgöra gmnd för uppräkningen.

Ett system för mellankommunal kostnadsutjämning enligt den modell jag har föreslagit bör införas från och med år 1992.

38

Den mellankommunala kostnadsutjämningen föreslås bli lagfäst genom    Prop. 1990/91:150 en särskild lag om mellankommunal kostnadsutjämning med anledning av    Bil. 1:3 ändrat huvudmannaskap för service och vård för äldre och handikappade. Jag avser att senare föreslå regeringen besluto om nännare föreskrifter om den mellankommunala kostnadsutjämningen.

Sammanfattning av den mellankommunala kostnadsutjämningen

Systemet för mellankommunal kostnadsutjämning innebär i sammanfatt­ning

-

att de kommuner som efter den ekonomiska regleringen får intäkter som överstiger de nya kostnaderaa för huvudmannaskapsföränd­ringen avsfår detto överskott till den mellankommunala kostnads­utjämningen,

-

att de kommimer som år 1992 inte får fiill fåckning för sina nya kostnader genom den ekonomiska regleringen får medel från den mellankommunala kostnadsutjämningen så att målet kostnadsfåck-ning år 1992 kan uppnås,

-

att den mellankommunala kostnadsutjämningen omfattor alla kom­muner utom de landstingsfria och att samtliga kommuner som får överskott i den ekonomiska regleringen avsfår resurser till syste­met, dvs. den mellankommunala kostnadsutjämningen är riks-fåckande,

-

att den mellankommunala kostnadsutjämningen för åren 1993 -1997 utjämnar kostnaderaa gradvis mellan kommunema så att kommunema får möjlighet att anpassa sig till en behovsbaserad resursfördelning,

-

att kommunema år 1997 endast får den andel av utjänmings-beloppet som motsvarar kommunens behov enligt de kriterier som styr stotsbidraget, dvs. en helt behovsbaserad fördelning. Det är detto belopp som benämns utjämningsvärde,

-

att utjämningsbeloppet fördelas till kommunema efter de behov respektive kommun har enligt sainma kriterier som styr stots­bidraget till service och vård till äldre och handikappade, dvs. kommunens andel av stotsbidraget i det egna länet styr kommunens andel av utjämningsbeloppet i länet,

-

att utjämningsbeloppet under åren 1993 - 1997 kommer att uppräk­nas vilket innebär att beloppet totolt sett inte minskar under perio­den men att kommunerna gradvis närmar sig utjämningsvärdet, dvs. en helt behovsbaserad fördelning.

39

4.3    Stimulansbidrag

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

Allmänna utgångspunkter

Det är väsentligt att olika boendealtemativ byggs ut och erbjuds män­niskor som behöver nära tillgång till personal. Gmppboende för ålders-demento kan erbjuda trygghet och stimulans men också tillgodose till­synsbehovet. Lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. ålägger landstingen, eller i förekommande fall kommunema, att tillhandahålla gmppbostod åt psykiskt utvecklingsstörda som behöver sådan särskild omsorg. Också för andra personer med fiinktionshinder och behov av stöd och hjälp kan en gmppbostod vara en lämplig boendeform.

I propositionen 1990/91:14 om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. föreslogs att särskilda medel skulle avsättas bl.a. för att stimulera utbyggnaden av gmppbosfåder samt för informations-och utbildningsinsatser inför äldrereformens genomförande.

Riksdagen godtog (1990/9 l:SoU9, rskr. 97) med utgångspunkt i pro­positionen att 300 milj.kr. per år under fem år skall utgå för att påskynda utvecklingen av gmppboende för åldersdemento och psykiskt utvecklings­störda. Vid sin behandling av propositionen framhöll socialutskottet också behovet av nya boendeformer för psykiskt sjuka människor och fysiskt handikappade. Riksdagen tog enligt utskottets förslag sfållning för att 100 milj.kr. per år skall avsättos under fem år för att stimulera ut­vecklingen av nya boendeformer för dessa gmpper. Riksdagen gav rege­ringen till känna att regeringen borde utforma regler för detto stimulans­bidrag och återkomma till riksdagen i frågan.

Utskottet uttolade också att särskilda satsningar måste göras så att kravet på eget mm inom långtidssjukvården kan tillgodoses och att ett särskilt stimulansbidrag för ombyggnader i sådant syfte bör införas. Riksdagen gav enligt utskottets förslag regeringen till känna att stoten under en femårsperiod fr.o.m. år 1992 bör avsätto sammanlagt 1 000 milj.kr. för detto ändamål samt att regeringen borde återkomma med förslag om hur ett sädant stimulansbidrag bör utformas.

Utskottet behandlade i detto sammanhang villkoren för bostodslån och stimulansbidrag till gmppbosfåder och berörde också de villkor för bo­stodslån som bör gälla vid ombyggnad av de sjukhem som kommunema tor över. Utskottet anförde bl.a. att det kan vara lämpligt att efterge kravet på kokmöjlighet i gmppbosfåder för åldersdemento men också, när det gäller utformningen av boende för åldersdemento, att regelsystemet bör ses över och sådana lösningar sökas att ett decentraliserat besluts­fattande möjliggörs.

Riksdagen gav i enlighet med utskottets förslag regeringen till känna att ett stotligt stöd till utbildning och infonnation i samband med genom­förande av äldrereformen bör utgå med totolt 500 milj.kr.

40

Riksdagen tog också sfålhiing för att ett tillfålligt stetsbidrag för år    Prop. 1990/91:150 1992 skulle införas för landstingen och de landstingsfria kommunema    Bil. 1:3 med syfte att nedbringa kötideraa inom vissa delar av sjukvården.

4.3.1   Stimulansbidrag till gruppbostäder

Mitt förslag: Riksdagen anvisar medel till ett särskilt stimulansbidrag om 400 milj.kr. för budgefåret 1991/92 för att på­skynda utvecklingen av gmppboende inom kommunema och landstingen. Motsvarande bidrag fömtsätts utgå under de följande fyra budgefåren, vilket innebär att sammanlagt 2 000 milj. kr kommer att avsättas för detto ändamål.

Bidraget lämnas med 500 000 kr. per enhet som fårdigsfållts fr.o.m. år 1991 och framöver.

Skälen for mitt förslag: Det föreligger idag stora behov av insatser för gmppen åldersdemento. Bl.a. behöver dagverksamheter byggas ut och det är angeläget att behovet av gmppbosfåder tillgodoses. Med gmppboende-enhet avser jag ett litet antol lägenheter som har tillgång till gemensamt personalstöd och som delar på vissa gemensamma utrymmen. Gmppbo-stoden med sin småskaliga miljö är bättre anpassad till de åldersdementas behov än t.ex. ålderdomshemmet och institutionsmiljön inom långtids­sjukvården. Socialstyrelsen och boverket har i sin rapport till regeringen angående gmppbosfåder för äldre redovisat ett framtida behov av ca 18 000 bosfåder varav ca 15 000 avser åldersdemento.

Gmppbostod för psykiskt utvecklingsstörda är en särskild omsorg enligt lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl (omsorgslagen). Avvecklingen av vårdhemmen för psykiskt utveck­lingsstörda och omsorgslagens vidgade personkrets innebär ett ökat behov av bl.a. gruppbosfåder, men också av nya bostedsformer av mer varieran­de och flexibel karakfår än tidigare. För närvarande bor ca 5 000 per­soner på vårdhem för psykiskt utvecklingsstörda och ca 3 000 vuxna utvecklingsstörda personer bor i sina föräldrahem. Många av dessa kan behöva gmppbostod som särskild omsorg. Också för hemmaboende bam och ungdomar och för boende på elevhem kommer det att finnas behov av gmppbosfåder.

Vid behandlingen av propositionen 1990/91:14 om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. uttolade socialutskottet att det också behövs en kraftig utbyggnad av altemativa boendeformer för män­niskor med fysiska handikapp av olika slag och för människor som drab­bats av psykiska störaingar. Utflyttningen från institutionema innebär att olika former av gemensamt boende behöver utvecklas bl.a. i form av gmppboende. För vissa gmpper kan också ett antel separato men organi­satoriskt och personalmässigt sammankopplade lägenheter med vissa gemensamma utrymmen vara lämpliga. En viss utbyggnad sker redan

41

idag av nya boendeformer för psykiskt sjuka och fysiskt handikappade. Riksdagens beslut om tydligare ansvarsförhållande när det gäller boendet för dessa gmpper kan nu antas påskynda utvecklingen och jag ansluter mig till utskottets bedömning att ett stotligt stimulansbidrag bör utgå även för dessa gmpper. När det gäller altemativa boendeformer för psykiskt sjuka och fysiskt handikappade utgår jag ifrån att utfonnning och innehåll måste planeras flexibelt ufifrån de enskilda människomas behov. Jag be­dömer att samma regler bör gälla för erhållande av stimulansbidrag till gemensanima boendeformer för psykiskt sjuka och fysiskt handikappade som för de tidigare nämnda gmppbosfådema.

I proposifionen 1990/91:14 angavs att bidrag borde utbetolas med 200 000 kr. per fårdigsfålld enhet som ett engångsbidrag. Efter att ha tegit del av den behovsanalys som socialstyrelsen lämnat vid redovis­ningen av uppdraget angående gmppbosfåder, vill jag föreslå vissa korri­geringar av nivån på stimulansbidraget. För att åstedkomma en kraftftill stimulanseffekt anser jag att bidragsnivån bör höjas. Nivån på stimulans­bidraget för gmppboendeenheter fårdigsfållda fr.o.m. år 1991 bör utgöra 500 000 kr. Bidraget bör utgå per fårdigsfålld enhet som uppfyller de allmänna fömtsättningama för stotligt stöd vid ny- och ombyggnad av bo­sfåder. Bidraget lämnas inom en totol ram på 2 000 milj.kr. under fem år.

Bidraget skall i huvudsak utgå till kommuner och landsting som enligt socialtjänstlagen (1980:620) och omsorgslagen har en skyldighet att inrätto särskilda boendeformer för olika gmpper av äldre och handikappa­de. Stimulansbidrag bör också kunna utgå i de fall en gmppboendeverk-samhet uppförs och drivs av kooperativ eller stiftelse eller i andra former av enskild regi.

Stimulansbidraget bör utbetolas av socialstyrelsen kalenderårsvis i efter­skott efter det att gmppboendeenheten fårdigsfållts. Jag avser att återkom­ma till regeringen med förslag om de närmare föreskrifter som behövs om bidragets utformning, ansökningsförfarande m.m.

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

4.3.2   Stimulansbidrag för ombyggnad av lokala sjukhem och andra värdinrättningar

Mitt förslag: Det stimulansbidrag som syftar till att få till stånd fler enkelmm vid utbyggnad och ombyggnad av lokala sjukhem och andra särskilda boendeformer för service och omvårdnad utges för åren 1992-1996.

Bidraget lämnas med 50 000 kr. per enkelmm som tillkommer vid ombyggnad och i samband därmed gjord utglesning av befint­liga flerbäddsmm samt vid utbyggnad av särskilda boendeformer för service och omvårdnad.

42

Skälen för mitt förslag: De senaste åren har iimeburit en föräridring av    Prop. 1990/91:150 långtidssjukvårdens verksamhetsinriktning och allt stöne krav har också    Bil. 1:3 sfållts på miljön. Idag betonas omvårdnad och boende mer än tidigare medicinska inriktning. Samtidigt eftersträvas en tydligare avgränsning mot den geriatriska klinikftinktionen.

Hemtjänsten och hemsjukvården har under senare år byggts ut och organiserats för att möto mycket kvalificerade omvårdnads- och sjuk­vårdsbehov hos de människor som idag kan ges möjlighet att bo kvar och vårdas i sitt eget hem. Det lokala sjukhemmet har då en viktig funktion att fylla som avlastning för anhöriga eller för en kortare tids s.k. växel­vård. I glesbygdskommuner med stora avstånd till länssjukvård har i vissa fall det lokala sjukhemmet kortvarigt kunnat erbjuda observation och viss somatisk akutsjukvård. I huvudsak kan dock långtidssjukvården anses utgöra en boende- och omvårdnadsfunktion för de människor som inte kan eller vill bo kvar i den egna bostoden. Enligt Landstingsförbundets senaste patientinventering (år 1988) hade 60 % av samtliga långvårds­patienter vårdats mer än ett år. Andelen patienter med mycket långa vårdtider har ökat under senare år och av dessa utgör äldre med ålders-demens en växande gmpp.

Den somafiska långfidssjukvården byggdes ut kraftigt framförallt under 1960- och 1970-tolen men också under några år i början på 1980-tolet. Under denna tid tillkom drygt tre fjärdedelar av samtliga drygt 50 000 långvårdsplatser (år 1988). Under senare år har utbyggnaden framför allt avsett de lokala sjukhemmen där platsantolet idag uppgår till närmare 20 000. Socialstyrelsen redovisade år 1987 en undersökning om sociala förhållanden och miljö vid bl.a. landets institutioner för somafisk lång-fidssjukvård (Att bo på insfitution, socialstyrelsen redovisar 1987:12). I rapporten konstoteras att boendestandarden är låg. 15 000 av patientema bor i enkelmm och övriga 35 000 delar mm med en (15 000 patienter) eller flera andra personer. När det gäller de lokala sjukhemmen bor drygt en tredjedel i ett eget mm. Patientema har begränsade möjligheter att hävda krav på valfrihet och ett självständigt liv inom institutionen. Det finns t.ex. små möjligheter att välja altemativ maträtt och tidpunkt för måltiden och för 90 % finns ingen möjlighet att to med sig egna möbler.

Sedan den bostodssociala inventeringen genomfördes i mitten på 80-tolet har förändringar skett av iniljö och standard inom långtidssjuk­vården. Många sjukhem har byggts om och glesats ut så att fidigare 4-bäddsmm förändrats till 2-bädds- eller 1-bäddsmm och 2-bäddsmm har på samma sätt blivit enkelmm. Några landsting har fattot principbeslut att bygga om och förändra samtliga sjukhem i syfte att skapa en mer boen-delik miljö och fler enkelmm. Platser ersätts med för kommunen och landstinget gemensamma servicebosfåder med försfårkning av medicinsk personal.

Det är angeläget att förbättra den fysiska miljön inom långtidssjuk­vårdens institutioner samtidigt som det är angeläget att utveckla verksamhetsinnehållet. De sjukhem och andra vårdinrättningar som kom­munema övertar från landstingen kommer att inrymmas i begreppet

43

särskild boendeform för service och omvårdnad. Jag är medveten om att    Prop. 1990/91:150 bara en begränsad andel av dem uppfyller de krav på boendestandard    Bil. 1:3 som vi idag sfåller på andra särskilda boendeformer för äldre. Flertolet av de sjukhem som förs över till kommunema är utformade för akutsjuk­vårdens krav på en effektiv och rationell vårdmiljö.

Sjukvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri) har under många år arbetet med utvecklingsprojekt dels kring den fysiska miljön inom långtidssjukvården och dels med projekt som rör innehållet i vår­den. 1 Spri:s projekt redovisas bl.a. exempel på förändringar och om­byggnader som kan åstodkommas utan stora kapitolinsatser och som syftor till att minska institutionsprägeln och öka boendekvaliteten. I samband med att antolet platser i flerbäddsmm glesas ut kan t.ex. fler hygienmm som är tillgängliga för personer i milstol tillskapas. Stora vårdavdelningar och korridorer kan delas upp i mindre enheter med avskiljande väggar som kompletteras med utrymmen för kök, matplats och gemenskap. En utbyggnad eller inglasning av balkonger kan irmebära att boendekvaliteten ökar. En förändring av ljud- och ljusförhållanden liksom val av textil och fårgsättning kan också minska prägeln av insti-tufionsmiljö.

För att påskynda en utglesning av flerbäddsmmmen och därigenom en förbättring av institutionsmiljön så att krav på valfrihet och integritet kan tillgodoses, bör stimulansbidrag lämnas inom en ram på 200 milj.kr. per år i fem år, vilket ger en totol ram på 1 000 milj.kr. Bidraget bör utgå med 50 000 kr. per enkelmm som tillkommer vid ombyggnad och i samband därmed gjord utglesning av befintliga flerbäddsmm samt vid utbyggnad av särskilda boendeformer för service och omvårdnad.

Bidraget bör i huvudsak avse ombyggnadsprojekt med syfte att skapa fler enkelmm i de till kommunema överförda sjukhemmen. Stimulansbi­draget bör även kunna utgå till de landstingskommuner som avser att tillskapa fler enkelmm i samband med ombyggnad av långvårdsenheter med huvudsaklig omvårdnadsinriktning. Avser ombyggnaden ett sjukhem som enligt överenskommelse drivs på entreprenad åt kommunen, måste partema vara överens om att ombyggnaden skall ske samt hur kostnader­na för denna skall regleras.

Stimulansbidraget bör utbetolas av socialstyrelsen kalenderårsvis i efter­skott. Jag avser att återkomma till regeringen med förslag till de närmare föreskrifter som behövs om bidragets utformning, ansökningsförfarande m.m.

Det är givetvis av stor betydelse att de föreslagna stotsbidragen verk­ligen får den avsedda stimulanseffekten för att åstodkomma en kraftfull utbyggnad av gmppbosfåder samt förbättra boendemiljön genom till­skapande av fler enkelmm. Jag avser föreslå regeringen att ge social­styrelsen i uppdrag att följa upp och beskriva utvecklingen när det gäller särskilda boendeformer för äldre och handikappade och att fortlöpande avrapportera hur stimulansbidragen utnyttjas.

44

4.3.3. Förutsättningar fdr statlig bostadsfinansiering

Prop. 1990/91:150

Fömtsättningaraa för det stolliga bostodsstödet i form av bostodslån och räntebidrag framgår av nybyggnadslåneförordningen för bosfåder (1986:692) och ombyggnadslåneförordningen för bosfåder (1986:693). För stotligt stöd vid ny- och ombyggnad av bosfåder i form av bostodslån och räntebidrag krävs att bosfåderaa är fullvärdiga och avsedda för per-manant bmk och självsfåndigt boende. Med fullvärdiga bosfåder avses sådana bosfåder som har alla primära bostodsfiinktioner tillgodosedda i lägenheten samt tillgång till anordningar för tvätt och till fönådsutrymme. Lägenhetema skall besfå av minst ett mm och kök eller ett och ett halvt mm och kokvrå.

Av boverkets föreskrifter framgår att mindre avsteg får göras från kraven på utmstnings- och utrymmesstandard i kollektiva boendeformer, t.ex. gmppbosfåder. Avsteg får göras under fömtsättning att den private bostoden kompenseras av intilliggande gemensanima utrymmen och utmstning. I förordningen (1988:684) med särskilda besfåmmelser om bostodslån m.m. för ny- och ombyggnad av ålderdomshem ges ytterligare möjligheter till avsteg från den fullvärdiga bostodsstandard som krävs enligt ny- och ombyggnadslåneförordningama för bosfåder. Dessa möjlig­heter till avsteg innebär att en lägenhet får besfå av ett mm och kokskåp samt hygien- och entréutrymme.

Riksdagen beslutode föna året om ett nytt bostodsfinansieringssystem (prop. 1990/91:34, BoU4, rskr. 92). Beslutet innebär att nuvarande låne-och räntebidragssystem ersätts av ett system som bygger på att hela lånefinansieringen sker på den allmänna lånemarknaden och att en del av låneräntoraa omfördelas över tiden med hjälp av räntelån som också de tos upp på marknaden. Räntelånen och en del av investeringslånen garanteras genom stofiiga kreditgarantier.

En fömtsättning för stoUigt stöd till ny- och ombyggnad i det nya systemet är att projektet uppfyller vissa bostodspolitiska krav. En strävan vid utformningen av de nya reglema har varit att undvika dubbelprövning och att förenkla kraven i förhållande till vad som idag gäller för bostodslån. Sådana krav som följer av lagstiftning behöver inte sfållas särskilt. Dette gäller t.ex. sådana krav i fråga om bosfåders utformning och utmstning samt om tillgänglighet som följer av plan- och bygglagen (1987:10), plan- och byggförordningen (1987:383) och av föreskrifter som utfårdats med stöd av lagen.

Regeringen har nyligen beslutet en förordning (1991:149) om allmänna fömtsättningar för stetligt stöd vid ny- och ombyggnad av bosfåder. Av förordningen framgår bl.a. att bosfåder skall vara avsedda för permanent bmk och självständigt boende. Lägenhetema skall uppfylla de gmndläggande krav på utrymmes- och utmstningsstandard som följer av besfåmmelserna i plan- och bygglagen. Kraven skall anses uppfyllda om bygglov har lämnats för projektet.

Vidare anges när det gäller särskilda boendeformer för äldre att en lägenhet får besfå av ett mm och kokskåp, utrymme med toalett och

45

dusch samt entréutrymme. Dette gäller under fömtsättning att lägenheten    Prop. 1990/91:150 har en sådan storlek och utfonnning att den kan användas av en    Bil. 1:3 mllstolsburen   person   och   att   den   lägre   standarden   i   lägenheten kompenseras av gemensamma utrymmen för matlagning, måltider och samvaro.

Vid behandlingen av propositionen om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. uttolade socialutskottet (1990/9l:SoU9) att regelsystemet avseende kraven för stotligt bostodsstöd bör ses över och sådana lösningar sökas att ett decentraliserat beslutsfattande möjliggörs när det gäller utformningen av boende för åldersdemento. Ifråga om gmppbosfåder för psykiskt utvecklingsstörda anförde socialutskottet att det rör sig om ett långvarigt boende för människor som i många fall är yngre eller medelålders och att detto sfåller särskilda krav på bostodsstandarden. Utskottet ansåg dock att det även på detto område måste finnas utrymme för lokala bedömningar så att en utbyggnad av bosfåder inte motverkas av stotliga besfåmmelser.

Det nya bostodsfinansieringssystemet innebär att regleraa blir enklare när det gäller vilka krav som skall vara uppfyllda för att stetligt stöd skall länmas till ny- och ombyggnad. Regleraa blir också mera enhetliga genom att de besfåmmelser som nu gäller för ålderdomshem får tillämpas för alla särskilda boendeformer för äldre. Genom enklare och mer enhetliga regler ges stöne utrymme för flexibilitet och ökade möjligheter till lokala lösningar. Regleraa innebär vidare att prövningen av om kraven på utrymmes- och utmstningsstandard är uppfyllda kan ske samlat i kommunen vid bygglovsprövningen. Denna samordnade handläggning ger enligt min mening de fömtsättningar för ett decentraliserat beslutsfattande som socialutskottet eftersträvat.

För egen del anser jag det viktigt att betona kraven pi att särskilda boendeformer för äldre och handikappade planeras och byg s med sikte på en långsiktig användbarhet. Jag vill särskilt betona utt det är nödvändigt att sfålla krav på hög tillgänglighet i denna typ av bosfåder och att behovet av en god arbetsmiljö uppmärksammas. Detto kommer till uttryck genom regleraa för stotligt bostodsstöd vilka sfåller krav på att lägenheten skall ha en sådan storlek och utformning att den kan användas av en mllstolsburen person.

Vid planering av gmppbosfåder för åldersdemento utgår jag från att utformningen anpassas till denna gmpps särskilda behov av en småskalig och trygg boendemiljö. Socialstyrelsen och boverket redovisar i sin rapport om gmppbosfåder för äldre bl.a. erfarenheter av gmppstorlekens betydelse för människor med åldersdemens. För äldre med demenspro-blem bör antolet boende i en gmppbostod begränsas. Bedömningen av hur många lägenheter som bör dela på gemensamma utrymmen måste dock göras utifrån de boendes särskilda behov och utifrån vad som är lämpligt i varje enskilt byggnadsprojekt. Socialstyrelsen och boverket lämnar också synpunkter på möjlighetema att samlokalisera gmppbosfåder. Jag delar myndighetemas uppfattning att det är angeläget att undvika institu-tionsliknande boende för äldre och handikappade. Jag utgår från att

46

samma synsätt delas av kommunema och att lämplig gmppstorlek och    Prop. 1990/91:150

möjligheten att undvika institutionsprägel noga prövas vid den kommunala    Bil. 1:3

planeringen av de olika boendeformeraa. Några generella regler om

gmppstorlek och samlokalisering bör därför inte sfållas upp. Jag vill dock

betona att planering och utformning av särskilda boendeformer för äldre

måste to sin utgångspunkt i de mål om valfrihet, trygghet och integritet

som riksdagen fastsfållt för äldreomsorgen. Socialstyrelsen och boverket

har här en viktig uppgift att följa upp hur kommuneraa planerar och

utformar olika boendeformer för äldre.

Socialutskottet framhöll i sitt betänkande att det för gmppen ålders­demento inte sällan är motiverat och dessutom ur medicinsk synpunkt lämpligt att efterge kravet på att dessa bosfåder skall ha kokmöjlighet. Av de nya regleraa i förordningen 1991:149 om allmänna fömtsättningar för stotligt stöd vid ny- och ombyggnad av bosfåder följer att krav inte sfålls på att gmppbosfåder för åldersdemento behöver innehålla ett fullt utmstet kök. Däremot måste det finnas ett kokskåp eller pentry så att det i läg­enheten finns möjlighet att koka kaffe eller tillreda en enkel måltid. Till­gång till kokmöjlighet anser jag vara en viktig bostedskvalitet vilken inte bör efterges med hänsyn till behovet av en flexibel användning av bosfåd­eraa. I vissa fall kan det dock av säkerhetsskäl vara motiverat att avsfå från inkoppling av spis eller kokplatte.

Även när det gäller planering av gmppbosfåder och andra gemensamma boendeformer för utvecklingsstörda, psykiskt sjuka och fysiskt handi­kappade fömtsätter jag att bosfåderaa inte standardiseras utan planeras och utformas efter de boendes invididuella önskemål och behov av till­gänglighet, trygghet och integritet. Mot bakgmnd av att det många gånger är fråga om yngre och medelålders människor vill jag emellertid stryka under att denna gmpp inte skall ha en lägre bostodsstandard än vad som tillkommer övriga medborgare. Reglema för det stotliga bostods­stödet ger också uttryck för detto. I propositionen 1984/85:176 med förslag till lag om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda anges vad som bör gälla vid utformning och lokalisering av gmppbo­sfåder för personer med utvecklingsstörning. Där framhöll föredragande stolsrad om gmppens storlek att det är eftersträvansvärt med ett fåtol personer i varje gmpp. Antolet fyra angavs som ett riktmärke, men det framhölls också att riktmärket inte bör ses som ett absolut krav i samtliga fall, utan att det måste finnas utrymme för flexibilitet. Vidare framhölls, att det är väsentligt att de som bor i gmppbostod känner att de inte bor på en institution. En gmppbostod bör därför utgöra en naturlig del av den vanliga bostodsbebyggelsen och skall kunna finnas både i hyres- och bostodsrättshus, radhus och villor efter vad som är mest lämpligt på varje ort. Det framhölls också att det bör undvikas att flera gmppbosfåder placeras i omedelbar närhet av varandra. För egen del anser jag att den inriktning som redovisas i förarbetena till omsorgslagen i kombination med de allmänna fömtsättningar som kommer att gälla för stotligt stöd

47

vid ny- och ombyggnad av bosfåder, ger utrymme för den flexibilitet som riksdagen efterfrågat och som jag anser vara önskvärd.

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

4.4    Vissa övriga frågor

4.4.1   Medel för personalutveckling

Mitt förslag: Riksdagen anvisar medel till ett stotligt bidrag om sammanlagt 500 milj.kr. för budgefåret 1991/92 för informafions-och utbildningsinsatser inför reformens genomförande.

Bidraget lämnas till kommunema och fördelas med 1393 kr. för varje i kommunen bosatt person som var 80 år eller äldre den 1 januari 1990. De medel som genom detto bidrag kommer att utgå till kommuneraa skall även fåcka kostnader för infonnation och utbildning för viss landstingskommunal personal.

Skälen för mitt förslag: Inför genomförandet av den nya kommunala organisationen för service och vård krävs omfattande informations- och utbildningsinsatser för den personal som berörs av förändringama. Jag har i propositionen (1990/91:14) om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. utvecklat min syn på behovet av sådana ut­bildningsinsatser och på målgmppen för dessa. Jag utgår ifrån att huvud­männen gemensamt planerar och genomför informations- och utbildnings­verksamhet för berörda gmpper och när så är lämpligt integrerar denna med ordinarie vidareutbildning och fortbildning.

Ett stotligt bidrag om sammanlagt 500 milj.kr. för åren 1991 och 1992 bör lämnas till kommuneraa för att stödja informations- och utbildnings-insatsema. Fördelningen mellan kommunema bör ske med utgångspunkt i att bidraget bör vara 1 393 kr. för varje i kommunen bosatt person som var 80 år eller äldre den 1 januari 1990. Bidraget bör administreras av socialstyrelsen och utbetolas före utgången av år 1991. Bidraget bör anvisas under samma anslag som stotsbidraget till service och vård till äldre och handikappade. Jag avser att återkomma med förslag till rege­ringen beträffande de närmare föreskrifter som behövs om bidragets utformning och ansökningsförfarande m.m.

4.4.2   Uppföljning och utvärdering

Mitt förslag: Särskilda insatser krävs för uppföljning och utvärde­ring av huvudmannaskapsreformen. För budgefåret 1991/92 an­visas 5 milj.kr. för uppföljning och utvärdering.

48

Skälen för mitt förslag: I prop. 1990/91:14 framhöll jag vikten av att Prop. 1990/91:150 huvudmannaskapsreformen noga följs upp och utvärderas. Jag uttryckte Bil. 1:3 då bl.a. att huvudmannaskapsförändringen i sig motiverar en kontinuerlig uppföljning av hur verksamheten utvecklas vad avser innehåll, kvalitet och kostnader. Beträffande utvärdering av reformen framhöll jag att denna inte kan göras fönän den nya ansvarsfördelningen varit i bmk ett antol år. Utvärderingen av reformen måste få en bred ansats och både beakto effekter för den enskilda människan och samhället i stort.

Jag vill nu återkomma i denna fråga och närmare redovisa hur jag anser att ansvaret för uppföljning och utvärdering bör fördelas. Huvudansvaret för den kontinuerliga uppföljningen åvilar naturligen socialstyrelsen och detsamma gäller ansvaret för utvärderingen av hur verksamheten till följd av reformen utvecklas avseende sitt innehåll, kvalitet och kostnader i förhållande till uppsfållda mål. Emellertid anser jag att den utvärdering och uppföljning det här är fråga om kräver extra insatser utöver det som ligger i socialstyrelsens reguljära verksamhet. Jag avser därför att föreslå regeringen att ge socialstyrelsen ett uppdrag som närmare preciserar inriktningen av denna uppgift. Jag ser det också som naturligt att social­styrelsen i detto samverkar med de båda kommunförbunden och andra myndigheter och organisationer.

Jag redovisade vidare i prop. 1990/91:14 att en särskild delegation skulle ges uppdraget att följa betolningsansvarets tillämpning, dess tekniska konstmktion och de ekonomiska konsekvensema av systemet. I uppdraget bör också ingå att föreslå ändringar i systemet om sådana skulle komma att krävas samt att bedöma de ekonomiska konsekvensema av betolningsansvaret för medicinskt fårdigbehandlade. Jag avser åter­komma till regeringen med förslag om att inrätto en sådan delegation där företrädare för kommuner och landsting bör ingå.

Vid sidan av socialstyrelsen och en betolningsansvarsdelegation bör också forskningen engageras för utvärdering av reformen. Jag ämnar att i samverkan med det socialvetenskapliga forskningsrådet och andra före­trädare för forskningen to initiativ till att detto kommer till stånd.

Reformens omfattning och betydelse för det sociala området motiverar att särskilda resurser sätte av för uppföljning och utvärdering. I den tidigare framlagda propositionen aviserade jag att sammanlagt 25 milj. kr borde användas för dessa ändamål under fem år. För budgefåret 1991/92 bör 5 milj.kr. anvisas för uppföljnings- och utvärderingsfrågor.

4.5    Anslagsfrågor

De förslag som jag nu redovisat får vissa anslagsmässiga konsekvenser. Jag har tidigare föreslagit att medel skall anvisas till informations- och utbildningsinsatser inför reformens genomförande (500 milj.kr.) samt till uppföljnings- och utvärderingsinsatser (5 milj.kr.). Dessa medel bör för budgefåret 1991/92 anvisas på förslagsanslaget Bidrag till social hem­hjälp, ålderdomshem m.m. Medelsbehovet för anslaget Bidrag till social hemhjälp, ålderdomshem m.m.  för budgefåret 1991/92 beräknar jag

49

4   Riksdagen 1990/91. I saml Nr 150. Bilaga 

1:

3

dänned fill 4 001 852 000 kr, dvs. 505 milj.kr. utöver vad som före-    Prop. 1990/91:150

slagits i prop. 1990/91:100 bil. 7. Som jag tidigare påpekat bör det nya    Bil. 1:3

stotsbidraget till service och vård till äldre och handikappade när det

gäller är 1992 utbetelas halvårsvis i efterskott. Innebörden av detto är att

det nya stotsbidraget får budgetmässiga konsekvenser först för budgefåret

1992/93.

Mina förslag i det föregående innebär bl.a. att ersättningen från sjukför­säkringen till sjukvårdshuvudmännen (Dagmarersättningen) för år 1992 reduceras med 3 066 milj.kr. Detto medför ett minskat medelsbehov för budgefåret 1991/92. I förhållande till vad som föreslagits i 1991 års budgetproposition bör därför en reducering göras under anslaget Bidrag fill allmän sjukvård m.m. med 445 milj.kr. och under anslaget Bidrag fill sjukförsäkringen med 163 milj.kr.

Den förändring av skatteutjänmingssystemet som jag föreslagit får fill följd att stotens kostnad för skatteutjämningsbidrag ökar. I 1991 års budgetproposition har medelsbehovet för anslaget Skatteutjämningsbidrag fill kommunema m.m. beräknats till 20 698 milj.kr. För att fåcka de ökade kostnader som följer av mitt förslag kommer chefen för finans­departementet senare denna dag att föreslå att ytterligare medel anvisas på anslaget för budgefåret 1991/92.

När det gäller det föreslagna treåriga stotsbidraget för medicinskt fårdig­behandlade inom den somatiska akutsjukvården och geriatriken, bör detto för år 1992 fastsfållas till 700 milj.kr. Eftersom detto stotsbidrag bör utbetolas kalenderårsvis i efterskott får bidraget budgetmässiga konsek­venser först för budgefåret 1992/93.

Jag har vidare lagt fram förslag om riktlinjer för ett särskilt stimulans­bidrag, som syftar till att påskynda utbyggnaden av gmppbosfåder och andra altemativa boendeformer för åldersdemento, psykiskt utvecklings­störda, fysiskt handikappade samt psykiskt sjuka. Stotsbidraget bör utbe­tolas kalenderårsvis i efterskott. Eftersom bidraget bör kunna utges även för sådana boendeenheter som fårdigsfålls under år 1991 bör medel för ändamålet anvisas i budgeten för 1991/92. Kostnaden för bidraget bör fåckas via ett nytt anslag under femte huvudtiteln, benämnt Bidrag lill byggande av gmppbosfåder m.m. För budgefåret 1991/92 bör 400 milj.kr. anvisas för ändamålet.

Det föreslagna stimulansbidraget till ombyggnad av lokala sjukhem och andra vårdinrättningar kommer att kunna länmas fr.o.m. år 1992 och under fem år framåt. Stotsbidraget bör utges kalenderårsvis i efterskott, varför bidraget inte får några budgetmässiga konsekvenser för budgefåret 1991/92.

50

4.6  Upprättade lagförslag

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3 I enlighet med vad jag nu har anfört har inom socialdepartementet upp-

rättots förslag till

1.  lag om mellankommunal kostnadsutjämning med anledning av ändrat

huvudmannaskap för service och vård för äldre och handikappade,

2.

lag om särskild skatteväxling med anledning av ändrat huvudmanna­skap för service och vård för äldre och handikappade,

3.

lag om ändring i lagen (1990:1404) om kommunemas betolnings-ansvar för viss hälso- och sjukvård,

4.

lag om ändring i lagen (1990:609) om avräkningsskatt,

5.

lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda besfåmmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

Förslagen under 2, 4 och 5 har upprättots i samråd med chefen för finansdepartementet.

4.7  Specialmotivering

4.7.1 Förslaget till lag om mellankommunal kostnadsutjämningmed anledning av ändrat huvudmannaskap för service och värd för äldre och handikappade

I 7 § anges att kostnadsutjämning får ske mellan kommuner som ingår i en landstingskommun. Därigenom framgår att landstingsfria konimuner inte omfattos av kostnadsutjämningen. I besfåmmelsen anges vidare att kostnadsutjämningyir ske. Därmed avses att kostnadsutjämning i och för sig inte är obligatorisk, utan är behovsgmndad.

I andra meningen anges att gmnden för kostnadsutjämningen skall vara det förändrade resursbehovet. Därigenom framgår att varje förändring kommer att spela roll för kommunen, dvs. oavsett om förändringen innebär att kommunen avlastos resurser och sålunda bidrar till utjäm­ningsbeloppet eller om den kommer att få ökade kostnader och således skall erhålla ytterligare medel från systemet.

I 2 § anges en del definitioner som är nödvändiga för tillämpningen. Som jag anfört i den allmänna motiveringen bygger systemet på att vissa värden slås fast en gång för alla på ett tydligt sätt. När väl dessa faktorer en gång är fastlagda bygger systemet på dessa värden.

Med tillkommande intäkter avses sålunda de intäkter som kan beräknas uppkomma för en kommun med anledning av det förändrade huvudman­naskapet. Dessa ökade intäkter besfår delvis av den infåktsökning som uppkommer för en kommun med anledning av den skatteväxling som jag föreslår i en särskild lag om skatteväxling. Detto innebär att en kommun som tor över uppgifter från en landstingskommun skall ha möjlighet att öka sitt skatteuttog högst motsvarande landstingskommunens sänkning. Vidare ingår bland de ökade intäkteraa den positiva förändring som

51

uppkommer genom ändrade skatteutjänmingsbidrag. Slutligen ingår även    Prop. 1990/91:150 en del av det nya stotsbidrag som jag föreslår skall utgå till kommuneraa.     Bil. 1:3

Detto nya stotsbidrag spelar för övrigt en central roll för kostnadsutjäm­ningen. Detto bidrag utgår efter behovsbaserade gmnder och inte, som hittills varit fallet, efter prestotionsgmnd. Stotsbidragsfördelningen inom länen kommer att vara styrande för hur utjämningsbeloppen kommer att fördelas. Detto iimebär att utjämningsbeloppen kommer att fördelas efter de behov kommunerna har, där behoven besfåms efter de för stotsbidraget fastsfållda kriterieraa.

Nästo nödvändiga faktor att fastsfålla är de tillkommande kostnaderna. Dessa kostnader motsvarar de ökade åtogandena som ett förändrat huvudmannaskap innebär.

Vidare definieras vad som menas med ingångsvärde. Dette värde utgörs av resultetet av den beräkning som görs enligt 4 §, där ingångsvärdena ytterligare specificeras som positiva eller negativa. I 4 § anges hur kost­nadsutjämningen skall göras försto gången, dvs. år 1992. Resultotet av denna utjänming utgör sedan gmnden för systemets fortsättning under åren 1993 - 1997 och utgör kommunens ingångsvärde i systemet. Om sålunda en kommun har tillkommande intäkter med 100 och tillkommande kostnader med 300 kommer kommunen att ha behov av att erhålla del av utjämningen. Kommunen får i detto fall ett positivt ingångsvärde med 200. På motsvarande sätt får den kommun som har nya infåkter med 200 och nya kostnader med 100 bidra till utjämningen genom att erlägga medel. Den kommunen får ett negativt ingångsvärde med 100.

De belopp som anges i bilaga fill lagen bygger på 1991 års prisnivå. Ingångsvärdena utgörs av skillnaden mellan kostnader och intäkter. En marginell justering har dock skett så att summan av alla ingångsvärden på riksnivå blir 0.

Vidare fastslås vad som avses med utjämningsbelopp, dvs. det belopp som kan fördelas eller, med andra ord, summan av de medel som kom­muner med negativa ingångsvärden skall erlägga till systemet. Utjäm­ningsbeloppet utgörs av summan av samtliga negativa ingångsvärden för kommunema.

Vidare definieras länsutjämningsbeloppet. Detto belopp avser utjäm­ningsbeloppet fördelat länsvis. Definitionen får betydelse vid fastsfållan­det av utjämningsvärdet. Jag återkommer snart till denna faktor. Vidare definieras utjämningsandelen. Denna andel utgörs av en kommuns pro­centuella andel av det stotsbidrag som tillfaller länet enligt den avsedda förordningen om stotsbidrag. Om en kommun har rätt till ett bidrag motsvarande 10 % av det samlade stotsbidraget till länet skall kommunen också filiföras 10 % av länsutjämningsbeloppet.

Som jag angett i den allmänna motiveringen syftor omläggningen av huvudmannaskapet till att kommuneraa gradvis skall gå över till ett behovsbaserat system, så som även det nya stotsbidraget är behovs-baserat. Detto skall ske under den period som anges i 5 §. Det är därför nödvändigt att slå fast nivån för denna övergång. Dette görs med hjälp av ett utjämningsvärde som beräknas för varje kommun som produkten av

52

länsutjämningsbeloppet multiplicerat med kommunens utjämningsandel.     Prop. 1990/91:150 Denna produkt skall sedan minskas med det belopp som kommunen skall    Bil. 1:3 erlägga förste gängen, dvs. vid den kostnadsutjämning som sker enligt

4§.

Ett exempel får belysa hur utjämningsvärdet skall fastsfållas. Om ett län har ett länsutjämningsbelopp på 100 och en kommun har en utjämnings-andel med 50 %, skall 100 multipliceras med 0,50. Produkten av be­räkningen blir 50. Om kommunen i fråga förste gången erlägger 100 skall produkten 50 minskas med 100, varvid ett negativt värde om -50 uppkommer. Dette värde utgör utjämningsvärdet och innebär att kom­munen under åren 1993 - 1997 skall erlägga årliga belopp som gradvis minskar till 50, enligt vad som framgår av 5 §.

Om å andra sidan kommunen inte varit skyldig att erlägga något belopp förste gången kostnadsutjämning sker skall produkten 50 inte reduceras. Kommunens utjämningsvärde blir sålunda det positiva värdet 50, vilket innebär att kommunen slutligen skall erhålla 50 enligt vad som framgår av 5 §.

I 5 § besfåms vilka tillkommande kostnader och intäkter som varje kom­mun skall anses ha. Dessa belopp fastsfålls kommunvis i en bilaga till lagen. För tydlighets skull anges även de ingångsvärden som blir följden av att intäkter och kostnader fastefålls.

Vidare anges i besfåmmelsen att en årlig uppräkning skall ske med ledning av lönekostnadsutvecklingen inom den berörda sektom. Denna uppräkning besfåms lämpligen genom att en uppräkningsfaktor fastsfålls.

W § anges hur kostnadsutjämningen skall göras förste gången, dvs. år 1992. Dette år är speciellt i den meningen att gmnden för omfördelningen är de positiva och negativa ingångsvärdena och att omfördelningen detto år sker med utgångspunkt just i dessa värden. De värden som anges i bilagan utgör gmnden för utjämningen år 1992. Före utjämning skall dock värdena räknas upp enligt 3 §.

I 5 § anges sedan hur kostnadsutjämningen skall göras under de efter­följande åren 1993 - 1997 (omsfållningsperioden). Om sålunda en kom­mun har ett negativt ingångsvärde med 100 - och därmed skall avsfå 100 år 1992 - och samtidigt har ett negativt utjämningsvärde med 50 skall kommunen under omsfållningsperioden avsfå 90 år 1993, 80 år 1994 osv. ner till 50 år 1997.

I 6 § hänvisas till lagen (1965:269) om särskilda besfåmmelser om kom­muns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. Avräkningen skall ske mot den fordran som varje kommun har enligt 4 § nämnda lag.

I andra stycket ges socialstyrelsen skyldighet att senast den 1 oktober varje år lämna skattemyndigheteraa, riksrevisionsverket och kommuneraa uppgift om de belopp som skall tillföras eller avräknas nästkommande år. Det ligger närmast till hands att socialstyrelsen har hand om denna upp-

53

gift, eftersom socialstyrelsen är den myndighet som administrerar stots-    Prop. 1990/91:150 bidragete fördelning mellan kommuneraa. Styrelsen avses också fastsfålla    Bil. 1:3 uppräkningsfaktom enligt 3 §.

I sisto stycket anges att utjämningen skall administreras av skattemyn­digheteraa.

I 7 § bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen besfåmmer att ge ut närmare föreskrifter om tillämpningen av lagen.

Ikraftträdandet

Lagen föreslås träda i kraft den 1 oktober 1991. Uppgiftslämnade enligt 6 § skall försto gången ske den 1 november 1991.

4.7.2. Förslaget till lag om särskild skatteväxling med anledning av ändrat huvudmannaskap för service och värd för äldre och handikappade

I i § föreskrivs att landstingskommun skall sänka sin skattesats med vad utdebiteringsbehovet minskar med anledning av att landstinget avlyfts huvudmannaansvar för en del av servicen för äldre och handikappade. I andra stycket följs den besfåmmelsen upp genom att den ger kommun inom landstinget möjlighet att höja sin skattesats i motsvarande mån som landstinget sänkt sin. Detto stycke är så formulerat att det givetvis inte är nödvändigt för en kommun att alltid följa landstingets sänkning. Besfåm­melsen föreskriver att kommuneraas höjning skall motsvara högst lands­tingens sänkning.

12 § anges med vilka belopp skattesatsema i landstingskommunema skall sänkas. De där angivna beloppen baseras på beräkningar som redovisas i bilaga. Besfåmmelsen tor bara sikte på skattesatsen år 1992.

Ikraftträdandet anges till den 1 oktober 1991.

4.7.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1965:269)med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

I 4 § tredje stycket har ett tillägg gjorts avseende en hänvisning till den nya lagen om särskild skatteväxling. I tillägget klargörs att den avräkning som görs enligt 4 § skall justeras med de belopp som avses i lagen om särskild skatteväxling med anledning av ändrat huvudmannaskap för service och vård för äldre och handikappade. Den nya lagen om skatte­växling föreskriver en viss landstingskommunal sänkning av resp. lands­tingskommuns skattesats. Det är denna sänkning som skall ligga till gmnd för avräkningen och detto oavsett om en landstingskommun skulle sänka med ett stöne belopp. Med den tekniska lösning jag valt kommer näm-

54

ligen en eventuell sänkning utöver den som föreskrivs i lagen om särskild Prop. 1990/91:150 skatteväxling inte att anses vara en sänkning till följd av det ändrade Bil. 1:3 huvudmannaskapet, såvitt avser det överskjutande beloppet. Den valda tekniken innebär i samma mån att justeringen på den kommunala sidan skall motsvara vad som faktiskt beslutots av kommunen så länge höj­ningen understiger eller uppgår till motsvarande belopp som landstings­kommunen skall sänka enligt lagen om särskild skatteväxling. I femte stycket har en hänvisning införts till den nya lagen om mellankommunal kostnadsutjämning.

4.8    Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemsfåller jag att regeringen föreslår riksdagen att dels godkänna de riktlinjer jag förordat i fråga om

1.   stotsbidrag till kommunema för medicinskt fårdigbehandlade (avsnitt

4.2.2.1),

2.

förändring av ersättningen från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvud­männen (avsnitt 4.2.3.1),

3.

förändring av skatteutjämningssystemet (avsnitt 4.2.3.2),

4.

skatteväxling (avsnitt 4.2.3.3),

5.

förändring av stotsbidraget till kommuneraa (avsnitt 4.2.3.4),

6.

system för mellankommunal kostnadsutjämning (avsnitt 4.2.3.5),

7.

stimulansbidrag till gmppbosfåder (avsnitt 4.3.1),

8.

stimulansbidrag till lokala sjukhem och andra vårdimättningar (avsnitt 4.3.2),

9.

bidrag fill personalutvecklingsinsatser (avsnitt 4.4.1),

10.   uppföljning och utvärdering av huvudmannaskapsreformen (avsnitt

4.4.2),

dels ante förslagen till

11.

lag om mellankommunal kostnadsutjämning med anledning av ändrat huvudmannaskap för service och vård för äldre och handikappade,

12.

lag om särskild skatteväxling med anledning av ändrat huvud­mannaskap för service och vård för äldre och handikappade,

13.

lag om ändring i lagen (1990:1404) om kommuneraas betohiings-ansvar för viss hälso- och sjukvård,

14.1ag om ändring i lagen (1990:609) om avräkningsskatt,

15.   lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda besfåmmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt m.m.,

dels

16.   under femte huvudtitebs förslagsanslag Bidrag till social hemhjälp,

ålderdomshem m.m. för budgefåret 1991/92 anvisa 505 000 000 kr.

utöver vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil. 7,

17.    till Bidrag till byggande av gruppbostäder m.m. för budgefåret

1991/92 under femte huvudtitehi anvisa ett reservationsanslag på

400 000 000 kr.,

55

18.   under femte huvudtitebis förslagsanslag Bidrag till allmän sjukvård    Prop. 1990/91:150

m.m. för budgefåret 1991/92 anvisa ett belopp som är 445 000 000 kr.     Bil. 1:3

lägre än vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil. 7,

19.   under femte huvudtitelns förslagsanslag Bidrag tillsjulörsäkringen

för budgefåret 1991/92 anvisa ett belopp som är 163 000 000 kr. lägre än

vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil. 7.

56

Förslag till

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3 

Lag om mellankommunal kostnadsutjämning med anledning   Bilaga 1:3.1 av ändrat huvudmannaskap för service och vård för äldre och handikappade

Härigenom föreskrivs följande.

1

§ Kostnadsutjämning mellan kommuner som ingår i en landstingskom­mun får ske enligt besfåmmelserna i denna lag. Utjämningen skall vara gmndad på kommunemas förändrade resursbehov med anledning av ändring av huvudmannaskapet för service och vård för äldre och handi­kappade.

2

§ I denna lag avses med

tillkommande intäkter, de ökade intäkter som med anledning av det ändra­de huvudmannaskapet för service och vård för äldre och handikappade beräknas uppkomma för en kommun på gmnd av

1.    skatteväxling enligt lagen (1991:000) om särskild skatteväxling med

anledning av ändrat huvudmannaskap för service och värd för äldre och

handikappade,

2.

ändrade skatteutjämningsbidrag, och

3.

det stotsbidrag som tillförs kommunema till den del finansiering sker genom reduktion av den allmänna sjukvårdsersätlningen till lands­tingen som lämnas från sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring,

tillkommande kostnctder: de kostnader som beräknas uppkomma för en

kommun till följd av det ändrade huvudmannaskapet, ingångsvärde: resultotet av den beräkning som görs enligt 4 §, utjämningsbelopp-.summän av samtliga de negativa ingångsvärden, som

beräknats enligt 4 §, länsutjämningsbelopp: utjämningsbeloppet fördelat länsvis, utjämningsandel: en kommuns procentuella andel av det stotsbidrag som

år 1992 tillfaller samtliga konimuner i länet för service och vård för äldre

och handikappade, utjämningsvärde:  produkten av länsutjämningsbeloppet multiplicerat med

kommunens utjämningsandel, minskad med det belopp som kommunen

skall erlägga enligt 4 §.

3 § För kommuneraa fastsfålls tillkommande intäkter och tillkommande

kostnader samt därmed också ingångsvärdena i 1991 års prisnivå till de

belopp som anges i bilaga till derma lag.

Utjämningsbeloppet uppräknas årligen med ledning av lönekostnads­utvecklingen inom den berörda sektom.

4 § Kostnadsutjämning enligt 1 § beräknas med utgångspunkt i en jäm­

förelse mellan tillkommande intäkter och tillkommande kostnader. Om

57

denna beräkning visar att en kommun inte får sina kostnader fåckto av    Prop. 1990/91:150 tillkommande intäkter skail kommunen, i samband med avräkningsför-    Bil. 1:3 farandet i fråga om kommunalskatt år 1992, av utjämningsbeloppet få ett    Bilaga 1:3.1 belopp som motsvarar bristen (positivt ingångsvärde). Om beräkningen visar att en kommun får stöne tillkommande intäkter än den får tillkom­mande kostnader skall kommunen, i samband med nämnda avräknings­förfarande år 1992, erlägga ett belopp som motsvarar skillnaden (negativt ingångsvärde).

5

§ Åren 1993 - 1997 skall det belopp som varje kommun skall få eller erlägga för varje år minskas med en femtedel av skillnaden mellan kom­munens positiva respektive negativa ingångsvärde och dess utjämnings­värde.

6

§ I fråga om kostnadsutjämning mellan kommuner gäller besfåmmelser­na i lagen (1965:269) med särskilda besfåmmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m. m. i tillämpliga delar. Avräkning skall ske mot fordran enligt 4 § samma lag.

Socialstyrelsen skall senast den 1 oktober varje år lämna skattemyndig­hetema, riksrevisionsverket och kommuneraa uppgift om de belopp som skall tillföras eller avräknas nästkommande år.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, socialstyrelsen fastsfåller den uppräkningsfaktor som avses i 3 §.

Avräkningen enligt försto stycket görs av skattemyndigheteraa.

7 § Föreskrifter om verksfålligheten av denna lag får meddelas av rege­

ringen eller den myndighet som regeringen besfåmmer.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1991.

2.

Uppgift enligt 6 § andra stycket lämnas försto gången senast den 1 november 1991.

58

Bilaga

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

Kommun

Tillkommande   Tillkommande   Ingångs-koslnader          inläkter             värde (1 000-tal kronor, 1991 års prisnivå)

Bilaga 1:3.1

BOTKYRKA DANDERYD EKERÖ

65900 60317 23484

116888 86703 35468

-51233 -26584 -12063

HANINGE

HUDDINGE

JÄRFÄLLA

54215 86545 69526

109295 138131 108139

-55299 -51886 -38851

LIDINGÖ

NACKA

NORRTÄUE

92158 101952 139232

102168

136005

93184

-10271

-34372

45737

NYNÄSHAMN

SALEM

SIGTUNA

40856 13965 42738

39326 24273 57323

1423 -10359 -14719

SOLLENTUNA

SOLNA

STOCKHOLM

83204

125333

2227681

101655

112303

1679350

-18699

12712

543101

SUNDBYBERG

SÖDERTÄUE

TYRESÖ

90416

133926

26806

65530

150781

63919

24677 -17236 -37235

TÄBY

UPPLANDS-BRO

UPPLANDS-VÄSBY

85696 18760 34013

119495 34838 65618

-34073 -16149 -31739

VALLENTUNA

VAXHOLM

VÄRMDÖ

30[REDACTED_TELEFONNUMMER]79

38997 13046 38000

-9019 -1854 -7612

ÖSTERÅKER

27597

52329

-24839

STOCKHOLMS LÄN

3716095

3582763

123560

ENKÖPING

HÅBO

TIERP

76289

7560

62052

74060 31528 65415

2027

-24021

-3534

UPPSALA

ÄLVKARLEBY

ÖSTHAMMAR

374762 29463 59769

364924 25431 53098

8848 3958 6521

UPPSALA LÄN

609895

614457

-6201

ESKILSTUNA

FLEN

KATRINEHOLM

214592 55929 80773

219251 48485 92490

-5240

7304

-11949

NYKÖPING

OXELÖSUND

STRÄNGNÄS

152779 25774 70417

153805 32066 63969

-1437

-6370

6269

VINGÅKER

22643

26713

-4137

SÖDERMANLANDS LÄN

622907

636779

-15558

59

Kommun

Tillkommande  Tillkommande   Ingångs-

kostnader

intäkter

värde

(1 000-tal kronor, 1991 års prisnivå)

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.1

BOXHOLM FINSPÅNG KlNDA

LINKÖPING

MJÖLBY

MOTALA

NORRKÖPING

SÖDERKÖPING

VADSTENA

VALDEMARSVIK

YDRE

ÅTVIDABERG

ÖDESHÖG

ÖSTERGÖTLANDS LÄN

ANEBY

EKSJÖ

GISLAVED

GNOSJÖ

JÖNKÖPING

NÄSSJÖ

SÄVSJÖ

TRANÅS

VAGGERYD

VETLANDA VÄRNAMO

JÖNKÖPINGS LÄN

ALVESTA LESSEBO UUNGBY

MARKARYD

TINGSRYD

UPPVIDINGE

VÄXJÖ ÄLMHULT

KRONOBERGS LÄN

BORGHOLM EMMABODA HULTSFRED

HÖGSBY KALMAR MÖNSTERÅS

MÖRBYLÅNGA

NYBRO

OSKARSHAMN

TORSÅS

VlMMERBY

VÄSTERVIK

KALMAR LÄN

16415 41034 34808

15422 42613 28572

221556 55042 66441

221766 55618 90146

247035 23280 16063

237315 19426 18655

19396

12427 31134

21568 12039 26910

14171

15317

798803

805367

13256 32631 50502

16064 44915 48447

16703

264209

63895

18978

217508

72812

35844 43510 29308

32976 51799 26090

65255 61952

70941 57047

677064

657577

60905 31132 84298

61400 29691 78825

41342 48693 45314

36387 61100 42588

158962 48933

158033 48235

519579

516259

46846 33110 85228

44080 34798 61610

30185

142849

36566

31312

152611

36234

30873 72029 86074

37337 69749 75319

29529

43297

126686

30916

50438

126481

763273

750887

951

-1691

6151

-803

-724

-23915

9072

3797

-2638

-2227

355

4146

-1185

-8712

-2848

-12388

1922

-2323 46056 -9100

2777

-8417

3144

-5868 4745

17700

-659 1359 5255

4851

-12554

2608

505 568

1933

2644 -1779 23422

-1209

-10158

235

-6556

2090

10539

-1468

-7267

-134

10359

60

Kommun

GOTLAND

Tillkommande  Tillkommande  Ingångs-

kostnader

intäkter

värde

(1 000-tal kronor, 1991 års prisnivå)

EJ MED I HUVUDMANNASKAPSFÖRÄND­RINGEN

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.1

KARLSHAMN

KARLSKRONA

OLOFSTRÖM

65262

145445

29046

71678

133621

27151

-6600

11450

1819

RONNEBY SÖLVESBORG

75181 34039

65219 34268

9773 -321

BLEKINGE LÄN

348972

331938

16123

BROMÖLLA

BÅST/VD

HÄSSLEHOLM

25882 39937 97964

23085

38063

131510

2731

1770

-33853

KLIPPAN

KRISTIANSTAD

OSBY

41937

204736

49917

44349

180803

39436

-2528 23417 10362

PERSTORP

SIMRISHAMN

TOMELILLA

26735 52063 41655

15539 66997 39503

11139

-15093

2043

ÅSTORP

ÄNGELHOLM

ÖRKELUUNGA

27204 73773 29764

24725 87740 24523

2409

-14184

5169

ÖSTRA GÖINGE

43437

35254

8078

KRISTIANSTADS LÄN

755005

751528

1460

BJUV

BURLÖV

ESLÖV

36662 31503 73174

29331 35985 71794

7242

-4572

1186

HELSINGBORG

HÖGANÄS

HÖRBY

311487 63201 43803

285806 62883 42775

24881 149 912

HÖÖR

KÄVLINGE

LANDSKRONA

38186 44074 99705

34779

38006

110255

3310

5959

-10832

LOMMA
[REDACTED_EFTERNAMN]

MALMÖ

SJÖBO

SKURUP

STAFFANSTORP

SVALÖV

SVEDALA

TRELLEBORG

VELLINGE YSTAD

MALMÖHUS LÄN

37965

42696

-4840

202840

225273

-23006

EJ MED I HUVUDMANNASKAPSFÖRÄND­RINGEN

45351 33566 24211

46909 35986 41901

-1682

-2512

-17779

33492 24837 86392

33577 25523 96979

-174

-753

-10833

25764 71702

69230 84668

-43593 -13175

1327914

-90111

1414353

61

Kommun

Tillkommande

Tillkommande  Ingångs-                  Prop. 1990/91:150

kostnader

intäkter

värde                   Bil. 1:3

(1 000-tal kronor, 1991 års prisnivå)                       Bilaga 1:3.1

FALKENBERG

HALMSTAD

HYLTE

75865

178122

42557

91210

176763

31972

-15569

884

10485

KUNGSBACKA

LAHOLM

VARBERG

79344

57386

106302

101815 51870 94669

-22713

5370

11364

HALLANDS LÄN

539576

548299

-10180

GÖTEBORG

HÄRRYDA KUNGÄLV

EJ MED I HUVUDMANNASKAPSFÖRÄND­RINGEN

41891                55957             -14196 66690                70551                -4045

LYSEKIL

MUNKEDAL

MÖLNDAL

49525 30259 91906

44605

28577

114774

4794

1603

-23145

ORUST

PARTILLE

SOTENÄS

31468 49153 39973

35206 66518 35834

-3827

-17520

4038

STENUNGSUND

STRÖMSTAD

TANUM

25029 29090 41497

38674 30617 42011

-13731

-1607

-625

TJÖRN

UDDEVALLA

ÖCKERÖ

26164

135785

19805

25832

106429

20493

262 29032 -742

GÖTEBORG & BOHUS LÄN

678235

716076

-39708

ALE

ALINGSÅS
[REDACTED_EFTERNAMN]

43796 87023 45237

46944 95158 48126

-3270 -8378 -3014

BORÅS

DALS-ED

FÄRGELANDA

306773 25800 26894

306995 21819 20746

-1044 3917 6084

HERRUUNGA

LERUM

LILLA

36970 41749 37339

30518 86026 32398

6362

-44448

4848

MARK

MELLERUD

SVENUUNGA

81888 35451 34194

101515 38361 36366

-19873 -3009 -2267

TRANEMO

TROLLHÄTTAN

ULRICEHAMN

38209

135195

81051

31965

140110

73305

6150

-5284

7540

VÅRGÅRDA

VÄNERSBORG

ÅMÅL

32484

109933

46407

27298 97141 46685

5105 12515 -402

ÄLVSBORGS LÄN

1246392

1281476

-38469

62

Kommun

Tillkommande  Tillkommande  Ingångs­

kostnader

intäkter

värde

(1 000-tal kronor, 1991 års prisnivå)

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.1

ESSUNGA

FALKÖPING

GRÄSTORP

GULLSPÅNG

GÖTENE

HABO

HJO

KARLSBORG

LIDKÖPING

MARIESTAD MULLSJÖ

SKARA

SKÖVDE

TIBRO

TIDAHOLM TÖREBODA VARA

SKARABORGS LÄN

ARVIKA

EDA

FILIPSTAD

FORSHAGA

GRUMS

HAGFORS

HAMMARÖ KARLSTAD KIL

KRISTINEHAMN

MUNKFORS

STORFORS

SUNNE SÄFFLE TORSBY

ÅRJÄNG

VÄRMLANDS LÄN

ASKERSUND DEGERFORS HALLSBERG

HÄLLEFORS KARLSKOGA KUMLA

LAXÅ

LINDESBERG

UUSN/VRSBERG

NORA ÖREBRO

ÖREBRO LÄN

20844 94473 21054

23867 40694 20458

23362 28066 87528

67135 13531

53536

112924

30376

48592 33707 62594

782742

92040 46786 64994

36438 29941 59362

28120

235110

30397

91268 25638 17085

49393 63110 64289

39123

973094

47029 34016 45715

33011 65712 48347

26576 60060

29324

26056

273285

689131

18837

103097

19161

21130 36957 17976

26058 27178 94573

63872 14510

53327

120141

29887

40221 32951 50610

770485

104023 35701 60571

34604 33175 62920

30693

225069

29728

89356 20585 17426

55259 70606 69337

42791

981842

37936 26601 39731

33023 80024 40670

19259 69461 24110

26324 288897

686036

1953

-8888

1839

2677 3633 2431

-2762

814

-7289

3087 -1016

66

-7529 409

8252

666

11833

10177

-12245

10975

4255

1739 -3318 -3721

-2651

9425

589

1670 4990 -387

-6006

-7675 -5227

-3778

-11365

8979 7334 5870

-101

-14507

7557

7256

-9575

5143

-338 -16364

1254

63

Kommun

Tillkommande  Tillkommande  Ingångs­

kostnader

intäkter

värde

(1 000-tal kronor, 1991 års prisnivå)

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.1

ARBOGA

FAGERSTA

HALLSTAHAMMAR

43517 36136 42202

42600

47264 41952

HEBY

KUNGSÖR

KÖPING

40064 22060 71440

43619 23092 76062
[REDACTED_EFTERNAMN]

SALA

SKINNSKATTEBERG

24732 62639 20435

24282 66982 18205

SURAHAMMAR VÄSTERÅS

29598 312758

28744 339848

VÄSTMANLANDS LÄN

705580

752650

AVESTA

BORLÄNGE

FALUN

61223

93681

127135

68583

97139

119331

GAGNEF

HEDEMORA

LEKSAND

28185 54555 42474

27615 49121 5III1

LUDVIKA MALUNG[REDACTED_EFTERNAMN]

101523 38412 34235

91167 34242 54178

ORSA

RÄTTVIK

SMEDJEBACKEN

24181 36097 31520

25376 45116 32665

SÄTER

VANSBRO

ÄLVDALEN

22066 38709 30856

30004 32085 27946

KOPPARBERGS LÄN

764853

785680

BOLLNÄS

GÄVLE
[REDACTED_EFTERNAMN]

69255

216416

34160

73019

186077

31027

HUDIKSVALL

UUSDAL

NORDANSTIG

78729 52020 32824

85765 64321 35663

OCKELBO

OV/>J«lÅKER

SANDVIKEN

21766 27959 89453

19714 30258 95583

SÖDERHAMN

70598

79740

GÄVLEBORGS LÄN

693181

701166

HÄRNÖSAND

KRAMFORS

SOLLEFTEÅ

96677 139191 110207

96684 120061 115500

SUNDSVALL

TIMRÅ

ANGE

282[REDACTED_TELEFONNUMMER]17

283114 60629 56201

ÖRNSKÖLDSVIK

188942

210734

VÄSTERNORRLANDS LÄN

932965

942925

801

-11240

138

-3667 -1093 -4819

384

-4517

2178

776 -27964

-49023

-7534

-3714

7474

496

5296

-8762

10098

4073

-20062

-1262 -9127 -1231

-8008 6529 2831

-22903

-3955

29801

3045

-7256

-12456

-2931

1997 -2377 -6377

-9344

-9852

-266 18783 -5595

-1793

-1638

364

-22328

-12472

64

Kommun

Tillkommande  Tillkommande   Ingångs­

kostnader

intäkter

värde

(1 000-tal kronor, 1991 års prisnivå)

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.1
[REDACTED_EFTERNAMN]

BRÄCKE

HÄRJEDALEN

KROKOM

RAGUNDA

STRÖMSUND

ÅRE ÖSTERSUND

JÄMTLANDS LÄN

BJURHOLM

DOROTEA

LYCKSELE

MALA

NORDMALING

NORSJÖ

ROBERTSFORS

SKELLEFTEÅ

SORSELE

STORUMAN

UMEÅ

VILHELMINA

VINDELN

VÄNNÄS

ÅSELE

VÄSTERBOTTENS LÄN

ARJEPLOG

ARVIDSJAUR

BODEN

GÄLLIVARE

HAPARANDA

JOKKMOKK

KALIX

KIRUNA

LULEÅ

PAJALA

PITEÅ

ÄLVSBYN

ÖVERKALIX ÖVERTORNEÅ

NORRBOTTENS LÄN

SUMMA TOTALT MIUONER KR:

33892 40977 50981

36256 35964 49077

-2458 4911 1770

46259 28017 67260

49661 31977 68782

-3530 -4041 -1705

31 All 

147801

36557 150379

765 -2977

452608

458654

-7266

15388 21236 43230

13040 18244 45065

2309

2940

-1953

13454 36444 19391

12258 2C943 16444

1162 9417 2899

34503

232506

14125

25497

196211

15442

8925 35722 -1356

24521

165558

25955

24996

178271

29258

-541

-13174

-3377

34844 26362 19996

25834 23457 19802

8929

2838

141

727513

670760

54881

14855

39812

132050

17055

34325

104305

-2243

5388

27429

75589 35482 29213

68848 36422 26072

6547

-1037

3067

80511

77377

206551

71473

76266

182826

8834

906

23204

40952

135517

33580

38598

130528

33378

2248

4632

113

25728 27383

20412 27279

5254 31

867787

84373

954600

20226

20280

5    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150. Bilaga 1:3

65

Förslag till

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3 

Lag om särskild skatteväxling med anledning av ändrat   Bilaga 1:3.2 huvudmannaskap för service och vård för äldre och handi­kappade

Härigenom föreskrivs följande.

1 § En landstingskommun skall när den fastsfåller sin skattesats för år

1992 sänka skattesatsen med ett belopp som motsvarar det minskade

utdebiteringsbehovet med anledning av ändrat huvudmannaskap för

service och vård för äldre och handikappade.

En kommun som ingår i en landstingskommun får när den fastsfåller sin skattesats för år 1992 höja skattesatsen med ett belopp som motsvarar högst landstingskommunens sänkning av skattesatsen enligt försto stycket.

2 § Det minskade utdebiteringsbehovet med anledning av det ändrade

huvudmannaskapet innebär att landstingskommuneraa för år 1992 skall

sänka skattesatseraa med följande belopp.

Landstingskommun

Krona per skattekrona

Stockholms län

1,80

Uppsala län

2,20

Södermanlands län

2,40

Östergötlands län

1,85

Jönköpings län

2,00

Kronobergs län

2,75

Kalmar län

2,70

Blekinge län

1,95

Kristianstods län

2,30

Malmöhus län

2,45

Hallands län

2,05

Göteborgs och Bohus län

2,25

Älvsborgs län

2,85

Skaraborgs län

2,70

Värmlands län

3,05

Örebro län

2,20

Västmanlands län

2,90

Kopparbergs län

2,25

Gävleborgs län

2,00

Västemorrlands län

3,05

Jämtlands län

2,55

Västerbottens län

2,65

Norrbottens län

3,20

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1991.

66

Förslag till

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3 

Lag om ändring i lagen (1990:1404) om kommunemas be-   Bilaga 1:3.3 talningsansvar för viss hälso- och sjukvård

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1990:1404) om kommunernas be-tolningsansvar för viss hälso- och sjukvård skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6§

En kommun har betolningsansvar En kommun har betolningsansvar

för medicinskt fårdigbehandlade för medicinskt fårdigbehandlade

patienter vid landstingskommunens patienter vid landstingskommunens

enheter för somatisk akutsjukvård enheter för somatisk akutsjukvård

eller geriatrisk vård. Medicinskt eller geriatrisk vård. Medicinskt

fårdigbehandlad är en patient som fårdigbehandlad är en patient som

är intogen på en sådan enhet men är intogen på en sådan enhet men

inte längre behöver den medicinska inte längre behöver den medicinska

vård som ges vid enheten.

vård som ges vid enheten eller vid

annan enhet inom den landstings­kommunala hälso- och sjukvården.

Frågan om en patient är medicinskt fårdigbehandlad avgörs av ansvarig läkare.

67

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1990:609) om avräkningsskatt;

Härigenom föreskrivs att 3 och 4 §§ lagen (1990:609) om avräkningsskatt skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.4

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

3 

§

'

Avräkningsskatt utgör för lands­tingskommun 0,34 kronor per skattekrona avseende år 1991, 0,52 kronor per skattekrona avseen­de år 1992, ;,20 kronor per skatte­krona avseende år 1993, 1,12 kronor per skattekrona avseende år 1994, 7,OJ kronor per skattekrona avseende år 1995 och följande år.

Avräkningsskatt utgör för landstingskommun 0,34kronorper skattekrona avseende år 1991, 0,74 kronor per skattekrona avseende år 1992, 1,06 kronor per skattekrona avseende år 1993, 0,99 kronor per skattekrona avseende år 1994, 0,92 kronor per skattekrona avseende år 1995 och följande år.

Lydelse enligt prop. 1990/91:100, bil. 9.

68

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe  .

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

4§'

Bilaga 1:3.4

Avräkningsskatt utgör för kommun

Avräkningsskatt utgör för kommun

0,60 kronor per skattekrona avseen-

0,60 kronor per skattekrona avseen­

de år 1991,7,77 kronor per skatte-

de år 1991, 7,25 kronor per skatte­

krona avseende år 1992, 1,63

krona avseende år 1992, 7,77

kronor per skattekrona avseende år

kronor per skattekrona avseende år

1993, 1,49 kronor per skattekrona

1993, 1,62 kronor per skattekrona

avseende år 1994, 7,47 kronor per

avseende år 1994, 7,52 kronor per

skattekrona avseende år 1995 och

skattekrona avseende år 1995 och

följande år.

följande år.

För kommun som inte ingår i landstingskommun utgör avräkningsskat­ten, i sfållet för vad som föreskrivs i försto stycket, 0,94 kronor per skattekrona avseende år 1991, 1,99 kronor per skattekrona avseende år 1992, 2,83 kronor per skattekrona avseende år 1993, 2,61 kronor per skattekrona avseende år 1994, 2,44 kronor per skattekrona avseende år 1995 och följande år.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1991 och tillämpas försto gången i fråga om avräkningsskatt för år 1992.

' Lydelse enligt prop. 1990/91:100, bil. 9.

69

Förslag till

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3 

Lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda bestämmel-   Bilaga 1:3.5 ser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1965:269) med särskilda besfåmmel­ser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

4§

Kommun är berättigad att under visst år av stoten uppbära kommunal­skatt med belopp som molsvarar vad som skulle utgå på gmndval av antolet skattekronor och skatteören i kommunen enligt skattemyndighetens beslut enligt 4 kap. 2 § toxeringslagen (1990:324) vid det föregående årets (toxeringsåret) toxering, beräknat efter den skattesats som har be-sfåmts för året före toxeringsåret.

Har enligt 4 kap. 4 § kommunallagen (1977:179) annan skattesats slutligt fastsfållts än den som har besfåmts tidigare, skall till gmnd för utbetolningen läggas den utdebitering som har besfåmts i samband med att budgeten fastsfålldes.

' Lagen omtryckt 1973:437.

Senaste lydelse av lagens mbrik 1977:191.

 Senaste lydelse 1990:353.

70

Nuvaraiule lydebe

Kommunen är berättigad att under visst år av stoten såsom förskott uppbära ett belopp som motsvarar produkten av den skattesats som har beslutots för året och det antol skattekronor och skatteören, som enligt skattemyndighets beslut enligt 4 kap. 2 § toxeringslagen rörande det föregående årets texering till kommunal inkomstskatt har påförts de skattskyldiga. Det nu nämnda beloppet ingår i kommunens fordran hos stoten vid ingången av året näst efter det år, då beslutet fattades. Förskottet avräknas mot den kom­munalskatt, som kommunen har rätt att uppbära av stoten på gmndval av toxeringen under året efter det år, då förskottet utanordnas enligt be-sfåmmelseraa i femte stycket.

Föreslagen lydebe

Kommunen är berättigad att under visst år av stoten såsom förskott uppbära ett belopp som motsvarar produkten av den skattesats som har beslutots för året och det antol skattekronor och skatteören, som enligt skattemyndighets beslut enligt 4 kap. 2 § toxeringslagen rörande det föregående årets toxering till kommunal inkomstskatt har påförts de skattskyldiga. Det nu nämnda beloppet ingår i kommunens fordran hos stoten vid ingången av året näst efter det år, då beslutet fattodes. Förskottet avräknas mot den kom­munalskatt, som kommunen har rätt att uppbära av stoten på gmndval av toxeringen under året efter det år, då förskottet utanordnas enligt be­sfåmmelserna i femte stycket. Vid avräkningen för taxeringsåren 1991 och 1992 skall skattesatsen justeras medde belopp som anges i 2 § lagen (1991.-000) om särskild skaUeväxling med anledning av ändrat huvud-mannaskapför service och vård för äldre och handikappade.

Är antolet hos skattemyndigheten registrerade kyrkobokförda invånare i kommunen vid mitten av augusti månad toxeringsåret större än det var vid mitten av augusti månad två år tidigare, skall förskott, beräknat enligt tredje stycket, ökas i förhållande till ökningen i kommunens invånarantal mellan de angivna tidpunkterna. Sådant ökat förskott ingår i kommunens fordran hos stoten och avräknas enligt tredje stycket. Skattemyndigheten skall senast den 10 september lämna kommunen uppgift om det invånar-antol och det däremot svarande beräknade antolet skattekronor och skatte­ören, som skall ligga till gmnd för ökningen av förskottet.

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.5

Belopp, som vid ingången av ett år utgör kommunens fordran hos stoten enligt denna paragraf, för­delas med en tolftedel på varje kalendermånad. Vad som återsfår, sedan avräkning har skett enligt 52 § uppbördslagen (1953:272), 16 § lagen (1962:392) om hustmtil­lägg och kommunalt bostodstillägg till folkpension, 9 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialav­gifter från arbetsgivare, 8 § lagen (19 87:560) om skatteutj ämningsav-

Belopp, som vid ingången av ett år utgör kommunens fordran hos stoten enligt denna paragraf, för­delas med en tolftedel på varje kalendermånad. Vad som återsfår, sedan avräkning har skett enligt 52 § uppbördslagen (1953:272), 16 § lagen (1962:392) om hustmtil­lägg och kommunalt bostodstillägg till folkpension, 9 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialav­gifter från arbetsgivare, 8 § lagen (1987:560)omskatteutjämningsav-

71

Nuvarande lydebe

gift och 4 § lagen (1987:561) om särskild skatteutjämningsavgift, skall skattemyndigheten utanordna till kommunen den 20 i månaden. Ar kommunens fordran inte uträknad vid utbetalningstillfällena i månader­na januari och februari, skall utbe-tolningaraa dessa månader gmndas på samma belopp som utbetalningen i december månad det föregående året. När särskilda skäl föranleder det får skattemyndigheten dock förordna att utbetolningen skall gmndas på ett annat belopp. Om något av de belopp som utbetalning­en i månadema januari och febmari grundats på inte motsvarar en tolfte­del av kommunens fordran, skall den jämkning som föranleds av detta ske i friga om utbetelningen i mars månad.

Föreslagen lydebe

gift, 4 § lagen (1987:561) om sär­skild skatteutjämningsavgiftoc/i 6 § lagen (I991:000)ommellankommu-nal kostnadsutjämning med anledning av ändrat hu vudmannaskapför ser­vice och vård för äldre och handi­kappade, skall skattemyndigheten utanordna till kommunen den 20 i månaden. Är kommunens fordran inte uträknad vid utbetelningstill-fållena i månadema januari och februari, skall utbetehiingama dessa månader gmndas på sainma belopp som utbetelningen i december må­nad det föregående året. När sär­skilda skäl föranleder det får skatte­myndigheten dock förordna att utbe­telningen skall gmndas på ett annat belopp. Om något av de belopp som utbetelningen i månadema januari och febmari gmndats på inte mot­svarar en tolftedel av kommunens fordran, skall den jämkning som föranleds av dette ske i fråga om utbetelningen i mars månad.

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.5

Vad som har sagts om kommunalskatt tillämpas på motsvarande sätt i fråga om landstingsskatt.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1991.

72

Läsanvisning till bilagorna sex till och med elva.

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:3.6:

Här redovisas de skatteväxlingssatser som ligger till gmnd för den ekono­miska regleringen. Exempelvis måste Stockholms läns landsting sänka sin skattesats med 1.80. Samtidigt tillåts länets kommuner att höja sin skatte­sats med högst samma belopp. Den totela skattesatsen ökar således inte.

Bilaga 1:3.7:

Här redovisas de belopp som varje kommun får betela i mellankommunal kostnadsutjämning. Dessa belopp lagfåsts och ligger till gmnd för hela utjänmingsperioden. Exempelvis betelar Botkyrka kommun 51 milj. kr. i 1991 års prisnivå. Bakgmnden till beloppen återfinns i bilaga åtte.

Bilaga 1:3.8:

Här redovisas en sammansfållning av regleringsinstmmenten. Genom förhandlingar mellan huvudmännen har det fastsfållts hur mycket den verksamhet som flyttes är värd i pengar. Dette belopp återfinns i kolumn A (Volym att reglera).

De följande kolunmema B t.o.m. H visar steg för steg effekteraa av regleringsinstmmenten. I kolumn B (Via skatteväxling) visas effekten av den i bilaga sex redovisade skattesatsförändringen.

I kolumn C (Via skatteutj amning) redovisas hur mycket resurser som kommuneraa tillförs extra via skatteutjämningssystemet.

I kolumn D (Via stetsbidrag) redovisas nettoutfallet av det nya behov-baserade stetsbidraget.

Förändringen av skattesats är densamma för alla kommuner i ett län. Förändringen av "utdebiteringstaken" i skatteutjänmingssystemet är direkt kopplade till förändringen av skattesatsema. Utfallet av skatteutjämnings­systemet ändras också av att den åldersberoende verksamheten för soma­tisk långtidssjukvård flyttes från landstingen till kommuneraa. Alla dessa förändringar har inte något omedelbart samband med den volym som skall regleras för en enskild kommun. Del nya behovsbaserade stotsbidraget är kopplat till varje enskild kommuns behov men inte direkt lill den volym som regleras. Dette innebär att de tre instmmenten skatteväxling, skalte-utjämning och stetsbidrag kan ge en enskild kommun för mycket eller för lite resurser i förhållande till den övertegna volymen. Dette hanteras för konimuner som ingår i landstingen av den mellankommunala kostnads-utjänmingen. Den sammantegna effekten av de tre instmmenten redovisas i kolumn E.

Kolumn F (Till mellankommunal utjämning) redovisar detsamma som bilaga sju dvs. hur mycket varje kommun får betela i mellankommunal utjämning. Anledningen till att Botkyrka kommun får betela ca 51 milj. kr. är således att kommunen fått ca 51 milj. kr. mer än vad kommunen behöver för att nå full kostnadstäckning 1992.

Kolumn G (Från mellankommunal utjämning) visar hur mycket som behöver tillföras en kommun för att den skall få fiill kostnadsfåckning 1992. Här sfår det följaktligen O för Botkyrka kommun.

73

Slutligen redovisas den sammantegna effekten av alla instmmenten. Att Prop. 1990/91:150 den sammantegna effekten inte fullständigt överenssfåmmer med regle- Bil. 1:3 ringsvolymen beror bl.a. pä att de i bilaga sex redovisade skatteväxlings-satsema är avmndade till närmast hel femöring och att de landstingsfria kommunema påverkas av reformen via reduktionen av den allmänna sjukvårdsersättningen och skatteutjämningssystemet samt det nya stets­bidraget.

Bilaga 1:3.9:

Här redovisas nettoeffektema av den mellankommunala utjämningen under åren 1992-1997. Under dessa år kommer utjämningen i enlighet med det nya behovsbaserade stetsbidraget att få allt större effekt. I kolumn A (Netto år 1992) känner vi exempelvis igen de 51 milj. kr. som Botkyrka kommun betelar till systemet.[REDACTED_EFTERNAMN] året är dette hela nettoeffekten. Under de följande åren kommer stetsbidragsfördelningen att få allt större genomslag vilket för Botkyrkas del innebär en allt mindre nettobetelning. Det finns ytterligare en avsikt med utjämningssystemets konstmktion. År 1992 sker transfereringar mellan länen för att garantera full kostnads­fåckning. Dessa transfereringar trappas successivt av för att efter fem år helt upphöra. Transfereringama, summan av kommuneraas nettoutjäm­ning, redovisas efter respektive läns kommunuppgifter.

Bilaga 1:3.10:

I bilaga tio redovisas det totela utfallet av det nya behovsbaserade stets­bidraget till service och vård till äldre och handikappade.

Bilaga 1:3. 

II:

Kommuneraa kommer, utöver de medel som redovisats i de tidigare bilagoraa, att få ett extra stotsbidrag under tre år för medicinskt fårdig­behandlade. Det kommunvisa utfallet av detto bidrag redovisas i bilaga elva. I kolumnema A(1992), B(1993) och C(1994) redovisas det årsvisa utfallet. I kolumn D(Summa) redovisas det sammantogna utfallet.

74

Skatteväxlingsnivåer

VÄXLING

LANDSTING

KR

STOCKHOLMS

1.80

UPPSALA

2.20

SÖDERMANLANDS

2.40

ÖSTERGÖTLANDS

1.85

JÖNKÖPINGS

2.00

KRONOBERGS

2.75

KALMAR

2.70

BLEKINGE

1.95

KRISTIANSTADS

2.30

MALMÖHUS

2.45

HALLANDS

2.05

GÖTEBORGS & BOHUS

2.25

ÄLVSBORGS

2.85

SKARABORGS

2.70

VÄRMLANDS

3.05

ÖREBRO

2.20

VÄSTMANLANDS

2.90

KOPPARBERGS

2.25

GÄVLEBORGS

2.00

VÄSTERNORRLANDS

3.05

JÄMTLANDS

2.55

VÄSTERBOTTENS

2.65

NORRBOTTENS

3.20

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.6

RIKSGENOMSNITT

2.30

75

Ingång.svärden mellankommunal kostnadsutjämning. Alla belopp i tusentals    Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3 Bilaga 1:3.7

kronor. Uppgifter i 1991 irs nivå.

KOMMUN

Betalar

till

systemet

BOTKYRKA DANDERYD EKERÖ

51 233 26 584 12 063

HANINGE

HUDDINGE

JÄRFÄLLA

55 299 51 886 38 851

LIDINGÖ

NACKA

NORRTÄUE

10 271

34 372

0

NYNÄSHAMN

SALEM

SIGTUNA

0 10 359 14 719

SOLLENTUNA

SOLNA

STOCKHOLM

18 699 0 0

SUNDBYBERG

SÖDERTÄUE

TYRESÖ

0

17 236 37 235

TÄBY

UPPLANDS-BRO

UPPLANDS-VÄSBY

34 [REDACTED_TELEFONNUMMER] 739

VALLENTUNA

VAXHOLM

VÄRMDÖ

9019 1 854 7 612

ÖSTERÅKER

24 839

STOCKHOLMS LÄN

504 090

ENKÖPING

HÅBO

TIERP

0

24 021 3 534

UPPSALA

ÄLVKARLEBY

ÖSTHAMMAR

0 0 0

UPPSALA LÄN

27 554

ESKILSTUNA

FLEN

KATRINEHOLM

5 240

0

11 949

NYKÖPING

OXELÖSUND

STRÄNGNÄS

1 437

6 370

0

VINGÅKER

4 137

SÖDERMANLANDS LÄN

29 131

76

A Betalar till

Systemet

BOXHOLM FINSPÅNG KINDA

0

1 691

0

LINKÖPING

MJÖLBY

MOTALA

803

724

23 915

NORRKÖPING

SÖDERKÖPING

V/VDSTENA

0 0

2 638

VALDEMARSVIK

YDRE

ÅTVIDABERG

2 227 0 0

ÖDESHÖG

1 185

ÖSTERGÖTLANDS LÄN

33 184

ANEBY

EKSJÖ

GISLAVED

2 848

12 388

0

GNOSJÖ

JÖNKÖPING

NÄSSJÖ

2 323

0

9 100

SÄVSJÖ

TRANÅS

VAGGERYD

0

8 417 0

VETLANDA VÄRNAMO

5 868 0

JÖNKÖPINGS LÄN

40 944

ALVESTA LESSEBO UUNGBY

659 0 0

MARKARYD

TINGSRYD

UPPVIDINGE

0

12 554 0

VÄXJÖ ÄLMHULT

0 0

KRONOBERGS LÄN

13 213

BORGHOLM EMMABODA HULTSFRED

0

I 779 0

HÖGSBY

KALMAR

MÖNSTERÅS

1 209

10 158

0

MÖRBYLÅNGA

NYBRO

OSKARSHAMN

6 556 0 0

TORSÅS

VlMMERBY

VÄSTERVIK

1 468

7 267

134

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3. 7

KALMAR LAN

28 571

77

A Betalar till Systemet

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3. 7

GOTLAND

EJ MED I HUVUDMANNASKAPSFORAND-RINGEN

KARLSHAMN

KARLSKRONA

OLOFSTRÖM

6600 0 0

RONNEBY SÖLVESBORG

0

321

BLEKINGE LÄN

6 920

BROMÖLLA

BÅSTAD

HÄSSLEHOLM

0 0

33 853

KLIPPAN

KRISTIANSTAD

OSBY

2 528 0 0

PERSTORP

SIMRISHAMN

TOMELILLA

0

15 093

0

ÅSTORP

ÄNGELHOLM

ÖRKELUUNGA

0

14 184

0

ÖSTRA GÖINGE

0

KRISTLIlNSTADS 

LÄN

65 658

BJUV

BURLÖV

ESLÖV

0

4 572 0

HELSINGBORG

HÖGANÄS

HÖRBY

0 0 0

HÖÖR

KÄVLINGE

LANDSKRONA

0 0

10 832

LOMMA
[REDACTED_EFTERNAMN]

MALMÖ

4 840 23 006 EJ MED I HUVUDMANNASKAPSFÖRÄND RINGEN

SJÖBO

SKURUP

STAFFANSTORP

1             682

2      512

 17 779

SVALÖV

SVEDALA

TRELLEBORG

174

753

10 833

VELLINGE YSTAD

43 593 13 175

MALMOHUS LAN

133 750

78

FALKENBERG

HALMSTAD

HYLTE

KUNGSBACKA

LAHOLM

VARBERG

HALLANDSLÄN GÖTEBORG

HÄRRYDA KUNGÄLV

LYSEKIL

MUNKEDAL

MÖLNDAL

ORUST

PARTILLE

SOTENÄS

STENUNGSUND

STRÖMSTAD

TANUM

TJÖRN

UDDEVALLA

ÖCKERÖ

GÖTEBORG & BOHUS LÄN

ALE

ALINGSÅS
[REDACTED_EFTERNAMN]

BORÅS

DALS-ED

FÄRGELANDA

HERRUUNGA

LERUM

LILLA

MARK

MELLERUD

SVENUUNGA

TRANEMO

TROLLH

Ä

TTAN

ULRICEHAMN

VÅRGÅRDA

VÄNERSBORG

ÅMÅL

ÄLVSBORGS LÄN

A Betalar lill Systemet

15 569 O O

22 713 O O

38 282

EJ MED I HUVUDMANNASKAPSFÖRÄND­RINGEN

14 196 4 045

0 0

23 145

3 827

17 520

0

13 731

1 607

625

0 0

742

79 437

3 270 8 378 3 014

1 044 0 0

0

44 448 0

19 873 3 009 2 267

0

5 284 0

0

0

402

90 990

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3. 7

79

ESSUNGA

FALKÖPING

GRÄSTORP

GULLSPÅNG

GÖTENE

HABO

HJO

KARLSBORG

LIDKÖPING

MARIESTAD

MULLSJÖ

SKARA

SKÖVDE

TIBRO

TIDAHOLM

TÖREBODA VARA

SKARABORGS LÄN

ARVIKA

EDA

FILIPSTAD

FORSHAGA

GRUMS

HAGFORS

HAMMARÖ KARLSTAD KIL

KRISTINEHAMN

MUNKFORS

STORFORS

SUNNE SÄFFLE TORSBY

ÅRJÄNG

''ÄRMLANDS LÄN

ASKERSUND DEGERFORS HALLSBERG

HÄLLEFORS KARLSKOGA KUMLA

LAXÅ

LINDESBERG

UUSNARSBERG

NORA ÖREBRO

ÖREBRO LÄN

A Betalar till Systemet

0

8 888 0

0 0 0

2 762

0

7 289

0

1 016

0

7 529 0 0

0 0

27 484

12 245 0 0

0 3 318 3 721

2 651 0 0

0 0

387

6       006

7    675

 5 227

3 778

45 007

0 0 0

101

14 507

0

0

9 575

0

338 16 364

40 885

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.7

80

A Betalar till Systemet

ARBOGA

FAGERSTA

HALLSTAHAMMAR

0

11 240

0

HEBY

KUNGSÖR

KÖPING

3    667

 1093

4          819
[REDACTED_EFTERNAMN]

SALA

SKINNSKATTEBERG

0

4 517 0

SURAHAMMAR VÄSTERÅS

0

27 964

VÄSTMANLANDS LÄN

53 299

AVESTA

BORLÄNGE

FALUN

7 534

3 714

0

GAGNEF

HEDEMORA

LEKSAND

0 0

8 762

LUDVIKA MALUNG[REDACTED_EFTERNAMN]

0

0

20 062

ORSA

RÄTTVIK

SMEDJEBACKEN

1 262 9 127 1 231

SÄTER

VANSBRO

ÄLVDALEN

8 008 0 0

KOPPARBERGS LÄN

59 699

BOLLNÄS

GÄVLE
[REDACTED_EFTERNAMN]

3 955 0 0

HUDIKSVALL

UUSDAL

NORDANSTIG

7 256

12 456

2 931

OCKELBO

OVANÅKER

SANDVIKEN

0

2 377 6 377

SÖDERHAMN

9 344

GÄVLEBORGS LÄN

44 696

HÄRNÖSAND

KRAMFORS

SOLLEFTEÅ

266 0

5 595

SUNDSVALL

TIMRÅ

ANGE

1 793

1 638

0

ÖRNSKÖLDSVIK

22 328

VÄSTERNORRLANDS LÄN

31 619

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.7

6   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:3

A Betalar till Systemet
[REDACTED_EFTERNAMN]

BRÄCKE

HÄRJEDALEN

2 458 0 0

KROKOM

RAGUNDA

STRÖMSUND

3            530

4    041

 1 705

ÅRE ÖSTERSUND

0

2 977

JÄMTLANDS LÄN

14 711

BJURHOLM DOROTEA LYCKSFl F

0 0

1953

MALA

NORDMALING

NORSJÖ

0 0 0

ROBERTSFORS

SKELLEFreÅ

SORSELE

0

0

1 356

STORUMAN

UMEÅ

VILHELMINA

541

13 174

3 377

VINDELN

VÄNNÄS

ÅSELE

0 0 0

VÄSTERBOTTENS LÄN

20 401

ARJEPLOG

ARVIDSJAUR

BODEN

2 243 0 0

GÄLLIVARE HAPARANDA

JOKKMOKK

0

1 037

0

KALIX

KIRUNA

LULEÅ

0 0 0

PAJALA

PITEÅ

ÄLVSBYN

0 0 0

ÖVERKALIX , ÖVERTORNEÅ

0 0

NORRBOTTENS LÄN

3 280

SUMMA TOTALT MIUONER KR:

1 433

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3. 7

82

ExempliSerar utfallen av regleringsinstrumenten som om reformen genomförts   Prop. 1990/91:150

år 1991. Alla belopp i tusentals kronor. Uppgifter i 1991 års nivå

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.8

KOMMUN

A              B             C             D

VOLYM       VIA        VIA            VIA

ATT       SKATTE-  SKATTE-  STATS-REGLERA V

Ä

XLING UTJ

Ä

MN.   BIDRAG

E      F      G

H

TILL   FRAN

E-F+G

B+C+D MELLANK.MELLANK.

TOTAL

SUMMA UTJ

Ä

MN. UTJ

Ä

MN.

SUMMA

BOTKYRKA DANDERYD EKER

Ö

65900 60317 23484

109085 78451 34767

0 0 0

7802

8253

701

116888 86703 35468

51233 26584 12063

0 0 0

65655 60120 23406

HANINGE

HUDDINGE

J

Ä

RF

Ä

LLA

54215 86545 69526

104475 129619 107511

0 0 0

4820

8512

627

109295 138131 108139

55299 51886 38851

0 0 0

53996 86244 69288

LIDING

Ö

NACKA

NORRT

Ä

LJE

92158 101952 139232

91586

126665

68271

0

0

10856

10582

9340

14057

102168

136005

93184

10271

34372

0

0

0

45737

91897 101633 138921

NYN

Ä

SHAMN

SALEM

SIGTUNA

40856 13965 42738

35655 21713 54561

0 0 0

3671 2560 2762

39326 24273 57323

0 10359 14719

1423 0 0

40749 13914 42604

SOLLENTUNA

SOLNA

STOCKHOLM

83204

125333

2227681

96999

99769

1326574

0 0 0

4656

12534

352776

101655

112303

1679350

18699 0 0

0

12712

543101

82956

125015

2222451

SUNDBYBERG S

Ö

DERT

Ä

LJE TYRES

Ö

90416

133926

26806

58094

135685

62206

0 0 0

7436

15096

1713

65530

150781

63919

0 17236 37235

24677 0

0

90207

133545

26685

T

Ä

BY

UPPLANDS-BRO

UPPLANDS-V

Ä

SBY

85696 18760 34013

114727 33045 65117

0 0 0

4767

1792

501

119495 34838 65618

34[REDACTED_TELEFONNUMMER]39

0 0 0

85422 18688 33879

VALLENTUNA

VAXHOLM

V

Ä

RMD

Ö

30[REDACTED_TELEFONNUMMER]79

36447 11761 35950

0 0 0

2551 1284 2050

38997 13046 38000

9019 1854 7612

0 0 0

29978 11192 30388

Ö

STER

Å

KER

27597

50204

0

2126

52329

24839

0

27490

STOCKHOLMS L

Ä

N

3716095 3088937

10856

482970 :

3582763

504090

627650 3706323

ENK

Ö

PING

H

Ä

BO

TIERP

76289

7560

62052

64530 30772 32922

569

0

20973

8961

757

11520

74060 31528 65415

0

24021

3534

2027 0 0

76088

7508

61882

UPPSALA

374762

326642

0

38281

364924

0

8848

373771

Ä

LVKARLEBY 

Ö

STHAMMAR

29463 59769

16531 37682

6309 6682

2591 8734

25431 53098

0 0

3958 6521

29389 59618

UPPSALA L

Ä

N

609895

509079

34533

70844

614457

27554

21353

608256

83

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.8

KOMMUN

A      B      C

O

VOLYM   VIA   VIA

VIA

ATT  SKATTE- SKATTE-

STATS-

REGLERA V

Ä

XLING UTJ

Ä

MN.

BIDRAG

E      F      G

H

TILL   FRAN

E-F+G

B+C+D MELLANK.MELLANK.

TOTAL

SUMMA UTJ

Ä

MN. UTJ

Ä

MN.

SUMMA

ESKILSTUNA

FLEN

KATRINEHOLM

214592 55929 80773

179984 33608 61711

463

5791

16343

38805

9086

14435

219251 48485 92490

5240

0

11949

0

7304

0

214011 55790 80541

NYK

Ö

PING

OXEL

Ö

SUND

STR

Ä

NGN

Ä

S

152779 25774 70417

136538 28626 55534

-2653

0

-1545

19920 3439 9980

153805 32066 63969

1437

6370

0

0

0

6269

152368 25696 70238

VING

Å

KER

22643

17321

5062

4330

26713

4137

0

22576

S

Ö

DERMANLANDS L

Ä

N

622907

513323

23461

99994

636779

29131

13573

621221

BOXHOLM

FINSP

Å

NG

KINDA

16415 41034 34808

7366 34396 13313

4980

999

10315

3[REDACTED_TELEFONNUMMER]

15422 42613 28572

0

1691

0

951

0

6151

16373 40922 34723

LINK

Ö

PING

MJ

Ö

LBY

MOTALA

221556 55042 66441

199605 36201 59906

0

8188

11899

22161 11229 18341

221766 55618 90146

803

724

23915

0 0 0

220962 54894 66231

NORRK

Ö

PING

S

Ö

DERK

Ö

PING

VADSTENA

247035 23280 16063

185825 18060 11673

12801

-2116

4150

38689 3481 2833

237315 19426 18655

0

0

2638

9072

3797

0

246386 23223 16017

VALDEMARSVIK

YDRE

Å

TVIDABERG

19396 12427 31134

11423

5438

18022

5890 4290 4304

4255 2312 4584

21568 12039 26910

2227 0 0

0

355

4146

19341 12394 31056

Ö

DESH

Ö

G

14171

7329

4319

3669

15317

1185

0

14132

Ö

STERG

Ö

TLANDS L

Ä

N

798803

608558

70019

126789

805367

33184

24472

796655

ANEBY EKSJ

Ö 

GISLAVED

13256 32631 50502

9988 27751 48565

4569 12225 -6521

1507 4938 6403

16064 44915 48447

2848

12388

0

0

0

1922

13216 32527 50369

GNOSJ

Ö

J

Ö

NK

Ö

PING

N

Ä

SSJ

Ö

16703

264209

63895

17742

187132

47226

0

8304

16110

1236

22073

9476

18978

217508

72812

2323

0

9100

0

46056

0

16655

263564

63712

S

Ä

VSJ

Ö 

TRANAS VAGGERYD

35844 43510 29308

17632 28632 19423

9162

15113

2918

6182 8055 3749

32976 51799 26090

0

8417

0

2777

0

3144

35752 43382 29234

VETLANDA V

Ä

RNAMO

65255 61952

43835 54619

18457 -3632

8649 6061

70941 57047

5868 0

0 4745

65073 61792

J

Ö

NK

Ö

PINGS L

Ä

N

677064

502544

76705

78328

657577

40944

58644

675277

84

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.8

KOMMUN

A      B      C

D

VOLYM   VIA   VIA

VIA

ATT  SKATTE- SKATTE-

STATS-

REGLERA V

Ä

XLING UTJ

Ä

MN.

BIDRAG

E      F      G      H

TILL   FRAN

E-F+G

B+C+0 MELLANK.MELLANK.

TOTAL

SUMMA UTJ

Ä

MN. UTJ

Ä

MN.

SUMMA

ALVESTA LESSEBO[REDACTED_EFTERNAMN]

60905 31132 84298

42310 18614 57611

12702

7843

10183

6388

3235

11031

61400 29691 78825

659

0 0

0 1359 5255

60741 31051 84080

MARKARYD TINGSRYD UPPVIDINGE

41342 48693 45314

22588 28185 22420

8759 22141 14502

5040

10775

5665

36387 61100 42588

0

12554

0

4851

0

2608

41238 48546 45196

V

Ä

XJ

Ö Ä

LMHULT

158962 48933

162435 33758

-17089 8700

12687 5777

158033 48235

0 0

505 568

158538 48803

KRONOBERGS L

Ä

N

519579

387920

67741

60597

516259

13213

15147

518192

BORGHOLM EMMABODA HULTSFRED

46846 33110 85228

19785 22949 35621

17693

6421

15987

6603

5428

10002

44080 34798 61610

0

1779

0

2644

0

23422

46725 33019 85032

H

Ö

GSBY KALMAR M

Ö

NSTER

Å

S

30185

142849

36566

12886

123353

27590

13319

12055

5286

5107

17204

3358

31312

152611

36234

1209

10158

0

0

0

235

30103

142453

36469

M

Ö

RBYL

Å

NGA

NYBRO

OSKARSHAMN

30873 72029 86074

25525 45266 59375

5820

14407

7470

5991

10076

8474

37337 69749 75319

6556 0 0

0

2090

10539

30782 71839 85858

TORSAS

VlMMERBY

V

Ä

STERVIK

29529

43297

126686

13550 32598 81967

12698 11186 28771

4668

6654

15743

30916

50438

126481

1468

7267

134

0 0 0

29449

43171

126347

KALMAR L

Ä

N

763273

500467

151114

99307

750887

28571

38930

761246

GOTLAND

EJ MED I HUVUOMANNASKAPSF

Ö

R

Ä

NDRINGEN

KARLSHAMN

KARLSKRONA

OLOFSTR

Ö

H

65262

145445

29046

49286 87513 25245

9536

30522

-390

12856

15586

2296

71678

133621

27151

6600 0 0

0

11450

1819

65079

145071

28970

RONNEBY S

Ö

LVESBORG

75181 34039

42389 23557

17438 6018

5392 4694

65219 34268

0 321

9773

0

74993 33948

BLEKINGE L

Ä

N

348972

227989

63124

40824

331938

6920

23043

348060

85

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.8

KOMMUN

ABCDEFGH

VOLYM        VIA        VIA       VIA                      TILL        FRAN      E-F+G

ATT       SKATTE-  SKATTE-  STATS-       B+C+D MELLANK.MELLANK.     TOTAL REGLERA V

Ä

XLING UTJ

Ä

MN.  BIDRAG      SUMMA    UTJ

Ä

MN.  UTJ

Ä

MN.     SUMMA

BROM

Ö

LLA

BASTAD

H

Ä

SSLEHOLM

25882 39937 97964

22989 25379 88791

-2096

8947

22719

2193

3737

20000

23085

38063

131510

0

0

33853

2731

1770

0

25816 39833 97657

KLIPPAN

KRISTIANSTAD

OSBY

41937

204736

49917

29442

133884

24187

7586

20226

9864

7321

26693

5385

44349

180803

39436

2528 0 0

0 23417 10362

41822

204219

49798

PERSTORP

SIMRISHAMN

TOMELILLA

26735 52063 41655

14654 35285 19250

-1033 19595 13545

1919

12117

6708

15539 66997 39503

0

15093

0

11139

0

2043

26679 51904 41546

Å

storp

ä

ngelholm

ö

rkelljunga

27204 73//3 29764

23815 64247 16254

-3121

11588

4640

4031

11905

3628

24725 87740 24523

0

14184

0

2409

0

5169

27134 73557 29692

Ö

STRA G

Ö

INGE

43437

27048

3331

4874

35254

0

8078

43352

KRISTIANSTADS L

Ä

N

755005

525225

115791

110511

751528

65658

67118

752988

BJUV

BURL

Ö

V

ESL

Ö

V

36662 31503 73174

27729 31983 52868

-2893

0

6920

4495

4002

12006

29331 35985 71794

0

4572

0

7242

0

1186

36574 31413 72980

HELSINGBORG

H

Ö

GAN

Ä

S

H

Ö

RBY

311487 63201 43803

236261 49616 22660

0

5850

13326

49545 7417 6790

285806 62883 42775

0 0 0

24881 149 912

310687 63032 43687

H

ÖÖ

R

K

Ä

VLINGE

LANDSKRONA

38186 44074 99705

23446 47106 74134

6281

-12854

18164

5051

3754

17957

34779

38006

110255

0

0

10832

3310

5959

0

38089 43964 99423

LOMMA
[REDACTED_EFTERNAMN]
[REDACTED_EFTERNAMN]

Ö

37965  40955     0   1741  42696

202840 193342     0  31931 225273

EJ MED I HUVUDMANNASKAPSF

Ö

R

Ä

NDRINGEN

4840 23006

0 0

37857 202267

SJ

Ö

BO

SKURUP

STAFFANSTORP

45351 33566 24211

27780 24327 39008

11742

5699

0

7386 5959 2893

46909 35986 41901

1682

2512

17779

0 0 0

45227 33473 24122

SVAL

Ö

V

SVEDALA

TRELLEBORG

33492 24837 86392

22910 33951 74985

5728

-12572

7937

4938

4143

14057

33577 25523 96979

174

753

10833

0 0 0

33402 24769 86146

VELLINGE YSTAD

25764 71702

66290 49743

0 20506

2940 14419

69230 84668

43593 13175

0 0

25636 71493
[REDACTED_EFTERNAMN]

Ö

HUS L

Ä

N

1327914

1139094

73834

201425

1414353

133750

43639

1324242

86

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.8

KOMMUN

A     B     C

D

VOLYM   VIA   VIA

VIA

ATT  SKATTE- SKATTE-

STATS-

REGLERA V

Ä

XLING UTJ

Ä

MN.

BIDRAG

E      F      G     H

TILL   FRAN

E-F+G

B+C+D MELLANK.MELLANK.

TOTAL

SUMMA UTJ

Ä

MN. UTJ

Ä

MN.

SUMMA

FALKENBERG

HALMSTAD

HYLTE

75865

178122

42557

57526

138214

17744

21332

13582

8625

12353

24968

5603

91210

176763

31972

15569 0 0

0

884

10485

75641

177647

42457

KUNGSBACKA

LAHOLM

VARBERG

79344

57386

106302

100827 31627 78581

0

12093

8954

987 8150 7134

101815 51870 94669

22713 0 0

0

5370

11364

79102

57240

106053

HALLANDS L

Ä

N

539576

424519

64586

59195

548299

38282

28102

538120

G

Ö

TEBORG

H

Ä

RRYDA

KUNG

Ä

LV

EJ MED I HUVUDHANNASKAPSF

Ö

R

Ä

NDRINGEN 41891  53368     0   2588  55957 66690  66193     0   4359  70551

14196 4045

0 0

41760 66507

LYSEKIL

MUNKEDAL

M

Ö

LNDAL

49525 30259 91906

25939

17845

109727

11875 6232

0

6791 4500 5047

44605

28577

114774

0

0

23145

4794

1603

0

49399 30180 91629

ORUST

PARTILLE

SOTEN

Ä

S

31468 49153 39973

22471 63166 17263

7692

0

13410

5043 3351 5161

35206 66518 35834

3827

17520

0

0

0

4038

31379 48998 39872

STENUNGSUND

STR

Ö

MSTAD

TANUM

25029 29090 41497

37033 17506 18638

0

7678

16791

1641 5433 6582

38674 30617 42011

13731

1607

625

0 0 0

24944 29010 41385

TJ

Ö

RN

UDDEVALLA

Ö

CKER

Ö

26164

135785

19805

24195 87916 18761

-289

8018

639

1926

10494

1093

25832

106429

20493

0

0

742

262

29032

0

26094

135461

19751

G

Ö

TEBORG & BOHUS L

Ä

N

678235

580021

72046

64008

716076

79437

39/'29

676368

ALE

ALINGS

Å

S
[REDACTED_EFTERNAMN]

43796 87023 45237

57289 77547 24881

-13045

5469

16186

2700

12142

7060

46944 95158 48126

3270 8378 3014

0 0 0

43674 86779 45112

BORAS

DALS-ED

F

Ä

RGELANDA

306773 25800 26894

246684 10335 14942

21815 7341 3256

38497 4143 2547

306995 21819 20746

1044 0 0

0 3917 6084

305951 25736 26830

HERRUUNGA

LERUM

LILLA

36970 41749 37539

20378 83627 28063

6074

0

768

4066 2399 3567

30518 86026 32398

0

44448

0

6362

0

4848

36880 41577 37246

MARK

MELLERUD

SVENLJUNGA

81888 35451 34194

69227 20404 22725

21410

12968

9091

10878 4990 4550

101515 38361 36366

19873 3009 2267

0 0 0

81642 35352 34099

TRANEMO

TROLLH

Ä

TTAN

ULRICEHAMN

38209

135195

81051

28708

128907

49805

1142

0

15493

2114

11203

8007

31965

140110

73305

0

5284

0

6150

0

7540

38115

134826

80845

VARGARDA

V

Ä

NERSBORG

AMAL

32484

109933

46407

20731 86533 29438

3723

2118

12022

2844 8490 5225

27298 97141 46685

0

0

402

5105

12515

0

32404

109656

46282

Ä

LVSBORGS L

Ä

N

1246392

1020225

125831

135420

1281476

90990

52521

1243008

87

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.8

KOMMUN

A     B     C

D

VOLYM   VIA   VIA

VIA

ATT  SKATTE- SKATTE-

STATS-

REGLERA V

Ä

XLING UTJ

Ä

MN.

BIDRAG

E      F      G      H

TILL   FRAN

E-F+G

B+C+O MELLANK.MELLANK.

TOTAL

SUMMA UTJ

Ä

MN. UTJ

Ä

MN.

SUMMA

ESSUNGA
[REDACTED_EFTERNAMN]

Ö

PING

GR

Ä

STORP

20844 94473 21054

10796 65647 11840

5823

25346

5282

2218

12104

2038

18837

103097

19161

0

RR88

0

1953

0

1839

20790 94209 21000

GULLSP

Å

NG

G

Ö

TENE

HABO

23867 40694 20458

11735 28487 19525

6146

3918

-3774

3249 4552 2225

21130 36957 17976

0 0 0

2677 3633 2431

23807 40590 20407

HJO

KARLSBORG

LIDK

Ö

PING

23362 28066 87528

18385 16098 77614

4586 6489 9908

3087 4591 7051

26058 27178 94573

2762

0

7289

0

814

0

23296 27992 87284

MARIESTAD

MULLSJ

Ö

SKARA

67135 13531 53536

52505 13854 40187

2882

-1049

8905

8486 1705 4235

63872 14510 53327

0

1016

0

3087

0

66

66960 13494 53393

SK

Ö

VDE

TIBRO

TIDAHOLM

112924 30376 48592

110436 22948 27182

0 3545 7423

9705 3394 5616

120141 29887 40221

7529 0 0

0

409

8252

112612 30296 48473

T

Ö

REBODA VARA

33707 62594

19263 31815

8681 14490

5006 4305

32951 50610

0 0

666 11833

33618 62443

SKARABORGS L

Ä

N

782742

578319

108599

83567

770485

27484

37661

780662

ARVIKA

EDA

FILIPSTAD

92040 46786 64994

61937 19945 31627

27038 12480 18927

15048

3276

10017

104023 35701 60571

12245 0 0

0

10975

4255

91778 46676 64826

FORSHAGA

GRUMS

HAGFORS

36438 29941 59362

26985 23687 38714

4195

5726

16224

3424 3762 7982

34604 33175 62920

0 3318 3721

1739 0 0

36343 29856 59198
[REDACTED_EFTERNAMN]

Ö

KARLSTAD

KIL

28120

235110

30397

35299

205606

27895

-6609

-4271

-442

2003

23734

2275

30693

225069

29728

2651 0 0

0

9425

589

28042

234494

30316

KRISTINEHAMN

MUNKFORS

STORFORS

91268 25638 17085

61976 11475 11914

18106 6726 3283

9274 2384 2228

89356 20585 17426

0

0

387

1670

4990

0

91026 25576 17039

SUNNE

S

Ä

FFLE

TORSBY

49393 63110 64289

29896 41422 45297

17771 19199 16358

7591 9986 7681

55259 70606 69337

6006 7675 5227

0 0 0

49253 62931 64110

Å

rj

ä

ng

39123

20870

14537

7385

42791

3778

0

39014

V

Ä

RMLANDS L

Ä

N

973094

694546

169246

118050

981842

45007

33642

970477

88

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.8

KOMMUN

ABCDEFGH

VOLYM        VIA        VIA       VIA                      TILL        FRAN      E-F+G

ATT       SKATTE-  SKATTE-  STATS-       B+C+D MELLANK.MELLANK.     TOTAL REGLERA V

Ä

XLING UTJ

Ä

MN.  BIDRAG      SUMMA    UTJ

Ä

MN.  UTJ

Ä

MN.     SUMMA

ASKERSUND DEGERFORS HALLSBERG

47029 34016 45715

19837 20025 28673

11489 3079 5508

6610 3497 5550

37936 26601 39731

0 0 0

8979 7334 5870

46915 33935 45600

H

Ä

LLEFORS KARLSKOGA KUMLA

33011 65712 48347

16685 66237 32979

10357 5701 3473

5982 8086 4218

33023 80024 40670

101

14507

0

0

0

7557

32922 65517 48228

LAXA LINDESBERG

26576 60060

13308 42189

3963 16756

1988 10516

19259 69461

0 9575

7256 0

26515 59887

LJUSNARSBERG

29324

10690

8764

4656

24110

0

5143

29252

NORA 

Ö

REBRO

26056 273285

17879 229559

4343 25403

4101 33935

26324 288897

338 16364

0 0

25986 272533

Ö

REBRO L

Ä

N

6

Ö

9131

498062

98835

89139

686036

40885

42139

687290

ARBOGA

FAGERSTA

HALLSTAHAMMAR

43517 36136 42202

33974 34560 40598

3702

6864

-3583

4924 5840 4937

42600 47264 41952

0

11240

0

801

0

138

43401 36024 42090

HEBY

KUNGS

Ö

R

K

Ö

PING

40064 22060 71440

27836 19416 63255

7777

675

2918

8006 3001 9889

43619 23092 76062

3667 1093 4819

0 0 0

39952 21999 71243
[REDACTED_EFTERNAMN]

SALA

SKINNSKATTEBERG

24732 62639 20435

15016 47507 11039

4787 9257 4471

4478

10218

2695

24282 66982 18205

0

4517

0

384

0

2178

24666 62465 20383

SURAHAMMAR V

Ä

STERAS

29598 312758

27083 314499

-1488 0

3150 25349

28744 339848

0 27964

776 0

29520 311884

V

Ä

STMANLANDS L

Ä

N

705580

634783

35380

82488

752650

53299

4277

703627

AVESTA

BORL

Ä

NGE

FALUN

61223

93681

127135

44298

89048

104932

14306 -3463 -1540

9978 11554 15940

68583

97139

119331

7534

3714

0

0

0

7474

61049

93425

126805

GAGNEF

HEDEMORA

LEKSAND

28185 54555 42474

18106 28665 25335

5793 13163 17090

3715 7293 8686

27615 49121 51111

0

0

8762

496

5296

0

28111 54417 42349

LUDVIKA

MALUNG

HORA

101523 38412 34235

56514 20267 36430

21031 9080 9935

13623 4895 7814

91167 34242 54178

0

0

20062

10098

4073

0

101265 38315 34117

ORSA

R

Ä

TTVIK

SMEDJEBACKEN

24181 36097 31520

11472 19294 24733

9443

17028

2187

4461 8794 5745

25376 45116 32665

1262 9127 1231

0 0 0

24115 35988 31435

S

Ä

TER

VANSBRO

Ä

LVDALEN

22066 38709 30856

19930 13035 12949

4541 12879 11695

5533 6172 3302

30004 32085 27946

8008 0 0

0 6529 2831

21996 38614 

ZOfff

KOPPARBERGS L

Ä

N

764853

525008

143168

117503

785680

59699

36796

762///

89

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.8

KOMMUN

BOLLN

Ä

S

G

Ä

VLE
[REDACTED_EFTERNAMN]

HUDIKSVALL
[REDACTED_EFTERNAMN]

NORDANSTIG

OCKELBO

OVAN

Å

KER

SANDVIKEN

S

Ö

DERHAMN

G

Ä

VLEBORGS L

Ä

N

ABCDEFGH

VOLYM   VIA   VIA     VIA

TILL   FRAN   E-F+G

ATT  SKATTE- SKATTE- STATS-  B+C+D MELLANK.MELLANK.  TOTAL REGLERA V

Ä

XLING UTJ

Ä

MN. BIDRAG  SUMMA UTJ

Ä

MN. UTJ

Ä

MN. SUMMA

69255

216416

34160

42919

158461

20720

17629

0

4583

12472

27616

5724

73019

186077

31027

3955 0 0

0

29801

3045

69064

215878

34072

78729 52020 32824

59976 29398 15151

15338 24108 12286

10451

10815

8227

85765 64321 35663

7256

12456

2931

0 0 0

78509 51865 32732

21766 27959 89453

9238 19470 66894

6096

9116

15772

4379

1672

12916

19714 30258 95583

0 2377 6377

1997 0 0

21711 27881 89205

70598  47140  20168  12432  79740   9344     O  70397 693181 469367 125096 106702 701166  .44696  34843 691314

H

Ä

RN

Ö

SAND

KRAMFORS

SOLLEFTE

Å

SUNDSVALL

TIMRA

ANGE

Ö

RNSK

Ö

LDSVIK
[REDACTED_EFTERNAMN]

BR

Ä

CKE

H

Ä

RJEDALEN

KROKOM RAGUNDA

str

ö

msund

Are 

ö

stersund

j

ä

mtlands l

ä

n

96677 139191 110207

66840 56306 57000

18587 45670 42046

11257 18085 16454

96684 120061 115500

266

0

5595

0

18783

0

96418 138844 109905

282[REDACTED_TELEFONNUMMER]17

256178 45778 27942

5027

9117

20707

21909 5734 7552

283114 60629 56201

1793

1638

0

0

0

364

281321 58991 56566

188942

147080

35475

28180

210734

22328

0

188407

932965

657123

176630

109171

942925

31619

19148

930453

33892 40977 50981

13723 15357 22339

18053 15744 21698

4480 4863 5039

36256 35964 49077

2458 0 0

0 4911 1770

33798 40874 50847

46259 28017 67260

25472 12760 28147

17661 14325 31291

6529 4892 9344

49661 31977 68782

3530 4041 1705

0 0 0

46131 27936 67078

37421 147801

18032 127609

13829 969

4696 21801

36557 150379

0 2977

765 0

37322 147402

452608

263440

133570

61643

458654

14711

7445

451388

90

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.8

KOMMUN

ABCDEFGH

VOLYM        VIA        VIA           VIA                        TILL         FRAN       E-F+G

ATT       SKATTE-  SKATTE-  STATS-       B+C+D MELLANK.MELLANK.     TOTAL REGLERA V

Ä

XLING UTJ

Ä

MN.  BIDRAG      SUMMA    UTJ

Ä

MN.  UTJ

Ä

MN.     SUMMA

BJURHOLM

DOROTEA

LYCKSELE

15388 21236 43230

5359

7022

28769

6217

8435

12541

1464 2787 3755

13040 18244 45065

0

0

1953

2309

2940

0

15349 21183 43112

MALA

NORDMALING

NORSJ

Ö

13454 36444 19391

7856 15248 10486

3482

10010

5334

919

1684

625

12258 26943 16444

0 0 0

1162 9417 2899

13420 36360 19343

ROBERTSFORS

SKELLEFTE

Å

SORSELE

34503

232506

14125

14370

161323

6190

8374

20745

8065

2753

14142

1187

25497

196211

15442

0

0

1356

8925

35722

0

34422

231932

14086

STORUMAN

UME

Å

VILHELMINA

24521

165558

25955

14369

206570

15251

9189

-44486

12014

1438

16187

1993

24996

178271

29258

541

13174

3577

0 0 0

24454

165097

25881

VINDELN

V

Ä

NN

Ä

S

ASELE

34844 26362 19996

12402

16436

7663

10331

5426

10558

3101 1595 1581

25834 23457 19802

0 0 0

8929

2838

141

34763 26295 19943

V

Ä

STERBOTTENS L

Ä

N

727513

529314

86235

55212

670760

20401

75282

725641

ARJEPLOG

ARVIDSJAUR

BODEN

14855

39812

132050

9044 19486 76801

6636 13099 21910

1375 1739 5593

17055

34325

104305

2243 0 0

0

5388

27429

14812

39713

131733

G

Ä

LLIVARE HAPARANDA JOKKMOKK

75589 35482 29213

60313 23039 16334

9745 9261 9178

-1210

4123

560

68848 36422 26072

0

1037

0

6547

0

3067

75396 35385 29139

KALIX

KIRUNA

LULE

Å

80511

77377

206551

50522

74752

195319

16331

-1660

-20965

4621 3173 8472

71473

76266

182826

0 0 0

8834

906

23204

80308

77172

206029

PAJALA

PITE

Å

Ä

LVSBYN

40952

135517

33580

18020

103028

22434

18237

17934

9570

2340 9566 1374

38598

130528

33378

0 0 0

2248

4632

113

40845

135161

33491

Ö

VERKALIX 

Ö

VERTORNE

Å

25728 27383

10394 12815

9302 12299

716 2165

20412 27279

0 0

5254 31

25666 27310

NORRBOTTENS L

Ä

N

954600

692301

130880

44607

867787

3280

87653

952160

SUMMA TOTALT MILJONER KR:

20280

15570

2157

2498

20226

1433

1433

20226

91

Exemplifierar utfallet av mellankommimala kostnadsutjämningen. Alla belopp i   Prop. 1990/91:150

tusentals kronor. Uppgifter 1991 års nivå

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.9

KOMMUN

A NETTO

Å

R 1992

B

NETTO

Å

R

1993

C

NETTO

Å

R

1994

D NETTO

Å

R 1995

E NETTO

Å

R 1996

F

NETTO

Å

R

1997

BOTKYRKA DANDERYD EKER

Ö

-51233 -26584 -12063

-49554 -25185 -11627

-47875 -23786 -11192

-46196 -22387 -10756

-44518 -20989 -10321

-42839

-19590

-9885

HANINGE

HUDDINGE

J

Ä

RF

Ä

LLA

-55299 -51886 -38851

-53743 -49610 -37591

-52187 -47333 -36332

-50632 -45057 -35072

-49076 -42780 -33813

-47520 -40504 -32553

LIDING

Ö

NACKA

NORRT

Ä

LJE

-10271

-34372

45737

-8351

-32158

39888

-6431

-29945

34040

-4512

-27731

28191

-2592

-25518

22342

-672

-23304

16494

NYN

Ä

SHAMN

SALEM

SIGTUNA

1423 -10359 -14719

2156

-9935

-13744

2890

-9512

-12769

3623

-9089

-11795

4356

-8666

-10820

5089 -8243 -9845

SOLLENTUNA

SOLNA

STOCKHOLM

-18699

12712

543101

-17015

13270

500953

-15332

13828

458804

-13649

14386

416656

-11966

14944

374508

-10283

15502

332360

SUNDBYBERG S

Ö

DERT

Ä

LJE TYRES

Ö

24677 -17236 -37235

21548 -13747 -36589

18419 -10257 -35944

15290

-6768

-35298

12162

-3279

-34653

9033

211

-34007

T

Ä

BY

UPPLANDS-BRO UPPLANDS-V

Ä

SBY

-34073 -16149 -31739

-32395 -15726 -30973

-30718 -15302 -30208

-29040 -14879 -29442

-27362 -14455 -28677

-25684 -14031 -27911

VALLENTUNA

VAXHOLM

V

Ä

RMD

Ö

-9019 -1854 -7612

-8366 -1613 -6912

-7714 -1371 -6212

-7061 -1130 -5511

-6408

-888

-4811

-5756

-647

-4111

Ö

STER

Å

KER

-24839

-24132

-23424

-22717

-22009

-21302

STOCKHOLMS L

Ä

N

123560

98848

74136

49424

24712

0

ENK

Ö

PING HABO

2027 -24021

2313 -23938

2600 -23856

2886 -23774

3172 -23692

3458 -23610

TIERP

-3534

-2861

-2188

-1515

-842

-169

UPPSALA

Ä

LVKARLEBY

Ö

STHAMMAR

8848 3958 6521

10288 3413 5824

11729 2868 5127

13170 2323 4430

14611 1778 3733

16051 1232 3036

UPPSALA L

Ä

N

-6201

-4961

-3720

-2480

-1240

0

92

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

Bilaga 1:3.9

KOMMUN

A NETTO

Å

R 1992

B

NETTO

Å

R .

1993

C

NETTO

Å

R

1994

D

NETTO

Å

R

1995

E NETTO

Å

R 1996

F

NETTO

AR

1997

ESKILSTUNA

FLEN

KATRINEHOLM

-5240

7304

-11949

-3049

6296

-11127

-857

5287

-10305

1334

4278

-9484

3525

3269

-8662

5716

2261

-7841

NYK

Ö

PING

OXEL

Ö

SUND

STR

Ä

NGN

Ä

S

-1437

-6370

6269

-72

-6164

5550

1292

-5957

4832

2656

-5751

4114

4021

-5545

3395

5385

-5339

2677

VING

Å

KER

-4137

-3881

-3626

-3370

-3114

-2859

S

Ö

DERMANLANDS L

Ä

N

-15558

-12446

-9335

-6223

-3112

0

BOXHOLM

FINSP

Å

NG

KINDA

951

-1691

6151

880

-1285

5135

809 -879 4119

739 -473 3104

668

-67

2088

598

339

1072

LINK

Ö

PING

MJ

Ö

LBY

MOTALA

-803

-724

-23915

874

-295

-23234

2550

133

-22553

4227

562

-21872

5904

991

-21191

7581

1419

-20509

NORRK

Ö

PING

S

Ö

DERK

Ö

PING

VADSTENA

9072

3797

-2638

9451

3224

-2515

9831

2651

-2391

10211

2078

-2268

10591

1504

-2145

10971

931

-2021

VALDEMARSVIK

YDRE

Å

TVIDABERG

-2227

355

4146

-2047

375

3529

-1867

395

2912

-1687

415

2295

-1507

435

1677

-1327

455

1060

Ö

DESH

Ö

G

-1185

-1062

-938

-815

-692

-569

Ö

STERG

Ö

TLANDS L

Ä

N

-8712

-6970

-5227

-3485

-1742

0

ANEBY EKSJ

Ö 

GISLAVED

-2848

-12388

1922

-2651

-11851

2140

-2455

-11315

2358

-2258

-10779

2576

-2061

-10242

2794

-1865

-9706

3013

GNOSJ

Ö

J

Ö

NK

Ö

PING

N

Ä

SSJ

Ö

-2323 46056 -9100

-2177 39659 -8155

-2031 33262 -7210

-1885 26866 -6265

-1739 20469 -5320

-1593 14072 -4374

S

Ä

VSJ

Ö 

TRAN

Å

S VAGGERYD

2777

-8417

3144

2649

-7800

2859

2522

-7183

2574

2394

-6565

2289

2267

-5948

2004

2139

-5331

1719

VETLANDA V

Ä

RNAMO

-5868

4745

-4999 4486

-4131 4228

-3263 3969

-2395

3711

-1526 3452

J

Ö

NK

Ö

PINGS L

Ä

N

17700

14160

10620

7080

3540

0

93

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3

Bilaga 1:3.9

KOMMUN

A NETTO

AR 1992

B

NETTO

Å

R

1993

C NETTO

Å

R 1994

D

NETTO

Å

R

1995

E NETTO

Å

R 1996

F

NETTO

Å

R

1997

ALVESTA LESSEBO[REDACTED_EFTERNAMN]

-659 1359 5255

-371 1224 4622

-83 1089 3988

205

953

3355

493

818

2722

781

682

2089

MARKARYD TINGSRYD UPPVIDINGE

4851

-12554

2608

4060

-12238

2303

3269

-11923

1997

2478

-11607

1692

1687

-11291

1386

896

-10975

1081

V

Ä

XJ

Ö Ä

LMHULT

505 568

1224 724

1943 879

2662 1035

3382 1191

4101 1346

KRONOBERGS L

Ä

N

1933

1547

1160

773

387

0

BORGHOLM EMMABOOA HULTSFRED

2644 -1779 23422

2434 -1514 19216

2224 -1249 15011

2014

-984

10806

1803 -719 6601

1593 -454 2395

H

Ö

GSBY KALMAR M

Ö

NSTER

Å

S

-1209

-10158

235

-951

-8967

424

-693

-7776

614

-435

-6586

803

-177

-5395

993

81

-4204

1183

M

Ö

RBYL

Å

NGA

NYBRO

OSKARSHAMN

-6556

2090

10539

6287 '209 '. 126

-6019 2329 7513

-5750 2448 6000

-5482 2567 4487

-5214 2686 2974

TORS

Å

S

VlMMERBY

V

Ä

STERVIK

-1468

-7267

-134

-n 2

-6866 804

-1015

-6465

1742

-789

-6064

2681

-563

-5663

3619

-337

-5262

4558

KALMAR L

Ä

N

10359

8287

6215

4143

2072

0

GOTLAND

EJ MED I HUVUDMANNASKAPSF

Ö

R

Ä

NORINGEN

KARLSHAMN

KARLSKRONA

OLOFSTR

Ö

M

-6600

11450

1819

-6295 9713 1565

-5990 7975 1311

-5685 6237 1057

-5380

4499

802

-5076

2761

548

RONNEBY S

Ö

LVESBORG

9773 -321

8095 -180

6417 -39

4739 102

3061 243

1383 383

BLEKINGE L

Ä

N

16123

12898

,9674

6449

3225

0

94

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.9

KOMMUN

A

NETTO

Å

R

1992

B V NETTO 

Å

R 1993

C NETTO

Å

R 1994

D

NETTO

Å

R

1995

E NETTO AR 1996 ,

F NETTO

AR 1997

BROM

Ö

LLA

B

Å

STAD

H

Ä

SSLEHOLM

2731

1770

-33853

2597

1937

-31536

2463

2104 -29220

2329

2271 -26904

2194

2438

-24587

2060

2605

-22271

KLIPPAN

KRISTIANSTAD

OSBY

-2528 23417 10362

-1698

21913

8986

-869

20410

7611

-39

18906

6236

791

17403

4860

1620

15899

3485

PERSTORP

SIMRISHAMN

TOMELILLA

11139

-15093

2043

9220 -13902 . 2333

7301

-12711

2624

5382

-11520

2914

3463

-10328

3204

1544

-9137

3495

Å

STORP

Ä

NGELHOLM

Ö

RKELLJUNGA

2409

-14184

5169

2343

-12695

4550

2276

-11207

3931

2209

-9719

3312

2143

-8230

2693

2076

-6742

2073

Ö

STRA G

Ö

INGE

8078

7121

6164

5207

4250

3293

KRISTIANSTADS L

Ä

N

1460

1168

  876

584

292

0

BJUV

BURL

Ö

V

ESL

Ö

V

7242

-4572

1186

6383

-4079 2388

5523

-3586

3590

4664

-3093

4792

3805

-2600

5994

2945

-2108

7196

HELSINGBORG

H

Ö

GAN

Ä

S

H

Ö

RBY

24881 149 912

26595 1328 1501

28310 2507 2090

30024 3686 2680

31739 4865 3269

33454 6043 3858

H

ÖÖ

R

K

Ä

VLINGE

LANDSKRONA

3310

5959

-10832

3274

5536

-8523

3238

5114

-6215

3202

4691

-3907

3166

4268

-1598

3130

3846

710

LOMMA
[REDACTED_EFTERNAMN]
[REDACTED_EFTERNAMN]

Ö

-4840  -4407  -3975  -3542  -3110

-23006 -18996 -14986 -10976  -6966

EJ MED I HUVUDMANNASKAPSFpR

Ä

NDRINGEN

-2677 -2956

SJ

Ö

BO

SKURUP

STAFFANSTORP

-1682

-2512

-1///9

-806

-1799

-17413

70

-1086

-17047

945

-373

-16681

1821

340

-16315

2697

1053

-15949

SVAL

Ö

V

SVEDALA

TRELLEBORG

-174

-753

-10833

507

-192

-8926

1187

370

-7019

1868

932

-5113

2548

1494

-3206

3229

2055

-1300

VELLINGE YSTAD

-43593 -13175

-42987 -11474

-42380 -9772

-41773 -8070

-41166 -6368

-40560 -4667
[REDACTED_EFTERNAMN]

Ö

HUS L

Ä

N

-90111

-72089

-54067

-36045

-18022

0

95

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.9

KOMMUN

A

NETTO

Å

R

1992

B

NETTO

AR

1993

C

NETTO

Å

R

1994

D

NETTO

AR

1995

E

NETTO

AR

1996

F

NETTO

AR

1997

FALKENBERG

HALMSTAD

HYLTE

-15569

R

«

4

10485

-14287 3605 8880

-13005 6325 7275

-11724 9046 5671

-10442

11767

4066

-9160

14488

2461

KUNGSBACKA

LAHOLM

VARBERG

-22713

5370

11364

-21896

5055

10500

-21[REDACTED_TELEFONNUMMER]

-20262 4426 8771

-19445 4111 7907

-18628 3796 7042

HALLANDS L

Ä

N

-10180

-8144

-6108

-4072

-2036

0

G

Ö

TEBORG

H

Ä

RRYDA

KUNG

Ä

LV

EJ MED I HUVUDMANNASKAPSF

Ö

R

Ä

NDRINGEN

-14196 -13391 -12586 -11780 -10975

-4045  -2782  -1520   -257   1005

-10170 2268

LYSEKIL

MUNKEDAL

M

Ö

LNDAL

4794

1603

-23145

5063

2094

-20986

5333

2585

-18826

5602

3076

-16667

5871

3567

-14507

6141

4058

-12348

ORUST

PARTILLE

SOTEN

Ä

S

-3827

-17520

4038

-3002

-16408

4119

-2177

-15297

4200

-1352

-14185

4280

-527

-13074

4361

298

-11962

4442

STENUNGSUND

STR

Ö

MSTAD

TANUM

-13731

-1607

-625

-13162

-771

603

-12593

66

1832

-12024

902

3060

-11455 1739 4289

-10886 2575 5517

TJ

Ö

RN

UDDEVALLA

Ö

CKER

Ö

262

29032

-742

860

26268

-272

1457

23504

198

2054

20739

668

2651

17975

1138

3248

15210

1608

G

Ö

TEBORG & BOHUS L

Ä

N

-39708

-31766

-23825

-15883

-7942

0

ALE

ALINGS

Å

S
[REDACTED_EFTERNAMN]

-3270 -8378 -3014

-2592 -7084 -2280

-1914 -5790 -1545

-1236

-4496

-811

-559

-3202

-76

119

-1907

658

BOR

Å

S

DALS-ED

F

Ä

RGELANDA

-1044 3917 6084

3656 3511 5216

8357 3105 4349

13057 2699 3481

17758 2293 2613

22458 1887 1745

HERRLJUNGA

LERUM

LILLA

6362

. -44448

4848

5520

-43774

4346

4678

-43100

3845

3836

-42425

3344

2994

-41751

2842

2152

-41076

2341

MARK

MELLERUD

SVENLJUNGA

-19873 -3009 -2267

-18443 -2448 -1692

-17012 -1887 -1118

-15582

-1326

-544

-14152

-765

31

-12722

-204

605

TRANEMO

TROLLH

Ä

TTAN

ULRICEHAMN

6150

-5284

7540

5420

-3458

7128

4689

-1633

6717

3959

192

6306

3229 2018 5894

2499 3843 5483

V

Å

RG

Å

RDA

V

Ä

NERSBORG

AMAL

5105

12515

-402

4451

11473

274

3798

10431

949

3144 9389 1625

2490 8347 2301

1837 7305 2977

Ä

LVSBORGS L

Ä

N

-38469

-30775

-23081

-15387

-7694

0

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.9

KOMMUN

A      B

NETTO

NETTO

Å

R

Å

R

1992

1993

C

NETTO

Å

R

1994

D

NETTO

Å

R

1995

E     F

NETTO

NETTO

Å

R    

Å

R

1996

1997

ESSUNGA
[REDACTED_EFTERNAMN]

Ö

PING

GR

Ä

STORP

GULLSP

Å

NG

G

Ö

TENE

HABO

1953

1687

-8888

-8159

1839

1596

2677

2305

3633

3141

2431

2073

1420

-7430

1352

1934 2648 1716

1154

887

-6701

-5972

1108

865

1562

1190

2155

1663

1359

1002

621

-5243

621

819

1170

645

HJO

KARLSBORG

LIDK

Ö

PING

MARIESTAD

MULLSJ

Ö

SKARA

SK

Ö

VDE

TIBRO

TIDAHOLM

T

Ö

REBODA VARA

SKARABORGS L

Ä

N

-2762

814

-7289

3087

-1016

66

-7529

409

8252

666 11833

10177

-2573

849

-6592

2966

-922

474

-6755

520

6885

783 9864

8142

-2384

884

-5895

2844

-827

882

-5981

632

5518

899 7895

6106

-2195

918

-5199

2723 -733

1290

-5207

744

4150

1016 5926

4071

-2006

953

-4502

2601 -638 1698

-4434

856

2783

1132 3957

2035

-1817

987

-3805

2480 -544 2106

-3660

967

1416

1249 1988

ARVIKA

EDA

FILIPSTAD

FORSHAGA

GRUMS

HAGFORS
[REDACTED_EFTERNAMN]

Ö

KARLSTAD

KIL

KRISTINEHAMN

MUNKFORS

STORFORS

SUNNE

S

Ä

FFLE

TORSBY

Å

RJ

Ä

NG

V

Ä

RMLANDS L

Ä

N

12245

10975

4255

-11207 9180 4016

-10169 7384 3777

-9131 5589 3538

-8093 3793 3299

-7055 1997 3059

1739 -3318 -3721

1696 -3024 -3122

1654 -2730 -2523

1611 -2436 -1923

1569 -2142 -1324

1526

-1848

-725

-2651

9425

589

-2418

9512

704

-2186

9599

820

-1954

9686

935

-1721 9773 1051

-1489 9859 1167

1670 4990 -387

2100 4211 -235

2530

3433

-84

2961

2654

67

3391

1875

218

3821

1096

369

-6006 -7675 -5227

-5514 -7017 -4619

-5023 -6359 -4011

-4532 -5701 -3404

-4041 -5043 -2796

-3550 -4385 -2188

-3778

-3353

-2929

-2505

-2080

-1656

11365

-9092

-6819

-4546

-2273

0

7   Riksdagen 1990/91. 1 .satnl Nr 150. Bilaga 1:3

97

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.9

KOMMUN

A NETTO

Å

R 1992

B

NETTO

Å

R

1993

C

NETTO

Å

R

1994

D

NETTO

Å

R

1995

E

NETTO

Å

R

1996

F

NETTO

AR

1997

ASKERSUND DEGERFORS HALLSBERG

8979 7334 5870

7607 6169 5166

6235 5003 4462

4863 3838 3757

3490 2672 3053

2118 1507 2349

H

Ä

LLEFORS KARLSKOGA KUMLA

-101

-14507

7557

314

-13633

6532

728

-12759

5507

1143

-11885

4481

1557

-11012

3456

1972

-10138

2430

LAX

Å

LINDESBERG

LJUSNARSBERG

7256

-9575

5143

6027

-8762

4425

4798

-7949

3707

3569

-7136

2989

2339

-6323

2271

1110

-5510

1553

NORA 

Ö

REBRO

-338 -16364

-18 -12822

303 -9281

623

-5739

944 -2197

1264 1345

Ö

REBRO L

Ä

N

1254

1004

753

502

251

0

ARBOGA

FAGERSTA

HALLSTAHAMMAR

801

-11240

138

1279

-10526

658

1757

-9812

1178

2235

-9099

1698

2713

-8385

2219

3191

-7671

2739

HEBY

KUNGS

Ö

R

K

Ö

PING

-3667 -1093 -4819

-2915

-749

-3645

-2164

-406

-2471

-1412

-62

-1296

-661

281

-122

91

625

1052
[REDACTED_EFTERNAMN]

SALA

SKINNSKATTEBERG

384

-4517

2178

703

-3413

2014

1021

-2308

1851

1340

-1204

1687

1658 -100 1524

1977 1004 1360

SURAHAMMAR V

Ä

STER

Å

S

776 -27964

1067 -23691

1358 -19418

1649 -15145

1940 -10871

2231 -6598

V

Ä

STMANLANDS L

Ä

N

-49023 -39218 -29414 -19609  -9805

AVESTA

BORL

Ä

NGE

FALUN

-7534

-3714

7474

-6508

-2218

7807

-5483 -722 8141

-4457

//5

8475

-3432 2271 8808

-2407 3767 9142

GAGNEF

HEDEMORA

LEKSAND

496

5296

-8762

822

4962

-8049

1148

4629

-7336

1474

4296

-6623

1800

3962

-5909

2126

3629

-5196

LUDVIKA

MALUNG
[REDACTED_EFTERNAMN]

10098

4073

-20062

9475

3734

-19221

8853

3395

-18380

8231

3056

-17540

7609

2717

-16699

6986

2378

-15858

ORSA

R

Ä

TTVIK

SMEDJEBACKEN

-1262 -9127 -1231

-855

-8452

-712

-448

-7777

-193

-41

-7102

327

366

-6427 846

773

-5751 1365

S

Ä

TER

VANSBRO

Ä

LVDALEN

-8008 6529 2831

-7517 5755 2653

-7026 4981 2475

-6535 4207 2296

-6044 3433 2118

-5553 2660 1940

KOPPARBERGS L

Ä

N

-22903 -18323 -13742  -9161

-4581

98

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.9

KOMMUN

A

NETTO

AR

1992

B

NETTO

Å

R

1993

C

NETTO

Å

R

1994

D NETTO

Å

R 1995

E

NETTO

Å

R

1996

F

NETTO

AR

1997

BOLLN

Ä

S

G

Ä

VLE
[REDACTED_EFTERNAMN]

-3955

29801

3045

-2950

26152

2833

-1945

22504

2621

-939

18855

2408

66

15207

2196

1071

11559

1985

HUDIKSVALL
[REDACTED_EFTERNAMN]

NORDANSTIG

-7256

-12456

-2931

-6095

-11657

-2469

-4934

-10857

-2006

-3773

-10058

-1544

-2611 -9259 -1082

-1450

-8460

-619

OCKELBO

OVAN

Å

KER

SANDVIKEN

1997 -2377 -6377

1861 -1944 -5311

1724 -1512 -4244

1588 -1080 -3178

1451

-648

-2111

1515

-216

-1044

S

Ö

DERHAMN

-9344

-8303

-7262

-6221

-5180

-4159

G

Ä

VLEBORGS L

Ä

N

-9852

-7882

-5911

-3941

-1970

0

H

Ä

RN

Ö

SAND

KRAMFORS

SOLLEFTE

Å

-266 18783 -5595

334 15908 -4757

933 13033 -3919

1533 10158 -3081

2132

7285

-2244

2732

4408

-1406

SUNDSVALL

TIMRA

ANGE

-1793

-1638

364

-2

-1273

689

1788 -907 1014

3579 -541 1559

5369 -176 1664

7160

190

1989

Ö

RNSK

Ö

LDSVIK

-22328

-20877

-19426

-17975

-16524

-15075

V

Ä

STERNORRLANDS L

Ä

N

-12472

-9977

-7483

-4989

-2494

0
[REDACTED_EFTERNAMN]

BR

Ä

CKE

H

Ä

RJEDALEN

-2458 4911 1770

-2232 4183 1712

-2006 3455 1654

-1781 2727 1595

-1555 1999 1537

-1330 1271 1479

KROKOM

RAGUNDA

STR

Ö

MSUND

-3530 -4041 -1705

-3238 -3846 -1262

-2946

-5650

-820

-2655

-5455

-577

-2561

-5260

65

-2069

-3064

508

Å

RE 

Ö

STERSUND

765 -2977

841 -1970

918 -965

994 44

1071 1051

1147 2058

J

Ä

MTLANDS L

Ä

N

-7266

-5813

-4360

-2906

-1455

0

99

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.9

KOMMUN

A NETTO

Å

R 1992

B

NETTO

Å

R 1993

C

NETTO

Å

R 1994

D

NETTO

AR

1995

E NETTO

Å

R 1996

F

NETTO

Å

R

1997

BJURHOLM

DOROTEA

LYCKSELE

2309

2940

-1953

1928

2455

-1694

1546

1971

-1435

1165

1487

-1176

784 1002 -917

402

518

-658

MALA

NORDMALING

NORSJ

Ö

1162 9417 2899

999 7673 2419

836 5928 1959

673 4184 1459

510

2440

979

547 696 499

ROBERTSFORS

SKELLEFTE

Å

SORSELE

8925 35722 -1556

7305 29932 -1269

5686

24141 -1185

4066 18351 -1097

2447 12561 -1010

827 6771 -924

STORUMAN

UME

Å

VILHELMINA

-541

-13174

-3377

-407

-12135

-3221

-275

-11095

-5066

-159

-10056

-2910

-5 -9016 -2754

129 -7977 -2598

VINDELN

V

Ä

NN

Ä

S

Å

SELE

8929

2838

141

7296

2395

229

5663

1952

318

4030

1509

406

2397

1065

494

764 622 582

V

Ä

STERBOTTENS L

Ä

N

54881

43904

32928

21952

10976

0

ARJEPLOG

ARVIDSJAUR

BODEN

-2245

5388

27429

-2231

4338

22019

-2218

3288

16610

-2205

2238

11201

-2193 1188 5792

-2180 138 582

G

Ä

LLIVARE HAPARANDA JOKKMOKK

6547

-1037

5067

5296

-'1004

2473

4045 -971 1880

2794 -939 1286

1543

-906

692

292

-873

99

KALIX

KIRUNA

LULE

Å

8834

906

23204

7126

781

18688

5418

656

14173

3709

530

9658

2001

405

5142

293 280 627

PAJALA

PITE

Å

Ä

LVSBYN

2248

4652

115

1827

3801

116

1406

2970

120

986

2139

123

565

1308

127

145 477 130

Ö

VERKALIX 

Ö

VERTORNE

Å

5254 51

4221 45

3188 59

2155 73

1122 87

89 101

NORRBOTTENS L

Ä

N

84373  67498  50624  33749  16875

SUMMA TOTALT MILJONER KR:

100

Exemplifierar utfallet av statsbidraget till konununema till service och vård till     Prop. 1990/91:150 äldre och handikappade. Alla belopp i tusentals kronor. Uppgifter i 1991 irs nivå     Bil. 1:3

Bilaga 1:3.10

KOMMUN

A BIDRAG TKR

BOTKYRKA DANDERYD EKERÖ

17 434

14 525

4 523

HANINGE

HUDDINGE

JÄRFÄLLA

16 156 23 641 13 080

LIDINGÖ

NACKA

NORRTÄUE

19 936

22 988 34 257

NYNÄSHAMN

SALEM

SIGTUNA

10 570

4 395

10 121

SOLLENTUNA

SOLNA

STOCKHOLM

17 480

32 197

690 302

SUNDBYBERG

SÖDERTÄUE

TYRESÖ

18 761

36 236

6 704

TÄBY

UPPLANDS-BRO

UPPLANDS-VÄSBY

17 423 4 399 7 949

VALLENTUNA

VAXHOLM

VÄRMDÖ

6    777

 2 508

7            272

ÖSTERÅKER

7 347

STOCKHOLMS LÄN

1 046 981

ENKÖPING

HÅBO

TIERP

20 902

2 484

20 336

UPPSALA

ÄLVKARLEBY

ÖSTHAMMAR

97 015

7 449

18 351

UPPSALA LÄN

166 537

ESKILSTUNA

FLEN

KATRINEHOLM

70 502 14 548 26 436

NYKÖPING

OXELÖSUND

STRÄNGNÄS

43 902

6 629

17 228

VINGÅKER

8 225

SÖDERMANLANDS LÄN

187 470

101

A BIDRAG TKJR

BOXHOLM FINSPÅNG KINDA

5461

18 545

9 790

LINKÖPING

MJÖLBY

MOTALA

76 586 19 579 31 105

NORRKÖPING

SÖDERKÖPING

VADSTENA

100 217 8 506 5 638

VALDEMARSVIK

YDRE

ÅTVIDABERG

8    216

 4 157

9            685

ÖDESHÖG

5 632

ÖSTERGÖTLANDS LÄN

303 119

ANEBY

EKSJÖ

GISLAVED

5 190

14            153

15            898

GNOSJÖ

JÖNKÖPING

NÄSSJÖ

3 855 74 259 24 939

SÄVSJÖ

TRANÅS

VAGGERYD

11 288

16 289

9 071

VETLANDA VÄRNAMO

22 910 18 219

JÖNKÖPINGS LÄN

216 071

ALVESTA LESSEBO[REDACTED_EFTERNAMN]

14 896

7 057

21 601

MARKARYD

TINGSRYD

UPPVIDINGE

9 267 16 327 11 178

VÄXJÖ ÄLMHULT

42 413 13 922

KRONOBERGS LÄN

136 661

BORGHOLM EMMABODA HULTSFRED

11 274

9 382

16 950

HÖGSBY KALMAR MÖNSTERÅS

9 129

42 132

8 368

MÖRBYLÅNGA

NYBRO

OSKARSHAMN

9 495 19 010 21 049

TORsAs

VlMMERBY

VÄSTERVIK

8 002 14 187 33 203

KALMAR LÄN

202 181

GOTLAND

42 757

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.10

102

A BIDRAG TKR

KARLSHAMN

KyUU.SKRONA

OLOFSTRÖM

26 352

47 750

9 480

RONNEBY SÖLVESBORG

23 912 12 178

BLEKINGE LÄN

119 672

BROMÖLLA

BÅSTAD

HÄSSLEHOLM

6 674

8 439

37 524

KLIPPAN

KRISTIANSTAD

OSBY

13 439 51 510 11 289

PERSTORP

SIMRISHAMN

TOMELILLA

5 001 19 298 11 322

ÅSTORP

ÄNGELHOLM

ÖRKELUUNGA

6 726

24 110

6 718

ÖSTRA GÖINGE

10 668

KRISTIANSTADS LÄN

212 718

BJUV

BURLÖV

ESLÖV

7 997

6 691

19 539

HELSINGBORG

HÖGANÄS

HÖRBY

90 837 16 410 10 476

HÖÖR

KÄVLINGE

LANDSKRONA

8 499 10 442 31 339

LOMMA
[REDACTED_EFTERNAMN]

MALMÖ

5 872

54 440

22 8274

SJÖBO

SKURUP

STAFFANSTORP

11 889 9 682 4 968

SVALÖV

SVEDALA

TRELLEBORG

9 240

7 627

25 885

VELLINGE YSTAD

8 238 23 104

MALMÖHUS LÄN

591 449

FALKENBERG

HALMSTAD

HYLTE

25 962

58 683

9 968

KUNGSBACKA

LAHOLM

VARBERG

16 546 15 376 28 524

HALLANDS LÄN

155 059

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.10

103

A BIDRAG TKJ?

338 655

8 920

13 983

13 603 8 989

23 917

9 137

12311

9 840

6 300

9 264

13 607

7 195

33 693

5 206

514 619

II 

088

21 172 12017

76 894 6 175 

5711

7 040

11033

7 659

23 397 9 178 9 395

i 

175 29 861 17 938

6 009 23 899 11 056

GOTEBORG

HjRRYDA

KUNGÄLV

LYSEKIL

MUNKEDAL

MÖLNDAL

ORUST

PARTILLE

SOTENÄS

STENUNGSUND

STRÖMSTAD

TANUM

TJÖRN

UDDEVALLA

ÖCKERÖ

GÖTEBORG & BOHUS LÄN

ALE

ALINGSÅS
[REDACTED_EFTERNAMN]

BORÅS

DALS-ED

FÄRGELANDA

HERRUUNGA

LERUM

LILLA

MARK

MELLERUD

SVENUUNGA

TRANEMO

TROLLHÄTTAN

ULRICEHAMN

VÅRGÅRDA

VÄNERSBORG

ÅMÅL

ÄLVSBORGS LÄN

297 697

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.10

104

A BIDRAG TKR

ESSUNGA

FALKÖPING

GRÄSTORP

4 292

25 201

4 293

GULLSPÅNG

GÖTENE

HABO

5 659 8 089 4 458

HJO

KARLSBORG

LIDKÖPING

6 533

6 827

24 086

MiRIESTAD

MULLSJÖ

SKARA

17 144

3 266

14 562

SKÖVDE

TIBRO

TIDAHOLM

26 751 6 689 9 790

TÖREBODA WARA

8 632 13 742

SKARABORGS LÄN

190 014

iVIKA

EDA

FILIPSTAD

28 690 11 042 16 913

FORSHAGA

GRUMS

HAGFORS

8 436

8 127

16 566

HAMMARÖ KjARLSTAD KIL

6 424

54 504

6 449

KRISTINEHAMN

MUNKFORS

STORFORS

21 125 6 061 4 177

SUNNE SÄFFLE TORSBY

13 575 18 187 16 796

ÅRJÄNG

11 731

VÄRMLANDS LÄN

248 803

ASKERSUND DEGERFORS HALLSBERG

11 780

8 378

13 064

HÄLLEFORS KARLSKOGA KUMLA

II 

524 24 296 13 515

LAXÅ

LINDESBERG

UUSNARSBERG

6 175

22 603

8 639

NORA ÖREBRO

8 912 98 486

ÖREBRO LÄN

227 372

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.10

8   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:3 Rällelse: S. 108- 115 ändrade belopp.

105

A BIDRAG

ARBOGA

FAGERSTA

HALLSTAHAMMAR

10         687

11     950

 9 172

HEBY

KUNGSÖR

KÖPING

12 583

5 751

19 661
[REDACTED_EFTERNAMN]

SALA

SKINNSKATTEBERG

6 620

18 489 4 555

SURAHAMMAR VÄSTERÅS

7 470 71 549

VÄSTMANLANDS LÄN

178 488

AVESTA

BORLÄNGE

FALUN

2 0315 29 642

36 222

GAGNEF

HEDEMORA

LEKSAND

8 423 14 379 14 131

LUDVIKA MALUNG[REDACTED_EFTERNAMN]

27 681 9 421 16 655

ORSA

RÄTTVIK

SMEDJEBACKEN

8 063

13 376 10 284

SÄTER

VANSBRO

ÄLVDALEN

9 727

10 538

7 685

KOPPARBERGS LÄN

236 542

BOLLNÄS

GÄVLE
[REDACTED_EFTERNAMN]

28 804 66 241 11 366

HUDIKSVALL

UUSDAL

NORDANSTIG

33 274 22 902

13 247

OCKELBO

OVANÅKER

SANDVIKEN

7 536 12 383 30 564

SÖDERHAMN

29 830

GÄVLEBORGS LÄN

256 147

HÄRNÖSAND

KRAMFORS

SOLLEFTEÅ

22 334 32 840 31 205

SUNDSVALL

TIMRÅ

ANGE

(56 693

13          615

14          820

ÖRNSKÖLDSVIK

54 041

VÄSTERNORRLANDS LÄN

235 548

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.10

106

A

BIDRAG

TKR
[REDACTED_EFTERNAMN]

9 824

BRÄCKE

II 

069

HÄRJEDALEN

12 883

KROKOM

12 729

RAGUNDA

8 509

STRÖMSUND

19 271

ÅRE

9 995

ÖSTERSUND

43 854

JjiVMTLANDS LÄN

128 133

BJURHOLM

3 543

DOROTEA

4 564

LYCKSELE

11 406

MALA

3 052

NORDMALING

6 130

NORSJÖ

4 398

ROBERTSFORS SKELLEFTEÅ

7 288 59 637

SORSELE

3 808

STORUMAN UMEÅ

5900 45 778

VILHELMINA

6 859

VINDELN

6 726

VÄNNÄS ÅSELE

5 479 5 128

VÄSTERBOTTENS LÄN

179 698

ARJEPLOG

3 427

ARVIDSJAUR

7 492

BODEN

20 727

GÄLLIVjiRE

15 848

HAPARANDA

8 889

JOKKMOKK

5 358

Kj\LIX

15 874

KIRUNA LULEÅ

15 175 33 998

PAJALA PITEÅ

7 847 25 855

ÄLVSBYN

7 064

ÖVERKALIX ÖVERTORNEÅ

4            835

5            501

NORRBOTTENS LÄN

177 890

SUMMA TOTALT

MIUONER KR:

6 252

Prop. 1990/91:150 Bil. 1:3 Bilaga 1:3.10

107

Visar utfallet av det treåriga

statsbidraget för medicinskt färdigbehandlade

.     Prop. 1990/91:150 mom        .  

den somatiska akutfUukvården och geiriatriken,

. Alla belopp i

: tusentals kronor.

Bilaga 1:3. Il

KOMMUN

A EXTRA BIDRAG 1992

B EXTRA BIDRAG 1993

G EXTRA BIDRAG 1994

D SUMMA TRE ÅR

BOTKYRKA D/>iNDERYD EKERÖ

3268

1634

817

2334

1167

583

1401 700 350

7003 3502 1750

HANINGE

HUDDINGE

JÄRFÄLLA

1997 3678 2133

1426 2627 1524

856

1576

914

4279 7881 4571

LIDINGÖ

NACKA

NORRTÄLJE

367K 3994 6312

2627 2853 4508

1576 1712 2705

7881

8560

13525

NYNÄSHAMN

SALEM

SIGTUNA

635

590

2088

453

422

1492

272 253 895

1360 1265 4475

SOLLENTUNA

SOLNA

STOCKHOLM

3815 6993

92244

2725

4995

65888

1635

2997

39533

8174

14985

197665

SUNDBYBERG

SÖDERTÄLJE

TYRESÖ

5132 6220 1044

3666

4443

746

2199

2666

447

10997

13328

2237

TÄBY

UPPLANDS-BRO

UPPLANDS-VÄSBY

2088 318 1499

1491

227

1070

895 136 642

4474

681

3211

VALLENTUNA

VAXHOLM

VÄRMDÖ

1135

363

1181

811 259 843

486 155 506

2432

777

2530

ÖSTERÅKER

635

454

272

1361

STOCKHOLMS LÄN

153490

109636

65781

328907

ENKÖPING

HÄBO

TIERP

1500

246

1036

1071 175 740

643 105 444

3214

526

2220

UPPSALA

ÄLVKARLEBY

ÖSTHAMMAR

7064

458

1087

5046 327 776

3028 196 466

15138

980

2329

UPPSALA LÄN

11390

8136

4881

24407

ESKILSTUNA

FLEN

KATRINEHOLM

8168

864

2990

5834

617

2136

3501

370

1281

17503 1852 6407

NYKÖPING

OXELÖSUND

STRÄNGNÄS

4534

5911

1808

3239

422

1292

1943 253 775

9717 1266 3875

VINGÅKER

6311

451

270

1352

SÖDERMANLANDS LÄN

19587

13991

8394

41972

108

Prop. 1990/91:

:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.11

A

B

C

D

EXTRA

EXTRA

EXTRA

SUMMA

BIDRAG

BIDRAG

BIDRAG

TRE

1992

1993

1994

ÅR

BOXHOLM FINSPÅNG KINDA

565

1080

534

403 772 382

242 463 229

1210 2315 1145

LINKÖPING

MJÖLBY

MOTALA

11976 2111 3460

8554 1508

2472

5133 905 1483

25663 4524 7415

NORRKÖPING

SÖDERKÖPING

VADSTENA

6648 203 608

4748 145 434

2849

87

261

14245

434

1303

VALDEMARSVIK

YDRE

ÅTVIDABERG

169

281

1176

121 201 840

,72 121 504

362

603

2520

ÖDESHÖG

341

243

146

730

ÖSTERGÖTLANDS LÄN

29152

20823

12494

62469

ANEBY

EKSJÖ

GISLAVED

576 231 902

411 165 644

247

99

386

1234

494

1932

GNOSJÖ

JÖNKÖPING

NÄSSJÖ

641

10077

1846

458 7198 1318

275

4319

791

1373

21594

3955

SÄVSJÖ

TRANÅS

VAGGERYD

ill2

636

1262

794 454 901

476 273 541

2382 1363 2704

VETLANDA VÄRNAMO

1262 2154

901 1538

541 923

2704 4615

JÖNKÖPINGS LÄN

20698

14784

887 i

44353

ALVESTA LESSEBO UUNGBY

1067

320

1761

762

229

1258

457 137 755

2287

686

3774

MARKARYD

TINGSRYD

UPPVIDINGE

1067 694 640

762 496 457

457 297 274

2287 1487 1372

VÄXJÖ ÄLMHULT

3736 1067

2668 762

1601

457

8005 2287

KRONOBERGS LAN

10354

7395

4437

22186

109

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

        ''           :    

Bilaga 1:3.11

A

B

C

D

EXTl

EXTRA

EXTRA

SUMMA

bidf:ag

BIDRAG

BIDRAG

TRE

1992

1993

1994

ÅR

BORGHOLM EMMABODA HULTSFRED

508 261 741

363 187 529

218 112 317

1089

560

1587

HÖGSBY KALMAR MÖNSTERÅS

37

2347

444

26

1676

317

16

1006

190

79

5028

952

MÖRBYLÅNGA

NYBRO

OSKARSHAMN

259

1511

630

185

1080

450

111 648 270

555 3239 1349

TORSAS

VlMMERBY

VÄSTERVIK

433

791

4111

309

565

2936

186

339

1762

928 1695 8809

KALMAR LÄN

12073

8624

5174

25871

GOTLAND

4642

33 J5

1989

9946

KARLSHAMN

KARLSKRONA

OLOFSTRÖM

1723

3806

375

1231

2719

268

739

1631

161

3693

8156

803

RONNEBY SÖLVESBORG

1693 715

1209 511

726 307

3628 1533

BLEKINGE LÄN

8313

5938

3563

17814

BROMÖLLA

BÅSTAD

HÄSSLEHOLM

274 1007 4989

196

719 3563

117

432

2138

587 2158 10690

KLIPPAN

KRISTIANSTAD

OSBY

2157 9163 1323

1541

6545

945

924

3927

567

4622 19635 2835  .

PERSTORP

SIMRISHAMN

TOMELILLA

598 2908 1192

427

2077

851

256

1246

511

1282 6231 2553

ÅSTORP

ÄNGELHOLM

ÖRKELUUNGA

1251 2313 1222

894

1652

873

536 991

524

2682 4957 2618

ÖSTRA GÖINGE

813

581

.349

1743

KRISTIANSTADS LÄN

29210

20864

12519

62593

110

Prop. 1990/91;

:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.11

A

B

C

D

EXTRA

EXTRA

EXTRA

SUMMA

BIDRAG

BIDRAG

BIDRAG

TRE

1992

1993

1994

ÅR

BJUV

387

276

166

829

BURLÖV

1153

824

494

2472

ESLÖV

663

473

284

1420

HELSINGBORG

7941

5672

3403

17016

HÖGANÄS

1516

1083

650

3248

HÖRBY

331

237

142

710

HÖÖR

331

237

142

710

KÄVLINGE

1202

859

515

2576

LANDSKRONA

2786

1990

1194

5970

LOMMA

276

197

118

592
[REDACTED_EFTERNAMN]

6651

4751

2850

14252

MALMÖ

43942

31387

18832

94162

SJÖBO

442

316

189

947

SKURUP

55

39

24

118

STAFFANSTORP

687

491

295

1473

SVALÖV

497

355

213

1065

SVEDALA

221

158

95

473

TRELLEBORG

3160

2257

1354

6771

VELLINGE

466

333

200

999

YSTAD

2307

1648

989

4943

MALMÖHUS LÄN

75016

53583

32150

160749

FALKENBERG

1190

850

510

2549

HALMSTAD

5854

4181

2509

12544

HYLTE

337

240

144

721

KUNGSBACKA

2170

1550

930

4650

LAHOLM

561

401

240

1202

VARBERG

3146

2247

1348

6742

HALLANDS LÄN

13258

9470

5682

28409

GÖTEBORG

33076

23625

14175

70876

HÄRRYDA

843

602

361

1807

KUNGÄLV

2171

1551

930

4652

LYSEKIL

833

595

357

.1785

MUNKEDAL

935

668

401

2003

MÖLNDAL

3861

2758

1655

8275

ORUST

1077

770

462

2309

PARTILLE

2208

1577

946

4732

SOTENÄS

424

303

182

909

STENUNGSUND

460

329

197

987

STRÖMSTAD

1091

779

467

2337

TANUM

555

396

238

1189

TJÖRN

1004

717

430

2151

UDDEVALLA

6776

4840

2904

14520

ÖCKERÖ

161

115

69

345

GOTEBORG & BOHUS LAN       55477

39626

23776

18879

111

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.11

A

B

C

D

EXTRA

EXTRA

EXTRA

SUMMA

BIDRAG

BIDRAG

BIDRAG

TRE

1992

1993

1994

ÅR

ALE

ALINGSÅS[REDACTED_EFTERNAMN]

1010 2069 1845

721 1478 1318

433 887 791

2164 4433 3954

BORÅS

DALS-ED

FÄRGELANDA

11048 410 404

7891 293 289

4735 176 173

23674 880 866

HERRUUNGA LERUM LILLA EDET

1085 799 984

775 571 703

465 343

422

2325 1713 2109

MARK

MELLERUD

SVENUUNGA

2152

2015

769

1537

1439

549

922 864 330

4612 4318 1648

TRANEMO

TROLLHÄTTAN

ULRICEHAMN

359 3825 1508

256 2732 1077

154

1639

646

768 8196 3232

VÅRGÅRDA

VÄNERSBORG

ÅMÅL

400

5023 2417

286 3588 1727

171 2153 1036

857

10763

5180

ÄLVSBORGS LÄN

38122

27230

16338

81690

ESSUNGA

FALKÖPING

GRÄSTORP

375

1543

208

268

1102

149

161

661

89

804

3306

447

GULLSPÅNG

GÖTENE

HABO

208

334

83

149

238

60

89

143 36

447 715 179

HJO

KARLSBORG

LIDKÖPING

375

459

2252

268

328

1608

161 197 965

804

983

4825

MARIESTAD

MULLSJÖ

SKARA

584 125 542

417

89

387

250

54

232

1251

268

1162

SKÖVDE

TIBRO

TIDAHOLM

1835 250 417

1311 179 298

786 107 179

3932 536 894

TÖREBODA VARA

667

959

477 685

286 411

1430 2055

SKARABORGS LÄN

11217

80i2

4807

24037

112

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.11

A

B

C

D

EXTRA

EXTRA

EXTRA

SUMMA

BIDRAG

ÉIDRAG

BIDRAG

TRE

1992

1993

1994

ÅR

ARVIKA

EDA

FILIPSTAD

2917 1181 1573

2083

843

1124

1250 506 674

6250 2530 3372

FÖRSHAGA

GRUMS

HAGFORS

295

1136

638

211 812 455

126 487 273

632 2435 1366

HAMMARÖ KARLSTAD KIL

675

7623

983

482

5445

702

289

3267

421

1446

16334

2107

KRISTINEHAMN

MUNKFORS

STORFORS

4070

361

98

2907

258

70

1744

155

42

8722 774 211

SUNNE SÄFFLE TORSBY

1940 3341 3008

138(5 2387 2148

831

1432 1289

4157 7160 6445

ÅRJÄNG

1036

740

444

2219

VÄRMLANDS LÄN

30874

22053

13232

66158

ASKERSUND DEGERFORS HALLSBERG

801

667

1023

572 477 731

343 286 439

1716 1430 2193

HÄLLEFORS KARLSKOGA KUMLA

222

2358

534

159

1685

381

95

lön

229

477 5054 1144

LAXÅ

LINDESBERG

UUSNARSBERG

222

1513

623

159

1081

445

95 648

267

477 3242 1335

NORA ÖREBRO

222 6942

159 4959

95 2975

477 14876

ÖREBRO LÄN

15130

10807

6484

32421

ARBOGA

FAGERSTA

HALLSTAHAMMAR

1884

1992

538

1346

1423

385

808 854 231

4038 4268 1154

HEBY

KUNGSÖR

KÖPING

1992

162

2692

1423

115

1923

854

69

1154

4268

346

5768
[REDACTED_EFTERNAMN]

SALA

SKINNSKATTEBERG

431

2530

269

308

1807

192

185

1084

115

923

5422 577

SURAHAMMAR VÄSTERÅS

485 11628

346 8306

208 4984

1038 24918

VÄSTMANLANDS LAN

24603

17573

10544

52720

113

Prop. 1990/91:

:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3.11

,

A

B

C

D

EXTRA

EXTRA

EXTRA

SUMMA

BIDElAG

BIDRAG

BIDRAG

TRE

1992

1993

1994

ÅR

AVESTA

BORLÄNGE

FALUN

1824 4577 4425

1303 3269 3161

782 1962 1896

3908 9808 9482

GAGNEF

HEDEMORA

LEKSAND

461 1119 1211

329 799 865

198

479 519

988 2397 2595

LUDVIKA MALUNG[REDACTED_EFTERNAMN]

4228

446

1387

3020 319 991

1812 191 594

9061 956

2972

ORSA

RÄTTVIK

SMEDJEBACKEN

576 920 476

412 657 340

247 394 204

1235 1971 1021

SÄTER

VANSBRO

ÄLVDALEN

924 897 20Ci

660 641 143

396

384

86

1979

1922

429

KOPPARBERGS LÄN

23670

16907

10144

50722

BOLLNÄS

GÄVLE
[REDACTED_EFTERNAMN]

4081 6675 1289

2915

4768

920

1749

2861

552

8744

14304

2761

HUDIKSVALL

UUSDAL

NORDANSTIG

4581 3408. 2810

3272 2434 2007

1963 1460 1204

9816 7302 6022

OCKELBO

OVANÅKER

SANDVIKEN

481 1501 6853

343 1072 4895

206

643

2937

1030

3216

14685

SÖDERHAMN

1711

1222

733

3665

GÄVLEBORGS LÄN

3338S

23849

14309

71546

HÄRNÖSAND

KRAMFORS

SOLLEFTEÅ

4966

4168. 4146

3547 2977 2961

2128 1786 1777

10641 8932 8883

SUNDSVALL

TIMRÅ

ANGE

8960

1067

898

6400 762 641

3840 457 385

19200 2287 1924

ÖRNSKÖLDSVIK

4101

2929

1757

8787

VÄSTERNORRLANDS LÄN

28305

20218

12131

60654
[REDACTED_EFTERNAMN]

BRÄCKE

HÄRJEDALEN

1163 84S' 62ei

831 607

447

499

364 268

2493 1820 1342

KROKOM

RAGUNDA

STRÖMSUND

1016

819

1065

726 585 761

436 351 457

2178 1755 2283

ÅRE ÖSTERSUND

623 4397

445 3141

267 1885

1335 9423

JÄMTLANDS LAN

10559

7542

4525

22627

114

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

Bilaga 1:3. Il

A

B

C

D

EXTRA

EXTRA

EXTRA

SUMMA

BIDRAG

BIDRAG

BIDRAG

TRE

1992

1993

1994

ÅR

BJURHOLM

DOROTEA

LYCKSELE

494

308

4265

353

220

3046

212

132

1828

1058

660

9139

MALA

NORDMALING

NORSJÖ

103

1290

341

73 921 243

44 553 146

220

2764

730

ROBERTSFORS

SKFIIEFTEÅ

SORSELE

1548

9881

103

1106

7058

73

664

4235 ' 44

3318

21174

220

STORUMAN

UMEÅ VILHELMINA

205

10088

537

147

7206

384

88

4323

230

440

21617

1152

VINDELN

VÄNNÄS

ÅSELE

1093

1260

205

781 900 147

468

540

88

2342

2700

440

VÄSTERBOTTENS LÄN

31721

22658

13595

67974

ARJEPLOG

ARVIDSJAUR

BODEN

0

0

3112

0 0

2223

0 0

1334

0

0

6668

GÄLLIVARE

HAPARANDA

JOKKMOKK

1556 0 0

1112 0 0

667 0 0

3335 0 0

KALIX

KIRUNA

LULEÅ

1349

415

2386

963

296 1704

578

178

1023

2890

889

5113

PAJALA PITEÅ ÄLVSBYN

0

934 0

0

667

0

0

400

0

0

2001 0

ÖVERKALIX ÖVERTORNEÅ

0 0

0 0

0 0

0 0

NORRBOTTENS LÄN

9752

6966

4179

20897

SUMMA TOTALT MIUONER KR

700

500

300

1500

115

Innehållsförteckning

Prop. 1990/91:150

Bil. 1:3

1

Administration av socialföräkring m.m....................... 1

2

Försäkring vid sjukdom, handikapp och ålderdom......... 5

3

Statligt stöd till vårdgaranti år 1992   ...................... 6

4

Ekonomisk reglering av äldrereformen m.m............... 

10

4.1

Inledning    ............................................. ; . .

10

4.2

Den ekonomiska regleringen.............................. 

12

4.2.1

Underlag för reformen och beräkningsarbete ......

12

4.2.2

Reformens omfattning.............................. 

. 

14

4.2.2.1     Medicinskt färdigbehandlade....... 

. 

19

4.2.3 Allmänna överväganden kring regleringen   .. 

22

4.2.3.1

Förändrijig av ersättningen från sjukförsäkringen till landstingen  ....;..

24

4.2.3.2

Förändring av skatteutjämnings­systemet    

25

4.2.3.3

Skatteväxling    .......................... 

. 

26

4.2.3.4

Förändrijig av statsbidraget till kommun«5ma         

29

4.2.3.5

Mellankommunal kostnadsutjäinning   ....

31

4.3   Stimulansbidrag    .......................................... 

40

4.3.1 Stimulansbidrag till gruppbostäder     ......... 

. 

41

4.3.2     Stimulansbidrag för ombyggnad av lokala

sjukhem och andra vårdinrättningar   ......... 

. 

42

4.3.3 Förutsättiiihgar för statlig bostadsfinansiering     

45

4.4   Vissa övriga frågor   ....................................... 

. 

48

4.4.1   Medel för personalutveckling................... 

48

4.4.2. Uppföljning och u/ärdering    ................... 

48

4.5

Anslagsfrågor................................................. 

49

4.6

Upprättade lagforslag...................................... 

. 

51

4.7

Specialmotiveringar......................................... 

. 

51

4.7.1       Förslaget till lagen om mellankommunal

kostnadsutjämning med anledning av ändrat

huvudmannaskap fcr service och vård till äldre

och handikappade................................... 

. 

51

4.7.2       Förslaget till lag om särskild skatteväxling

med anledning av äadrat huvudmannaskap för

service och vård tilll äldre och handikappade      

54

4.7.3       Förslaget till lag om ändring i lagen (1965:269)

med särskilda bestäoimelser om koinmuns och

annan menighets utdebitering av skatt, m.m 

. 

54

4.8   HemstäUan    ................................................ 

. 

55

116

Lagförslag

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:3.1 Förslag till lag om mellankommunal kostnads­utjämning med anledning av ändrat huvudinannaskap för

service och vård till äldre och handikappade............... 57

Bilaga 1:3.2 Förslag till lag om särskild skatteväxling med anlednitig av ändrat huvudmarmaskap för service och

vård till handikappade............................................ 66

Bilaga 1:3.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:1404) om kommunemas betalningsansvar för viss hälso- och

sjukyård.............................................................. 67

Bilaga 1:3.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:609)

om avräkningsskatt   ............................................. 68

Bilaga 1:3.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269)

med särskilda bestämmelser om kommuns och annan

menighets utdebitering ay skatt, m.m....................... 70

Övriga bilagor

Läsanvisningar till bilagorna 6 till och med 11    .......... 73

Bilaga 1:3.6 Skatteväxlingsnivåer (länsvis redovisning)    75

Bilaga 1:3.7 Ingångsvärden avseende mellankommunala

kostnadsutjämningen   ........................................    76

Bilaga 1:3.8 Utfall av regleringsinstrumenten länsvis och

kommunvis på beräkningsunderlag    ......................... 83

Bilaga 1:3.9 Utfall av mellankommunala kostnadsutjämningen   ...  92 Bilaga 1:3.10 Utfall av statsbidraget för service och vård till

äldre och handikappade    ...................................... 101

Bilaga 1:3.11 Utfallet av statsbidraget till kommunema för

medicinskt färdigbehandlade.................................... 108

NorstecJts Tryckeri AB, Stockholm 1991

Finansdepartementet

Bilaga 1:4

Finansdepartementet

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:4 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] avsnitt 3, och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], av­snitten 1, 2 och 4

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av förslaget till statsbudget för budgetåret 1991/92, m.m., såvitt avser finansdepartementets verksamhetsområde

1   Investeringsskatt för vissa byggnadsarbeten

I syfte att dämpa aktiviteten på byggmarknaden och vidga utrymmet för produktion av nya bostäder infördes i annan kommun i Stockholms län än Norrtälje och Södertälje samt i Uppsala och Håbo kommuner i Uppsala län (Stockholmsområdet) våren 1989 en tidsbegränsad skatt på produktion av kontors- och butikslokaler och andra oprioriterade bygg­nadsarbeten (1988/89:FiU36, rskr. 329, SFS 1989:471-473). In­vesteringsskatt utgick med 10 % på byggkostnadema. Sedan den 9 februari 1990 är investeringsskatten 30 %. Skatten tas ut på byggnadsar­beten som påbörjas före utgången av år 1991.

Från riksdagens sida har framhållits (SkU 1989/90:27) att regeringen noga bör följa utvecklingen i de områden som berörs av skatten så att åtgärder kan vidtas om de förhållanden som motiverar skatten ändras. Efter utgången av år 1990 omfettas inte längre Nynäshamns kommun av investeringsskatten (prop. 1990/91:56, SkUll, rskr. 105, SFS 1990:1461). I Göteborg och vissa närliggande kommuner där in­vesteringsskatten infördes den 9 febmari 1990 togs skatten bort den 30 september 1990 (1989/90:FiU40, rskr. 358, SFS 1990:840).

Om inga åtgärder vidtas kommer investeringsskatten automatiskt att upphöra för byggnadsarbeten som påbörjas efter årsskiftet. Med hänsyn till utvecklingen på byggmarknaden finns det skäl att tidigarelägga av­vecklingen av investeringsskatten redan till sommaren. Byggnadsarbeten som påbörjas den 1 juli 1991 eller senare bör inte längre omfattas av investeringsskatt.

Sedan den 10 januari 1991 gäller ett i det närmaste generellt frisläpp av de allmäima investeringsfondema. För investeringar i inventarier och för kompetenshöjande utbildning av anställda gäller frisläppet i hela landet. Beträffende byggnadsarbeten i Stockholmsområdet är in­vesteringsfondema fria enbart för arbeten som väsentligt begränsar stömingar i den yttre miljön. I syfte att stimulera byggmarknaden och öka sysselsättningen kommer denna begränsning av frisläppet i Stock­holmsområdet att tas bort. Vidare kommer de volymbegränsningar i form av ramar för byggnadstillstånd som reglerar byggaktiviteten i Stock­holmsområdet att vidgas för att öka byggverksamheten.

Riksdagen 1990/91. 1 satnl. Nr 150. Bilaga 1:4

Upprättat lagförslag

Prop. 1990/91:150

I enlighet med vad jag nu har imfört har inom finansdepartementet upprättats förslag till lag om ändring i lagen (1989:471) om in­vesteringsskatt för vissa byggnadsarbeten. Lagförslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1:4.1. Förslaget är av så enkel beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta lagförslaget.

2  Kostnader för information om ungdomsbosparandet

Under statsbudgetens sjunde huvudtitel finns uppfört förslagsanslaget Riksgäldskontoret: Kostnader för ujjplåning och låneförvaltning. Anslaget avser andra kostnader för upplåning och låneförvaltning än finansiella utgifter och riksgäldskontorets egna förvaltningskostnader. Anslaget belastas huvudsakligen med kostnader för inköp av extema tjänster för upplåning och låneförvaltning. Fr.o.m. budgetåret 1991/92 avses anslaget belastas även med extema kostnader för marknadsföring av allemanssparkonton. Spardelegationen har ansvarat för marknadsförings­insatser och annan informationsspridning gällande ungdomsbosparandet. Till detta har använts medel från spardelegationens anslag för sparfräm-jande åtgärder.

I prop. 1990/91:100 bil. 9 har regeringen föreslagit att spar­delegationen avvecklas. Jag anser därför att riksgäldskontoret bör ta över ansvaret för informationsspridning om ungdomsbosparandet. Riksgälds­kontoret bestämmer redan nu minimiräntan för sparandet och svarar dessutom för en del av administnitionen. Kostnaden för informations­spridning bör få uppgå till ca 300 lOOO kr. under budgetåret 1991/92 och täckas genom omprioriteringar undir anslaget för kostnader för upplåning och låneförvaltning. Detta anslag är i förslaget till statsbudget för budgetåret 1991/92 uppfört med 611 040 000 kr.

Jag föreslår alltså att inga nya medel anslås för ändamålet, utan att regeringen får bemyndiga riksgäldskontoret att använda ca 300 000 kr. av anslaget Riksgäldskontoret: Kostnader för upplåning och låneförvalt­ning till informationsspridning om ungdomsbosparandet.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna vad jag förordat om bestridande av kostnader för information om ungdomsbosparandet.

3  Ekonomisk reglering av äldrereformen m.m.

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:4 Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har tidigare i dag redovisat sitt förslag till ekonomisk

reglering av äldrereformen m.m.

Förslaget innehåller bl.a. en förändring av åldersfaktorn vid beräkning av skatteutjämningsbidragen. Denna förändring innebär att kostnadema för somatisk långtidssjukvård vid beräkningen av tillägg och avdrag för åldersberoende verksamheter förs över från landstingen till kommunema. Eftersom kommunemas garanterade skattekraft ligger högre än lands­tingens, kommer statens kostnader för skatteutj änmingsbidragen att år 1992 öka med drygt 0,3 miljarder kronor. Denna merkostnad finansieras genom de förslag statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] tidigare i dag har presenterat. Dessa förslag innebär bl.a. att ersättningen från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmäimen (Dagmarersättningen) reduceras och en del av denna reduktion används för att finansiera de ökade kostnadema för skatteutjämningsbidragen. Jag föreslår mot denna bakgmnd att anslaget Skatteutjämningsbidrag till kommunema m.m. ökas med 170 000 000 kr. för budgetåret 1991/92. Beloppet avser första halvåret 1992.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under sjunde huvudtitelns förslagsanslag Skatteutjämningsbidrag till kommunerna m.m. för budgetåret 1991/92 anvisa 170 000 000 kr. utöver vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil. 9.

4  G. Övriga ändamål

G 6.  Bonusränta för ungdomsbosparande

Under år 1988 beslutade statsmaktema att ett speciellt ungdomsbosparan­de skulle inrättas (prop. 1987/88:150 bil. 3, FiU21, rskr. 395). Lagen (1988:846) om ungdomsbosparande trädde i kraft i december 1988.

Lagen innebär att ungdomar mellan 16 och 25 år kan påbörja ett sparande i vissa banker eller sparkassor som kan fortgå till och med det år spararen fyller 28 år. Riksgäldskontoret fastställer en minimiränta. Efter det att kontoinnehavaren har sparat under tre år och det sparade kapitalet uppgår till minst 5 000 kr., blir kontoinnehavaren berättigad till en årlig bonusränta på 3 %. Bonusräntan bekostas av staten. Då nämnda villkor är uppfyllda kan kontoinnehavaren efter sedvanlig kreditprövning också låna upp till tre gånger insatt kapital (exkl. ackumulerad ränta och bonus). Bonusräntan betalas ut då kontoinnehavaren begär det eller när lån erhålles. När bonusräntan betalas ut upphör kontots anslutning till ungdomsbosparandet.

I december i år är det tre år sedan ett sparande på ungdomsbosparkonto möjliggjordes. Under budgetåret 1991/92 kommer ca 14 000 sparare att vara berättigade till bonusränta. Behovet av anslagsmedel är svårt att bedöma eftersom bonusränta utbetalas först då kontot avslutas. Jag anser att ett rimligt antagande om hur stor andel av spararna som kan tänkas

avsluta sina konton är  10 %,  vilket skulle innebära att den totala    Prop. 1990/91:150

bonusräntan som skall betalas ut uppgår till ca 130 000 kr.

Bilaga 1:4

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Bonusränta för ungdomsbosparande för budgetåret 1991/92 anvisa ett förslagsanslag på 130 000 kr.

Förslag till

Prop. 1990/91:150

Lag om ändring i lagen (1989:471) om investeringsskatt för   Bilaga 1:4.1 vissa byggnadsarbeten

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1989:471) om investeringsskatt för vissa byggnadsarbeten' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

lf

För byggnadsarbete, som påbör-

För byggnadsarbete, som påbör­

jas under tiden den 27 maj 1989 -

jas under tiden den 27 maj 1989 -

31 december 1991, skall invester-

30 juni 1991, skall investerings-

ingsskatt betalas till staten, om

skatt betalas till staten, om arbetet

arbetet utförs i annan kommun i

utförs i annan kommun i Stock-

Stockholms län än Norrtälje, Sö-

holms län än Norrtälje, Södertälje

dertälje och Nynäshamn samt i

och Nynäshamn samt i Uppsala

Uppsala och Håbo konmiuner i

och Håbo kommuner i Uppsala län

Uppsala län och arbetet helt eller

och arbetet helt eller till övervä-

till övervägande del avser

gande del avser

1.

bensinstation, reparationsverkstad för motorfordon, parkeringshus eller sådan parkeringsanläggning som ej inrättas i anslutning till ny bo­stadsbebyggelse,

2.

butiks-, kontors-, bank-, hotell- eller restauranglokaler,

3.

förvaltningsbyggnad,

4.

kyrkliga eller andra samlingslokaler eller nöjeslokaler,

5.

sporthall eller annan idrottsanläggning,

6.    bostadshus som uppförs utan statligt stöd och inte är avsett

uteslutande för fritidsändamål, eller

7.   bostadshus som är avsett uteslutande för fritidsändamål, om arbetet

ingår i ett byggnadsföretag som omfettar mer än ett sådant hus.

Rivning av byggnad anses vid tillämpning av denna lag inte som byggnadsarbete.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

'Senaste lydelse av lagens mbrik 1990:147. Senaste lydelse 1990:1461.

Norstedts Tryckeri AB, Stockholm 1991

Bilaga 1:5

Utbildningsdepartementet

Utbildningsdepartementet

P-op i990/9i:i50

Bilaga 1:5 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser littera D och 

I;

statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser littera B och F.

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. (kompletteringsproposition)

Ättonde huvudtiteln

B. Det offentliga skolväsendet

B 1. Statens skolverk

Föredragandens överväganden

Som redovisades i årets budgetproposition tillkallade jag hösten 1990 en särskild utredare med uppgift att lägga fram förslag om och förbereda genomförandet av en ny organisation för den statliga skoladministratio­nen.

Jag aviserade i min anmälan till budgetpropositionen min avsikt att återkomma till regeringen inför kompletteringspropositionen med för­slag rörande resurs- och budgetfrågor för skolverket. I avvaktan härpå har i 1991 års budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil 10) under ansla­get B 1. Statens skolverk förts upp ett preliminärt beräknat belopp.

Med anledning härav får jag anföra följande.

Utredaren har med skrivelse den 6 februari 1991 lämnat ett princip­förslag till organisation av statens skolverk.

Regeringen har den 14 februari 1991 beslutat att principförslaget far ligga till grund för utredningens fortsatta arbete.

Skolverket skall ledas av en generaldirektör med biträde av en över­direktör och en verkstab. Rådgivande delegationer skall knytas till ver­ket, bl.a. inom områdena för skolforskning och utvärdering.

1 -Riksdagen 1990/91. I saml Nr 150. Bilaga 1:5

Verket organiseras med en central del och en fältorganisation för    Prop. 1990/91:150

uppföljning, utvärdering, tillsyn och utveckling av skolväsendet.

Bilaga 1:5

Den centrala delen organiseras i tre huvudenheter, avdelningar. Där­utöver får finnas andra enheter enligt skolverkets bestämmande.

Avdelningen för basinformation skall utveckla och handha de upp­följningssystem och databaser som behövs för verksamheten, bl.a. för ut­värderingen, samt bevaka tillämpningen av krilerier och modeller för statsbidragen.

Avdelningen för utvärdering skall på central nivå svara för utvärde­ringen av skolan på grundval av bl.a. basinformationen och underlag från fältorganisationen.

Avdelningen för utveckling svarar på central nivå för verkets med­verkan i utvecklingen av skolan. Uppgiften innebär bl.a. att föreslå och ta fram underlag för förändringar samt medverka vid genomförandet av förändringar genom information, kommentarmaterial och insatser på fortbildningsområdet.

Fältorganisationen skall indelas i åtta regioner. Skolverket skall be­sluta om indelningen och på vilka orter som tjänstemännen skall vara placerade (jfr UbU4, rskr. 76). Fältorganisationen skall delta i utvärde­ringsarbetet, utöva tillsyn och delta i utvecklingsarbetet i skolan bl.a. ge­nom insatser inom fortbildningsområdet.

Skolverket beräknas bestå av ca 240 helårstjänster varav ca hälften tillhör fältorganisationen. Därutöver skall det fmnas resurser för sak­kunniga och annan tillfällig expertis motsvarande ca 120 helårsarbets­krafter.

Riksdagen uttalade i samband med beslutet med anledning av försla­gen i propositionen om ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr. 76) att samtliga tjänster i fältorganisationen bör inrättas med tids­begränsade förordnanden för att ge möjligheter att ständigt tillföra orga­nisationen ny kompetens och aktuella erfarenheter från utbildningsvä­sendet. Rekrytering till tjänster med tidsbegränsade förordnanden för­svåras om det inte fmns möjlighet till automatisk tjänstledighet från s.k. bottentjänst till vilken återgång kan ske när del tidsbegränsade förord­nandet upphört. Den möjligheten försvann för lärare och skolledare i och med att den statliga regleringen av ifrågavarande tjänster upphörde fr.o.m. den 1 januari 1991. Formerna för tidsbegränsade förordnanden måste utredas ytterligare, bl.a. i samarbete med Svenska kommunför­bundet. För riksdagens information kan anmälas att tidsbegränsade för­ordnanden i vart fall för närvarande beräknas kunna tillämpas endast i begränsad utsträckning.

Anslagsberäkning

Vid min medelsberäkning har jag beaktat den besparing på 100 milj.kr. som jag aviserat i propositionen om ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18). Den kraftiga nedskärningen av den statliga skoladministra­tionen blir möjlig i och med att den statliga detaljregleringen av skolan upphör och den förändrade ansvarsfördelningen på skolområdet. Jag

har vidare omfördelat resurser mellan detta anslag och anslaget B 2. Sta-    Prop. 1990/91:150 tens institut för handikappfrågor i skolan utifrån gränsdragningen mel-    Bilaga 1:5 lan de båda myndigheterna.

Jag har också beaktat den överföring som skall ske enligt propositio­nen om folkbildning (prop. 1990/91:82) till dels anslaget C 2. Bidrag till vissa handikappåtgärder inom folkbildningen, dels anslaget C 4. Bidrag till kontakttolkutbildning.

Jag beräknar därefter sammanlagt 179 009 000 kr. för verkets löne­kostnader, övriga förvaltningskoslnader och lokalkostnader.

Härtill kommer de medelsberäkningar jag redovisat i budgetproposi­tionen för statistikproduktion (9 236 000 kr.), nationell utvärdering och prov (23 756000 kr.), bidrag till elev- och föräldraorganisationer (3 734 000 kr.) samt till löntagarorganisationer (3 874 000 kr.) vilka all­tjämt gäller.

Enligt förslag i propositionen om vissa skollagsfrågor m.m. (prop. 1990/91:115) skall en skolväsendets överklagandenämnd inrättas. Nämnden föreslås knytas till skolverket, som skall bistå med kanslire­surser. De resurser jag beräknat skall också omfatta kostnaderna för överklagandenämnden.

Hemställan

Med hänvisning till.vad jag anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

1. att under åttonde huvudtitelns förslagsanslag Statens skolverk

för budgetåret 1991/92 anvisa ett belopp som är 152 150 000 kr.

lägre än vad som beräknats i prop. 1990/91:100 bil. 10.

B 2. Statens institut för handikappfrågor i skolan

Föredragandens överväganden

Riksdagen har i december 1990 beslutat att statens institut för läromedel skall avvecklas med utgången avjuni 1991 samt att en ny myndighet för stöd vid handikappade elevers skolgång skall inrättas fr.o.m. den 1 juli 1991. Till den nya myndigheten skall föras länsskolnämndernas stödor­ganisation, de delar av statens institut för läromedel som är inriktade på handikappområdet samt förvaltningsansvaret för specialskolorna (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr. 76).

I 1991 års budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 10) har föresla­gits att institutet skall placeras i Härnösand. Vidare har, i avvaktan på särskild proposition i ämnet, under anslaget B 2. Statens skolhandikapp-institut förts upp ett preliminärt beräknat belopp.

Med anledning härav får jag anföra följande.

Med stöd av regeringens bemyndigande den 20 december 1990 (dir. 1990:83) tillkallade jag en särskild utredare (U  1991:01) med uppdrag

l-Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:5

att lägga fram förslag om och förbereda genomförandet av en ny myn-    Prop. 1990/91:150

dighet för stöd vid handikappade elevers skolgång m.m.

Bilaga 1:5

Utredaren har med skrivelse den 22 februari 1991 lämnat ett prin­cipförslag till organisation av statens institut för handikappfrågor i sko­lan (SIH).

Förslaget innebär bl.a. att institutet skall ledas av en generaldirektör. Ett rådgivande organ, bestående bl.a. av företrädare för handikapporga­nisationerna, skall knytas till institutet.

Institutets organisation skall bestå av

-

en specialpedagogisk stödor{;anisation (konsulenter) som verkar i landets kommuner,

-

fyra rikscentraler för specialpedagogiska hjälpmedel, belägna i Gö­teborg, Solna, Umeå och Örebro samt

-

en central förvaltning i Härnösand fördelad på två avdelningar, va­rav den ena svarar för specialpedagogisk ledning och den andra svarar för produktionsmässig ledning och administrativt stöd.

Regeringen har den 14 mars 1991 beslutat att principförslaget får läg­gas till grund för det fortsatta arbetet med den nya myndigheten samt att benämningen skall vara statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH).

Den specialpedagogiska stödorganisationen beräknas bestå av ca 105 konsulenttjänster, de fyra rikscentralerna av ca 60 årsarbetskrafter samt den centrala förvaltningen av ca 25 årsarbetskrafter, dvs. totalt ca 190 årsarbetskrafter.

Konsulenterna inom den specialpedagogiska stödorganisationen kommer att ha sin administrativ£i uppehållsplats där det är mest lämp­ligt med avseende på deras uppgifter i kommunerna och på de platser där det administrativa stödet bäsit kan tillgodoses. Detta kan t.ex. vara vid en rikscentral, ett resurscenter, en specialskola, skolverkets fältorga­nisation eller skolförvaltningen i en kommun.

För närvarande utgör specialskolorna nio egna förvaltningsmyndig­heter med var sin styrelse. Utredaren föreslår att specialskolornas ställ­ning som egna myndigheter övervägs och att förvaltningsledningen ses över. Enligt utredarens mening bör specialskolorna kunna inordnas i institutets organisation och verksamheten vid skolenheterna ledas av en rektor. Jag delar utredarens uppfattning att det bör övervägas om spe­cialskolorna skall vara egna myndigheter. Enligt min mening bör dock frågan ytterligare analyseras, varför jag inte är beredd att nu föreslå nå­gon ändring av specialskolornas ställning som egna myndigheter.

Som grund för mina anslagsberäkningar för institutets verksamhet har jag utgått från dels nuvarande kostnader för den regionala stödorga­nisationen vid länsskolnämnderna, dels statens instituts för läromedel kostnader för de fyra rikscentralernas verksamhet, dels kostnaderna för skolöverstyrelsens förvaltningsansvar för specialskolorna.

För budgetåret 1991/92 beräkriar jag det sammanlagda anslagsbehovet till 80 439 000 kr. för institutets lönekostnader, övriga förvaltningskost­nader och lokalkostnader.

I det beräknade anslagsbeloppet ingår 0,9 milj.kr. för utvecklingsin-    Prop. 1990/91:150 satser. Dessutom anser jag att institutet bör få disponera 1,2 milj.kr. från    Bilaga 1:5 anslaget B 4. Stöd för utveckling av skolväsendet.

Vidare räknar jag med att de inkomster som flyter in för försäljning av rikscentralernas produktion, liksom hittills, fär disponeras av riks­centralerna.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslå) riksdagen

2. att under ättonde huvudtitelns förslagsanslag Statens instilul för handikappfrågor i skolan anvisa 53 906 000 kr. utöver vad som beräknats i prop. 1990/91:100 bil. 10.

B 20. Kostnader för skolöverstyrelsens m.fl. myndigheters avvecklingsorganisation

Nytt anslag (förslag)

1 000

Föredragandens överväganden

Enligt riksdagens beslut med anledning av förslag i propositionen om ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr. 76) skall skolöversty­relsen (SÖ), länsskolnämnderna, statens institut för läromedel (SIL) samt fortbildningsnämnderna avvecklas med utgången avjuni 1991.

Under budgetåret 1991/92 kommer vissa avvecklingskostnader att uppstå. Det är i första hand fråga om personal-, lokal- och övriga för­valtningskostnader. Det går i dag inte att mer än översiktligt beräkna dessa kostnader, varför de bör bestridas från ett särskilt anslag för bud­getåret 1991/92. Jag bedömer att de samlade avvecklingskostnaderna kan komma att uppgå till ca 70 milj. kr. varav ca 50 milj. kr. avser lönekost­nader.

Regeringen har denna dag bemyndigat mig att tillkalla en särskild ut­redare med uppdrag att ansvara för att fullfölja avvecklingen av SÖ, länsskolnämnderna och SIL efter den I juli 1991. Uppdraget innebär att den särskilda utredaren från angivna tidpunkt övertar arbetsgivaransva­ret för kvarvarande personal och slutför avvecklingsarbetet i övrigt vad avser lokaler, inventarier, arkiv m.m.

Jag föreslår att, det för täckande av sådana med avvecklingsorganisa­tionen vid SÖ, länsskolnämnderna och SIL oundvikliga kostnader upp­förs ett särskilt anslag på statsbudgeten för budgetåret 1991/92.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

 3. att till Kostnader för ikolöverstyrebens m.fl. myndighelers av-vecklingsorganisaiion för budgetåret 1991/92 anvisa ett förslagsan­slag på 1 000 kr.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:5

D. Grundläggande högskoleutbildning m.m.

Mitt förslag: Antalet platser i grundläggande högskoleutbildning ökas med 5 000 höstterminen 1991. 150000000 kr. anvisas för utbildningskostnaderna och 35 000 000 kr. till kostnader för lo­kaler, utrustning och inredning.

Skälen för mitt förslag:

Enligt regeringens prognos bedöms arbetslösheten öka. Chefen för ar­betsmarknadsdepartementet kommer senare idag att föreslå att de ar­betsmarknadspolitiska insatserna skall förstärkas. Jag har vidare erfarit att antalet sökande till högskoleutbildning inför höstterminen är större än förra året. Jag anser att det är otillfredsställande med en situation där en ökande andel av ungdomarna varken kan erbjudas utbildning eller en plats på arbetsmarknaden samtidigt som det inom flera samhällssek­torer finns brist på välutbildad arbetskraft.

Som ett led i de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna föreslår jag där­för en förstärkning av högskoleutbildningen under kommande budgetår med 5 000 platser för att kunna ge flera ungdomar tillträde till högsko­lan. Förstärkningen skall avse högst tvååriga utbildningar.

Vad gäller de ytterligare arbetsmarknadspolitiska åtgärder som er­fordras återkommer chefen för arbetsmarknadsdepartementet senare idag.

Vid sin planering av det tillkommande utbildningsutbudet skall hög­skoleenheterna särskilt utgå från att platserna i första hand skall avse ungdomsstuderande. Dessutom bor utbildningsutbudet kunna avse tek­nisk fortbildning, 50-poängsutbildning till förskollärare, kompletterings­utbildning för ej behöriga psykologer samt kompletteringsutbildning för m i I jöskyddsperso nal.

Jag är naturligtvis medveten om att en ökad dimensionering som högskolor och sökande får kännedom om endast några månader före höstterminens start vållar vissa problem och knappast kan genomföras enbart på allmänna utbildningslinjer. Jag förordar därför att ökningen under 1991/92 formellt beräknas under anslaget för lokala och individu­ella linjer samt fristående kurser (LIF-anslaget). 300 platser bör emeller­tid föras upp under anslaget Bidrag till kommunal högskoleutbildning

m.m. för att möjliggöra en ökning även inom den

kommunala delen av

Prop. 1990/91:150

högskolan. De av mig föreslagna ökni

ngarna bör fördelas på högskole-

Bilaga 1:5

enheter enligt nedanstående tabell.

Enhet

ökning

åpl

Mkr

Universitetet i Stockholm

640

19,72

Tekniska högskolan i Stockholm

80

2,46

Karolinska institutet

20

0,63

Högskolan för lärarutbildning i

Stockholm

90

2,76

Danshögskolan

5

0,16

Dramatiska institutet

10

0,29

Grafiska institutet och Institutet

för högre kommunikations- och

reklamutbildning

10

0,29

Konstfackskolan

10

0,32

Konsthögskolan

5

0,15

Musikhögskolan

5

0,14

Operahögskolan

5

0,16

Teaterhögskolan

5

0,17

Högskoleutbildning på Gotland

50

1,53

Universitetet i Uppsala

350

10,80

Högskolan i Eskilstuna/Västerås

165

5,08

Högskolan i Falun/Borlänge

145

4,45

Högskolan i Gävle/Sandviken

105

3,22

Högskolan i Örebro

135

4,16

Universitetet i Linköping

315

9,70

Högskolan i Jönköping

85

2,61

Universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN]

425

13,09

Högskolan i Halmstad

110

3,39

Högskolan i Kalmar

90

2,69

Högskolan i Karlskrona/Ronneby

100

3,08

Högskolan i Kristianstad

90

2,77

Högskolan i Växjö

115

3,54

Universitetet i Göteborg

420

12,93

Chalmers tekniska högskola

75

2,32

Högskolan i Borås

85

2,62

Högskolan i Karlstad

120

3,70

Högskolan i Skövde

95

2,92

Högskolan i Trollhättan/Uddevalla

95

2,92

Universitetet i Umeå

275

8,48

Högskolan i Luleå

170

5,23

Högskolan i Sundsvall/Härnösand

105

3,22

Högskolan i Östersund

95

2,93

Kommunal högskoleutbildning

300

5,25

Summa

5000

150,00

Den av mig förordade utbyggnaden av högskolan beräknas medföra    Prop. 1990/91:150

en ökning av statens kostnader för studiemedel med ca 65 milj.kr.

Bilaga 1:5

Lokal-, inrednings- och utrustniingskostnaderna bedöms uppgå till 35 milj.kr. Jag återkommer senare idag till den anslagsmässiga hanteringen av dessa kostnader.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

4.

öka de i prop. 1990/91:100 bil. 10 föreslagna planeringsra­marna för budgetåret 1991/92 i enlighel med vad jag nu föreslagit,

5.

alt under åttonde huvudtitelns reservationsanslag Lokala och individuella linjer samt enstaka kurser för budgetåret 1991/92 anvi­sa 144 750 000 kr. utöver vad som föreslagits i prop. 1990/91:90,

6.

att under åttonde huvudtitelns reservationsanslag Bidrag tid kommunal högskoleutbildning m. m. för budgetårei 1991/92 anvisa 5 250 000 kr. utöver vad som föreslagits i prop 1990/91:100 bil. 10.

F. Studiestöd m.m.

F 1. Centrala studiestödsnämnden m.m.

I 1990 års budgetproposition förordades alt nuvarande studiemedels­nämnder och vuxenutbildningsnämnder avvecklades och en länsstudie-stödsnämnd inrättades successivt i varje län med början den 1 juli 1991.

Min avsikt var då att, när frågan om de nya nämndernas sammansätt­ning och uppgifter ytterligare beretts, senare föreslå regeringen att åter­komma till riksdagen med ett förslagom ändrad nämndorganisalion.

Regeringen föreslog riksdagen att godkänna nämnda riktlinjer för en successiv övergång till en organisation med en sammanhållen länsstudi-eslödsnämnd i varje län.

Riksdagen hade ingen erinran mot förslagel (prop. 1989/90:100 bil. 10, SfU 14, rskr. 202).

I 1991 års budgetproposilion (prop. 1990/91:100 bil. 10) anmälde jag att frågan om den framtida regionala studiestödsorganisationen i sin hel­het borde ytterligare belysas och prövas innan ställning togs till inrättan­de av länsstudiestödsnämnder. Jag gjorde då den bedömningen att arbe­tet härmed kunde vara slutfört i sådan tid atl jag kunde återkomma lill regeringen med närmare förslag om den regionala sludieslödsorganisa-tionen i samband med behandlingen av kompletteringspropositionen för budgetåret 1991/92.

En särskild utredare har tillkallats för all utreda vuxnas möjligheler atl finansiera studier på grundskole- och gymnasieskolenivå (dir 1990:2). Arbelel härmed bör vara slutfört senast den 1 juli 1991. Jag har nu erfarit atl den särskilde utredaren överväger sådana förslag att de kan

komma att påverka även den regionala studiestödsorganisationen och Prop. 1990/91:150 därmed behovet av lekmannanämnder. Jag anser det därför lämpligt att Bilaga 1:5 frågan om den regionala studiestödsorganisationen bör prövas först i samband med beredningen av den särskilde utredarens kommande för­slag. I avvaktan härpå bör den nuvarande ordningen med studiemedels­nämnder och vuxenutbildningsnämnder ligga fast tills vidare. Detta får dock inte leda till att det arbete som påbörjats med förändrad kanslior­ganisation vid centrala studieslödsnämnden, studiemedelsnämnderna och vuxenutbildningsnämnderna avstannar utan fortsätter i planerad ut­sträckning.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen atl

7. godkänna vad jag har förordat beträffande fortsatt verksam­het vid studiemedelsnämnder och vuxenutbildningsnämnder.

I. Lokalförsörjning m.m.

I 2. Inredning och utrustning av lokaler vid högskoleenheterna m.m

De i prop. 1990/91:87 och 1990/91:90 föreslagna förstärkningarna av grundutbildningen inom högskolan kommer alt föranleda behov av lo­kaler, inredning och utrustning. I propositionerna har för budgetåret 1991/92 medel om 5,1 milj.kr. beräknats för lokalkostnader inkl. inred­ning och utrustning. Jag har lidigare under littera D. föreslagit en utök­ning av grundutbildningen med ytterligare 5 000 platser. Kostnaderna för lokaler, inredning och utrustning härför beräknar jag lill 35 milj. kr. Jag avser alt, när underlag föreligger för bedömning av medelstill­skoll för lokaler, inredning och utrustning, föreslå regeringen all fördela tillgängliga medel. 1 avvaktan härpå bör en särskild anslagspost om 40,1 milj. kr. utöver förslagel i budgetpropositionen, föras upp under anslaget  I 2.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen alt

8. under åttonde huvudtitelns reservationsanslag Inredning och utrustning av lokaler vid högskoleenheterna m.m. för budgetåret 1991/92 anvisa 40 100000kr. utöver vad som föreslagils i prop. 1990/91:100 bil. 10.

Norstedts Tryckeri AB, Stockholm 1991

Bilaga 1:6

Arbetsmarknadsdepartementet

Arbetsmarknadsdepartementet

Pp. 1990/91:150

Bilaga 1:6 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m. m. (kompletteringsproposition)

Arbetsmarknads- och arbetslivsfrågor

1  Inledning

1.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden

Arbetsmarknadsläget har försämrats ytterligare under slutet av år 1990 och början av år 1991. Efterfrågan på arbetskraft minskade under hela förra året och nedgången har accelererat under de första månaderna av år 1991. Antalet nyanmälda lediga platser till arbetsförmedlingarna minska­de med i genomsnitt 15 % år 1990 och med 36 % i januari och februari i år jämfört med ett år tidigare. Den vikande efterfrågan härrör i mycket stor utsträckning från den konkurrensutsatta sektorn. Industrikonjunkturen vände redan i slutet av år 1988 och antalet nyanmälda platser inom industrin har minskat ända sedan mitten av år 1989. Sedan slutet av hösten 1990 har efterfrågan på arbetskraft dämpats inom samtliga sekto­rer. Antalet varsel om uppsägning steg kraftigt mot slutet av år 1990 och i början av år 1991 och har under ett flertal månader legat på en historiskt sett mycket hög nivå.

Bristen på yrkesarbetare, som varit mycket besvärande i många bran­scher under de sista åren på 1980-talet har, enligt konjunkturinstitutets (Kl) barometermätningar, mer än halverats sedan år 1989. Bristen på övriga arbetare har minskat ännu mer.

Den snabba sysselsättningsökningen som ägde rum under 1980-talets senare del avstannade helt under år 1990 som en följd av den vikande efterfrågan på arbetskraft. Antalet sysselsatta minskade i säsongrensade siffror successivt under loppet av andra halvåret 1990 och i början av år 1991. Arbetslösheten, som så sent som i juni 1990 låg på en mycket låg nivå, ökade stegvis under samma period och uppgick i mars i år till 2,2% av arbetskraften. Det är i mycket stor utsträckning ungdomar som har svarat för uppgången i arbetslösheten. 1 mars uppgick antalet arbetslösa ungdomar i åldern 16 19 år till 5,3% av arbetskraften i åldersgruppen, vilket är 3,3 procentenheter högre än för ett år sedan. Det är i synnerhet yngre ungdomar utan yrkeserfarenhet som drabbats av det kärvare arbetsmarknadsläget.

Tillgängliga prognoser tyder på att avmattningen i ekonomin kommer att bestå under innevarande år och en vändning i konjunkturen väntas ske tidigast under senare delen av år 1991. Konkurrensläget gentemot utlandet och en återhållsam internationell efterfrågan innebär att en fortsatt svag,

1    Riksdagen 1990/91. 1 sattd. Nr 150. Bilaga 1:6

om än stigande, industrikonjunktur och sannolikt fallande industriinveste-     Prop. 1990/91:150 ringar kan väntas under åren 1991 och 1992. En nedgång i byggaktiviteten     Bilaga 1:6 förutses mot slutet av år 1991 till följd av minskade byggnadsinvesteringar inom näringslivet och en dämpad efterfrågan på bostäder.

Arbetsmarknadsstyrelsens (AMS) och länsarbetsnämndernas prognoser för år 1991 och början av år 1992 pekar mot en fortsatt nedgång i efterfrå­gan på arbetskraft och en betydande ökning av arbetslösheten under loppet av perioden. Ett flertal nämnder framhåller att vid sidan om den vikande industrikonjunkturen kommer arbetsmarknadsläget att försvåras av om­struktureringar och en begränsad efterfrågan på arbetskraft inom den offentliga sektorn. Vidare väntas en försämring av byggkonjunkturen. AMS bedömer att arbetslösheten kommer att uppgå till i genomsnitt närmare 4 % av arbetskraften under budgetåret 1991/92 och stiga till 4,5% vid halvårs­skiftet 1992.

Chefen för finansdepartementet har tidigare i dag presenterat regering­ens bedömning av den ekonomiska utvecklingen under innevarande och nästa år. Enligt regeringen beräknas arbetslösheten fortsätta att stiga under detta år och in på nästa år. För budgetåret 1991/92 beräknas den genom­snittliga arbetslösheten uppgå till 2,7% med den förstärkning av de arbets­marknadspolitiska åtgärderna som jag nu föreslår.

1.2 AMS framställning

AMS har i skrivelse den 8 mars 1991 föreslagit att ytterligare arbetsmark­nadspolitiska åtgärder, utöver dem som har beräknats för innevarande budgetår, sätts in under budgetåret 1991/92. AMS har beräknat kostnader­na för dessa utifrån ett alternativ som motsvarar 1,5% av arbetskraften eller för ca 68 000 personer.

1 AMS förslag till ytterligare insatser är inriktningen att utbudspåver-kande åtgärder, främst arbetsmarknadsutbildning, skall prioriteras och att sysselsättningsskapande åtgärder som beredskapsarbete skall användas mer restriktivt. I enlighet härmed har AMS gjort en bedömning av i vilken utsträckning utbildningen kan öka utan att effektiviteten försämras. AMS bedömer det dock nödvändigt att som ett komplement till en kraftigt ökad utbildning också öka omfattningen av de sysselsättningsskapande åtgär­derna.

AMS föreslår att antalet personer i genomsnitt per månad i arbetsmark­nadsutbildning bör öka med 35 000 i förhållande till det beräknade genom­snittet på 43000 per månad under innevarande budgetår. Detta bör vara möjligt att genomföra med en bibehållen kvalitet i rekryteringen och utbildningen.

Konjunkturnedgången bör enligt AMS utnyttjas för att förbättra företa­

gens framtida kompetensförsörjning. 1 detta syfte och för att förenkla

systemet med bidrag till arbetsgivare vid utbildning av anställda föreslår

AMS att bidraget vid utbildning i företag skall få uppgå till högst hälften av

arbetsgivarens kurskostnader och lönekostnader, dock med högst 50000

kr. per utbildad. Under budgetåret 1991/92 bör dock bidraget tillfälligt få

uppgå till högst 100000 kr. för företag inom tillverkningsindustrin. Bidra-

2

get skall kunna utgå vid intern rekrytering och anpassning av personalens     Prop. 1990/91:150 kompetens till ändrade förhållanden samt vid risk för permittering och     Bilaga 1:6 uppsägning.

Bidraget vid utbildning för nyanställda bör ersättas med rekryterings­stöd för personer som har varit arbetslösa tre månader.

Vidare bör enligt AMS möjligheterna att köpa utbildning på högskole­nivå utökas med hänsyn bl. a. till att neddragningar inom den offentliga tjänstesektorn kommer att innebära arbetslöshet för vissa kategorier välut­bildade personer, kanske med tidigare högskoleutbildning, som inte ome­delbart kan få nytt arbete.

AMS föreslår också att anställda som saknar eller har en bristfällig yrkesutbildning skall få delta i upphandlad arbetsmarknadsutbildning un­der förutsättning att arbetsgivaren samtidigt anställer ersättare med rekry­teringsstöd eller i beredskapsarbete.

De beräknade medlen för budgetåret 1991/92 för beredskapsarbeten, rekryteringsstöd m. m. behöver öka kraftigt. Av olika skäl finns det en gräns för hur stor omfattning på arbetsmarknadsutbildningen som kan bli aktuell och det finns sökandegrupper och regioner för vilka beredskapsar­beten är en mer ändamålsenlig åtgärd. Enligt AMS behöver omfattningen på beredskapsarbeten, rekryteringsstöd m. m. öka med ca 21 000 platser i genomsnitt per månad utöver den genomsnittliga omfattningen under budgetåret 1990/91.

För att förbättra möjligheterna att möta den väntade ökningen av ar­betslösheten inom bygg- och anläggningssektorn föreslår AMS att 500 milj. kr. beräknas för beredskapsarbeten av investeringskaraktär. Vidare bör bl.a. investeringar i infrastrukturen påskyndas och kvotbegränsningarna för annat byggande än bostäder i Stockholms samt Göteborgs och Bohus län liksom den 30-pocentiga investeringsskatten upphävas. Statliga inves­teringsarbeten bör tidigareläggas i de mest utsatta länen och reparations-, ombyggnads- och tillbyggnadsverksamhéten stimuleras.

Rekryteringsstödet för flyktingar bör enligt AMS ändras så att det an­tingen kan utgå med högst 85% under sex månader, vilket gäller för närvarande, eller med högst 50% under tolv månader.

I fråga om åtgärder för ungdomar föreslår AMS att rekryteringsstöd skall ersätta de avtalade inskolningsplatserna. Placering med rekryteringsstöd bör kunna ske när den sökande har deltagit i jobb-sökar-aktiviteter med vägledning under minst fyra veckor. Rekryteringsstödet för 18- och 19-åringar inom tillverkningsindustrin bör få utgå antingen med högst 85% under sex månader eller med högst 50% under tolv månader.

För att stimulera ungdomar under 20 år med dålig eller på arbetsmark­naden ej gångbar utbildning att utbilda sig bör utbildningsbidraget vid upphandlad arbetsmarknadsutbildning höjas för denna kategori. Dagpen­ningen vid sådan utbildning bör få utgå med samma belopp som utgår till dem som har fyllt 20 år och som inte uppfyller villkoren för rätt till ersättning från en erkänd arbetslöshetskassa.

Med anledning av förslag i 1991 års budgetproposition om att AMS

fortsättningsvis inte skall lämna bidrag till arbetshjälpmedel åt redan

anställda förordar AMS att verkets ansvar för finansieringen av ar-

3

betshjälpmedel bör kunna avse de första sex månaderna av en anställning.     Prop. 1990/91:150 Behovet av hjälpmedel kan inte alltid bedömas omedelbart vid en nyan-     Bilaga 1:6 ställning utan det kan från såväl funktionell som ekonomisk synpunkt behövas en prövotid.

AMS förordar att strukturstödet för byggarbetsmarknaden skall få an­vändas flexibelt som andra åtgärder under anslaget, till åtgärder för arbets­handikappade och med hänsyn tagen till situationen för äldre lokalt bund­na byggnadsarbetare.

AMS bedömer att behovet av insatser för anställda inom byggbranschen kommer att öka vid en konjunkturdämpning. En begränsning av antalet anställda i Galaxen vore olämpligt i det arbetsmarknadsläge som kommer att råda under budgetåret 1991/92. Styrelsen aviserar vidare att den avser att lämna förslag om hur Galaxen kan inrymmas i den ordinarie arbets­marknadspolitiska verksamheten i samband med anslagsframställningen för budgetåret 1992/93.

AMS bedömer att inom ramen för de medel som anvisas till lönebidrag för budgetåret 1991/92 skall ytterligare ca 3 500-4000 arbetshandikappa­de kunna placeras. Enligt AMS kommer detta att ge utrymme för bl. a. stöd till tortyr- och krigsskadade flyktingar samt till ett systematiskt arbete med övergångar från Samhall till den reguljära arbetsmarknaden, vilket i sin tur ger utrymme för placering av gravt handikappade hos Samhall.

Lönebidrag vid anställning av arbetshandikappade betalas nu av för­slagsanslag men avses fr.o.m. budgetåret 1991/92 bli finansierade från reservationsanslag. AMS vill ha klargjort om reservationsanslaget kommer att omräknas med hänsyn till löneutvecklingen under budgetåret.

Regeringens medelsberäkning för budgetåret 1991/92 har enligt AMS inte tagit hänsyn till kostnader för arbetshjälpmedel avseende redan an­ställda. Särskilt när det gäller avancerade hjälpmedel kan det emellertid gå lång tid mellan beslut om bidrag och utbetalningen av bidraget. Därför måste utbetalning av medel till arbetshjälpmedel för redan anställda ändå ske under budgetåret 1991 /92. AMS begär därför medgivande att överskri­da anslaget C 7. Särskilda åtgärder för arbetshandikappade med ett belopp som motsvarar kostnaden för beslut om arbetshjälpmedel som har fattats föreden Ijuli 1991, men som inte har utbetalats vid den tidpunkten.

AMS har vidare redovisat ett antal förslag som gäller flyttningsbidrag, traktamente vid utbildning utanför hemorten m. m:

Länsarbetsnämnderna i Malmöhus, Västernorrlands, Västerbottens och Norrbottens län har i skrivelser till AMS begärt bl.a. förstärkningar av de arbetsmarknadspolitiska resurserna i dessa län. AMS har överlämnat skrivelserna till regeringen i de delar som AMS inte själv har kunnat tillgodose länens önskemål. AMS har vidare redovisat antalet personer som under budgetåret 1991/92 kan beredas sysselsättning i beredskapsar­bete och med rekryteringsstöd. Även länsarbetsnämnden i Västerbottens län har kommit in med en skrivelse i denna fråga. Vidare har länsarbets­nämnden i Gävleborgs län i skrivelse den 14 mars 1991 hemställt om 50 milj. kr. per år i tre budgetår för att skapa arbeteri i länet.

2 F

ö

redragandens 

ö

verv

ä

ganden

Prop. 1990/91:150

Bilaga 1:6 

2.1 Arbetsmarknadspolitiken budgetaret 1991/92

Arbetsmarknadsläget under budgetåret 1991/92 förväntas bli sämre än vad regeringen förutsåg i december 1990.1 årets budgetproposition anförde jag att det kundefinnasanledningatt under våren 1991 ompröva omfattningen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna för budgetåret 1991/92 om ut­vecklingen på arbetsmarknaden skulle kräva detta. Enligt regeringens pro­gnos bedöms arbetslösheten öka. För att motverka denna utveckling anser jag att de arbetsmarknadspolitiska insatserna nu måste förstärkas.

Regeringens mål om full sysselsättning står fast. För att långsiktigt värna den fulla sysselsättningen krävs en sund ekonomisk utveckling. Chefen för finansdepartementet har tidigare i dag redogjort för det ekonomiska läget och behovet av en fortsatt stram finanspolitik och en strukturförändring av den offentliga sektorn. Samtidigt pekar han på att en del tecken nu tyder på att pris- och lönekostnadsutvecklingen har dämpats. Rehnberg-gruppens arbete har haft inflytande på de avtal som nu sluts på arbets­marknaden. En vändning av konjunkturen kommer sannolikt mot slutet av året. Genomslaget på arbetsmarknaden kommer dock senare.

För att möta den nu ökande arbetslösheten måste därför arbetsmark­nadspolitiken förstärkas och koncentreras till huvudproblemen, att tillsät­ta platserna och begränsa långtidsarbetslösheten samtidigt som kompeten­sen hos arbetskraften höjs. Varje person som blir arbetslös skall ha möjlig­het, att snabbt komma in i eller tillbaka till arbetslivet. Arbetslöshet är ett slöseri med mänskliga resurser. Inte minst är det allvarligt när unga män­niskor ställs utanför arbetsmarknaden och får börja sitt vuxenliv med att känna att de inte behövs. Från tidigare lågkonjunkturer vet vi att unga människor som haft svårt att komma in på arbetsmarknaden även långt efter att konjunkturen vänt har haft problem med att få en fast förankring på arbetsmarknaden. Detta är mycket allvarligt sett såväl ur den enskildes perspektiv som samhällets.

Den försvagade arbetsmarknaden innebär också ökad risk för arbetslös­het speciellt bland flyktingar, invandrare och arbetshandikappade samti­digt som risken för långtidsarbetslöshet ökar. De resursförstärkningar och den inriktning av arbetsmarknadspolitiken som jag nu förordar har utfor­mats för att motverka dessa risker och för att ta till vara de arbetslösas kunskaper och erfarenheter.

2. /. 1 Effektivisera arbetsmarknaden och begränsa långtidsarbetslösheten

Den inriktning av arbetsmarknadspolitiken som jag angav i budgetpropo­sitionen ligger fast, men jag vill i dagens arbetsmarknadsläge än tydligare betona behovet av att utnyttja den öppna marknadens möjligheler och alt kraftfullt bekämpa långtidsarbetslösheten.

Det platsinriktade arbetssättet sätts nu på prov. Det är nu det skall bevisas att ett aktivt arbete med platsutbudet och ett systematiskt utnytt­jande av de uppbyggda arbetsgivarkontakterna leder till såväl kortare

11    Riksdagen 1990/91. I satnl Nr 150. Bilaga 1:6

vakanstider som att ökningen av arbetslöshetstiden för samtliga sökanden     Prop. 1990/91:150

kan begränsas.

Bilaga 1:6

Efterfrågan på arbetskraft har minskat mycket kraftigt, men trots detta anmäldes 50600 lediga platser till arbetsförmedlingen i februari 199f och 42 000 platser i mars 1991. Att utnyttja dessa arbetsmöjligheter effektivt är en första prioritering för förmedlingens arbete. Varje ledig plats är en möjlighet att avbryta arbetslösheten för en arbetssökande.

De redan an visade resurserna för jobb-sökar-aktiviteter har också en myc­ket stor betydelse. Vi vet att förmedlingen och de arbetssökande genom dessa aktiviteter får tillgång även till en del av det platsutbud som inte anmäls till arbetsförmedlingen. De arbetssökandes aktivitet höjs, vilket är en viktig förutsättning för att de skall finna och få arbete. Genom jobb-sökaraktiviteter kan också inlåsningseffekter vid utnyttjande av de arbets­marknadspolitiska åtgärderna undvikas genom att de som deltar i dessa åtgärder samtidigt intensifierar sitt arbetssökande.

Det ökande trycket på arbetsförmedlingen påverkar förmedlingens arbe­te och dess möjligheter att prioritera olika insatser. Arbetet med att kart­lägga de sökandes behov av service måste utvecklas allt mer. Ju säkrare kartläggning som görs desto mindre risk att insatskedjan blir för lång.

Samtidigt som platsutbudet skall utnyttjas maximalt skall insatserna inriktas på att begränsa ökningen av långtidsarbetslösheten. Att motverka långtidsarbetslöshet kan ses som ett övergripande mål för att värna svaga grupper på arbetsmarknaden. Vi vet att långtidsarbetslöshet riskerar att snabbt passivisera och till sist sfå ut människor permanent från arbets­marknaden. Det är därför av största vikt att de som drabbas av arbetslös­het så fort som möjligt får en chans att komma tillbaka till arbetslivet.

Detta innebär att det aktiva arbetet med metodutveckling måste fortsät­ta så att arbetsförmedlingen får instrument att tidigt se vilka som riskerar att drabbas av långtidsarbetslöshet och därmed kunna motverka det i ett tidigt skede och rikta mer omfattande insatser mot dessa personer. 1 budgetpropositionen pekade jag särskilt på behovet av insatser för flyk­tingar, invandrare, arbetshandikappade och ungdomar. Bland dessa grup­per finns ett stort antal personer med behov av särskilda insatser. Den extra bör dock inte ges automatiskt utan efter en bedömning av problemen på den lokala arbetsmarknaden och av varje enskilds persons behov av stöd och hjälp.

Jag kommer att följa utvecklingen av långtidsarbetslösheten med största uppmärksamhet, men också utvecklingen för särskilt utsatta grupper. Den stora tillströmningen av arbetssökande får exempelvis inte leda till att insatserna för t. ex. flyktingar och invandrare minskas.

2.1.2 Resursförstärkning

Jag kommer att föreslå en förstärkning av de arbetsmarknadspolitiska resurserna så att ytterligare ca 20000 personer kan erbjudas aktiva insatser i stället för passivt arbetslöshetsunderstöd utöver den nivåhöjning jag

redan föreslagit i årets budgetproposition. Förstärkningen bör finansieras     Prop. 1990/91:150 via arbetsmarknadsfonden. Detta innebär med andra ord, att medel från det     Bilaga 1:6 passiva arbetslöshetsunderstödet förs över till aktiva åtgärder.

Dessutom kommer ytterligare ett antal personer, uppskattningsvis minst 20000, att få möjlighet till arbete genom de erbjudanden om utbildningsvi­kariat som jag nu föreslår.

Riksdagen har (l990/91:SkU10 s. 165) understrukit vikten av att rege­ringen kan stödja inflationsbekämpningen genom en aktiv arbetsmark­nadspolitik i form av kompetenshöjande insatser, t.ex. utbildning och andra offensiva åtgärder samt någon form av beredskapsarbeten och me­nar att 600 milj.kr. bör reserveras i detta syfte. De förslag till omfattande arbetsmarknadspolitiska insatser som jag nu lägger fram är helt i enlighet med utskottets framförda inriktning och på en betydligt högre resursnivå. Med mitt tidigare förslag om förenklingar av anslagsstrukturen för AMS och därmed ökad flexibilitet i medelsutnyttjandet får det ankomma på AMS att i de enskilda fallen välja den åtgärd som är mest effektiv. Syftel med utskottets uttalande borde därmed enligt min mening vara tillgodo­sett.

Förstärkningen kommer att inriktas mot ulbudsstimulerande insatser i likhet med förslaget i budgetpropositionen. I första hand gäller det att stärka kompetensutvecklingen i näringslivet och offentlig verksamhet för att underlätta en omstrukturering och att långsiktigt stärka svenskt nä­ringslivs konkurrensförmåga samtidigt som de arbetslösas kompetens tas till vara. Jag kommer därför att föreslå en ny möjlighet för arbetsgivare att från arbetsgivaravgifterna dra av en del av kostnaden för lönen för vikarial-sanställning av arbetslösa och i vissa fall kompetenshöjande utbildning för redan anställda. Härigenom uppnås två effekter, en bättre utbildad arbets­kraft i företaget och praktisk erfarenhet från yrkeslivet för personer som ännu inte har hunnit skaffa sig det eller har varit borta från arbetslivet en tid.

Vidare bör arbetsmarknadsutbildningen förstärkas för att ge fler arbets­lösa en chans att utnyttja arbetslöshetstiden till att skaffa sig en bra grundutbildning eller kompetenshöjande utbildning för att stå bättre rusta­de när konjunkturen vänder uppåt igen.

Förmedlingens andra instrument för att förhindra att långtidsarbetslös­het uppstår måste också förbättras. Jag kommer därför att föreslå vissa ändringar av reglerna för rekryteringsstödet för att bl.a. möjliggöra ett tidigare utnyttjande av denna insats. Vidare kommer jag att föreslå att stödvillkoren ändras vid anställning av flyktingar och invandrare så att stödet bättre anpassas till den speciella situation som dessa personer befinner sig i. De regelförändringar jag föreslår bör leda till att dessa medel kan användas effektivare i arbetet för att förhindra långtidsarbetslöshet.

Vidare måste ungdomsåtgärderna förstärkas för att förhindra en upp­

gång av ungdomsarbetslösheten. Genom en höjning av utbildningsbidraget

görs arbetsmarknadsutbildning till en mer attraktiv åtgärd för de yngsta

ungdomarna. Ytterligare resurser beräknas för inskolningsplatser samtidigt

som rekryteringsstöd skall kunna användas som ett alternativ till avtalade

inskolningsplatser. Chefen för utbildningsdepartementet har tidigare i dag

föreslagit en förstärkning av högskoleutbildningen under kommande bud-

7

getår med ytterligare 5 000 platser för att bl. a. ge fler ungdomar tillträde till     Prop. 1990/91:150 högskolan. 1 propositionen Växa med kunskaper (prop. 1990/91:85) före-     Bilaga 1:6 slås vidare att kommunerna blir skyldiga att erbjuda gymnasieutbildning i nägon form till ungdomar som slutat grundskolan. Skyldigheten skall gälla fram till och med det första kalenderhalvåret det år ungdomarna fyller 20 år.

Jag kommer vidare att föreslå att AMS ansvar för arbetstekniska hjälp­medel i samband med arbetsplaceringar m. m. skall kunna avse de första sex månaderna av en anställning.

De av arbetsmarknadsverkets förslag som jag inte tar upp till behandling har jag inte funnit anledning att tillstyrka. De krav på ytterligare resurser som har kommit in från olika länsarbetsnämnder får prövas av AMS inom ramen för de förstärkningar som jag nu föreslår.

Länsarbetsnämndernas prognoser visar på en sjunkande byggverksam­het andra halvåret 1991 som blir mer markant mot slutet av året. Rege­ringen har successivt avvecklat begränsningarna inom byggverksamheten. För år 1991 finns inga ramar för nybyggnads-eller ombyggnadsverksamhet med undantag av Stockholms samt Göteborgs och Bohus län. Investerings­fonderna har släppts fria i hela landet med undantag av den del av Stockholms och Uppsala län som omfattas av investeringsskatten.

Regeringen har mottagit flera skrivelser från såväl fackliga organisatio­ner som branschorganisationer om byggsituationen i landet och i Stock­holmsregionen.

Jag anser det nu angeläget att också lätta på de restriktioner som gäller byggandet i Stockholms län. Chefen för finansdepartementet har tidigare i dag föreslagit att investeringsskatten i Stockholmsområdet tas bort den 1 juli 1991. Han kommer inom kort att föreslå regeringen att besluta att investe­ringsfonderna släpps helt fria också i Stockholmsområdet. Ramen för övrigt byggandekommeratt vidgas för år 1991 till 80% av 1986 års byggvolym. Av denna ramökning får ytterligare 250 milj.kr. utnyttjas för ombyggnad av bostäder. Delegationen för frågor som rör nybyggnad av bostäder i Stock­holmsområdet har begärt entledigande från sitt uppdrag. Länsarbetsnämn­den bör därmed ges möjligheter ati; utföra den typ av prioriteringar som delegationen tidigare har gjort.

Den satsning på infrastrukturinvesteringar som regeringen nyligen har presenterat i propositionen om näringspolitik för tillväxt (prop. 1990/91:87) kommer att få stor betydelse för Sveriges internationella konkurrenskraft. Ett väl fungerande transportsystem är en nödvändighet för det svenska näringslivet. Ur arbetsmarknadspolitisk synpunkt är det angeläget att dessa investeringar påskyndas för att utnyttja den lediga arbetskraft som kommer att finnas under åren 1991 och 1992.

2.2 Arbete och trygghet genom utbildning och kompetensutveckling

Att förena produktionens krav på effektivitet och flexibilitet med medbor­garnas krav på arbete och trygghet är sedan länge en vedertagen svensk strategi. I syfte att underlätta anpassningen på arbetsmarknaden är det

därför, som ett led i denna strategi, väsentligt att den nuvarande konjunk-     Prop. 1990/91: 150 turen utnyttjas till en bred offensiv i syfte att höja arbetskraftens kompe-     Bilaga 1:6

tens.

2.2.1 Utbildningsvikariat

Kompetensutvecklingen på arbetsplatserna måste ses som en av 1990-talets viktigaste frågor. Den tekniska utvecklingen i arbetslivet innebär bl.a. förändrade arbetsuppgifter och ny arbetsorganisation som ställer krav på nya eller utvecklade kunskaper hos arbetskraften. Behovet av en ökad produktivitet ställer samtidigt ytterligare krav på en ökad flexibilitet och förändringstakt.

Det är också nödvändigt att fler arbeten ger möjligheter till utveckling och inflytande om företagen skall klara sin framtida personalförsörjning. En sjunkande andel nytillträdande ungdomar med yrkesutbildning och goda baskunskaper och en ökande andel av arbetskraften i den övre medelåldern med äldre utbildning och bristfälliga baskunskaper skärper konkurrensen om den välutbildade arbetskraften och ökar företagens be­hov av att vidareutbilda de redan anställda.

Undersökningar som har gjorts av utbildningsnivån i företagen, bl. a. av statens industriverk, visar på behoven av att höja de anställdas utbild­ningsnivå. Särskilda medel har också tilldelats AMS för att i några län och branscher göra inventeringar av företagens utbildningsbehov. Den redo­visning som AMS har presenterat av denna försöksverksamhet visar på ett stort utbildningsbehov i näringslivet och att många företag har en bristan­de insikt om nödvändigheten av att stärka arbetstagarnas kompetens. AMS menar även att man på goda grunder kan anta att förhållandena är. likartade i de delar av näringslivet som inte har varit föremål för dessa inventeringar.

Den utredning (A 1990:02) om kompetensutvecklingen i arbetslivet som tillsattes under hösten 1990 har bl.a. till uppgift att föreslå åtgärder för att stimulera utbildningsinsatser för de anställda. Utan att föregripa utredningens resultat är det min uppfattning att arbetsgivarna, på alla delar av arbetsmarknaden, måste ta tillfället i akt och utnyttja den nuva­rande konjunkturen till en bred satsning på utbildning av de anställda. I en tid med minskat kapacitetsutnyttjande i företagen och när den offentliga sektorn ställer om sin verksamhet är det angeläget att arbetsgivarna ut­nyttjar det utrymme som härigenom uppstår till att utveckla de anställdas kompetens.

De produktionsstörningar som uppstår när personalen är frånvarande brukar framhållas som ett väsentligt hinder för personalutbildning. För att klara produktionen fordras det oftast en ersättare för den som genomgår utbildning, vilket också medför ytterligare kostnader.

För att göra det möjligt för såväl näringslivet som den offentliga sektorn att göra denna nödvändiga satsning på personalutbildning föreslår jag att arbetsgivarna skall erbjudas att få göra avdrag på arbetsgivaravgifterna, om de efter anvisning av arbetsförmedlingen anställer en ersättare på heltid för den som går i utbildning. 1 de fall där utbildningen är yrkesinriktad eller i

övrigt ökar arbetstagarens förutsättningar att utföra nya arbetsuppgifter bör     Prop. 1990/91:150 arbetsgivarna ha möjlighet att därutöver kunna få göra avdrag på arbets-     Bilaga 1:6 givaravgifterna för en del av utbildningskostnaden för den som utbildas.

Avdraget för lönekostnaderna för vikarien bör få göras med ett belopp som motsvarar den genomsnittliga dagpenningen från arbetslöshetsförsäk­ringen, dvs. 460 kr. per arbetsdag under budgetåret 1991/92. Avdraget för utbildningskostnaden bör få ske med högst 75 kr. per utbildningstimme och anställd, dock högst 30000 kr. per anställd.

En arbetsgivares sammanlagda avdrag skall dock självfallet aldrig få över­stiga vad han är skyldig att betala i totala avgifter.

De medel som dras av från arbetsgivaravgifterna bör vid fördelningen av avgifterna på olika ändamål minska inflytande abetsmarknadsavgifter.

Jag har beräknat omfattningen av utbildningsvikariaten till ca 20000 personer i genomsnitt per månad. De avdrag som görs från arbetsgivarav­gifterna för vikarierna innebär samtidigt en lika stor minskning av kostna­derna för arbetslöshetsersättningarna. Avdragen från arbetsgivaravgifterna som i vissa fall kan medges för utbildningskostnader har jag beräknat till I 000 milj. kr.

Mitt förslag i fråga om arbetsgivarnas rätt att få göra avdrag på arbetsgi­varavgifterna för lönekostnader vid anställning av ersättare för personal som är under utbildning och för utbi Idningskostnader för den som utbildas föranleder ändring i lagen (1991:000) om tillfällig avvikelse från lagen (1981:691) om socialavgifter. Jag återkommer strax till denna fråga (avsnitt 2.6).

Detta förslag till erbjudande till arbetsgivarna för att stimulera och underlätta kompetensutvecklingen i arbetslivet är både till sin form och konstruktion helt nytt och oprövat. Det är därför svårt att förutse vilken genomslagskraft det kommer att fä. Jag kommer därför tillsam­mans med AMS att noga följa arbetsgivarnas utnyttjande av erbjudandet. Om det skulle visa sig att effekten blir otillräcklig vill jag därför föreslå att regeringen återkommer till riksdagen med förslag till andra arbetsmark­nadspolitiska åtgärder.

Utöver det nyss framförda förslaiget beträffande utbildningsvikariat i samband med kompetensutveckling av redan anställda vill jag även föreslå vissa förenklingar av det nuvarande regelsystemet för titbildning i företag genom att minska antalet bidragsgrundande kriterier. Jag föreslår således att fr. o. m. nästa budgetår bör endast följande kriterier gälla för bidrag till utbildning i företag.

1.

Utbildningar som medverkar till intern eller extern rekrytering och anpassning av personalens kompetens till ändrade förhållanden, t.ex. ny teknik eller ny arbetsorganisation.

2.

Utbildningar som medverkar till att förhindra permitteringar eller upp­sägningar.

Detta innebär att den utbildning av nyanställda vid expansiva företag

med uttalad brist på arbetskraft, som riksdagen nyligen har beslutat om,

bör inrymmas under punkten 1. Detsamma gäller utbildning av nyanställ­

da inom textil- och konfektionsindustrin för vilka bidrag som ersättning

för lönekostnader bör få finnas kvar ytterligare ett år.

10

Därutöver föreslår jag att bidrag skall kunna lämnas även till arbetsgiva-     Prop. 1990/91: 150 re inom den offentliga sektorn utan obligatoriskt krav på motprestation.     Bilaga 1:6 Vid en prioritering mellan olika ansökningar bör emellertid som tidigare värdet av eventuella motprestationer beaktas.

Jag räknar inte med att dessa ändringar i fråga om bidrag vid utbildning i företag skall innebära några merkostnader.

2.2.2 Upphandlad arbetsmarknadsutbildning

Med hänsyn till det föränderliga behovet av yrkesutbildad arbetskraft som jag nyss har nämnt måste en offensiv satsning på arbetskraftens kompe­tensutveckling även innefatta den del av arbetskraften som står utanför arbetslivet. Härigenom kan de omställnings- och anpassningsproblem som finns på arbetsmarknaden mildras, samtidigt som arbetslöshetstiderna kortas och de svaga grupperna kan stärka sin ställning på arbetsmarkna­den.

För att få till stånd en anpassning till de ökade kraven på yrkesmässig och geografisk rörlighet är min bedömning att de kompetenshöjande insat­serna i form av upphandlade kurser inom arbetsmarknadsutbildningen behöver omfatta ytterligare IO 000 personer varje månad, utöver vad jag förordade i årets budgetproposition. Kostnaden härför har jag beräknat till 1 942 milj.kr., varav 961,4 milj.kr. utgör utbildningsbidrag.

2.2.3 Utbildning i del reguljära utbildningsväsendet

Trots en vikande efterfrågan på arbetskraft finns det alltid brist på vissa kategorier av arbetskraft. De förslag jag nyss framfört i fråga om arbets­marknadsutbildningen syftar både till en allmän kompetenshöjning av arbetskraften och till att avhjälpa flaskhalsar på arbetsplatserna. Därut­över finns det en efterfrågan på vissa högskoleutbildade yrkesgrupper som t.ex. tekniker och förskollärare. Sådan utbildning ryms inte inom ramen för vad som får vara arbetsmarknadsutbildning.

För att dels tillgodose den lokala efterfrågan pä de yrkeskategorier som genom påbyggnadskurser vid högskolan kan fylla nuvarande vakanser, dels kunna ge fler ungdomar en möjlighet till inträde vid högskolan har chefen för utbildningsdepartementet tidigare i dag föreslagit en utökning av högskolan med 5 000 årsstudieplatser under budgetåret 1991/92.

Denna utvidgning av intagningskapaciteten vid högskolan borde även

tillgodose det behov av högskoleplatser som AMS i skrivelser den 9 januari

och den 8 mars 1991 har framhållit finns för arbetssökande akademiker

som behöver komplettera sin tidigare utbildning. Jag är därmed inte

beredd att tillstyrka AMS förslag om att få utökade möjligheter att upp­

handla utbildning på högskolenivå. Enligt de regler som gäller för den

utbildning som högskolan anordnar på uppdrag av företag, organisationer

eller myndigheter samt för samhällets behov av arbetsmarknadsutbildning

får denna inte motsvara någon allmän utbildningslinje. Skälen till dessa

regler är att det inte skall gå att köpa sig förbi det allmänna ansökningsför­

farandet eller den kö som kan ha uppstått, på grund av platsbrist.

11

2.2.4 Utbildningsbidrag

Prop. 1990/91:150

AMS har föreslagit att dagpenningen för ungdomar under 20 år som deltar

i upphandlad arbetsmarknadsutbildning skall få lämnas med samma be­lopp som lämnas till dem som har fyllt 20 år och som inte uppfyller villkoren för rätt till ersättning från arbetslöshetskassan. Förslaget innebär en höjning av dagpenningen för denna grupp med 96 kr. till 326 kr. per dag. Jag delar AMS uppfattning att detta bör stimulera ungdomar med bristfälliga eller ej gångbara kunskaper att välja en arbetsmarknadsutbild­ning framför andra mindre aktiva åtgärder. Jag tillstyrker därför förslaget. Kostnaden härför har jag beräknat till 100 milj.kr.

Enligt AMS bedömning kommer den genomsnittliga dagpenningen vid arbetsmarknadsutbildning att bli högre än beräknat, vilket skulle medföra att de medel som beräknats för utbildningsbidrag i budgetpropositionen inte räcker till den beräknade utbildningsvolymen. Den nya anslagskon­struktionen gör att kostnaderna föir utbildningsbidragen nu får en helt annan betydelse för AMS än tidigare. För närvarande finns inte tillräckligt underlag för att med tillfredsställande precision fastställa den genomsnitt­liga dagpenningens storlek. En uppföljning behöver därför göras av kost­nadsutvecklingen för dagpenningen. Arbetsmarknadsdepartementet kom­mer att tillsammans med AMS följa hur kostnaderna för dagpenningen utvecklas under innevarande år för att regeringen till hösten 1991 skall kunna göra en ny bedömning av medelsbehovet.

Utbildningsbidrag vid jobb-sökar-aktiviteter i samband med det utöka­de antalet inskolningsplatser har jag beräknat till 23 milj. kr.

Den totala kostnaden för utbildningsbidrag, inkl. höjningen av dagpen­ningen för ungdomar under 20 år be räknar jag till 1 084,4 milj.kr.

2.3 Långtidsarbetslösheten måste bekämpas

Antalet längtidsarbetslösa har minskat sedan mitten av 1980-talet. Denna utveckling bröts dock under år 1990 då antalet var oförändrat. Under första kvartalet i år kan en uppgång noteras, dock från en mycket låg nivå under samma kvartal föregående år.

Under varje lågkonjunktur sedan början av 1960-talet har långtidsar­betslösheten, både som andel av den totala arbetslösheten och som andel av arbetskraften, ökat. Arbetslöshetens bördor har med andra ord för varje lågkonjunktur koncentrerats till relativt sett allt färre personer. De allt längre arbetslöshetstiderna har också ett avgörande inflytande på den totala arbetslöshetens utveckling, eftersom arbetslöshetstidens längd påverkar den genomsnittliga arbetslöshetsnivån.

De långtidsarbetslösa är en heterogen grupp vad gäller ålder, kön, natio­nalitet, yrke, utbildning, arbetslivserfarenhet, boendeort m. m. Erfaren­hetsmässigt har det dock visat sig att framförallt äldre, ny- och återinträ­dande på arbetsmarknaden samt flyktingar och invandrare i högre grad än andra grupper riskerar att bli längtidsarbetslösa.

I detta sammanhang bör uppmärksammas riksdagens beslut (prop.

1989/90:62, SfU 12, rskr. 185) om ändring i lagen (1962:381) om allmän

12

försäkring med innebörden att förtidspension inte skall kunna beviljas på     Prop. 1990/91; 150 enbart arbelsmarknadsmässiga grunder. Ett skäl till lagändringen var att     Bilaga 1:6 arbetslöshetsproblem skall lösas inom arbetsmarknadspolitikens ramar och inte genom förtidspensionering. Beslutet är ett ytterligare skäl för arbetsmarknadsverket att uppmärksamma de äldres situation på arbets­marknaden.

De sociala och ekonomiska kostnaderna av långtidsarbetslöshet är höga för både samhället och den enskilde. Personer som går arbetslösa långa tider blir alltmer passiva och upphör efter hand att söka arbete. Dessa individer riskerar till sist att bli permanent arbetslösa. Arbetslösheten får därmed en från välfärdssynpunkt mycket allvarlig karaktär.

Det är därför angeläget att arbetsförmedlingen genom aktiva insatser förhindrar långtidsarbetslöshet och, om sådan ändå uppstår, försöker bry­ta den så snabbt som möjligt. Tyngdpunkten i den arbetsmarknadspolitis­ka strategin mot långtidsarbetslöshet skall ligga på matchnings- och ut-budspåverkande åtgärder. De mycket kraftfulla satsningarna på jobb-sökar-aktiviteter, arbetsmarknadsutbildning samt utbildningsvikariat är därför viktiga bidrag i arbetet med att motverka långtidsarbetslösheten.

I syfte att särskilt stödja unga människor vid deras etablering på arbets­marknaden, men även för att motverka långtidsarbetslösheten för samtliga sökandegrupper, föreslår jag, som ett komplement till dessa satsningar, att rekryteringsstödets regler ändras så att stödet skall kunna utgå till sökande i åldern 18 24 år efter en månads arbetslöshet resp. till sökande äldre än 24 år efter tre månaders arbetslöshet. För närvarande är villkoret för att få ett arbete med rekryteringsstöd att sökanden har varit arbetslös mer än sex månader eller, för sökande mellan 18 24 år, mer än fyra månader. Vidare bör rekryteringsstödets andel av den totala lönekostnaden höjas från högst 50 till högst 60%. Kostnaden för denna höjning har jag beräknat till 50 milj.kr. Slutligen föreslår jag ett slopande av kravet på att anställningar med rekryteringsstöd hos kommuner och landstingskommuner måste gälla tills vidare.

En stor andel av de långtidsarbetslösa är invandrare. För vissa invand­rargrupper finns behov av längre introduktionsperioder än vad som är möjligt för närvarande. Av denna anledning bör reglerna för rekryterings­stöd till flyktingar och invandrare ändras så att stödet skall kunna beviljas med antingen högst 85% bidrag till lönekostnaderna under sex månader, vilket gäller för närvarande, eller med högst 50% under tolv månader.

Enligt min mening medför dessa förslag att arbetsmarknadsverket, un­

der nästa budgetår, på ett effektivare sätt kan använda medlen för arbets­

marknadspolitiska åtgärder till att förhindra långtidsarbetslöshet. 1 detta

sammanhang är det särskilt angeläget att betona att de sysselsättningsska­

pande åtgärderna i första hand skall inriktas mot arbetssökande, bosatta i

regioner med strukturella sysselsättningsproblem, som trots övriga insat­

ser från arbetsförmedlingens sida, riskerar att bli långtidsarbetslösa. Med

denna inriktning på den arbetsmarknadspolitiska åtgärdsarsenalen säker­

ställs att de som möter de största problemen på arbetsmarknaden alltid

som en sista åtgärd skall kunna erbjudas en sysselsättningsskapande åt­

gärd.

13

2.4 Insatser mot ungdomsarbetslöshet

Prop. 1990/91:150

Alla ungdomar behövs om vi skall kunna utveckla ekonomi och välfärd.

Budskapet från arbetslivet och vuxenvärlden får därför inte bli ätt vissa inte behövs. Ungdomsgarantin står fast.

Ungdomsgarantin, som ger alla ungdomar under 20 år rätt till utbild­ning, praktik eller arbete, är unik i ett internationellt perspektiv. Den har aktivt bidragit till vår, i förhållande till andra europeiska länder, låga ungdomsarbetslöshet. Ur både social och ekonomisk synvinkel är det mycket viktigt att ungdomar som träder in på arbetsmarknaden får en bra start.

1 ett försämrat arbetsmarknadsläge är det främst de nytillträdande ton­åringarna som mycket snabbt drabbas av hög arbetslöshet. De är, med sin svaga förankring på arbetsmarknaden, i större utsträckning än andra bero­ende av konjunkturens utveckling. Ungdomarna är också en grupp vars arbetslöshet minskar långsammare än genomsnittet när konjunkturen vän­der.

Arbetslösheten för 1819-åringarna, 5,5% i mars 1991, visar att insat­serna för att uppfylla ungdomsgarantin inte har räckt till. AMS har vid flera tillfällen framhållit svårigheterna med att få fram tillräckligt antal avtalade inskolningsplatser såväl inom den ofientliga sektorn som inom näringslivet. En av de starkast bidragande orsakerna till svårigheterna är avsaknaden av centrala avtal inom viktiga sektorer på arbetsmarknaden. Jag vill i detta sammanhang nämna att jag skrivit till parterna inom dessa sektorer och påtalat problemet.

1 nuvarande konjunkturnedgång och inför hotet om en snabbt stigande ungdomsarbetslöshet finner jag emellertid starka skäl som talar för att dessutom förändra och vidareutveckla det nuvarande åtgärdssystemet.

Som jag tidigare har nämnt tillstyrker jag AMS förslag att ungdomar under 20 år som beviljas arbetsmarknadsutbildning i upphandlade kurser bör få dagpenning med belopp som motsvarar det som utgår till den som har fyllt 20 år och som inte uppfyller villkoren för rätt till ersättning från en erkänd arbetslöshetskassa.

I syfte att minska behovet av särskilda inskolningsplatser föreslår jag vidare en temporär förändring av systemet med inskolningsplatser. Som ett alternativ till avtalad inskolningsplats bör rekryteringsstöd kunna an­vändas när inskolningsplats inte finns att tillgå. Jag har tidigare redovisat mina förslag till ändringar av rekryteringsstödets regler. Ett förslag är att rekryteringsstöd skall kunna utgå till ungdomar i åldern 18 24 år efter en månads arbetslöshet mot nuvarande fyra månader.

Vidare bör de arbetsgivare som anställer ungdomar på avtalade inskol­ningsplatser eller med rekryteringsstöd få statsbidrag med högst 60% av den totala lönekostnaden. Anvisning skall, som AMS föreslår, endast kunna ske när den sökande deltagit i jobb-sökar-aktiviteter med vägled­ning under minst fyra veckor. Vidare föreslår jag att för de ungdomar som går ut skolan på våren skall en inskolningsplats eller arbete med rekryte­ringsstöd kunna anvisas tidigast den 1 oktober samma år. För närvarande

får anvisning ske tidigast den 1 november. De föreslagna ändringarna

14

innebär ett minskat behov av särskilda inskolningsplatser. Möjlighetenatt     Prop. 1990/91:150 anvisa till denna typ av inskolningsplats skall användas restriktivt. Andelen     Bilaga 1:6 särskilda inskolningsplatser bör därmed minska i förhållande till antalet avtalade inskolningsplatser och anställningar med rekryteringsstöd.

Förslaget om att anvisning får ske tidigast den 1 oktober föranleder ändring i lagen (1989:425) om särskilda inskolningsplatser hos offentliga arbetsgivare. Ett förslag till lagändring har upprättats inom arbetsmark­nadsdepartementet. Förslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som underbilaga 1:6.1. Lagändringen bör träda i kraft den 1 juli 1991.

Jag bedömer mot bakgrund av det förväntade arbetsmarknadsläget be­hovet av ett utökat antal avtalade inskolningsplatser alternativt platser med rekryteringsstöd till 5000 under nästa budgetår. Kostnaden härför inkl. höjningen av bidragsprocenten beräknar jag till 567 milj.kr.

2.5      Ny arbetsförmedlingslag

Regeringen har i proposition 1990/91:124 om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft, m. m. förelagt riksdagen ett förslag till en ny lag om privat arbetsförmedling m. m. som skall ersätta 1935 års lag med vissa bestämmelser om arbetsförmedling (1935:113). Den nya lagen föreslås träda i kraft den I januari 1992.

I propositionen föreslås bl. a. att uthyrning av arbetskraft skall legalise­ras samtidigt som den som hyr ut eller hyr in arbetskraft i sin verksamhet måste iaktta vissa regler som syftar till att arbetstagare som har fått arbete via uthyrningsföretag inte skall hamna i svårigheter av olika slag. Tillsynen över att den nya lagen efterlevs skall skötas av AMS. För att klara denna uppgift behöver AMS tillföras medel för att anställa erforderlig personal. Medelsbehovet härför beräknar jag till 4 milj.kr. per budgetår, vilket räcker till ca 13 tjänster med kringkostnader. Jag föreslår därför att AMS för dessa kostnader under nästa budgetår tilldelas 2 milj.kr., dvs. för ett halvt års kostnader, under anslaget B 1. Arbetsmarknadsverkets förvalt­ningskostnader, som jag strax återkommer till.

2.6      Finansieringen från passiva stöd till aktiva åtgärder

Mina förslag till förstärkningar av de arbetsmarknadspolitiska resurserna

innebär att AMS bör tillföras 2 682 milj.kr. på anslaget för arbetsmark­

nadspolitiska åtgärder. Detta bör ske genom att passiva arbetsmarknads­

politiska stöd används för aktiva åtgärder. Tekniskt sett bör detta ske

genom att beloppet finansieras av medel från arbetsmarknadsfonden. Av

beloppet finansieras 469,7 milj. kr., som avser utbildningsbidrag till delta­

gare i arbetsmarknadsutbildning som uppfyller medlems- och arbetsvillko­

ren i arbetslöshetsförsäkringen, med automatik från arbetsmarknadsfon­

den genom en av riksdagen med anledning av 1991 års budgetproposition

beslutad (1990/91:AU 11, rskr. 164) ändring i lagen (1981:691) om social­

avgifter. Riksdagen har samtidigt godkänt ett förslag till en lag om tillfällig

avvikelse från lagen om socialavgifter som medger en under budgetåret

1991/92 engångsvis särskild disposition av I 647,6 milj.kr. ur arbetsmark-

15

nadsfonden för vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Den tillfälliga     Prop. 1990/91:150 lagen bör ändras så till vida att det belopp som får disponeras engångsvis     Bilaga 1:6 under nästa budgetår höjs med [REDACTED_PERSONNUMMER] kr. till [REDACTED_PERSONNUMMER] kr. och att användningsområdet för medlen utsträcks till att gälla även rekryte­ringsstöd och inskolningsplatser.

Detta förslag och förslaget till avdrag för kostnaderna för utbildningsvi­kariat och utbildning av anställda (avsnitt 2.2.1) föranleder ändring i lagen (1991:000) om tillfällig avvikelse frän lagen (1981:691) om socialavgifter. Ett förslag till lagändring har upprättats inom arbetsmarknadsdeparte­mentet. Lagändringen är av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Förslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som un­derbilaga 1:6.2. Lagändringen bör träda i kraft den 1 juli 1991. Jag har i denna fråga samrått med chefen för socialdepartementet.

3 Anslagsfrågor m. m. 

Tionde huvudtiteln

A. Arbetsmarknadsdepartementet

A 2. Utredningar m. m.

Som en följd av regeringens överläggningar med arbetsmarknadens parter i februari 1990 beslöt regeringen att tillsätta en särskild förhandlingsgrupp, den s. k. Rehnberggruppen, med uppgift att överlägga med arbetsmarkna­dens parter om stabiliseringsavtal. En kort redogörelse för gruppens arbete fram t.o.m. mars detta år har jag lämnat tidigare i prop. 1990/91:125 bil. 7.

Under de diskussioner som förs mellan parterna på arbetsmarknaden i syfte att nå ett allmänt stabiliseringsavtal står förhandlingsgruppen till parternas förfogande. Avsikten är att gruppen skall biträda arbetsmarkna­dens parter även sedan ett avtal har träffats. För budgetåret 1991/92 har jag därför i budgetpropositionen (prop. 1990/91:100 bil. 12) beräknat medel för gruppens verksamhet. De beräknade medlen i budgetpropositio­nen har emellertid visat sig vara otillräckligt tilltagna under förutsättning att gruppen skall verka fram till sommaren 1992. Jag föreslår därför att ytter­ligare 2,2 milj.kr. tillförs anslaget A2. Utredningar m.m. för budgetåret 1991/92.

Under de senaste budgetåren har medel avsatts till löntagarorganisatio­nerna för regionalt fackligt forskningssamarbete. Avsikten har varit att utnyttja den praktiska erfarenhet som finns hos de fackliga företrädarna och sammanföra den med den kunskap som finns inom universitet och högskolor. Jag föreslår att även under nästa budgetår 2 milj.kr. tillförs anslaget A 2. Utredningar m. m. att användas till nämnda ändamål.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

under tionde huvudtitelns reservationsanslag Utredningar m.m.

16

för budgetåret 1991/92 anvisa 4200000 kr. utöver vad som föreslå-     Prop. 1990/91:150

gitsi prop. 1990/91:100bil. 12.

Bilaga 1:6

B. Arbetsmarknad m. m.

B 1. Arbetsmarknadsverkets förvaltningskostnader

För nästa budgetår har riksdagen under rubricerade anslag anvisat 2 619139000 kr. (prop. 1990/91:100 bil. 12, AU 11, rskr. 164).

Mitt förslag till besparingar vid AMS och länsarbetsnämnderna, som jag kommer att redovisa i Bilaga 11:9 innebär att anslaget B 1. Arbetsmark­nadsverkets förvaltningskostnader skall minskas med 10 milj.kr. under budgetåret 1991/92. Förslaget till tillsynstjänster på grund av den nya lagen om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft (avsnitt 2.5) innebär en merkostnad under anslaget på 2 milj.kr. under nästa budgetår. Anslaget B 1. bör således till följd av dessa två förslag minskas med 8 milj.kr. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att med ändring av sitt tidigare beslut till Arbetsmarknadsverkets förvaltningskostnader får budgetåret 1991 /92 anvisa ett ramanslag på 2611 139000 kr.

B 2. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

För nästa budgetår har riksdagen under rubricerade anslag anvisat 11418 687000 kr. (prop. 1990/91:100 bil. 12, AUI I, rskr. 164).

Mitt förslag beträffande arbetsmarknadsutbildning innebär att 980,7 milj. kr. bör beräknas för köp av arbetsmarknadsutbildning (avsnitt 2.2.2). Vidare har jag beräknat (avsnitt 2.2.4) totalt 1084,4 milj.kr. för utbild­ningsbidrag, varav 100 milj. kr. för höjningen av dagpenningen för ungdo­mar under 20 år som deltar i upphandlad arbetsmarknadsutbildning och 23 milj.kr. för utbildningsbidrag vid jobb-sökar-aktiviteter i samband med inskolningsplatser.

Kostnaderna för höjning av statsbidraget för rekryteringsstöd uppgår till 50 milj.kr. (avsnitt 2.3). För ett utökat antal avtalade inskolningsplatser alternativt platser med rekryteringsstöd för ungdomar inkl. en höjning av statsbidragsprocenten, har jag beräknat 567 milj.kr. (avsnitt 2.4).

Det tillkommande medelsbehovet under anslaget B 2. Arbetsmarknads­politiska åtgärder uppgår således till sammanlagt 2 682 milj.kr. Som jag har nämnt tidigare bör beloppet finansieras av medel från arbetsmark­nadsfonden.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att dels anta förslagen till 1. lagom ändring i lagen (1989:425) om särskilda inskolningsplat-

ser hos oflentliga arbetsgivare (avsnitt 2.4),

Prop. 1990/91: 150

2.  lag om ändring i lagen (1991:000) om tillfällig avvikelse från     Bilaga 1:6

lagen (1981:691) om socialavgifter (avsnitten 2.2.1 och 2.6),

dels

3.

godkänna de ändringar i villkoren för bidrag till utbildning i företag som jag har förordat (avsnitt 2.2.1),

4.

godkänna vad jag har förordat i fråga om dagpenningen vid arbetsmarknadsutbildning till ungdomar under 20 år (avsnitt 2.2.4),

5.

godkänna de ändringar i fråga om rekryteringsstöd som jag har förordat (avsnitt 2.3),

6.

godkänna den höjning av statsbidraget vid avtalade inskol­ningsplatser som jag föreslagit (avsnitt 2.4),

7.

med ändring av sitt tidigare beslut till Arbetsmarknadspolitiska åtgärder för budgetåret 1991/92 anvisa ett reservationsanslag på 14100687000 kr.

C. Arbetslivsfrågor

C 4, Yrkesinriktad rehabilitering

För  nästa  budgetår har  riksdagen   under  rubricerade  anslag anvisat 753153000 kr. (prop. 1990/91:100 bif 12, AU 12, rskr. 165).

Mitt förslag till besparingar vid bl.a. arbetsmarknadsinstituten, som jag kommer att redovisa i Bilaga 11:9, innebär att anslaget C 4. Yrkesinriktad rehabilitering skall minskas med 5 milj. kr. under budgetåret 1991/92. Jag hemställer att regeringen föres;lår riksdagen

att med ändring av sitt tidigare beslut till Yrkesinriktad rehabilite­ring Ktr budgetåret 1991/92 anvisa ett ramanslag på 748 153 000 kr.

C 7. Särskilda åtgärder för arbetshandikappade

För  nästa  budgetår  har  riksdagen  under  rubricerade  anslag  anvisat [REDACTED_PERSONNUMMER] kr. (prop. 1990/91:100 bil. 12, AU 12, rskr. 165).

Arbetshjälpmedel åt handikappade

Regeringen har nyligen förelagt riksdagen förslag (prop. 1990/91:141) om rehabilitering och rehabiliteringsersättning. Därvid har bl. a. föreslagits att försäkringskassan skall kunna ge bidrag till arbetshjälpmedel åt försäkra­de, om sådana hjälpmedel behövs som en del i en rehabilitering. Förslaget innebär en uppdelning av ansvaret så att hälso- och sjukvårdshuvudmän­nen svarar för hjälpmedel som handikappade behöver för sin dagliga livsföring, arbetsmarknadsverket svarar för bidrag till arbetshjälpmedel och liknande som behövs för att en arbetslös person med funktionshinder skall kunna få och utföra ett arbete, medan försäkringskassorna svarar för motsvarande kostnader för funktionshindrade som redan har en anställ­ning. Försäkringskassorna föreslås få ett motsvarande ansvar för egna

företagare och fria yrkesutövare som redan är etablerade på arbetsmarkna- Prop. 1990/91: 150 den. En omfördelning av medel till arbetshjälpmedel från arbetsmarknads- Bilaga 1:6 departementets anslag till socialdepartementets sker fr.o.m. budgetåret 1991/92. Som uttalas i propositionen fyller hjälpmedlen ofta en viktig roll för att förebygga sjukskrivning och möjliggöra för personer med funktions­nedsättningar och långvariga sjukdomstillstånd att fortsätta som yrkes­verksamma. Någon ändring av praxis beträffande rätten till arbetshjälp­medel bör inte ske till följd av förändringen av det ekonomiska ansvaret för arbetshjälpmedlen.

När det gäller arbetsmarknadsverkets ansvar för arbetshjälpmedel i samband med arbetsplaceringar m. m. av sökande delar jag AMS uppfatt­ning att det bör kunna avse de första sex anställningsmånaderna. Som AMS anför behövs ofta en viss prövotid för att bedöma vilka hjälpmedel som behövs, hur dessa skall utformas etc. Det bör ankomma på regeringen att utfärda föreskrifter på området.

Strukturstödet inom byggarbetsmarknaden

AMS har föreslagit att strukturstödet inom byggarbetsmarknaden till den s.k. Galaxen-verksamheten skall vara flexibelt på samma sätt som löne­bidrag i övrigt. Jag vill erinra om att bidraget är flexibelt på så sätt att det kan lämnas med upp till 75% av lönekostnaden för den sysselsatte bygg­nadsarbetaren. Jag är inte beredd att förorda att bidraget skall kunna utgå med en större andel av lönekostnaden än 75 %.

Som jag anfört i budgetpropositionen bör Galaxen-verksamheten inte öka i omfattning under budgetåret 1991/92. Inom ramen för de medel till särskilda åtgärder för arbetshandikappade som har anvisats, har 93 milj.kr. beräknats för strukturstödet. Jag utgår från att högsta möjliga antal sökande ges möjlighet till rehabilitering och sysselsättning hos Galax­en inom ramen för de medel som har beräknats.

Vissa finansieringsfrågor

AMS har begärt att få ytterligare medel anvisade under anslaget C 7. Sär­skilda åtgärder för arbetshandikappade med belopp motsvarande kostna­den för beslut om bidrag till arbetshjälpmedel som fattats före den 1 juli 1991, men inte utbetalats vid den tidpunkten.

Jag förordar att AMS ges möjlighet att använda reserverade medel som tillförs det nämnda anslaget vid budgetårsskiftet för att betala utgifter för arbetshjälpmedel, som hänför sig till det innevarande budgetåret. Medlen har ursprungligen anvisats för andra ändamål än arbetshjälpmedel bl. a. lönebidrag för förtidspensionerade och strukturstödet inom byggarbets­marknaden men de ingår från den I juli 1991 i samma anslag som finan­sierar arbetshjälpmedlen.

AMS har också begärt klargörande av om anslaget till särskilda åtgärder

för arbetshandikappade skall omräknas ytterligare med hänsyn till löne-

och kostnadsökningar.

19

Vid beräkningen av anslaget har gjorts de pris- och löneomräkningar och     Prop. 1990/91:150

övriga uppräkningar som bedömts erforderliga.

Bilaga 1:6

Mot bakgrund av vad jag nu har anfört om finansieringsfrågorna är jag inte beredd att tillföra anslaget C 7. Särskilda åtgärder för arbetshandikap­pade ytterligare medel.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna vad jag har anfört om användningen av reserverade medel under anslaget C 7. Särskilda åtgärder för arbetshandikappade.

C 8. Bidrag till Stiftelsen Samhall

För budgetåret 1991/92 har riksdagen under rubricerade anslag anvisat (prop. 1990/91:100 bil. 12, AU12, rskr. 165) 4557 milj.kr. Vidare har riksdagen beslutat att anvisa medel motsvarande 110,6% av lönesumman för arbetstagare i skyddat arbete upp till högst 31 450000 arbetstimmar.

Samhall har under treårperioden 1988/891990/91 en timram för sys­selsättningsvolymen inom företagsgruppen om högst 94 350000 arbetstim­mar. Genom ett tidigare högt timutnyttjande, bl.a. till följd av ökad närvaro bland de anställda, har Samhall nödgats minska sysselsättningsvo­lymen under det innevarande budgetåret, som är det sista i treårsperioden. För att ge Samhall en möjlighet att utjämna sysselsättningen mellan bud­getåren och slippa en "svacka" i sysselsättningen fram till budgetårsskiftet förordar jag att den nämnda treårsramen förlängs med ytterligare ett år. För perioden 1988/89-1991/92 bör högst 125 800000 arbetstimmar få utnyttjas.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att medge att Stiftelsen Samhall får utjämna antal arbetstimmar mellan budgetåren på det sätt som jag har förordat.

20

Underbilaga 1:6.1

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:6

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1989:425) om särskilda inskolningsplatser hos offentliga arbetsgivare

Härigenom föreskrivs att 4§ lagen (1989:425) om särskilda inskolnings­platser hos offentliga arbetsgivare skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4

§

Om det står klart att ingen av de åtgärder som avses i 2 § kan ordnas för den unge, skall länsarbetsnämn­den anvisa den unge arbete på en särskild inskolningsplats. Anvis­ning skall ske senast sju veckor efter det att den unge har anmält sig som sökande hos arbetsförmedlingen och uppfyllt de villkor som i övrigt gäller för anvisning.

Om den unge har slutat skolan eller någon annan längre utbildning under våren, skall dock anvisning ske den 1 november samma år, även om tiden efter anmälan därvid över­stiger sju veckor. Anvisning får i så­dana fall ske även tidigare, om det finns särskilda skäl för det.

Om det står klart att ingen av de åtgärder som avses i 2§ kan ordnas för den unge, skall länsarbetsnämn­den anvisa den unge arbete på en särskild inskolningsplats. Anvis­ning yär ske försl när den sökande i fyra veckor dehagit i jobb-sökar-ak­tivileter som anordnats av länsar­betsnämnden och uppfyllt de vill­kor som i övrigt gäller för anvis­ning.

Om den unge har slutat skolan eller någon annan längre utbildning under våren,/år anvisning ske tidi­gast den 1 oklober samma år. An­visning får i sådana fall ske även tidigare, om det finns särskilda skäl för det.

Denna lag träder i kraft den Ijuli 1991.

21

Underbilaga 1:6.2

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:6

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:000)om tillfällig avvikelse från lagen (1981:691) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:000) om tillfällig avvikelse från lagen (1981:691) om socialavgifter

dels att nuvarande bestämmelse skall betecknas I §,

dels att 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 2 4§§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse'

Föreslagen lydelse

I§

Av de arbetsmarknadsavgifter som enligt 4 kap. 7§ lagen (1981:691) om socialavgifter förs till staten skall under budgetårei; 1991/92 sammanlagt 1 647.6 milj. kr.  användas  för  finansiering av

1.

utbildningsbidrag till sådan deltagare i arbetsmarknadsutbild­ ning enligt förordningen (1987: 406) om arbetsmarknadsutbildning som inte uppfyller medlems- och arbetsvillkoren i 6§ lagen (1973: 370) om arbetslöshetsförsäkring,

2.

bidrag enligt förordningen (1984:518) om utbildning i företag,

3.  upphandling av särskilt anord­

nad arbetsmarknadsutbildning,

4.   arbetsmarknadsverkets kost­

nader för att anordna jobb-sökar-

aktiviteter.

Av de arbetsmarknadsavgifter som enligt 4 kap. 7§ lagen (1981:691) om socialavgifter förs till staten skall under budgetåret 1991/92 sammanlagt 3859.95 milj. kr  användas   för  finansiering  av

1.

utbildningsbidrag till sådan deltagare i arbetsmarknadsutbild­ning enligt förordningen (1987:406) om arbetsmarknadsutbildning som inte uppfyller medlems- och arbets­villkoren i 6§ lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring,

2.

bidrag enligt förordningen (1984:518) om utbildning i företag,

3.  upphandling av särskilt anord­

nad arbetsmarknadsutbildning,

4.    arbetsmarknadsverkets kost­

nader för att anordna jobb-sökar-

aktiviteter,

5.

bidrag enligt förordningen (1986:414) om rekryteringsstöd,

6.

bidrag enligt förordningen (1987:8) om bidrag för inskolnings­platser.

En arbetsgivare som låter en an­ställd delta i utbildning får från de arbetsgivaravgifter som han enligt 2 kap. I § lagen (1981:691) om social­avgifter skall betala göra avdrag en­ligt bestämmelserna i 34§§ om han efter anvisning av länsarbets­nämnden anställer en ersättare för den som deltar i utbildning.

Lydelse enligt 1990/91: AU 11.

22

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:150

,

Bilaga 1:6

För ersällare som avses i 2§ får avdrag göras med 460 kronor per arbetsdag som arbelsgivaren har haft ersättaren anslälld.

4§

För varje arbelslagare som deltar i av länsarbetsnämnden godkänd yr­kesinriktad utbildning eller utbild­ning som ökar arbetslagarens förut­sättningar att tiUgodogöra sig ny lek­nik eller ulföra nya arbelsuppgifler får avdrag göras med högst 75 kronor per utbildningslimme, sammanlagt dock högsl 30 000 kronor.

Norstedts Tryckeri AB. Stocktiolm 1991                                                                                                                 23

Bostadsdepartementet

Bilaga 1:7

B ostadsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1990/91: 150 Bilaga 1:7

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m.

Elfte huvudtiteln

B. Bostadsförsörjning m.m.

B 17. Investeringsbidrag till bostadsbyggande

1 Inledning

Riksdagen har för budgetåret 1991/92 under anslaget B 17. Investerings­bidrag till bostadsbyggande anvisat ett förslagsanslag pä 5 500 milj.kr. (prop. 1990/91:100 bil. 13, BoU 12, rskr. 199).

Frän anslaget betalas bidrag enligt förordningen (1990:1369) om stadigt investeringsbidrag för ny- och ombyggnad av bostäder. Sådana bidrag läm­nas fr.o.m. den 1 januari 1991 för ny- och ombyggnad av permanenta bo­städer. Syftet med bidraget är att kompensera bostadsbyggandet för ökade kostnader som följer av de slopade reduceringsreglema för mervärdeskatten för byggnads- och anläggningsarbeten. Bidraget lämnas med 9,7 % av de be­räknade kostnadema inkl. mervärdeskatt för bidragsberättigade ändamål.

2 Ändring av bidragsandelen

Mitt förslag: För att finansiera vissa insatser för pensionärer med låg eller ingen ATP sänks investeringsbidraget för bostadsbyggande från nuvarande 9,7 % till 9,0 %.

Skälen för mitt förslag: I prop. 1990/91:119 har regeringen föreslagit att ett särskilt kommunalt bostadstillägg införs som komplement till det nuva­rande kommunala bostadstillägget till folkpension. Förslaget avser att kom­pensera pensionärer med ingen eller låg ATP för boendekostnadsökningar ut­över dem som skattereformen medfört, dvs. sädana ökningar som inte mot-

1 Riksdagen 1990/91. 1 .saml Nr 150. Bilaga 1: 7

svaras av höjda kommunala bostadstillägg. Enligt regeringsförslaget skall det Prop. 1990/91: 150 särskilda kommunala bostadstillägget fylla ut skillnaden mellan å ena sidan Bilaga 1: 7 pensionsberättigades allmänna pension och övriga inkomster enligt reglema för beräkning av årsinkomst vid priivning av KBT och å andra sidan social-bidragsnormen i den pensionsberättigades kommun. Från inkomstema skall avdrag göras för skälig boendekostnad. Den totala kostnaden för såväl staten som kommunema för det särskilda kommunala bostadstillägget beräknades till ca 3(X) milj.kr. för 1991 och ett förslag till finansieringen av åtgärden skulle presenteras i kompletteringsprapositionen. Riksdagen har därefter gjort vissa justeringar i regeringens förslag bl.a. beträffande kosmadsfördelningen mellan stat och kommun (1990/91:SfU 19, rskr. 196). Statens andel av kost­naden för det särskilda tillägget kan numera beräknas uppgå till ca 220 milj. kr.

Vidare har regeringen tidigare denna dag beslutat om förslag till vissa för­bättringar av det särskilda gmndavdraget vid inkomstbeskattningen för pen­sionärer. Förslaget innebär att reglema om begränsningar av det särskilda gmndavdraget för folkpensionärer ändras så att vissa pensionärer med redu­cerade pensionsförmåner får högre särskilt gmndavdrag. Inkomstbortfallet har t)eräknats till ca 180 milj.kr.

Jag förordar att ifrågavarande insatser finansieras genom att investerings­bidraget för bostadsbyggande sänks från nuvarande 9,7 % till 9,0 %. Sänkningen av bidraget beräknas medföra en minskning av statens utgifter för investeringsbidrag med ca 4(X) milj.kr. per helår. Jag har vid min beräk­ning utgått från det av boverket berälcnade bostadsbyggandet innevarande år.

Jag förordar att sänkningen av investeringsbidragets storlek skall träda ikraft den 1 juli 1991 och att den m

Till följd av sismämnda kommer sänkningen att ge full budgeteffekt först fr.o.m. budgetåret 1992/93. För budgetåret 1991/92 beräknar jag att ändringen ger halv effekt.

3 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna vad jag förordat i fråga om investeringsbidrag till bostads­byggande,

2.

med ändring av riksdagens beslut (1990/91 :BoU 12, rskr. 199) till Investeringsbidrag för bostadsbyggande för budgetåret 1991/92 under elfte huvudtiteln anvisa ett förslagsanslag på 5 300 000 

(XX) 

kr.

Civildepartementet

Bilaga 1:8

Civildepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1990/91:150 Bilaga 1:8

Anmälan tili proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m.

Trettonde huvudtiteln

Statliga löneavtal 1991-1993

Statens arbetsgivarverk (SAV) och de statsanställdas huvudorganisationer - SACO, Statsanställdas förbund (SF) och TCO-OF - har i mars 1991 träfiat stabiliseringsavtal för perioden den J januari 1991den 31 mars 1993. Avtalen berör ca 400000 statligt anställda. Det rör sig såvitt här är av intresse om tre avtal vars viktigaste innehåll redovisas i det följande.

A vlal om slutlig reglering av RÄLS 1989-90

Det första är ett avtal om slutlig reglering av RÄLS 1989 90 (ramavtal om löner m.m. 19891990 för statstjänstemän m.fl.). I avtalet har prisut­vecklingsgarantin fastställts till 1,2%, dock lägst 180 kr. i månaden, i likhet med vad som avtalats pä det kommunala området. Dessa löneök­ningar sker generellt fr.o.m. den 1 oktober 1990. Nivåökningen beräknas till totalt 1,4% och kostnadsökningen till 0,3%.

Vidare har parterna avsatt 35 milj. kr. för uppräkning av anslaget till Statshälsan för budgetåret 1991/92. För den s.k. Masterutbildningen har avsatts 8 milj. kr. SACO och SF har tilldelats 8 milj. kr. för rationalise­ringsåtgärder inom polisväsendet; i RÄLS 1989 90 avsattes medel för polispersonal. Dessutom har Trygghetsstiftelsen tillförts 30 milj. kr. som engångsanvisning (se avsnitt C 16. Trygghetsåtgärder för statsanställda). Slutligen har parterna fördelat avsatta medel (totalt 60 milj. kr.) för löneåt­gärder för arbete av lika värde.

Ramavtal om löner 1991-1993

I det andra avtalet, ramavtalet om löner m. m. 1991 1993 för statstjänste­män m.fl. (RÄLS 199193) regleras löner m.m. under avtalsperioden den 1 januari 1991den 31 mars 1993. I fråga om lönehöjningar innebär avtalet följande. Fr.o.m. den 1 juli 1991 får de som tjänar upp till 13 800 kr. 209 kr. i

I    Riksdagen 1990/91. I .saml. Nr 150 Bilaga 1:8

lönelyft, de som tjänar upp till 14 000 kr. 200 och de med en månadslön på     Prop. 1990/91:150

högst 14200 kr. 100 kr. i lönelyft.

Bilaga 1:8

Det icke nivåhöjande utrymmet (INU), dvs. ålders- och kvalifikations­tillägget, betalas fr.o.m. den 1 januari 1991 som ett generellt tillägg på 1, 15 % för anställda med individuella löner.

Fr.o.m. den I april 1992 fördelas lokalt ett löneutrymme motsvarande 3,3% av den genomsnittliga lönesumman, dock lägst 320 kr. per månad. Utöver detta tillkommer det icke nivåhöjande utrymmet (INU) på drygt 1%.

RÄLS 1991 1993 innehåller vidare nya sjuklöneregler som har anpas­sats till ändringarna i lagen (1962:381) om allmän försäkring. Reglerna gäller fr.o.m. den 1 mars 1991 och innebär att de tre första sjukdagarna ersätts med 75% av lönen. Fr.o.m. den fjärde sjukdagen är ersättningen 90% av lönen. Inkomstbortfall för vård av sjukt barn ersätter försäkrings­kassan direkt med 80% av inkomsten. Arbetsgivaren ersätter kostnader för patientavgiften för läkarvård upp till 85 kr. fr.o.m. den 1 juli 1991 och upp till 95 kr. fr.o.m. den I april 1992. Sjukvårdande behandling ersätts med högst 50 resp. 55 kr.

1 avtalet har vidare avsatts 0,1% av lönesumman för finansiering av Trygghetsstiftelsen fr.o.m. den 1 juli 1991 (se avsnitt C 16. Trygghetsåt­gärder för statsanställda).

Löneökningarna fr.o.m. den I juli 1991 medför en nivåökning på 1 % och en kostnadsökning på 0,5%. Inberäknat prisutvecklingsgarantin blir kostnadsökningen för år 1991 sammanlagt 1,6%. För år 1992 uppgår nivåökningen till 3,3% och kostnadsökningen till 2,5%, vartill kommer 0,5% från år 1991. Till år 1993 överförs en kostnadsökning på 0,8%.

RÄLS 199193 ansluter till förslag till stabiliseringsavtal som lagts fram av regeringens särskilda förhandlingsgrupp (FHG) under ledning av f d. generaldirektören Bertil Rehnberg.

Nyll pensionsavtal

Det tredje stabiliseringsavtalet är det nya statliga pensionsavtalet som träder i kraft den I januari 1992. Avtalet är resultatet av många års förhandlingar. Den största nyheten i avtalet är en övergång från s.k. brutto- till nettosystem. Det innebär att den statliga pensionen beräknas som ett tillägg till folkpension och allmän tilläggspension (ATP) och utan att hänsyn tas till storleken av de allmänna förmånerna. Pensionssystemet för de statligt anställda kommer därigenom att likna det system som gäller på den privata sektorn.

Fr. o. m. år 1992 blir pensionsåldern 65 år för i princip alla statsanställ­da. Om arbetsgivaren medger det får arbetstagaren kvarstå i anställningen.

Avtalet innehåller dock långtgående övergångsbestämmelser för de kate­gorier arbetstagare som i dag har en lägre pensionsålder eller pensione­ringsperiod. De som väljer att utnyttja dessa bestämmelser får dock inte den nya pensionsnivån fullt ut.

Avtalet innehåller två särbestämmelser när det gäller pensionsålder.

Den ena avser anställda i säkerhetstjänst, dvs. lokförare. Om en sådan

2

anställd på grund av nedsatt arbetsförmåga inte anser sig kunna fullgöra     Prop. 1990/91: 150

tjänsten på tillfredsställande sätt, får han efter prövning i varje särskilt fall     Bilaga 1:8

en lägre pensionsålder, dock lägst 60 år. Läkarintyg behövs inte. Den

andra särbestämmelsen gäller yrkesofiicerarnas pensionsålder. Den frågan

utreds vidare under år 1991. Utredningen genomförs så att förhandlingar

om nytt pensionsavtal för yrkesofficerare kan slutföras senast den 31

december 1991. I avvaktan på ett sådant nytt avtal gäller nuvarande regler.

Bestämmelserna om efterlevandepensionering har i det nya pensionsav­talet anpassats till ändringarna i den allmänna försäkringen. Avtalets regler om eftedevandepension träder i kraft fr.o.m. den I april 1991. Arbetstagare som avgår med ålderspension (motsvarande) under år 1991 behåller dock nuvarande avtalsregler.

Pensionsavtalet innehåller slutligen en annan nyhet som också har sin förebild på den privata sidan. Det gäller individuell kompletterande ål­derspension. Avsättningarna till denna sker fr. o. m. den I januari i år med 1,5% av lönesumman. Den kompletterande ålderspensionen kan tas ut fr. o. m. pensionsavgången, antingen livsvarigt eller temporärt.

Det nya pensionsavtalet är totalfinansierat. Det åstadkoms i huvudsak genom höjning av pensionsåldrarna, löneutvecklingsgarantin (LUG) i RÄLS 1989 90 och vissa förändringar i de allmänna anställningsvillko­ren.

De nu redovisade avtalen har godkänts såväl av riksdagens finansutskott som av regeringen.

Regeringen har i årets budgetproposition beräknat medel för avtalskost­nader under anslaget till täckning av merkostnader för löner och pensioner m.m.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle

att ta del av vad jag nu har anfört om de statliga löneavtalen för 1991-1993.

Förordnandepension m. m.

Frågan om den särskilda rätten till förordnandepension var föremål för överväganden i samband med tillkomsten av statens allmänna tjänstepen­sionsreglemente (1959:287) (prop. 1959:151, s. 34).

Särskilda regler om pensionsförmåner finns i förordningen (1984:1041) om förordnandepension m.m. och i förordningen om tjänstepensionsrätt för statsråd (SAVFS 1987:6 B 4). Reglerna i dessa förordningar innehåller tillägg till och undantag från det allmänna pensionsavtalet.

Det nya pensionsavtalet är till skillnad från det tidigare formellt inte tillämpligt i fråga om förordnandetjänster. För att åstadkomma en anpass­ning till det nya pensionsavtalet måste därför reglerna i de nämda förord­ningarna ändras. I anslutning härtill bör även särskilda övergångsbestäm­melser beslutas i fråga om bl. a. efterlevandepension i vissa fall. Det gäller bl.a. beträffande den som efter den 31 mars 1991 men innan de aktuella

förordningsändringarna trätt i kraft avgått med rätt till förordnandepension     Prop. 1990/91: 150

eller avlidit under innehavd tjänst.

Bilaga 1:8

För vissa av dem som innehar föirordnandetjänster kan de nya pensions­reglerna medföra en lägre total pension från 65 år om de inte får rätt till hel ATP. Regeringen bör få rätt att, om särskilda skäl föreligger, besluta om en höjning av förordnandepensionen efter 65 år i sådana fall.

Pensionsreglerna för statsråden bör ändras i huvudsak i överensstäm­melse med förändringarna av reglerna för förordnandepensioner.

Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna de riktlinjer för förordnandepension m. m. som jag har förordat.

B. Utvecklingsfrågor

Bl. Vissa utvecklingsåtgärder

I budgetpropositionen (prop. 1990/91:100 bil. 15s. 12-13) har föreslagits att till Vissa utvecklingsåtgärder skall för budgetåret 1991/92 anvisas ett reservationsanslag på 38 milj. kr.

Från detta anslag finansieras olika utvecklingsarbeten i syfte att förnya den offentliga sektorn för vilka lämnas en redogörelse i budgetproposi­tionen. Bl.a. har medel avsatts för utveckling av högreförvallningsstudier för stalstjänsteinän. Utbildningen omfattar fyra områden: strategiskt per­sonalarbete och kompetensutveckling, förvaltningspolitik och förnyelsear­bete, internationellt förvaltningsarbete och förhandlingar samt ekonomi och styrning. För tre av dessa områden startar utbildningen under denna månad.

1 avtal om slutlig reglering enhgt RÄLS 1989-90 m.m. har statens arbetsgivarverk och de statsanställdas huvudorganisationer kommit över­ens om att avsätta 8 milj. kr. för denna utbildning. Regeringen har godkänt avtalet. Jag föreslår att anslaget räknas upp med detta belopp.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under trettonde huvudtitelns reservationsanslag Vissa utveck­lingsåtgärder för budgetåret 1991/92 anvisa 8 000000 kr. utöver vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil. 15.

B 3. Anskaffning av ADB-utrustning

Över detta anslag finansieras och redovisas generellt användbar ADB-utrustning som anskaffas inom den civila statsförvaltningen exkl. de af-

färsdrivande verken, universiteten och högskolorna. I budgetproposi-     Prop. 1990/91:150 tionen (prop. 1990/91:100 bil. 15) har föreslagits att till Anskaffning av     Bilaga 1:8 ADB-utmstning för budgetåret 1991/92 anvisas ett reservationsanslag på 533 milj. kr.

Chefen för socialdepartementet har tidigare denna dag behandlat frågan om en utbyggnad av ADB-stödet inom försäkringskassorna. Jag har i samråd med henne för anskaffning av ADB-utrustning till socialförsäk­ringsadministrationen beräknat ett anslagsbehov för budgetåret 1991/92 på högst 125000000 er.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

1.

att under trettonde huvudtitelns reservationsanslag Anskaff­ning av ADB-utrustning får budgetärel 1991/92 anvisa 125000000 kr. utöver vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil. 15.

2.

att medge att datorutrustning beställs utöver tidigare med­givet belopp - till ett värde av högst lOl 000000 kr.

C. Statistik, förvaltning m. m.

C 8. Bidrag till Statshälsan

I budgetpropositionen (prop. 1990/91:100 bil. 15 s. 42-43) har föreslagits att till Bidrag för Statshälsan skall för budgetåret 1991/92 anvisas ett förslagsanslag på 357 milj. kr.

Från anslaget betalas bidrag till Statshälsan i enlighet med kollektivavtal mellan statens arbetsgivarverk och de statsanställdas huvudorganisatio­ner. I avtal om slutlig reglering enligt RÄLS 1989 90 m. m. har parterna funnit att för finansieringen av Statshälsans verksamhet krävs det ytterligare 35 milj.kr. fr.o.m. den 1 juli 1991 jämfört med de 357 milj.kr. som angavs i RÄLS 1989 90. Avtalet har godkänts av regeringen.

1 budgetpropositionen anmäldes också att förhandlingar pågick om ett nytt statligt avtal om företagshälsovård och att frågor med anledning av resultatet av förhandlingarna skulle tas upp i kompletteringsproposi­tionen. Vidare anmäldes att frågan om ett höjt belopp per anställd som myndigheterna under budgetåret 1991/92 skall betala som bidrag till fi­nansieringen av företagshälsovårdens insatser skulle tas upp i propositio­nen. För innevarande budgetår bidrar myndigheterna med 145 kr. per anställd. Bidraget, som betalas till en inkomsttitel på statsbudgeten, har varit oförändrat sedan budgetåret 1987/88.

Förhandlingarna om ett nytt statligt avtal om företagshälsovård hår ännu inte slutförts. Förhandlingarna rör bl.a. en ny finansieringsform för Statshälsan som innebär att verksamheten till största delen skall finansi­eras med avgifter som myndigheterna betalar direkt till Statshälsan för dess tjänster.

Jag föreslår att anslaget räknas upp med det belopp parterna kommit

överens om i avtalet om slutlig reglering enligt RÄLS 1989-90 m.m. I     Prop. 1990/91:150 avvaktan på att avtal träffas om ny finansieringsform för Statshälsan skall     Bilaga 1:8 affärsverken under budgetåret 1991/92 bidra till finansieringen av de ökade kostnaderna för företagshälsovården genom att till en inkomsttitel på statsbudgeten betala 600 kr. per anställd. På motsvarande sätt skall övriga myndigheter bidra med 300 kr. per anställd.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under trettonde huvudtitelns förslagsanslag Bidrag till Stats-hälsan får budgetåret 1991/92 anvisa 35000000 kr. utöver vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil. 15.

C 12. Externa arbetslagarkonsulter

1 budgetpropositionen (prop. 1990/91:100 bil. 15 s. 45) har föreslagits att till Externa arbetstagarkonsulter skall för budgetåret 1991/92 anvisas ett förslagsanslag på 8 409 000 kr.

Från anslaget betalas utgifter för konsulter som personalorganisationer­na anlitar i rationaliseringsfrågor med stöd av medbestämmandeavtal som har godkänts av regeringen. Anslaget disponeras av statens arbetsgivar­verk.

I RÄLS 199193 har parterna enats om att medlen för anlitande av externa arbetstagarkonsulter räknas upp med I % för budgetåret 1991/92. Regeringen har godkänt avtalet.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under trettonde huvudtitelns förslagsanslag Externa arbetsta­garkonsulter får budgetaret 1991/92 anvisa 84 000 kr. utöver vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil. 15.

C 16. Trygghetsåtgärder för statsanställda

RÄLS 1989-90 omfattade ett nytt trygghetsavtal för statsanställda som började galla fr. o. m. den 1 april 1990. För det nya trygghetssystemet har för budgetåret 1990/91 anvisats ett reservationsanslag på 300 milj. kr. (se prop. 1989/90:100 bil. 15 s. 45, AU 18, rskr. 213). För budgetåret 1989/90 avsattes preliminärt 50milj. kr. i avvaktan på det nya trygghetsavtalet (se prop. 1988/89:150 bil. 12 s. 7, Fi.U30, rskr. 327).

Trygghetssystemet innefattar förutom ett trygghetsavtal (SAV Cirk. 1989 A 37) fonderade medel om :'i50 milj. kr. samt en partsgemensam stiftelse, Trygghetsstiftelsen, som ger råd och stöd i övertalighetsfrågor och som ansvarar för användningen av de avsatta medlen.

I avtal om slutlig reglering enligt RÄLS 1989 90 m.m. har statens arbetsgivarverk och de statsanställdas huvudorganisationer kommit över-

ens om att för finansiering av Trygghetsstiftelsen avsätta ett engångstill-     Prop. 1990/91: 150 skott på 30 milj. kr. per den 1 juli 1991. Vidare har parterna i RÄLS     Bilaga 1:8 199193 för finansiering av Trygghetsstiftelsen avsatt 0,1 % av lönesum­man fr.o.m. den 1 juli 1991. Beloppen skall enligt förhandlingsprotokoll den 15 mars 1991 ökas med ränta för ett kvartal enligt den 15 mars gällande diskonto. Regeringen har godkänt avtalen.

Regeringens treåriga program för att reducera kostnaderna för den statli­ga administrationen med 10% genom strukturella förändringar kommer att innebära att personal måste sägas upp. Omställningen kommer att ställa stora krav på både arbetsgivare och anställda. Den hjälp Trygghets­stiftelsen kan ge i detta sammanhang är enligt min mening mycket betydel­sefull och bör uttnyttjas av alla berörda. Jag har med ledning av avtalen beräknat medelsbehovet för budgetåret 1991/92 till 89 175000 kr.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Trygghetsåtgärder för statsanställda för budgetåret 1991 /92 anvisa ett reservationsanslag på 89 175000 kr.

Norstedts Trycl(eri AB, Stockholm 1991

Innehållsförteckning del I

Innehållsförteckning

Bilaga 1:1 Reviderad finansplan

1

En politik för bättre tider  .................................. 

.. 

1

2

Det ekonomiska läget........................................ 

.. 

8

3

Sverige och den interaationella integrationen......... 

. 

17

4

Stabiliseringspolitiken    .................................... 

. 

22

5

Tillväxtpolitiken   ............................................. 

. 

31

6

Välfärdspolitiken     .......................................... 

. 

40

7

Politik för uthållig tillväxt   ................................. 

. 

45

Statsbudgeten och särskilda frågor

1

Statsbudgeten budgetåret 1990/91 och 1991/92.... 

. 

48

2

Underliggande budgetutveckling ......................... 

. 

55

3

Statens lånebehov och statsskuldens förändring.... 

. 

56

4

Rörliga krediter   .............................................. 

. 

59

5

Statliga garantier    ......................................... 

. 

60

6

Årsbokslut för staten   ..................................... 

. 

65

7

Finansfullmakten   ........................................... 

. 

68

8

Budgetering exklusive mervärdeskatt    ................ 

. 

69

9

Statliga betalningar och postgirot   ..................... 

. 

74

10

Statlig lokalförsörjning   .................................... 

. 

82

11

Konsekvenser för de statliga myndigheteraa av införandet av särskild löneskatt          

92

12

Bemyndigande att uppta lån i riksgäldskontoret för vissa ADB-investeringar      

93

Hemställan   ....................................................... 

. 

94

Bil 1:1.1

Reviderad nationalbudget

Bil 1:1.2

Långtidsbudget

Bil 1:1.3

Utdrag ur riksrevisionsverkets reviderade inkomstberäkningar

för budgetåret 1991/92

Bil 1:1.4

Beräkningar för anslaget räntor på statsskulden, m.m.

budgetåret 1991/92

Bil 1:1.5

Reviderat förslag till statsbudget för budgetåret 1991/92

Bil 1:2

Utrikesdepartementet

Bil 1:3

Socialdepartementet

Bil 1:4

Finansdepartementet

Bil 1:5

Utbildningsdepartementet

Bil 1:6

Arbetsmarknadsdepartementet

Bil 1:7

Bostadsdepartementet

Bil 1:8

Civildepartementet

1    Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 1:1.5 Iniu-ludl

Prop. 1990/91:150

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Eng­ström, Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Förslag till riksdagen rörande omställning och minskning av den statliga administrationen

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anför:

I regeringens skrivelse 1990/91:50 om åtgärder för att stabilisera ekono-min och begränsa tillväxten av de offentliga utgifterna aviserades ett treårigt program där hela den statliga administrationen genom strukturella förändringar skall reduceras med 10%. 1 budgetpropositionen (prop. 1990/91:100 bil.2) redovisades vissa åtgärder. Jag återkommer nu till det samlade program som då aviserades.

Den omställning och minskning av administrationen som nu redovisas är ett resultat av politiska beslut inom en rad områden. Inom t.ex. det jordbrukspolitiska området sker nu en mycket snabb avveckling av de omfattande regelsystem som under lång tid har styrt verksamheten. Det bostadspolitiska stödsystemet förändras genom förenklingar och effektivi­seringar. Inom social- och arbetsmarknadspolitiken har en systematisk tillämpning av arbetslinjen introducerats, d.v.s. en rad olika insatser vidtas som syftar till att motverka en ökad utslagning i arbetslivet. Inom skolom­rådet har en långtgående decentralisering med ett samlat ansvar i kommu­nerna genomförts. Inom näringspolitiken har en samordning av statens insatser i syfte att främja den ekonomiska tillväxten beslutats. Ytterligare förslag till förändringar kommer ati presenteras inom kort. Det planerade försvarsbeslutet år 1992 kan komma att få genomgripande konsekvenser för administrationen inom försvaret. Den internationella integrationen kommer att få betydande återverkningar på stora delar av den statliga förvaltningen.

Samtidigt som dessa förändringar genomförs pågår inom alla samhälls­sektorer en utveckling mot internationalisering, avreglering och decentra­lisering. Denna utveckling påverkar administrationen inom såväl den privata som den kommunala och den statliga sektorn.

Inom det statliga området har ett omfattande förvaltningspolitiskt ut­vecklingsarbete bedrivits. Grundläggande i detta arbete är att införa en resultatorienterad styrning i statsförvaltningen. Det innebär att de direkt verksamhetsansvariga ges ett större utrymme att finna lösningar för att uppnå de mål som statsmakterna sätter upp för verksamheten. Samtidigt

1    Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 

II.

skärps kraven på uppföljning och utvärdering. Viktiga inslag utgörs av     Prop. 1990/91; 150 decentralisering, delegering och regelförenkling samt att förvaltningen utformas på ett sätt som stimulerar till ett effektivt resursutnyttjande. Inte minst gäller det att utveckla en ökad grad av efterfrågestyrning genom intäktsfinansiering och utvecklade beställar- och leverantörsförhållanden.

I det följande redogör jag för de utgångspunkter som har gällt för arbetet med omställningen och minskningen av den statliga administrationen och hur de har tillämpats i vissa fall. Jag kommer också att behandla personal­frågornas hantering i förändringsarbetet, internationaliseringens betydelse för statsförvaltningen samt utvecklingen av regeringens och regeringskan­sliets arbetsformer. Respektive statsråd behandlar förändringarna inom sina områden.

De åtgärder som är aktuella avser både anslagsfinansierad och avgiftsfi­nansierad administrativ verksamhet. För att undvika negativa effekter för medborgarna har särskild hänsyn tagits till behovet av att upprätthålla den direkta fältverksamhet som staten bedriver. Kraven på effektiviseringar i affärsverken och annan konkurrensutsalt verksamhet ställs enligt affärs­mässiga priciper. De omfattas därför inte av detta program.

Programmet omfattar budgetåren 1991/921993/94. Flera åtgärder i programmet har redan förelagts riksdagen i budgetpropositionen 1991 eller i särpropositioner. Nu föreslås ytterligare ett antal åtgärder inför nästa budgetår. Övriga åtgärder avses att genomföras successivt under perioden.

Den nya budgetprocessen bör verksamt kunna bidra till både precisering och genomförande av de riktlinjer för omställning och minskning av förvaltningen som nu föreläggs riksdagen. 1 många fall är den planerade tidpunkten för ställningstagande och genomförande av de strukturföränd­ringar, som nu presenteras, sådan att den sammanfaller med den fördju­pade verksamhetsprövningen i den nya budgetprocessen. Om en sådan överensstämmelse inte finns får en bedömning ske från fall till fall av hur statsmakternas beslut för verksamheten bör utformas och vilken tidsperiod det bör avse.

Den lokala myndighetsnivån stärks

Övergången till resultatorienterad styrning ställer nya krav på de centrala myndigheterna. Inslaget av planering samt detalj- och regelstyrning min­skar. Detta ger utrymme för en betydande delegering till regional och lokal nivå. Ansvarsförhållandena bör anpassas till denna utveckling.

En del förvaltningar har byggts upp som en enda rikstäckande myndig­het med regionala och lokala nivåer inom myndigheten. Andra har struk­turerats med ett antal myndigheter med olika slags hierarkiskt ansvar eller sidoordnade ansvar. I vissa fall saknas klarläggande föreskrifter från stats­makterna om hur förvaltningsansvaret mellan myndigheter i en sådan myndighetsstruktur skall vara fördelat. 1 verksinstruktionerna används ofta obestämda uttryck som tillsyn, kontroll, samråd etc. Därigenom kan ansvarsförhållandena bli oklara eller i praxis utvecklas efter riktlinjer som inte övervägts närmare. . De åtgärder som nu föreslås syftar bl.a. till en mer ändamålsenlig

myndighetsstruktur och en renodling av förvaltningsmyndigheternas upp-     Prop. 1990/91: 150 gifter och roller.

Flera centrala myndigheter bör anpassas till nya förutsättningar och till en resultatorienterad styrning. Det gäller bl. a. universitets- och högsko­leämbetet (UHÄ), rikspolisstyrelsen, domstolsverket, riksåklagaren och riksskatteverket.

En översyn av styrningen och resursutnyttjandet inom högskolan pågår. En resultatorienterad styrning och en fortsatt decentralisering av ansvar och befogenheter till högskolorna får konsekvenser för UHÄ. Planeringen av högskolans dimensionering bör i fortsättningen ske i sådana termer att behovet av central planering på UHÄ försvinner. UHÄs uppgifter kommer i framtiden att koncentreras på uppföljning och utvärdering.

En översyn av organisationsstrukturen inom polisväsendet pägär. Fö­rändringar i fråga om organisation och uppgifter avses genomföras på alla nivåer inom polisen. Ett syfte med förändringen är att åstadkomma en renodling av rikspolisstyrelsens roll som central förvaltningsmyndighet och en fortsatt decentralisering. Bl.a. kommer en anpassning till det nya budgetsystemet att medföra en decentralisering av viktiga ekonomiadmi­nistrativa funktioner från central nivå till polisens fältorganisation. Som en följd av detta kommer rikspolisstyrelsen att omorganiseras.

En stor del av domstolsverkets och riksåklagarens resurser tas idag i anspråk för löpande administrativa uppgifter. Ansvaret för t. ex. personal-och ekonomiadministrationen bör flyttas över till regional eller lokal nivå.

Förändringarna i skatteförvaltningens och exekutionsväsendets länsorga­nisation gör det möjligt att sänka administrationskostnaderna. .Föränd­ringarna innebär bl.a. en omfattande decentralisering och integrering av arbetet med olika skatter och avgifter. En översyn kommer också att göras av fördelningen av arbetsuppgifter och ansvar mellan rikskatteverket och de regionala myndigheterna.

Kommunerna ges större handlingsutrymme

Ett viktigt mål för förändringsarbetet är att skapa en klarare ansvarsfördel­ning mellan stat och kommun och att stärka den lokala nivån. Statens styrning av kommunerna förändras genom att statliga detaljregler avskaf­fas. Kommunerna ges därigenom större möjligheter att anpassa verksam­heterna till medborgarnas behov.

Den statliga administrationen måste anpassas till de nya styrformerna. En minskad omfattning av arbetet med medelstilldelning, planering och detaljreglering leder till att den statliga administrationen på dessa områden kan minskas. De statliga myndigheterna bör koncentrera sitt arbete på att ge statsmakterna underlag för sin styrning genom att följa upp och utvär­dera de kommunala verksamheterna mot de mål som statsmakterna har satt upp.

Ett exempel på detta är det nya styrsystemet för skolan. Det innebär att

det nya skolverkets uppgifter huvudsakligen skall vara utveckling av skolan

och uppföljning och utvärdering av skolverksamheten. Den tidigare regio­

nala förvaltningen avvecklas. 1 stället får skolverket en särskild fältorgani-

3

sation, och skolverket bestämmer själv var i landet personerna i fältorga-     Prop. 1990/91:150 nisationen skall placeras. Rollfördelningen mellan staten och kommunerna klargörs. Verksamheten på lokal nivå stärks medan den regionala mellan­nivån minskar kraftigt.

Inom socialstyrelsen har regionala tillsynsenheter för hälso- och sjukvår­den och tandvården inrättats. Genom decentraliseringen av tillsynsfunk­tionen skapas en närhet till den verksamhet som skall följas och en klarare intern rollfördelning inom socialstyrelsen. Socialstyrelsens centrala verk­samhet kan nu i ökad grad koncentreras till uppföljning och utvärdering.

Socialstyrelsens uppgifter på beredskapsområdet bör i fortsättningen omfatta övergripande planering och tillsyn i frågor av riksintresse. Primär-och landstingskommuner svarar enligt totalförsvarets ansvarsprinciper för övriga frågor. De har också ett ansvar för att de nationella målen uppfylls. Socialstyrelsens roll blir att följa upp och utvärdera verksamheterna i förhållande till de mål för totalförsvaret som statsmakterna har satt upp.

Genom att skapa en sammanhållen och samordnad regional statlig förvaltning underlättas dialogen mellan stat och kommun och det statliga samordningsansvaret läggs så nära kommunerna som möjligt. Länsslyrel­serna får också ett ökat ansvar för uppföljning och utvärdering av offentlig verksamhet på lokal nivå.

Bättre samordning för gemensamma mål

Ansvarsfördelningen mellan myndigheter bör vara så klar och tydlig som möjligt. Samtidigt bör vissa verksamheter samordnas ochsamverkan mel­lan myndigheter utvecklas. Beslut om samordning bör främst vägledas av önskemålet att föra samman verksamheter med gemensamma politiska 

mål.

I vissa fall bör myndigheter slås ihop och bilda en ny myndighet inom samma verksamhetsområde. Ett sådant exempel är bildandet av en ny näringspolitisk myndighel vars organisation anpassas till de nya näringspo­litiska målen. Den nya myndigheten avses bli inrättad den 1 juli 1991. Statens energiverk, statens industriverk och styrelsen för tekninsk utveck­ling läggs samtidigt ned.

Som ett exempel på att närliggande verksamheter sammanförs kan nämnas den lanlbrukskemiska laboratorieverksamheten som föreslås föras över från lantbruksstyrelsen till Sveriges lantbruksuniversitet i samband med att en ny central jordbruksmyndighet inrättas.

Förslag kommer att lämnas till riksdagen om att ett nytt folkhälsoinstitut inrättas som skall vara det nationella samordningsorganet för folkhälsofrå­gor i vid bemärkelse. Institutet föreslås överta och vidareutveckla det tvärsektoriella folkhälsoarbetet som i dag utförs av bl.a. socialstyrelsen. Syftet är att få en klarare rollfördelning mellan de olika sektorsorganen och att de olika myndighetsinsatserna kan samordnas i gemensamma program och därigenom effektiviseras.

Samverkan, som grundas mer på ekonomiska och kompetensmässiga skäl, än på att berörda myndigheter har gemensamma verksamhetsmål, bör i större utsträckning än hittills kunna åstadkommas genom att berörda

enheter genom frivilliga avtal kommer överens om lämpliga samverkans-     Prop. 1990/91:150

former.   Regeringen   föreslog  i   förra  årets  budgetproposition   (prop.

1989/90:100 bil. 2 s. 25-27) att föreskrifterom myndigheters rätt att ta ut

ersättning för vissa varor och tjänster skulle få ges ut. Föreskrifterna skulle

bl.a. ge en sådan ökad möjlighet till samverkan. Riksdagen godkände de

riktlinjer som redovisades av regeringen (l989/90:FiU20, rskr 204). Jag

kommer att senare denna dag föreslå regeringen att besluta om sådana

föreskrifter.

Efterfrågan och konkurrens får större betydelse

Den offentliga sektorns verksamheter utsätts i dag sällan för konkurrens. I konkurrensutsatt verksamhet finns effektivare spärrar mot kostnadsök­ningar och ineffektivitet. Därför bör inslagen av marknadsliknande förut­sättningar i offentlig verksamhet öka. Det innebär bl.a. att producent- och beställarrelationer bör utvecklas och att en ökande andel avgiftsfinansie­ring av tjänsterna bör ske.

Inom flera områden kommer nu en högre grad av efterfrågestyrning att tillämpas.

En särskild utredare ser för närvarande på regeringens uppdrag över den stadiga statistikens styrning, finansiering och samordning (C 1990:68). Utredningen bör leda till att den statliga statistiken i ökad omfattning efterfrågestyrs och att användarna ges ett ökat finansiellt ansvar.

De s.k. stabsmyndigheterna riksrevisionsverket, statskontoret, slatens arbetsgivarverk och statens institut for personalutveckling m. fl. ses för närvarande över. En särskild utredare (C 1990:04) skall på regeringens uppdrag lämna förslag om den framtida stödverksamhetens inriktning, omfattning, organisation och finansiering. Stödverksamhetens anpassning till myndigheternas behov är i dag ofullständig och snedvridningar i konkurrensförhållandena uppkommer genom att vissa delar finansieras med anslag medan andra finansieras med inkomster. En av utredningens utgångspunkter är därför att omfattningen av stödverksamheten på sikt bör bestämmas av efterfrågan.

Rättmedicinalverket som föreslås inrättas, får ökade möjligheter att upphandla undersökningsresurser. Syftet är att skapa en effektiv och flex­ibel organisation som kan anpassa sig till förändringar i efterfrågan på undersökningar.

Byggnadsstyrelsens monopol som lokalhållare för statsförvaltningen fö­reslås upphöra. Som en följd härav kommer verkets lokalförsörjningsverk­samhet att ombildas till en efterfrågestyrd servicemyndighet som kan säkerställa att myndigheterna och regeringen tillförsäkras kompetens i lokalförsörjningsfrågor.

För att skapa förutsättningar för en effektivare statlig fastighetsförvalt­ning föreslås att fastighetsförvaltningen eller delar av denna bolagiseras.

Färre och enklare regler

Prop. 1990/91:150

Ett omfattande arbete med att förenkla de regler som styr den offentliga verksamheten pågår sedan flera år. En redovisning av erfarenheterna lämnades i budgetpropositonen (prop. 1990/91:100 bil.2 avsnitt 5). Regel-reformeringsarbetet är en väsentlig del i arbetet med att ompröva och förnya den offentliga sektorn. De förslag som nu lämnas till administrativa förändringar förutsätter i flera fall omfattande förändringar i regelsyste­men för de verksamheter som berörs av förslagen.

Alla regelsystem som kräver resurser måste granskas för att undersöka möjligheterna till omprövning och förenkling. Det gäller inte bara att minska den statliga administrationen utan också att få regler som innebär förenklingar och besparingar för kommuner och enskilda m.fl. De mest byråkratiska och kostnadsdrivande måste i första hand angripas och refor­meras. Vissa regelsystem kan behöva reformeras i grunden. Särskilt ange­läget är det att se över regelsystem med en inbyggd, kostnadsdrivande och svårkontrollerad automatik.

Vad som nu krävs är att förändringsarbetet intensifieras och kommer till stånd på en bred front. Regelreformeringsarbete med den här inriktningen pågår inom flera departements verksamhetsområden.

Socialförsäkringsadministrationens inriktning och omfattning styrs i hög grad av de regelsystem som omger de olika förmånerna. Bl.a. har ett systematiskt arbete påbörjats som syftar till att klargöra särkostnader för olika försäkringsgrenar och hur förmånernas utformning påverkar admini­strationskostnaderna. En rad större regelförändringar är aktuella. De gäller bl.a. införandet av en arbetsgivarperiod och reformer för en aktiv rehabi­litering.

Riksdagens beslut (prop. 1990/91: 34, BoU4, rskr.92) om en ny bostads­finansiering innebär betydande förändringar av länsbostadsnämndernas organisation, arbetsformer och dimensionering. Beslutet innebär bl.a. ett slopande av nuvarande ordning rned statligt reglerade bostadslån, som beslutas av länsbostadsnämnderna.

Riksdagens beslut om en ny livsmedelspolitik (prop. 1989/90:146 JoU25, rskr.325) innebär en avveckling av de interna marknadsregleringarna på livsmedelsområdet. Detta har lett till stora förändringar inom jordbruks­näringen, vilket ställer nya krav på de statliga jordbruksmyndigheterna under omställningsperioden. Slatens jordbruksverk fär ansvaret för att övervaka att den nya livsmedelspolitiken får ett enhetligt och snabbt genomslag i hela landet. Samtidigt avvecklas de nuvarande myndigheterna lantbruksverket och jordbruksnämnderna. Efter omställningsperioden bortfaller flera arbetsuppgifter vid jordbruksverket.

Regeringen har nyligen föreslagit riksdagen väsentliga förenklingar av jordförvärvslagstiftningen (prop. 1990/91:155) fr.o.m. den I juli 1991. Förändringarna innebär att ett avsevärt mindre antal jordförvärv kommer att behöva prövas vilket leder till en väsentligt minskad administration.

Statsförvaltningen anpassas till ett öppet Europa

Prop. 1990/91:150

Den ökade internationaliseringen kommer att påverka den statliga förvalt­ningen. Förhandlingarna om ett EES-avtal är nu i ett slutskede.Ett sådant avtal ställer nya krav på förvaltningen. Riksdagen har bedömt det som sannolikt att en ansökan om medlemskap i EG kan inlämnas redan under / år 1991. Riksdagen har också betonat vikten av att på olika områden belysa konsekvenserna av ett medlemsskap (1990/91:UU8, rskr. 74). Jag vill mot denna bakgrund ge min syn på denna sak.

Det fortsatta och allt mer intensifierade europeiska integrationsarbetet bedrivs på en mängd områden. Närmast kommer det att ställas krav på ökade berednings-, utrednings- och förhandlingsinsatser från regeringskan­sliets och förvaltningsmyndigheternas sida. Redan nu är ambitionen att i största möjliga utsträckning harmonisera den svenska lagstiftningen med EG-rätten. Ett av uttrycken för detta är den ordning som nu tillämpas i fråga om nya tekniska regler (SFS 1990:986). Vid en integration kommer delar av det svenska regelsystemet att ändras med avseende på internatio­nella överenskommelser och därtill hörande svensk intern normgivning. Detta ställer i ett förberedande skede krav på ytterligare kompetens. Det nya regelsystemet skall sedan bli föremål för tillämpning, uppföljning, tillsyn och tolkning både nationellt och i det internationella samarbetet. Slutligen kommer behovet av utbildning och information att öka markant.

Det går redan nu att bedöma vilka uppgifter hos myndigheter och andra organ som i särskilt hög grad och på längre sikt kommer att påverkas av integrationsprocessen. Det är dock för tidigt att närmare precisera konse­kvenserna på alla områden. Klart är dock att integrationsprocessen med sin tonvikt på de fyra friheterna fri rörlighet för varor, tjänster, kapital.; och personer och de angränsande politikområdena bl. a. inom socialpo­litiken kommer att få betydande konsekvenser för ett flertal myndigheters verksamhet. Detsamma gäller de rättsliga och institutionella frågorna som integrationen föranleder.

Det innebär att delar av den statliga förvaltningen och dess struktur, organisation, planerings- och budgetcykel samt kompetens kommer att påverkas. Effekterna kan bli påtagliga för vissa myndigheter som kan komma att få en i grunden ändrad organisation och roll. Även myndighe­ters samverkan såväl med varandra som med regeringskansliet kommer att påverkas. Frågan om kommunikationen såväl inom regeringskansliet som mellan riksdagen och regeringen kan också komma att aktualiseras: ;

De delar av den statliga förvaltningen, inklusive regeringskansliet, som aktivt kommer att medverka i integrationsarbetet bör ges sådana förutsätt­ningar att integrationsarbetet kan löpa på ett tillfredsställande sätt.

Det bör framhållas att internationaliseringen kommer att ge upphov till både administrativa besparingar på vissa områden och ökade insatser på andra. Omställningen av den statliga administrationen skall därför ske på ett sådant sätt att möjligheten till administrativa vinster tas tillvara samti­digt som integrationsarbetet kan genomföras i enlighet med riksdagens intentioner.

För regeringskansliets del etablerades en samråds- och utredningsorga-

nisation för EG-arbetet år 1988. Denna organisation har nu gett åtskilliga     Prop. 1990/91: 150 erfarenheter av betydelse i sammanhanget.

Internationaliseringens konsekvenser fordrar dock mera ingående över­väganden. Regeringen kommer under våren att initiera ett utredningsar­bete där uppgiften är att överväga åtgärder för att den svenska förvalt­ningen skall få de rätta förutsättningarna för sina uppgifter i det framtida integrationsarbetet.

Den ökade internationaliseringen, förhandlingarna om ett EES-avtal samt ett närmande till EG påverkar redan stora delar av den statliga administrationen. Bl. a. bör vissa myndigheter som arbetar med näring­slivsfrågor ses över.

Personalfrågor vid strukturförändringar

Statsmakternas beslut med anledning av regeringens proposition om statlig personalpolitik (prop. 1984/85:219, AU 1985/86:6, rskr. 48; UbU 1985/86:5, rskr. 50) innehåller de grundläggande principerna för personal­politiken inom statsförvaltningen. Med stöd härav har utvecklingen gått från en centralt reglerad personalpolitik till dagens situation med starkt decentraliserade arbetsgivarbefogenheter där varje myndighet utformar och ansvarar för sin egen löne- och personalpolitik utifrån myndighetens egna förutsättningar och behov.

Förnyelsen och utvecklingen av den offentliga sektorn kräver i många fall en ändrad kompetens och ett annat yrkeskunnande hos de anställda. Den ökade satsningen under senare år på kompetensutveckling för an­ställda hos staten skall ses mot den bakgrunden. Det är särskilt viktigt med kompetensutvecklingsinsatser för anställda vars arbetsinnehåll förändras i samband med utveckling av verksamhet, organisation och teknik.

Trots satsningarna på kompetensutveckling kan det i samband med strukturförändringar uppstå övertalighetssituationer. Flera av strukturfö­rändringarna inom ramen för detta treåriga program, kommer att leda till övertalighet. Om de som är övertaliga verkligen blir arbetslösa efter uppsägningstidens utgång hänger bl.a. samman med hur väl trygghetssyste­met fungerar och hur arbetsgivarna hanterar avvecklingsfrågorna.

Trygghetsmålet är att så långt som möjligt tillse att ingen statsanställd skall behöva bli arbetslös. För detta ändamål finns det statliga trygghetssy­stemet.

Regeringen har redovisat innebörden av det statliga trygghetsavtal som gäller från den I april 1990 i 1990 års budgetproposition (prop. 1989/90:100bil. 15 s. 45-49, AU18, rskr. 213, seäven prop. 1990/91:100 bil. 2 s. 14 och 15). I olika ramavtal om löner för statstjänstemän m.fl. (RÄLS) har de centrala parterna hittills avsatt sammanlagt ca 496 milj.kr. till en partsgemensam trygghetsstiftelse med uppgift bl.a. att hjälpa upp­sagda med personligt stöd i syfte att skapa förutsättningar för nytt arbete på orten.

Det statliga trygghetssystemet torde vara det mest utbyggda trygghetssy­stemet på arbetsmarknaden. Trygghetssystemet pekar ut arbetsgivarens ansvar och det garanterar både tid och resurser för att lösa övertaligheten i

de enskilda fallen. Enligt min mening finns det därmed förutsättningar för     Prop. 1990/91: 150 att genomföra nödvändiga strukturrationaliseringar inom staten.

Ansvaret för att genomföra strukturförändringar vilar på myndigheten och myndighetsledningen. Regeringen har i budgetpropositionen 1991 (bil. 15 s. 26) understrukit vikten av att statens arbetsgivarverk intensifierar sitt arbete med att utveckla och ge stöd åt myndigheterna vid strukturfö­rändringar.

Regeringens uppgift är att ange mål och riktlinjer för förändringsarbetet. Av propositioner och regeringens beslut bör det klart framgå vilka områ­den eller uppgifter som berörs av en strukturförändring och vad en ny eller förändrad verksamhet kommer att innebära i fråga om uppgifter, resurser och struktur. Därmed underiättas också berörda myndigheters bedömning av personalkonsekvenserna.

Hur ledningsfrågorna hanteras har en avgörande betydelse vid struktur­förändringar. När en ny myndighet bildas, bör regeringen utse myndighet­schefen så snart som möjligt. En ny myndighetschef kan tillfälligt förord­nas i ett departement. Regeringen kan också välja att tillsätta en organisa­tionskommitté med uppgift att bilda en ny myndighet. Ordförande i organisationskommittén bör vara den nya myndighetens blivande chef

Vid nedläggning av en myndighet eller avveckling av en verksamhet är det särskilt viktigt att det finns en ansvarig ledningsfunktion som fullgör både uppdraget att avveckla återstående verksamhet och de åligganden för arbetsgivaren som följer av trygghetsavtalet. Det kan ske genom att en avvecklingskommitté bildas som ansvarar för avvecklingen eller att någon annan myndighet utses att fullgöra detta arbetsgivaransvar.

I de fall personal måste sägas upp på grund av arbetsbrist skall detta göras i enlighet med bl.a. lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS), lagen (1976:600) om offentlig anställning (LOA) och tillämpliga kollekti­vavtal.

Grunderna för hanteringen av frågor om anställningsskydd finns redo­visade i propositionen om anställningsskydd i offentlig tjänst, m.m. (prop. 1974:174). Av denna proposition följer bl. a. att det inte finns några skillnader i tillämpningen av LAS inom den statliga sektorn jämfört med den privata utom i två viktiga avseenden. Den ena skillnaden gäller rätten för personal i en nedlagd myndighet att få anställning i en ny myndighet med i huvudsak motsvarande arbetsuppgifter. Den andra skillnaden gäller företrädesrätten till återanställning.

Inom den privata sektorn styrs dessa frågor enbart av LAS och de turordningsregler som finns i lagen. Inom den statliga sektorn styrs i första hand samma frågor av regeringsformens krav på saklig grund vid varje tjänstetillsättning. Även företrädesrätten till återanställning måste vägas mot övriga sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. På offentlig verksamhet ställs speciella krav, t.ex. på objektivitet och rättssäkerhet, som skiljer den från annan verksamhet. Detta kan väga tyngre än det arbetsmarknadspolitiska intresset att anställa en företrädesberättigad.

För att minimera risken för en konflikt mellan regeringsformens och

LAS regler i de enskilda fallen, kommer regeringen att skapa förutsätt­

ningar för att en myndighets beslut om uppsägningar skall kunna grunda

9

sig på en sammanvägd bedömning av förändringens syfte och innebörd, de     Prop. 1990/91: 150 anställdas rättigheter enligt lag och avtal samt vad som är personalekono-miskt motiverat med hänsyn till kompetensbehovet i fortsatta eller nya verksamheter.

1 de fall arbetsuppgifter överförs från en nedlagd myndighet till en nybildad innebär detta bl.a. att regeringen bör besluta om särskilda förord­ningar, som medger att personal, som i den nedlagda myndigheten inne­hade i huvudsak motsvarande arbetsuppgifter, erbjuds anställning i den nya myndigheten. Personal som på detta sätt får ny anställning behöver inte sägas upp.

Utveckling av regeringens och regeringskansliets arbetsformer

Som framgår av årets budgetproposition omfattas även regeringskansliet av det treåriga programmet för omställning och minskning av den statliga administrationen.

För att regeringen och regeringskansliet skall kunna fungera effektivt i ledningen och samordningen av den statliga verksamheten måste kompe­tens, arbetsformer och organisation kontinuerligt anpassas till de föränd­ringar som sker i den statliga verksamheten i övrigt. Det gäller bl.a. de åtgärder som vidtas för att ställa om och minska den statliga förvaltningen samt för att möta den ökade internationaliseringen.

Regeringskansliet har under senare år i likhet med stora delar av stats­förvaltningen i övrigt, för flera områden på ett påtagligt sätt, omprövat och fömyat sin verksamhet. Antalet anställda i regeringskansliet exklusive utrikesdepartementet har minskat sedan år 1982 med drygt 200 personer. Särskilda program för en mer ändamålsenlig kompetensstruktur, personal­försörjning och personalutveckling har beslutats och genomförs nu.

Vad gäller regeringskansliets arbetsformer har flera åtgärder vidtagits. Bland annat har sedan år 1987 en sammanhållen och mer omfattande verksamhetsplanering bedrivits. Arbetet med treårsbudgetering och resul­tatstyrning samt en förbättrad dialog mellan regeringskansliet och myndig­heterna har också utvecklats. Internationaliseringen har bland annat inne­burit att en särskild samråds- och utredningsorganisation för EG-arbetet inrättades i regeringskansliet år 1988.

Vidare har regeringens arbetsformer utvecklats på ett betydelsefuUt sätt genom bildandet av tre statsrådsgrupper med inriktning mot frågor om välfärds-, närings- samt utrikes- och säkerhetspolitik. Detta har särskilt underlättat bredare belysningar av frågor som spänner över flera samhälls­sektorer.

En viktig utgångspunkt i det fortsiatta utvecklingsarbetet är att intensifi­

era regeringskansliets anpassning till genomförandet av en resultatoriente­

rad styrning i statsförvaltningen. Det innebär att kompetens måste byggas

upp ytterligare och arbetsformerna förändras för att utveckla regeringskan­

sliets förmåga att betjäna regeringen i dess roller som beställare och

ledningsorgan i förhållande till myndigheterna. Tyngdpunkten i regerings­

kansliets arbete bör ytterligare förskjutas mot att ställa tydligare krav på

10

verksamheterna, följa upp resultaten och se till att styrsystemen fungerar     Prop. 1990/91:150 effektivt.

EG-integrationen kommer som tidigare har nämnts, att medföra att kraven på insatser från regeringen och regeringskansliet ökar. Bland annat kommer ett nytt normsystem med internationella överenskommelser och tillhörande ändringar i intern svensk rätt att få stora återverkningar på arbetet i statsförvaltningen.

För att regeringskansliet skall fungera smidigt i ledningen och samord­ningen av den statliga verksamheten bör regeringskansliet även i framtiden ha en internationellt sett liten storlek. De ökade kraven bör därför ses tillsammans med andra åtgärder som minskar belastningen.

En resultatorienterad styrning innebär inte bara ökade krav på regerings­kansliet. De nya styrformerna inbegriper också ett fortsatt arbete med avreglering på olika samhällsområden. Det arbetet bör medföra att det löpande arbetet med detaljerade regelsystem märkbart skall kunna minska. Genom delegeringsarbetet i fråga om grapper av förvaUningsärenden till myndigheterna och överföring av vissa ärendegrapper från regeringen till domstolarna kan också regeringskansliet frigöra resurser för att möta de nya kraven.

Mot denna bakgrand bör det pågående förändringsarbetet när det gäller regeringens och regeringskansliets arbetsformer intensifieras. En översyn av arbetet inom regeringskansliet bör därför genomföras.

Ekonomiska konsekvenser

De åtgärder som redovisas i detta program kommer att leda till en effekti­visering av den statliga administrationen samtidigt som direkta bespar­ingar uppnås. Åtgärder av strukturell natur kommer att påverka statsutgif­ternas utveckling på såväl kort som lång sikt. Efter den treårsperiod som programmet omfattar beräknas en årlig nettobesparing på statsbudgeten ha uppnåtts om ca 2 miljarder kronor.

Statsråden föredrar de riktlinjer och förslag till åtgärder för omställning och minskning av den statliga administrationen under perioden 1991/92 1993/94 som hör till vederbörandes ansvarsområde. Anförandena redovi­sas i underprotokollen för resp. departement.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] hemställer att regeringen i propositionen med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m. m. (kompletteringspropositionen) även förelägger riksdagen vad han och de övriga föredragandena nu har anfört för de åtgärder och de ändamål som de har hemställt om.

Förslagen bör behandlas under innevarande riksmöte.

Regeringen ansluter sig till föredragandenas överväganden och beslutar

att i kompletteringspropositionen förelägga riksdagen vad föredragandena

har anfört för de åtgärder och de ändamål som de har hemställt om.

11

Regeringen beslutar vidare att de anföranden som

redovisas i underpro-

tokollen skall bifogas propositionen

enligt följande:

Justitiedepartementet

Bilaga 

II

1

Utrikesdepartementet

Bilaga 

II

2

Försvarsdepartementet

Bilaga 

II

3

Socialdepartementet

Bilaga 

II

4

Kommunikationsdepartementet

Bilaga 

II

5

Finansdepartementet

Bilaga 

II

6

Utbildningsdepartementet

Bilaga 

II

7

Jordbraksdepartementet

Bilaga 11

8

Arbetsmarknadsdepartementet

Bilaga 11

9

Bostadsdepartementet

Bilaga 

II

10

Industridepartementet

Bilaga 

II

II

Civildepartementet

Bilaga 

II

12

Miljödepartementet

Bilaga 11

13

Prop. 1990/91:150

12

Justitiedepartementet

Prop. 1990/91:150

Bilaga 

II; 

1

Utdrag lu- protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991 Föredragande: statsrådet Freivalds

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställning och minskning av administrationen

1

Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Justitiedepartementet strävar efter att ta till vara alla möjligheter att rationalisera och effektivisera verksamheten inom rättsväsendet utan att rättssäkerheten eller medborgamas berättigade anspråk pä de rätts-värdande myndigheteraa åsidosätts. Både domstolsväsendet och åklagarväsendet ses för närvarande över i detta syfte av tvä stora parlamentariska kommittéer, domstolsutredningen och åklagar-utredningen -90. Organisationen inom kriminalvården och inriktningen av verksamheten inom detta område har nyligen utretts och omställ­ningen inom kriminalvården pägär nu.

Genom en övergäng till resultatorienterad styraing inom departementets område fär statsmakterna bättre redovisningar och bedömningar av uppnådda resultat. En resultatinriktad styraing, med mindre inslag av detalj- och regelstyrning, ger samtidigt utrymme för betydande delegering till regional och lokal nivå. Det uppmuntrar och underlättar initiativ till effektivisering och rationalisering. De cenffala verkens uppgifter och storlek mäste anpassas till denna utveckling. Förändringaraa förutsätter att väl anpassade data - och kommimika-tionssystem byggs upp och utnyttjas rationellt. Behovet av att utveckla personalens kompetens och att dä ta hänsyn till att verksamheten förändras bör ocksä tillgodoses.

2

Regelförenkling

Huvuddelen    av   verksamheten   hos    myndigheteraa   under   justitie­departementet styrs pä sädant sätt genom lagstiftning att myndigheteraa har ytterst begränsade möjligheter - om ens nägra - att själva påverka tillflödet av arbetsuppgifter och därmed verksamhetens omfattning. Det

13

är därför viktigt att lagstiftningen fortlöpande ses över ocksä frän Prop. 1990/91:150 synpunkten att regelsystemens hantering förenklas utan att de avsedda Bilaga 

II: 

1 effektema försämras eller gär till spillo. En genomgång i regerings­kansliet i detta syfte visar att det kan göras regelförenklingar pä flera områden. Det är i huvudsak fräga om lagstiftning för vilka andra departement än justitiedepartementet har ansvaret. Genomgängen har inte slutförts än men det stär dock klart att regelsystemen i flera fall bör kurma förenklas så att belastningen pä rättsväsendets myndigheter minskar. Som ett exempel pä arbetsmetoden kan körkortsingripanden nämnas.

Hanteringen av körkortsmål i förvaltningsdomstolarna beräknas kosta drygt 100 milj. kr. om året. Återkallelse av körkort och körkortstillständ beslutas alltid av länsrätt. Länsrättens beslut kan överklagas till kammarrätt och därifrån till regeringsrätten. Alla mäl initieras i nu angivna fall av allmänna ombudet vid länsstyrelsen genom en framställning till länsrätten. Systemet ses nu över av bl.a. körkorts­utredningen 2000 och domstolsutredningen. Översynen bör leda till att belastningen pä domstolama minskar.

Motsvarande arbetsmetod bör kunna begagnas pä andra omräden. Jag räknar med att genom regelförenli:lande åtgärder av detta och liknande slag kunna ästadkomma nettobesparingar under en treårsperiod om minst 10 milj. kr.

3

Decentralisering   av   administrativa  rutiner  m.m.

inom rättsväsendet

3.1

Domstolsväsendet

Domstolsverket är central förvaltningsmyndighet för de allmänna domstolama, de allmäima. förvallningsdomstolarna, bostadsdomstolen, arrende- och hyresnämnderna, försäkringsdomstolama, rättshjälps­myndigheten och de allmänna advokatbyräeraa. Domstolsverket har också till uppgift att på det. allmiirmas vägnar föra talan mot beslut i rättshjälpsfrågor.

En stor del av verkets resurser tas i dag i anspräk för löpande administrativa uppgifter. Inom verkets personalenhet och ekonomienhet handhas exempelvis en mängd administrativa mtiner som har sitt ursprung i beslut eller underlag som tas fram ute på domstolama. Enligt min mening talar flera skäl för att en stor del av dessa personal- och ekonomiadministrativa uppgifter bör flyttas över till domstolarna.

Rent allmänt gäller att myndighetema själva vanligen är bäst skickade att avgöra hur sådana uppgifter skall lösas. Genom att ge domstolarna större ansvar och inflytande över sin egen administration, skapas även förutsättaingar för nya och smidigare arbetsrutiner. Det fiims vidare anledning anta att dubbelarbete kan undvikas, om domstolaraa fär fatta egna  beslut  i  administrativa frågor och  i  allmänhet själva vidta  de följdåtgärder som krävs. En sådan decenU-alisering är också en fömtsättning för den övergäng till resultatorienterad styraing som nu sker inom statsförvaltningen.

Genom att domstolaraa nu successivt förses med ADB-stöd ökar deras Prop. 1990/91:150 möjligheter att ta över ansvaret för administrativa uppgifter. En del av Bilaga 

II; 

1 de rationaliseringsvinster som uppstår genom användning av ADB och ökad renodling av domstolaraas uppgifter kan tas i anspräk för de nya administrativa uppgifter som här är aktuella. De större domstolaraa som redan i dag har erforderliga ADB-resurser och ett fullständigt budgetansvar bör relativt snabbt kunna ta över de löpande administrativa uppgiftema i full omfattning. Till andra domstolar bör dessa uppgifter kunna föras över i takt med att domstolama förses med datorteknik och ges ett ökat eget ekonomiskt ansvar. I detta sam­manhang bör nämnas att domstolsverket för närvarande förbereder att låta ett tiotal tingsrätter och länsrätter gä in i en försöksverksamhet med fullständigt budgetansvar .fr.o.m. den 1 juli 1991.

Domstolsverket har nyligen pä eget initiativ sett över verkets roll, arbetsuppgifter och organisation i framtiden, översynen visar bl.a. att det finns fömtsättningar att successivt ytterligare decentralisera personal- och ekonomiadministrativa uppgifter inom domstolsväsendet. Jag avser att uppdra ät domstolsverket att till hösten 1991 komma med förslag till hur besparingar i storleksordningen 15 milj. kr. skall kunna göras genom ätgärder av detta slag.

3.2

Åklagarväsendet

Riksåklagaren har flera funktioner. Under regeringen är riksåklagaren högste äklagare i landet och leder och utövar tillsyn över åklagar-verksamheten i landet. Riksåklagaren är allmän åklagare i högsta domstolen. Riksåklagaren är ocksä central förvaltningsmyndighet för åklagarväsendet. Drygt hälften av riksåklagarens resurser går åt till administrativ verksamhet.

I arets budgetproposition anförde jag att riksåklagaren under den kommande treårsperioden bör sträva efter att decentralisera besluts­funktioner och budgetansvar. Det finns anledning anta att en del av de personal- och ekonomiadministrativa uppgiftema med fördel skulle kunna flyttas över till regional eller lokal nivå. Vad jag nyss anfört beträffande domstolsverket torde i betydande grad ha giltighet även för åklagarväsendet.

Jag avser att ge även riksåklagaren i uppdrag att till hösten 1991 utreda och föreslä hur besparingar skall kunna åstadkommas genom decentralisering och förenkling av de personal- och eko­nomiadministrativa rutinema.

3,3

Kriminalvården

En ny organisation av kriminalvårdsstyrelsen och en ny regional

organisation för kriminalvården har trätt i kraft i januari 1991. Antalet

tjänster vid styrelsen kommer att minskas frän omkring 320 till

omkring 230. Antalet kriminalvärdsregioner minskas frän tolv till sju

' 5

och riksanstalteraa förs in under regioneraa.

Prop. 1990/91: 150

Sammanfattningsvis innebär förändringaraa att tyngdpunkten inom Bilaga 

II:

1 kriminalvärden förskjuts nedät i organisationen. Huvuddelen av klientarbetet skall skötas lokalt vid kriminalvärdsanstalter, häkten och frivårdsmyndigheter. Den regionala organisationen förstärks och dess framtida uppgift blir bl.a. att leda kriminalvärden i regioneraa enligt kriminalvårdsstyrelsens riktlinjer, att stödja verksamheten vid de lokala myndigheteraa och att utöva tillsyn över deras verksamhet.

Kriminalvårdsstyrelsens arbete skall koncentreras pä övergripande uppgifter. Förändringama i fräga om arbetsuppgifter medför att behovet av personal vid kriminalvårdsstyrelsen minskar. Inom ramen för den nya organisationen bör fmnas utiymme för ytterligare effektiviseringar och delegering av arbetsuppgifter till regional och lokal nivä. Dessutom bör en utveckling av ADB-stödet kunna ge rationaliseringsvinster.

Regeringen har den 24 januari 1991 uppdragit ät kriminalvärds-styrelsen att förbereda de rationaliseringar som föresläs i 1991 ärs budgetproposition samt att lämna förslag till yneriigare rationaliseringar för budgetåren 1992/93 - 1995/96. Rationaliseringarna skall sikta på omfördelningar inom kriminalvärden men bör ocksä inriktas pä en nettobesparing under perioden av 50 milj. kr. Med hänsyn till det aviserade arbetet med strukturföriindringar inom departementets omräde har i riktlinjeraa för uppdraget angetts att kriminalvårdsstyrelsens organisation inte bör omfattas av detta.

Enligt min bedömning bör emellertid ett ytterligare rationaliserings­krav ställas på kriminalvårdsstyrelsen för perioden 1991/92 - 1993/94. Jag avser att föreslä regeringen att kriminalvårdsstyrelsen fär i uppdrag att i anslagsframställningen för budgetaret 1992/93 redovisa förslag till besparingar på minst 10 milj. kr. under anslaget E 1. Kriminal-värdsstyrelsen för den nämnda perioden.

4

Ekonomiska konsekvenser

Jag räknar med att de ätgärder som jag nu har redovisat sammanlagt skall leda till en minskning av den statliga administrationen med 85 milj. kr.

5

Hemställan

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att

godkänna de riktlinjer för omställning och minskning av den

statliga administrationen inom justitiedepartementets omräde

som jag har anfört.

16

utrikesdepartementet

pp- i 

990/91:150

Bilaga 

II; 

2    . 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991.

Föredragande: statsrådet Hjelm-Wallén såvitt avser avsnitt 14 och 6 samt statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser avsnitt 5.

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställning och: minskning av den statliga administrationen

1 Utrikesrepresentationen

Utgångspunkter för förnyelsearbetet

De snabba politiska förändringarna i Europa, utvecklingen i Mellanöstern och den ökade internationaliseringen ställer större krav på den svenska utrikesförvaltningen än vad som varit fallet sedan andra världskriget.

Bland verksamhetsområden som de närmaste åren kommer att kräva stora resurser kan nämnas behovet av att följa den säkerhetspolitiska utvecklingen i vårt närområde, kontakterna med Baltikum, förberedelser för ikraftträdande av ett kommande EES-avtal och deltagandet i det västeuropeiska ekonomiska samarbetet samt arbetet inom ESK på att åstadkomma en ny framtida alleuropeisk fredsordning. Riksdagen har bedömt det som sannolikt att en ansökan om ett svenskt medlemskap i EG kan lämnas in under år 1991. Detta medför krav på förändringar och högst sannolikt resursförstärkningar för såväl departementet som för det övriga regeringskansliet. Utrikesdepartementet har inom regeringskansliet ett sär­skilt samordningsansvar för Europafrågorna.

För att hantera några av dessa verksamhetskomplex har i huvudsak genom omprioritering inrättats tre särskilda sekretariat, nämligen ISEK för det västeuropeiska integrationsarbetet, ÖSEK för samarbetet med Östeuropa och ESEK för handläggningen av ESK-processen.

De anspråk på svensk utrikespolitik som nyss skisserats innebär emel­lertid inte att kraven på svenskt utrikespolitiskt agerande utanför Europa kommer att minska. Snarare kommer större anspråk att resas på bistånds­politiken, nedrustningspolitiken, den diplomatiska medverkan i regle­ringen av regionala konflikter och det svenska FN-engagemanget alltifrån skyddet av mänskliga rättigheter till fredsbevarande operationer. Inte minst är det rimligt att anta att intresset under kommande period särskilt riktas mot den israelisk-arabiska konfliktens lösning liksom de problem som uppstått i Gulfkrigets spår, samt mot den process som pågår i Syd­afrika där slutmålet är avskaffandet av apartheidsystemet.

Den ökade internationaliseringen, tillkomsten av flera internationella

samarbetsorgan, utvecklingen av formerna för mellanstatligt umgänge,

formerna för hur myndigheter, organisationer och näringslivet etablerar

kontakter med andra länder m.m. innebär att förutsättningarna för utri-

17

2   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150 Bilaga 

II.

kesförvaltningens verksamhet i väsentlig grad har förändrats. De kommer     Prop. 1990/91:150

att ytterligare förändras i framtiden.

Bilaga 

II; 

2

Omprioritering

Som nämnts i budgetpropositionen (prop. 1990/91:100 bil. 5 s. 22) har under hösten 1990 en samlad översyn gjorts av verksamhetsinriktning och resursbehov vid utlandsmyndigheterna i Central- och Östeuropa. Vidare ser en särskild arbetsgrupp över myndighetsorganisationen i det enade Tyskland.

De förslag som med anledning härav lagts och kommer att läggas fram om ökade resurser kan med hänsyn till vad jag inledningsvis har anfört endast tillgodoses genom en omprioritering inom departementets verk­samhetsområde. Jag föreslår därför att ett antal utlandsmyndigheter läggs ned under den närmaste treårsperioden.

Som framgår av årets budgetproposition (s. 26) har beslut redan fattats om att stänga en utlandsmyndighet under budgetåret 1991/92. Härutöver bör ytterligare 5 6 myndigheter läggas ned och ersättas med annan form av svensk närvaro.

De förändringar, som jag har redovisat inledningsvis, medför att ytter­ligare anpassning bör göras av verksamheten. Som aviserades redan i årets budgetproposition avser jag därför att tillkalla en utredningsman. Utreda­ren skall med utgångspunkt i en långsiktig strategi för den svenska utrikes­förvaltningens verksamhet och organisation lämna konkreta förslag till hur en successiv anpassning kan inledas.

Alternativa former för utrikesrepresentationen används redan idag i syfte att minska kostnaderna för verksamheten. Genom ett ökat utnytt­jande och utveckling av sådana former bör ytterligare kostnadsminskning kunna ske. I det följande ges en kort redovisning av de olika former av representation och samarbete som finns i dag.

Sidoackrediteringar

I dag är 32 beskickningschefer sidoackrediterade i ett eller flera länder. Sammanlagt ett femtiotal länder bevakas på detta sätt. Sidoackreditering ärtrots sina nackdelar bl.a. besvärliga kommunikationer den vanli­gaste formen för bevakning av länder utan fast representation.

Nordiskt samarbete

Inom de nordiska utrikesförvaltningarna har samnordiska lösningar under många år eftersträvats, såväl organisatoriskt som personellt. Detta nor­diska samarbete bygger på ett sarnarbetsavtal från år 1962 och på en gemensam nordisk instruktion om det konsulära samarbetet från år 1966. Instruktionen har år 1990 följts upp med gemensamma riktlinjer som gäller även annat än konsulärt samarbete på stationeringsorterna.

Eftersom Sverige hittills haft fler beskickningar än övriga nordiska

länder har de svenska utlandsmyndigheterna i större utsträckning bistått

18

medborgare från andra nordiska länder än tvärtom. I några fall (Havanna,     Prop. 1990/91; 150 Marseille, Szczecin, Kinshasa) är svenska tjänstemän honorärkonsuler för     Bilaga 

II; 

2 andra nordiska länder.

Norge representerar i dag Sverige i Kapstaden och Rotterdam.

Det senaste exemplet på nordiskt samarbete är Rio de Janeiro. Det svenska generalkonsulatet där läggs ned den I juni 1991 (prop. 1988/89:100 bil. 5, UU17, rskr. 114). Det norska generalkonsulatet kom­mer efter detta datum att företräda svenska intressen i Rio genom att den norske konsuln blir svensk honorärkonsul.

Samarbete på lokalsidan förekommer också i ökad utsträckning. Kansli i gemensam fastighet för Finland och Sverige har nyligen färdigställts i Maputo och motsvarande arrangemang med deltagande av flera nordiska länder föreligger i långt framskridet stadium i New York. Diskussioner om samlokalisering pågår vad gäller ytterligare ett antal orter.

Jag avser verka för att det nordiska samarbetet vid våra utlandsmyndig­heter fortsätter att utvecklas och förstärkas för att på så sätt åstadkomma en ytterligare effektivisering av verksamheten.

Integrering av utlandsmyndigheterna

För närvarande finns biståndskontor inrättade i 17 mottagarländer. Sedan många år tillbaka pågår ett samarbete mellan SIDA och departementet i syfte att uppnå rationaliseringar. Lokalgemenskap råder således mellan ambassaderna och biståndskontoren med ett undantag (Etiopien). I fem länder (Sri Länka, Guinea Bissau, Lesotho, Laos och Namibia) leds ambassaden-biståndskontoret av en gemensam chef Tjänsten har, bero­ende på omständigheterna, ibland tillsatts med en UD-tjänsteman, ibland med en SIDA-tjänsteman. Systemet har visat sig fungera utmärkt och kan komma att tillämpas i ytterligare något land.

Stockholmsbaserade ambassadörer

Systemet med stockholmsbaserade ambassadörer infördes år 1979. I dag finns sådana för fem områden. Ambassadörerna har till sitt förfogande ett särskilt kansli, bemannat med kanslichef och assistenter. Systemet innebär en klar besparing under förutsättning att Sverige i övrigt inte är represen­terat på annat sätt än med en honorar konsul i berörda länder.

Honorära konsulat

Sammanlagt finns för närvarande 425 honorära konsulat. Antalet honorär­

konsuler har varit mer eller mindre oförändrat under de senaste åren.

Honorära konsuler, som kan ha svenskt eller utländskt medborgarskap,

erhåller ingen ersättning för sina arbetsinsatser. Däremot får de ersättning

för tjänsteutgifter samt i vissa fall kompensation för hyra av kontorslokaler

samt ersättning för lön till sekreterare m.m. Kraven på service som kan

lämnas av ett honorärt konsulat är helt naturligt avsevärt lägre än de som

ställs på lönade myndigheter.

19

2 Kvarlåtenskapsärenden

Prop. 1990/91; 150

Bilaga 11:2 

Ett verksamhetsområde som det redan i dag står klart i framtiden bör

kunna skötas utan departementets medverkan gäller sådana ärenden rö­

rande kvarlåtenskap som avses i förordningen (1987: 14) om avgifter för

.   .

bistånd av utrikesdepartementet i ärenden om kvarlåtenskap utomlands.

Antalet uppdrag har under de senaste åren kraftigt minskat och kommit att

så gott som enbart röra arvsmål i Nordamerika.

Med anledning av den minskade efterfrågan kommer handläggningen av arvsärenden vid UDs rättsavdelning och vid generalkonsulatet i New York att reduceras, vilket medför att sammanlagt några tjänster kommer att kunna frigöras.

3 Den statligt finansierade Sverigeinformationen

Under tredje huvudtiteln finns medel anvisade för information om Sverige i utlandet och för kulturutbyte. En bättre samordning och en något ändrad inriktning av den statligt finansierade informationsverksamheten samt en minskad ambitions- och servicenivå på vissa områden bör vara möjlig att uppnå och kan, rätt genomförd, innebära besparingar.

Inom kort kommer en arbetsgmpp att tillsättas för att se över nuvarande arbetsformer i syfte att också minska administrationskostnaderna. Organi­satoriskt berörs Svenska institutet (SI), det svenska informationskontoret i New York och dess filialer i Los .ngeles respektive San Francisco samt UDs press- och informationsenhet.'

I årets budgetproposition (s. 176) underströks betydelsen av en bättre samordning mellan Svenska institutet, Sveriges exportråd och turistrådet vad gäller den statligt finansierade informationsverksamheten utomlands. Det ankommer på regeringen att besluta i denna fråga.

4 Internationellt utvecklingssamarbete Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Det internationella utvecklingssamarbetet har under de senaste åren ställts inför många nya krav.

Bidragande orsaker har bl.a. annat varit de snabba världspolitiska för­ändringarna, de växande ömsesidiga beroendena mellan u- och i-länder samt många u-länders ekonomiska kris under 1980-talet.

Det svenska biståndet är i enlighet med de biståndspolitiska målen

främst inriktat på stöd till de fattigaste länderna. I växande utsträckning

har biståndet även fått ta på sig uppgifter för att bidra till att möta kraven

som ställs i olika sammanhang på ökat internationellt samarbete för

utveckling och i olika krissituationer. Miljön är ett exempel där insikten

om behovet växt av en ökad internationell samverkan. U-ländernas

skuldproblem har också varit utgångspunkten för både nya internationellt

20

samordnade aktioner och för direkt stöd till olika enskilda skuldtyngda     Prop. 1990/91: 150

länder.

Bilaga 

II; 

2

Det kalla krigets slut har skapat möjlighet att bidra till fredsprocesser och återuppbyggnad i några olika regioner. Snabba insatser och omfördel­ningar har krävts. Kriget i Mellanöstern har inneburit nya och stora anspråk på humanitära insatser och stöd till särskilt drabbade länder. En händelse som Mellanöstern-kriget kan på ett mer djupgående och långva­rigt sätt påverka förutsättningarna för utveckling i större grupper av länder.

Biståndsmyndigheterna har under det senaste året påförts nya uppgifter bl. a. genom Östeuropabiståndet. Sammantaget kan konstateras att bistån­det i dag präglas av stor mångfald vad gäller såväl inriktning på länder som verksamhetstyper. Stora krav på anpassning och flexibilitet ställs därför kontinuerligt på verksamheten.

Arbetet med framtagande av de fördjupade anslagsframställningarna på SIDA och BITS där bl. a. kapacitets- och kompetensbehov skall analyseras, pågår. Under våren 1991 kommer myndighetsspecifika direktiv för SAREC och Nordiska afrikainstitutet att fastställas där tyngdpunkten också kommer att vara kapacitets- och kompetensbehov samt resultatana­lys.

Inom regeringskansliet har ett särskilt utrednings- och analysprojekt studerat effektivitetsfrågor i det svenska biståndet. Projektet har bl.a. studerat vilken typ av utvärderingar som genomförs inom biståndet och hur dessa används. Ett annat syfte med utredningen har varit att utveckla begreppen inom ämnesområdet för att kunna diskutera effektivitet på ett mer konkret och nyanserat sätt. Utredningen visar att det bör vara möjligt att mot bakgrund av operationella och biståndspolitiska mål och utifrån utvärderingen på program-, sektor- och projéktnivå besvara frågan om det inom biståndet görs rätt saker och om insatta resurser utnyttjas effektivt för avsedda ändamål. På biståndsmyndigheterna bedrivs redan i dag ett om­fattande utvärderingsarbete. En avsikt med detta utredningsarbete har bl.a. varit att bidra till utvecklingen av metoder för den årliga resultatre­dovisningen och resultatanalysen i de fördjupade anslagsframställning­arna. Departementets promemoria remissbehandlas för närvarande. Jag vill betona vikten av att fortlöpande granska effektiviteten i biståndet och biståndsadministrationen och avser att från resurser som står till förfo­gande för biståndsadministrationen finansiera inrättandet av ett separat utvärderingssekretariat.

Genom enprocentmålet ökar det svenska biståndet i takt med den samlade produktionen. I nominella termer har anslagsökningarna på gmnd av inflationen varit kraftiga. Detta innebär växande uppgifter för bistånds­myndigheterna vars administration samtidigt har behållits på en i stort sett oförändrad nivå. Biståndsmyndigheterna genomgår på så vis en kontinu-eriig rationalisering som ställer stora krav på prioritering av insatser och arbetsmetoder i ett redan mycket omfattande verksamhetsområde.

Frågor om organisation och arbetsformer inom det bilaterala utvecklings­

biståndet har behandlats av en särskild utredning. Utredningen har pre­

senterat sina förslag i betänkandet (SOU 1990:17) Organisation och ar-

21

betsformer inom det bilaterala utvecklingsbiståndet. Ett syfte med utred-     Prop. 1990/91:150 ningen har varit att belysa arbetssätt och metoder i biståndet som bidrar till     Bilaga 11:2 goda resultat och samtidigt till hushållning med knappa administrativa resurser hos myndigheterna.

Graden av mångfald i biståndet och inriktningen på insatstyper, t.ex. katastroföistånd, utbyggnad av infrastruktur, demokratifrämjande och förvaltningsutveckling påverkar i stor utsträckning behovet av kapacitet och kompetens hos biståndsadmmistrationen. Också arbetsfördelningen mellan myndigheterna och arbetssätt inte minst vad gäller anlitande av extern expertis vid planering, genomförande och utvärdering av biståndet avgör behov av kapacitet och kompetens. Med denna utgångspunkt och i syfte att pröva olika vägar att effektivisera biståndets administration kommer regeringen att i höstens budgetarbete ta ställning till BITS och SlDA:s fördjupade anslagsframställningar.

I enlighet med utredningens förslag föreslogs i årets budgetproposition en delvis ny inriktning av det näringslivsinriktade biståndet. Inom SIDA inrättas som en följd därav en ny byrå för förvaltningsbistånd genom omdisponering av administrativa resurser. En ny myndighet för näringslivs­utveckling föreslås också bli inrättad genom en sammanslagning av SWEDFUND, IMPOD och delar av SIDAs industribyrå. 1 samband med att myndigheten bildas uppkommer rationaliseringsvinster genom att ad­ministration, reception och andra servicefunktioner nu blir gemensamma. Jag beräknar en rationalisering på 10% under treårsperioden om totalt 3 5 milj. kr., varav minst hälften tas det första året i perioden.

1 utredningens förslag ligger också frågan om samordningen mellan biståndsmyndigheterna kan underlättas genom lokalmässig närhet. I årets budgetpropositionen anmäls att denna fråga skall utredas vidare med hänsyn till möjliga rationaliseringsvinster på myndigheterna. Statskonto­ret har getts i uppdrag att se på vilka möjligheter som finns och om en rationaliseringsvinst på 710 milj. kr. kunde uppnås genom skapandet av ett Biståndets hus.

I budgetpropositionen för budgetåret 1991/92 föreslås även att en analys av utbildningsfunktionen i biståndet görs. Det ökade deltagandet i bistån­det inom såväl SIDA, BITS som SARECs verksamhetsområde ställer höga krav på en väl anpassad utbildning inom såväl u-landskunskap som språk. RRV har också påtalat behovet av relevant utbildning hos ett flertal svenska myndigheter som sysslar med tjänsteexport. En analys av arbets­fördelningen bl.a. på utbildningsområdet kommer att initieras. Villkoren för utbildning som anordnas av SIDA respektive Sandö U-centrum skall bl. a. analyseras. Jag avser att föreslå regeringen att RRV ges i uppdrag att i ett första steg se över debiteringsfrågorna m.m. i Sandö U-centmms-respektive SIDAs utbildningsverksamhet.

22

5 Utrikeshandel och exportfrämjande

Prop. 1990/91:150

Bilaga 

II: 

2 Utgångspunkter för förnyelsearbetet.

Omvärldens betydelse för den ekonomiska utvecklingen i Sverige har fortsatt att öka kraftigt under det gångna årtiondet. Tendenserna härvidlag kommer att förstärkas, inte minst genom den ekonomiska integrationen i Europa.

I årets finansplan konstateras att en huvuduppgift för den ekonomiska politiken är att skapa förutsättningar för Sverige att aktivt och framgångs­rikt delta i den internationella integrationen. Det handelspolitiska arbetet med att undanröja hinder för handel med varor och tjänster och att tillvarata svenska intressen i uppbyggnaden av det intemationella regelver­ket spelar här en central roll. Detta arbete är en huvuduppgift för utrikes­departementets handelsavdelning och för kommerskollegium som central förvaltningsmyndighet på det handelspolitiska området.

Det internationella arbete som leds och samordnas av handelsavdel­ningen kommer att få ännu större tyngd under de kommande åren. För­handlingarna om ett EES-avtal går nu in i ett slutskede.

De för världshandeln och det multilaterala handelssystemet utomor­dentligt viktiga förhandlingarna inom den s.k. Uruguay-rundan i GATT har nyligen åtempptagits.

De handelspolitiska relationerna med länderna i Central- och Östeuropa kräver stor uppmärksamhet, inte minst förhandlingarna om frihandelsav­tal mellan EFTA å ena sidan och Polen, Tjeckoslovakien resp. Ungern å den andra. Frågan om åtgärder vad gäller exportfrämjande och exportfinan­siering kräver kontinuerlig uppmärksamhet från handelsavdelningens sida.

Som inledningsvis nämnts kommer inte minst utvecklingen av Sveriges relationer till EG att leda till behov av resursförstärkningar inom delar av utrikesförvaltningen. Effektiviseringsarbetet inom statsförvaltningen i stort kan därmed ses som ett sätt att frigöra resurser för det internationella arbetet.

Kommerskollegium

1 årets budgetproposition har regeringen föreslagit att vissa avsteg görs från gällande rationaliseringskrav inför den kommande tre-årsperioden. Där­med kan resurser, som under det kommande året frigörs i regleringsverk­samheten, användas i andra delar av kollegiets verksamhet.

I årets budgetproposition har också anmälts att avregleringar och inter­

nationalisering påverkar förutsättningarna för flera myndigheters arbete

och att en översyn bör göras avseende ansvarsfördelningen mellan berörda

myndigheter, bl. a. kommerskollegium, näringsfrihetsombudsmannen

(NO) och statens pris- och konkurrensverk (SPK). Beröringspunkter finns

också med det nya jordbruksverket och med sammanslagningen av statens

industriverk (SIND), styrelsen för teknisk utveckling (STU) och energiver­

ket. Ett samlat översynsarbete som bl.a. syftar till ett effektivare resursut­

nyttjande har nyligen påbörjats.

23

Sveriges exportråd

Prop. 1990/91:150

Statens roll i exportfrämjande verksamhet genom Sveriges exportråd har nyligen varit föremål för en utredning. Utredningen har presenterat sina bedömningar och förslag i betänkandet (SOU 1991:3) Statens roll vid främjande av export.

Utredningen har enligt sina direktiv (1989:38) bl.a. haft att lämna ett underlag för regeringens ställningstagande till frågan om en treårsbudget för verksamheten och att därvid ange tre alternativ ett som innebär fortsättning på nuvarande nivå, ett där en mindre sänkning av anslaget genomförs och ett där en radikal sänkning genomförs. Betänkandet är nu föremål för en bred remissomgång.

Regeringen är beredd att inom ramen för översynen och mot bakgrund av remissutfallet föreslå besparingar i statsanslaget i samband med att rådets verksamhet klarare definieras med hänsyn till vad söm är samhälls­ekonomiskt motiverat. Jag avser att återkomma till hithörande frågor i den proposition som planeras till senare i vår.

6 Ekonomiska konsekvenser

Jag räknar med att de åtgärder som jag och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] nu redovisat sammanlagt skall leda till én minskning av den statliga administrationen med ca 90 milj. kr. Av besparingen används 22 milj. kr. dels för att finansiera redan gjorda åtaganden bl. a. i enlighet med rekommendationer avgivna av Östeuropautrédningén dels för inrättandet av ett särskilt sekre­tariat för utvärdering inom biståndet'samt en byrå.vid SIDA för förvalt­ningsbistånd.

7 Hemställan

Statsrådet Hjelm-Wallén anför

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att godkänna de riktlin­

jer för omställning och minskning av den statliga administrationen som jag

har anfört (avsnitt 1 -4 och 6)

(

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anför

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört angående verksamheten inom kommerskollegium och Sve­riges exportråd (avsnitt 5).

24

Försvarsdepartementet

pop- i 

990/91; 150

Bilaga 11:3 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991.

Föredragande: statsrådet R.[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m. m. såvitt avser omställning och minskning av den statliga administrationen.

1 Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Huvudinriktningen inom försvarsdepartementets verksamhetsområde, som jag redovisade den i prop. 1990/91:102 om verksamhet och anslag inom totalförsvaret under budgetåret 1991/92, är att åstadkomma en effektiv och rationell verksamhet samt att skapa en mer ändamålsenlig myndighetsstruktur. Utgångspunkten för dimensioneringen och struktu­ren skall för det militära försvaret vara krigsorganisationens storlek och inriktning samt dess behov. Strävan är vidare att undvika särlösningar inom försvarsdepartementets verksamhetsområde.

Enligt min mening bör arbetet i första hand utgå från en renodling av ansvars-, kompetens- och befogenhetsfördelningen samt från de behov som verksamheterna, för det militära försvaret främst krigsorganisationen, har. 1 propositionen redovisas därför bl. a. en översyn av rollfördelningen mellan regeringen och myndigheterna och hur denna skall anpassas till de nya och delvis förändrade styrformerna.

1 regeringens anvisningar för programplaner m. m. för perioden 1992/93 1996/97 ligger denna inriktning som en av gmndema för myndigheter­nas fortsatta planering.

Målsättningen med detta arbete och med de åtgärder som presenteras i denna bilaga är att åtgärderna i allt väsentligt skall genomföras under den kommande försvarsbeslutsperioden.

Bakgrund

Eftersom ett nytt långsiktigt försvarsbeslut om totalförsvarets långsiktiga inriktning har blivit framskjutet till år 1992 känner vi inte den framtida krigsorganisationens utformning och storlek. Därmed saknas konkret un­derlag om dimensioneringen och strukturen av fredsorganisationen inom det militära försvaret, den civila delen av totalförsvaret och "stödverksam­heterna". Mot denna bakgrund är det i dagsläget svårt att exakt uppskatta kommande minskningar av administrationskostnaderna.

Omstruktureringar är en fortlöpande del av verksamheten. Under de senaste tio åren har exempelvis antalet anställda inom det militära försva­ret minskat med ca 7000 personer.

Under de senaste åren har en successiv anpassning skett av organisatio­

nen.  Riksdagen har beslutat  om ett antal  avvecklingar av förband

25

(I3,Ill,II7,T3 och T4). Dessutom skulle Ing I och Lv 7 omlokaliseras.     Prop. 1990/91; 150 Vidare beslutades om att minska antalet militär- resp. civilområden från     Bilaga 

II; 

3 sex till fem.

2 Försvarets rationaliseringsinstitut

Försvarets rationaliseringsinstitut föreslås i årets budgetproposition (prop. 1990/91:100, bil 6) avvecklas den Ijuli 1991. Anslaget till institutet är f n. ca 25 milj kr per år.

3 Översyn av totalförsvarets ledningsorganisation

Inom regeringskansliet (försvarsdepartementet) bereds f n. direktiv för en översyn av totalförsvarets ledningsorganisation på central och regional nivå. Direktiven beräknas föreligga under maj månad 1991.

Utredningen bör lämna förslag till en ledningsorganisation för försvars­makten på central och regional nivå där organisationen har anpassats till yttre förutsättningar som en minskad krigsorganisation och en förändrad hotbild. Minskningen av krigsorganisationen bör få genomslag i lednings­organisationen.

Försvarsmaktens grundorganisation har sedan att anpassas till krigsor­ganisationen. Genom en översyn av bl.a. de fyra centrala militära staber­nas roller och uppgifter bör gmnden kunna läggas för en effektivare ledning av försvarsmakten i fred.

Förslagen till ledningsorganisation inom den civila delen av totalförsva­ret bör grundas på bl. a. en förutsättningslös prövning av hur behovet av samordning mellan militära och civila intressen kan tillgodoses. Förslagen i dessa delar kan även komma att leda tili förändringar på central nivå.

Utredningen bör slutrapportera sitt uppdrag senast den 1 maj 1993.

Målet för utredningens arbete bör vara att skapa en effektivare lednings­organisation i såväl krig som fred. Utredningen bör därvid pröva och redovisa konsekvenserna av sammantagna besparingar på central, högre regional och lägre regional nivå om ca en tredjedel av nuvarande resursan­vändning för ledningen i fred.

Resultatet av utredningens arbete förväntas utgöra ett viktigt underlag för statsmakternas beslut när det gäller den fortsatta omstruktureringen av myndighetema inom försvarsdepartementets verksamhetsområde och det bör kunna genomföras i slutet på den kommande försvarsbeslutsperioden.

4 Översyn av flygtekniska försöksanstalten

Flygtekniska försöksanstalten (FFA) har till uppgift att bl. a. genomföra

kunskapsuppbyggande forskning inom det flygtekniska området samt som

en komplettering till den anslagsfinansierade verksamheten bedriva in-

täktsfinansierat utvecklingsarbete.

26

FFA har under de senaste två budgetåren redovisat underskott i den     Prop. 1990/91; 150 intäktsfinansierade verksamheten. Innevarande budgetår bedöms gå jämnt     Bilaga 

II; 

3 ut eller med ett eventuellt överskott. För de kommande budgetåren förut­ses ånyo underskott i denna verksamhet. Mot denna bakgrund har rege­ringen funnit anledning att se över den intäktsfinansierade verksamheten vid FFA.

Regeringen bemyndigade den 20 december 1990 chefen för försvarsde­partementet att tillkalla en särskild utredningsman i avsikt att överväga och lämna förslag till åtgärder som skapar balans mellan intäkter och utnyttjande av den anslagsfinansierade verksamheten vid FFA. Resultatet av utredningen skall redovisas till regeringen den 30 april 1991.

Resultatet väntas främst påverka den intäktsfinansierade delen av an­staltens versamhet och innebära en effektivisering av verksamheten.

5 Översyn och omprövning av myndighetsstrukturen

översynen omfattar myndigheter som hör till försvarsdepartementets ver-samhetsområde. Målsättningen är att bl. a. utifrån dels den framtida krigs­organisationens behov och inriktning, dels utifrån övergången till resultat­orienterad styrning inom statsförvaltningen skapa en ändamålsenlig och rationell myndighetsstmktur samtidigt som dubbelkompetens och särlös­ningar undviks.

Utformningen av direktiv bereds f n. inom regeringskansliet och beräk­nas föreligga under våren 1991. Resultatet av arbetet bör kunna redovisas i budgetpropositionen 1993. Därefter kan ytteriigare studier eller genom­förandeprojekt bli aktuella. Resultatet kan innebära att myndigheter om­struktureras, slås samman, avvecklas eller reduceras. Vidare kan förändrat huvudmannaskap, styrning och andra finansieringsformer komma att bli aktuella. Genomförandet beräknas kunna ske under den kommande för­svarsbeslutsperioden, dvs 1992/93-1996/97.

Försvarets civilförvaltning ingår i myndighetsöversynen men behandlas även inom ramen för den pågående utredningen om " Stöd till förnyelsear­betet" (C Dir 1990:19).Utredningens resultat skall redovisas den 31 maj 1991.

6 Översyn av forskningsverksamheten

Det planerade försvarspolitiska beslutet 1992 kommer med stor sannolik­

het att innebära stora förändringar för totalförsvaret. Som en följd härav

kan strukturförändringar komma att aktualiseras även inotn totalförsva­

rets forskningsverksamhet. En översyn bör därför göras när det gäller

inriktning, omfattning, styrning, struktur m. m. avseende totalförvarets

forskningsverksamhet.

* Inriktning och omfattning. Forskningsverksamheten är anpassad till

27

totalförsvarets nuvarande organisation och uppgifter. Kostnaderna för     Prop. 1990/91:150

verksamheten uppgår till mellan 600 och 700 miljoner kronor om man     Bilaga 

II; 

3

bortser från de kostnader som ligger i materielanskaffningsprocessen. Som

ovan har nämnts finns det goda skäl att förmoda att åtminstone det

militära försvaret kommer att förändras i betydande grad i det kommande

försvarsbeslutet. Översynen bör därför, med det nya försvarsbeslutet som

grund, föreslå vilken inriktning och omfattning forskningsverksamheten

bör ha för att tillgodose de behov som kommer att finnas i en förändrad

försvarsmaktsstruktur.

* Stmktur och styrformer. Forskningsmedel inom försvarsdepartemen­tets område är fördelade på olika myndigheter och anslag för att tillgodose . olika behov. Detta kan dock försvåra överblicken och medföra dubbelar­bete och/eller suboptimeringar. Forskningsverksamheten är i första hand avsedd för totalförsvarets behov. Det måste därför finnas ett samband mellan avnämarnas behov och den forskning som produceras. Utred­ningen bör därför föreslå lämpliga former för denna samverkan så att avnämarnas intressen tillgodoses på ett rimligt sätt.

Översynen bör huvudsakligen omfatta den forskningsverksamhet som bedrivs inom

programmet gemensam försvarsforskning

anslaget E 4. Operativ ledning m. m.: Forskning och utveckling

flygtekniska försöksanstalten

berörda myndigheter inom den civila delen av totalförsvaret. Översynen bör vidare beakta samverkansmöjligheter internationellt,

med andra samhällssektorer, med industrin och med universitet och hög­skolor.

En utgångspunkt för översynen skall därvid vara att försvarets forsk­ningsanstalt även fortsättningsvis skall vara huvudproducent för totalför­varets forskningsverksamhet.

Utredningen bör påbörjas tidigt under sommaren 1991 med en kartlägg­ningsfas. Denna bör utmynna i ett delbetänkande med förslag till hur utredningen fortsättningsvis bör bedrivas. Tilläggsdirektiv kan därefter utfärdas för det fortsatta arbetet. Avrapportering bör kunna ske under juni 1992. Riksdagen kan ta ställning till regeringens förslag under våren 1993 och eventuella förändringar bör kunna genomföras med början under budgetåret 1993/94.

7 Omprövning av stiftelser

Inom departementet övervägs f n de statliga stiftelser som verkar inom

departementets område. Stiftelsen Försvarsbostäder beräknas kunna av­

vecklas fr.om. 1 juli 1991. Dessutom finns stiftelsen Gällöfsta kurscen-

tram, Stiftelsen MHS-eleven och Drottning Victorias örlogshem. Dessa

stiftelsers verksamhet bör också ses över i syfte att få underlag för beslut

om strakturförändringar.

28

8 Förändrad hantering av familjebidragen

Prop. 1990/91:150

Bilaga 

II: 

3

I proposition 1990/91:102 om verksamhet och anslag inom totalförsvaret

under budgetåret 1991/92, föreslås att administrationen av familjebidra­gen förändras. Förändringen innebär en effektivare hantering bl. a. genom färre ansvariga myndigheter och huvudmän. Riksförsäkringsverket och försäkringskassorna övertar administrationen från försvarets civilförvalt­ning, länsstyrelserna och kommunerna.

9 Översyn av prövningsförfarandet vid vapenfri tjänst

En översyn av prövningsförfarandet vid ansökan om vapenfri tjänst har genomförts av en arbetsgrupp inom försvarsdepartementet. På grundval av arbetsgruppens förslag har regeringen i proposition 1990/91:169 i april 1991 förslagit ett förenklat prövningsförfarande samt en ökad flexibilitet och snabbhet i handläggningen av vapenfriansökningar. Förenklingarna innebär att besparingar på närmare 4 miljoner kronor per år kan göras främst inom vapenfristyrelsens utredningsverksamhet. Förslagen föreslås gälla fr. o. m. den I juli 1991.

10 översyn av tjänsteplikten

En parlamentariskt sammansatt kommitté kommer under våren att tillkal­las för att se över grunderna för totalförsvarets personalförsörjning genom pliktsystem.Resultatet kan påverka vapenfristyrelsens och värnpliktsver­kets organisation och uppgifter.Utredningen kan även komma att bl. a. påverka statens räddningsverk eftersom frågan om direktrekrytering av värnpliktiga till civilförsvaret behandlas. Direktiv bereds för närvarande inom regeringskansliet. Genomförandet av eventuella reformer inom om­rådet kan ske tidigast den 1 juli 1994, alternativt I juli 1995 och får fullt genomslag ett år senare. Målet med översynen är att skapa ett system som ger en effektivare personalförsörjning för totalförsvaret. Vissa besparingar inom administrationen kan förväntas.

11 Frivilliga försvarsorganisationernas verksamhet

En utredning pågår för att se över den del av totalförsvarets personalför­

sörjning som sker genom de frivilliga försvarsorganisationerna. Den syftar

till att pröva organisationernas roll, uppgifter, ansvar och verksamhetens

finansiering. Utredningen skall vara avslutad senast den 31 december

1991. Genomförandet av utredningens förslag kan ske under de inledande

åren av nästa försvarsbeslutsperiod. Målsättningen är att skapa en effekti-

29

vare ordning med administrativa förenklingar och tydligare ansvarsfördel-     Prop. 1990/91: 150 ning mellan myndigheterna inbördes och i förhållandet till organisatio-     Bilaga 

II; 

3 nerna.

12 Ekonomiska konsekvenser

Jag räknar med att de åtgärder som jag nu har redovisat sammanlagt skall leda till en minskning av den statliga administrationen med 350 milj.kr.

13 Hemställan

Med hänvisning till vad jag anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att godkänna de riktlinjer för omställning och minskning av den statliga administrationen inom försvarsdepartementets verksamhetsom­råde som jag har anfört.

30

Socialdepartementet

pp- 1990/91:150

Bilaga 11:4

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställning och minskning av den statliga administrationen

1     Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Socialdepartementets ansvarsområde är inriktat på medborgaraas trygghet och välfärd. De stora transfereringssystemen inom socialförsäkringen skall dels kompensera för inkomstbortfall på gmnd av ohälsa eller ålder, dels ge inkomstutfyllnad i övrigt under livets normala skeenden. Deima ekono­miska uppgift får allt starkare beröringspunkter med de delar av trygg­hetssystemen som skall förebygga och behandla ohälsan och dess upp­komst och orsaker, nämligen hälso- och sjukvården, hälsoskyddet samt socialtjänsten. Inom dessa områden, där staten inte har det direkta verk­samhetsansvaret, kan statens huvuduppgift närmast beskrivas som inriktad på framför allt tillsyn, kunskapsuppbyggnad och kvalitetssäkring.

Socialförsäkringsadministrationen bestående av riksförsäkringsverket (RFV) och de allmänna försäkringskassoma svarar för ungefär 85 % av de administrativa kostnadema inom socialdepartementets onuåde. Den regionalt och lokalt förankrade verksamheten är i stor utsträckning regelstyrd och inriktad på ärendehandläggning. På den centrala myndighetsnivån tillhör uppföljning och utvärdering de viktigaste uppgiftema för RFV liksom för socialstyrelsen såvitt avser den sociala sektom. Vidare fiims ett antal myndigheter som helt eller delvis är intäktsfinansierade, exempelvis läkemedelsverket, statens hundskola och statens bakteriologiska laboratorium. Bilden rymmer också ett antal mindre myndigheter med relativt väl avgränsade verksamhetsområden, t.ex. statens handikappråd och baramiljörådet.

Inom socialdepartementets område koncentreras åtgärderaa för om­ställning och bantning av den statliga administrationen nu till socialstyrel­sens oiTU-åde och till socialförsäkringsadministrationen. Riktlinjema läggs nu fast och skall konkretiseras i departementets dialog med berörda myndigheter.

31

En stor del av besparingama skall åstadkommas genom regelförändringar Prop. 1990/91:150 och förenklingar, inte minst inom socialförsäkringsområdet. Vidare ingår Bilaga 11:4 åtgärder som syftar till att stärka kompetensen och öka koncentrationen på myndigheteraas viktigaste uppgifter, dvs. uppföljning och utvärdering. Detta berör i hög grad socialstyrelsens verksamhetsområde, där en av åtgärderaa är att bilda ett särskilt folkhälsoinstitut, som tillförs resurser från olika håll för att få en effektivaire medelsanvändning. Decentralisering och delegering till lokal och regional nivå såväl inom socialförsäkrings­systemet som i socialstyrelsens tillsynsverksamhet är verkningsfiilla åtgärder i .sammanhanget. Ökad samverkan mellan olika organ samt sammanslagning av besläktade vijrksamheter prövas också såsom i det föreslagna rättsmedicinalverket.

Slutliga ställningstaganden till genomförandet av besparingar sker inom ramen för ordinarie budgetberedning. Den samlade besparingseffekten inom socialdepartementets område bedöms för treårsperioden uppgå till ca 420 milj.kr.

2     Socialstyrelsen

Roll och uppgifter

Socialstyrelsen är statens viktigaste organ inom hälso- och sjukvården samt socialtjänsten. Enligt av riksdagen våren 1989 godkända riktlinjer (prop. 1988/89:130, SoU24, rskr. 296) skall socialstyrelsens huvudsak­liga uppgifter vara tillsyn samt kunskapsutveckling och kunskapsförmed­ling. I tillsynsftinktionen ligger dels en kontroll av verksamheten när det gäller kvalitet, säkerhet och den enskildes rättigheter, dels en uppföljning och utvärdering av verksamheten gentemot av statsmaktema uppställda mål. Vad avser kunskapsområdet är huvuduppgiften att samla in och utvärdera för verksamheten releviuit kunskap, t.ex. rörande vårdens och omsorgens innehåll, kvalitet och kostnader i förhållande till uppsatta mål och insatta resurser, och att förmtla denna kunskap så att den bl.a. kan utgöra en grund för utveckling, förayelse och omstmkturering.

Tillsynen i form av granskning av hur en verksamhet bedrivs eller av hanteringen av enskilda ärenden, patienter och klienter bör främst full­göras på regional nivå. Denna tillsyn utgör en viktig och självklar gmnd för uppföljning och utvärdering, där ansvaret bör ligga inom socialstyrel­sens centrala del. Med uppföljning avses att ta fram beskrivningar och data vad avser metoder, resurser, prestationer och resultat för att kunna göra jämförelser mellan huvudmän och över tid. Uppföljningen och tillsynen är en gmnd för utvärderingen med bedömning och analys av läge, resultat och utveckling inom området.

Regionala tillsynsenheter för hälso- och sjukvården och tandvården finns nu inrättade på två orter och ytterligare tre etableras under år 1991. Detta innebär en kraftig minskning av de centrala resurseraa uttryckt i

32

antal årsarbetare. Enheteraa har varit i fiinktion kort tid. Säkra slutsatser    Prop. 1990/91:150

om decentraliseringens effekter kommer att kunna dras först om ett par    Bilaga 11:4

år.

Det bör understrykas att den regionala tillsynen inte bara avser tillsyn i form av granskning av enskilda ärenden. Även på regional nivå måste det ske ett mera systematiskt uppföljningsarbete med syfte att stödja kvalitetssäkringsarbetet.

Genom decentraliseringen av tillsynsftinktionen skapas inte bara en närhet till den verksamhet som skall följas utan också en klarare intera rollfördelning inom socialstyrelsen. De centrala delaraa av socialstyrel­sen kan nu koncentrera sig på uppföljning och utvärdering. Som jag tidigare har poängterat är visserligen tillsynen i form av kontroll och även som instmment för kunskaps- och erfarenhetsinsamling en viktig gmnd för uppföljnings- och utvärderingsarbetet. Utvärderingsarbete ställer i sig dock krav på kompetens av annat slag än vad som normalt kan behövas i tillsynsverksamheten. En renodling av rolleraa innebär alltså fördelar både för personalen som kan arbeta med specifika upp­gifter utifrån sin kompetens och för organisationen i arbetet med att finna den för resp. uppgifter relevanta kompetensen. Tillsynsarbetet kräver delaktighet i kvalificerat metodarbete där socialstyrelsens centrala och regionala del mäste samverka.

Socialstyrelsens andra huvuduppgift är att samla in, sammanställa och sprida kunskap från olika områden, dvs. ha en roll som kunskapsorganisa­tör. Fömtom den egna tillsyns- och uppföljningsverksamheten är det naturligt att socialstyrelsen särskilt utnyttjar urjversitet och högskolor som huvudkällor för kunskap och i samma syfte samverkar med andra organ och organisationer av betydelse för socialstyrelsens sektorsintresse. Hit hör t.ex. sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliserings­institut (SPRI) och statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik (SBU). Jag avser för övrigt att återkomma till samarbetet med SBU i samband med att förslag lämnas om SBUs framtida organisation och uppgifter.

Socialstyrelsen bör koncentrera sina kunskapsspridande insatser till att i första hand återföra resultaten av egna uppföljningar och utvärderingar. Styrelsen kan också fa preciserade uppdrag av regering och riksdag. Vidare har styrelsen ett särskilt ansvar för att sprida ny frontkunskap, nya interaationella erfarenheter eller resultat av slitna tvister om vad vetenskap och beprövad erfarenhet innebär. Viktig är också auktorisa­tionen av kunskap.

För kunskapsutveckling och kunskapsförmedling krävs liksom i andra verksamheter ofta en specifik kompetens. Vid sidan av den kompetens som gäller den mer eller mindre praktiska hanteringen krävs också tillgång till en god kompetens inom det område som kunskapen härrör från. Med socialstyrelsens omfattande verksamhetsområde kan alla slag av behövlig kompetens inte rymmas inom den fasta organisationen. En del av kun­skaps- och kompetensbehovet tillgodoses genom de vetenskapliga råden. I andra fall kan det vara lämpligt att skapa referensgmpper eller projekt-

33

3   Riksdagen 1990/91. I saml Nr 150. Bilaga II

gmpper. I åter andra fall bör socialstyrelsen tillfälligt knyta specifik    Prop. 1990/91:150 kompetens till den ordinarie organisationen. Över huvud taget är det    Bilaga 11:4 viktigt att socialstyrelsen är starkt vetenskapligt och professionellt för­ankrad.

Socialstyrelsen har också flera författningsreglerade förvaltningsupp­gifter, exempelvis legitimations- och behörighetsuppgifter samt viss tillståndsgivning. I fråga om sådana uppgifter är möjligheten till ratio­naliseringar ofta begränsad. Socialstyrelsen svarar också för utbetalning av vissa statsbidrag till kommuner och organisationer samt för därmed sammanhängande uppgifter. Stalsbidragsgivningen är för närvarande föremål för översyn genom kommunalekonomiska kommittén.

Socialstyrelsens uppgifter kan sammanfattningsvis beskrivas som riktade dels mot medborgamas behov av kvalitativt hög och likvärdig vård och omsorg, dels mot professionen med bl.a. kvalitet och säkerhet i det medicinska handlandet eller den sociala omsorgen och behandlingsarbetet. Arbetsfältet är mycket omfattande. Socialstyrelsen måste ha beredskap för att inom ramen för den givna vericsamhetsinriktningen möta sådana för­skjutningar i krav och förväntningar som följer såväl av förändringar inom den sociala sektom som av den allmänna samhällsutvecklingen. Av detta följer enligt min mening att den fasta organisationen bör vara av måttlig omfattning samt präglad av flexibilitet och hög kompetens.

Vad jag nu har sagt skall inte ses som en ny inriktning för socialstyrelsen utan syftar till att ytterligare precisera och tydliggöra vad 1989 års riks­dagsbeslut iimebär. Inom socialstyrelsen har också drivits och pågår fortfarande ett omstmkturerings- och omdaningsarbete. Detta iimebär ett fullföljande av den sedan slutet av 1970-talet gällande utvecklingslinjen för socialstyrelsens verksamhet med en förstärkning av de primära upp­giftema tillsyn, uppföljning, utvärdering och kunskapsuppbyggnad. I en organisation som också rymmer andra mer traditionella myndighetsupp­gifter har det varit en svår uppgift att åstadkomma snabba förändringar i denna riktning. Socialstyrelsen och dess personal har, genom mängden av och spridningen i arbetsuppgifter, inte alltid getts de bästa fömtsätt­ningama att leva upp till statsmakt(jraas intentioner. Den nu pågående och accelererande omdanings- och renodlingsprocessen syftar till att avlasta socialstyrelsen såväl tunga samordningsuppgifter som en del uppgifter av direkt operativ art. Genom socialstyrelsens egen prioritering av det interaa arbetet med metoder för och utveckling av tillsyns- och kunskapsfiinktio-neraa bör styrelsen därefter stå biittre mstad för sina viktiga huvudupp­gifter.

Samman tagetsyftaråtgärdemainomsocialstyrelsens verksamhetsområde till att skapa en flexibel organisation som präglas av kompetens och med stark vetenskaplig förankring och auktoritet. Omstmktureringen av social­styrelsen har redan fått ett kraftigt genomslag om man ser till den centrala organisationens omfattning och bemanning. Åtgärder som vidtagits eller föreslagits t.ex i årets budgetproposition har visat på att det utöver den naturliga avgången i den centrala delen krävs personalminskningar innan bemanningen är anpassad till verksamhetsinriktningen. Till detta kommer

34

konsekvensema av den ytterligare renodling av socialstyrelsens sektors-    Prop. 1990/91:150

kompetens som jag nu närmare skall redovisa.

Bilaga 11:4

Folkhäbofrågor

Regeringen har tidigare denna dag i en särskild proposition presenterat målsättningar och prioriteringar för folkhälsoarbetet de närmaste åren. Förslag ges om inrättande av ett folkhälsoinstitut som skall vara det nationella samordningsorganet för folkhälsofrågor i vid bemärkelse. Detta institut föreslås överta det tvärsektoriella folkhälsoarbete i form av sam­verkan och samordning i förhållande till andra myndigheter vilket i dag i vissa fall utförs av socialstyrelsen. Vidare övertar institutet socialstyrel­sens operativa uppgifter inom det tvärsektoriella förebyggande arbetet, bl.a. huvudansvaret för den statliga informationsverksamheten inom alkohol- och drogområdet. Jag räknar med att socialstyrelsens myndig­hetsanslag därigenom kan minskas med 10 milj.kr. fr.o.m. budgetåret 1992/93. Dessa medel kommer i stället att tillföras folkhälsoinstitutet, och någon besparing på statsbudgeten uppnås därför inte. Ett bättre resurs­utnyttjande uppnås dock genom att en klarare rollfördelning skapas mellan olika sektorsorgan. Detta innebär att administrationen kan minskas och att frigjorda medel i stället kan komma exempelvis forskningen till del. Socialstyrelsen skall - i likhet med andra myndigheter på nationell nivå - i första hand utveckla den sektorsspecifika kompetensen inom folk-hälsoområdet. Socialstyrelsens arbete skall därvid rikta sig till huvudmännen och de personalgmpper som har ansvar inom sakområdet. Socialstyrelsen har vidare en mycket viktig fiinktion i den aktiva uppföljningen av folkhälsoarbetet inom socialsektom.

Epidemiologiskt centrum

En viktig uppgift för socialstyrelsen är att på nationell nivå följa och analysera utvecklingen av sjukdomar, sociala problem och deras risk­faktorers utbredning i olika befolkningsgmpper. Inom socialstyrelsen pågår arbetet med att utveckla ett epidemiologiskt centmm som avses bl.a. svara för behövligt klassifikationsarbete och registerhållning in­begripet kvalitetskontroll av befmtliga epidemiologiska register. Avsikten är att skapa hög tillgänglighet till registren för forskare, myndigheter, kommuner och landsting. Jag avser att ge socialstyrelsen i uppdrag att närmare klargöra roll och funktion för ett epidemiologiskt centmm. Därvid bör bl.a. klargöras relationen till statistiska centralbyrån (SCB), andra myndigheter och organisationer samt till forskningsanslagsbeviljan-de organisationer, stiftelser m.fl. Vidare bör beaktas slutbetänkandet från utredningen (S 1988:02) om informationsstmkturen för hälso- och sjuk­vården. Även den informationsstmktumtredning för socialtjänsten som på regeringens uppdrag pågår i socialstyrelsens egen regi skall beaktas i sammanhanget. I detta arbete är det angeläget att vidga perspektivet till att omfatta hela socialstyrelsens ansvarsområde, dvs. skissera hur det

35

epidemiologiska   centret kan stödja forskning och uppföljningsinsatser    Prop. 1990/91:150 inom hela den sociala sektom. Styrelsen bör redovisa det avsedda upp-    Bilaga 11:4 draget före utgången av år 1991.

HIV/aids

HIV/aids är fortfarande ett allvarligt folkhälsoproblem. Insatseraa mot HIV/aids har alltmer integrerats som en naturlig del i de ordinarie sam­hällsorganens reguljära verksamheit. Det finns dock fortfarande ett starkt behov av att i särskild ordning initiera förebyggande insatser. I årets budgetproposition redovisade jag min uppfattning att Aids-delegationen bör bibehållas under ytterligare ett antal år, och att den bör verka för en mer effektiv samverkan mellan myndigheter, kommuner, landsting och frivilligorganisationer. Jag förordade också en bättre samordning av de utåtriktade förebyggande insatseima från socialstyrelsens och social­departementets sida vad gäller bekämpningen av HIV/aids. Samordningen föreslogs också gälla kansliresurserna. Fortsättningsvis kommer alltså upp­gifter av informations- och annan förebyggande karaktär liksom kansli­resurserna för Aids-delegationen och vissa ytterligare uppgifter att be­kostas via det särskilda aidsanslaget. Det innebär en besparing på statsbud­geten på ca 7,7 milj.kr. och en motsvarande neddragning av anslaget till socialstyrelsen har föreslagits föi- budgetåret 1991/92. Genom att på liknande sätt som i folkhälsofrågain avlasta socialstyrelsen samordnings­uppgifter på nationell nivå och det operativt preventiva arbetet kan styrel­sens insatser också mer effektivt koncentreras på uppföljnings-, utvärde­rings- och tillsynsfrågor.

Tillsyn och metodik inom socialtjänsten

Tillsynen har en särskild betydelse såväl för patienter inom hälso- och sjukvården som för klienter inom socialtjänsten. I båda fallen befinner sig individen i underläge gentemot vården och omsorgen och kan ofta inte själv bedöma behandlingens eller åtgärdens relevans eller utfall. I andra avseenden finns dock skillnader i tillsynsarbetet. Inom hälso- och sjukvården granskas åtgärder som faller inom ramen för tydliga yrkes­roller och verksamhet som bedöms mot vetenskap och beprövad erfaren­het. Granskningen inom socialtjänsten har i långt större utsträckning enskilda åtgärders lagenlighet som gmnd och tar i mycket sikte på ställ­ningstaganden från politiska organ. En annan skillnad för socialstyrelsens del är att den, i motsats till vad som gäller inom hälso- och sjukvårds­området, inte har ett direkt ansvar ]på socialtjänstens område för tillsynen i enskilda fall. Detta ansvar ligger på länsstyrelsema. Socialstyrelsen kan dock gå in i viktigare eller mer principiella tillsynsärenden. Inom social­tjänsten fmns inte heller något regelbundet rapporteringssystem av Lex Maria-modell. Det saknas också samlad statistik över antalet fall av tillsyn liksom ett systematiskt arbete för kvalitetssäkring. Inom socialstyrelsen pågår emellertid nu planering för ett viktigt metodarbete i syfte att finna

36

ett system för konUnuerlig och systematisk tillsyn av socialtjänsten. Ett    Prop. 1990/91:150 sådant arbete måste naturligtvis ske i nära samarbete med bl.a. länsstyrel-    Bilaga 11:4 sema. I det arbetet bör också tas upp frågan om den nuvarande arbets­fördelningen såvitt avser tillsynen inom socialtjänsten är den lämpligaste. Även tillsynen inom omsorgsverksamheten bör analyseras.

Jag är också angelägen om att få till stånd en väl fungerande utvärde­ring av och ett stöd till utveckling av det sociala arbetets metodik. Jag har erfarit att det inom socialstyrelsen finns tankar på att bygga upp en centmmliknande verksamhet för det ändamålet. Ett sådant centmm skulle vara öppet för samarbete med extema intressenter och i stor utsträckning kunna utnyttja extema resurser inom högskolor, kommuner och landsting. På motsvarande sätt som för det epidemiologiska centret avser jag att ge socialstyrelsen i uppdrag att för regeringen presentera och närmare preci­sera en tänkt uppbyggnad och på vilket sätt resursbehoven kan tillgodoses genom omprioriteringar. Jag fömtsätter att socialstyrelsen kan redovisa uppdraget före utgången av år 1991.

Hälsoskydd

Socialstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för verksamhet som rör bl.a. hälsoskydd. Enligt hälsoskyddslagen delar socialstyrelsen och statens naturvårdsverk den centrala tillsynen enligt regeringens bestäm­mande. Den under senare år ökade uppmärksamheten på frågor kring hälsoskydd och miljömedicin har bl.a. lett till att allt fler myndigheter fullgör uppgifter som angränsar till eller överlappar socialstyrelsens. Fömtom naturvårdsverket rör det sig om exempelvis statens livsmedels­verk, statens strålskyddsinstitut, kemikalieinspektionen och arbetarskydds­styrelsen. Något samlat ställningstagande till rollfördelningen mellan myndighetema har inte gjorts. Regeringen har därför för avsikt att ge statskontoret i uppdrag att precisera och avgränsa socialstyrelsens roll gentemot andra tillsynsmyndigheter när det gäller miljö- och hälsoskydds­frågor. Uppdraget bör redovisas före utgången av år 1991.

Chefsmyndighetsuppgifter

Om riksdagen godkänner förslagen i propositionema 1990/91:93 om rättsmedicinsk verksamhet m.m. samt 1990/91:120 om den rättspsykiat­riska undersökningsverksamheten m.m. vad avser en ny myndighet, rättsmedicinalverket, och dess uppgifter kommer socialstyrelsen att helt avlastas uppgiften som chefsmyndighet för sina hittillsvarande under­förvaltningar. Ansvaret för tillsyn, uppföljning och utvärdering av rätts­medicinsk och rättspsykiatrisk verksamhet kommer att ligga kvar på socialstyrelsen. Detta innebär att socialstyrelsens möjlighet att koncentrera sig på de huvudsakliga uppgiftema ytterligare förbättras.

37

Beredskapsansvaret för funktionen Häbo- och sjukvård m. m.

Prop. 1990/91:150

.    .

-,j   

,    j-

...

Bilaga 11:4

1 arets budgetproposition anmälde jag att det fanns anlednmg att genom­föra en särskild översyn av hur socialstyrelsens uppgifter som funktionsan­svarig myndighet inom totalförsvarets civila del såvitt avser hälso- och sjukvården m.m. kan lösas framöver. Detta verksamhetsområde var undantaget från den översyn som låg till gmnd för riksdagens beslut våren 1989 om socialstyrelsens inriktning m.m.

Under våren 1991 har översynen av funktionen genomförts av en depar­temenlal arbetsgmpp med företrädare för försvars- och socialdepartemen­ten. I översynsarbetet har ett stort antal överläggningar genomförts med berörda myndigheter och organisalioner. Arbetsgmppen har redovisat sin översyn i promemorian "Det fortsatta arbetet vid socialstyrelsen med beredskapsfrågor inom ftmktionen Hälso- och sjukvård m.m." Promemo­rian bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 11:4.1. Jag har i det följande samrått med chefen f5r försvarsdepartementet.

Enligt propositionen (1990/91:102) om verksamhet och anslag inom totalförsvaret 1991/92 har genomförandet av 1987 års försvarsbeslut (prop. 1986/87:95, FöU 11, rskr. 310) nu börjat ge påtagliga resultat och förbättringar i hälso- och sjukvårdens beredskap. Jag vill understryka betydelsen av denna positiva utve-;kling och av att den fullföljs.

En övergripande princip i hela totalförsvarsplaneringen, den s.k. an­svarsprincipen, är att så långt möjligt låta den fredstida organisationen vara oförändrad i en krigssituation. En viktig fömtsättning för att beredskapsplaneringen skall fiingera är också att de för planeringen ansvariga har nära kontakt med och tar hänsyn till den fredsmässiga utvecklingen på området. Beredskapsfrågorna måste enligt min mening integreras i socialstyrelsens reguljära verksamhet i större omfattning än vad som för närvarande är fallet.

Socialstyrelsens huvudsakliga uppgifter inom ramen för sitt funktions­ansvar skall även på beredskapsomiådet vara tillsyn samt kunskapsutveck­ling och kunskapsförmedling. Tillsynen bör ske inom ramen för styrelsens övriga tillsyn. Likaväl som socialstyrelsen skall svara för expertkunnandet inom den sociala sektora under fredstid skall den göra det för kriser och i krig om uppgiften då inte ankommer pä annan myndighet. Socialstyrel­sen bör alltså exempelvis utarbeta det kunskapsunderlag som krävs för att verksamheten inom sektora skall fungera enligt de av statsmaktema uppsatta målen för totalförsvaret. Eftersom socialstyrelsens beredskaps­uppgifter berör andra myndigheters verksamhetsområden är det angeläget att utveckla samverkansformema för att uppnå ett mer effektivt resursut­nyttjande.

Vidare har översynsgmppen funnit att det även på beredskapsområdet är möjligt att begränsa socialstyrelsens handläggning av mtin- och individärenden. Bl.a. har framkommit att handläggningen av vapenfri­frågor bör föras över till vapenfristyrelsen. Vidare bör sjukvårdshuvud­männen själva kunna svara för krigsplaceringen av sin personal med hjälp av uppgiftema i det av socialstyrelsen och sjukvårdshuvudmännen gemen-

38

samt utvecklade personalförsörjningsregistret, det s.k. Integer-systemet.     Prop. 1990/91:150 Ett motsvarande informationssystem bör utvecklas för försörjningen av    Bilaga 11:4 läkemedel och sjukvårdsmateriel.

Översynsgmppen har beräknat att det bör vara möjligt att resurser i storleksordningen 3-4 milj.kr. kan frigöras om gmppens förslag genom­förs. I denna besparing ligger en avveckling av socialstyrelsens bered­skapsförråd.

Jag förordar att det fortsatta utvecklingsarbetet bedrivs med den inriktning som översynen lett fram till. De närmare organisatoriska kon-sekvenseraa torde vara av den arten att socialstyrelsen själv kan besluta därom. Jag avser att inom ramen för mål- och resultatdialogen med socialstyrelsen följa upp genomförandet av vad översynen har föreslagit.

3     Rättsmedicinalverket

Det föreslagna rättsmedicinalverket kommer att bestå av en lednings­organisation med ett centralt kansli samt relativt frisfående produktionsen­heter inom de rättsmedicinska och rättsserologiska områdena samt inom den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten. Förledningsftinktionen kommer mål- och resultatstyraing att vara de övergripande inslagen. Kvalitetskontroll och kvalitetssäkring blir viktiga inslag i ledningens uppgifter bl.a. för att bevaka rättssäkerheten.

Vad gäller den rättspsykiatriska undersökningsorganisationen har rege­ringen föreslagit att undersökningar bör genomföras inte bara vid statliga enheter utan även av vissa sjukvårdshuvudmän enligt ingångna avtal. De statliga enheteraa bör också för att kunna höja sin produktivitet och bättre kunna möta variationer i behovet av undersökningar, få ökade möjligheter att upphandla personalresurser (t.ex. läkare och psykologer) av sjukvårds­huvudmän och andra intressenter. På detta sätt kan uppnäs en effektivare och mer flexibel organisation, som i ett relativt kort tidsperspektiv kan anpassa sig till förändringar i efterfrågan på undersökningar. Organisa­tionen skapar möjligheter att bedriva konkurrerande verksamhet inom den offentliga sektora. I bl.a. detta perspektiv kommer kostnadsuppföljning och kostnadsanalyser liksom stöd till löpande effektivisering och upphand­ling att vara viktiga uppgifter för rättsmedicinalverket.

En del av den verksamhet som det åligger rättsmedicinalverket att leda kommer att vara avgiftsfinansierad. Det gäller den rättsserologiska verk­samheten. Även när det gäller vissa undersökningar inom rättsmedicin och den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten skulle verksamheten på sikt åtminstone delvis kunna avgiftsfinansieras. Rättsmedicinalverket kommer således att ha ansvar för och leda verksamheter där det finns stora möjligheter att vidareutveckla de olika verksamheteraa såväl organi­satoriskt som kvalitetsmässigt.

Det finns också, främst inom den rättspsykiatriska undersökningsverk­samheten, möjligheter att minska statens kostnader för verksamheten. 1 dag utförs ca 550 rättspsykiatriska undersökningar till en kostnad av

39

115 milj.kr. Det är således en kostnadskrävande verksamhet, och en stor Prop. 1990/91:150 del av kostnaderaa är knutna till omhändertagandet av de personer som Bilaga 11:4 utreds vid de rättspsykiatriska klinikeraa. Kraven på säkerhet och bevakning är att jämställa med förhållandena vid häkten. Genom att avveckla rättspsykiatriska kliniker i den utsträckning som är motiverad med hänsyn till ingångna avtal med sjukvårdshuvudmäimen och den reduktion av antalet undersökningsplatser som de nya regleraa enligt förslagen i propositionen (1990/91:58) om psykiatrisk tvångsvård m.m. på sikt torde innebära kan besparingar i de statliga utgifteraa för denna verksamhet uppnäs samtidigt som man uppnår det eftersträvade närman­det mellan den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten och allmän­psykiatrin. Besparingaraa i denna del bör under treårsperioden kunna ligga i storleksordningen 20 milj.kr.

4     Socialförsäkringsadministrationen

4.1     Utgångspunkter och huvudinriktning

Socialförsäkringsadministrationen befinner sig i en intensiv förändrings­fas. För det första är arbetssätt och verksamhetsinriktning stadda i om­vandling. En långtgående decentralisering av ärendehandläggning till lokalkontorsnivån är snart avslutad. Hittillsvarande tonvikt på att bevilja och utbetala ersättningar skall kompletteras med ett aktivt arbetssätt med syfte att främja rehabilitering och motverka uppkomsten av långa sjuk­skrivningar och förtidspensioneringar.

För det andra kommer väsentliga inslag i förmånssystemet att förändras. Förslaget om införande av en 14 dagars sjuklöneperiod den 1 januari 1992 iimebär att försäkringskassoraa inte längre skall administrera sjuk-penningutbetalningaraa för de korta sjukfallen. 1 dag utgör detta en be­tydande del av kassoraas verksjimhetsvolyin inom sjukförsäkringen. Vidare pågår eller planeras översj-ner av arbetsskadeförsäkringen, KBT m.m.

För det tredje utvecklas försäkringskassoraas relationer till angränsade samhällssektorer. Fr.o.m. budgetåret 1989/90 har försäkringskassoraa möjligheter att upphandla yrkesinriktade rehabiliteringstjänster. Särskilda medel har ställts till förfogamde inom ramen för 1990 års Dagmaröverenskommelse som bas för överläggningar och avtal mellan kassor och sjukvårdshuvudmän. Försöksverksamhet med fmansiell sam­ordning mellan socialförsäkringen och hälso- och sjukvården avses in­ledas under år 1992.

Som jag konstaterade i årets budgetproposition är resurssituationen och arbetsbelastningen inom försäkringskassoraa sådan att en neddragning av administrationens kostnader inte kan åstadkommas med marginella an­passningar. En långsiktig strategi för minskade förvaltningskostnader måste utvecklas dels i termer av regelförändringar som ger administrativa

40

besparingar, dels i förändringar av organisationens utfonnning och funk-    Prop. 1990/91:150

tionssätt.

Bilaga 11:4

Strategin måste vidare beakta det gmndläggande särdraget för verksam­heten, nämligen att

* socialförsäkringen är ett nationellt system för ekonomisk

gmndtrygghet som skall tillämpas enhetligt över hela landet.

Såväl försäkringsutgifter som administrationskostnader fmansieras nationellt i form av statliga skattemedel och socialavgifter. Förändringar i förmåner beslutas centralt. Genomförande av beslutade förändringar måste ske samordnat.

Socialförsäkringsförmåner styrs av ibland komplicerade regler. Fast­ställande av ersättningsbeloppen fömtsätter ofta en rad uppgifter om den försäkrade. Härav följer behov av informationssystem och hantering som så långt möjligt tillvaratar fördelar med automatisering. Detta motiverar gemensamma ADB-system för registrering, beräkning och utbetalning samt möjligheter till automatisk samordning mellan olika förmåner. ADB-systemens fiinktion är även att säkerställa likformig regeltillämpning.

Den fortgående intemationaliseringen och en eventuell framtida an­slutning till EG kommer att ställa både centrala och lokala nivåer inför nya uppgifter och kompetenskrav.

Enligt min mening är det väsentligt att

* socialförsäkringsadministrationen bibehåller en flexibilitet och

stabilitet för att klara av förändringskrav framöver.

Socialförsäkringen är i hög grad ett iimehållsligt och produktionsmässigt sammanhängande system. Samtidigt är det väsentligt att tillvarata de fördelar som decentralisering och delegering ger för att åstadkomma ett aktivt resultatansvar och ändamålsenlig anpassning till lokala fömtsätt­ningar och behov.

Den pågående förändringsprocessen inom socialförsäkringen innebär att försäkringskassoraa tilldelas ett mer aktivt resultatansvar och ett bredare handlingsutrymme än det som hittills gällt. Därtill kommer att en rad administrativa beslut förs ut till kassoraa. Denna utveckling följer de riktlinjer för rollfördelningen inom socialförsäkringsadministrationen som uttryckts bl.a. i propositionen 1988/89:100, bil. 7.

Det är angeläget att även fortsättningsvis eftersträva

* en vidareutveckling av försäkringskassoraas resultatansvar och av

rollfördelningen inom socialförsäkringsadministrationen i takt med

förändringar av verksamheten och målen för socialförsäkringen.

4.2    Regelförändringar som led i en strategi för socialförsäkringsad mini strationen

Det som i gmnden styr socialförsäkringsadministrationens inriktning och omfattning är de regelsystem som omger de olika förmånerna. Ett naturligt steg i ett program för effektivisering och besparingar inom socialförsäk­ringsadministrationen är därför att undersöka hur reglema påverkar

41

administrationskostnaderaa. I avsnitt 4.2.1 redovisas en preliminär över­sikt härav.

I avsnitt 4.2.2 redovisas de stöne regelförändringar som för närvarande är aktuella. Vissa av dessa härstammar från det regelutvecklingsarbete som sedan 1980-talet är en integreiad del i socialförsäkringsverksamheten. Genom ett regeringsbeslut i juni 1985 fick RFV formellt i uppdrag att fortlöpande redovisa idéer, uppslag och åtgärder för översyner av regel­systemet inom socialförsäkringen.

I avsnitt 4.2.3 redovisas kortfattat den inverkan interaationaliseringen kan innebära för socialförsäkringsadministrationen.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 11:4

4.2.1      Administrationskostnaderna för olika försäkringsgrenar

Inom ramen för den s.k. Helmergmppen (i derma ingår ledningen för socialdepartementet, RFV och Försäkringskasseförbundet FKF) har ett arbete inletts med syfte att klargöra särkostnader för olika försäkrings­grenar och hur förmåneraas utfcirmning påverkar administrationskost­naderaa.

I nedansfående tabell redovisas en preliminär uppskattning av olika försäkringsområdens särkostnader i form av direkta administrationskost­nader. Tabellen utgår från tilldelade medel för budgefåret 1990/91 (milj.kr.).

Verksamhetsgren

Utbet. ers.

Dir.

pers.

kostn.

ADB-drift

Porto

Summa direkta adm. kostn.

Adm. kostn. andel av ut­bet. ers. 

(%)

Barnbidrag, bidrags­förskott, barnpensioner

15 114

218

29

36

283

1,9

Föräldraförsäkring m.m.

16 481

284

40

32

356

2,2

Försäkring vid ålderdom

116 794

279

27

78

384

0,3

Sjukpenning

34 961

1 368

75

114

1 557

4,5

Förtidspension m.m.

28 031

117

6

7

130

0,5

Sj ukvärdsersättn ing

6 087

98

3

0

101

1,7

Summa försäkring

217 468

2 364

180

267

2811

1,3

Försäkringskassomas personalkostnader för direkt ärendehandläggning utgör mellan 75 % och 95 % av administrationskostnaderaa. Portokost-naderaas andel för olika verksamhetsområden varierar kraftigt från O % till 20 %. För hanteringen av bambidrag och pensionsutbetalningar utgör portokostnaden en relativt tung post. I årets budgetproposition har jag föreslagit att pensionsmottagare som har utbefålning till ett konto får underrättelse om utbefåld pension endast vid första utbetalningen och vid ändring av beloppets storlek samt vid årsskifte och inte som i dag varje

42

månad. Förändringen avses genomföras fr.o.m. den 1 januari 1992 och beräknas medföra en kostnadsminskning på 24 milj.kr. per år. Mot­svarande system har genomförts för barabidragsutbetalningar.

Den direkta administrationskostnaden utgör 0,3-4,5 % av utbetald ersättning. Därtill kommer overhead-kostnader för intera administration som utgör ca 17 % på de direkta administrationskostnaderaa. De totala administrationskostnaderaa är i många fall mindre än 3 %, vilket kan jämföras med de ca 25 % som privata försäkringsbolag uppger att deras försäkringsadministration kostar.

Administrationskostnaderna bör inte ställas i relation enbart till de belopp de hanterar utan även till ärendemängden. Därvid framträder också vilka ärenden som är enkla och vilka som är komplexa, t.ex. till följd av att en rad utredningsunderlag är nödvändiga innan beslut kan fattas.

Inom RFV utarbetas för närvarande riktlinjer för en kostnads- och prestationsredovisning. Denna skall kunna tjäna som underlag för närma­re analyser av kostnaderaa för att administrera olika delar av socialför­säkringssystemet. Uppgifteraa i följande tabell om direkta personalkost­nader för några olika ärendeslag skall ses som exempel på vad en redo­visning skulle kunna iimehålla.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 11:4

Verksamhetsgren

Personalkostnad per ärende

Sammanlagd

Antal

Mått*

Styck-

kostnad

kostn.

(milj.kr.)

(kr)

Barnbidrag

29

1 634 500

(B)

18

Föräldrapenning

160

494 000

(A)

324

Tillfällig föräldrapenning

86

3 187 000

(A)

27

Ålderspension

49

1 552 000

(B)

32

Efterlevandepension

36

364 000

(B)

99

Sjukpenning

770

10 274 000

(A)

75

SJ ukvirdsersättning

46

9 333 000

(K)

5

Resekostnadsersättning

52

3 060 000

(K)

17

*) B = bidragsmottagare

A Anmälningar under en tolvmånadersperiod K = Kvitton

Arbetet inom Helmergmppen rörande samband mellan förmåneraas utfonnning och administrationskostnaderaa avses ge uppslag till ytter­ligare regelförändringar och förändringar i regler och arbetssätt som kan frigöra administrativa resurser utan att alltför påtagligt försämra utbytet för den försäkrade.

43

4.2.2     Aktuella regelförändringar

Prop. 1990/91:150

Bilaga 11:4

Rehabilitering och rehabilitering.sersättning

I propositionen (1990/91:141) om rehabilitering och rehabiliteringser­sättning lämnas förslag till lagstiftning inom ramen för den allmänna försäkringen om ansvaret för arbetslivsinriklad rehabilitering och om ekonomisk ersättning vid sådan lehabilitering. Förslagen avses i huvud­sak träda i kraft samfidigt som sjuklön införs, dvs. den 1 januari 1992. Genom den ökade satsningen på rehabilitering av långtidssjukskrivna förväntos allt fler kunna återgå i förvärvsarbete eller till ett aktivt liv i övrigt.

Sjuklön och sjuklöneperiod

Regeringen lämnade i januari direktiv till en parlamentarisk konunitté med uppgift att pröva vissa frågor i anslutning till införande av en arbets­givarperiod om 14 dagar inom sjukpenningförsäkringen. Kommittén redovisade sitt arbete i mars.

Regeringen har tidigare denna dag i en särskild proposition lämnat förslag om en ny lag om sjuklön s;om skall utgöra gmnden för sjukersätt­ningen framför allt vid korta sjukfall. Under de första 14 dagama av varje sjukdomsfall (sjuklöneperioden) föreslås arbetsgivaren utge sjuk­lönen. Lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1992.

Ett införande av en sjuklöneperiod kommer att påverka försäkrings­utgiftema samtidigt som ärendevolymen inom sjukförsäkringen reduceras påtagligt. Enligt RFV kommer detta i sin tur medföra en minskning av personalbehovet med 2 4(K) årsarbetskrafter. Därtill kommer den positiva indirekta effekt som ett förändrat arbetsgivaransvar för sjukfrånvaron kan komina att få för uppkomsten av långa sjukfall och därmed på försäk­ringsadministrationen och försäkringsutgifteraa.

A rbetsskadeförsäkringen

Regeringen avser att genomfiira en samordning av sjuk- och arbetsskadeförsäkringen, vilket har beräknats innebära en administrativ besparing på ca 800 årsarbetskrafter. I samband med beredningen av den lagrådsremiss om rehabilitering som överlämnades till lagrådet i febmari 1991, uttryckte arbetsmarknadens parter önskemål om ytterligare tid för förberedelser och förhandlingar med hänsyn till konsekvenser för avtals-försäkringaraa. Mot denna bakgmnd ansåg jag att samordningen skulle senareläggas. En kommitté för översyn av arbetsskadeförsäkringen kom­mer att tillsättas inom kort.

I sammanhanget kan en anpassning av de nuvarande regleraa för yrkes­skadeersättningar aktualiseras för att skapa överensstämmelse med nya regler för arbetsskadeförsäkringen. Detta torde i sin tur få konsekvenser

44

för administrationskostnaderaa för handläggningen av de ärenden som    Prop. 1990/91:150

sker vid yrkesskade- och avgiftsenheten vid RFV.

Bilaga 11:4

Överförande av administrationen av sjukreseersättningar från försäkringskassorna till sjukvårdshuvudmännen

Regeringen har nyligen framlagt en proposition med förslag att admini­strationen av sjukreseersättningar fr.o.m. den 1 januari 1992 skall över­föras från försäkringskassoraa till sjukvårdshuvudmännen. En överflytt­ning till sjukvårdshuvudmännen skapar fömtsättningar för ett effektivare resursutnyttjande, eftersom sjukvårdshuvudmännen t.ex. har goda möj­ligheter att samordna patienteraas besökstider med tillgängliga transporter till och från mottagningarna. Samtidigt bortfaller en inte oväsentlig ad­ministrationskostnad hos försäkringskassoma. Den administrativa be­sparingen uppgår till ca 250 årsarbetskrafter.

Systemet för sjukhusvårds avdrag

Huvuddragen i det nuvarande avgiftssystemet vid sjukhusvård för pensio­närer gäller sedan år 1989 då det avgiftsfria året för ålderspensionärer avskaffades. Systemet innebär att landstingen till försäkringskassoma inrapporterar in- och utskrivningsdagar för ålderspensionärer vid sjukhus­vård. Ca 100 årsarbetskrafter inom försäkringskassoma svarar för ad­ministrationen av avdraget.

Till följd av äldreomsorgsreformen kommer kommuneraa att överta en stor del av sjukvården för pensionärer. Med nuvarande avdragssystem kommer de att också inrapportera till kassoraa om antalet vårddagar inom långvården. Vidare innebär införandet av sjuklön att det inte längre är möjligt för försäkringskassoraa att för de första 14 dagaraa av ett sjukfall debitera sjukhusvårdsavgiften genom avdrag på sjukpenningen.

Till följd av dessa förändringar bör en omläggning av systemet för sjukhusvärdsavdrag aktualiseras inom ramen för överläggningar mellan staten och sjukvårdshuvudmännen med inriktning på att vårdgivaraa själva svarar för debitering av sjukhusvårdsavgiften. Härigenom skulle administrativa resurser inom försäkringskassoraa kunna frigöras.

Det finns ytterligare en rad regelförändringar som bör övervägas mot bakgmnd av besparingsprogrammet. Några redovisas nedan.

Föräldraförsäkringen

RFV har redovisat ett uppdrag att se över de administrativa konsekven­sema av nuvarande regelsystem inom föräldraförsäkringen och att föreslå förändringar som underlättar hanteringen av försäkringen.

De förändringsförslag som framförs skulle medföra relativt stora administrativa och försäkringsmässiga besparingar. De fömtsätter lagändringar varför eventuella förändringar i föräldraförsäkringen inte kan komina att träda i kraft och påverka administrationskostnaderaa

45

fönän tidigast årsskiftet 1991/92. Sammanlagt beräknas ca 180 årsar-    Prop. 1990/91:150

betare kunna frigöras om RFVs samtliga förslag genomförs.

Bilaga 11:4

Egenföretagares sjukpenningförsäkring

RFV har föreslagit nya regler för egenföretagares sjukpenningförsäkring med en gmndförsäkring och en tilläggsförsäkring, vilket bl.a. skulle medföra administrativa besparingar. Ett genomförande bör lämpligen ske efter det att en sjuklöneperiod i sjukpenningförsäkringen införts.

Ändrade regler för samordning av socialförsäkringsförmåner vid retroaktiva ersättningar

RFV har framfört förslag att schablonisera vissa beräkningar i samband med samordning av förmåner vid retroaktiva ersättningar, vilket skulle åstadkomma betydande administrativa besparingar.

Andra utredningar

Vidare pågår utredningar och bciredning av förslag inom en rad olika försäkringsområden. Pensionsberedningen har nyligen lämnat sitt slutbe­tänkande. En utredning med uppgift att se över KBT-regleraa kommer att tillsättas. 1989 års handikapputredning beräknas avlämna sitt huvud­betänkande under våren. Utredningen om det samlade förmånssystemet för försäkrade med betydande kostnader för sjukdom och handikapp skall lägga ett slutbetänkande efter sommaren. Regelförändringar till följd av dessa utredningar torde på längre sikt få konsekvenser för socialförsäkringsadministrationens omfattning.

4.2.3     Konsekvenser av ökad internationalisering

Den fortgående interaationaliseringen och harmoniseringen visavi Europa kommer att få konsekvenser för isocialförsäkringen och för försäkrings­kassoraa. För närvarande arbetar en särskild konunitté med anpassning av folkpensionsregleraa.

Bortom detta arbete på regerings- och verksnivå kommer en ny fas att följa med regelanpassningar och genomförande av nya regelsystem som kommer att ställa höga krav på socialförsäkringsadministrationen. Det kan inte uteslutas att en viss omprövning av nuvarande ärendedelegering kan bli aktuell med hänsyn till kraven på specialistkompetens i detta sammanhang.

46

4.3    Organisatorisk utveckling av

Prop. 1990/91:150

socialförsäkringsadministrationen

Bilaga 11:4

4.3.1 Lokalkontoren och lokalkontorsnätet

RFV utfårdar föreskrifter om organisationen av de allmänna försäkrings­kassoraa och utger rekommendationer om kontorsnätet. Försäkrings­kassans styrelse har sedan att inom ramen för tillgängliga medel fatta beslut om lokalkontorsnätet.

Decentraliseringen av de individinriktade ärendeslagen beräknas vara genomförd under budgefåret 1991/92. Detta torde få konsekvenser för såväl centralkontorens som lokalkontorens dimensionering. Arbetssättet och verksamheten på lokalkontoren kommer att ytterligare förändras när en sjuklöneperiod i sjukpenningförsäkringen införs och en mer aktiv roll i rehabiliteringsverksamheten realiseras. Detta torde få konsekvenser för lokalkontorens lämpliga storlek och på storleken av lokalkontorsnätet.

Inom ett flertal kassor har kontorsnätet setts över under 1980-talet. Det finns skäl att förvänto sig fler översyner när konsekvenseraa av kassans nya roll, ADB-stödets utbyggnad resp. av nu beslutade eller aviserade förändringar inom sjuk- och arbetsskadeförsäkringen blir uppenbara.

Styrande för kontorsdimensioneringen bör vara en avvägning mellan kraven på å ena sidan god resurshushållning och god kompetens, å andra sidan lokal närhet och anpassning för handläggning av skilda ärenden inom socialförsäkringen. Vidare bör samarbetet med arbetsgivare, hälso-och sjukvård, arbetsförmedling, yrkesinspektion och socialtjänst i det förebyggande arbetet och i rehabiliteringsarbetet vara en utgångspunkt vid utformningen.

Västemorrlands försäkringskassa startade år 1986 ett samverkansprojekt med annan offentlig verksamhet, nämligen det s.k. SLOS-projektet (Sam­ordnad Lokal Offentlig Service). Även RFV har i sina rekommendationer framhållit vikten av personal- och lokalsambmk med kommuner, främst i glesbygd. För att undanröja eventuella hinder för sambmkslösningar är det min avsikt att vidta åtgärder för att underlätta försäkringskassomas möjligheter till personalsambmk.

4.3.2   Samverkan mellan försäkringskassor

Dagens försäkringskassor har sina rötter i en folkrörelse och en lång tradition vad gäller olika former av samarbete och samverkan. Idag sker samverkan dels mellan enskilda kassor och inom gmpper av kassor (s.k. block), dels inom ramen för Försäkringskasseförbundet, som är försäk­ringskassomas intresse-, service- och arbetsgivarorganisation.

Samverkan inom de tre blocken (södra, mellansvenska och norra) avser i första hand konferens- och utbildningsverksamhet. Denna har på senare tid visat sig ha stora ekonomiska fördelar.

Efter många års diskussion har nu utvecklats en modell för fördelning av medel till försäkringskassoma. Syftet är att införa ett ändamålsenligt

47

och resultatanpassat budget- och uppföljningssystem till skillnad från    Prop. 1990/91:150 dagens  alltför produktionsorien terade  fördelningssystem.   Ett sådant    Bilaga 11:4 system kommer bl.a. att sfårka incitamenten för försäkringskassoraa att samverka.

Vidare pågår det inom Malmö- och Malmöhuskassoma diskussioner om att gå samman till en kassa. Den nuvarande ordningen med två kassor inom en begränsad geografisk yta som utgör ett sammanhängande fåtorts-område skapar hinder för en rationellt fiingerande rehabiliteringsverksam­het. En sammanslagning skulle viiiare frigöra resurser som behövs för en ökad satsning på rehabilitering. En sammanslagen kassa skulle också innebära praktiska fördelar för de försäkrade och för de företag och myndigheter som kassan samarbetar med.

Enligt min mening bör åtgärder övervägas för att ge de två försäk­ringskassoraa möjlighet att gå samman. En lämplig tidpunkt för sam­gående är den 1 juli 1992 när styrelseraas mandatperiod utgår. Samtidigt avses decentraliseringen av den individinriktade ärendehandläggningen vara slutförd hos kassoma.

I förlängningen av ett sfållningstagande till Malmö- och Malmöhus-kassoraas förslag ligger den mei" generella frågan om den nuvarande länsprincipen skall bibehållas eller inte. Denna fråga bör dock bedömas både utifrån försäkringskassoraas perspektiv och i ett bredare läns­perspektiv.

4.3.3     Förändringar     av     försäkringskassomas     ansvar     och handlingsutrymme

En aktiv rehabilitering

Inom ramen för den s.k. kampen mot ohälsan pågår väsentliga föränd­ringar av försäkringskassomas ansvar och handlingsutrymme. Det natio­nella målet om ett sänkt ohälsotal har fördelats på resp. försäkringskassa. Försäkringskassan har fr.o.m. den 1 juli 1990 möjlighet att inom en ram på 500 milj.kr. köpa yrkesinriktade rehabiliteringstjänster. Vidare har kassoma år 1991 erhållit en ram på sammanlagt 400 milj.kr. ur den s.k. Dagmaröverenskommelsen för att Icunna sluta avtal med sjukvårdshuvud­männen.

I regeringens proposition om rehabilitering och rehabiliteringsersättning läggs fram förslag med syfte att tydliggöra det övergripande samordnings-och tillsynsansvar som försäkringskassoraa bör bära för att målet om en mer aktiv socialförsäkring skall uppnås.

48

Lokalfrågor

Prop. 1990/91:150

Bilaga 11:4 Fr.o.m. budgefåret 1991/92 kommer försaknngskassoma att ha rätt att

flytta medel mellan lokalkostnadsanslaget och förvaltningskostnads­anslaget (övriga förvaltningskostnader). Avsikten är att på detta sätt åstadkomma ett mer aktivt lokalt budgetansvar.

Ansvar för den ekonomiska redovisningen

Sedan ett antal år har riksrevisionsverkets redovisningsrevision framfört kritik mot uppläggningen av den ekonomiska redovisningen inom social­försäkringsadministrationen. En väsentlig bakgmnd till revisionens kritik är en bristande överensfåmmelse mellan vad som är en ändamålsenlig fördelning mellan RFV och kassoma i hantering av olika försäkrings­grenar och de generella principer som uppsfållts för redovisningsansvar inom staten. Enligt min mening är det av största vikt att dessa frågor blir föremål för beredning och att reglema för redovisningen överensfåmmer med den arbetsfördelning som av verksamhetsmässiga skäl är ändamåls­enlig samtidigt som kraven på rättvisande redovisning tillgodoses.

Uppföljning och utvärdering

Förändringama i ansvar och handlingsutrymme aktualiserar även frågor rörande försäkringskassoraas uppföljnings- och utvärderingsverksamhet. Ett lokalt verksamhetsansvar fömtsätter att lokalkontoren följer upp resultatet av arbetet. RFV bedriver i samarbete med försökskassoma ett utvecklingsarbete i syfte att utveckla ett system för löpande resultatredo­visning som skall kunna användas på lokalkontorsnivå.

4.3.4     RFVs roll och ansvar

RFV svarar som central förvaltnings- och tillsynsmyndighet för ledningen av socialförsäkringsadministrationen. Verkets roll kan översiktligt delas upp i följande uppdrag:

1.

ledning och gemensam administrativ utveckling

2.

genomförande av regelförändringar

3.

"regelvård", dvs. insatser för att säkersfålla likformighet och rätts­säkerhet

4.

informationsunderlag för statsmaktsbeslut

5.

infonnation till allmänheten

6.

uppföljning och utvärdering

7.

utveckling och drift av det centrala ADB-systemet

8.

ärendehandläggning (framförallt yrkesskador).

Samtidigt som det pågår en successiv förändring av kassomas arbets­uppgifter och ansvar finns det anledning att fortlöpande överväga hur rollfördelningen mellan verk och kassor kan renodlas.

49

4   Riksdagen 1990/91. I saml Nr 150. Bilaga II

En fömtsättning för att kassoraa skall kunna tillgodogöra sig fördelaraa Prop. 1990/91:150 med decentraliseringen är att de får ett ökat resultatansvar samt hand- Bilaga 11:4 lingsfrihet vad gäller såväl uppföljning som administrativ utveckling. Det ankommer på RFV att i sin ledningsfiinktion beakta detta. I det samman­hanget finns det anledning att söka efter mindre centraliserade former för överklagande av tjänstetillsättnings- resp. lokalbeslut. I RFVs ansvar för ledning och gemensam administrativ utveckling ingår även fortsättnings­vis att svara för den nationella överblicken av försäkringen. I det ansvaret ingår bl.a. att upprätthålla expertkompetens på försäkringsområdet.

Försäkringskassoraas ökade självständighet såväl administrativt som verksamhetsmässigt kan också kc>mma att aktualisera en diskussion om försäkringskassoraas styrelser och deras sammansättning.

Tunga inslag i RFVs verksamliet kommer även framgent vara upp­dragen 2-6. För det första«kall verket bereda frågor om vidareutveckling av förmånssystemen och genomföra av statsmakteraa beslutade regel­förändringar (inkl. att föra ut infonnation till allmänheten). För det andra gäller det att genom tillsyn, information och utbildningsinsatser säker­sfålla en likformig regeltillämpning. För det tredje är det en huvuduppgift att utvärdera socialförsäkringen. Det är väsentligt att verket tar tillvara möjligheteraa att bedriva självsfåndiga utvärderingsprojekt både för att bidra till kunskapsutvecklingen inom området och för att uppmärksamma behov av regelförändringar. Uppgiften att svara för den nationella upp­följningen och utvärderingen blir också än mer väsentlig som led i verkets ledning och tillsyn av de alltmer självständiga försäkringskassor­na.

Det centrala ADB-systemet drivs för närvarande som en integrerad avdelning inom verket. Samtidigt betalar försäkringskassoma en schablonavgift för driften. Mot bakgmnd av den pågående ADB-utveck-lingen och försäkringskassoraas ökade resultatansvar kan det på sikt finnas anledning att överväga altemativ till nuvarande organisation och ansvarsfördelning i ADB-frågoma. I viss mån rör det sig om verksamhet där decentralisering med inslag av efterfrågestyming skulle kunna över­vägas. Detta skulle skapa stöne möjlighet för försäkringskassoraa att agera som ansvariga besfållare vissivi de ADB-tjänster som RFV sfår för. Samtidigt är det av fiindamental betydelse att en nationell enhetlighet bibehålls vad gäller redovisningsprinciper, utbetalningsmtiner och under­lag för nationell sfåtistik.

Vad beträffar den ärendehandläggning som sker vid yrkesskade- och avgiftsenheten på RFV har jag tidigare kommenterat vissa möjligheter att påverka administrationskostnaderaa genom en anpassning av regel­verket till de nya regler som kan komma att gälla arbetsskadeförsäk­ringen.

Mot bakgmnd av ovansfående b

50

petens och beredskap inför framtida behov till följd av den ökande inter-    Prop. 1990/91:150

nafionaliseringen.

Bilaga 11:4

4.4    Sammanfattning

Den långsiktiga strategi för socialförsäkringsadministrationen som jag nu har redovisat innefattar en bmttobesparing på 900 milj.kr. under fömtsättning att samtliga förändringar kommer till stånd. Denna kraft-fiilla besparing, som huvudsakligen är en direkt konsekvens av regelför­ändringar, gör det möjligt att inledningsvis satsa 450 milj.kr. för att åstadkomma en omstmkturering inom hela socialförsäkringsadministra­tionen i syfte att sfårka rehabiliteringsarbetet. Jag återkommer strax till detta i min bedömning av de samlade ekonomiska konsekvenseraa inom socialdepartementets omräde.

5     Ekonomiska konsekvenser

Jag räknar med att de åtgärder som jag nu har redovisat sammanlagt skall leda till ett minskat resursbehov inom den statliga administrationen under femte huvudtiteln i storleksordningen 420 milj.kr. under treårsperioden.

Som jag tidigare redovisat uppnås en bmttobesparing på 900 milj.kr. inom socialförsäkringsadministrationen under fömtsättning att alla avsedda förändringar också genomförs. Därav satsas inledningsvis 450 milj.kr. i omstmktureringssyfte. Resursneddragningen uppgår således till 450 milj.kr., och den når sin fiilla effekt vid utgången av budgefåret 1993/94. Tyngdpunkten för besparingaraa ligger under treårsperiodens senare del. Organisationsutvecklingen bör ske i takt med de förändringar av verksamheten som föranleds av regelförändringar inom socialförsäk­ringen. Under budgefåret 1991/92 avses försäkringskassoma få behålla de resurser som kan inbesparas. Av nettobesparingen inom socialförsäk­ringsadministrationen föresläs 40 milj.kr. satsas pä det förebyggande folkhälsoarbetet.

Resterande del av besparingaraa uppgår till ca 42 milj.kr., varav sammanlagt ca 22 milj.kr. på socialstyrelsen. Av dessa återförs 10 milj.kr. till det nyinrättade folkhälsoinstitutet budgefåret 1992/93. Besparingaraa inom den rättspsykiatriska verksamheten har jag tidigare beräknat till ca 20 milj.kr. under treårsperioden. Här uppsfår besparingar i den takt det är möjligt att bl.a. avyttra fastigheter. Med tanke på osäker­heten därvidlag har jag tills vidare inte tagit sfållning till om detta skall utgöra en nettobesparing. Likadant är förhållandet med besparingen om 3-4 milj.kr. inom socialstyrelsens beredskapsenhet, där det som inte är hänförligt till avvecklingen av beredskapsfönåd kan behöva utnyttjas för kompetensutveckling inom styrelsen. Under budgefåret 1991/92 uppsfår

51

en ren besparing på 7,7 milj.kr. genom samordningen inom Hiv/aids-    Prop. 1990/91:150

området.

Bilaga 11:4

6     Hemställan

Jag hemsfåller att regeringen föreslår riksdagen att

godkänna de rikflinjer :>om jag har anfört för omsfållning och minskning av den statliga administrationen inom socialdepar­tementets verksamhetsområde.

52

Socialdepartementet

Arbetsgmppen för översyn av socialstyrelsens beredskapsansvar för ftmktionen Hälso- och sjukvård

m.m.

Promemoria 1991-04-03

Prop. 1990/91; Bilaga 11:4 Bilaga 11:4.1

150

Det fortsatta arbetet vid socialstyrelsen med beredskapsfrågor inom funktionen Hälso-och sjukvård m.m.

I översynsarbetet har ett stort antal överläggningar genomförts med berörda myndigheter och organisationer. De principer som enligt 1989 års riksdagsbeslut gäller för socialstyrelsens roll och verksamhetsinrikt­ning har varit vägledande för översynsarbetet.

Enligt propositionen (1990/91:102) om verksamhet och anslag inom totalförsvaret 1991/92 har genomförandet av 1987 års försvarsbeslut (prop. 1986/87:95, FöU 11, rskr. 310) nu börjat ge påtagliga resultat och förbättringar i hälso- och sjukvårdens beredskåp. Betydelsen av denna positiva utveckling och av att den fiillföljs bör understrykas.

Enligt förordningen (1986:294) om ledning och samordning inom total­försvarets civila del är socialstyrelsen fiinktionsansvarig myndighet för funktionen Hälso- och sjukvård m.m. I socialstyrelsens funktionsansvar ingår delfunktionerna hälso- och sjukvård, socialtjänst samt miljö- och hälsoskydd. Målen för hälso- och sjukvården i krig är att de medicinska behandlingsresultaten skall hållas på en nivå så nära den fredstida som möjligt med de resurser som sfår till förfogande. Målen för socialtjäns­ten i krig liksom i fred är att vid behov och med hänsyn till rådande för­hållanden tillförsäkra människoraa bistånd för deras försörjning och livsföring i övrigt.

Kraven på samverkan mellan hälso- och sjukvården, särskilt primär­vården, och socialtjänsten kommer att öka i krig. Socialtjänsten måste kunna lämna bistånd till ett stort antal patienter som i fred skulle ha vårdats på sjukhus men som under rådande förhållanden måste skrivas ut för vård i hemmen. Det kan också gälla att vid utrymningar ta hand om och anordna kollektivt boende för bl.a. ett stort antal äldre, långtids­sjuka och handikappade. Genom att kommuneraa enligt den s.k. Ädel-reformen övertar huvudmannaskapet för sjukhem m.m. bör möjligheteraa till erforderlig samverkan öka.

En övergripande princip i hela totalförsvarsplaneringen, den s.k. ansvarsprincipen, är att så långt möjligt låta den fredstida organisationen vara oförändrad i en krigssituation, om arbetsuppgiftema då fortfarande skall utföras. En viktig fömtsättning för att beredskapsplaneringen skall fungera är också att de för planeringen ansvariga har nära kontakt med och tar hänsyn till den fredsmässiga utvecklingen på området. Bered-

53

skapsfrågoraa måste integreras i socialstyrelsens reguljära verksamhet i    Prop. 1990/91:150

stöne omfattning än vad som för närvarande är fallet.

Bilaga 11:4

Vid översynen har framkommit att socialstyrelsens beredskapsenhet Bilaga 11:4.1 endast delvis utnyttjat de fördelar det innebär att verka inom en och samma organisation. Vidare har framkommit att arbetet med beredskaps­frågor varit alltför koncentrerat till beredskapsenheten. Den kompetens som personalen representerar svarar inte i alla delar mot de krav som sfålls med hänsyn till socialstyrelsens nya roll och inriktning och till behovet av en mer aktiv samverkan med andra myndigheter och organisa­tioner.

Alteraativa lösningar för att uppnå en bättre integration har prövats inom översynen. Övervägande skäl fålar för att beredskapsfrågorna hålls samman av en särskild enhet. Me-d hänsyn till beredskapsfrågoraas över­gripande karakfår bör en av överdirektöreraa ha huvudansvaret. Där­utöver bör olika åtgärder vidtas för att uppnå ett ökat tvärsektoriellt arbetssätt med beredskapsfrågorna.

Socialstyrelsens huvudsakliga uppgifter skall vara tillsyn samt kunskapsutveckling och kunskapsförmedling inom sitt verksamhetsom­råde. Sakkunskapen och kompetensen skall härvid vara starkt markerad. Det gäller i särskilt hög grad beredskapsarbetet med hänsyn till dess tvärsektoriella karakfår. Fömtom en förändring av den kompetens som den nuvarande personalen representerar, bör resurser tillföras genom ett ökat utnyttjande av socialstyrelsens övriga kompetens och av utomsfående expertis. För att försfårka ansvarsprincipen men även befrämja integratio­nen, bör vissa arbetsuppgifter som berör fredstida verksamhet också kunna tillföras enheten. Detta har redan skett i fräga om katastrofmedicin.

1 socialstyrelsens uppgifter på beredskapsområdet ingår övergripande planering och tillsyn i frägor av riksintresse. Frågor vid sidan av riksintresset åvilar enligt totalförsvarets ansvarsprinciper dem som har verksamhetsansvaret, dvs. kommunerna och landstingskommunema. Dessa har också ett ansvar för att de nationella målen uppfylls. Socialstyrelsen har en viktig roll i att följa upp och utvärdera dessa verk­samheter i förhållande till statsmaktemas uppsatta mål för totalförsvaret.

Den medicinska tillsynen av hälso- och sjukvården i krig bör annars fullgöras på samma sätt som socialstyrelsen i övrigt bedriver sin tillsyn, eftersom verksamheten i fred och i krig skall vara så lika som möjligt. Tillsyn skall således när det gäller beredskapsverksamheten liksom när det gäller socialstyrelsens övriga \'erksamhet i allt väsentligt genomföras inom ramen för socialstyrelsens allmänna tillsyn. Det bör åligga social­styrelsen att närmare överväga vilka uppgifter de regionala enhetema skulle kunna ha i detfå sammanhang. På den centrala nivån skall tyngd­punkten ligga på uppföljning och utvärdering. En form för uppföljning av beredskapsläget är socialstyrelsens deltagande i övnings- och utbildnings­verksamheten. Tillsyn över sjukvårdshuvudmäimens beredskapsverksam­het bör vara en uppgift för civilbefålhavaraa, som är den naturliga kon­taktpunkten mellan staten på regional nivå och sjukvårdshuvudmännen.

54

Civilbefålhavaraa har att i sin tur rapportera beredskapsläget till social-    Prop. 1990/91:150

styrelsen.

Bilaga 11:4

Likaväl som socialstyrelsen på den centrala myndighetsnivån skall svara Bilaga 11:4.1 för expertkunnandet inom socialsektom under fredstid skall den också göra det för kriser och i krig. Denna del av verksamheten bör ges ökad tyngd i beredskapsarbetet. Socialstyrelsen bör ufårbeta det kimskaps-underlag som krävs för att verksamheten inom socialsektom skall fimgera enligt de fastlagda målen för totelförsvaret.

Det är särskilt angeläget att socialstyrelsen, fömtom särskilda insatser när det gäller socialtjänst, klargör de värdprinciper som bör gälla imder kriser och krig. Styrelsen bör även ha administrativa mtiner klara för att kunna vidta åtgärder för reglering och ransonering av läkemedel och sjukvårdsmateriel.

Socialstyrelsens uppgifter på central nivå bör således även när det gäller beredskapsfrågor inriktas mot övergripande frågor. Planeringsunderlag i beredskapsfrågor bör, som redan delvis skett, riktas mot civilbefålhavaraa och sjukvårdshuvudmännens planering genomföras med underlag från civilbefålhavaraa. Fömtom ökad kompetens krävs det höjd kvalitet och även ökad flexibilitet för att uppnå de mål stetsmakteraa anger för social­styrelsen som fiinktionsansvarig myndighet. De mångskiftande arbetsupp-gifteraa som ligger inom ftmktionen gör det omöjligt att i den faste perso­nalstyrkan på beredskapsenheten inrymma en helfåckande kompetens i alla frågor. Även på beredskapsområdet har socialstyrelsen ett klart behov av att till sig för kortere men även för längre projekterbete knyte särskild expertis. Här har socialstyrelsen ett behov av fria och rörliga medel för kompetensupphandling.

Socialstyrelsens beredskapsuppgifter berör flera andra myndigheters verksamhetsområden. Det är angeläget att myndighetema utvecklar ända­målsenliga samverkansformer för att undvika dubbelarbete och uppnå ett mer effektivt resursutnyttjande.

Översynen har visat att arbetsfördelningen mellan försvarets sjukvårds­styrelse och socialstyrelsen i stort är ändamålsenlig. I vissa avseenden bör dock samverkan öka, t.ex. på utbildningsområdet. Den särskilda kompetens som sjukvårdsstyrelsen besitter inom krigssjukvården bör tas till vara av socialstyrelsen i högre grad än vad som nu sker.

Som ftmktionsansvarig myndighet har socialstyrelsen möjlighet att late andra myndigheter och organisationer genomföra uppgifter som ligger inom funktionsansvaret. Så har redan skett vad gäller bl.a. läkemedels­försörjningen där läkemedelsverket svarar för den civila delen av bered­skapslagringen. Läkemedelsverket har i sin tur uppdragit åt försvarets sjukvårdsstyrelse att handha en del av denna. Det finns skäl att överväga ett genomförande av denna typ av samverkan även på andra delar av beredskapsområdet.

När det galler den tidigare i princip beslutede överföringen av social­styrelsens lager av s.k. varaktig sjukvårdsutrustning till sjukvårdshuvud­männen bör den snarast genomföras. I den mån inte sjukvårdshuvud­männen kan överte denna utmstning bör det ankonmia på överstyrelsen

55

för civil beredskap att i syfte att uppnå en kostnadseffektivare hantering    Prop. 1990/91:150

te över ansvaret för den utmstning som inte i fred kan användas av sjuk-    Bilaga 11:4

vårdshuvudmännen.

Bilaga 11:4.1

Vidare bör i likhet med vad som gäller socialstyrelsens övriga verksamhet handläggningen av mtin- och individärenden begränsas. Som socialstyrelsen föreslagit bör handläggningen av vapenfrifrågor föras över till vapenfristyrelsen. Vidare bör sjukvårdhuvudmännen själva kunna svara för krigsplaceringen av sin personal med hjälp av uppgiftema i det av socialstyrelsen och sjukvårdshuvudmännen gemensamt utvecklade personalförsörjningsregistret, det s.k. Integer-systemet. Ett motsvarande informationssystem bör utvecklas i samverkan med berörda myndigheter och sjukvårdshuvudmännen för försörjningen med bl.a. läkemedel och sjukvårdsmateriel. Dessa system l>ör göra det möjligt för socialstyrelsen att följa upp beredskapsläget på ett effektivt sätt.

De organisatoriska konsekvensema av översynsgmppens förslag an­kommer det på socialstyrelsen att beslute om.

Den av översynsgmppen förordade inriktningen av socialstyrelsen beredskapsverksamhet leder till viiss övertelighet. Frågor om avveckling bör hanteras på samma sätt som för socialstyrelsens övriga verksamhet.

De föreslagna förändringaraa ger fömtsättningar för rationaliseringar genom ökad samordning och ett e;ffektivare resursutnyttjande dels inom socialstyrelsen, dels med andra mjndigheter och sjukvårdshuvudmännen. Förslagen bör också leda till en rationalisering av det administrativa arbetet inom beredskapsenheten. Ytterligare rationaliseringar bör kunna göras genom bl.a. en effektivare ADB-användning. Av de tillgängliga medlen för personalen på enheten bör en icke obetydlig del avsättas för utnyttjande av socialstyrelsens övriga kompetens och av utomsfående expertis. Det bör vidare beaktas att omorganisationen medför vissa extra kostnader under en omsfållningsperiod. Det tillkommer också vissa kost­nader av arbetssociala skäl. Totelt beräknas besparingaraa på stetsbud­geten uppgå till 3-4 milj.kr. I denna besparing ligger en avveckling av socialstyrelsens beredskapsförråd. Vid beräkningen av besparingaraa har fömtsätts att det sker nödvändig kompetensförsfårkning vid enheten.

56

Kommunikationsdepartementet

Pop. 1990/91; 150

Bilaga II; 5 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: statsrådet G.[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställning och minskning av den statliga administrationen.

1 Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Kommunikationsdepartementets verksamhetsområde omfattar väg-, järnvägs-, sjö- och lufttransporter, post- och telekommunikationer, trafik­säkerhet samt forsknings- och utvecklingsverksamhet på transportområ­det. Till kommunikationsdepartementet hör också Sveriges meteorologi­ska och hydrologiska institut (SMHI) och statens geotekniska institut (SGI).

Utgångspunkten för regeringens arbete är riksdagens trafikpolitiska be­slut år 1988. Riksdagsbeslutet omfattar inriktningen av trafikpolitiken under 1990-talet samt ett flertal åtgärder. Det övergripande målet för trafikpolitiken är att erbjuda medborgarna och näringslivet i landets olika delar en tillfredsställande, säker och miljövänlig trafikförsörjning till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnader. Beslutet följs kontinuerligt upp och vidareutvecklas på vissa punkter.

Utifrån detta har ett antal större frågeställningar prioriterats i departe­mentets arbete. Dessa prioriteringar har redovisats i departementets verk­samhetsplan vilken utformats med hänsyn till bl.a. den nya budgetproces­sen med krav på ökad resurs- och resultatstyrning. Utvecklingen av trafik­sektorns infrastruktur kommer att prioriteras som ett led i en fortsatt tillväxtinriktad näringspolitik. Ett annat prioriterat område är minsk­ningen av trafikens miljöproblem främst i storstäderna.

I regeringens proposition (1990/91:87) om näringspolitik för tillväxt slås fast att tillgången på goda kommunikationer i vid mening är en grundläg­gande förutsättning för en positiv samhällsutveckling. I det moderna samhället spelar en ändamålsenlig struktur för exempelvis tele- och data­kommunikationer liksom gods- och persontransporter en allt viktigare roll. Förmågan att tillgodose dessa behov är av stor betydelse för tillväxten i ekonomin.

57

2 Berörda verksamheter

Prop. 1990/91; 150

Bilaga II; 5 

Inom kommunikationsdepartementets område föreslår regeringen i bud­getpropositionen (prop 1990/91:100 bil.8) minskade administrativa kost­nader inom vägområdet, en avveckling av transportrådet samt aviserar en översyn av trafiksäkerhetsarbetet.

Vägverket har på regeringens uppdrag redovisat förslag om en förändrad organisation av verket. Genom förändringar av organisationen främst på regional nivå bedöms förvaltningskostnaderna kunna minska med 300 milj. kr. per år, frärnst för administrativa enheter. I budgetpropositionen har därför föreslagits att vägverkets anslagsnivå skail sänkas med 300 milj. kr. 1 proposition 1990/91:87 om näringspolitik för ökad tillväxt föreslår regeringen att riksdagen i huvudsak godkänner inriktningen av vägverkets förslag till ny organisation.

För att se över trafiksäkerhetsarbetets inriktning och organisation har en utredare tillkallats. Utredaren skall skyndsamt utreda dessa frågor. Bl.a. skall organisationen hos de aktörer som arbetar med trafiksäkerheten ses över. Effektiviseringar i trafiksäkerhetsarbetets organisation redovisas. De ekonomiska konsekvenserna av föreslagna åtgärder skall belysas. En ut­gångspunkt skall vara att adminisr.rationskostnaderna skall minska med 10%. Uppdraget skall redovisas under hösten 1991.

1 budgetpropositionen har regeringen föreslagit att transportrådet av­vecklas och att de olika delarna av verksamheten läggs ut på andra myndigheter. Riksdagen har godtagit förslaget och därmed uppnås en total besparing på ca 6 milj. kr.

Jag räknar med att de åtgärder som jag nu har redovisat sammanlagt skall leda till en minskning av den statliga administrationen inom kommu­nikationsdepartementets verksamhetsområde med 306 milj.kr.

3 Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfålle

att ta del av vad jag anfört om omstruktureringen och omställ­ningen av den statliga administrationen inom kommunikationsde­partementets verksamhetsområde.

58

Finansdepartementet

Prop- ' 990/91:150

Bilaga 11:6 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] vad avser avsnitt I, 3 och 6 samt stats­rådet[REDACTED_EFTERNAMN] vad avser avsnitt 2, 4 och 5.

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställning och minskning av den statliga administrationen.

1 Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Inom finansdepartementets verksamhetsområde inryms en betydande del av den statliga förvaltningen. Myndigheterna under finansdepartementet är riksskatteverket med skattemyndigheter och kronofogdemyndigheter, byggnadsstyrelsen, riksgäldskontoret, tullverket, konjunkturinstitutet samt bank- och försäkringsinspektionerna. Sammanlagt arbetar inom dessa myndigheter ca 22000 personer, de flesta inom skatteförvaltningen.

De senaste åren har ett aktivt arbete bedrivits i syfte att anpassa verksamheten vid dessa myndigheter till samhällets förändringar och för att effektivisera verksamheten. Nästan alla myndigheterna genomgår för närvarande mycket stora förändringar. Det gäller både förutsättningarna för myndigheternas arbete och deras organisation. Under senare tid har också en mål- och resultatdialog inletts med samtliga myndigheter för att ytteriigare stimulera arbetet med att höja effektivitet och produktivitet.

De myndigheter som de närmaste åren främst berörs av mer genomgri­pande förändringar är skatteförvaltningen och exekutionsväsendet, tull­verket, byggnadsstyrelsen samt de två inspektionsmyndigheterna, bank-resp. försäkringsinspektionerna.

För närvarande pågår en genomgripande omorganisation av skatteför­valtningen, som kommer att ge riksskatteverket och ledningen för skatte­förvaltningen i länen bättre styr- och ledningsmöjligheter. Den nya organi­sationen och de förenklingar av skattesystemet som har genomförts under senare år bör kunna leda till väsentligt minskade administrationskostnader under de närmaste åren.

Exekutionsväsendet har nyligen omorganiserats. Den nya organisatio­nen i kombination med ökad avgiftsfinansiering bör kunna leda till en mer rationell verksamhet och en minskad belastning för statsbudgeten.

Regeringen kommer inom kort att ge riksskatteverket i uppdrag att göra en översyn av fördelningen av arbetsuppgifter och ansvar mellan verket och den regionala förvaltningen. Övergripande mål för översynen är de­centralisering, utvecklad målstyrning och besparingar.

Byggnadsstyrelsen har ålagts kraftigt höjda resultatkrav för budgetåret

1991 /92. Byggnadsstyrelsens lokalhållningsmonopol föreslås bli avvecklat.

59

Som en konsekvens härav föreslås också att verksamheten fr. o. m. budge-     Prop. 1990/91:150

tåret 1992/93 omstruktureras radikalt.

Bilaga 11:6

Tullverket kommer inom kort att genomföra en genomgripande omorga­nisation och kommer de närmaste åren att rationalisera verksamheten främst genom en datorisering av tullprocedurerna. Ett deltagande i det västeuropeiska samarbetet kommer på längre sikt att få stora konsekvenser för tullverket. Regeringen kommer att inleda ett utredningsarbete som syftar till att belysa de närmare effekterna på tullverket av ett svenskt närmande till EG.

Regeringen har föreslagit att bank- och försäkringsinspeklionerna den I juli 1991 förs samman till en myndighet, finansinspektionen. Sammanslag­ningen möjliggör en bättre tillsyn av de finansiella marknaderna och ett mer rationellt utnyttjande av tillgängliga resurser.

Den nyligen genomförda skattereformen stimulerar hushållens sparande och har i kombination med det ökade intresset för privatekonomi föränd­rat förutsättningarna för spardelegationens arbete. Mot den bakgrunden föreslogs i årets budgetproposition en avveckling av spardelegationen den 1 juli i år.

2 Skatteförvaltningen och exekutionsväsendet

Inom skatteförvaltningen pågår ett förnyelsearbete, som på sikt väntas ge betydande effektivitetsvinster genom bl.a. flexiblare organisation och mer rationella arbetsformer. Samordningen av service och kontrollinsatser m.m. mellan olika skatter och avgifter kommer att förbättras.

Vidare gäller att den nya organisation för folkbokföringen som genom­förs den Ijuli 1991 längre fram kommer att kunna drivas till lägre kostnad än vad som är möjligt i inledningsskedet. Detta hänger bl.a. samman med att de datorbaserade registren för folkbokföringen inte kommer att vara kompletta i fråga om alla folkbokförda personer förrän några år efter genomförandet av den nya organisEitionen.

1 årets budgetproposition har jag också pekat på de möjligheter som enligt min mening finns att minska kostnaderna för främst internadmini­strativa funktioner hos myndigheterna. Detta kan ske genom samarbete mellan myndigheter av samma slag i större regioner eller genom samarbete mellan olika myndigheter på samma ort. Jag finner det mycket angeläget att dessa möjligheter tas till vara.

Samtidigt gäller att det omfattande reformarbete som nu pågår vad gäller såväl materiella beskattningsregler (skattereformen) som förfarande (förenklad taxering, reformering av företagens uppgiftslämnande för be­skattningsändamål) ställer mycket stora krav på skatteförvaltningen. Per­sonalen deltar i stor omfattning i utbildning med anledning av ändringar i lagstiftningen, jämsides med det ordinarie arbetet. Ärendebalanser i det gamla systemet för processföring i skattemål måste arbetas av samtidigt som myndigheterna bygger upp den kompetens som krävs för omprövning och processföring enligt den nya taxeringslagen.

På grund av vad som nu anförts måste enligt min mening utgiftsminsk-

60

ningar inom skatteförvaltningens område under de närmaste åren göras     Prop. 1990/91: 150 med försiktighet. Under budgetåren 1992/93 och l993/94ärdet enligt min     Bilaga 11:6 bedömning bara begränsade utgiftsminskningar som kan göras utan att verksamheten påverkas negativt. Budgetåret 1994/95 och de närmast föl­jande åren bör administrationskostnaderna kunna minskas i snabbare takt.

Även inom exekutionsväsendets område pågår ett omfattande föränd­ringsarbete. Den I juli 1988 genomfördes en ny organisation, med en myndighet i varje län i stället för de tidigare 81 kronofogdemyndigheterna. Ett viktigt syfte med omorganisationen var att ge förutsättningar för att avveckla de obalanser som hade konstaterats i resursfördelningen mellan länen. Det som tidigare har sagts om samarbete i syfte att minska kostna­derna för internadministrativa funktioner gäller i hög grad också i fråga om kronofogdemyndigheterna.

Den geografiska omfördelningen av resurser bör vara avslutad vid ut­gången av budgetåret 1992/93.

Budgetåren 1991/92 och 1992/93 kommer verksamheten också att på­verkas av att kronofogdemyndigheterna omkring årsskiftet 1991/92 över­tar arbetet med mål om betalningsföreläggande och handräckning från tingsrätterna. Samtidigt gäller att tillströmningen till kronofogdemyndig­heterna av flera typer av mål och ärenden har ökat kraftigt, bl.a. till följd av det ökade antalet företagskonkurser.

Mot den nu angivna bakgrunden bör kraven på utgiftsminskningar även inom exekutionsväsendets område ställas med försiktighet de närmaste åren.

Jag räknar med att administrationskostnaderna inom riksskatteverkets verksamhetsområde kan minskas med ca 70 milj.kr. under budgetåren 1991/92-1993/94.

I årets budgetproposition aviserade jag att ett uppdrag skulle ges till riksrevisionsverket att, i samarbete med riksskatteverket, göra den översyn av taxesättningen på exekutionsväsendets område som riksdagen begärt. Regeringen har nyligen gett ett sådant uppdrag. Utöver taxenivå och taxekonstruktion m.m. vad gäller utsökningsavgifterna omfattar uppdra­get att lämna förslag till taxesättning i mål om betalningsföreläggande och handräckning, när handläggningen av dessa mål förs över till kronofogde­myndigheterna, samt framtida utveckling av ett system med redovisning av utsökningsavgifterna mot anslaget till kronofogdemyndigheterna.

Vad gäller den sistnämnda frågan föreslår jag för budgetåret 1991/92 följande ordning. Inkomsterna av utsökningsavgifterna bör redovisas mot anslaget till Kronofogdemyndigheterna. Det anslag på 844648000 kr. till kronofogdemyndigheterna för nästa budgetår som riksdagen nyligen har anvisat (prop. 1990/91:100 bil. 9, LUI8, rskr. 191) skall därför minskas med ett belopp som motsvarar inkomsterna under kalenderåret 1990, dvs. 150 000 000 kr. I den mån avgiftsinkomsterna överstiger nämnda belopp på grund av ökat antal mål bör regeringen, efter en noggrann prövning, kunna medge att ytterligare avgiftsinkomster får tillföras verksamheten.

Som jag aviserade i budgetpropositionen anser jag vidare att grundav­giften i utsökningsmål bör höjas inom den närmaste tiden så att den bättre

än för närvarande täcker kostnaderna för förfarandet. Avgiftshöjningen     Prop. 1990/91; 150

kan väntas ge en inkomstökning för staten på 60-70 milj. kr.

Bilaga II;6

Sammantaget räknar jag med att utgiftsminskningar och inkomstök­ningar kommer att minska statens utgifter för skatteförvaltningen och exekutionsväsendet med minst 300 milj.kr. under perioden 1991/92 1995/96.

3 Byggnadsstyrelsen

Byggnadsstyrelsen styrs fr.o.m. innevarande budgetår genom ett resultat­krav relaterat till verkets intäkter. I budgetpropositionen föreslår jag att resultatkravet höjs med 274 milj. kr. till 1 272 milj. kr. för 1991/92. Vidare aviserade jag i budgetpropositionen utvecklade former för att mäta resul­taten.

Förbättrade resultat bör kunna uppnås genom en effektivisering av verksamheten, högre utnyttjandegrad av fastighetsbeståndet och minsk­ning av verkets kostnader. Kostnaderna för drift, underhåll och administ­ration inom fastighetsförvaltningen uppgår f n. till knappt 2000 milj. kr. för det statsägda beståndet.

Som jag tidigare denna dag anfört (bil. 1:1) föreslår jag att myndighe­terna i samband med övergången till resultatorienterad styrning ges möj­lighet att besluta om sin lokalförsörjning fullt ut. Byggnadsstyrelsens mo­nopol som lokalhållare för statsförvaltningen föreslås därför upphöra.

Övergången till en resultatorienterad budgetprocess där myndigheterna ges möjlighet att disponera samtliga resurser inkl. lokaler väntas leda till ett minskat lokalbehov.

Som en följd av avregleringen av lokalhållningsmonopolet kommer byggnadsstyrelsens lokalförsörjningsverksamhet att ombildas till en efter­frågestyrd servicemyndighet som kan säkerställa att myndigheterna och regeringen har tillgång till kompetens i lokalförsörjningsfrågor. Med syfte att upprätthålla kraven på konkurrensneutralitet och att skapa fömtsätt­ningar för en effektivare fastighetsförvaltning och ökad avkastning föreslås att fastighetsförvaltningen eller delar av denna bolagiseras. Arbetsinrikt­ningen bör vara att en förändring kan genomföras per den I juli 1992. Fram till budgetårsskiftet 1994 bedöms höjt avkastningskrav från den statliga fastighetsförvaltningen m.m. kunna inbringa ytterligare 150 milj. kr.

Förslagen skall sammantaget ses som åtgärder för att effektivisera den statliga förmögenhetsförvaltningen (Skr. 1990/91:50) och att få till stånd en högre effektivitet i användningen av existerande resurser inom den offentliga sektorn.

4 Tullverket

Som framgår av årets budgetproposition innebär de planerade förändring­

arna av tullverket att besparingar inom tullverksamheten om totalt 300

milj.kr. skall åstadkommas under den kommande femårsperioden. Enligt

62

förslaget kan totalt 352 årsarbetskrafter motsvarande ett ackumulerat     Prop. 1990/91:150 belopp om ca 225 milj.kr. inbesparas genom omorganisation av tullverket     Bilaga 11:6 och datorisering av tullprocedurerna vid import och export. Ytterligare 75 milj.kr. kan sparas genom andra effektiviseringar av verksamheten.

Ett framtida svenskt medlemskap i EG skulle komma att medföra stora förändringar för tullverksamheten. Regeringen kommer att inleda ett utredningsarbete som syftar till att belysa de närmare effekterna för tull­verket i ett EG-perspektiv. I detta arbete kommer att studeras vilka samordnings- och samverkansmöjligheter med andra myndigheter som finns.

5 Finansinspektionen

Regeringen har i prop. 1990/91:177 föreslagit att de två tillsynsmyndighe­terna inom den finansiella sektorn, bankinspektionen och försäkringsin­spektionen, den 1 juli 1991 förs samman till en enda myndighet finansinspektionen.

Det är främst avregleringen och internationaliseringen inom den finan­siella sektorn under de senaste åren som kräver att tillsynen samlas under en myndighet. Bland annat har kommande möjligheter till integrering mellan försäkringsbolag och banker, s.k. branschglidning, lett fram till ett skyndsamt avgörande i organisationsfrågan.

Genom sammanslagningen kan de båda myndigheternas resurser utnytt­jas på ett mer effektivt och rationellt sätt. Härigenom skapas möjlighet att utforma den tillsyn som en avreglerad och alltmer internationaliserad finansiell sektor kräver.

6 Ekonomiska konsekvenser

Jag räknar med att de åtgärder som jag och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] nu redovisat sammantaget skall leda till en minskning av den statliga administrationen med ca 550 milj.kr. t.o.m. budgetåret 1993/94.

7 Hemställan

Statsråden hemställer att regeringen föreslår riksdagen

1.

att godkänna de riktlinjer för omställning och minskning av den statliga administrationen inom finansdepartementets verksamhetsområde som anförts,

2.

att - med ändring av riksdagens tidigare beslut (1990/91:LU18, rskr. 191) till Kronofogdemyndigheterna får budgetåret 1991/92 anvisa ett förslagsanslag på 694 648 000 kr.

63

Utbildningsdepartementet

Prop. i990/9i;i50

Bilaga 11:7 

Utdrag ur protokoll vid regeringsjammanträde den 18 april 1991

Föredragande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser punkterna  1 , 3-6, 7.2-7.9;

statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser  punkterna 2 , 7.1.

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m. m. såvitt avser omställning och minskning av den statliga administrationen

1. Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Min anmälan av detta avsnitt sker efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Till utbildningsdepartementets verksamhetsområde hör skolväsendet, den grundläggande högskoleutbildningen, forskningen och forskarut­bildningen, vuxenutbildningen, studiestödet, kulturverksamheten samt massmedierna.

Betydande strukturförändringar och effektiviseringar har genomförts inom departementets område under senare år. Detta arbete skall nu fortsätta. Den minskning av statlig administration inom utbildningsde­partementets område som blir konsekvensen av förändringsarbetet ge­nomförs som förändringar i de styrsystem och administrativa system i övrigt som myndigheterna har till uppgift att sköta eller medverka i. En övergång till mer mål- och resultatorienterad styrning sker således som får konsekvenser för verksamheten på alla nivåer. Vidare kan besparing­ar göras genom en mer effektiv administration inom enskilda myndig­heter. Stetsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] och jag redogör i det följande för våra förslag inom berörda områden.

2. Den statliga skoladministrationen

1 och med att den statliga regleringen av tjänster för skolledare och lära­re upphörde fr.o.m. den 1 januari 1991 har kommunerna fått ett helt och odelat arbetsgivaransvar för all personal inom skolan.

Riksdagen har beslutat om ett nytt statsbidragssystem för grundskola, gymnasieskola och kommunal utbildning för vuxna (prop. 1990/91:18, UbU 4, rskr. 76). Sektorsbidraget, som införs fr.o.m. den 1 juli 1991, ut­gör ett generellt finansiellt stöd som inte skall styra verksamheten. Den detaljerade statliga styrningen av skolan upphör därmed. Riksdag och regering kommer i stället att ange mål och ramar för skolan medan

64

kommunerna får ansvaret för genomförandel. Utvecklingen går således    Prop. 1990/91:150

mot en mer mål- och resultatorienterad styrning av skolan.

Bilaga 11:7

Regeringen har i vår lämnat propositionen (prop. 1990/91:85) Växa med kunskaper - om gymnasieskolan och vuxenutbildningen. Även för­slagen i denna proposition innebär en avreglering och ett större lokalt ansvar ute i kommunerna för ifrågavarande utbildning.

Den statliga skoladministrationen har i hög grad berörts av det redo­visade förändringsarbetet inom skolområdet. Enligt riksdagens beslut med anledning av propositionen om ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr.76) avvecklas sålunda skolöverstyrelsen, läns­skolnämnderna och statens institut för läromedel med utgången av juni 1991. 1 stället inrättas ett nytt ämbetsverk, statens skolverk, samt ett nytt institut, statens institut för handikappfrågor i skolan den I juli 1991. Den nya direkta statliga skoladministrationen innebär en radikalt mins­kad organisation som medför en besparing på 100 milj.kr.

I den direkta statliga administrationen av skolverksamhet ingår de nuvarande anslagen B 1. Skolöverstyrelsen, B 2. Länsskolnämnderna, B 4. Statens institut för läromedel. Till skoladministrationen bör också hänföras del av anslaget C 2. Statens skolor för vuxna. För denna admi­nistration har innevarande budgetår anvisats sammanlagt 310 milj. kr. Det uppsatta målet om en tioprocentig minskning av statlig administra­tion betyder för skoldelen således ca 31 milj. kr.

Det uppsatta målet har således för skolområdets del redan uppfyllts.

65

5    Riksdagen 1990/91. I saml Nr 150. Bilaga 

II

3. Grundläggande högskoleutbildning och forskning och forskarutbildning

Prop. 1990/91:150 Bilaga 11:7

Mina bedömningar och förslag:

- Administrativa besparingar inom högre utbildning och forskning görs med sammanlagt 58 milj. kr. under treårsperio­den 1991/92 - 1993/94.

Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) får ändrade arbets­uppgifter. UHÄ skall fortsättningsvis svara för uppföljning och utvärdering av utbildning och forskning inom högskolan. Uni­versitet och högskolor lämnar anslagsframställningar direkt till regeringen.

Högskolans nuvarande studieorganisation - det s.k. linjesyste­met - upphör och ersätts med en helt ny organisation. 1 denna utövas den centrala styrningen framför allt genom en examens­ordning.

Tjänster som professor skall fortsättningsvis endast inrättas ge­nom beslut av berörda högskolemyndigheter. Dessa skall också svara för tillsättningen av tjänsterna.

Universitet och högskolor skall se över den institutionella or­ganisationen i syfte att åstadkomma större, mer slagkraftiga och stimulerande arbetsmiljöer.

Skäl till mina bedömningar och förslag

Inledning

Som ett led i regeringens strävan att effektivisera den statliga administra­tionen kan resurser frigöras avseende högre utbildning och forskning med sammanlagt 58 milj.kr. Detta uppnås genom förändrade uppgifter för universitets- och högskoleämbetet och förenklingar i det administra­tiva arbetet inom högskoleenheterna framför allt i form av en bättre fungerande institutionsorganisation. En effektivare administration inom forskningsråden och andra forskningsmyndigheter utanför högskoleor­ganisationen medför att kostnaderna för det administrativa arbetet kan minska med 10 %.

I vad avser universitets- och högskoleämbetet, forskningsråden, forskningsinstitut och andra myndigheter med uppgifter inom forsk­ningsområdet görs huvuddelen av neddragningarna under budgetårei 1992/93. För högskolans del skall nedskärningarna göras huvudsakligen budgetårei 1993/94.

Inom utbildningsdepartementet bedrivs ett särskilt beredningsarbete som syftar till att inom tre år förverkliga de hösten 1990 redovisade må-

66

len att bl.a. öka examinationen med minst en tiondel. Arbetet skall    Prop. 1990/91:150 också utveckla systemet för planering och styrning av högskolan samt ge    Bilaga 11:7 underlag för hur dimensioneringen av olika utbildningar skall ske mot bakgrund av samhällets framtida behov av högskoleutbildning. Jag räk­nar med att det skall vara möjligt att remittera ett förslag beträffande dessa frågor under våren 1992.

Den centrala myndigheten

UHA.s tillkomst och uppgifter

Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) skapades 1976 som ett led i 1977 års högskolereform. Den nya myndigheten tillkom genom en sam­manslagning av bl.a. universitetskanslersämbetet (UKÄ), nämnden för socionomutbildning samt skolöverstyrelsens lärarutbildningsbyrå. Äm­betet övertog också vissa uppgifter beträffande de konstnärliga högsko­lorna, vilka tidigare handlagts direkt av utbildningsdepartementet.

UHÄ är central förvaltningsmyndighet för högskolan inom utbild­ningsdepartementets område. Uppgifterna framgår av 2 och 3 §§ i för­ordning med instruktion för universitets- och högskoleämbetet (SFS 1988:670, ändrad 1989:885).

Av instruktionen framgår att ämbetet skall svara för beredning, upp­följning och utvärdering för högskolans utbildning och forskning samt utöva tillsyn över verksamheten. Detta sker bl.a. genom anslagsfram­ställningar samt utrednings- och utvecklingsverksamhet.

Antalet helårstjänster vid UHÄ uppgick budgetåret 1977/78 till 235. Vid den regionala organisationen, regionstyrelserna för högskolan, som inrättades samtidigt som UHÄ, fanns ca 50 tjänster. Sammanlagt upp­gick antalet tjänster vid den regionala och centrala högskoleadmi­nistrationen till 285.

Regionstyrelserna avskaffades vid utgången av budgetåret 1987/88. Antalet helårstjänster vid UHÄ uppgår innevarande budgetår lill 189.

UHÄ.s organisation

Chef för UHÄ är universitetskanslern som också är ordförande i myn­dighetens Slyrelse. Styrelsen består av högst 10 ledamöter.

Inom verkei finns enligt instruktionen fyra avdelningar, nämligen beredningsavdelningen, avdelningen för tillsyn och uppföljning, utveck­lingsavdelningen och studerandeavdelningen. Varje avdelning leds av en av regeringen utsedd avdelningschef.

Del finns dessutom etl verksledningssekretarial, ett informationsse­kretariat samt en byrå för intern administration. Kostnader för verksamheten

Personalen inom UHÄ fördelas på de olika arbetsuppgifterna på följan­de sätt budgetåret 1990/91.

67

Helårstjänster

Prop. 1990/91:150

Verksledning

5,0

Bilaga 11:7

Information

4,5

Anslagsframställning,

beredning, planeri

mg.

utredningar av planeringskaraktäir

29,0

Uppföljning, utvärdering, tillsyn

31,0

Antagning

50,0

Ekvivalering

12,0

Internationellt, EG

2,0

Personalutveckling

4,0

Adm. utveckling

5,0

Försöksdjur

2,0

Övr. utv.frågor

3,0

Sluderandeinformatio

n och juridik

8,0

Intern service och administration

33,5

Summa

189,0

Löne- och andra personalkostnader uppgår till totalt 47,2 Mkr. De rörliga medlen uppgår till 11,3 Mkr. varav ca hälften avser informationsverksamhet (i huvudsak riktad till studerande).

Drift- och underhållskostnader uppgår till ca 10,2 Mkr. (personal-och ekonomiadministration, telefon, porto etc). Lokalkostnaderna upp­går till 11,3 Mkr. 1 årets budgetproposition har förvaltningskostnaderna beräknats öka med 3,9 Mkr. och lokalkostnaderna med 1,7 Mkr.

UHÅ.s framtida uppgifter

1977 års högskolereform betonade vikten av en högskoleplanering som i hög grad utgick från samhällets och arbetslivets behov. Denna plane-ringsfilosofi har förnyat den svenska högskolan och den framslår nu med sin kombination av hög akademisk standard och stor öppenhet för samhällets behov som en av de modernaste i Europa.

Jagar emellertid fullt medveten om att den planeringsorganisation vi skapat också medfört ett omfattande administrativt arbete och en struk­tur på utbildningarna som inte alillid befordrat fördjupning i studierna. Vårl nuvarande syslem innebär en alltför hög grad av detaljstyrning från regering och riksdag vilket har medfört att tonvikten kommit all läggas i högre grad på planering än på uppföljning och utvärdering.

1 rådande samhällsekonomiska situation har medvetenheten ökat när det gäller att utnyttja befintliga resurser mer effektivt och därigenom fi­nansiera nödvändiga kvalitativa och kvantitativa förbättringar.

En fortsatt decentralisering av ansvar och befogenheter inom högsko­lesystemet, med införande av treliriga budgetramar, med en ökad foku­sering på prestationer och examina på bekostnad av detaljerad styrning genom beslut om antal utbildningsplatser, förutsätter all uppmärk­samheten i växande utsträckning koncentreras till hur väl verksamheten står sig vid en internationell jämförelse. 1 stället för den hittillsvarande betoningen av långsiktig och  relativt detaljerad central planering in-

68

nebär detta en övergång till ett tänkande där förnyelse och idéutveckling    Prop. 1990/91:150 förutsätts ske på lokal nivå. De avgörande, samlade bedömningarna av-    Bilaga 11:7 seende inriktning, omfattning och lokalisering som regering och riksdag har att fatta blir en integrerad del av en mera övergripande planering på stalsmaklsnivå.

Del lokala effekti viserings- och utvärderingsarbetet måsle emellertid kompletteras med en nationell organisation för tillsyn, uppföljning och utvärdering. Denna organisation måsle ha en självsländig ställning gen­temot såväl högskoleenheterna som offentliga och enskilda sektoriella intressen. Enligt min bedömning bör den verksamhet som UHÄ idag bedriver inom det akluella områdel kunna utvecklas ytterligare. UHÄ måste ge en kontinuerlig redovisning av utvecklingen inom högskolan. De verksamhetsberättelser UHÄ sedan början av 1980-lalet avger bör ut­vecklas till att vara det underlag som ger erforderligt uppföljnings- och analysmaterial för regering och riksdag.

Det är också viktigt att UHÄ bedriver en fortlöpande utvärdering av högskolans verksamhet. Detta gäller för hela högskolesystemet som så­dant, där en utvärdering behövs av hur väl verksamheten svarar mot samhällets krav på utbildningens inriktning och omfattning, på dess till­gänglighet för olika studerandegrupper och på dess produktivitet. Det gäller också kraven på yrkesskicklighet och förmåga atl tillgodogöra sig landvinningar inom de olika områden som ulbildningen och forskning­en avser.

Bra exempel på utvärdering av det senare slaget inom två begränsade områden är den genomgång av ämnena historia och sociologi som UHÄ utfört i samverkan med humanistisk-samhällsveienskapliga forskningsrådet. Vid de medelsberäkningar jag snart kommer till har jag utgått från att UHÄ skall kunna utföra minst åtta sådana större utvärde­ringar per år. Det bör då vara möjligt att under ålersloden av 1990-lalet kunna gå igenom i stort sett hela högskolan.

En förutsättning för en fortsatt konsekvent decentralisering inom högskolan är också atl tilbyn utövas i tillräcklig grad. Det finns elt be­hov av atl bevaka att vissa grundläggande regler lillämpas och lillämpas lika inom hela högskolan bl.a. för all garantera tillräcklig rättssäkerhet för studenter och anställda men också för all tillse atl statsmakternas in­tentioner beträffande målen för högskolans verksamhet förverkligas. 1 sammanhanget har jag funnit anledning att påpeka att elt effektivt utö­vande av tillsynsfunktionen förutsätter att högskoleenheterna respekte­rar UHÄ:s beslut i tillsynsärenden.

1 lillväxtpropositionen redovisade regeringen utgångspunkterna för det förändringsarbete beträffande högskolan som bedrivs inom utbild­ningsdepartementet. En viktig del av detta arbete gäller studie­organisationen för den grundläggande utbildningen. Studieorganisatio­nen bör nu kunna förändras så atl elt linjevis uppbyggt planeringsarbete på central nivå inte längre behövs. Även planeringen av högskolans di­mensionering bör kunna ske i så övergripande termer att behovet av cenlral planering på myndighetsnivå kan avvaras. Från och med budge-

69

tåret 1993/94 kommer dessutom beslutsordningen för fördelning av re-    Prop. 1990/91:150 surserna inom högskolan atl decentraliseras yllerligare. Del är därför    Bilaga 11:7 möjligt atl avstå från det arbete som UHÄ bedriver vad avser planering, beredning och anslagsframställningar.

Inom UHÄ bedrivs för närvarande ell ganska omfallande arbete som kan beskrivas som service till höjkolan eller lill enskilda personer. Det mest omfattande av detta är ekvivalering av ulländska examina men del finns också verksamheter som gäller försöksdjursfrågor, datafrågor, per­sonalutveckling för högskolan etc, som helt eller delvis är serviceverk­samhet. Med den nya syn på myndigheten som jag givil uttryck för bör denna typ av verksamhel dimensioneras efter den efterfrågan som finns. Jag har alltså inga invändningar mol all verksamhet av detta slag utförs av UHÄ men jag anser atl kostnaderna för verksamheten bör bäras av den som efterfrågar tjänsterna. När det gäller ekvivalering av utländska examina avser regeringen att uppdra till riksrevisionsverket att utreda frågan om ansvar och finansiering. Verksamheten bör bedrivas i oförändrad omfattning intill dess beslul fallals med anledning av riksre­visionsverkets kommande förslag.

Antagningen av siuderande är en stor och viktig uppgift för UHÄ. På kort sikt förutser jag inte några större förändringar av denna verk­samhel, men en översyn av studieorganisationen får naturligtvis på läng­re sikt konsekvenser för UHÄ:s roll även i detta avseende. Det bör emellertid vara möjligt atl redan nu överföra vissa speciella delar av an-lagningsarbetet, som redan nu innehåller betydande inslag av samverkan med den lokala nivån, till högskoleenheterna.

UHÄ är vidare besvärsinstans vad gäller lokalt fattade beslut inom högskolan. Jag avser att ta initiativ till en översyn av dessa frågors fram­tida behandling.

UHÄ har under den senaste liden fått utökade uppgifter inom det in­lernationella områdel på grund av de avtal med de europeiska gemen­skaperna som Sverige ingått. Det är nödvändigl alt della arbele hålls samman centralt, och jag räknar med en viktig roll för UHÄ inom om­rådet även i framtiden.

Inom UHÄ administreras också högskolans eget sektorsforsknings­program saml försöksverksamheten med grundutbildningsråd. Jag förut­ser ingen förändring av formerna för dessa verksamheter.

Verkets organisation

Verkets organisation fastställs av regeringen. Jag vill emellertid här läm­na viss information om vissa övergripande frågor.

Jag finner ingen anledning att nu föreslå en ändring av myndighe­tens namn. Myndigheten bör även i framtiden ledas av en verkschef med titeln universitetskansler.

UHÄ har för närvarande en styrelse där de flesta ledamöterna utsetts efter förslag av organisationerna på arbetsmarknaden. Dessutom ingår i slyrelsen universitetskanslern och två högskolereklorer saml en ledamot nominerad av Sveriges förenade studentkårer. Denna sammansättning

70

av styrelsen har varit motiverad då UHÄ har haft vikliga uppgifter i pla-    Prop. 1990/91:150

neringen av högskolans dimensionering. De förslag belräffande UHÄ:s    Bilaga 11:7

arbetsuppgifter jag nyss redovisat innebär all verkets planeringsuppgifter

i stort sett upphör. Mot den bakgrunden finner jag att del inle längre

finns några starka motiv för atl ha en styrelse. Om universitetskanslern

så önskar kan han naturligtvis lillkalla ett eller flera rådgivande organ

för l.ex. utvärderingsarbetets uppläggning.

Administrativ besparing

Utifrån den bedömning jag har gjorl ovan av UHÄ:s framtida arbets­uppgifter beräknar jag den ekonomiska besparingen till 23,1 Mkr. varav ca 3,2 Mkr. avser myndighetens lokalkostnader och 4 Mkr. avser perso­nalutveckling för högskolan under anslaget D 4. Vissa särskilda utgifter inom högskolan m. m.

Besparingens fördelning på budgetår under anslaget D 1. framgår av nedanstående sammanställning

Budgetår

Förvaltningskostnader

Lokalkostnader

1991/92

4,97

1992/93

9,105

3,231

1993/94

0,825

Besparingen under D 4. fördelas med I Mkr. för 1991/92 och 3 Mkr. för 1992/93.

Studieorganisation inom grundläggande högskoleutbildning

Styrningen av högskolans grundläggande utbildning bör avse inriklning, omfattning och lokalisering.

Högskolans nuvarande studieorganisation - det centralt fastställda linjesystemel - bör upphöra och ersättas med en helt ny organisation. Organisationen av utbildningen blir därmed hell och hållet en lokal frå­ga. I denna nya organisation utövas den centrala styrningen framför alll genom en examensordning.

I en sådan ordning regleras mål för olika examina saml utbildningar­nas längd, examenstitel etc. Omfallningen av kraven på en viss examen blir beroende av vilken typ av yrke ulbildningen syftar till. Jag förutser en relativt preciserad målbeskrivning för t.ex. vård- och lärarutbild­ningar ä ena sidan medan kraven för t.ex. en filosofie kandidatexamen kan uttryckas i antal poäng och fördjupningsgrad.

Studiernas organisation blir därmed en fråga som omfattas av del lo­kala beslutsfattandet. Man kan förutse all del blir såväl lokala variatio­ner som variationer mellan olika utbildningsområden från fasta linjer över rekommenderade studiegångar till av studenterna fritt valda studie­program.

71

I en examensordning bör också anges vid vilka högskoleenheter oli- Prop. 1990/91:150 ka examina får avläggas. Många skäl lalar för att beslutanderätten även i Bilaga 11:7 dessa frågor borde förläggas lokall i så stor utsträckning som möjligt. Effektivitets- och kostnadsskäl talar emellertid för atl regering och riks­dag på detta sätt bör ha inflytande över lokaliseringen framför allt av ul­bildningar som medför stora investeringskostnader och som kräver stora årliga driftskostnader.

Det är också rimligt att rätten att utdela en viss examen kan prövas med anledning av resultaten fråri det utvärderingsarbete som genom­förs.

Det finns naturligtvis också ett behov av atl kunna garantera att vissa ämnen eller utbildningar finns åtminstone vid någon högskoleenhet. Det bör därför på samma sätt som nu vara möjligl att ålägga bestämda universitet eller högskolor vissa utbildningsuppgifter.

Tjänster som professor

Vid de statliga högskoleenheterna inom utbildningsdepartementets om­råde finns i dag ca 1 400 tjänster som professor som tillsätts av regering­en med fullmakt. Dessa tjänster har inrättats av regeringen efler bemyn­digande från riksdagen i varje enskilt fall. När en sådan tjänst blir ledig skall omprövning av ämnesinnehållet ske. Regeringen beslular i fall av oförändrat ämnesinnehåll. Föreslås ändring av ämnesinnehållet skall frågan anmälas för riksdagen. Regeringen har bemyndigande att i bråd­skande fall fatta beslut vilka i efterhand anmäles för riksdagen.

Även berörda högskoleenheter har rätt att inrätta tjänst som profes­sor. Dessa tillsätts av rektorsämbetet med förordnande. Tillsätt­ningsproceduren och lönesättningen för dessa professurer är densamma som för de av regeringen tillsatta.

Vid lemaorganisalionen i Linköping finns ett antal av regeringen in­rättade professurer som tillsätts av regeringen med förordnande.

De professurer som finns inrättade vid forskningsråden inom utbildningsdepartementets verksamhetsområde tillsätts även de av rege­ringen med förordnande. Nyssnämnda professurer lillsälls med förord­nande tills vidare.

Vid högskolorna inom del konstnärliga områdel saml vid universite­ten i[REDACTED_EFTERNAMN], Göleborg och Umeå finns inrättade etl anlal professurer för­enade med konstnärligt utvecklingsarbete. Dessa tjänster, som inrättas av regeringen efter bemyndigande av riksdagen, tillsätts med förord­nande för högst fem år vilkel sedan kan förlängas ytterligare fem år.

Genom inrättande av professurer har regering och riksdag beslutat om den ämnesmässiga inriktningen av den fasla forskningsorganisatio­nen och forskarutbildningen. Enligt min mening är det inte längre nöd­vändigl all statsmakterna på detta ingående sätt tar ställning till använd­ningen av de resurser som disponeras för forskarutbildning och forsk­ning. Statsmakternas prioriteringar avseende forskarutbildning och forskning inom högskolan skal I innebära avvägningar mellan fakultets­områden och mellan högskoleenheter. Regeringen bör dock kunna före-

72

skriva hur forskarutbildning inom specialiserade ämnesområden, vilka    Prop. 1990/91:150 inte kan vara företrädda vid alla berörda fakulteter, skall fördelas mel-    Bilaga 11:7 lan universitet och högskolor i landet.

Systemet för planering och budgetering inom högskolan innebär alt det är de enskilda universitetens och högskolornas sak att avgöra vilka resurser som skall användas för att på bästa sätt bedriva utbildning och forskning. Detta görs inom de ramar för verksamhetens omfattning och inriktning som anges av regering och riksdag. Även valet mellan all an­vända tjänster som professor eller andra personella resurser eller resur­ser av annat slag bör ankomma på de berörda högskoleorganen. Rege­ring och riksdag bör således fortsättningsvis inte besluta om inrättande eller omprövning av tjänster som professor. Del är inte rimligt att rege­ringen utser innehavarna av ijänsler som inrättats av myndigheterna. Även besluten om atl tillsätta professorstjänslerna bör således i fortsätt­ningen fattas av universitet och högskolor.

Delta innebär givetvis ingen skillnad genlemot dagens förhållande i fråga om vid vilka högskoleenheter tjänster som professor kan inrättas. Sådana tjänster skall även framdeles endast kunna inrättas vid de enhe­ter till vilka fakultetsorganisation är knuten samt vid enheter där konst­närligt utvecklingsarbete bedrivs.

För tillsättning av tjänst som professor skall även fortsällningsvis gäl­la de regler som fastställdes efter behandling av frågan i 1990 års forsk­ningsproposition. Vilka regler i övrigl som skall gälla för de inom hög­skolan inrättade professurerna kommer atl behandlas i del tidigare om­nämnda, särskilda beredningsarbetet inom utbildningsdepartementet. Som allmän riktlinje för omläggningen bör gälla, att professorerna också i framtiden skall vara garanterade största möjliga integritet. Ju mer målslyrd organisationen blir, desto angelägnare blir det att de ve­tenskapligt ledande befattningshavarna i sin yrkesutövning inle låter sig styras av ovidkommande hänsyn. Detta gäller såväl i förhållande lill for­mellt överordnade myndigheter som till ekonomiska iniressen och den allmänna opinionen.

De nya reglerna bör träda i kraft den 1 juli 1993.

Högskolans organisation

Högskolans organisation är i hög grad uppbyggd enligt principen om självförvalfning. Det är lärare, forskare och studerande som själva inom högskolans olika beslutande organ och i silt dagliga arbete har del direk­la ansvaret för hur arbetet läggs upp och genomförs.

Högskolelagen lägger ansvaret för frågor rörande forskning och fors­karutbildning på fakultets- och sektionsnämnder. Fakultetsnämndens verksamhet avser ett särskilt vetenskapsområde (fakultet) vid en eller flera högskoleenheter. Sektionsnämndens verksamhel avser en del av en fakultet (sektion). Den föreskrivna sammansättningen av fakultets- och sektionsnämnderna - forskare inom den berörda fakulteten - är avsedd atl garantera kvalificerade vetenskapliga bedömningar. Fakultets- och

73

sektionsnämnd leds av en dekan, som utses genom val bland forskarna    Prop. 1990/91:150

inom fakulteten.

Bilaga 11:7

För den grundläggande ulbildningen skall linjenämnder finnas inrät­tade. Även ledamöterna i linjenämnden hämtas i huvudsak bland uni­versitetets eller högskolans lärare, forskare och studenter.

Utbildningen och forskningen inom högskolan bedrivs inom institu­tioner eller andra arbetsenheter. Också för dessa gäller principen om självförvaltning. För varje institution skall normalt finnas en styrelse, som företräder dem som arbetar och studerar inom institutionen. Pre­fekten har ansvaret för att institutionsstyrelsens beslul verkställs och för den direkta ledningen av arbetet inom institutionen. Också prefekten utses bland de anställda inom institutionen. 1 vissa fall kan en institu­tion ledas enbart av en prefekt. Detta är vanligen fallet när institutionen är mycket liten.

Omfattningen av högskolans verksamhel medför alt antalet organ som medverkar i självförvaltningen blir stort. Det finns ungefär fyrtio fakulteter, varav flera är uppdelade i sektioner. Vilka linjenämnder som skall finnas avgörs lokalt inom högskolan. För närvarande finns ca 150 linjenämnder. 1 anslutning lill dessa organ har också ofta lillsälls en el­ler flera grupper med uppgift all på olika sätt förbereda ärendens be­handling i nämnderna.

Den i särklass största omfallningen har dock organisationen på insti­tutionsnivå. Antalet institutioner inom högskolan är ca 1 000. Det inne­bär alt arbetet med självförvaltning av verksamheten här har en högsl betydande omfattning.

Kostnaderna för högskolans självförvaltning upplevs ofta som myckel höga av de direkt berörda. Om detta vittnar de ofta förekommande kla­gomålen från lärare och forskare på "för mycket sammanträdande", på att den interna planeringen och administrationen tar alltför myckel tid från undervisning och forskning.

Uppgifter från statistiska centralbyrån visar att många av institutio­nerna vid svenska universitet och högskolor är mycket små. Mer än 60 % av institutionerna har färre än 20 anställda, alla personalkatogori-er inräknade. Mer än 80 % av institutionerna har färre än 20 lärare el­ler forskare.

Större arbetsenheter skulle själlvfallel inle bara ha ekonomiska förde­lar. På många sätt blir undervisniiugs- och forskningsmiljön mer stimu­lerande om inte bara ett fåtal personer skall samverka om arbetsuppgif­terna. Särskilt för forskarutbildningen kan alltför små enheter vara en nackdel. Demokratiska former för självförvaltning förutsätter också en viss omfattning på verksamheten för all bli meningsfulla. Att institu­tionsstyrelser inle kunnat fungera eller ansetts rimliga i alllför små sam­manhang framgår av att många av dagens institutioner leds enbart av en prefekt. Härigenom riskerar såväl anställda som studerande att förlora möjligheter till insyn och påverkan. Samtidigt kan heller inte besluten fallas utifrån gemensamma erfarenheter och kunskaper hos de direkt berörda, vilket måsle vara en kärnpunkt i högskolans självförvaltning.

74

I flera länder har uppmärksamheten riktats mol de nackdelar som är Prop. 1990/91:150 förknippade med små arbetsenheter vid universitet och högskolor - del- Bilaga 11:7 la trots alt man där redan i utgångslägel ofta har betydligt större institu­tioner än i Sverige. Del gäller bl.a. Frankrike, Nederländerna, Norge och Storbritannien. Som exempel kan nämnas att man i Nederländerna nyligen beslutat koncentrera forskarutbildningen till "forskarskolor". Ingen av dessa skall ha färre än 40 forskarstuderande och 15-20 lära­re/handledare. Mycket få arbetsmiljöer inom den svenska högskolan är så stora.

Som redovisades i prop. 1990/91:87 görs inom utbildningsdeparte­mentet en översyn av bestämmelserna i högskolelagen och högskoleför­ordningen. Syftet med denna översyn är all åsladkomma en koncentra­tion till rambestämmelser och förbättra möjligheterna för universitet och högskolor att själva fatta de beslut som kan leda till bästa möjliga resultat inom utbildning och forskning. Rambestämmelserna bör ulfor­mas med ett bestämt perspektiv för ögonen. Detta perspektiv är rättsslat-lighet. För en sådan inriklning talar såväl effektivitets- som inlegritels-och allmänna förtroendesynpunkter. Samtliga berörda vinner på alt ett minimum av procedurregler i vad avser examina, tjänstetillsättningar och medelsfördelning gäller nationellt.

Översynen kommer naturligen atl innebära preciseringar av institu­tionernas arbetsuppgifter och kraven på institutionerna. Det är dock, enligt min mening, inte lämpligt att i lag- eller förordningsform reglera storleken av institutioner och andra arbetsenheter inom högskolan. Lik­som i dag bör varje högskoleenhet besluta om hur arbetet skall organi­seras i institutioner och på annal sätt. Det är dock nödvändigt all uni­versitet och högskolor ser över den institutionella organisationen i syfte att åstadkomma betydligt större, mer slagkraftiga och stimulerande ar­betsmiljöer. Samtidigt måste de anställda och de siuderande ges de möj­ligheler att kunna påverka de egna arbetsförhållandena, som är cenirala för självförvaltningen. Organisationen inom högskoleenheterna måste därför utformas så att institutionsstyrelser kan fungera på etl menings­fullt sätt. Ingen institution bör framdeles ledas enbarl av en prefekt.

Större arbetsenheter ger också möjligheter atl på ett mer effektivt säll utnyttja administrativ personal för att förbereda och genomföra olika beslul. En förbättrad institutionell organisation minskar också risken för dubbelarbete inom högskolan och behovet av handläggning av olika frågor på flera nivåer.

Sammanfattningsvis talar således såväl akademiska, som demokratis­ka och ekonomiska skäl för större arbetsenheter.

Som jag inledningsvis redovisade skall administrativa besparingar gö­ras inom högskolan med sammanlagt 58 milj. kr. Dessa kostnadsminsk­ningar bör i första hand - utöver de redan redovisade besparingarna på central nivå - komma till stånd genom atl högskoleenheterna internt or­ganiserar sig på ett effektivare sätt.

Institutionernas storlek varierar nu mycket mellan olika delar av högskolan. Antalet små eller mycket små institutioner är särskill slort

75

inom områdena medicin och leknik men också inom vissa delar av det Prop. 1990/91:150 humanistiska området. Eftersorri möjligheterna atl vinna ekonomiska Bilaga 11:7 fördelar genom all organisera arbelel i slörre enheter än för närvarande givetvis är slörre där man i dag har ett stort antal mycket små institutio­ner, bör enligt min mening de anslagsminskningar, som skall göras, för­delas mellan verksamhetsområden och högskoleenheter med beaktande av hur den institutionella organisationen i dag ser ut.

Det ligger i sakens nalur atl förändringar i högskolans institutionella organisation måste vara en långtiktig process. För att möjliggöra bästa möjliga förberedelser inom högskoleenheterna föreslår jag därför att nedskärningarna här skall göras huvudsakligen budgetåret 1993/94.

Preciserade förslag i fråga om de aktuella anslagsminskningarna bör redovisas i budgetpropositionernai för budgetåren 1992/93 och 1993/94.

4. Kulturverksamhet

1 budgetpropositionen 1991 (bil. 10 s. 16f) anmälde jag behovet av ett analysarbete om kultursektorns myndighetsstruktur, ansvars- och kost­nadsfördelning saml anslagsstrukturen. Även frågor om marknadens be­tydelse för kulturverksamheten bör kunna beskrivas och analyseras.

Detta arbete bör nu drivas vidare bl.a. som ett led i ansträngningarna att effektivisera statsförvaltningen och utveckla resultatorienterad styr­ning och budgetdialog gentemol myndigheterna.

Efter hand fördjupas och breddas nu underlaget för analysarbetet. Regeringen har lidigare (t.ex. prop. 1989/90:90 s. 55) anmäll den utvär­dering av svensk kulturpolitik som genomförts inom ramen för arbetet i Europarådet. 1 den rapport som tagits fram av Europarådets granskare har en grundläggande utgångspurikt varit kursändringen inom den eko­nomiska politiken med offentliga utgiftsbegränsningar och krav på ökad effektivitet inom den offentliga sektorn. Därigenom har rapporten för­utsättningar all kunna tjäna som ett mycket viktigl underlag ifråga om de ekonomiska aspekterna på förnyelsearbetet inom kulturområdet.

Rapportens sammanfattande slutsats är en varning för en alltför snäv syn på kulturen som service inom ramen för välfärdspolitiken. Grans­karna pekar på svagheter som följer av slatens tillit lill indirekta meto­der för att verkställa politiken. De drar slutsatsen alt staten letl en posi­tiv utveckling när det gäller alt öka utbudet av kultur och vidga tillgång­en. När det gäller att definiera de nationella uppgifterna för 1990-talet måste staten svara på de möjligheter i konstnärligt avseende som skapas av den allmänna utvecklingen i Europa.

Europarådsrapporten såsom ett kulturpolitiskt diskussionsinlägg kan dock givetvis inte utgöra det enda underlaget för det strukturella föränd­ringsarbetet inom kulturområdet I årets budgetproposition (bil. 10 s. 15-16) hade jag sålunda anledning att notera ett antal utredningsarbeten som drivs i syfte alt ge underlag för strukturella insatser inom kultur­området. Teaterkoslnadsulredningens pågående granskning av de natio­nella institutionsteatrarnas ekonomi är ett exempel på ett sådant arbete.

76

Arkivdepåkommitténs arbele med att strukturera de slora statliga arkiv-    Prop. 1990/91:150

depåerna är ett annat.

Bilaga 11:7

Kulturområdets myndigheter träder fr.o.m. budgetåret 1993/94 in i systemet med treåriga budgetramar. Särskilda direktiv för anslagsfram­ställningarna kommer därför all meddelas inom kort. Dessa kommer bl.a. att lägga fast vilka underlag för strukturella förändringar som myn­digheterna skall svara för inom ramen för den fördjupade budgetpröv­ningen. Parallellt med direktivarbetet bereds nu inom utbildningsdepar­tementet frågan om vilka yllerligare fördjupningssludier som erfordras.

Jag har gjort bedömningen att det bör vara möjligt att, som ell led i arbetet med att decentralisera, förenkla och rationalisera kulturområ­dets myndighetsstruktur, sätta upp ett mål som innebär att myndigheter­na skall åstadkomma minskade adminislrativa koslnader med minst 12 milj. kr. under den kommande treårsperioden.

För budgetåret 1991/92 räknar jag med att kravet på en kostnadsef-fekiivisering uppnås genom vissa förändringar inom arkivområdet som jag redogör för i det följande. För budgetåren 1992/93 och 1993/94 räk­nar jag med atl myndighelernas anslagsframställningar skall lillhanda­hålla underlaget för vilka rationaliseringsvinster som kan tas ut. Jag räk­nar sålunda med att dessa skall kunna uppgå till 2 resp. 7 milj. kr för de resp. budgetåren. I reala termer innebär detta all bantningen med 10% av den statliga administrationen kan beräknas till minst 9 milj. kr. un­der de tre kommande budgetåren för kulturområdets del. Därutöver be­räknas förändringar inom arkivområdet möjliggöra besparingar om tre milj. kr. inom den offentliga sektorn som helhet.

Riksarkivet har sålunda redovisat ett förslag till förändrad använd­ning av papperskvaliteter i statsförvaltningen. Myndigheterna använder nu arkivbeständigt papper (Svenskl Arkiv) för sådana handlingar som skall bevaras. Förslagel innebär att användningen av arkivbeständigt papper delvis bör ersättas med s.k. åidringsbesländigt papper. Skillna­derna mellan dessa papperskvaliteter är främsl all arkivbeständigt pap­per har högre styrka än det åldringsbeständiga papperet. Det åldringsbe-ständiga papperet har dock sådana egenskaper all det anses fylla erfor­derliga krav på hållbarhet i fråga om handlingar som inle beräknas bli utsatta för ett mera omfattande slitage. Samtidigl är det åldringsbesländi-ga papperet väsentligt billigare än arkivpapperel varför omläggningen innebär en besparing.

Statsförvaltningens arkivkostnader kan minskas genom riksarkivets förslag. Det är vidare rimligt att utgå från att kommunerna och lands­lingen i sin användning av papper för arkivändamål anpassar sig efter riksarkivets föreskrifter. Även inom den kommunala sektorn kan där­med en besparing uppnås. Sammanlagt för den offentliga sektorn har jag beräknat värdet av besparingen till 3 milj. kr.

Remissbehandlingen av riksarkivets förslag avslutas för närvarande. Omläggningen av pappersanvändningen bör kunna genomföras under budgetåret 1991/92. Jag räknar med att återkomma till regeringen i frå­gan inom kort.

77

Statens kostnader för sina arkiv hänför sig dels till vården och förva-     Prop. 1990/91:150 ringen av de arkiv som förvaras hos myndigheterna, dels till kostnader-    Bilaga 11:7 na för arkivmyndigheterna som successivi övertar ansvaret för myndig­hetsarkiven. Insatser för alt minska kostnaderna för arkiven kan därför inriktas antingen på myndighelernas arkivbildning eller på arkivmyn­digheternas långsiktiga förvaring av arkiven.

Förslaget om förändrade papperskvaliteter är därmed ett bra exempel på en åtgärd som fyller del krav på rationaliseringseffekt som jag har formulerat för kulturområdets myndigheter. Denna rationalisering in­nebär sålunda all en andel - 3 miilj. kr - av del formulerade rationalise­ringsbetinget för kulturområdet är uppfyllt.

5. Massmedier

Jag vill inledningsvis erinra om vad jag anförl i prop. 1990/91:149 om radio- och TV-frågor när det gäller myndighetsorganisationen inom radio- och TV-områdel. Där redovisar jag min bedömning att myndig­hetsstrukturen bör ses över med syfte att få lill slånd en gemensam orga­nisation för myndighetsuppgifter i fråga om radio- och TV-sändningar till allmänheten. Översynen bör omfatta dels radionämndens, kabel­nämndens och närradionämndens verksamhelsområden, dels ansvaret för nya former av radio- och TV-sändningar till allmänheten. Etl sam­manförande av olika uppgifter som i dag bedrivs i skilda organisalioner bör leda till större effektivitet och till bättre möjligheter att hantera för­ändringar. Översynen bör leda till att en förändrad organisation kan trä­da i funktion under den tidsperiod som omfattas av del nu aktuella be­sparingsprogrammet. Det är för närvarande inte möjligt att bedöma om de aviserade strukturella förändringarna kommer att leda till att bespa­ringar är möjliga.

Efter en genomgång av verksamheterna vid myndigheter och molsva­rande institutioner inom massmedieområdet har jag funnit att de admi­nistrativa kostnaderna för innevarande budgetår bör beräknas till 6 milj. kr. Koslnaderna bör minskas med sammanlagt 10 % eller 600 000 kr. under de tre närmaste budgetåren.

Programmet bör för massmedieområdets del genomföras med en för­delning mellan myndigheterna och de tre budgetåren enligt följande.

78

Myndighet

Besparing

varav budgetåret

totalt

1991/92     1992/93     1993/94

Prop. 1990/91:150 Bilaga 11:7

600 000

Presslödsnämnden och lal­

lidningsnämnden

300 000

Talboks- och punktskrifts-

biblioteket

300 000

Summa

150 000     150 000    -

300 000 150 000     150 000    300 000

6. Ekonomiska konsekvenser

Jag räknar med att de ålgärder som statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] och jag nu har re­dovisat sammanlagt skall leda till en minskning av den statliga adminis­trationen med 170 milj. kr.

7. Hemställan

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anför

1.     Jag hemställer atl regeringen  bereder riksdagen lillfälle

att ta del av vad jag anförl om den slalliga skoladministrationen.

Utbildningsministern anför

Jag hemsläller att regeringen föreslår riksdagen atl

2.     godkänna vad jag anförl om universitets- och högskoleämbe­

tets arbetsuppgifter,

3.

under åttonde huvudtitelns förslagsanslag Universitets- och högskoleämbetet för budgetåret 1991/92 anvisa etl belopp som är 4970000kr. lägre än vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil. 10,

4.

under åttonde huvudtitelns reservationsanslag Vissa särskilda kostnader inom högskolan m.m. för budgetåret 1991/92 anvisa etl belopp som är 1 000 000 kr. lägre än vad som föreslagits i prop. 1990/91:100 bil. 10,

5.

godkänna vad jag förordat om inrättande, tillsättande och omprövning av tjänst som professor,

6.

godkänna de riktlinjer för omställning och minskning av den statliga administrationen inom högskolan, universitets- och högskoleämbetet, forskningsråden, forskningsinstitut samt andra myndigheter med uppgifter inom forskningsområdet som jag har anfört.,

7.

godkänna de riktlinjer för omställning och minskning av den statliga administrationen inom kulturområdet som jag har an­fört.

79

8.    under åttonde huvudtitelns förslagsanslag Presslödsnämnden    Prop. 1990/91:150

teh lallidningsnämnden för budgetåret  1991/92 anvisa ett belopp    Bilaga 11:7

om   är    150 000 kr.   lägre   än   vad   som   föreslagits   i    prop. 1990/91:100 bil. 10,

9.    att godkänna de riktlinjer för omställlning och minskning av

len statliga administrationen inomi massmedieområdet som jag

lar anfört.

80

Jordbruksdepartementet

pop- 

' 90/91; 150

Bilaga 11:8 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställningen och minskningen av den statliga administrationen

1 Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Till jordbruksdepartementet hör frågor rörande jordbruk, skogsbruk, fiske, trädgårdsnäring och rennäring samt högre utbildning, forskning och försök för dessa näringar, livsmedelsberedskap, djurskydd, djurens hälso- och sjukvård, livsmedelskontroll, växtskydd och utsädeskontroll samt jakt och viltvård.

Karaktäristiskt för verksamhetsområdet är således att departementet i första hand ansvarar för frågor rörande biologiska produktionsprocesser där landets mark- och vattentillgångar samt djur och växter utgör de viktigaste produktionsresurserna. Till departementets verksamhetsområde hör att tillse att dessa produktionsresurser kan utnyttjas långsiktigt. Till departementets ansvarsområde hör också att trygga landets försörjning med livsmedel i kristider och att kontrollera våra livsmedel ur främst hygienisk synvinkel.

Utmärkande för departementets ansvarsområde är också att det berör verksamheter spridda över hela landet.

Inom departementets verksamhetsområde har påbörjats ett arbete som innebär stora strukturella förändringar. Den nya livsmedelspolitiken inne­bär en övergång från ett system med en omfattande reglering och styrning av marknaden till ett marknadsorienterat system där konsumenternas fria val ytterst styr produktion och priser. Omställningen av jordbrukspolitiken påverkar på motsvarande sätt även andra delar av departementets verk­samhetsområden såsom veterinärväsendet och jordförvärvslagstiftningen.

Det förändringsarbete som nu pågår inom departementets verksamhets­område kan dels sägas syfta till att klarlägga samhällets och de olika näringarnas ansvarsområden, dels uppnå en högre grad av måluppfyllelse och effektivitet med de resurser som kommer att stå till förfogande. En ytterligare kraftsamling och prioritering av tillgängliga resurser måste därför enligt min mening göras för att uppnå dessa ambitioner. I samband därmed bör arbetet under de närmaste åren särskilt inriktas mot

att fullfölja livsmedelsreformen,

att höja ambitionerna inom miljöområdet,

att fullfölja arbetet med ett förbättrat djurskydd,

att utveckla skogspolitiken,

att offensivt satsa på FoU för jord- och skogsbrukets framtid,

6   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150. Bilaga 

II

att modernisera och förnya administrationen.

Prop. 1990/91: 150

Till detta kan föras uppgiften att noga följa och delta i det internationella     Bilaga 11; 8 arbetet inom området. Detta gäller i första hand ett närmande till den Europeiska Gemenskapen (EG) SEimt att genomföra och följa upp resulta­tet från GATT-förhandlingarna.

De strukturella förändringarna på departementets område ger ett natur­ligt utrymme för den typ av besparingar i offentliga utgifter som avses i regeringens program för omställning och minskning av den statliga admi­nistrationen.

2 Jordbrukets område

2.1  Ny central myndighet

Den 1 juli 1991 bildas statens jordbruksverk samtidigt som lantbrukssty­relsen och statens jordbruksnämnd upphör (prop. 1990/91: 100 bil. 

II). 

Förändringen skall ses mot bakgrund av den nya livsmedelspolitik som riksdagen beslutade om våren 1990 och som bl. a. innebär en avreglering av livsmedelssektorn. Tillskapandet aiv en ny myndighet av detta slag innebär en bättre samordning av insatserna på jordbruksområdet samt en vilalise­ring av organisationen och därmed också av verksamheten. En förnyelse av myndighetsorganisationen på detta sätt leder till ökad flexibilitet och effektivitet inom verksamheten. Denna strukturella förändring utgör där­med ett led i förnyelsen av den offentliga sektorn.

Förändringen innebär en besparing på statsbudgeten fr.o.m. budgetåret 1991/92 med 18,3 milj.kr.

1 samband med avvecklingen av regleringen och omställningen av jord­bruket tar det nya verket över vissa uppgifter från de s.k. regleringsför­eningarna. Kostnaderna för detta finansieras inom ramen för omställnings­kostnaderna. I takt med att arbetsuppgifterna försvinner avvecklas den personal som anställts vid den nya myndigheten för dessa uppgifter. Detta sker först efter budgetåret 1993/94.

2.2 Regleringsföreningarna

Inom ramen för den tidigare livsmedelspolitiken har sju regleringsför­eningar, nämligen Föreningen för mejeriproducenter, Svensk spannmåls­handel, Sveriges oljeväxtintressenv.er, Sveriges potatisintressenter. Svensk sockerhandel, Svensk kötthandel, Svensk ägghandel, haft till uppgift att sköta marknadsregleringar, främst exportfinansiering, inom sina resp. an­svarsområden. För verksamheten har föreningarna disponerat interna avgifter inom jordbruksprisregleringen och vissa införselavgiftsmedel.

Verksamheten vid de särskilda regleringsföreningarna upphör som en följd av den nya livsmedelspolitiken.

Den I juli 1991 upphör alla statliga regleringar av verksamheten vid

föreningarna liksom den statliga representationen.

82

2.3 Statens engagemang i vissa kvalitetsregleringar

Prop. 1990/91:150

Bilaga 11:8 

Den 1 juli 1991 upphör statens engagemang i den kvalitetskontroll för

mejeriprodukter, ägg, fiskkonserver och potatis som handhafts av Svenska kontrollanstalten för mejeriprodukter och ägg (KMÄ), Svenska konserv­kontrollens råd och Svensk matpotatiskontroll (SMAK). Det blir i fortsätt­ningen en fråga för resp. bransch om man vill behälla organisationer av detta slag.

2.4 Ändrad jordförvärvslagstiftning

Regeringen har nyligen föreslagit riksdagen väsentliga förenklingar av jordförvärvslagstiftningen fr.o.m. den I juli 1991. Förändringarna inne­bär att ett avsevärt mindre antal jordförvärv kommer att behöva prövas. Vad beträffar administrationen av ärenden enligt jordförvärvslagstift­ningen bedöms nu att en besparing på ca 14 milj.kr. bör kunna göras senast budgetåret 1992/93. En mer exakt bedömning av besparingarna inom administrationen kan göras först då erfarenheter vunnits av tillämpningen av den nya lagstiftningen. En del av besparingen bör dock kunna realiseras redan fr.o.m. budgetåret 1991/92.

2.5 Besparingar inom länsstyrelsernas lantbruksverksamhet

Fr.o.m. den 1 juli 1991 inordnas verksamheten vid lantbruksnämnderna och fiskenämnderna i den nya länsstyrelseorganisationen. 1 samband här­med görs besparingar utöver de som görs med anledning av det rationali­seringskrav som ställs på den nya organisationen (prop. 1990/91:100 bil. 

II).

Lantbruksverksamheten vid länsstyrelserna skall således utöver rationa­liseringskravet genomföra besparingar på 6milj.kr. (exkl. besparingar till följd av ändrad fiskeriadministration) budgetåret 1991/92. Detta kan ske bl.a. mot bakgrund av minskningen av branschstöden på jordbrukets och trädgårdsnäringens områden.

2.6 Översyn av vissa verksamheter inom jordbrukets

område

Det livsmedelspoliliska beslutet förutsätter en intensifierad rådgivnings-och utbildningsverksamhet på lantbruksområdet vid länsstyrelserna under omställningsperioden. Samtidigt förutsätts i samma beslut att näringen bör ta ett större ansvar för sin egen utveckling.

Jag kommer inom kort att föreslå regeringen en översyn av ansvarsför­

delningen och samordningsmöjligheterna på rådgivningsområdet. Verk­

samheten är i dag till viss del uppdragsfinansierad. Sammanlagt uppgår

omslutningen av statsbudget- och uppdragsfinansierad verksamhet till ca

80 milj.kr. Det är i dag för tidigt att göra någon bedömning av om och i

vilken utsträckning perioden 1991/92-1993/94 kan komma att påverkas

av en översyn.

83

En översyn kommer även att göras av vissa stödformer; framför allt     Prop. 1990/91: 150

kreditgarantigivningen på jordbrukets område.

Bilaga 

II: 

8

I kombination med förändringar i jordförvärvslagstiftningen kan över­synerna beräknas leda till förändringar i verksamheten vid statens jord­bruksverk och länsstyrelsernas lantbruksverksamhet med icke oväsentliga besparingar som följd.

2.7 Omorganisation av lantbrukskemisk laboratorieverksamhet m. m.

I samband med att regeringen föreslog en ny central jordbruksmyndighet lämnades även förslag till ett ändrat huvudmannaskap för den lantbruks­kemiska laboratorieverksamheten. Statens lantbrukskemiska laborato­rium, för vilket lantbruksstyrelsen för närvarande är chefsmyndighet, och Sveriges lantbmksuniversitet (SLU) är i dag samlokaliserade. Vid univer­sitetet och laboratoriet bedrivs också till viss del likartad verksamhet. Regeringen har därför funnit det naturiigt att inordna lantbrukskemiska laboratoriet i lantbruksuniversitetet. Genom de strukturförändringar och rationaliseringar som därvid kan genomföras samt de förändringar i övrigt som skall vidtas vid universitetet beräknas de sammanlagda besparingarna för lantbmksuniversitetet till 12,6 milj.kr. budgetåret 1991/92.

2.8 Utvärdering och översyn av verksamheten vid SLU

En översyn av Sveriges lantbruksuniversitets verksamhetsinriktning och styrning pågår. Översynen skall redovisas sensommaren 1991 och utgöra underlag för kommande forskningsproposition. Översynen avser områ­dena forskning, försöksverksamhet, förmedling av forskningsrön, utbild­ningar och administrativa förnyelsefrågor. Översynen syftar bl.a. till att utveckla den svenska forskningens konkurrenskraft och att granska fördel­ningen av kostnaderna för forskning och försöksverksamhet mellan stat och näring. Utredarens förslag beräknas innebära betydande effektivitets­vinster.

2.9 Översyn av statistikproduktion

Den pågående statistikutredningen på jordbrukets område har bl.a. till uppgift att se över det statliga engagemanget i verksamheten. Utredningen beräknas avge sitt slutbetänkande till sommaren 1991. Statens kostnader för statistikproduktionen på området uppgår för närvarande till ca 50 milj.kr.

Förändringar i SCBs statistik på jordbruksdepartementets område som

kan hänföras till det treåriga programmet för besparingar inom förvalt­

ningen ger besparingar på 1 milj.kr. för budgetåret 1991/92.

84

2.10                                                              Utredning om veterinärväsendet

Prop. 1990/91:150

Bilaga 11:8 

Verksamheten inom de olika organisationerna på veterinärområdet har

under senare tid fungerat mindre väl på grund av olika orsaker. Veterinär­väsendet påverkas naturligen, som många andra verksamheter, av föränd­ringar i det svenska samhället och vår omvärld. Härtill har emellertid flera väsentliga förändringar i förutsättningarna för den veterinära verksamhe­ten, däribland det nya livsmedelsbeslutet, tillkommit. Jag kommer därför inom kort att föreslå regeringen att en översyn av veterinärväsendet bör göras.

Veterinärväsendet är ett samlingsnamn för all veterinär verksamhet i landet. Ca 1 500 veterinärer är sysselsatta med arbetsuppgifter som i de flesta fall direkt eller indirekt har anknytning till djur. De största verksam­hetsområdena är distriktsveterinärorganisationen, besiktningsveterinäror-ganisationen, djursjukhus, privata praktiker och veterinärmedicinska fa­kulteten vid SLU.

Kostnader på statsbudgeten för distriktsveterinärorganisationen uppgår budgetåret 1991/92 till ca 85 milj.kr. Dessa kostnader finansierades tidi­gare inom ramen för jordbrukets prisreglering. Kostnaden för den avgifts-finansierade besiktningsveterinärorganisationen uppgår till ca 90 milj.kr.

Utredningen skall analysera behov av veterinär verksamhet och vilka behov som förväntas uppkomma i framtiden. Mot bakgrund av denna analys bör förslag till framtida organisation av veterinärväsendet lämnas. Kostnaderna och finansieringen av organisationsförslag skall belysas. En viktig utgångspunkt i detta arbete är att avlasta statsbudgeten kostnader för djurens hälso- och sjukvård. Utredningsarbetet skall vara avslutat den Ijuli 1992.

Sveriges närmande till EG bör också vara en utgångspunkt för förslag till organisation, veterinärernas uppgifter och utbildning.

Förändringar i distriktsindelningen inom distriktsveterinärorganisatio­nen medför besparingar på 2 milj.kr. budgetåret 1991/92.

2.11  Organisation för statens utsädeskontroll

Förslag föreligger rörande ändrad dimensionering av utsädeskontrollens verksamhet. Förslagen förutsätter nedläggning av viss verksamhet på flera platser i landet. Frågan bereds tillsammans med vissa lagstiftnings- och författningsfrågor på utsädes- och växtskyddsområdena. Beslut om föränd­ringar bör kunna fattas inför budgetåret 1992/93. Statens utsädeskontroll belastar statsbudgeten med 2,5 milj.kr.

3 Skogens område

3.1  Utvärdering och översyn av skogspolitiken

En parlamentarisk kommitté med uppdrag att utvärdera skogspolitikens

mål och medel har tillsatts. 1 uppdraget ingår bl.a. att se över den statliga

skogsvårdsorganisationen och pröva förenklingar i nuvarande regelsystem.

85

Kommittén skall även göra en utvärdering av hur skogspolitikens mål har     Prop. 1990/91: 150 uppfyllts sedan 1979 års beslut samt även göra en långsiktig framtidsbe-     Bilaga 11; 8 dömning. Uppdraget skall redovisas senast den Ijuli 1992.

Vid anpassning av skogsvårdsorganisationens basorganisation görs be­sparingar på 3,7 milj.kr. budgetåret 1991/92.

I samband med att bidragen till avveckling av lågproducerande bestånd och byggande av skogsbilvägar upphör eller minskas görs administrativa besparingar motsvarande 6 milj.kr. budgetåret 1991/92.

4 Fiskets område

4.1  Omorganisation av fiskeristyrelsen

I regeringens förslag om näringspolitik för tillväxt (prop. 1990/91:87) föreslås en kraftigt minskad statlig administration på fiskets område både centralt och regionalt. Förändringen möjliggörs genom en omorganisation, förändrade arbetsuppgifter och rationaliseringar för såväl den centrala myndigheten som för den regionala organisationen. För fiskeristyrelsens del innebär förslaget besparingar på 7,5 milj.kr. Besparingarna i den regionala organisationen beräknas till 7 milj.kr.

I samband med omorganisationen byter fiskeristyrelsen namn till fiske­riverket. Förändringarna genomförs den I juli 1991.

I prop. 1990/91:87 behandlades inte det förslag till besparingar vad gäller driften av fiskeriundersökningsfartyget Argos och det därtill kopp­lade förslaget om överföringar av resurser från naturvårdsverket. Översy­nen av naturvårdsverkets organisat ion och arbetsuppgifter har nu slutförts. Efter samråd med chefen för miljödepartementet tar jag därför upp denna fråga i detta sammanhang.

Mitt förslag: Genom en samordning med naturvårdverkets laborato­rium i Öregrund och verkets fartyg Ancylus samt effektiviseringar i driften av fiskeriundersökningsfartyget Argos skall besparingar på ytterligare 2,5 milj.kr. göras i fiskeriverket.

Utredningsförslag: Statskontorets och den särskilda utredarens av natur­vårdsverkets organisation och arbetsuppgifter förslag överensstämmer med mitt.

Skälen för mitt förslag: Chefen för miljödepartementet föreslår i det

följande att naturvårdsverkets kustlaboratorium överförs till fiskeriverket

fr.o.m. den I juli 1991. Merpanen av verksamheten finansieras med

intäkter från kraftindustrin. En mindre del finansieras över statsbudgeten.

Detta belopp, 1 040000 kr., bör föras över till fiskeriverket. I samband med

att fiskeriverket övertar ansvaret för laboratoriet skall en besparing på 2,5

milj.kr. göras genom dels en samordning med verkets nuvarande verksam­

het, dels förändring av reglerna som rör bemanningen av Argos. Det

ankommer på fiskeristyrelsen att se över bemanningsreglerna. Detta inne­

bär att fiskeriverket bör anvisas ett I 460000 kr. lägre belopp än vad som

regeringen föreslog i prop. 1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt.

86

5 Ekonomiska konsekvenser

Prop. 1990/91 ;150

Bilaga 

II; 

8

Jag räknar med att de åtgärder som jag nu har redovisat sammanlagt skall

leda till en minskning av den statliga administrationen under budgetåren 1991/921993/94 som minst motsvarar 115 milj.kr. Besparingar genom fattade beslut uppgår till ca 60 milj.kr. för budgetåret 1991/92. Under detta budgetår genomförs även vissa andra strukturella organisationsföränd­ringar som inte har någon direkt effekt på statsbudgeten. För budgetåret 1992/93 uppgår besparingarna till följd av redan fattade beslut till ca 14 milj.kr. Ytterligare besparingar kan komma att göras under detta budgetår. Huvuddelen av de återstående besparingarna på ca 40 milj.kr. fömtses dock ske under budgetåret 1993/94.

6 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna de riktlinjer för omställning och minskning av den statliga administrationen inom jordbruksdepartementets verksamhetområde som jag har anfört,

2.

under nionde huvudtitelns förslagsanslag Fiskeriverket för budget­året 1991/92 anvisa ett belopp som är 1460000 kr. lägre än vad som föreslagits i prop. 1990/91:87.

87

Arbetsmarknadsdepartementet

Prop. 1990/91; 150

Bilaga 11:9 

Utdrag ur protokoll vid regeringsammanträde den 18 april 1991.

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] vad avser p. 1 4 och 6 7 samt statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] vad avser p. 5.

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställning och minskning av administrationen inom arbetsmarknadsdeparetmentets verksamhetsom­råde.

1 Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Till arbetsmarknadsdepartementet hör frågor om arbetsmarknad, arbets­liv, invandring och svenskt medborgarskap.

Utgångspunkter för en omställning och minskning av administrationen inom arbetsmarknadsdepartementets verksamhetsområde har varit de hu­vudlinjer som regeringen presenterade i budgetpropositionen. Genom främst övergången till mål- och resultatorienterad styrning ges möjligheter för delegering av uppgifter till regional och lokal nivå. Samtidigt sker en minskning av detalj- och regelstyrningen. De centrala myndigheternas organisation och uppgifter bör anpassas till denna utveckling.

För de berörda myndigheterna inom arbetsmarknadsdepartementets versamhetsområde är målsättningen att verksamheten skall decentralise­ras, så långt detta ger ökad effektivitet och service. Samtidigt ses de olika regelsystemen fortlöpande över för att bl. a. förenkla handläggningar och där det är möjligt, minska de administrativa kostnaderna.

Projekt som pågår och som syftar till att förändra strukturen inom departementets verksamhetsområde är bl.a. översynen av Stiftelsen Sam­hall. Vidare har regeringen denna dag lämnat ett uppdrag till arbetarskydd­styrelsen att i samråd med naturvårdsverket och kemikalieinspektionen kartlägga förutsättningarna för en ökad samverkan i den regionala och lokala tillsynen av arbetsmiljön och den yttre miljön i syfte att förbättra och effektivisera den offentliga tillsynen. Denna och andra icke nämnda utredningar kommer inte nödvändigtvis att medföra någon besparing på statsbudgeten. Syftet med förändringsarbetet är främst att verksamheten på ett effektivare sätt skall kunna uppfylla ställda mål.

Vidare utreds på departementet frågor som mera inriktar sig på att ge effekter för produktionen och i samhället i stort och därmed inte torde ha någon effekt på statsbudgeten. Exempel på detta är utredningen om flexibla arbetstider och utredningen om kompetensutveckling i arbetslivet.

2 Arbetsmarknadsdepartementet

Prop. i990/9i;i50

Bilaga

II; 

9 Inom arbetsmarknadsdepartementet pågår en neddragning av organisatio­nen. För treårsperioden fram t.o.m. budgetåret 1993/94 medför neddrag­ningen en minskning av departementets anslag med 2,4 milj.kr. I detta ingår den minskning på 761000 kr. som ingår i förslaget till anslag för budgetåret 1991/92 i årets budgetproposition. Jag bedömer att neddrag­ningen i stort inte påverkar verksamheten på grund av rationaliseringsåt­gärder, t.ex. den pågående datoriseringen av departementets verksamhet.

3 Arbetsmarknadsfrågor

3.1 Arbetsmarknadsverket

Från tionde huvudtitelns anslag anslag Arbetsmarknadsverkets förvalt­ningskostnader betalas förvaltningskostnaderna för arbetsmarknadsstyrel­sen (AMS), länsarbetsnämnderna och arbetsförmedlingen (exkl. arbets­marknadsinstituten).

Merparten av kostnaderna för arbetsmarknadsverkets förvaltning avser rent operativ verksamhet såsom arbetsförmedlingen med sin direkta ser­vice åt allmänheten. Den egentliga administrationen finns vid AMS och länsarbetsnämnderna.

Arbetsmarknadsverket har under 1980-talet genomgått en genomgri­pande omorganisation som syftar till att anpassa de olika verksamhetsde­larna till de principer som utgör grunden för det s.k. serviceprogrammet. Programmets allmänna inriktning var att verkets resurser så långt som möjligt skulle omfördelas från centrala och regionala verksamheter till direkt förmedlingsservice och att arbetslinjen i arbetsmarknadspolitiken skulle hävdas. Till detta kan läggas att AMS successivt har övergått från regel- till målstyrning och att man i detta sammanhang har infört verksam-hatsplanering för de olika nivåerna inom verket.

Som ett led i denna process genomfördes från årsskiftet 1986 1987 en omfattande ändring i arbetsförmedlingens lokala organisation och arbets­former (prop. 1985/86:138). Genom denna omorganisation skapades fö­rutsättningar för att ytterligare genom decentralisering inom arbetsmark­nadsverket effektivisera arbetsförmedlingen.

Arbetsförmedlingen skall även fortsättningsvis utgöra det främsta och primära arbetsmarknadspolitiska instrumentet. Denna inriktning ställer krav på insatser i fråga om både personal och andra resurser men också på åtgärder som syftar till att höja kompetensen och utveckla arbetsmetoder m. m.

Jag bedömer att besparingar kan genomföras vid AMS och länsarbets­nämnderna. Som jag har nämnt i 1991 års budgetproposition pågår ett arbete med att rationalisera administrationen vid länsarbetsnämnderna och att minska sjukfrånvaron i hela verket för att därigenom frigöra resurser för den direkta förmedlingsverksamheten. Detta arbete måste drivas vidare.

Besparingsmålet bör för arbetsmarknadsverket exkl. arbetsmarknadsin-     Prop. 1990/91: 150 stituten vara ca 71 milj.kr. Det innebär att medelstilldelningen under     Bilaga 

II; 

9 anslaget B 

I. 

Arbetsmarknadsverkets förvaltningskostnader skall, utöver den av riksdagen beslutade minskning i den treåriga budgetramen, vara 70,6 milj.kr. lägre under budgetåret 1993/94 än vad som har beräknats för nästa budgetår.

AMS bör inom ramen för ett regeringsuppdrag ges en relativt stor frihet att själv bestämma hur besparingsmålet skall uppnås. Regeringen bör dock ange vissa riktlinjer för hur besparingsarbetet skall genomföras.

Jag förordar därvid följande

besparingen skall avse AMS och länsarbetsnämnderna men inte arbets­förmedlingen,

under budgetåret 1991/92 skall kostnaderna vid AMS och länsarbets­nämnderna minska med sammanlagt minst 10 milj.kr., under budgetå­ret 1992/93 med ytteriigare minst 20 milj.kr. och under budgetåret 1993/94 med ytteriigare minst 40,6 milj.kr.,

    verksamheterna vid AMS och länsarbetsnämnderna skall i ökad grad

inriktas på utveckling av verksamheten samt på uppföljning och utvär­

dering,

      besparingen skall genomföras genom främst strukturella förändringar,

en koncentration av rutinartade och expertfunktioner till några länsar­betsnämnder bör eftersträvas och

besparingen får inte innebära en övervältring av kostnader på andra myndigheter, kommuner m.fl.

För att underiätta besparingsarbetet bör åtgärder vidtas i syfte att förenkla ärendehanteringen och därmed minska behovet av administrativ personal. Det kan ske bl.a. genom en översyn av arbetsmarknadspolitiska regelverk och ett ökat utnyttjande av tekniska hjälpmedel.

Arbetsmarknadsstyrelsen skall med utgångspunkt i de nämnda riktlin­jerna så snart som möjligt till regeringen redovisa hur en omställning och minskning av arbetsmarknadsverkets administration skall ske.

Frågan om medelstilldelningen for nästa budgetår under anslaget B 1. Arbetsmarknadsverkets förvaltningskostnader har jag redovisat i anslut­ning till mina förslag till ytterligare arbetsmarknadspolitiska åtgärder un­der budgetåret 1991/92 (Bilaga 1:6).

3.2 Ändrad organisation för utbetalning av lönegarantimedel

Ett anspråk på utbetalning enligt lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs prövas inom ramen för konkursförfarandet i fråga om konkur­ser där bevakning sker och i fråga om övriga konkurser av kronofogdemyn­digheten.

Lönegarantin finansieras genom en arbetsgivaravgift som för närva­rande uppgår till 0,2 procent av avgiftsunderlaget. Avgifterna förs till en fond, lönegarantifonden, som förvaltas av kammarkollegiet.

Utbetalningen handhas av länsstyrelsen i det län dit konkursdomstolen

hör. Länsstyrelsen verkställer skatteavdrag, avdrag avseende införsel och

90

utmätning i lön samt eventuell avräkning för inkomst från annan anställ-     Prop. 1990/91: 150

ning under uppsägningstiden.

Bilaga 

II: 

9

I sitt betänkande (SOU 1986:9) Ny lönegarantilag lade lönegaranti­utredningen fram förslag till ett nytt förfarande för prövning av lönegaran­tiärenden. Uppgiften att betala ut garantibelopp borde enligt utredningen flyttas över från länsstyrelserna till kronofogdemyndigheterna. Utred­ningen avstod dock från att föreslå detta med hänvisning till att de dåvarande ekonomiadminstrativa rutinerna hos kronofogdemyndighe­terna inte gjorde en överflyttning möjlig.

Efter den omorganisation av kronofogdemyndigheterna som skett sedan utredningen lade sitt betänkande, finns det nu inte längre några hinder mot att en sådan rationalisering av lönegarantihanteringen genomförs, som utredningen ansåg lämplig. En omorganisation som innebär att utbetal­ningsfunktionen förs över från länsstyrelserna till kronofogdemyndige-terna bör därför genomföras.

Utbetalningarna har tidigare sysselsatt ca 45 årsarbetskrafter på länssty­relserna. Om utbetalningarna förs över till kronofogdemyndigheterna kan antalet årsarbetskrafter efter rationaliseringar reduceras till ca 25 30. Detta skulle medföra en besparing av ca 3 milj. kr om året.

Antalet lönegarantiärenden fördubblades år 1990 till följd av det kraftigt ökade antalet företagskonkurser. Beräknat från den utgångspunkten bör besparingseffekten kunna uppgå till ca 5 milj. kr om året.

En reform bör kunna träda i kraft senast den I juli 1993. Under beredning av reformen bör ställning dessutom tas till lönegarantiutredni-gens övriga förslag.

Civilministern kommer att ta upp den föreslagna besparingen i det följande (Bilaga 

II: 

12). Besparingen ingår inte i den beräknade besparingen inom arbetsmarknadsdepartementets verksamhetsområde.

4 Arbetslivsfrågor

4.1 Arbetarskyddsstyrelsen och yrkesinspektionen

Regeringen lämnade nyligen i en proposition om arbetsmiljö och rehabili­tering (prop. 1990/91: 140) förslag till ändringar av arbetsmiljölagen m.m. Dessa förslag innebär att arbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspektionens tillsynsuppgifter kommer att utvidgas och förändras. Ett arbete pågår dessutom inom arbetarskyddsverket för att förändra arbetsformerna i tillsynsarbetet och styrningen av verksamheten. Regeringen har i de myn­dighetsspecifika direktiven inför den fördjupade anslagsframställningen för budgetåren 1992/93-1994/95 ställt krav på en resultatanalys, en fram­tidsanalys och en resursanalys som ansluter till detta arbete. Ett ändamåls­enligt system för redovisning, uppföljning och utvärdering skall utarbetas. Syftet är att införa mål- och resultatstyrning av arbetarskyddsverkets verksamhet.

Inom arbetarskyddsstyrelsen föreskriftsverksamhet sker ett fortlöpande

utvecklingsarbete vad gäller utformningen av konsekvensutredningar. Vi-

91

dåre utvecklar styrelsen metoder för uppföljning och utvärdering av före-     Prop. 1990/91:150

skrifter, i syfte att effektivisera regelgivningen.

Bilaga 

II; 

9

Mot bakgrund av dessa pågående förändringar bör arbetarskyddsstyrel­sen få ett uppdrag att i anslutning till arbetet med de myndighetsspecifika direktiven göra en fördjupad verksamhetsanalys för att ge ett underlag för bedömning av resursfördelningen. Redovisningen bör visa den senaste och den förväntade utvecklingen när det gäller resursfördelningen på de olika insatsområdena och för verkets administrativa behov. De berörda föränd­ringarna i kraven på verksamheten, ändringarna i lagstiftningen, ändrad inriktning, ökat deltagande i det internationella standardiseringsarbetet m.m. bör beaktas. Redovisningen skall utgå från att en besparing på 5 milj.kr. utöver de rationaliseringskrav som finns i regeringens budgetdirek­tiv skall göras i den administrativa verksamheten under treårsperioden 1992/93- 1994/95 vilket innebär samma tidsperiod som också gäller för arbetarskyddsstyrelsens treårsbudget. Arbetarskyddsstyrelsen skall även ges i uppdrag att till den 15 februari 1992 föreslå på vilket sätt yrkesins­pektionens arbete med förhandsbedömningar av främst arbetslokaler och personalutrymmen bör förändras för att kunna utgöra ett effektivt medel i verksamheten. Arbetet bör särskilt ta sikte på den s.k. obligatoriska för­handsgranskning som sker i samband med sådan ny- och ombyggnation som kräver bygglov. Styrelsen skall därvid också, i enlighet med vad jag aviserade i årets budgetproposition, utreda förutsättningarna för att av­giftsbelägga sådana förhandsbedöm ningar och föreslå hur ett avgiftssystem i så fall kan se ut. Den senare delen av uppdraget bör ske i samråd med riksrevisionsverket.

4.2 Yrkesinriktad rehabilitering

Arbetsmarknadsinstituten (Ami) inrättades med arbetsmarknadsverket som huvudman den I januari 1980 genom samordning av verksamheter, som dessförinnan varit landstings- och primärkommunala, statliga eller privata. De ger service till arbetsförmedlingens sökande i form av fördju­pad vägledning inför val av arbete och/eller utbildning samt arbetspröv­ning och- träning och andra arbetsiörberedande insatser. Vissa av institu­ten har särskild kompetens på specifika handikappområden som syn- eller hörselhandikapp, psykisk utvecklingsstörning m.fl.

Sedan arbetsmarknadsverket under senare delen av 1980-talet inlett en verksamhet med försäljning av konsulttjänster till arbetsgivare, inrättades budgetåret 1990/91 ett särskilt anslag för uppdragsverksamhet inom den yrkesinriktade rehabiliteringen. Ett skäl för detta var att uppdragsverksam­heten kunde väntas öka i volym till följd av att försäkringskassorna och arbetslivsfonderna från detta budgetår kan finansiera köp av rehabilite­ringstjänster.

Ami-personalen arbetar nu dels rned arbetsförmedlingens sökande med finansiering av anslagsmedel, dels med externt finansierade "arbetsliv­stjänster".

Det förhållandet att verksamheten nu finansieras från fler uppdragsgi­

vare bör innebära att kostnader för bl.a. metodutveckling och administra-

92

tion m.m. kan fördelas på fler. Dessutom bör effektivitetsvinster kunna     Prop. 1990/91; 150 göras. Jag bedömer att besparingar motsvarande 15 milj.kr. bör kunna     Bilaga 11:9 uppnås   under   treårsperioden    1991/921993/94.   Under   budgetåret 1991/92 bör en tredjedel av besparingarna kunna uppnås.

4.3 Arbetslivscentrum

Det förslag om en omorganisation av arbetslivscentrum (ALC) som lagts fram i prop. 1990/91:69 om arbetslivsforskningens organisation m.m. innebär en minskning av de fasta tjänsterna vid ALC med en besparingsef­fekt på ca 10 milj.kr. Besparingen medför minskade utgifter för arbetsmil­jöfonden, som finansierar ALCs verksamhet. Insparade medel skall använ­das för att minska belastningen på statsbudgeten på anslag inom arbetsmil­jösektorn. Regeringen har uppdragit åt ALC att i maj månad 1991 redovisa ett förslag till ändrad organisation. Den nya organisationen kan väntas börja sin verksamhet fr.o.m. budgetåret 1992/93.

5 Invandring m.m.

Statens invandrarverk (SIV) arbetar sedan 1 juli 1989 i en ny decentralise­rad organisation och med delvis nya arbetsmetoder. Verkets produktivitet förbättras nu fortlöpande. Sambanden mellan resursinsatser, hur dessa utnyttjas och samhällsekonomiska och statsfinansiella kostnadsbespa­ringar är särskilt tydliga på vissa områden. Jag har tidigare (prop. 1990/91:25 bil. 6 och prop. 1990/91:100 bil. 12) redovisat hur, genom dessa strukturförändringar, förstärkningar av SIVs kapacitet för handlägg­ning av asylärenden minskar utredningstiderna och därmed förkortar den tid en asylsökande måste vistas på förläggning. Detta leder till stora kostnadsbesparingar på tionde huvudtitelns anslag D 2. Förläggningskost­nader, för innevarande budgetår beräknat till ca 400 milj. kr. och för budgetåret 1991/92 till 1,7 miljarder kr.

Jag har också räknat med (prop. 1990/91: 100 bil. 12) att SIV under budgetåret 1991/92 skall klara av att höja sin produktivitet i handlägg­ningen av asyl-, tillstånds- och medborgarskapsärenden . Denna effekt finns inräknad i mina förslag till budgetpropositionens bilaga 12 avseende SIVs förvaltningskostnadsanslag för budgetåret 1991/92

Sedan ärendebalanserna nedbringats bör SIV, som en följd av dessa inledda strukturåtgärder, kunna åstadkomma ytterligare förbättringar.

Den överföring av utredningsansvaret i asylärenden från polisen till SIV

som skall genomföras den Ijuli 1992 leder till en effektivare handläggning

av asylärenden. Den totala resursåtgången för detta ändamål bör därige­

nom kunna minskas samtidigt som resurser kommer att föras över från

polisen till invandrarverket. Även andra delar av SIVs verksamhet bör

kunna genomföras med något mindre resursåtgång. För budgetåren

1992/93 och 1993/94 bör produktivitetshöjningar och effektivitetsvinster

åstadkommas som motsvarar 6,2 resp. 11 milj.kr. i minskad resursåtgång.

Anslagets storiek bestäms dock till största delen av volymen asylsökande.

93

6 Ekonomiska konsekvenser

pp- 

' 990/91:150

Bilaga 11; 9 

Jag beräknar att de åtgärder som jag och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har redovisat

sammanlagt skall leda till en minskning av statlig administration med 124 milj. kr. Härav faller ca 20,7 milj. kr. på invandrarområdet. En förutsätt­ning för beräkningen är att antalet asylsökande inte kraftigt förändras.

7 Hemställan

Jag hemställer på mina och statsrådet Lööws vägnar att regeringen föreslår riksdagen att godkänna de riktlinjer för omställning och minskning av den statliga administrationen inom arbetsmarknadsdepartementets verksam­hetsområde som anförts.

94

Bostadsdepartementet

Pop. 1990/91; 150

Bilaga 

II: 

10

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställning och minskning av den statliga administrationen.

1 Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Bostadsdepartementets verksamhetsområde omfattar myndigheter med både central och regional verksamhet. Verksamhetsområdet är till stor del regelstyrt och de administrativa resurserna är till stora delar beroende av utformningen av dessa regler. Reformeringen av bostadsfinansieringssyste­met möjliggör en anpassning och effektivisering av de administrativa resurserna. Även ökad samverkan mellan myndigheter leder till administ­rativa besparingar.

Inom bostadsdepartementets verksamhetsområde har besluten om ny bostadsfinansiering bl.a. resulterat i en översyn av länsbostadsnämndernas framtida organisation. Vidare har en översyn av den administrativa pröv­ningen av det statliga stödet inletts. Utredningen om en översyn av verk­samheten vid statens råd för byggnadsforskning har nyligen lämnat sina förslag. Överläggningar med olika parter inom byggsektorn angående bygg­nadsforskningens finansiering har genomförts. Inom lantmäteri- och fast­ighetsdataområdet kommer möjligheterna till rationaliseringar att upp­märksammas. Genomförandet är emellertid i hög grad beroende av att fastighetsdatareformen blir klar i hela landet, vilket beräknas vara fallet år 1995.

2 Översyn av länsbostadsnämnderna

Riksdagens beslut (prop. 1990/91: 34, BoU4, rskr. 92) om ny bostadsfinan­siering innebär sammantaget betydande förändringar av länsbostadsnämn­dernas organisation, arbetsformer och dimensionering.

Beslutet innebär bl.a. att man slopar den nuvarande ordningen med ett statligt reglerat bostadslån, dvs. sådana lån som idag kan beviljas av länsbostadsnämnderna för ny- och ombyggnad av bostäder och som utgör en fömtsättning för statliga räntebidrag till kostnaden för ränta på bostad­slånet och den underliggande krediten.

Anslagsfinansierade lån av typen ränte- och amorteringsfria lån, såsom

tilläggslån för ombyggnad och reparation av bostadshus m.m. kommer

länsbostadsnämnderna att ombesörja även i framtiden. Nämnderna kom­

mer också genom ett särskilt intygssystem att pröva när ett projekt uppfyl-

95

ler de bostadspolitiska krav som ställs för att statligt bostadsstöd skall     Prop. 1990/91: 150

kunna utgå.

Bilaga II: 10

I det nya finansieringssystemet måste den statliga bostadsadministratio­nen bli neutral i förhållande till olika kreditinstitut. Länsbostadsnämnder­nas uppgift att fungera som regionala organ åt Statens Bostadsfinansierings­aktiebolag upphör därmed och motsvarande arbetsuppgifter försvinner.

I december 1990 har en särskild utredare tillkallats för att se över länsbostadsnämndernas organisation, arbetsformer och dimensionering med anledning av riksdagens beslut om ny bostadsfinansiering. Resultatet av utredningen beräknas föreligga inom kort. Vidare arbetar en särskild arbetsgrupp inom bostadsdepartementet med att se över de administrativa styrmedlen inom bostadsfinansieringen. Detta arbete avses vara klart i augusti 1991.

De ställningstaganden och förslag som de två utredningarna kan förvän­tas utmynna i kommer sannolikt att starkt påverka den regionala bostads­administrationen, såväl vad gäller organisation som dimensionering.

Resultaten av utredningarna kommer beredas i höstens budgetarbete i samband med den fördjupade prövningen av boverket. En förändring av länsbostadsnämndernas organisation, arbetsformer och dimensionering kommer att ske successivt, dock senast fram till budgetåret 1994/95.

3 Översyn av verksamheten vid statens råd för byggnadsforskning, m.m.

Med anledning av riksdagens beslut våren 1990 om forskningspolitiken (prop. 1989/90:90, BoU 19, rskr. 339) har dels genomförts en översyn av verksamheten vid statens råd för byggnadsforskning (BFR), dels överlägg­ningar med olika parter inom byggsektorn angående byggnadsforskningens finansiering.

BFRs verksamhet och organisation

Den särskilde utredaren (Bo 1990:02) som tillkallades hösten 1990 med uppgift att utreda vissa frågor om verksamheten vid rådet avlämnade i februari 1991 betänkandet (SOU 1991:23) Ett nytt BFR - Byggforsk­ningen på 1990-talet. Betänkandet har remissbehandlats. Remissinstan­serna ställer sig i allmänhet positiva till utredningens förslag.

Utredaren hade i uppgift att bl.a. överväga nya organisationsformer vid rådet, pröva uppgiftsfördelningen mellan rådet och boverket respektive statens energiverk samt föreslå de organisatoriska och andra åtgärder som kan erfordras.

Utredaren konstaterar att BFR som sektorsforskningsråd spelar en vik­

tig roll för utvecklingen inom sektorn. Samtidigt behöver nya krav på BFR

formuleras, om rådet i framtiden skall kunna motsvara sektorns krav på ett

kompetent och aktivt forskningsråd. Rådet skall ha överblick över den

FoU-verksamhet som pågår inom sektorn i Sverige och internationellt och

96

med stöd av denna kunskap löpande beskriva kunskapsfronterna och Prop. 1990/91:150 behovet avförändringar. Jag delar utredarens syn på behovet av överblick. Bilaga 

II; 

10 Det gäller inte minst det internationella forskningsfältet. Jag delar också utredarens uppfattning att BFR skall vara en aktiv part i sektorns samlade FoU-verksamhet. Behovet av samverkan mellan BFR och övriga aktörer inom byggsektorn kommer att öka. Det blir då en viktig uppgift för rådet att verka för att gemensamma FoU-satsningar kommer till stånd. Däri ligger att dels stimulera sektorns olika grenar att samverka inom aktuella problemområden och gemensamma program, dels utveckla samarbetsavtal som bl.a. definierar ansvarsområden, former för samfinansiering, plane­ring och beredning samt information om projekt och hur resultaten skall kunna tillgodogöras i den praktiska verkligheten.

Inom ramen för den roll som jag nu har beskrivit bör BFR enligt utredningen ha ett eget ansvar för att sörja för att sektorns behov av kunskap tillgodoses genom FoU-arbete vid högskolor, universitet och institut. Tyngdpunkten bör ligga på att stödja långsiktigt arbetande FoU-miljöer med tvärfacklig eller mångvetenskaplig inriktning. Utredaren erin­rar dock om att BFR också bör ha ett ansvar för att bevaka att den disciplinära grundforskningen får erforderliga resurser. I det samman­hanget diskuterar utredningen också former för beredning av ansökningar om stöd till FoU. Utredningen föreslår bl.a. fasta ansökningstillfällen för ram- och basanslag i en delvis ny beredningsform som bättre svarar mot kraven på vetenskaplighet.

Vid beredningen av ansökningar har BFR sedan länge arbetat med olika externa grupper. På senare år har mer systematiskt organiserats program-och uppföljningsgrupper som i första hand knutits till rådets program och delprogram. Utredaren föreslår att BFR inrättar s.k. systemgrupper för övergripande FoU-områden och som till övervägande delen består av forskare. Genom sådana systemgmpper kanenligt utredaren den tvär- eller mångvetenskapliga inriktningen stärkas. Utredaren föreslår vidare att BFRs verksamhet skall delas in i tre huvudområden: samhällsplanering och infrastruktur, produktion samt förvaltning.

Jag delar utredarens uppfattning att BFR skall ha ett eget ansvar för den långsiktiga forskningen för sektorns behov. I princip delar jag också utre­darens uppfattning när det gäller beredningsformer och programindelning. Det bör dock i stor utsträckning överlåtas åt BFR att slutligt besluta om programindelningen och om hur ärenden bör beredas.

Vidare anser utredaren att BFR bör verka för ökad samordning inom sektorn på informations- och dokumentationsområdet. Rådet bör därvid begränsa sin egen förlagsverksamhet. Jag delar även här i huvudsak utred­ningens uppfattning. Genom att närmare samverka med sektorn kan delar av informationsverksamheten särskiljas från BFRs kansli i likhet med vad som redan skett när det gäller dokumentation av forskning.

Jag delar också utredningens positiva syn på den vetenskapliga nämn­

dens (BVN) verksamhet. Samtidigt vill jag betona vikten av att rådet 

med stöd av BVN ökar sin aktivitet när det gäller resultatuppföljning

avseende kvalitet, relevans och effektivitet i den forskning som får stöd

från rådet.

97

7   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 150. Bilaga 

II

Utredningen föreslår också att styrelsens ställning stärks. Det bör enligt     Prop. 1990/91; 150 utredningen ankomma på styrelsen att besluta om policyskapande åtgärder     Bilaga 

II; 

10 och vissa större ansökningar som bas- och ramanslag samt i fråga om tillsättning av de tidigare nämnda beredningsgrupperna. För egen del anser jag att starka skäl talar för att rådets styrelse ges en starkare ställning än vad som är normalt för statliga myndigheter.

Utredningsförslagen är i stor utsträckning utformade som riktlinjer för ett fortsatt arbete med att utveckla verksamheten vid BFR. Utredaren föreslår också att det i allt väsentligt överlåts åt BFR att närmare utveckla den organisation som man finner lämplig för att verksamheten skall ut­vecklas i föreslagen riktning. I vissa avseenden kan det dock vara befogat att regeringen närmare anger vissa riktlinjer för hur förändringsarbetet skall bedrivas och preciserar i vilka avseenden organisationen skall ändras. Jag avser att senare återkomma till regeringen med förslag till sådana riktlinjer.

Utredaren konstaterar slutligen a;tt rådet bör kunna fullgöra sina uppgif­ter med en organisation som innebär cirka 30% färre anställda än dagens organisation. I de förslag till riktlinjer för organisationen som jag senare kommer att redovisa för regeringen i form av myndighetsspecifika direktiv avseende treårsperioden 1993/94-1995/96 - kommer jag att uppdra åt rådet att planera sin verksamhet utifrån dessa fömtsättningar.

Överläggningar med byggsektorn

I syfte att förstärka näringslivets insatser inom byggnadsforskningen har överläggningar ägt rum mellan bostadsdepartementet och företrädare för ett stort antal organisationer inom planerings-, bygg- och förvaltningssek­torerna.

Jag kan konstatera att propåerna om en ökad medverkan från bran­schens sida i FoU-finansieringen mötts med en positiv attityd. Samtidigt har inom vissa delbranscher redovisats osäkerhet, hinder eller problem när det gäller att finna former för finansieringen av FoU-stödet. Överläggning­arna har bl.a. visat att alla berörda parter anser det nödvändigt att de grupper som medverkar i finansieringen också får ett avgörande inflytande över medlens användning. Det är en förutsättning för ett aktivt och positivt engagemang från sektorns s;ida i byggnadsforskningen. Detta enga­gemang kan avse såväl planering och genomförande av FoU-projekt som spridning av resultat och erfarenheter. Från sektorns sida betonas samti­digt starkt statens ansvar för grundforskning och högskoleutbildning.

Utgångspunkten för överläggningarna har varit att nå ett resurstillskott från sektorn med i storleksordningen 70 milj.kr. per år. En överenskom­melse har nu nåtts om en ökad medverkan från entreprenörsledet i bygg­nadsforskningens finansiering med 25 milj.kr. Därutöver beräknar jag att insatserna från förvaltningsorganisationerna m.fl. skall kunna öka med omkring 5 milj.kr. Förutsättningar har också skapats för nya eller ökade projektinsatser och på sikt nya ramfinansieringsöverenskommelser.

För egen del ser jag positivt pci utfallet av överläggningarna. Utöver

uppnådda faktiska resultat har också öppningar skapats för att på lite

98

längre sikt ytterligare öka sektorns insatser. Det gäller främst kommuner-     Prop. 1990/91: 150 nas, byggmaterialindustrins och konsultledets insatser, där mera ingående     Bilaga

II; 

10 överväganden visat sig nödvändiga. Överläggningarna bör fortsätta med sikte på att senast den Ijuli 1993 i samband med att en ny treårsperiod inleds uppnå den riktpunkt om 70milj.kr. som sattes upp.

Byggentreprenörernas utfästelse för de närmaste två åren ger således möjligheter till en betydande expansion av FoU-verksamheten. Resurser bör enligt överenskommelsen kunna utnyttjas för insatser av intresse för hela byggsektorn, t.ex. i fråga om infrastruktur, informationsteknologi, byggprocessfrågor och livscykelkostnader. Möjligheterna bör därigenom öka att genom omprioriteringar och förskjutning av resurser göra strategi­ska insatser som är angelägna.

De fortsatta överläggningarna kan föras parallellt och integrerat med alla de överväganden och preciseringar som kommer att ske med anledning av den genomförda översynen av verksamheten vid BFR. Som jag nämnde tidigare kommer initiativet när det gäller att genomföra erforderliga änd­ringar av organisationen i stor utsträckning att ligga hos rådet. Det är därför naturligt att BFR successivt biträder i finansieringsdiskussionerna med berörda parter efter hand som dessa närmar sig konkretisering i form av FoU-program m. m.

Det är naturiigt att de insatser det här är fråga om i första hand får sin tyngdpunkt i tillämpad forskning och utvecklingsverksamhet, dvs. i frågor som ligger nära branschorganisationer och företag. Därför är det nödvän­digt att finna arbetsformer som tillförsäkrar finansiärerna ett inflytande över användningen av medlen. Sektorsföreträdarnas engagemang, erfaren­heter och kunskaper samt deras möjligheter att medverka vid kunskaps­spridning och information om forskning, är enligt min mening av lika stort värde som ett ekonomiskt resurstillskott. En förebild för en principiell uppläggning av ett vidgat sektorsstöd kan utöver de redan befintliga BFR-avtalen vara de s. k. nationella program för informationsteknologi respektive materialfrågor som styrelsen för teknisk utveckling har tagit initiativet till. Detta arbetssätt skulle ge möjlighet till både en smidig allokering av resurserna i stort och ett inflytande och engagemang i de enskilda programmen.

Mot den bakgrund som jag nu har redovisat torde riksdagens önskemål om ett ökat ansvarstagande från branschen i väsentliga avseenden kunna bli tillgodosedda.

4 Ekonomiska konsekvenser

Jag räknar med att de åtgärder som jag nu har redovisat om översyn av länsbostadsnämnderna och om översyn av verksamheten vid statens råd för byggnadsforskning, m. m. (avsnitten 2 och 3) sammanlagt skall leda till en minskning av den statliga administrationen med minst 64 milj.kr.

99

5 Vissa frågor om avhjälpande av fukt- och mögelskador

5.1  Bakgrund

Med stöd av lagen (1985:1040) om rätt för en skadenämnd att besluta i vissa frågor om avhjälpande av fukt- och mögelskador, har regeringen överlämnat till en särskild nämnd småhusskadenämnden att i vissa fall besluta om avhjälpande av fukt- och mögelskador i småhus och därmed sammanhängande frågor. Nämnden inrättades den 1 januari 1986 i enlig­het med avtal om hjälp till småhusägare som fått fukt- och mögelskador i sina hus, som staten har ingått med Byggentreprenörerna och med Svenska kommunförbundet. För småhus som inte omfattas av avtalen har staten meddelat bestämmelser om stöd till reparation av fukt- och mögelskador. Bestämmelserna återfinns i 4

II 

§§ förordningen (1985:1119) om den statliga fonden för avhjälpande av fukt- och mögelskador i småhus, m.m. Till sin uppbyggnad följer bestämmelserna i förordningen i huvudsak avtalen. För småhus som inte omfattas av avtalen eller 411 §§ fond­förordningen har inrättats ett särskilt stöd till reparation av småhus som är högst 30 år gamla och som är allvarligt skadade av fukt och mögel. Bestämmelser om detta stöd fmns i 12 § nämnda förordning. I 1991 års budgetproposition har jag närmare redogjort för avtalen och de bestäm­melser som jag nyss har nämnt (prop. 1990/91:100 bil. 13, s. 68 69).

Enligt en överenskommelse mellan staten. Byggentreprenörerna och Svenska kommunförbundet har det bildats en ideell förening Före­ningen för avhjälpande av fukt- och mögelskador i en- och tvåbostadshus som har till ändamål att handha den verksamhet som småhusskade-nämndens kansli har att fullgöra enligt avtalen. Nämndens kansli har till uppgift att bereda ärendena hos nämnden. Överenskommelse har också träffats om fördelningen av kostnaderna för småhusskadenämnden och kansliet. Nämndens kansli fullgör motsvarande uppgifter åt den statliga fonden. Ansökningar om stöd som skall prövas av styrelsen i den statliga fonden lämnas sålunda in till nämnden och ärendena hos fonden bereds och föredras av personal vid kansliet.

Prop. 1990/91:150 Bilaga 11:10

5.2 Överväganden och förslag

Mitt förslag: Småhusskadenämnden avvecklas den 31 december 1991.

Skälen för mitt forslag: Av de ärenden som nu finns hos nämndens kansli avser flertalet sådana hus som vid ansökningstillfället var äldre än tio år och som bl.a. därför inte omfaittas av avtalen eller de bestämmelser i fondförordningen som motsvarar avtalen. Endast enstaka ärenden som numera kommer in till kansliet är sådana som skall behandlas enligt avtalen. De få ärenden som kommer in till småhusskadenämnden motive­rar enligt min mening inte ett vidmakthållande av prövningsordningen

100

enligt avtalen. Inga tecken tyder heller på att någon ökad tillströmning av     Prop. 1990/91: 150

sådana ärenden kan förväntas.

Bilaga 

II; 

10

Mot den bakgmnden har överläggningar tagits upp med Byggentrepre­nörerna och Svenska kommunförbundet om en avveckling av verksamhe­ten hos småhusskadenämnden. Enligt vad jag har erfarit ställer sig parterna positiva till en avveckling av verksamheten. De skadefall som kommer in bör från och med den I juli 1991 behandlas inom ramen för det statliga stödet till fukt- och mögelskadade småhus. Avtalen bör dock tillämpas på ärenden som kommit in föreden 30 juni 1991. Nämnden bör därför finnas kvar fram till dess att de ärenden som finns hos nämnden den 1 juli 1991 har slutligt avgjorts. Jag bedömer att en avveckling av nämnden kan ske till den 31 december 1991.

1 den mån det under tiden den 1 juli 1991 - den 31 december 1993 kommer in ansökningar som skulle ha behandlats enligt avtalen, bör det företag som uppfört huset fullgöra sina förpliktelser i huvudsak i enlighet med de nuvarande avtalen. Det ankommer då på styrelsen för den statliga fonden att direkt med företaget förhandla om ansvaret för skadornas uppkomst och liksom i dag om eventuell samverkan mellan företaget och den statliga fonden i fråga om stöd till reparationsåtgärder. Mitt förslag innebär alltså ingen ytterligare ekonomisk belastning på den statliga fon­den.

Vid riksdagens bifall till mitt förslag om avveckling av nämnden avser jag att träffa avtal därom med berörda parter. Därefter skall jag återkomma till regeringen med de förslag till ändringar i fondförordningen som kan föranledas av fondens utökade förpliktelser. Som en konsekvens av mitt förslag om avveckling av nämnden kan lagen (1985:1040) om rätt för en skadenämnd att besluta i vissa frågor om avhjälpande av fukt- och mögel­skador i ett senare skede upphävas. Jag avser att återkomma till regeringen med den frågan under hösten 1991.

Som jag nämnde tidigare finns hos nämnden ett kansli som förvaltas av en ideell förening. Mina förslag fömtsätter dels att föreningen avvecklar sitt kansli och att staten inrättar ett motsvarande kansli för handläggning av ärenden hos den statliga fonden, dels att föreningen till det nya fond­kansliet överlåter den utrustning som finns hos föreningens kansli. Perso­nalen hos föreningen bör erbjudas anställning hos det nya fondkansliet. En överenskommelse med den innebörden bör, vid riksdagens bifall till mitt förslag, träffas mellan staten och övriga parter i föreningen. Förändringen medför inga kostnadskonsekvenser för staten eftersom staten redan i dag svarar för kostnaderna för personal och utrustning m. m. vid kansliet.

6 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

I. 

godkänna de riktlinjer för omställning och minskning av den statliga administrationen inom bostadsdepartementets verksamhetsområde som jag har anfört,

101

2.

godkänna förslaget om avveckling av småhusskadenämnden.

Prop. 1990/91; 150

3.

ta del av vad jag har anfört om byggnadsforskningens finansiering.        Bilaga 

II; 

10

102

Industridepartementet

Prop. 1990/91; 150

Bilaga 

II; 

11

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställning och minskning av den statliga administrationen

1 Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Under de senaste åren har näringspolitiken fått en delvis ny inriktning. Ett första steg togs i den näringspolitiska propositionen som beslutades våren 1990. Beslutet innebaren vidgad syn på näringspolitiken.

Regeringen beslutade den 7 februari 1991 att lägga fram för riksdagen en proposition med förslag om en samlad näringspolitik för ökad tillväxt.

Näringspolitiken inriktas på att inom ett stort antal områden främja den strukturomvandling som krävs för att möta bl.a. ändrade efterfrågemön-ster, ökad internationell integration och ökad utländsk konkurrenskraft. I denna omställning spelar ekonomins funktionssätt en viktig roll liksom tillgång på väl fungerade marknader. Mot denna bakgrund presenterade regeringen i propositionen ett stort antal förslag med i huvudsak följande inriktning:

Satsningar och vidareutveckling av kommunikationer och övrig infra­struktur.

Utbyggnad av den högre utbildningen inom det tekniska området samt insatser för att främja teknisk utveckling och forskning.

Regeländring för att tillgodose behovet av väl fungerande marknader och effektiv konkurrens.

Åtgärder för en förnyelse av återväxten inom näringslivet.

Utveckling och effektivisering av affärsverken och av myndigheter inom näringspolitikens område.

2 Effektivare administration ny näringspolitisk myndighet

För att genomföra en framgångsrik och kraftfull näringspolitik för ekono­misk tillväxt krävs bl.a. en myndighetsorganisation som är anpassad till de nya näringspolitiska målen. Regeringen har därför föreslagit i prop. 1990/91:87 att en ny central näringspolitisk myndighet inrättas.

Den nya myndigheten kommer att påbörja sin verksamhet den 1 juli

1991 och vara lokaliserad i Stockholm. Statens energiverk (STEV), statens

industriverk (SIND) och styrelsen för teknisk utveckling (STU) läggs

samtidigt ned.

103

Den nya myndigheten kommer att ha ansvar för bl.a. teknisk forskning     Prop. 1990/91: 150 och utveckling, energiforskning, småföretagsutveckling, regionalpolitiskt     Bilaga 

II; 

11 företagsstöd   och   utvecklingsarbete,   energitillförsel,   energianvändning samt utredningsverksamhet.

Målen och medlen för näringspolitiken har förändrats, liksom sättet att genomföra olika åtgärder. I flera fall sker idag också dubbelarbete. Genom att bilda en ny myndighet uppnås samordningsvinster och effektiviseringar som bör ge förbättrade förutsättningar att på central myndighetsnivå genomföra en offensiv näringspolitik. Internationaliseringen kommer också att ges en stark återspegling i myndighetens näringspolitiska verk­samhet.

Den nya myndighetens uppgifter kommer att ta sin utgångspunkt i en ökad internationalisering, minskad detaljreglering och decentralisering av genomförandet av olika åtgärder, .åtgärder som genomförs skall följas upp och utvärderas av myndigheten. Myndigheten kommer också att ges en flexibel organisation som medger succesiva förändringar efter hand som arbetsuppgifterna förändras och utvecklas.

Den nya myndigheten kommer att omfatta ca 430 årsarbetskrafter. Idag är ca 670 personer anställda vid SIND, STU och STEV.

3 Ekonomiska konsekvenser

Jag räknar med att de åtgärder som jag nu har redovisat skall leda till en minskning av den statliga administrationen för den nya näringspolitiska myndigheten med ca 60 milj.kr.

4 Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om omställningen och minskningen av den statliga administra­tionen inom industridepartementets verksamhetsområde.

104

Civildepartementet

Prop-1990/91; 150

Bilaga 

II: 

12

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställning och minskning av den statliga administrationen inom civildepartementets verksamhetsom­råde

Utgångspunkter för förnyelsearbetet

civildepartementet svarar för en stor del av den statliga förvaltningen. Inom verksamhetsområdet finns förvaltningar av skilda karaktärer. För regeringskansliets del ansvarar departementet för vissa gemensamma ad­ministrativa resurser i statsförvaltningen. Det gällert. ex. att inom regerings­kansliet ansvara för förvaltningskontoret. Andra sådana myndigheter är statistiska centralbyrån på central nivå och länsstyrelserna på regional nivå. Andra gemensamma resurser är de s. k. stabsmyndigheterna, främst statskontoret, riksrevisionsverket, statens arbetsgivarverk och statens in­stitut för personalutveckling. En annan myndighet med likartade arbet­suppgifter är länsstyrelsernas organisationsnämnd.

Det pågår ett brett förändringsarbete inom hela verksamhetsområdet. 1 fråga om stabsmyndigheterna pågår en översyn inom ramen för utred­ningen (C 1990:04) om stöd till förnyelsearbetet i statsförvaltningen. Syftet är att få en myndighetsorganisation som ännu bättre skall kunna utgöra ett stöd i förändringsarbetet, bl.a. genom att skapa en klarare rollfördelning och tydliga finansieringsformer.

Inom departementets verksamhetsområde finns också myndigheter med centrala förvaltningsuppgifter, exempelvis kammarkollegiet och rikspolis­styrelsen. Avgiftsfinansieringen skall utvecklas på kammarkollegiets myn­dighetsområde för att verksamheten mera skall kunna anpassas till efter­frågan. En efterfrågestyrning av rikspolisstyrelsens stödjande funktioner skall tillskapas för att öka kostnadseffektiviteten inom polisväsendet. En regelreformering, som syftar till att minska detaljregleringen, skall medföra en minskad central administration.

Den övergång till resultatorienterad styrning, som nu genomförs inom den offentliga sektorn, ger utrymme för delegeringar till regional och lokal nivå inom polisorganisationen och därmed till att anvisade resurser kan utnyttjas mer effektivt.

Civildepartementet svarar också för länsstyrelserna. En rad sektorer

utvecklar nu sin beställarroll gentemot länsstyrelserna. Det ankommer på

departementet att stödja och utveckla den samordnade länsförvaltningen

så att uppgifterna kan klaras bättre och administrativa vinster skapas.

Regionalt bör länsstyrelserna vara ett stöd för administrativ samverkan

105

8   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 150. Bilaga 11

och samtidigt svara för erfarenhetsspridningen på detta område. Länssty-     Prop. 1990/91: 150 relsens roll bör renodlas ytterligare i linje med riksdagens beslut om     Bilaga 

II; 

12 samordnad länsförvaltning, bl.a. bör länsstyrelsens roll som mellannivå i vissa förvaltningsärenden slopas.

Inom civildepartementet pågår också en översyn av små myndigheter och nämnder i avsikt att förenkla organisationen, avreglera och samordna uppgifter.

1 Stabsmyndigheterna

För att höja effektiviteten i den statliga verksamheten pågår en målmedve­ten förändring av det sätt på vilket verksamheterna styrs. Myndigheterna ges ett ökat ansvar för resultaten av sin verksamhet och ökade befogenheter att avgöra hur den skall bedrivas. Verksamheten vid de s.k. stabsmyndig­heterna, främst riksrevisionsverkel:, statskontoret, statens arbetsgivarverk, och statens institut för personalutveckling, har präglats av den hittillsva­rande ansvars- och befogenhetsfördelningen mellan regeringen och myn­digheterna. När denna ändras, förändras också förutsättningarna för det centrala stödet till utvecklings- och förändringsarbetet.

Regeringen har mot denna bakgmnd uppdragit åt en särskild utredare (C 1990:04) att lämna förslag om den framtida stödverksamhetens inrikt­ning, omfattning, organisation och finansiering. Utredningsarbetet skall avrapporteras under maj 1991.

Utredningens förslag bör leda till en förändrad arbetsinriktning och effektivisering av verksamheterna som samtidigt möjliggör besparingar på statsbudgeten med minst 50 ntilj.kr.

2 Statlig revision

Ett särskilt arbete pågår för att anpassa revisionen till de nya förutsätt­ningar som följer av övergången till resultatorienterad styrning och den nya budgetprocessen. Ett viktigt underlag för detta är revisionsutredningens betänkande (SOU 1990:64) Åriig revision i statsförvaltningen. Utredning­ens förslag har remissbehandlats. 1 årets budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 2 s. 26) redovisade regeringen att ställning borde tas till vissa frågor och förslag föreläggas riksdagen även om utredningens förslag då fortfarande var föremål för beredning.

Vissa av de frågor som utredaren har behandlat är dock beroende av budgetpropositionsutredningens förslag (SOU 1990:83) och den tidigare nämnda utredningen om stöd till förnyelsearbetet i statsförvaltningen. De beslut som nu är aktuella ankommer enligt min bedömning på regeringen att fatta. Jag vill dock bereda riksdagen tillfälle att ta del av de förändringar som nu kommer att genomföras.

Den nu aktuella utvecklingen av myndigheternas löpande och årliga

redovisning och revisionen av denna innebär i korthet följande. Myndig­

hetens ledning, i förekommande fall dess styrelse, beslutar om en samlad

106

årsredovisning och ansvarar för rapporteringen till regeringen en gång om     Prop. 1990/91; 150 året. Årsredovisningen skall bestå av två delar. En resultatredovisning     Bilaga 11: 12 samt ett sammandrag av årsbokslutet med viss komplettering och analys. Det fullständiga bokslutet blir i huvudsak en myndighetsintern avslutning av räkenskaperna.

Årsredovisningen skall revideras i sin helhet. I enlighet med regeringens förslag i årets budgetproposition skall således även resultatredovisningsde­len revideras. Revisionsberättelsen skall, liksom hittills, lämnas till myn­digheten. Om revisionsberättelsen innehåller anmärkningar mot myndig­hetens redovisning, s.k. oren revisionsberättelse skall, till skillnad från nuvarande ordning, kopia av den lämnas till regeringen.

Myndigheternas styrelser kommer att åläggas ett tydligare ansvar att fatta beslut om åtgärder med anledning av revisionsberättelsen. Om revi­sionsberättelsen innehåller anmärkningar mot myndighetens årsredovis­ning skall styrelsen om sådan finns och i annat fall verkschefen till reger­ingen redovisa, vidtagna och planerade åtgärder senast två månader efter det att myndighetens styrelse har fått revisionsberättelsen.

Riksrevisionsverket kommer att åläggas att en gång om året informera regeringen om problem och behov av åtgärder av generell karaktär som framkommit vid revisionen.

Åtgärderna följer i huvudsak utredningens förslag med undantag av att utredningen föreslår att revisionsberättelsen skall lämnas till regeringen. Jag är inte beredd att nu förorda en ändring av den nuvarande ordningen. Slutlig ställning till denna fråga bör enligt min bedömning tas i anslutning till den av regeringen aviserade översynen av styrelsernas roll och ansvar. Med de justeringar av den nuvarande ordning som jag har redovisat kommer myndighetsledningarnas skyldighet att till regeringen redovisa åtgärder med anledning av orena revisionsberättelser att innebära en mycket tydlig återkoppling till regeringen. Revisionsberättelserna blir där­med en viktig del i den resultatorienterade styrningen och budgetdialogen.

3 Regeringskansliets internadministration

Förändringsarbetet inom den statliga verksamheten ställer ökade krav på regeringskansliet. Det gäller bl.a. beställarrollen gentemot myndigheterna och att utveckla metoder för att mäta det resultat som varje enskild myndighet presterar. Dämtöver behöver regeringskansliets internadmini­stration rationaliseras och göras effektivare. Departementen skall i ökad utsträckning ta ansvar för kostnader som rör den egna basservicen. En översyn skall genomföras för att se över och föreslå förändringar som möjliggör en ökad efterfrågestyrning och ett ökat kostnadsansvar och som klargör ansvarsfördelningen mellan departementen och förvaltningskonto­ret. Översynen bör leda till besparingar inom departementen och den samlade administrationen på ca 45 milj.kr.

107

4   Statistik

Prop. 1990/91: 150

Bilaga

II; 

12 Regeringen har uppdragit åt en särskild utredare (SOU 1990:07) att se över

den statliga statistikens styrning, finansiering, samordning m.m. Utred­ningen, som skall ha slutfört sitt arbete senast den 30 april 1992, bör leda till att den statliga statistiken i ökad omfattning efterfrågestyrs och att användarna ges ett ökat finansiellt ansvar. En anpassning till minskade statistikbehov som en följd av en mindre reglerad förvaltning bedömer jag kommer att leda till sänkta kostnader för statistikproduktionen.

Som en följd av omställningen och minskningen av den statliga admi­nistrationen i övrigt bedömer jag att anpassningen av statistiken kommer att leda till en besparing på statsbudgeten med ca 40 milj.kr. Besparingsåt­gärderna kommer att redovisas i 1993 års budgetproposition.

5 Kammarkollegiet

Kammarkollegiets verksamhet är till stora delar avgiftsfinansierad. Utöver fondförvaltning tillhandahåller kollegiet också tjänster i fråga om ekono­misk service till små och medelstora myndigheter. Verksamheten är i denna del helt efterfrågestyrd, och den innebär att andra myndigheter inte själva behöver anställa personal för vissa ekonomifunktioner utan i stället köper motsvarande tjänster av kollegiet. Avsikten är att kartlägga om fler verksamhetsgrenar kan avgiftsfinansieras. Dessutom bör klariäggas om nuvarande avgifter är satta så att de motsvarar de faktiska kostnaderna för verksamheten. Detta bör leda till besparingar på statsbudgeten med ca 3 milj.kr.

6 Små nämnder och myndigheter

En översyn pågår inom civildepartementet av små nämnder och myndig­heter.

Regeringen har nyligen med anledning av översynen gett statens arbets­givarverk i uppdrag att förhandla med de statsanställdas huvudorganisa­tioner om en ny form för samverkan i arbetsmiljöfrågor. Syftet är att statens arbetsmiljönämnd skall upphöra som myndighet och att central samverkan inom arbetsmiljöområdet skall organiseras och finansieras på annat sätt av parterna.

Även andra små myndigheter och nämnder skall ses över. Inriktningen är att uppgifter så långt möjligt skall samordnas hos andra myndigheter eller organ. I den mån nämndernai är avtalsreglerade kommer regeringen att uppdra åt statens arbetsgivarverk att förhandla om deras avveckling.

I syfte att utveckla en administrativ samordning av statlig verksamhet

har regeringen uppdragit åt statskontoret att lämna förslag till hur admi­

nistrationen kan förbättras inom ett geografiskt begränsat område, nämli­

gen Riddarholmen i Stockholm. Uppdraget avser administrativa mtiner

vid bl. a. kammarkollegiet, jämställdhetsombudsmannen, diskriminerings-

108

ombudsmannen och vissa domstolar. Genom en administrativ samord-     Prop. 1990/91: 150 ning kan myndigheter eller annan statlig verksamhet få lägre kostnader för     Bilaga 11:12 administrationen samtidigt som de får tillgång till högre kompetens än de själva skulle ha råd till.

Totalt kan dessa åtgärder beräknas innebära en besparing på ca 2.5 milj.kr.

1 Länsstyrelserna

Länsstyrelsernas verksamhet har noga utretts och övervägts inför beslut om och under genomförande av samordnad länsförvaltning (prop. 1988/89:154, BoU 1989/90:4 och 9, rskr. 89). Med utgångspunkt i den nya länsstyrelseinstruktionen (1988:971, omtryckt 1990:251) anges i årets budgetproposition följande huvudområden för länsstyrelsernas verksam­het:

Länsstyrelsen skall följa upp att den nationella politiken och de natio­nella målen inom ett stort antal verksamhetsområden får genomslag inom länet.

Länsstyrelsen skall främja länets utveckling och på regional nivå an­svara för samordningen av statens regionala utvecklingsinsatser.

Länsstyrelsen skall svara för en effektiv statlig förvaltning på regional nivå.

Av årets budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 15 s. 55) framgår vidare att reformen med samordnad länsförvaltning kan beräknas ge möjligheter till administrativa besparingar motsvarande minsl 31 milj.kr. Besparingarna fördelas över två år med 10 milj.kr. för budgetåret 1991/92 och 21 milj.kr. för budgetåret 1992/93.

Jag har nyligen beslutat om en översyn av organisationsstrukturen inom polisväsendet. Översynen sker genom en särskild projektorganisation inom civildepartementet och i enlighet med vad som anförs i en inom civildepartementet upprättad promemoria (dnr C 91/443/PO). Av prome­morian framgår att översynen bl.a. skall syfta till att stärka den regionala nivån inom polisorganisationen. Samtidigt skall översynsarbetet bedrivas med den utgångspunkten att funktionen som regional polischef skall vara förenad med en befattning som polischef i den lokala polisorganisationen (den s.k. länspolismästarmodellen). Enligt min bedömning kan resultatet av översynen beräknas innebära en besparing på länsstyrelsernas förvalt­ningskostnader med sammanlagt ca 15 milj.kr. från och med budgetåret 1993/94.

När det gäller övriga möjligheter till besparingar på länsstyrelseområdet vill jag anföra följande.

Som chefen för jordbruksdepartementet tidigare har redogjort för

(bil.11:8), har regeringen nyligen föreslagit väsentliga förenklingar av jord­

förvärvslagstiftningen (prop. 1990/91:155). De föreslagna ändringarna

kommer att innebära minskade arbetsuppgifter för länsstyrelserna genom

att ett avsevärt mindre antal jordförvärv kommer att behöva prövas.

109

Därigenom bedöms besparingar kunna göras på länsstyrelsernas förvalt-     Prop. 1990/91: 150

ningskostnader.

Bilaga 11: 12

Olika åtgärder är tänkbara för att minska kostnaderna för myndigheter­nas kungörelseannonsering i dagspressen. Ett sätt är att ändra eller helt slopa det nuvarande kravet på att sådan annonsering skall ske i alla dagstidningar med en spridning på utgivningsorten till minst fem procent av hushållen. En sådan förändring skulle medföra minskade kostnader för länsstyrelsernas kungörelseannonsering.

Länsstyrelserna är utbetalningsmyndighet i ärenden om statlig lönega­ranti vid konkurs. Som chefen för arbetsmarknadsdepartementet tidigare har redogjort för (bil.11:9), bör i fortsättningen kronofogdemyndigheterna vara utbetalningsmyndighet i sådana ärenden. Detta innebär möjligheter till administrativa besparingar.

Kostnaderna för länsstyrelsernas verksamhet med bil- och körkortsregis­ter samt handels- och föreningsregister uppgår till sammanlagt ca 200 milj.kr. Verksamheterna är avgiftsbelagda och avgifterna täcker i stort sett kostnaderna. Intäkterna för verksamheten tillförs dock inte registerverk­samheten direkt, utan bokförs på en inkomsttitel på statsbudgeten, samti­digt som kostnaderna täcks genom länsstyrelsernas förvaltningsanslag. Utredningen (K 1989:03) om översyn av huvudmannaskapet för bilregist­ret m.m. har nyligen lämnat förslag beträffande bil- och körkortsregistren (SOU 1991:14). Denna verksamhet berörs också av den pågående utred­ningen (K 1991:01) om det offentliga trafiksäkerhetsarbetets organisation (dir. 1990:86). Statskontoret har nyligen lämnat förslag till effektivisering av handels- och föreningsregistreringen. Jag räknar med att effektivitets­förbättringar som också ger en bättre service till allmänheten kan genom­föras vid de nämnda registerverksamheterna hos länsstyrelserna, bl.a. med anledning av utredningsforslagen. T.ex. bör avgiftsintäkterna mer direkt kanaliseras till den berörda verksamheten. På så sätt stimuleras att tillgäng­liga resurser används på ett effektivt sätt, och ökad verksamhetsvolym ger snabbt utslag i ökade intäkter.

En systematisk genomgång av länsstyrelsernas omfattande verksamhet med olika förvaltningsärenden bör göras i syfte att slopa onödiga regler och föra över viss verksamhet till andra myndigheter, om detta kan ge bättre service och minskade kostnader.

En liknande genomgång av olika gemensamma arbetsuppgifter som rör länsstyrelseorganisationen görs f n. av den utredning om de s. k. stabsmyn­digheterna (C 1990:04) som jag tidigare har nämnt. Genomgången sker mot bakgrund av de ändrade förutsättningar som följer av reformen med samordnad länsförvaltning och övergången till mål- och resultatorienterad styrning. Bl.a. övervägs om det är lämpligare att arbetsuppgifter som nu utförs av länsstyrelsernas organisationsnämnd i stället utförs av länsstyrel­serna själva eller av andra myndigheter. Jag räknar med att detta arbete skall leda till vissa besparingar.

Innan besparingsmöjligheterna kan beräknas i detalj på de sistnämnda områdena krävs ytterligare överväganden. Jag gör dock den bedömningen att de kan uppgå till sammanlagt ca 50 milj.kr.

Jag vill i detta sammanhang också peka på två utredningsuppdrag som

110

kan leda fram till strukturförändringar på litet längre sikt när det gäller den Prop. 1990/91; 150 offentliga verksamhetens regionala uppbyggnad. För det första har jag i dag Bilaga 11:12 fått regeringens bemyndigande att tillkalla en särskild utredare med upp­gift att göra en analys av den offentliga verksamhetens regionala uppbygg­nad samt presentera en perspektivstudie med några alternativ för en framtida struktur. För det andra har jag i dag också fått regeringens bemyndigande att tillkalla en särskild utredare med uppgift att analysera för- och nackdelar med nuvarande länsindelning i västra Sverige samt föreslå de åtgärder som behövs för att komma tillrätta med nackdelarna.

8 Polisväsendet

Inom civildepartementet har som framgår av vad som tidigare sagts nyligen påbörjats en översyn av organisationsstrukturen inom polisväsen­det (jfr prop. 1990/91:100 bil. 15 s. 63). Målet för översynen är att föreslå förändringar i fråga om organisation och uppgifter på alla nivåer inom polisen i syfte att skapa en organisationsstruktur som skall möjliggöra ett effektivt utnyttjande av tillgängliga resurser. Ett medel i detta arbete är att fortsätta decentraliseringsarbetet inom polisen. En anpassning av organi­sationen med hänsyn till det nya budgetsystemet med treåriga budgetramar som avses bli infört för polisens del i och med budgetåret 1992/93 kommer att medföra en decentralisering av viktiga ekonomiadministrativa funktio­ner från central nivå till polisens fältorganisation.

I förutsättningarna för översynen ingår att de förändringar som vidtas skall leda till påtagliga besparingar på polisområdet utan att polisens möjligheter att upprätthålla allmän ordning och säkerhet försämras.

På central nivå inom polisväsendet bör besparingar kunna göras genom en renodling av rikspolisstyrelsens roll som central förvaltningsmyndighet. Styrelsens främsta uppgifter bör vara att förmedla statsmakternas beslut i olika frågor till den övriga polisorganisationen, att följa upp att besluten genomförts samt att förse regeringen med underlag för ställningstaganden. Ett led i arbetet med att renodla rikspolisstyrelsens roll är att stödjande funktioner som polishögskolan, kriminalpolisverksamheten samt register-och ADB-verksamheten ges en självständigare ställning gentemot myndig­heten med en efterfrågestyrning från polisorganisationen som främjar en ökad kostnadseffektivitet.

Inom den lokala polisorganisationen kan väsentliga besparingar göras genom en rationalisering av de administrativa funktionerna, bl.a. på så sätt att vissa funktioner sköts på regional nivå för ett helt län eller genom att större polismyndigheter lämnar stöd till andra polismyndigheter i form av administrativ service. Om inte åtgärder av detta slag ger ett tillfredsstäl­lande besparingsresultat kan ytterligare besparingar göras genom samman­slagning av polismyndigheter.

I sammanhanget bör nämnas det intensiva rationaliseringsarbete som

pågår inom polisen inom ramen för 1989/90 års avtalsuppgörelse. Resul­

tatet av detta arbete innebär inte bara att polisen blir avsevärt bättre rustad

111

att lösa sina uppgifter på ett effektivt sätt, utan också att det skapas     Prop. 1990/91; 150 gynnsamma förutsättningar för de kostnadsbesparingar som är förutsatta.     Bilaga 

II: 

12

Genom den nu igångsatta översynen av organisationsstrukturen inom polisen kommer det att bli möjligt att mera i detalj avgöra hur stora besparingar som kan göras på central nivå respektive länsvis inom polisen. Statsmakterna kommer därmed att få ett underlag för att fastställa sparmål för olika delar av polisorganisationen. Det bör dock i princip vara en sak för myndigheterna själva att besluta om de interna organisationsföränd­ringar som behöver göras vid respektive myndighet för att sparmålen skall uppnås. Också när det gäller en eventuell sammanslagning av polismyndig­heter bör initiativet i första hand komma från lokal och regional nivå inom polisorganisationen (jfr prop. 1989/90:155, s. 59).

En utredning kommer att tillsättas med uppdrag att se över möjlighe­terna att införa en ökad avgiftsbeläggning av polisens verksamhet (jfr prop. 1989/90:155, s. 33).

Budgetmässigt bör förändringarna leda till besparingar inom polisen på 130 milj.kr. Av detta belopp kan ca 20 milj.kr. hänföras till minskade utgifter till följd av avgiftsbeläggning och 10 milj.kr. till besparingar på central nivå. Återstoden av besparingarna fördelas på polisens regionala och lokala nivå. Med hänsyn till polisorganisationens storiek och uppbygg­nad torde förändringarna inte kunna vara helt genomförda på alla nivåer förrän vid utgången av budgetårei 1993/94, då de avsedda besparingarna också kan beräknas få fullt genomslag.

I samband med att ansvaret för utredning av s.k. asylärenden delvis övergår från polisen till statens invandrarverk den 1 juli 1992 (jfr prop. 1990/91:100 bil. 15 s. 66)blirdetaktuellt att föra över resurser från polisen till invandrarverket.

9 Konkurrens- och konsumentfrågor

Målet för den ekonomiska politiken är att öka effektiviteten i ekonomin och att dämpa pris- och kostnadsökningarna. En väl fungerande konkur­rens mellan företag och andra marknadsaktörer ökar effektiviteten och stimulerar till bättre prestationer och lägre kostnader. En viktig del i arbetet att skapa väl fungerande marknader är den pågående avvecklingen av regleringar inom viktiga samhällsområden och att öka inslagen av utländsk konkurrens. En annan viktig del är en effektiv konkurrensöver­vakning. En kommitté har för närvarande i uppdrag att överväga ytterli­gare konkurrensfrämjande åtgärder (Konkurrenskommittén C 1989:03). Kommittén som lämnar sitt slutbetänkande sommaren 1991 kommer också att föreslå hur en lämplig myndighetsstruktur på konkurrensområdet bör vara utformad för framtiden inte minst med hänsyn till de uppgifter som ett närmande till EG medför.

Betydelsen av en effektiv konkurrensövervakning tillsammans med de

omfattande avregleringar som nu genomförs innebär en strukturell tyngd­

punktsförskjutning från myndigheter som har att administrera regleringar

till myndigheterna på konkurrensområdet.

112

Trots den prioritet konkurrensövervakningen har samt i avvaktan på     Prop. 1990/91:150 konkurrenskommitténs slutliga förslag när det gäller myndighetsstrukturen     Bilaga 11:12 - bedömer jag det möjligt att under budgetperioden 1992/93 - 1993/94 genomföra effektiviseringar i verksamheten som ger besparingar på ca 5 % på konkurrensområdet.

Insatserna för en förstärkt samhällsekonomisk utveckling är viktig för konsumenterna men ställer också nya krav på konsumentpolitiken. De hushållsekonomiska frågorna, den västeuropeiska integrationen samt ut­vecklingen av den lokala konsumentverksamheten fordrar stora insatser av konsumentmyndigheterna under de närmaste åren.

Efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] finner jag dock att det i slutet av planeringsperioden kommer att finnas utrymme för administrativa ratio­naliseringar genom att datorstödet byggs ut, arbetsmetoder förändras och ansvarsgränser till sektorsmyndigheter som arbetar med konsumentfrågor renodlas. En besparing på ca 5% på konsumentområdet bör vara möjlig.

Jag bedömer att en besparing på sammanlagt minsl 7 milj.kr. kan göras på förvaltningsanslagen för myndigheterna på konkurrens- och konsument­områdena.

10 Statliga myndigheters telekommunikationer

Under senare år har regeringen i flera sammanhang uttalat att en samord­nad syn på utbyggnaden av telekommunikationen inom och mellan myn­digheter är av strategisk betydelse för hela statsförvaltningen och dess avnämare. Rätt utnyttjade utgör de tjänster som den framtida telekommu­nikationen kan erbjuda ett viktigt hjälpmedel i den fortsatta omställningen av den offentliga sektorn.

Utgångspunkten för den framtida statliga telekommunikationen bör vara att standardiserade och kostnadseffektiva nättjänster skall kunna erbjudas statliga myndigheter som service och stöd. Eftersom kostnaderna för de statliga myndigheternas telekommunikationer och posthantering är höga samt bedöms växa kraftigt under 1990-talet, bör infrastrukturen på data- och kommunikationsområdet ses över. Viktigt för infrastrukturen är upphandling, användning av standarder i data- och kommunikationssy­stem samt användning av gemensamma kommunikationstjänster.

Mot denna bakgrund kommer regeringen våren 1991 att inrätta en delegation, betående av företrädare för statliga myndigheter för att i samverkan med statskontoret genomföra åtgärder som effektiviserar stat­liga myndigheters telekommunikation. I arbetet ingår även att genomföra åtgärder för att förbättra statliga myndigheters telefonservice åt allmänhe­ten, vilket riksdagen har uttalat sig för (FiU 1988/89: 30, rskr. 328).

Regeringen kommer i 1992 års budgetproposition att lämna en redogö­relse för de kostnadsminskningar som kan göras genom en bättre samord­ning av telekommunikationstjänsterna.

113

11 Regelförenkling

Prop. 1990/91; 150

Bilaga 11; 12 

Utöver den omstrukturering av verksamheten på civildepartementets om­råde som de föreslagna besparingarna förutsätter och som nu kommer att genomföras har flera utredningar till uppgift att ta fram nya regel- och verksamhetsstrukturer som ytterst syftar till att få en bättre och mindre resurskrävande verksamhet.

Beredningen (C 1990:B) för samverkan mellan stat och kommun be­handlar frågor om förnyelse och utveckling inom den offentliga sektorn. Exempel på frågor som övervägs är statens styrning och uppföljning av kommunal verksamhet samt effektivitet och produktivitet. En rapport om regelreformering i bl.a. kommuner och landsting kommer inom kort att läggas fram av 1983 års stat-kommunberedning (C 1983:02).

En nyligen tillkallad utredning (dir. 1991:22) skall se över lotterilagstift­ningen för att bl.a. förbättra strukturen på hanteringen av lotterifrågorna. Dessutom kommer reglerna om pantlånerörelse och redovisning att ses över.

Nyligen har ett avtal slutits om pensionsplan för arbetstagare hos staten m.fl. Avtalet ersätter 1974 års allmänna pensionsavtal för statliga och vissa andra tjänstemän. Med anledning härav behöver det omfattande regelsy­stem som ansluter till pensionsavtalet omarbetas. Arbetet härmed kommer givetvis att bedrivas i syfte att uppnå regelförenklingar och därmed mins­kade administrativa kostnader.

Frågor om en förenklad regelstruktur och en ny verksamhetsstruktur för att uppnå besparingar i statsverksamheten är ett genomgående inslag i departementets utredningsarbete. Det gäller att finna enklare och därmed mindre kostnadskrävande regler och verksamhetsformer samtidigt som rollerna beställare-leverantör renodlas för att öka kostnadsmedvetandet.

I likhet med allt annat utredningsarbete bedrivs arbetet i dessa utred­ningar i syfte att så smidigt som möjligt anpassa de svenska reglerna till EG:s regelverk.

12 Ekonomiska konsekvenser

Jag räknar med att de åtgärder som jag nu har redovisat sammanlagt skall leda till en minskning av den statliga administrationen med ca 370 milj. kr. under budgetåren 91/92-93/94.

13 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna de riktlinjer för omställning och minskning av den statliga administrationen inom civildepartementets verksamhetsområde som jag har anfört.

Vidare hemställer jag att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del

av vad jag har anfört angående statlig revision (avsnitt 2).

j j4

Miljödepartementet

pp- 

i990/9i:i50

Bilaga 11; 13 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 april 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1991/92, m.m. såvitt avser omställning och minskning av den statliga administrationen

1 Utgångspunkter för förnyelsearbetet

Riktlinjer för verksamheten inom huvuddelen av miljödepartementets ansvarsområde har nyligen lagts fast i regeringens proposition 1990/91:90 En god livsmiljö. Av propositionen framgår bl. a. att förändrade krav ställs på administrationen av verksamheten. Till viss del föreslås ökade resurser. 1 övrigt förutsätts myndigheterna klara de ökade uppgifterna genom effek­tiviseringar och rationaliseringar i befintlig verksamhet.

Huvuduppgiften för 1990-talet är att ställa om samhällets alla verksam­heter i miljövänlig riktning. Det innebär en omfattande miljöanpassning av olika verksamheter. Olika samhällssektorer måste ta ett större ansvar för miljöfrågorna.

Den statliga administrationen inom miljödepartementets verksamhets­område är relativt ny och fortfarande delvis under uppbyggnad. Till följd av de krav som ställs inom miljöområdet enligt principen om att förorena-ren skall betala (Polluter-Pays-Principle) är utgifterna på statsbudgeten för den statliga administrationen relativt begränsade.

Utvecklingen av förvaltningen inom miljödepartementets verksamhet­sområde innebär dels effektiviseringar, dels en omställning av administra­tionen till följd av politiska förändringar. Inriktningen av arbetet följer därvid riktlinjerna för den förnyade styr- och budgetprocessen med över­gäng till mera resultatorienterad styrning, större krav på uppföljning och utvärdering och en ökad samverkan mellan olika myndigheter och organi­sationer. Den ökade internationaliseringen ställer ökade krav men skapar också möjligheter till samordningsvinster genom internationellt samar­bete.

Följande projekt av översyns- och samordningskaraktär pågår eller pla­neras inom departementets verksamhetsområde. Chefen för arbetsmark­nadsdepartementet har tidigare denna dag redovisat ett uppdrag om ökad samordning av tillsynen av arbetsmiljön och den yttre miljön.

115

2 Översyn av miljölagstiftningen

pp- i

990/91: i50

Bilaga 11:13

Den parlamentariska kommitté som tillsattes i maj 1989 för att se över

miljölagstiftningen har i slutet av januari 1991 överlämnat ett principbe­tänkande (SOU 1991:4). I propositionen En god livsmiljö redovisas ut­gångspunkterna för kommitténs fortsatta arbete. Dessa är i huvudsak följande.

Kommittén skall ta sikte på att samla miljölagarna bl.a. naturresur­slagen, miljöskyddslagen, lagen om kemiska produkter och naturvårdsla­gen i en miljöbalk.

Omsorgen om människors hälsa och miljön skall bilda utgångspunkten för miljölagstiftningen. Lagstiftningen skall också omfatta bestämmelser om en ansvarsfull hushållning med gemensamma resurser. Regleringen av trafikens miljöfrågor skall harmoniseras med annan miljölagstiftning.

Tillåtlighetsreglerna skall skärpas. Ett betydligt vidare utrymme bör ges åt generella föreskrifter för verksamheter som finns i stort antal och som har likartad utformning. Detta kommer att innebära rationaliseringar och besparingar för den statliga administrationen, näringslivet och kommun­sektorn. Det bör ankomma på kommittén att redovisa hur effektiviteten påverkas av en sådan lagstiftning. Kommittén bör därvid ange besparings-och rationaliseringseffekter för olika samhällssektorer. I syfte att bl.a. vinna erfarenheter bör kommittén kunna pröva och redovisa sådana för­ändringar av reglerna som i större utsträckning bygger på bl.a. generella föreskrifter.

Genom att miljölagstiftningen blir enhetligare och lättare att tillämpa bör vissa vinster i administrationen kunna uppnås. Kommittén bör lägga fram förslag till de organisationsförändringar som föranleds av kommit­téns förslag.

Tilläggsdirektiv till kommittén planeras under våren 1991.

En samlad miljöbalk enligt vad regeringen har beskrivit i propositionen En god livsmiljö bör enligt min mening ge sådana effekter på samhällseko­nomin och minska byråkratin att den bör ses som en viktig del av insat­serna för att minska den statliga administrationen på sikt. Betydande administrativa vinster bör kunna uppnås genom rationaliseringar i ansök­ningsförfarande, tillståndsgivning etc. Dessa rationaliseringar bör enligt min bedömning medföra effektiviseringar i av staten genererad administ­ration inom näringslivet och kommunsektorn men också i den statliga administrationen på sammanlagt flera tiotals milj. kr. när lagändringarna har genomförts.

3 Översyn av statens naturvårdsverk

En särskild utredare tillkallades den I november 1990 för att utreda statens

naturvårdsverks framtida uppgifter och organisation. Utgångspunkter för

arbetet är enligt direktiven (Dir. 1990:67) att naturvårdsverkets centrala

roll i det samlade miljöarbetet skall stärkas och att verkets organisation

116

anpassas till en mål- och resultatorienterad styrning, en medveten decent-     Prop. 1990/91: 150 ralisering samt integrering av miljöarbetet i olika sektorer (sektorsprin-     Bilaga 11; 13 cipen).

Utredaren har nyligen i betänkandet (SOU 1991:32) Naturvårdsverkets uppgifter och organisation presenterat ett principförslag till förändrad arbetsinriktning och organisation för naturvårdsverket. Utredaren föreslår att naturvårdsverkets uppgifter när det gäller forskning och miljöövervak­ning skall renodlas till en beställarroll, medan utförande av dessa verksam­heter skall ske utanför verket. Härigenom sker en övergång till efterfråge­styrning av dessa verksamheter.

Han föreslår att vissa verksamheter skall överföras från naturvårdsver­ket till andra myndigheter och universitet. Av verkets nuvarande labora­torieenheter föreslår utredaren att

kustlaboratorieenheten, som är inriktad på fiskeekologi, förs till fiskeri­styrelsen,

de som genomför miljöövervakning sötvattenenheten, landenheten och delar av kustvattenenheten förs till lantbruksuniversitetet eller Uppsala universitet,

de som är inriktade på forskning enheterna för organiska miljögifter och akvatisk toxikologi förs till universitetet,

de som är inriktade på kvalitetssäkring luftenheten och enheten för metallekologi och vattenkemi tills vidare stannar kvar i verket, knyts till tillsynsverksamheten och avgiftsfinansieras.

Vidare föreslår utredaren att verkets Ijällenhet förs till länsstyrelsen i Norrbottens län och att huvudansvaret för jaktfrågorna förs till skogssty­relsen.

Förslaget innebär vidare förenklingar när det gäller hantering av frågor om bl.a. naturreservat, nationalparker och jakt.

Begränsningar i verkets arbete med enskilda ärenden och detaljfrågor ger, enligt utredaren, möjlighet till kraftsamling och förstärkning av verk­ets centrala roll och insatser i de viktigaste miljöfrågorna.

Naturvårdsverket föreslås få en utvecklad och mer renodlad roll med en starkare tonvikt vid ett arbete med mål, vägledning, samordning och uppföljning i miljöarbetet, särskilt i förhållande till sektorsmyndigheter samt regionala och lokala myndigheter. Likaså anser han att verkets roll som stabsorgan åt regeringen bör stärkas. Internationella, ekonomiska och juridiska aspekter bör ges större tyngd i verkets arbete. Arbetet med strategiska frågor bör ges högre prioritet och bedrivas i projektform direkt under en förstärkt verksledning.

1 propositionen En god livsmiljö angav regeringen att i avvaktan på utredarens resultat borde naturvårdsverket inte nu ges någon treårig bud­getram. Verket bör emellertid fasas in i den treåriga budgetcykel som omfattar budgetåren 1991/921993/94. Regeringen angav därför att na­turvårdsverket bör få direktiv för en förnyad fördjupad anslagsframställ­ning avseende budgetåren 1992/93-1993/94.

Verket bör därvid enligt min mening redovisa vilka resurser som bör

föras över till andra myndigheter och organisationer. Verket bör också

redovisa vilka besparingar som den nya organisationen totalt sett beräknas

117

medföra. Vidare bör verket redovisa hur den laboratorieverksamhet som     Prop. 1990/91: 150 enligt utredaren tills vidare bör finnas kvar inom verket kan föras samman     Bilaga II; 13 med annan laboratorieverksamhet utanför verket.

Jag vill redan nu ta upp den del av utredarens förslag som rör överföring av naturvårdsverkets kustlaboratcrium till fiskeristyrelsen. Utredarens för­slag ligger helt i linje med vad naturvårdsverket har tagit upp i en skrivelse våren 1990. Merparten av verksamheten finansieras med intäkter från kraftindustrin. Resterande delar finansieras med medel från fjortonde huvudtitelns anslag B 1. Statens naturvårdsverk. Regeringen har i prop. 1990/91:90 föreslagit att riksdagen till Statens naturvårdsverk anvisar ett ramanslag på 424 816 000 kr. Med ändring av detta förslag beräknar jag nu anslaget Bl. Statens naturvårdsverk för nästa budgetår till 423 776 000 kr., vilket är en minskning med 1040 000 kr. Chefen för jordbruksdepartemen­tet har tidigare denna dag föreslagit en motsvarande ökning av anslaget till fiskeristyrelsen.

Ställningstagande till de organisatoriska förslagen i övrigt avses tas före den I juli 1991 då nuvarande organisationsbeslut löper ut. Övriga förslag, bl.a. de som rör lagändringar m.m., behandlas senare. Omorganisationen bör vara helt genomförd den I juli 1992.

4 Samlokalisering och viss samordning av kärnsäkerhets- och strålskyddsmyndigheterna

Miljödepartementet har tidigare undersökt vilka delar av verksamheterna vid statens kärnkraftinspektion, statens kärnbränslenämnd och statens strålskyddsinstitut som har sådana nära beröringspunkter att ett sam­gående skulle vara rationellt och kostnadsbesparande. Kartläggningen vi­sade att det framför allt inom tre områden kan finnas utrymme för ett ökat samarbete mellan de berörda myndigheterna, nämligen inom kärnavfall­sområdet, informationsverksamheten och på ADB-området. I direktiven för de fördjupade anslagsframställningarna har myndigheterna fått i upp­drag att till hösten 1991 redovisa hur ett sådant ökat samarbete skulle kunna genomföras.

Jag har vidare för avsikt att inom kort föreslå att regeringen uppdrar åt statskontoret att i samråd med berörda myndigheter utreda vilka rationa­liseringseffekter och samordningsvinster en samlokalisering av de tre kärn­säkerhetsmyndigheterna i kvarteret Garnisonen i Stockholm skulle föra med sig. Därvid bör bl.a. hänsyn tas till effekter av samordningsåtgärder med andra organisationer som redan vidtagits från myndigheternas sida. Resultatet av statskontorets arbete bör avrapporteras före utgången av år 1991.

IH

5 Ekonomiska konsekvenser

Prop-1990/91; 150

Bilaga 

II; 

13

Som ett led i strävandena att stabilisera ekonomin och begränsa tillväxten

i de offentliga utgifterna har i prop. 1990/91:90 för budgetåret 1991/92 föreslagits en minskning om 15 milj.kr. av naturvårdsverkets forsknings­verksamhet som är finansierad över anslaget B 1. Statens naturvårdsverk.

De översyns- och samverkansprojekt som nu är aktuella inom miljöde­partementets verksamhetsområde är delvis av långsiktig karaktär. De besparingseffekter som slutligen blir aktuella i dessa projekt kan inte nu detaljberäknas.

Jag bedömer emellertid att de åtgärder inom miljödepartementets om­råde, som jag nu har redovisat, bör kunna ge en besparing på sammantaget omkring 30 milj. kr. inom den närmaste treårsperioden. Jag avser då den redan föreslagna minskningen av forskningen vid naturvårdsverket och samlokaliseringen av och ökad samverkan mellan kärnsäkerhets- och strål­skyddsmyndigheterna.

Därutöver räknar jag med att de av staten genererade besparingarna i såväl statens som näringslivets administration, som bör bli följden av miljölagsöversynen, kommer att uppgå till tiotals milj. kr.

6 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna de riktlinjer för omställning och minskning av den statliga administrationen inom miljödepartementets verksamhetsområde som jag har anfört,

2.

under fjortonde huvudtitelns ramanslag Statens naturvårdsverk för budgetåret 1991/92 anvisa ett belopp som är 1 040000 kr. lägre än vad som föreslagits i prop. 1990/91:90.

T9

Innehållsförteckning

Prop. i990/9i:i50

1  Förslag till riksdagen rörande omställning och minskning av

den statliga administrationen........................... 

1

2

Hemställan  ................................................. 

11

3

Justitiedepartementet                  Bilaga 11:1.... 

13

Hemställan  ............................................... 

16

4  Utrikesdepartementet                  Bilaga 11:2.... 

17

Hemställan  ............................................... 

.... 

24

5  Försvarsdepartementet                Bilaga 11:3.... 

.... 

25

Hemställan  ............................................... 

30

6  Socialdepartementet                    Bilaga 11:4... 

.... 

31

Hemställan  ............................................... 

.... 

52

7  Kommunikationsdepartementet Bilaga 11:5......... 

.... 

57

Hemställan  ............................................... 

.... 

58

8  Finansdepartementet                   Bilaga 11:6.... 

.... 

59

Hemställan  ............................................... 

.... 

63

9  Utbildningsdepartementet           Bilaga 11:7...... 

.... 

64

Hemställan  ............................................... 

.... 

79

10  Jordbruksdepartementet              Bilaga 11:8..... 

.... 

81

Hemställan  ............................................... 

.... 

87

11  Arbetsmarknadsdepartementet    Bilaga 11:9...... 

... 

88

Hemställan  ............................................... 

94

12  Bostadsdepartementet                 Bilaga 11:10   ...... ;       

95

Hemställan   ............................................. 

.. 

101

13  Industridepartementet                  Bilaga II: 11          

103

Hemställan   ............................................. 

.. 

104

14  Civildepartementet                      Bilaga 11:12   

.. 

105

Hemställan  .............................................. 

.. 

114

15  Miljödepartementet                     Bilaga 

II: 

13   

.. 

115

Hemställan................................................. 

119

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1991                                                                                                                     1 20