Regeringens proposition

 1992/93:257

 om ändrad lagstiftning för

 försäkringsverksamhet

 med anledning av EES-avtalet

 Regeringen föreslår riksdagen att anta de

 förslag som tagits upp i bifogade utdrag

 ur regeringsprotokollet den 3 juni 1993.

 På regeringens vägnar

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 Propositionen innehåller förslag till

 ändringar i lagstiftningen för svenska

 och utländska försäkringsföretag.

 Ändringarna är betingade av de

 EG-rättsakter om försäkringsverksamhet

 som omfattas av avtalet mellan EG och

 EFTA-länderna om Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet (EES), framför allt de

 s.k. första skadeförsäkringsdirektivet,

 första livförsäkringsdirektivet, andra

 skadeförsäkringsdirektivet och andra

 livförsäkringsdirektivet. Förslagen

 innehåller regler bl.a. om

 - förutsättningar för koncession för

 svenska försäkringsbolag och för

 agenturer och filialer till utländska

 försäkringsgivare,

 -rätt för försäkringsgivare i

 försäkringssammanslutningar att etablera

 sig och få koncession här i landet,

 -en ny indelning i försäkringsklasser,

 -krav på visst minsta startkapital,

 -krav på viss soliditet för svenska

 försäkringsbolag och för agenturer till

 utländska försäkringsföretag från ett

 land utanför EES,

 -rätt för utländska försäkringsgivare

 från ett EES-land att med stöd av en

 auktorisation i sådant land marknadsföra

 försäkringar i Sverige utan att etablera

 sig här (gränsöverskridande verksamhet),

 -hemlandstillsyn av soliditeten för

 försäkringsgivare inom EES,

 -tillsyn över bl.a. försäkringstekniska

 skulder från det EES-land där det

 driftställe som marknadsför försäkringar

 är beläget, när tillstånd inte krävs här

 i landet,

 -rätt till domstolsprövning av vissa

 myndighetsbeslut.

 Utöver omfattande ändringar i den

 nuvarande försäkringsrörelselagstift-

 ningen föreslås en helt ny lag om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige. Lagen innehåller enhetliga

 regler dels för sådana utländska

 försäkringsföretag hemmahörande inom EES,

 vars verksamhet i dag regleras av lagen

 (1950:272) om rätt för utländska

 försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige (LUF), dels

 för utländska försäkringsgivare i

 försäkringssammanslutningar hemmahörande

 inom EES. För dessa försäkringsgivares

 verksamhet i Sverige föreslås

 rörelseregler som i huvudsak

 överensstämmer med reglerna i LUF, men

 med anpassningar till bestämmelserna

 enligt EES-avtalet. Vissa särregler

 föreslås för försäkringsgivare i

 försäkringssammanslutningar.

 Propositionen innehåller även förslag

 till en ny lag om vissa avtalsvillkor för

 rättsskyddsförsäkring med regler om bl.a.

 vilken rätt en försäkringstagare skall ha

 att välja advokat eller annan person att

 företräda honom.

 Den nya lagstiftningen föreslås träda i

 kraft den dag regeringen bestämmer.

 3

 1 Förslag till

 Lag om EES-försäkringsgivares verksamhet

 i Sverige

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 kap. Tillämpningsområde m.m.

 1 § Denna lag tillämpas på verksamhet i

 Sverige av försäkringsgivare med säte i

 ett annat land som omfattas av avtalet om

 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

 (EES-land).

 Lagen gäller dock inte för

 1. ömsesidiga skadeförsäkringsgivare, om

 a) bolagsordningen medger uttag av

 extra bidrag eller minskning av

 förmåner,

 b) verksamheten inte omfattar kredit-

 eller borgensförsäkring eller annan

 ansvarsförsäkring än sådan som

 försäkringsgivaren enligt 2 kap. 3 a §

 tredje stycket försäkringsrörelselagen

 (1982:713) får meddela utan att det

 särskilt anges i koncessionsbeslutet,

 c) den årliga premieinkomsten inte

 överstiger ett belopp motsvarande en

 miljon ecu, och

 d) minst hälften av premieinkomsten

 härrör från medlemmar i försäkrings-

 givaren,

 2. ömsesidiga skadeförsäkringsgivare som

 enligt avtal med en annan sådan

 försäkringsgivare fullt ut återförsäkrar

 alla sina avtal om direkt försäkring

 eller överlåter samtliga sina

 förpliktelser enligt försäkringsavtalen,

 3. lokala skadeförsäkringsgivare som

 endast meddelar sådan försäkring som

 avses i 2 kap. 3 a § första stycket klass

 18 försäkringsrörelselagen (assistans) i

 form av naturaförmåner och vilkas årliga

 premieinkomst inte överstiger ett belopp

 motsvarande 200 000 ecu,

 4. ömsesidiga livförsäkringsgivare, om

 a) bolagsordningen medger uttag av

 extra bidrag, minskning av förmåner eller

 uttag av bidrag från personer som

 förbundit sig till sådant bidrag, och

 b) den årliga premieinkomsten inte

 överstiger ett belopp motsvarande 500 000

 ecu,

 5. ömsesidiga understödsinstitut, om

 förmånerna varierar med tillgången på

 medel medan bidragen från medlemmarna

 utgörs av ett fastställt belopp.

 Lagen gäller inte återförsäkring.

 Med försäkringssammanslutning avses i

 denna lag en sammanslutning av fysiska

 eller juridiska personer som utan

 solidarisk ansvarighet meddelar

 försäkring. När denna lag hänvisar till

 försäkringsgivare avses, såvitt angår

 försäkringssammanslutningar, medlemmarna

 i sammanslutningen.

 2 § Med skadeförsäkring avses i denna

 lag sådan försäkring som anges i 2 kap. 3

 a § försäkringsrörelselagen (1982:713).

 Med livförsäkring avses i denna lag

 sådan försäkring som anges i 2 kap. 3 b §

 försäkringsrörelselagen.

 Bestämmelserna i denna lag om

 livförsäkring behöver inte tillämpas för

 sådana livförsäkringar som avses i 2 kap.

 3 b § första stycket klasserna 1 b och 4

 försäkringsrörelselagen om premien är

 beräknad och bestämd för längst fem år.

 De får tillämpas för skadeförsäkringar

 som avses i 2 kap. 3 a § första stycket

 klasserna 1 och 2 försäkringsrörelselagen

 samt för avgångsbidragsförsäkringar.

 Ersättning, som betalas i form av

 livränta eller sjukränta, tillhör endera

 livförsäkring eller skadeförsäkring

 beroende på vilket av dessa slag av för-

 säkring som har meddelats. Har sådan

 ränta köpts i ett livförsäkringsföretag,

 skall den dock i detta företag höra till

 livförsäkring.

 För sådan livränta eller sjukränta som

 tillhör skadeförsäkring gäller de

 särskilda bestämmelserna om livförsäkring

 i 3 kap. 2 § andra stycket, 3 § första

 och andra styckena, 5 kap. 2-7 och 9-11

 §§ samt 7 kap. 2 § i tillämpliga delar.

 3 § Med EES-land där risken är belägen

 avses i denna lag

 1. när försäkringen avser byggnad eller

 byggnad och dess innehåll, till den del

 byggnaden och innehållet täcks av samma

 försäkring, det EES-land i vilket

 egendomen är belägen,

 2. när försäkringen avser

 registreringspliktigt fordon, det

 EES-land där registreringen skall ske,

 3. när försäkringen har en giltighetstid

 av fyra månader eller mindre och

 oberoende av försäkringsklass täcker

 rese- eller semesterrisker, det EES-land

 där försäkringstagaren har tecknat

 försäkringen,

 4. i andra fall än dem som uttryckligen

 omfattas av 1-3, om försäkringstagaren är

 en fysisk person, det EES-land där för-

 säkringstagaren har sin vanliga

 vistelseort eller, om försäkringstagaren

 är en juridisk person, det EES-land där

 det driftställe som försäkringen gäller

 är beläget.

 Det land där försäkringsgivaren har sitt

 säte anses som försäkringsgivarens

 hemland. Försäkringsgivare i en

 försäkringssammanslutning skall anses ha

 sitt hemland i det land där samman-

 slutningens verkliga ledning finns.

 4 § Med stora risker avses i denna lag

 1. de försäkringsklasser som anges i 2

 kap. 3 a § första stycket 4-7, 11 och 12

 försäkringsrörelselagen (1982:713),

 2. de försäkringsklasser som anges i 2

 kap. 3 a § första stycket 14 och 15

 försäkringsrörelselagen, om

 försäkringstagaren är näringsidkare och

 den försäkrade risken avser näringsverk-

 samheten, och

 3. de försäkringsklasser som anges i 2

 kap. 3 a § första stycket 3, 8-10, 13 och

 16 försäkringsrörelselagen, om för-

 säkringstagaren är näringsidkare och

 minst två av följande förutsättningar är

 uppfyllda enligt senast fastställda

 resultat- och balansräkning:

 a) försäkringstagaren har en

 balansomslutning som uppgår till minst

 ett belopp motsvarande 6 200 000 ecu,

 b) försäkringstagaren har en

 bruttoomsättning som uppgår till minst

 ett belopp motsvarande 12 800 000 ecu,

 c) försäkringstagaren har haft i

 genomsnitt minst 250 personer anställda.

 Om försäkringstagaren ingår i en koncern

 som avger koncernredovisning skall

 förutsättningarna i första stycket 3

 gälla koncernen.

 5 § Angående trafikförsäkring meddelas

 vissa särskilda bestämmelser i

 trafikskadelagen (1975:1410).

 I fråga om livförsäkring endast för

 dödsfall, som meddelas för en tid av

 längst fem år eller mot en premie som är

 beräknad och bestämd för längst fem år i

 sänder, får regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen medge undantag från de

 särskilda bestämmelserna om livförsäkring

 samt, i mån av behov, besluta att

 bestämmelser som särskilt gäller

 skadeförsäkring skall tillämpas i

 stället.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får i

 fråga om sådan livförsäkring som avses i

 2 kap. 3 b § första stycket klass 3

 försäkringsrörelselagen (1982:713) medge

 undantag från 5 kap. 5 § och, om det

 finns särskilda skäl, från övriga

 bestämmelser om livförsäkring. Ett

 undantag skall vara förenligt med

 Sveriges förpliktelser i fråga om

 försäkring enligt avtalet den 2 maj 1992

 om Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet.

 2 kap. Rätt att driva verksamhet i

 Sverige

 Etablering

 1 § Försäkringsgivare som avses i 1 kap.

 1 § får driva försäkringsrörelse här i

 landet, om tillstånd (koncession) därtill

 lämnats av regeringen. Rörelsen skall

 drivas

 1. genom en generalagent som syssloman,

 2. genom ett avdelningskontor med

 självständig förvaltning (filial), eller

 3. såvitt avser försäkringsgivare i en

 försäkringssammanslutning, genom en

 generalrepresentation.

 En generalagent skall vara bosatt här i

 landet. Han får inte vara underårig, i

 konkurs eller underkastad näringsförbud

 eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 §

 föräldrabalken. Som generalagent får även

 svensk juridisk person anlitas. För

 fullgörande av de skyldigheter som

 åligger generalagenten skall den

 juridiska personen utse ett ombud som

 uppfyller kraven i första och andra

 meningarna.

 Den utländska försäkringsgivaren skall

 utfärda fullmakt för generalagenten att

 ingå för försäkringsgivaren bindande

 rättshandlingar med tredje man samt ta

 emot stämning för den utländska

 försäkringsgivaren och själv eller genom

 annan tala och svara för denne.

 För verksamhet som drivs genom filial

 gäller även bestämmelserna i lagen

 (1992:160) om utländska filialer m.m.

 Verkställande direktör för en utländsk

 försäkringsgivares filial skall dock vara

 bosatt i Sverige.

 En generalrepresentation för

 försäkringsgivare i en försäkringssamman-

 slutning skall förestås av ett ombud som

 uppfyller kraven i andra stycket. De till

 sammanslutningen hörande

 försäkringsgivarna skall utfärda fullmakt

 för ombudet att vid tvister som rör

 ingångna försäkringsavtal ingå för för-

 säkringsgivarna bindande rättshandlingar

 och att ta emot stämning för

 försäkringsgivarna och själv eller genom

 annan tala och svara för dem. Särskilda

 bestämmelser om ombud för försäkrings-

 givare i försäkringssammanslutning finns

 i 4 kap.

 Med företrädare avses i denna lag

 generalagent, verkställande direktör för

 en filial samt ombud för generalagent och

 för försäkringsgivare i en försäkrings-

 sammanslutning.

 Finansinspektionen skall efter ansökan

 lämna förhandsbesked om huruvida

 koncession enligt första stycket krävs

 för en planerad verksamhet.

 Ett sådant förhandsbesked är bindande

 för den myndighet som har lämnat

 beskedet. Om regeringen har beslutat i

 fråga om förhandsbesked är även

 Finansinspektionen bunden av detta

 besked.

 Gränsöverskridande verksamhet

 2 § Efter anmälan till

 Finansinspektionen får en

 försäkringsgivare marknadsföra

 försäkringar här i landet från ett fast

 driftställe i ett annat EES-land

 (gränsöverskridande verksamhet).

 Marknadsföring som avser livförsäkringar

 och som riktas till enskilda personligen

 skall ske genom förmedling av en

 försäkringsgivare som har koncession att

 genom ett fast driftställe i Sverige

 driva försäkringsrörelse här och som

 tillhör samma koncern som för-

 säkringsgivaren eller som denne har

 samarbetsavtal med.

 Efter tillstånd av Finansinspektionen

 (koncession) får sådan marknadsföring som

 avses i första stycket andra meningen ske

 utan förmedling av en försäkringsgivare

 med koncession i Sverige.

 3 § Gränsöverskridande verksamhet får

 inte avse försäkring av följande risker

 enligt 2 kap. 3 a § första stycket

 försäkringsrörelselagen (1982:713):

 1. arbetsolycksfall (klass 1),

 2. civilrättsligt ansvar för kärnenergi

 och produktansvar för läkemedel (klass

 13), och

 3. byggnadsarbeten, om sådan försäkring

 är obligatorisk (klass 9 och 13).

 Den som deltar i koassuransavtal

 avseende stora risker på annat sätt än

 som ledande försäkringsgivare behöver

 inte göra sådan anmälan som avses i 2 §.

 Bestämmelserna i 2 § om livförsäkring

 tillämpas även på verksamhet avseende

 tontiner och sådan

 kapitaliseringsverksamhet som grundas på

 försäkringstekniska beräkningar.

 Annan verksamhet än försäkringsrörelse

 4 § Om det finns särskilda skäl, får en

 försäkringsgivare som har fått sådan

 koncession som anges i 1 § medges att

 driva annan rörelse här i landet än

 försäkringsrörelse. Medgivande lämnas av

 regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, av Finansinspektionen.

 Om det finns skäl, får ett medgivande

 enligt första stycket återkallas av den

 som får lämna sådant medgivande.

 Separationsprincipen

 5 § Försäkringsgivare får här i landet

 bara driva sådan försäkringsrörelse som

 försäkringsgivaren driver i sitt hemland.

 Rörelse som avses i 2 kap. 3 b §

 försäkringsrörelselagen (1982:713),

 direkt livförsäkringsrörelse, får här i

 landet förenas endast med direkt

 skadeförsäkringsrörelse som avses i 2

 kap. 3 a § första stycket klasserna 1 och

 2 försäkringsrörelselagen samt med

 rörelse avseende återförsäkring (indirekt

 försäkring) av försäkring enligt någon av

 dessa klasser och livförsäkring om inte

 annat följer av fjärde stycket.

 En försäkringsgivare som i sitt hemland

 förenar direkt livförsäkringsrörelse med

 någon annan skadeförsäkringsrörelse än

 sådan som avses i andra stycket, får

 genom agentur eller filial här i landet

 endast driva skadeförsäkringsrörelse om

 inte annat följer av fjärde stycket.

 Utöver vad som följer av andra och

 tredje styckena får direkt livförsäk-

 ringsrörelse och skadeförsäkringsrörelse

 här i landet bedrivas av samma

 försäkringsgivare om sådan verksamhet

 samtidigt bedrevs här vid tidpunkten för

 undertecknandet av avtalet om Europeiska

 ekonomiska samarbetsområdet, den 2 maj

 1992.

 Direkt livförsäkringsrörelse och

 skadeförsäkringsrörelse som här i landet

 bedrivs av samma försäkringsgivare enligt

 andra eller fjärde stycket skall hållas

 åtskilda hos försäkringsgivaren.

 3 kap. Koncession m.m.

 Koncession för etablering

 1 § Ansökan om koncession för etablering

 görs hos regeringen. I ansökan skall

 anges försäkringsklass som rörelsen skall

 avse. Ansökan skall lämnas in till

 Finansinspektionen.

 Till ansökan skall fogas en plan för den

 tilltänkta verksamheten i Sverige.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om vad verksam-

 hetsplanen skall innehålla och vilka

 ytterligare handlingar som skall fogas

 till ansökan.

 Finansinspektionen skall överlämna

 planen och uppgifter om inspektionens

 iakttagelser vid granskning av planen

 till behörig myndighet i

 försäkringsgivarens hemland för yttrande.

 Om ett yttrande inte avgetts inom tre

 månader efter det att de överlämnade

 handlingarna tagits emot av behörig

 myndighet i försäkringsgivarens hemland,

 skall det anses som om ett yttrande

 avgetts till försäkringsgivarens förmån.

 Finansinspektionen skall med eget

 yttrande överlämna ansökan till rege-

 ringen.

 2 § Regeringen beviljar koncession om

 den planerade verksamheten kan antas

 komma att uppfylla kraven på en sund för-

 säkringsverksamhet. I samband därmed

 godkänner regeringen en företrädare.

 Koncession får inte vägras av det skälet

 att det inte finns behov av ytterligare

 etableringar på försäkringsmarknaden.

 I samband med beviljandet av

 koncessionen godkänner regeringen de

 grunder för verksamheten som anges i 5

 kap. 3 § om grunderna överensstämmer med

 denna lag och andra författningar.

 Koncession skall meddelas i enlighet med

 den indelning som anges i 2 kap. 3 a och

 3 b §§ försäkringsrörelselagen

 (1982:713).

 3 § Bestämmelserna i 1-2 §§ gäller också

 när en försäkringsgivare avser att ändra

 grunderna eller utvidga sin verksamhet

 till en ny försäkringsklass eller ett

 nytt verksamhetsområde.

 Avser ansökan endast ändring av

 grunderna, utvidgning av beviljad konces-

 sion till en ny försäkringsklass eller

 utbyte av koncession för en viss

 försäkringsklass mot koncession för en

 annan klass, får Finansinspektionen

 besluta i ärendet i regeringens ställe,

 om ärendet inte är av principiell

 betydelse eller i övrigt av synnerlig

 vikt.

 Utses en ny företrädare skall denne

 godkännas av Finansinspektionen.

 Koncession och anmälan vid

 gränsöverskridande verksamhet

 4 § Ansökan om koncession för

 gränsöverskridande verksamhet enligt 2

 kap. 2 § andra stycket skall göras hos

 Finansinspektionen. Till ansökan skall

 fogas dels en plan för den tilltänkta

 verksamheten i Sverige, dels bestämmelser

 om hur premiereserv skall beräknas, om

 försäkringstagarnas rätt till återköp och

 fribrev, om återbäring till

 försäkringstagarna samt, om inte

 Finansinspektionen medger undantag, om

 hur försäkringspremier skall beräknas.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om vad

 verksamhetsplanen skall innehålla och

 vilka ytterligare handlingar som skall

 fogas till ansökan.

 Koncession skall beviljas inom sex

 månader om de uppgifter försäkrings-

 givaren lämnat står i överensstämmelse

 med denna lag och andra författningar.

 Har koncession inte beviljats inom den

 angivna tiden skall det anses som att

 ansökan avslagits.

 Sedan koncession beviljats får

 försäkringsgivaren inte utan Finans-

 inspektionens tillstånd ändra uppgifterna

 i verksamhetsplanen eller de bestämmelser

 som avses i första stycket. Vad som anges

 i första-tredje styckena skall gälla för

 sådana ändringar.

 5 § Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om vilka handlingar

 som skall fogas till en anmälan om

 gränsöverskridande verksamhet enligt 2

 kap. 2 § första stycket.

 När Finansinspektionen har fått del av

 en anmälan om gränsöverskridande

 verksamhet och de handlingar som skall

 fogas till denna får försäkringsgivaren

 starta verksamheten.

 Sedan anmälan skett enligt första

 stycket får försäkringsgivaren inte ändra

 de slag av risker som skall försäkras

 förrän han har anmält ändringen till

 Finansinspektionen.

 6 § En försäkringsgivare som har

 koncession att driva försäkringsrörelse

 här i landet genom agentur eller filial

 och som har för avsikt att från agenturen

 eller filialen marknadsföra försäkringar

 avseende risker i ett annat EES-land

 skall underrätta Finansinspektionen om

 detta och därvid ange i vilket land

 marknadsföringen skall ske och vilket

 slag av risker den skall avse. Vad nu

 sagts gäller även när en försäkrings-

 givare avser att utvidga sådan

 verksamhet.

 Finansinspektionen får från

 försäkringsgivaren infordra en plan för

 den tilltänkta verksamheten.

 Om den planerade verksamheten kan antas

 komma att uppfylla kraven på en sund

 försäkringsverksamhet i det land där mar-

 knadsföringen skall ske och det kan antas

 att den inte leder till skada för

 verksamheten här i landet skall

 Finansinspektionen på ansökan utfärda

 intyg som visar vilka försäkringsklasser

 försäkringsgivarens koncession här i

 landet omfattar och att inspektionen inte

 har någon invändning mot att försäkrings-

 givaren i ett annat EES-land marknadsför

 försäkringar genom agenturen eller

 filialen.

 Medgivande till annan verksamhet än

 försäkringsrörelse

 7 § Ansökan om medgivande för en

 försäkringsgivare att driva annan rörelse

 här i landet än försäkringsrörelse skall

 ges in till Finansinspektionen och vara

 åtföljd av fullmakt för företrädaren att

 beträffande den med ansökan avsedda

 verksamheten företräda försäkringsgivaren

 gentemot tredje man samt vid domstolar

 och andra myndigheter.

 4 kap. Särskilda bestämmelser om ombud

 för

 försäkringssammanslutningar

 1 § I en generalrepresentation för en

 försäkringssammanslutning ansvarar

 ombudet för den verksamhet som

 försäkringsgivarna i sammanslutningen

 driver enligt denna lag. Ombudet är

 skyldigt att rätta sig efter svenska

 myndigheters beslut och föreskrifter i

 alla de förhållanden som hänför sig till

 verksamheten.

 2 § Ombudet skall föra en förteckning

 över dels de särskilda medhjälpare som

 har rätt att för försäkringsgivarna i

 sammanslutningen förvärva

 försäkringsaffärer, dels de försäkringar

 som dessa medhjälpare förmedlar för

 sammanslutningen. Härvid skall för varje

 försäkring anges de premier och

 skadeersättningar som är att hänföra till

 försäkringen. Uppgifterna skall föras in

 fortlöpande och grundas på handlingar som

 härrör från affärshändelser.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 meddela närmare föreskrifter om

 förteckningen och handlingarna enligt

 första stycket.

 5 Kap. Om försäkringsrörelsens bedrivande

 1 § Bestämmelserna i detta kapitel

 gäller för försäkringsrörelse som bedrivs

 här i landet genom en generalagent, en

 filial eller, i fråga om

 försäkringsgivare i en

 försäkringssammanslutning, en general-

 representation.

 För sådan gränsöverskridande verksamhet

 som avses i 2 kap. 2 § andra stycket

 gäller 2 § första-fjärde styckena, 5-7

 och 9 §§. Vad som där sägs om företrädare

 skall i stället avse försäkringsgivaren.

 Försäkringstekniska skulder m.m.

 2 § Företrädaren skall för varje

 räkenskapsår upprätta en redogörelse för

 försäkringsgivarens verksamhet här i

 landet. Redogörelsen skall upprättas

 enligt formulär som fastställts av

 Finansinspektionen.

 I redogörelsen skall, under beteckningen

 försäkringstekniska skulder, som skuld

 tas upp det beräknade värdet vid

 räkenskapsårets utgång av försäk-

 ringsgivarens ansvarighet på grund av

 1. löpande försäkringar (premiereserv),

 2. försäkringsersättningar för

 inträffade försäkringsfall (ersättnings-

 reserv),

 3. utgifterna för reglering av

 inträffade försäkringsfall (skadebehand-

 lingsreserv),

 4. sådan tilldelad återbäring inom

 livförsäkringsrörelse som inte har

 förfallit till betalning och

 5. sådan tilldelad återbäring inom

 skadeförsäkringsrörelse som inte har

 förfallit till betalning.

 Sådan tilldelad återbäring inom

 livförsäkringsrörelsen som har förfallit

 till betalning men inte kunnat betalas ut

 skall föras till ersättningsreserven.

 Ansvarar flera försäkringsgivare

 solidariskt för en försäkring, skall i

 den enskilde försäkringsgivarens

 redovisning av försäkringstekniska

 skulder endast beaktas den del av

 försäkringen som enligt avtal mellan

 försäkringsgivarna belöper på denna

 försäkringsgivare.

 En försäkringsgivare som från ett fast

 driftställe här i landet driver

 gränsöverskridande verksamhet avseende

 skadeförsäkring skall, om den årliga

 premieintäkten, utan avdrag för återför-

 säkring, från ett EES-land överstiger ett

 belopp som motsvarar 2 500 000 ecu,

 särskilt redovisa det försäkringstekniska

 resultatet avseende sistnämnda

 verksamhet. Finansinspektionen får

 meddela närmare föreskrifter om denna

 redovisning.

 3 § För livförsäkring skall, om det inte

 med hänsyn till försäkringens särskilda

 natur finns anledning till undantag,

 grunder upprättas beträffande

 1. beräkning av försäkringspremier och

 premiereserv,

 2. försäkringstagares rätt till återköp

 och fribrev,

 3. belåning av försäkringsbrev hos

 försäkringsgivaren,

 4. verkan av underlåten premiebetalning,

 5. försäkringstagares rätt när

 försäkringen upphör i förtid av annan

 anledning än som avses i 2 och 4 eller

 försäkringsgivaren annars är fri från

 ansvar för försäkringsfall,

 6. förräntning av försäkringsbelopp som

 förfallit till betalning.

 4 § Med avseende på de i 3 § 1-4 angivna

 grunderna tillämpas 7 kap. 3 §, 4 §

 första-fjärde styckena samt 5-7 §§

 försäkringsrörelselagen (1982:713).

 Beträffande övergångsgrunder enligt 7

 kap. 4 § första-fjärde styckena nämnda

 lag gäller dock 3 kap. 3 § i fråga om

 ändring av grunder och 8 kap. 1 § i fråga

 om kungörande. Som villkor för god-

 kännande av övergångsgrunder får

 bestämmas, att försäkringsgivaren skall

 införa tillgångar utöver vad som

 motsvarar de försäkringstekniska

 skulderna i det register som avses i 9 §.

 Tillgångarna

 5 § Tillgångar motsvarande värdet av de

 försäkringstekniska skulderna för

 livförsäkring skall vid varje tidpunkt

 redovisas i sådana tillgångar som anges i

 7 kap. 9 § första stycket 1-8 och 10-12

 försäkringsrörelselagen (1982:713) eller,

 i den mån Finansinspektionen medger det,

 värdet av återförsäkringsgivarnas

 ansvarighet på grund av livförsäkringar

 som har övertagits i återförsäkring.

 Utan hinder av första stycket får ett

 belopp, motsvarande högst tjugo procent

 av de försäkringstekniska skulderna för

 egen räkning, redovisas i andra

 tillgångar än sådana som nämns i första

 stycket, dock inte i aktier.

 Med de försäkringstekniska skulderna för

 egen räkning förstås den del av de

 försäkringstekniska skulderna som inte

 motsvarar värdet av återför-

 säkringsgivarnas ansvarighet.

 6 § För de tillgångar som används för

 redovisning av de försäkringstekniska

 skulderna gäller 7 kap. 9 a §

 försäkringsrörelselagen (1982:713).

 7 § Värdehandlingar får vid redovisning

 enligt 5 § inte tas upp till högre värde

 än som följer av bestämmelserna i

 bokföringslagen (1976:125) om värdering

 av omsättningstillgångar. De får dock tas

 upp till samma värde som beräknats

 närmast föregående räkenskapsår eller, om

 värdehandlingen anskaffats under

 räkenskapsåret, anskaffningsvärdet. Detta

 gäller endast om värdehandlingarna kan

 avyttras till ett värde som motsvarar

 detta högre värde vid tidpunkter som får

 anses tillfredsställande med hänsyn till

 de försäkringsutfästelser som

 värdehandlingarna säkerställer.

 8 § För skadeförsäkring av annat slag än

 sådan sjuk-, olycksfalls- och

 avgångsbidragsförsäkring beträffande

 vilken bestämmelserna om livförsäkring

 tillämpas med stöd av 1 kap. 2 § tredje

 stycket, gäller bestämmelserna i 7 kap.

 10 § andra och tredje styckena försäk-

 ringsrörelselagen (1982:713).

 9 § Företrädaren skall föra ett register

 som vid varje tidpunkt utvisar de till-

 gångar som motsvarar de

 försäkringstekniska skulderna enligt 5 §.

 Om en tillgång som antecknats i

 registret har upplåtits med sådan rätt

 att dess fulla värde inte kan utnyttjas

 till täckning av försäkringstekniska

 skulder enligt 2 §, skall detta antecknas

 i registret.

 Försäkringstagarnas förmånsrätt enligt 4

 a § förmånsrättslagen (1970:979) omfattar

 de tillgångar som finns upptagna i

 registret, när försäkringsgivaren

 försätts i konkurs eller utmätning äger

 rum eller särskild administration träder

 in. Förmånsrätten följer med fordran som

 grundas på avtal om livförsäkring eller

 på avtal om återförsäkring avseende

 livförsäkring. En fordran på grund av ett

 avtal om livförsäkring har företräde

 framför återförsäkrares fordran.

 Företrädaren skall se till att det till

 Finansinspektionen sänds in dels

 beräkningar av de försäkringstekniska

 skulderna, dels kopior av registret.

 10 § Om en försäkringsgivare, genom en

 agentur eller filial här i landet, driver

 gränsöverskridande verksamhet i ett annat

 EES-land och om det krävs tillstånd där

 för sådan verksamhet, skall för den delen

 av verksamheten bestämmelserna i det

 landet gälla om

 1. beräkning av försäkringstekniska

 skulder,

 2. redovisning av tillgångar motsvarande

 de försäkringstekniska skulderna,

 3. var dessa tillgångar skall vara

 lokaliserade och hur de skall skyddas mot

 valutakursförluster, samt

 4. såvitt avser livförsäkring,

 återbäring samt försäkringars fribrevs-

 och återköpsvärde.

 Allmänna bestämmelser

 11 § Försäkringstekniska utredningar och

 beräkningar som angår en försäkrings-

 givares här i landet drivna

 livförsäkringsrörelse skall utföras under

 överinseende av en av Finansinspektionen

 godkänd aktuarie.

 12 § En försäkringsgivare eller

 företrädare får inte till fördel för en-

 skilda försäkringstagare eller grupper av

 försäkringstagare, på annat sätt än genom

 återbäring, medge direkt eller indirekt

 nedsättning av de livförsäkringspremier

 som försäkringsgivaren enligt fastställda

 grunder bestämt för sin rörelse här i

 landet.

 13 § Företrädaren skall övervaka att

 anskaffning av ansökningar om försäkring

 hos företaget sker på ett sätt som

 överensstämmer med god affärssed i

 Sverige. I fråga om en försäkringssam-

 manslutning åligger detta

 försäkringsgivarna.

 På begäran av den som biträtt en

 försäkringsgivare i dennes verksamhet

 enligt första stycket skall

 Finansinspektionen utfärda intyg över

 verksamhetens omfattning och innehåll om

 sådant intyg krävs för att få driva

 liknande verksamhet i ett annat EES-land.

 Försäkringsgivaren och den som begärt

 intyg skall lämna inspektionen de

 upplysningar som behövs för att

 inspektionen skall kunna fullgöra denna

 skyldighet.

 14 § Om företrädaren inte kan utöva sitt

 uppdrag, om han avsäger sig det eller om

 fullmakten återkallas, skall Finansin-

 spektionen för tiden till dess hindret

 upphört eller en ny företrädare blivit

 befullmäktigad och godkänd förordna ett

 ombud att på försäkringsgivarens vägnar

 ta emot stämning och i övrigt företräda

 denne med avseende på redan meddelade

 försäkringar. Ett sådant förordnande

 skall inspektionen genast kungöra i Post-

 och Inrikes Tidningar. Till dess att en

 sådan kungörelse skett får, beträffande

 andra försäkringsgivare än

 försäkringsgivare i försäkrings-

 sammanslutning, försäkringstagare hos

 inspektionen sätta in förfallen

 försäkringspremie med samma verkan som om

 den blivit betald till försäk-

 ringsgivaren.

 6 kap. Om tillsyn över

 försäkringsverksamheten

 Tillsynens inriktning

 1 § Verksamhet som bedrivs enligt denna

 lag skall stå under tillsyn av

 Finansinspektionen i den utsträckning som

 följer av lagen. Inspektionen skall verka

 för en sund utveckling av verksamheten.

 Inspektionen skall lämna de uppgifter

 till behöriga myndigheter i för-

 säkringsgivarnas hemländer som dessa

 myndigheter behöver för kontroll av

 försäkringsgivarnas soliditet samt i

 övrigt ha ett sådant nära samarbete med

 övriga EES-länders behöriga myndigheter

 som föranleds av avtalet om Europeiska

 ekonomiska samarbetsområdet.

 Verksamhet genom etablering

 2 § När försäkringsgivaren börjat sin

 verksamhet här i landet skall före-

 trädaren genast underrätta

 Finansinspektionen om detta.

 3 § Företrädaren skall lämna

 Finansinspektionen de upplysningar som

 inspektionen begär om försäkringsgivaren

 och den verksamhet som denne driver här i

 landet genom etablering.

 Företrädaren skall hålla tillgångar samt

 räkenskaper och andra handlingar

 tillgängliga för granskning av

 Finansinspektionen.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om vilka

 upplysningar som en försäkringsgivare

 skall lämna till inspektionen.

 4 § Skyldighet enligt 3 § att lämna

 upplysningar och hålla tillgångar och

 handlingar tillgängliga för granskning

 åligger även

 1. styrelsen och verkställande

 direktören i aktiebolag som driver verk-

 samhet här i landet med föremål

 uteslutande att biträda utländsk försäk-

 ringsgivare som driver rörelse här i

 landet,

 2. ordförande och verkställande direktör

 eller motsvarande befattningshavare i

 tarifförening, skaderegleringsnämnd,

 villkorsnämnd eller annat liknande organ,

 som här i landet biträder sådan

 försäkringsgivare vid rörelsens

 bedrivande, och

 3. personer som är införda i en

 förteckning som anges i 4 kap. 2 §.

 5 § Finansinspektionen får meddela de

 erinringar i fråga om försäkringsgivares

 verksamhet här i landet som inspektionen

 anser behövliga.

 Finansinspektionen skall förelägga

 försäkringsgivaren att vidta rättelse, om

 inspektionen finner att

 1. avvikelse skett från denna lag eller

 föreskrifter som har meddelats med stöd

 av denna lag eller grunderna, om sådana

 finns,

 2. grunderna inte längre är

 tillfredsställande med hänsyn till

 omfattningen och beskaffenheten av

 försäkringsgivarens rörelse,

 3. de tillgångar som motsvarar värdet av

 de försäkringstekniska skulderna inte

 längre är tillräckliga, eller

 4. det i övrigt finns allvarliga

 anmärkningar mot försäkringsgivarens

 verksamhet.

 Om ett föreläggande enligt första

 stycket inte har följts inom den bestämda

 tiden och det anmärkta förhållandet inte

 heller på något annat sätt undanröjts,

 skall Finansinspektionen anmäla detta

 till regeringen.

 Följer en försäkringsgivare inte

 gällande bestämmelser om redovisning och

 täckning av försäkringstekniska skulder

 får regeringen, efter att ha underrättat

 behörig myndighet i försäkringsgivarens

 hemland, förbjuda försäkringsgivaren att

 fritt förfoga över sina tillgångar i

 Sverige.

 Om behörig myndighet i en

 försäkringsgivares hemland inskränker

 försäkringsgivarens rätt att förfoga över

 sina tillgångar, skall Finansinspektionen

 på begäran av myndigheten vidta samma

 åtgärder beträffande försäkringsgivarens

 tillgångar i Sverige.

 Finansinspektionen får besluta hur

 skadeförsäkringsverksamhet skall drivas

 efter ett sådant beslut som avses i

 fjärde och femte styckena. För

 livförsäkringsverksamhet skall

 bestämmelserna i 7 kap. 2 § tillämpas.

 6 § Regeringen kan förklara koncessionen

 förverkad, om försäkringsgivaren

 1. inte längre uppfyller kraven för

 koncession här i landet, eller

 2. i annat fall allvarligt åsidosätter

 gällande bestämmelser för verksamheten

 här i landet, särskilt reglerna om

 redovisning och täckning av

 försäkringstekniska skulder.

 Innan koncessionen förklaras förverkad

 skall samråd ske med behörig myndighet i

 försäkringsgivarens hemland. I brådskande

 fall får koncessionen förverkas utan

 föregående samråd. Hemlandsmyndigheten

 skall underrättas så snart det kan ske.

 Om försäkringsgivarens koncession i

 hemlandet har förklarats förverkad, skall

 regeringen genast förklara koncessionen i

 Sverige förverkad.

 Gränsöverskridande verksamhet

 7 § Om en försäkringsgivare med stöd av

 2 kap. 2 § första stycket marknadsför

 försäkringar här i landet från ett fast

 driftställe i ett annat EES-land, skall

 Finansinspektionen lämna behörig

 myndighet i det landet de uppgifter som

 den behöver för kontroll av

 försäkringstekniska skulder och

 tillgångar som motsvarar dessa.

 8 § Om en försäkringsgivare som

 marknadsför försäkringar enligt 2 kap. 2

 § överträder denna lag eller föreskrift

 som har meddelats med stöd av lagen,

 skall Finansinspektionen förelägga

 försäkringsgivaren att vidta rättelse.

 Underlåter försäkringsgivaren att vidta

 rättelse, skall inspektionen underrätta

 behörig myndighet i försäkringsgivarens

 hemland och i det land varifrån

 försäkringarna marknadsförs.

 Om försäkringsgivaren inte upphör med

 överträdelserna får Finansinspektionen

 återkalla koncessionen för

 gränsöverskridande verksamhet eller, om

 verksamheten inte är koncessionpliktig,

 förbjuda försäkringsgivaren att fortsätta

 sin marknadsföring och att meddela nya

 försäkringar här i landet. Inspektionen

 får vidta även andra åtgärder som behövs

 för att hindra fortsatta överträdelser.

 Innan åtgärd vidtas skall inspektionen

 underrätta behörig myndighet i det land

 där det fasta driftställe som marknadsför

 försäkringarna är beläget.

 Om den behöriga myndigheten i

 försäkringsgivarens hemland eller i det

 land där det fasta driftställe som

 marknadsför försäkringar är beläget

 förbjuder försäkringsgivaren att helt

 eller delvis förfoga över sina till-

 gångar, skall inspektionen vidta alla

 nödvändiga åtgärder för att tillvarata

 försäkringstagarnas intressen. Om den

 utländska myndigheten återkallar

 försäkringsgivarens, agenturens eller

 filialens auktorisation, skall inspek-

 tionen förbjuda försäkringsgivaren att

 fortsätta sin marknadsföring och att

 meddela nya försäkringar här i landet.

 Om försäkringsgivarens samtliga fasta

 driftställen sammantaget har en årlig

 premieintäkt från skadeförsäkring från

 Sverige som, utan avdrag för

 återförsäkring, överstiger ett belopp som

 motsvarar 2 500 000 ecu får Finans-

 inspektionen hos behörig myndighet i

 försäkringsgivarens hemland begära att

 försäkringsgivaren i hemlandet särskilt

 redovisar det försäkringstekniska

 resultatet avseende verksamheten i

 Sverige.

 Försäkringsgivaren skall lämna

 Finansinspektionen de upplysningar och

 handlingar som inspektionen begär för

 tillämpning av denna paragraf.

 Vite m.m.

 9 § Om det kan antas att någon driver

 sådan verksamhet att denna lag är

 tillämplig, får Finansinspektionen

 förelägga denne att lämna de upplysningar

 om verksamheten som behövs för att bedöma

 om lagen är tillämplig.

 Om Finansinspektionen finner att någon

 utan koncession driver tillståndspliktig

 verksamhet, skall inspektionen förelägga

 denne att inom viss tid ansöka om

 koncession eller vidta de ändringar i

 verksamheten som inspektionen anger eller

 också upphöra med verksamheten.

 Bestämmelsen i andra stycket skall i

 tillämpliga delar gälla om Finans-

 inspektionen finner att någon driver

 gränsöverskridande verksamhet utan att

 anmälan skett.

 Ett föreläggande enligt denna paragraf

 får riktas mot såväl försäkringsgivaren

 som den som här i landet, i syfte att

 förmå någon att teckna försäkring hos

 försäkringsgivaren, är verksam för

 försäkringsgivarens räkning.

 10 § Finansinspektionen kan förena ett

 föreläggande eller förbud enligt denna

 lag med vite.

 11 § Försäkringsgivare som omfattas av

 denna lag skall med årliga avgifter

 bekosta Finansinspektionens verksamhet

 enligt de närmare föreskrifter som

 regeringen meddelar.

 7 kap. Om försäkringsverksamhetens

 upphörande och om

 överlåtelse av försäkringsbestånd

 1 § Om en försäkringsgivare upphör att

 driva försäkringsrörelse här i landet,

 åligger det försäkringsgivaren att med

 bifogande av giltig fullmakt hos

 Finansinspektionen uppge ombud, som

 godkänns av inspektionen, att på

 försäkringsgivarens vägnar företräda

 denne med avseende på redan meddelade

 försäkringar. För tiden intill dess sådan

 anmälan har skett får Finansinspektionen

 förordna ett ombud med nämnda befogenhet.

 Inspektionen skall genast införa

 kungörelse i Post- och Inrikes Tidningar

 om godkännandet eller förordnandet.

 Intill dess sådant kungörande har skett,

 får försäkringstagare hos

 Finansinspektionen sätta in förfallen

 försäkringspremie med samma verkan som om

 den blivit inbetald till försäkrings-

 givaren.

 2 § Om en försäkringsgivares koncession

 att driva livförsäkringsrörelse här i

 landet har förklarats förverkad, skall en

 särskild administration för

 tillvaratagande av livförsäkringstagarnas

 rätt träda in. Finansinspektionen skall

 förvalta administrationsboet.

 Finansinspektionen skall genast för

 livförsäkringstagarnas räkning ta hand om

 samtliga tillgångar i vilka

 livförsäkringstagarna har förmånsrätt

 enligt 4 a § förmånsrättslagen

 (1970:979). Härmed övergår alla försäk-

 ringsgivarens rättigheter och skyldig-

 heter på grund av livförsäkringsavtalen

 på administrationsboet. Har

 livförsäkringarna återförsäkrats, gäller

 samma sak försäkringsgivarens rättigheter

 och skyldigheter på grund av

 återförsäkringarna.

 Så snart administrationen inträtt skall

 Finansinspektionen låta värdera de

 omhändertagna tillgångarna. Inspektionen

 skall vidare låta beräkna det belopp

 vartill de försäkringstekniska skulderna

 för livförsäkring uppgår. För det belopp

 med vilket värdet av tillgångarna

 understiger de försäkringstekniska

 skulderna för livförsäkring, ökade med en

 tjugondel, har administrationsboet

 fordringsrätt hos försäkringsgivaren.

 De försäkringar som övertagits av

 administrationsboet skall om möjligt

 överföras till en svensk eller utländsk

 försäkringsgivare som har fått koncession

 för livförsäkringsrörelse här i landet.

 Anser Finansinspektionen att ett anbud om

 övertagande bör antas, skall inspektionen

 i Post-och Inrikes Tidningar och i övrigt

 på ett ändamålsenligt sätt kungöra

 anbudets innehåll. Kungörelsen skall

 innehålla föreläggande för försäk-

 ringstagarna, att inom en bestämd tid *

 minst en månad efter kungörelsens

 utfärdande * hos inspektionen anmäla om

 de har något att invända mot anbudet.

 Även den som inte är försäkringstagare

 men som har förvärvat rätt på grund av en

 försäkring skall få möjlighet att

 framföra invändningar.

 Finansinspektionens beslut att anta ett

 anbud skall kungöras i Post- och Inrikes

 Tidningar. När sådant kungörande sker,

 övergår ansvaret för det överlåtna

 försäkringsbeståndet på den övertagande

 försäkringsgivaren. Genom denna

 försäkringsgivares försorg skall samtliga

 försäkringstagare och de som förvärvat

 rätt på grund av en försäkring

 underrättas om överlåtelsen och de

 eventuella ändringar i villkoren som

 överlåtelsen medför.

 Om inte försäkringsbeståndet överlåtits

 inom ett år från det att administrationen

 trädde in, får tillgångarna säljas och

 medlen fördelas mellan

 försäkringstagarna.

 Om det vid överlåtelse av försäkringarna

 eller annars har uppstått överskott,

 skall detta i första hand användas till

 att betala kostnaden för administrationen

 och sådant bidrag som avses i 6 kap. 11 §

 och som inte erlagts. Återstoden skall

 överlämnas till den försäkringsgivare

 vars försäkringar varit föremål för

 administration.

 När en försäkringsgivares koncession

 förklarats förverkad, får nya för-

 säkringar inte meddelas. Under

 administrationstiden får dock sådana liv-

 försäkringar meddelas som föranleds av

 gällande försäkringsavtal.

 Av de livförsäkrings- och

 återbäringsbelopp som förfallit till

 betalning innan koncessionen förklarats

 förverkad skall så mycket betalas ut som

 skulle ha betalats om koncessionen inte

 förklarats förverkad.

 Av livförsäkrings- och

 återbäringsbelopp, som förfaller till

 betalning under administrationstiden, får

 innan administrationen avslutas endast

 betalas ut så mycket som

 Finansinspektionen anser kunna utbetalas

 utan att övriga livförsäkringstagares

 rätt försämras. Vad som nu har sagts

 skall även tillämpas i fråga om återköp

 av försäkring eller belåning av

 försäkringsbrev hos försäkringsgivaren.

 Skulle det efteråt visa sig att ett för

 stort belopp har utbetalats, skall

 återbetalning inte ske.

 Om en försäkringsgivare i annat fall än

 enligt första stycket har upphört att

 driva livförsäkringsrörelse här i landet,

 är försäkringsgivaren ändå skyldig att på

 det sätt som anges i 5 kap. 5-7 och 9 §§

 redovisa tillgångar motsvarande värdet av

 de försäkringstekniska skulderna för

 redan meddelade livförsäkringar. Det

 åligger ombud, som har utsetts av försäk-

 ringsgivaren enligt 1 §, att fullgöra de

 skyldigheter enligt 5 kap. 2 och 9 §§

 samt 6 kap. 3 §, som förut åvilat

 företrädaren. Om inte tillgångar mot-

 svarande värdet av de försäkringstekniska

 skulderna redovisas eller om det av annat

 skäl finns anledning anta att

 livförsäkringstagarnas rätt på grund av

 försäkringsavtalen äventyras, ankommer

 det på Finansinspektionen att besluta om

 administration enligt första stycket

 skall inträda. Om de till redovisning

 avsatta tillgångarna anses otillräckliga

 får dock administration inte föreskrivas

 förrän Finansinspektionen har förelagt

 försäkringsgivaren att fylla bristen och

 denna inte täckts inom fyra veckor efter

 det att sådant föreläggande skett. Om i

 ett sådant fall admininstration inträder,

 skall bestämmelserna i första stycket om

 upphörande av företagets rätt att driva

 livförsäkringsrörelse här i landet i

 stället avse meddelandet av beslut om

 administration.

 3 § En försäkringsgivare som har

 koncession enligt 2 kap. 1 § får med

 Finansinspektionens tillstånd helt eller

 delvis överlåta sitt försäkringsbestånd

 till en annan försäkringsgivare som i

 Sverige har fått koncession att driva

 sådan försäkringsrörelse.

 Om det försäkringsbestånd som

 överlåtelsen avser består av försäkringar

 som meddelats genom gränsöverskridande

 verksamhet, får tillstånd ges endast om

 behörig myndighet i det land där riskerna

 är belägna samtycker till överlåtelsen

 och den övertagande försäkringsgivaren

 där uppfyller kraven för gräns-

 överskridande verksamhet med de

 försäkringar som överlåtelsen avser.

 Är den övertagande försäkringsgivaren en

 utländsk EES-försäkringsgivare krävs för

 tillstånd, utöver vad som anges i andra

 stycket, att behörig myndighet i

 försäkringsgivarens hemland intygar att

 försäkringsgivaren har erforderlig

 kapitalbas sedan överlåtelsen beaktats.

 En försäkringsgivare som har fått

 koncession enligt 2 kap. 1 § får med

 Finansinspektionens tillstånd helt eller

 delvis överlåta sitt försäkringsbestånd

 som består av försäkringar som meddelats

 genom gränsöverskridande verksamhet till

 en EES-försäkringsgivare med fast

 driftställe i det land där riskerna är

 belägna. Tillstånd får medges endast om

 behörig myndighet i övertagande

 försäkringsgivares hemland intygar att

 försäkringsgivaren har erforderlig

 kapitalbas sedan överlåtelsen beaktats

 och behörig myndighet i det land där

 riskerna är belägna samtycker till

 överlåtelsen.

 Ansökan om tillstånd skall göras av

 såväl överlåtare som övertagare. Vid

 ansökningen skall fogas det avtal, som

 träffats angående överlåtelsen. Med

 avseende på ansökningen gäller vidare vad

 i 15 kap. 3 § andra stycket och 4 § andra

 stycket försäkringsrörelselagen

 (1982:713) föreskrivs i tillämpliga

 delar.

 Om ansökningen bifalls, skall

 överlåtaren anses fritagen från sina för-

 pliktelser på grund av det överlåtna

 försäkringsbeståndet, vilka förpliktelser

 i stället skall åvila övertagaren.

 Angående underrättelse om verkställd

 överlåtelse skall bestämmelsen i 15 kap.

 6 § försäkringsrörelselagen tillämpas.

 Finansinspektionen får meddela närmare

 föreskrifter om de handlingar som skall

 bifogas en ansökan om tillstånd.

 8 kap. Särskilda bestämmelser

 1 § Finansinspektionen skall i Post- och

 Inrikes Tidningar kungöra

 1. beviljande av koncession eller

 utvidgning av koncession,

 2. godkännande av företrädare eller

 ändring av grunderna,

 3. ändring i bolagsordning eller

 liknande handling som innefattar ändring

 av försäkringsgivarens firma,

 4. förverkande av koncession, och

 5. tillstånd till överlåtelse av

 försäkringsbestånd.

 2 § Det som enligt denna lag har

 kungjorts i Post- och Inrikes Tidningar

 skall anses ha kommit till tredje mans

 kännedom, om det inte av omständigheterna

 framgår att han varken kände till eller

 borde ha känt till det som kungjorts.

 Innan sådant kungörande skett, kan

 förhållande som enligt lagen skall

 kungöras, inte lagligen åberopas mot

 annan än den som visas ha haft kännedom

 om det.

 3 § Är en handling, som enligt denna lag

 lämnas till Finansinspektionen, avfattad

 på främmande språk, skall på begäran en

 bestyrkt svensk översättning

 tillhandahållas.

 4 § Ett ombud, som enligt 5 kap. 14 §

 eller 7 kap. 1 § förordnats av Finans-

 inspektionen, har rätt att få ersättning

 av försäkringsgivaren med det belopp som

 bestäms av inspektionen.

 5 § En försäkringsgivare som driver

 försäkringsrörelse här i landet skall i

 alla meddelanden till allmänheten nämna

 sin företagsform och sitt hemland.

 Försäkringsbrev skall innehålla

 uppgifter både om de allmänna försäk-

 ringsvillkoren och om de särskilda

 villkoren för den försäkring som avses i

 brevet.

 I meddelanden till allmänheten om

 företagets fonder skall särskilt anges

 beloppet av ännu inte inbetalade

 förbindelser av delägare eller garanter

 om dessa belopp inräknats i fonderna.

 Om en försäkringsgivare marknadsför

 försäkringar avseende andra risker än

 stora risker genom gränsöverskridande

 verksamhet i ett annat EES-land, skall

 försäkringstagarna underrättas om i

 vilket land det fasta driftställe som

 avtalet skall ingås med är beläget. Sådan

 information skall även finnas på varje

 handling som lämnas till

 försäkringstagarna. Avtalet och

 försäkringsansökan, om den är bindande,

 skall innehålla adress till försäkrings-

 givarens huvudkontor och till den agentur

 eller filial som avtalet ingås med. Om

 försäkringen omfattar den

 försäkringsklass som anges i 2 kap. 3 a §

 första stycket 10 försäkringsrörelselagen

 (1982:713) skall avtalet och en bindande

 försäkringsansökan även innehålla namn

 och adress till den som företräder för-

 säkringsgivaren vid skadefall.

 Innan ett avtal om livförsäkring ingås

 genom gränsöverskridande verksamhet i

 andra fall än som avses i 2 kap. 2 §

 andra stycket skall försäkringsgivaren

 till försäkringstagaren överlämna en

 handling där försäkringstagaren

 uppmärksammas på att försäkringsgivaren

 är underkastad tillsynsreglerna i det

 land där det försäkrande fasta

 driftstället är beläget.

 Försäkringstagaren skall skriva under

 handlingen. Handlingen skall överens-

 stämma med formulär som fastställs av

 regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen.

 6 § Finansinspektionens beslut om

 1. att avslå en ansökan om koncession

 enligt 3 kap. 3 eller 4 §,

 2. att avslå en ansökan om att utfärda

 intyg enligt 3 kap. 6 § fjärde stycket,

 3. att förbjuda en försäkringsgivare att

 förfoga över sina tillgångar enligt 6

 kap. 5 § femte stycket,

 4. att återkalla koncession för

 gränsöverskridande verksamhet eller för-

 bjuda sådan verksamhet enligt 6 kap. 8 §

 tredje eller fjärde stycket eller

 5. om att förelägga vite

 får överklagas till kammarrätten.

 Finansinspektionens beslut i övrigt

 enligt denna lag får överklagas hos rege-

 ringen.

 Finansinspektionen får bestämma att

 beslut enligt första stycket skall gälla

 omedelbart.

 7 § Har regeringen eller

 Finansinspektionen i ett ärende om

 koncession inte fattat beslut sex månader

 efter det att ansökningen gavs in, får

 sökanden begära förklaring av kammarrät-

 ten att ärendet onödigt uppehålls. Har

 regeringen eller Finansinspektionen inte

 meddelat beslut inom sex månader efter

 det att en sådan förklaring avgetts,

 skall det anses som att ansökningen har

 avslagits.

 8 § Till böter eller fängelse i högst

 ett år döms den som uppsåtligen eller av

 oaktsamhet till Finansinspektionen

 meddelar oriktiga eller vilseledande

 uppgifter om sådana omständigheter som

 han är skyldig att lämna uppgift om

 enligt denna lag.

 9 § Till böter döms företrädare,

 personal eller annan som företräder

 försäkringsgivaren om han bryter mot

 föreskrift i 5 kap. 12 § eller 8 kap. 5 §

 eller på annat sätt än som anges i det

 sistnämnda lagrummet lämnar oriktiga

 uppgifter om försäkringsgivaren i

 meddelanden som är avsedda för

 allmänheten.

 1. Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 2. En försäkringsgivare som omfattas av

 denna lag och som enligt lagen (1950:272)

 om rätt för utländska försäkringsföretag

 att driva försäkringsrörelse i Sverige

 har koncession vid denna lags

 ikraftträdande får med den

 tidsbegränsning som kan ha angetts i

 koncessionsbeslutet fortsätta med

 rörelsen till utgången av år 1995 eller,

 om ansökan om koncession i enlighet med 3

 kap. 2 § tredje stycket då har getts in,

 till dess att ansökningen har prövats

 slutligt.

 3. En ansökan om koncession enligt de

 nya bestämmelserna skall, beträffande

 försäkringsgivare som avses i punkt 2,

 prövas av Finansinspektionen, om inte ett

 bifall till ansökningen skulle innebära

 en förlängning eller en väsentlig

 utvidgning av den tidigare koncessionen.

 I sådant fall prövas ansökningen av

 regeringen. Finansinspektionen skall, i

 samband med sin prövning av en

 koncessionsansökan, även pröva en därav

 föranledd ansökan om godkännande av

 grunder.

 4. Försäkringsgivare, som avses i

 punkt 2 och som har deponerat

 värdehandlingar i bankinstitut enligt 6,

 10 och 15 a §§ lagen (1950:272) om rätt

 för utländska försäkringsföretag att

 driva försäkringsrörelse i Sverige och

 vars ansökan enligt samma punkt har

 bifallits, har rätt att få ut de

 deponerade tillgångarna. För tiden intill

 dess ansökningen har prövats slutligt

 skall vad som föreskrivs om sådan

 deponering i 10 § andra stycket, 13 §

 andra stycket, 15 a §, 16 §, 21 § första

 stycket andra meningen, 25 § andra

 stycket 3, 27 § andra stycket och 28 §

 nämnda lag gälla. Har försäkringsgivaren

 vid utgången av den tid som anges i

 punkt 2 inte gett in ansökan om

 koncession skall vad som föreskrivs om de

 deponerade tillgångarna i 27 och 28 §§

 samma lag gälla.

 5

 2 Förslag till

 Lag om vissa avtalsvillkor för

 rättsskyddsförsäkring

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 § Denna lag gäller avtal om försäkring

 enligt 2 kap. 3 a § första stycket klass

 17 försäkringsrörelselagen (1982:713),

 rättsskyddsförsäkring.

 2 § Om en försäkring omfattar även andra

 försäkringsklasser än rättsskydds-

 försäkring, skall avtalet om rättsskyddet

 utgöra en särskild del av försäk-

 ringsbrevet eller motsvarande handling.

 Rättsskyddets omfattning skall alltid

 anges i brevet eller handlingen.

 3 § Ett avtal om rättsskyddsförsäkring,

 som meddelas av en försäkringsgivare som

 har koncession att driva

 försäkringsrörelse här i landet, skall ge

 den försäkrade rätt att vid

 försäkringsfall efter eget val utse en

 advokat eller annan lämplig person att

 biträda honom. Denna rätt får inskränkas

 endast om valet av en viss person skulle

 medföra avsevärt ökade kostnader som inte

 är motiverade av den rättsliga

 angelägenhetens beskaffenhet eller

 omfattning. Den försäkrade skall

 underrättas om rätten att utse advokat

 eller annan lämplig person när han

 anmäler ett försäkringsfall till

 försäkringsgivaren.

 4 § Bestämmelserna i 3 § gäller inte

 sådana åtgärder som försäkringsgivaren

 vidtar på grund av en ansvarsförsäkring

 för att företräda den försäkrade vid

 undersökningar eller förhandlingar, om

 åtgärderna vidtas för att tillvarata även

 försäkringsgivarens intressen.

 Bestämmelserna gäller inte heller vid

 tvister eller risker som hänför sig till

 eller har samband med fartyg som används

 i sjöfart.

 Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer. Lagen tillämpas på

 försäkringar som har meddelats eller

 förnyats efter ikraftträdandet.

 24

 3 Förslag till

 Lag om ändring i försäkringsrörelselagen

 (1982:713)

 Härigenom föreskrivs i fråga om

 försäkringsrörelselagen (1982:713)1 dels

 att 19 kap. 4 § skall upphöra att gälla,

 dels att 1 kap. 2-8 och 10 §§, 2 kap.

 3-6, 13, 14, 16 och 18 §§, 7 kap. 1,

 9-11, 16, 17 och 19 §§, 11 kap. 1 §, 13

 kap. 1 och 3 §§, 14 kap. 22 §, 15 kap. 1

 och 3 §§, 19 kap. 1, 3, 5, 11 och 13 §§

 samt 21 kap. 2 § skall ha följande

 lydelse,

 dels att rubriken närmast före 12 kap. 9

 § skall lyda "Reservfonden, utjäm-

 ningsfond för kreditförsäkring och annan

 användning av försäkringsbolagets

 egendom",

 dels att det i lagen skall föras in ett

 nytt kapitel, 2 a kap., samt fjorton nya

 paragrafer, 1 kap. 8 a §, 2 kap. 3 a-3 c

 §§, 7 kap. 12 och 22-28 §§, 12 kap. 9 a §

 och 19 kap. 13 a §, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §

 Denna lag gäller inte för försäk-

 ringsrörelse som drivs enligt andra

 författningar eller som utövas av

 försäkringsanstalter som inrättats av

 staten.

 Särskilda Särskilda

 bestämmelser finns bestämmelser om ut-

 om utländska ländska

 försäkringsföretags försäkringsgivare

 rätt att driva för- finns i lagen

 säkringsrörelse här (1950:272) om rätt

 i landet. för utländska

 försäkringsföretag

 att driva försäk-

 ringsrörelse i

 Sverige och i lagen

 (1993:000) om

 EES-försäk-

 ringsgivares verk-

 samhet i Sverige.

 3 §

 Ett försäkringsbolag får inte driva annan

 rörelse än försäkringsrörelse, om det

 inte finns särskilda skäl för det.

 Med direkt Rörelse som avses

 livförsäkrings- i 2 kap. 3 b §

 rörelse får inte (direkt

 förenas försäk-

 livförsäkringsrörel-

 ringsrörelse som se) får förenas

 avser annat än per- endast med direkt

 sonförsäkring. skade-

 försäkringsrörelse

 som avses i 2 kap.

 3 a § första

 stycket klasserna 1

 och 2 samt med

 rörelse avseende

 återförsäkring

 (indirekt för-

 säkring) av

 försäkring enligt

 någon

 1Senaste lydelse av 19 kap. 4 §

 1991:1767.

 av dessa klasser

 och av livför-

 säkring, om inte

 annat följer av

 tredje stycket.

 Utöver vad som

 följer av andra

 stycket får direkt

 livförsäkrings-

 rörelse och

 skadeför-

 säkringsrörelse

 bedrivas i samma

 försäkringsbolag,

 om sådan verksamhet

 samtidigt bedrevs

 vid tidpunkten för

 undertecknandet av

 avtalet om

 Europeiska

 ekonomiska

 samarbetsområdet,

 den 2 maj 1992.

 Direkt

 livförsäkringsrörelse

 och skade-

 försäkringsrörelse

 som bedrivs i samma

 försäkringsbolag

 enligt andra eller

 tredje stycket

 skall hållas åtsk-

 ilda hos bolaget.

 4 §

 Med Med

 livförsäkringsbolag livförsäkringsbolag

 förstås i denna lag förstås i denna lag

 bolag vilkas försäk- bolag som uteslu-

 ringsrörelse ute- tande eller så gott

 slutande eller så som uteslutande

 gott som uteslutande driver direkt

 avser person- livförsäk-

 försäkring ringsrörelse enligt

 (livförsäkring, 2 kap. 3 b § eller

 sjuk- och olyck- rörelse avseende

 sfallsförsäkring, återförsäkring av

 avgångsbi- livförsäkring.

 dragsförsäkring samt Andra bolag är

 arbetslös- skadeförsäkringsbo-

 hetsförsäkring). lag.

 Andra bolag är

 skadeförsäkringsbo-

 lag.

 5 §2

 Bestämmelserna om Bestämmelserna om

 livförsäkring gäller livförsäkring, med

 också i fråga om undantag för 1 kap.

 personförsäkringar 8 a § samt 7 kap.

 av annat slag. De 22, 23 och 26 §§,

 behöver dock inte -får tillämpas för

 tillämpas för sådana skadeförsäkringar

 personförsäkringar som avses i 2 kap.

 som har meddelats 3 a § första

 antingen för en tid stycket klasserna

 av längst fem år 1 och 2 samt för

 eller mot en premie avgån-

 som är beräknad och gsbidragsförsäk-

 bestämd för längst ringar,

 fem år i sänder. -behöver inte

 tillämpas för

 sådana livför-

 säkringar som

 avses i 2 kap. 3 b

 § första stycket

 klasserna 1 b och

 4 om premien är

 beräknad och

 bestämd för längst

 fem år.

 Ersättning, som utges i form av livränta

 eller sjukränta, tillhör endera

 livförsäkring eller annan försäkring

 beroende på vilket av dessa slag av

 försäkringar som har meddelats. Har en

 sådan ränta inköpts i ett livförsäkrings-

 bolag, skall den dock i detta bolag höra

 till livförsäkring.

 2Senaste lydelse 1989:1081.

 För sådan livränta För sådan livränta

 eller sjukränta som eller sjukränta som

 tillhör annan för- tillhör annan

 säkring än försäkring än

 livförsäkring gäller livförsäkring

 de särskilda be- gäller de särskilda

 stämmelserna om bestämmelserna om

 livförsäkring i livförsäkring i 2

 2 kap. 3 och 4 §§, 7 kap. 3 och 4 §§, 7

 kap. 9, 9 a, 10 a kap. 9, 9 a, 10 a

 och 11 §§, 8 kap. 18 och 11 §§, 8 kap.

 §, 14 kap. 7, 21 och 18 § samt 14 kap.

 24*28 §§ samt 19 7, 21 och 24*28 §§.

 kap. 3 och 4 §§.

 6 §

 I ett försäkringsaktiebolag svarar

 delägarna inte personligen för bolagets

 förpliktelser.

 FörsäkringsaktiebolagetsÄr bolagets

 aktiekapital skall aktiekapital för-

 bestämmas med hänsyn delat på flera

 till omfattningen aktier, skall dessa

 och beskaffenheten lyda på lika

 av den planerade belopp.

 rörelsen. Är ak-

 tiekapitalet

 fördelat på flera

 aktier, skall dessa

 lyda på lika belopp.

 7 §

 Delägare i ett Delägare i ett

 ömsesidigt försäk- ömsesidigt försäk-

 ringsbolag är ringsbolag är

 försäkringstagarna. försäkringstagarna.

 Återförsäk- Återförsäk-

 ringstagare skall ringstagare skall

 dock inte på grund dock inte på grund

 av återförsäkringen av återförsäkringen

 anses som delägare. anses som delägare.

 I fråga om I fråga om

 personförsäkring och livförsäkring,

 återförsäkring sjuk- och olycks-

 svarar endast fallsförsäkring som

 bolagets tillgångar avses i 2 kap. 3 a

 för dess § första stycket

 förpliktelser. För klasserna 1 och 2,

 försäkringar av

 avgångsbidragsförsäkring

 annat slag svarar samt återförsäkring

 delägarna person- svarar endast bola-

 ligen för bolagets gets tillgångar för

 förpliktelser utan dess förpliktelser.

 begränsning eller För försäkringar av

 med begränsning till annat slag svarar

 ett visst belopp. delägarna

 personligen för

 bolagets för-

 pliktelser utan

 begränsning eller

 med begränsning

 till ett visst be-

 lopp.

 Delägarnas ansvarighet får göras

 gällande endast på det sätt som

 föreskrivs i denna lag.

 Med delägare avses i de följande

 kapitlen endast delägare i ett ömsesidigt

 försäkringsbolag.

 8 §

 Ett ömsesidigt Ett ömsesidigt

 försäkringsbolag får försäkringsbolag

 inte bildas utan får inte bildas

 garantikapital, om utan garantikapi-

 det inte finns tal, om det inte

 särskilda skäl för finns särskilda

 det. Garan- skäl för det.

 tikapitalet skall Garantikapitalet

 bestämmas med hänsyn skall betalas med

 till omfattningen pengar. Ga-

 och beskaffenheten rantikapitalet

 av den planerade rö- skall återbetalas

 relsen. när det inte längre

 Garantikapitalet behövs för

 skall betalas med rörelsens ändamåls-

 pengar. Garan- enliga bedrivande

 tikapitalet skall och en

 återbetalas när det återbetalning är

 inte längre behövs förenlig med

 för rörelsens bestämmelserna om

 ändamålsenliga be- kapitalbasens

 drivande. Om villkor sammansättning och

 för sådan storlek i 7 kap.

 återbetalning finns 22-27 §§. Om

 bestämmelser i 12 villkor för sådan

 kap. 4 §. återbetalning finns

 bestämmelser i 12

 kap. 4 §.

 8 a §

 Ett

 försäkringsbolag

 skall, utöver till-

 gångar motsvarande

 försäkringstekniska

 skulder enligt 7

 kap. 1 §, vid varje

 tidpunkt ha en

 tillräcklig kapi-

 talbas.

 Bestämmelser om

 vilka poster

 kapitalbasen får

 omfatta finns i 7

 kap. 22 § och 26 §

 tredje stycket för

 livförsäk-

 ringsrörelse och i

 7 kap. 24 § för

 skadeförsäkrings-

 rörelse.

 Vid utövandet av

 verksamheten skall

 kapitalbasen minst

 uppgå till en nivå

 som beräknas med

 utgångspunkt i

 verksamhetens art

 och omfattning

 (solvensmarginalen)

 enligt be-

 stämmelserna i 7

 kap. 23 § för

 livför-

 säkringsrörelse och

 i 7 kap. 25 § för

 skadeförsäkrings-

 rörelse. Dock skall

 kapitalbasen aldrig

 vara mindre än det

 garantibelopp som

 anges i 7 kap. 26 §

 andra stycket för

 livförsäkrings-

 rörelse och i 7

 kap. 27 § för

 skadeförsäkrings-

 rörelse.

 När ett

 försäkringsbolag

 bildas skall

 kapitalbasen minst

 uppgå till garan-

 tibeloppet.

 Om kapitalbasen

 understiger sol-

 vensmarginalen

 eller garanti-

 beloppet skall

 Finansinspektionen

 vidta åtgärder

 enligt bestämmel-

 serna i 19 kap. 11

 § tredje, femte och

 sjätte styckena.

 10 §3

 I fråga om I fråga om

 livförsäkringar, som livförsäkringar,

 gäller endast för som gäller endast

 dödsfall och med- för dödsfall och

 delas för en tid av meddelas för en tid

 längst fem år eller av längst fem år

 mot en premie som är eller mot en premie

 beräknad och bestämd som är beräknad och

 för längst fem år bestämd för längst

 fem år

 i sänder, får i sänder, får

 undantag medges från undantag medges

 bestämmelserna om från bestämmelserna

 livförsäkring. Från om livförsäkring.

 bestämmelserna om Från bestämmelserna

 förbud mot om förbud mot

 fondemission i fondemission i

 4 kap. 1 § och 4 kap. 1 § och

 vinstutdelning i vinstutdelning i

 12 kap. 2 § får dock 12 kap. 2 § samt

 undantag inte bestämmelserna om

 medges. kapitalbas, garan-

 tibelopp och

 solvensmarginal i 1

 kap. 8 a § samt 7

 kap. 22, 23 och 26

 §§ får dock

 undantag inte med-

 ges.

 Avvikelser från Undantag från

 denna lag får medges denna lag får med-

 i fråga om ges i fråga om

 tjänstepensions- mottagna återför-

 försäkringar, i den säkringar, i den

 mån avvikelserna är mån det prövas

 ändamålsenliga från skäligt. Undantag

 allmän synpunkt, och för ett mottagande

 i fråga om mottagna bolag som avses i

 återförsäkringar, i fjärde stycket 3

 den mån det prövas skall vara

 skäligt. förenligt med

 Sveriges

 förpliktelser i

 fråga om direkt

 försäkring enligt

 avtalet den 2 maj

 1992 om Europeiska

 ekono-miska samar-

 betsområdet.

 Om ett försäkringsbolag driver rörelse i

 utlandet, får sådana avvikelser från

 denna lag medges som föranleds av hänsyn

 till utländsk rätt eller

 rättstillämpning.

 Om ett ömsesidigt I fråga om

 försäkringsbolag har skadeförsäkringar

 ett verksam- får undantag från

 hetsområde som är denna lag medges

 begränsat till viss för

 del av riket och 1. ömsesidiga

 rörelsen är av ringa försäkringsbolag

 storlek, får sådana som driver

 undantag från denna skadeförsäk-

 lag medges som ringsrörelse under

 föranleds av förutsättning att

 verksamhetens verksamheten inte

 omfattning och omfattar kredit-

 bolagets förhål- eller

 landen i övrigt. borgensförsäkring

 eller annan

 ansvarsförsäkring

 än sådan som enligt

 2 kap. 3 a § tredje

 stycket behandlas

 som underordnad,

 att den årliga

 premieinkomsten

 från skadeförsäk-

 ringsrörelsen inte

 överstiger ett

 belopp motsvarande

 en miljon ecu samt

 att minst hälften

 av denna premiein-

 komst härrör från

 bolagets delägare,

 3Senaste lydelse 1991:1767.

 2. lokala

 skadeförsäkrings-

 bolag som meddelar

 endast försäkring

 enligt 2 kap. 3 a §

 första stycket

 klass 18 (assis-

 tans) i form av

 naturaförmåner och

 vilkas årliga

 premieinkomst inte

 överstiger ett

 belopp motsvarande

 200 000 ecu,

 3. ömsesidiga

 försäkringsbolag

 som enligt avtal

 med ett annat

 sådant bolag (det

 mottagande bolaget)

 fullt ut åter-

 försäkrar alla sina

 avtal om direkt

 försäkring eller

 överlåter samtliga

 sina förpliktelser

 enligt

 försäkringsavtalen.

 Medgivanden enligt första-fjärde

 styckena lämnas av regeringen eller,

 efter regeringens bemyndigande, av

 Finansinspektionen.

 2 kap.

 3 §4

 Stiftarna skall Stiftarna skall

 upprätta en bo- upprätta en

 lagsordning som bolagsordning som

 skall underställas skall underställas

 regeringen för regeringen för

 stadfästelse. Till stadfästelse. Till

 ansökan om kon- ansökan om kon-

 cession skall fogas cession skall fogas

 en plan för den en plan för den

 tilltänkta verksam- tilltänkta verksam-

 heten. Avser heten. Avser

 bolagets rörelse bolagets rörelse

 livförsäkring eller sådan försäkring

 avser rörelsen annat för vilken grunder

 slag av försäkring skall upprättas

 för längre tid än enligt 6 § eller

 tio år, skall dessu- därför att med stöd

 tom särskilda regler av 1 kap. 5 §

 (grunder) för verk- bestämmelserna om

 samheten upprättas livförsäkring

 enligt vad som sägs tillämpas skall

 i 6 §. Grunderna grunderna fogas

 skall underställas till verksam-

 regeringen för stad- hetsplanen. Rege-

 fästelse. ringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela före-

 skrifter om vad

 verksamhetsplanen

 skall innehålla.

 Regeringen prövar att bolagsordningen

 och grunderna överensstämmer med denna

 lag och med andra författningar samt om

 och i vad mån särskilda bestämmelser

 behövs med hänsyn till omfattningen och

 arten av bolagets verksamhet.

 Regeringen Regeringen

 stadfäster bolags- stadfäster bolags-

 ordningen och ordningen och

 grunderna samt be- grunderna samt be-

 viljar koncession, viljar koncession,

 om inte den om den planerade

 planerade verksam- verksamheten kan

 heten bedöms vara antas komma att

 oförenlig med en uppfylla kraven på

 sund utveckling av en sund

 försäkringsväsendet. försäkrings-

 Koncession beviljas verksamhet.

 tills vidare eller, Koncession beviljas

 tills vidare eller,

 om sär-

 4Senaste lydelse 1984:1115.

 om särskilda om- skilda omstän-

 ständigheter föran- digheter föranleder

 leder detta, för detta, för bestämd

 bestämd tid, högst tid, högst tio år,

 tio år, och och därutöver till

 därutöver till det det löpande räken-

 löpande räkenskaps- skapsårets slut.

 årets slut. Koncession får inte

 vägras av det

 skälet att det inte

 behövs något

 ytterligare försäk-

 ringsbolag.

 Vid förlängning av en koncession som har

 beviljats ett försäkringsbolag för

 bestämd tid gäller första-tredje styckena

 i tillämpliga delar.

 3 a §

 Koncession för

 direkt skadeförsäk-

 ringsrörelse skall

 avse en eller flera

 av följande försäk-

 ringsklasser eller

 risk som hänför sig

 till en sådan

 klass:

 1. olycksfall,

 dock inte försäk-

 ring som avses i 3

 b § första stycket

 klass 4,

 2. sjukdom, dock

 inte försäkring som

 avses i 3 b §

 första stycket

 klass 4,

 3. landfordon

 (andra än spårfor-

 don),

 4. spårfordon,

 5. luftfartyg,

 6. fartyg,

 7. godstransport,

 8. brand och

 naturkrafter,

 9. annan sakskada,

 10.

 motorfordonsansvar,

 11.

 luftfartygsansvar,

 12. fartygsansvar,

 13. allmän

 ansvarighet,

 14. kredit,

 15. borgen,

 16. annan

 förmögenhetsskada,

 17. rättsskydd

 samt

 18. assistans.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finans-

 inspektionen får

 meddela närmare

 föreskrifter om de

 risker som hänför

 sig till varje

 försäkringsklass

 och om beteckningar

 för grupper av

 försäkringsklasser.

 Ett

 försäkringsbolag

 får försäkra risker

 som inte omfattas

 av bolagets konces-

 sion om risken är

 underordnad i

 förhållande till

 den risk som

 omfattas av

 koncessionen

 (huvudrisken). En

 rättsskyddsför-

 säkring får dock

 behandlas som

 underordnad endast

 om den avser

 tvister eller

 risker med anknyt-

 ning till

 högsjöfart under

 klass 6 eller 12

 eller om

 huvudrisken faller

 under första

 stycket 18 (as-

 sistans). Risker

 enligt första

 stycket 14 och 15

 (kredit och borgen)

 får inte behandlas

 som underordnade.

 3 b §

 Koncession för

 direkt livförsäk-

 ringsrörelse skall

 avse en eller flera

 av följande

 försäkringsklasser

 eller risk som

 hänför sig till en

 sådan klass:

 1 a) försäkring

 där utbetalning av

 försäkringsbelopp

 (engångsbelopp

 eller periodiska

 utbetalningar) är

 beroende av en

 persons eller flera

 personers liv, dock

 inte försäkringar

 enligt klass 3,

 b) försäkring som

 meddelas som

 tillägg till

 försäkring enligt

 a,

 2 a) försäkring

 som utfaller vid

 giftermål,

 b) försäkring som

 utfaller vid

 födelse,

 3. försäkring som

 avses i klasserna 1

 a och 2 som är

 anknuten till

 värdepappersfonder,

 4. sjukförsäkring

 och olycks- falls-

 försäkring som

 gäller för längre

 tid än fem år,

 under obestämd tid

 eller till dess den

 försäkrade uppnått

 en viss ålder och

 som inte får sägas

 upp av försäkrings-

 bolaget eller får

 sägas upp endast

 under särskilda

 förhållanden som

 anges i

 försäkringsavtalet.

 Regeringen eller,

 efter rege- ringens

 bemyndigande,

 Finans-

 inspektionen får

 meddela närmare

 föreskrifter om de

 risker som hänför

 sig till varje

 försäkringsklass.

 3 c §

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela före-

 skrifter om indel-

 ning i försäk-

 ringsklasser

 beträffande konces-

 sion för

 återförsäkring.

 4 §5

 Om bolagsordningen eller grunderna ändras

 skall även ändringen stadfästas.

 Regeringen kan uppdra åt

 Finansinspektionen att i regeringens

 ställe meddela stadfästelse i sådana fall

 som inte är av principiell betydelse

 eller som i övrigt inte är av synnerlig

 vikt.

 Avser ändringen en Avser ändringen en

 utvidgning av bola- utvidgning av bola-

 gets rörelse till en gets rörelse eller

 ny försäkringsgren en väsentlig

 eller ett nytt verk- omläggning av

 samhetsområde eller rörelsen, gäller i

 avser ändringen en övrigt 3 §

 väsentlig omläggning första-tredje

 av rörelsen, gäller styckena i tillämp-

 i övrigt 3 § för- liga delar.

 sta-tredje styckena

 i tillämpliga delar.

 5 §

 Bolagsordningen skall ange

 för samtliga försäkringsbolag

 1. bolagets firma,

 2. den ort i Sverige där bolagets

 styrelse skall ha sitt säte,

 3. föremålet för bolagets verksamhet,

 varvid det särskilt skall anges om

 verksamheten skall avse såväl direkt

 försäkring som mottagen återförsäkring,

 4. området för verksamheten, om det

 gäller direkt försäkring i Sverige,

 5. i förekommande fall, att bolaget

 skall driva försäkringsrörelse i

 utlandet,

 6. antalet eller lägsta och högsta

 antalet av de styrelseledamöter,

 revisorer och eventuella styrelses-

 uppleanter, som får utses av bolagsstäm-

 man, samt tiden för styrelseledamöternas

 och revisorernas uppdrag,

 7. sättet att sammankalla bolagsstämman,

 8. vilka ärenden som skall förekomma på

 den ordinarie stämman,

 9. de regler enligt vilka bolagsstämman

 får förfoga över bolagets vinst,

 10. i vilken utsträckning bolaget är

 skyldigt att teckna återförsäkring, om

 det gäller annan försäkring än

 livförsäkring,

 för försäkringsaktiebolag

 11. aktiekapitalet eller, om detta utan

 ändring av bolagsordningen skall kunna

 bestämmas till lägre eller högre belopp,

 minimikapitalet och

 5Senaste lydelse 1991:1767.

 maximikapitalet, varvid minimikapitalet

 inte får vara mindre än en fjärdedel av

 maximikapitalet,

 12. aktiernas nominella belopp,

 för ömsesidiga försäkringsbolag

 13. garantikapitalet,

 14. regler för hur rösträtten skall

 utövas och hur beslut skall fattas på

 bolagsstämman, varvid särskilt skall

 anges om och i vilken utsträckning

 delägarnas rösträtt skall utövas genom

 utsedda delegerade samt i vilken

 utsträckning rösträtt skall tillkomma

 garanterna,

 15. intill vilket belopp och i vilken

 ordning delägarna är personligen

 ansvariga för bolagets förpliktelser, om

 inte uteslutande bolagets tillgångar

 svarar för bolagets förpliktelser,

 16. antal och sammanlagt belopp av de

 försäkringar som skall vara tecknade

 innan bolaget kan anses bildat,

 17. vilken begränsning som skall gälla

 för mottagen återförsäkring i förhållande

 till den direkta försäkringen, om

 verksamheten avser såväl direkt

 försäkring som mottagen återförsäkring,

 18. i vilken 18. i vilken

 ordning garanterna ordning garanterna

 skall betala in de skall betala in det

 tecknade garan- tecknade garan-

 tibeloppen samt tikapitalet samt

 19. om och i vilken ordning ränta skall

 betalas på garantikapitalet och vinst

 delas ut till garanterna och i vilken

 ordning garantikapitalet skall

 återbetalas.

 6 §

 För livförsäkringar skall, om det inte

 med hänsyn till försäkringarnas särskilda

 natur finns anledning till undantag,

 grunder upprättas för

 1. beräkning av försäkringspremier,

 2. beräkning av premiereserv,

 3. försäkringstagarnas rätt till återköp

 och fribrev,

 4. belåning av försäkringsbrev hos

 bolaget,

 5. verkan av underlåtenhet att betala

 premie,

 6. försäkringstagarens rätt när

 försäkringen i andra fall än som avses i

 3 eller 5 upphör i förtid eller bolaget i

 övrigt inte har ansvar för försäk-

 ringsfallet,

 7. återbäring till försäkringstagarna,

 8. skyldighet att teckna återförsäkring

 och

 9. förräntning av försäkringsbelopp som

 förfallit till betalning.

 Om försäkringar, Om andra

 som inte är per- skadeförsäkringar

 sonförsäkringar, än sådana beträf-

 skall meddelas för fande vilka bestäm-

 längre tid än tio melserna om livför-

 år, skall grunder säkring tillämpas

 upprättas för med stöd av 1 kap.

 beräkning av premie- 5 § skall meddelas

 reserv för sådana för längre tid än

 försäkringar liksom tio år, skall grun-

 för bestämmande av der upprättas för

 försäkringstagarnas beräkning av

 rätt när sådan premiereserv för

 försäkring upphör i försäkringarna

 förtid eller bolaget liksom för bestäm-

 i övrigt inte har mande av försäk-

 ansvar för ringstagarnas rätt

 försäkringsfallet. när försäkringen

 upphör i förtid

 eller bolaget i

 övrigt inte har an-

 svar för

 försäkringsfallet.

 För sådan livränta eller sjukränta, som

 enligt 1 kap. 5 § tillhör annan försäk-

 ring än livförsäkring, skall grunder

 upprättas för beräkning av premiereserv

 och rätt till återköp.

 Om grunder för livförsäkring finns

 ytterligare bestämmelser i 7 kap. 2-8 §§

 och 12 kap. 8 § andra stycket vilka i

 tillämpliga delar även gäller för

 premiereservgrunder enligt tredje

 stycket.

 13 §6

 Ett försäkringsbolag skall anmälas för

 registrering senast sex månader efter det

 att koncession har beviljats.

 För registrering av ett

 försäkringsaktiebolag krävs

 1. att det sammanlagda nominella

 beloppet av tecknade och tilldelade

 aktier efter avdrag för de aktier som

 enligt 15 § har förklarats förverkade och

 inte har övertagits av någon annan

 (bolagets aktiekapital) svarar mot

 aktiekapitalet eller minimikapitalet

 enligt bolagsordningen och

 2. att de aktier som ingår i bolagets

 aktiekapital är helt betalda.

 Genom registreringen fastställs bolagets

 aktiekapital till det belopp som anges i

 andra stycket 1. De aktier som enligt

 15 § har förklarats förverkade och inte

 övertagits av någon annan blir därvid

 ogiltiga.

 För registrering av ett ömsesidigt

 försäkringsbolag, där garantikapital

 skall finnas, krävs

 1. att minst hälften av garantikapitalet

 har betalats och

 2. att garanterna 2. att garanterna

 har lämnat till har lämnat till

 bolaget ställda bolaget ställda

 skriftliga skriftliga

 förbindelser på de förbindelser på de

 garantibelopp som belopp som inte har

 inte har betalats. betalats.

 Om inte försäkringsbolaget anmäls för

 registrering inom den tid som anges i

 första stycket eller om

 Finansinspektionen genom lagakraftägande

 beslut har avskrivit en sådan anmälan

 eller vägrat registrering av bolaget, har

 frågan om bolagets bildande fallit.

 Styrelseledamöterna ansvarar solidariskt

 för återbetalningen av de belopp som har

 betalats in på de tecknade aktierna,

 eller som har erlagts på grund av

 garantiavtalet eller de tecknade

 försäkringarna. Till beloppen skall

 läggas uppkommen avkastning varjämte

 avdrag skall göras för kostnaderna på

 grund av åtgärder enligt 18 § första

 stycket tredje meningen.

 14 §

 Skulder som grundas Skulder som grundas

 på aktieteckning på aktieteckning

 eller på teckning av eller på teckning

 garanti av garanti

 6Senaste lydelse 1991:1767.

 belopp får inte kapital får inte

 kvittas mot ford- kvittas mot ford-

 ringar hos försäk- ringar hos försäk-

 ringsbolaget. ringsbolaget.

 Försäkringsbolaget Försäkringsbolaget

 kan inte överlåta kan inte överlåta

 eller pantsätta for- eller pantsätta

 dringar på aktie- fordringar på

 belopp eller aktiebelopp eller

 garantibelopp. garantikapital.

 Den som genom överlåtelse har förvärvat

 aktier som inte är helt betalda är

 tillsammans med överlåtaren ansvarig för

 betalningen, sedan han anmält sitt namn

 för införande i aktieboken.

 16 §

 Innan styrelsen för Innan styrelsen för

 ett försäkringsbolag ett försäkrings-

 som är under bildan- bolag som är under

 de har valts, kan bildande har valts,

 aktierna, garantibe- kan aktierna,

 loppen eller försäk- garantikapitalet

 ringarna betalas eller försäk-

 endast genom ringarna betalas

 insättning på sådan endast genom

 räkning som insättning på sådan

 stiftarna öppnat för räkning som

 detta ändamål hos stiftarna öppnat

 ett svenskt bankins- för detta ändamål

 titut. hos ett svenskt

 bankinstitut.

 Det på räkningen Det på räkningen

 insatta beloppet får insatta beloppet

 lyftas för bolaget får lyftas för

 när styrelsen valts. bolaget när

 Har frågan om styrelsen valts.

 bolagets bildande Har frågan om

 fallit eller är bolagets bildande

 teckningen av fallit eller är

 aktier, garantibe- teckningen av

 lopp eller försäk- aktier, garan-

 ringar av annan tikapital eller

 orsak inte bindande, försäkringar av

 skall de inbetalda annan orsak inte

 beloppen betalas bindande, skall de

 tillbaka med gott- inbetalda beloppen

 gjord ränta till betalas tillbaka

 tecknarna. med gottgjord ränta

 till tecknarna.

 18 §7

 Innan Innan

 försäkringsbolaget försäkringsbolaget

 har registrerats, har registrerats,

 kan det inte för- kan det inte för-

 värva rättigheter värva rättigheter

 eller ikläda sig eller ikläda sig

 skyldigheter. Det skyldigheter. Det

 kan inte heller kan inte heller

 söka, kära eller söka, kära eller

 svara inför domstol svara inför domstol

 eller någon annan eller någon annan

 myndighet. Styrelsen myndighet.

 kan dock föra talan Styrelsen kan dock

 i mål rörande föra talan i mål

 bolagsbildningen och rörande

 i övrigt vidta bolagsbildningen

 åtgärder för att och i övrigt vidta

 erhålla de tecknade åtgärder för att

 aktiebeloppen eller erhålla de tecknade

 de tecknade garanti- aktiebeloppen eller

 beloppen. de belopp som teck-

 nats som

 garantikapital.

 För en åtgärd som vidtas på bolagets

 vägnar före registreringen svarar de som

 har deltagit i åtgärden eller beslutet om

 denna solidariskt. När bolaget har

 registrerats, övergår ansvaret på

 bolaget, om förpliktelsen följer av

 bolagsordningen, teckningslistan eller

 grunderna eller ha tillkommit efter det

 att bolaget har bildats.

 7Senaste lydelse 1991:1767.

 Har ett avtal för bolaget slutits före

 registreringen med en medkontrahent som

 visste att bolaget inte var registrerat,

 kan denne, om något annat inte följer av

 avtalet, frånträda detta endast

 1. om bolaget inte har anmälts för

 registrering inom den tid som föreskrivs

 i 13 § eller

 2. om Finansinspektionen genom ett

 lagakraftägande beslut har avskrivit en

 sådan anmälan eller vägrat registrering

 av bolaget.

 Visste medkontrahenten inte att bolaget

 var oregistrerat, kan han frånträda

 avtalet innan bolaget har registrerats.

 2 a kap.

 Gränsöverskridande

 verksamhet

 1 §

 Om ett

 försäkringsbolag

 avser att från

 Sverige eller från

 en agentur eller

 filial i ett annat

 land inom Europeis-

 ka ekonomiska

 samarbetsområdet

 (EES-land)

 marknadsföra

 försäkringar

 avseende risker

 belägna i ett

 tredje land och

 detta skall ske på

 annat sätt än genom

 en där etablerad

 agentur eller

 filial, skall

 bolaget underrätta

 Finansinspektionen

 om sin avsikt med

 angivande av i

 vilket land mark-

 nadsföringen skall

 ske och vilket slag

 av risker den skall

 avse.

 Första stycket

 gäller också när

 ett försäk-

 ringsbolag avser

 att ändra eller ut-

 vidga sådan

 verksamhet till att

 avse ett nytt slag

 av risker eller på

 något annat väsent-

 ligt sätt.

 Finansinspektionen

 får från bolaget

 infordra en plan

 för den tilltänkta

 verksamheten.

 Finansinspektionen

 skall på begäran av

 bolaget, om förut-

 sättningar därtill

 föreligger, utfärda

 ett intyg som ut-

 visar att bolaget

 har en tillräcklig

 kapitalbas enligt 7

 kap. 22-27 §§ och

 att bolagets

 koncession tillåter

 det att driva

 verksamhet utanför

 det land där det

 fasta driftställe

 är beläget från

 vilket

 marknadsföringen

 skall ske. Skall

 marknadsföringen

 ske från Sverige

 skall intyget även

 utvisa vilka

 försäkringsklasser

 bolagets koncession

 omfattar och att

 inspektionen inte

 har någon erinran

 mot att bolaget

 marknadsför

 försäkringar i ett

 annat land. Intyg

 skall utfärdas om

 den planerade verk-

 samheten kan antas

 komma att uppfylla

 kraven på en sund

 försäkringsverk-

 samhet i det land

 där marknads-

 föringen skall ske

 och det kan antas

 att den inte leder

 till skada för

 verksamheten här i

 landet.

 2 §

 Ett

 försäkringsbolag

 som avser att mar-

 knadsföra

 försäkringar i

 Sverige från en

 agentur eller

 filial i ett annat

 EES-land avseende

 risker belägna här

 i landet skall

 underrätta Finans-

 inspektionen om sin

 avsikt.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finans-

 inspektionen får

 meddela föreskrif-

 ter om vilka hand-

 lingar som skall

 fogas till under-

 rättelsen.

 Försäkringsbolaget

 får starta verk-

 samheten när

 Finansinspektionen

 har fått del av de

 handlingar som

 avses i andra

 stycket.

 Ett

 försäkringsbolag

 får inte ändra de

 slag av risker som

 skall försäkras

 förrän det anmält

 de ändringar som

 skall företas till

 Finansinspektionen.

 Vad som anges i

 första-tredje

 styckena skall

 gälla även när

 bolaget avser att

 på något väsentligt

 sätt utvidga sin

 verksamhet.

 7 kap.

 1 §

 I ett försäkringsbolags balansräkning

 skall som skulder, under benämningen

 försäkringstekniska skulder, tas upp

 värdet på balansdagen av bolagets

 ansvarighet för

 1. löpande försäkringar (premiereserv),

 2. försäkringsersättningar för

 inträffade försäkringsfall (ersättnings-

 reserv),

 3. utgifterna för reglering av

 inträffande försäkringsfall (skadebehand-

 lingsreserv),

 4. sådan tilldelad 4. sådan tilldelad

 återbäring inom återbäring inom

 livför- livför-

 säkringsrörelsen som säkringsrörelsen

 inte har förfallit som inte har

 till betalning och förfallit till

 betalning,

 5. sådan tilldelad 5. sådan tilldelad

 återbäring inom återbäring inom

 annan annan

 försäkringsrörelse försäkringsrörelse

 än livförsäkringsrö- än livför-

 relse som inte har säkringsrörelse som

 förfallit till inte har förfallit

 betalning. till betalning, och

 6. avsättningar

 till utjämnings-

 reserv för

 kreditförsäkring

 upp till det belopp

 för reservens

 storlek som anges i

 12 kap. 9 a §

 första stycket

 andra meningen.

 Sådan tilldelad återbäring inom

 livförsäkringsrörelsen som har förfallit

 till betalning men inte kunnat betalas ut

 skall föras till ersättningsreserven.

 Ansvarar flera försäkringsbolag

 solidariskt för en försäkring, skall i

 det enskilda bolagets redovisning av

 försäkringstekniska skulder endast beak-

 tas den del av försäkringen som enligt

 avtal mellan bolagen belöper på bolaget.

 9 §8

 Ett belopp motsvarande försäkrings-

 tekniska skulder för livförsäkringar

 skall alltid redovisas i följande slag av

 tillgångar:

 1. obligationer eller andra skuldför-

 bindelser som utfärdats eller garanterats

 av staten,

 2. obligationer, som utfärdats av

 Sveriges allmänna hypoteksbank, Konunga-

 riket Sveriges stadshypotekskassa,

 Svenska bostadskreditkassan, Svenska

 skeppshypotekskassan, Skeppsfartens

 sekundärlånekassa eller av Nordiska

 investeringsbanken, eller andra av nu

 angivna kreditinstitut utfärdade

 skuldförbindelser, med undantag av sådana

 för den allmänna rörelsen avsedda

 förskrivningar som medför rätt till

 betalning först efter utfärdarens övriga

 fordringsägare (förlagsbevis),

 8Senaste lydelse 1992:1626.

 3. obligationer, utfärdade eller

 garanterade av ett svenskt bankaktie-

 bolag, en svensk sparbank eller en

 central föreningsbank, eller av ett

 sådant bankinstitut eller av riksbanken

 utfärdade andra fordringsbevis, med

 undantag av förlagsbevis,

 4. obligationer eller andra

 skuldförbindelser, utfärdade eller

 garanterade av en svensk kommun,

 5. av ett svenskt näringsföretag

 utfärdade obligationer som offentligen

 utbjudits av ett svenskt bankaktiebolag

 eller Nordiska investeringsbanken,

 6. skuldförbindelser för vilka bolaget

 äger säkerhet genom

 panträtt i en jordbruks-, bostads-,

 kontors- eller affärsfastighet inom

 70 procent av fastighetens uppskattade

 värde eller, om pantvärdet har

 fastställts för fastigheten enligt

 gällande bestämmelser om lån av

 statsmedel till främjande av bostads-

 byggandet, inom 75 procent av pantvärdet,

 panträtt i tomträtt, till vilken hör en

 byggnad som är avsedd för bostads-,

 kontors- eller affärsändamål, inom

 70 procent av det uppskattade värdet av

 byggnaden eller någon annan egendom som

 hör till tomträtten eller, om pantvärde

 har fastställts för egendomen enligt

 nämnda bestämmelser, inom 75 procent av

 pantvärdet, allt med den ytterligare

 begränsning som Finansinspektionen

 föreskriver med hänsyn till tomträtts-

 avtalets innehåll eller någon annan

 omständighet eller

 panträtt i en fastighet, som helt eller

 delvis är inrättad för industriell

 verksamhet, eller i en tomträtt till

 vilken hör byggnad som helt eller delvis

 är inrättad för sådan verksamhet, inom

 60 procent av det uppskattade värdet av

 egendomen, såvitt avser tomträtt med den

 ytterligare begränsning Finansinspektio-

 nen föreskriver med hänsyn till

 tomträttsavtalets innehåll eller någon

 annan omständighet,

 varvid dock en förutsättning för att

 panträtt i fastigheten eller tomträtten

 skall godkännas * utom i fråga om sådant

 lån till en svensk kommun för vilket

 Finansinspektionen har medgett undantag *

 är att tillhörande byggnader skall vara

 brandförsäkrade i försäkringsbolag som

 avses i denna lag eller i utländskt

 försäkringsföretag med rätt att driva

 försäkringsrörelse här i landet,

 7. inhemska eller utländska

 värdehandlingar, som till sin art och

 till den säkerhet de erbjuder kan anses

 jämförliga med några av de under 1-6

 nämnda, varvid dock värdehandlingar, som

 enligt sin lydelse skall inlösas i

 främmande valuta, får användas för

 redovisning endast i den mån de motsvarar

 försäkringstekniska skulder för egen

 räkning för försäkringar i samma valuta,

 8. lån mot säkerhet i bolagets

 försäkringsbrev inom återköpsvärdet,

 9. värdet av 9. värdet av

 återförsäkrings- återförsäkrings-

 givarnas ansvarighet givarnas

 på grund av de ansvarighet på

 livförsäkringar som grund av de

 har övertagits i livförsäkringar som

 form av återför- har övertagits i

 säkring, i den mån form av återför-

 ansvarigheten säkring, dock

 överstiger värdet av endast i den mån

 reservdeposition som ansvarigheten

 har ställts av överstiger värdet

 återför- av reservdeposition

 säkringsgivare hos som har ställts av

 det avgivande återförsäk-

 bolaget, varvid dock ringsgivare hos det

 värdet av utländskt avgivande bolaget

 försäkringsföretags och i den omfatt-

 ansvarighet inte får ning som regeringen

 användas till redo- eller, efter

 visning av regeringens bemyn-

 försäkringstekniska digande,

 skulder i större om- Finansinspektionen

 fattning än vad föreskriver,

 Finansinspektionen

 medger med hänsyn

 till försäkrings-

 tagarnas säkerhet,

 10. försäkringsbolagets egna fastigheter

 och tomträtter,

 11. aktier i dotterbolag, som har till

 ändamål att äga fastigheter eller

 tomträtter (fastighetsbolag),

 12. medel på konto i bank.

 Om ett försäkringsbolag har hållit kvar

 tillgångar som motsvarar en avgiven

 livåterförsäkring, får

 återförsäkringsgivaren använda sin

 fordran hos det avgivande bolaget för

 redovisning av försäkringstekniska

 skulder för den mottagna

 livåterförsäkringen.

 Med det uppskattade värdet avses det

 värde som försäkringsbolaget bestämt på

 grundval av en särskild värdering.

 Utan hinder av första stycket får ett

 belopp motsvarande högst 20 procent av de

 försäkringstekniska skulderna för egen

 räkning redovisas i andra tillgångar än

 som avses i första stycket, dock inte i

 aktier.

 Med försäkringstekniska skulder för egen

 räkning förstås den del av dessa skulder

 som överstiger värdet av återförsäkrings-

 givarnas ansvarighet.

 9 a §9

 De tillgångar som Om inte annat

 används för redovis- medges av Finans-

 ning av försäk- inspektionen eller

 ringstekniska följer av 12 §

 skulder skall finnas skall de tillgångar

 i Sverige, dock med som används för

 undantag för redovisning av

 utländska åter- försäkringstekniska

 försäkringsgivares skulder för livför-

 ansvarighet på grund säkringar finnas i

 av de försäkringar Sverige. Denna

 som övertagits i begränsning gäller

 form av dock inte för åter-

 återförsäkring. försäkringsgivares

 ansvarighet på

 grund av de försäk-

 ringar som

 övertagits i form

 av återförsäkring.

 Vid redovisning enligt 9 § skall

 tillgångarna värderas enligt 11 kap. med

 de undantag som nämns i tredje och fjärde

 styckena.

 Tillgångar som nämns i 9 § första

 stycket 10 får redovisas till högst den

 andel av uppskattat värde eller

 fastställt pantvärde som anges i 9 §

 första stycket 6 och endast i den

 utsträckning fastigheterna och tomt-

 rätterna inte utnyttjats för

 pantsättning. För tomträtter får

 Finansinspektionen bestämma ytterligare

 begränsningar enligt vad som sägs i 9 §

 9Senaste lydelse 1991:1767.

 första stycket 6. För fastigheter och

 tomträtter som inte omfattas av 9 §

 första stycket 6 fastställer

 Finansinspektionen i varje särskilt fall

 det värde som får redovisas.

 Aktier enligt 9 § första stycket 11

 skall redovisas till det lägsta av det

 uppskattade värdet av aktierna och det

 värde som skulle ha fastställts enligt

 tredje stycket om fastigheter och

 tomträtter ägts direkt av försäk-

 ringsbolaget. Om försäkringsbolaget inte

 äger samtliga aktier i fastighetsbolaget,

 beaktas endast så stor del av

 fastigheternas värde som svarar mot

 aktieinnehavet. Om fastighetsbolaget äger

 fastigheter och tomträtter såväl i

 Sverige som i utlandet, beaktas endast de

 som är belägna i Sverige.

 Med det uppskattade värdet avses det

 värde som försäkringsbolaget bestämt på

 grundval av en särskild värdering.

 Som villkor för att Som villkor för

 tillgångar enligt 9 att tillgångar

 § första stycket 10 enligt 9 § första

 och 11 skall få stycket 10 och 11

 redovisas till skall få redovisas

 täckande av försäk- till täckande av

 ringstekniska försäkringstekniska

 skulder gäller att skulder gäller att

 till fastigheter och till fastigheter

 tomträtter hörande och tomträtter hö-

 byggnader är brand- rande byggnader är

 försäkrade i ett brandförsäkrade.

 försäkringsbolag som

 avses i denna lag

 eller i ett

 utländskt

 försäkringsföretag

 med rätt att driva

 försäkringsrörelse i

 Sverige.

 10 §10

 Om ett Om ett

 försäkringsbolag för försäkringsbolag

 längre tid än tio år för längre tid än

 meddelar tio år meddelar

 försäkringar av andra skadeförsäk-

 annat slag än ringar än sådana

 personförsäkringar, beträffande vilka

 skall i fråga om bestämmelserna om

 redovisning av livförsäkring

 premiereserv för tillämpas med stöd

 sådana försäkringar av 1 kap. 5 §,

 bestämmelserna i 9 § skall i fråga om

 första stycket 1-7 redovisning av

 och 9-12, andra och premiereserv för

 fjärde styckena samt sådana försäkringar

 9 a § tillämpas. bestämmelserna i 9

 § första stycket

 1-7 och 9-12, andra

 och fjärde styckena

 samt 9 a § tilläm-

 pas.

 För

 skadeförsäkringar

 som meddelas för

 kortare tid än tio

 år och beträffande

 vilka inte bestäm-

 melserna om

 livförsäkring

 tillämpas med stöd

 av 1 kap. 5 § skall

 följande gälla. De

 medel som motsvarar

 de för-

 säkringstekniska

 10Senaste lydelse 1989:1081 (jfr 1991:204

 och 1992:1311).

 skulderna skall

 placeras med hänsyn

 till det slag av

 försäkringsverk-

 samhet som försäk-

 ringsbolaget

 bedriver, varvid

 risken för framtida

 växlingar i

 tillgångarnas av-

 kastning och värde

 samt risken för

 valutakursförluster

 skall beaktas.

 Dessutom gäller vad

 som i 9 a § första

 stycket sägs om var

 tillgångar skall

 vara lokaliserade.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 skall föreskriva

 hur stor del av de

 försäkringstekniska

 skulderna som får

 motsvaras av

 återförsäkrings-

 givares ansvarighet

 på grund av de

 försäkringar som

 övertagits i form

 av återförsäkring

 samt meddela när-

 mare föreskrifter

 om hur risken för

 valutakursförluster

 skall beaktas.

 10 a §11

 Ett försäkringsbolag Ett

 skall föra ett försäkringsbolag

 register som vid skall föra ett

 varje tidpunkt register som vid

 utvisar de varje tidpunkt

 tillgångar som utvisar de

 motsvarar tillgångar som

 försäkringstekniska motsvarar

 skulder enligt 9 § försäkringstekniska

 och premiereserv skulder enligt 9 §

 enligt 10 §. och premiereserv

 enligt 10 § första

 stycket.

 Om en tillgång, som antecknats i

 registret, har upplåtits med sådan rätt

 att dess fulla värde inte kan utnyttjas

 till täckning av försäkringstekniska

 skulder enligt 9 § eller premiereserv

 enligt 10 §, skall detta antecknas i

 registret.

 Styrelsen och verkställande direktören

 skall se till att det till

 Finansinspektionen sänds in dels

 beräkningar av försäkringstekniska

 skulder respektive premiereserv, dels

 kopior av registret.

 11 §12

 Försäkringstagarnas förmånsrätt enligt 4

 a § förmånsrättslagen (1970:979) omfattar

 de tillgångar som i enlighet med före-

 skrifterna i 9 och 9 a §§ finns upptagna

 i det register som anges i 10 a §, när

 bolaget försätts i konkurs eller

 utmätning äger rum.

 Förmånsrätten följer med fordran som

 grundas på avtal om

 1. livförsäkring,

 11Senaste lydelse 1991:1767.

 12Senaste lydelse 1989:1081.

 2. försäkring som 2. annan

 inte är per- skadeförsäkring än

 sonförsäkring, om beträffande vilken

 den meddelas för bestämmelserna om

 längre tid än tio livförsäkring

 år, eller tillämpas med stöd

 av 1 kap. 5 §, om

 den meddelas för

 längre tid än tio

 år, eller

 3. återförsäkring avseende sådan

 försäkring som sägs i 1 och 2.

 Fordran enligt 1 eller 2 har företräde

 framför fordran enligt 3.

 12 §

 Om ett

 försäkringsbolag

 driver verksamhet i

 ett annat EES-land

 genom agentur,

 filial eller gräns-

 överskridande

 verksamhet och det

 krävs tillstånd i

 det landet för

 verksamheten, skall

 för den delen av

 verksamheten

 bestämmelserna i

 det landet gälla

 för

 1. beräkning av

 försäkringstekniska

 skulder,

 2. redovisning av

 tillgångar mot-

 svarande de

 försäkringstekniska

 skulderna,

 3. var dessa

 tillgångar skall

 vara lokaliserade

 och hur de skall

 skyddas mot

 valutakurs-

 förluster, samt

 4. såvitt avser

 livförsäkring,

 återbäring samt

 försäkringars fri-

 brevs- och

 återköpsvärde.

 16 §

 Styrelsen och verkställande direktören

 skall övervaka att anskaffning av

 ansökningar om försäkring hos bolaget

 sker på ett sätt som överensstämmer med

 god försäkringssed.

 På begäran av den

 som biträtt ett

 försäkringsbolag i

 dess verksamhet

 enligt första

 stycket skall

 Finansinspektionen

 utfärda intyg över

 verksamhetens

 omfattning och in-

 nehåll, om sådant

 intyg krävs för att

 få driva liknande

 verksamhet i annat

 EES-land. Bolaget

 och den som begärt

 intyg skall lämna

 inspektionen de up-

 plysningar som

 behövs för att

 inspektionen skall

 kunna fullgöra

 denna skyldighet.

 17 §13

 Ett försäkringsbolag får inte utan

 Finansinspektionens medgivande äga större

 andel av aktierna i ett svenskt eller

 utländskt aktiebolag än som svarar mot

 ett röstetal om högst fem procent av

 röstetalet för samtliga aktier. Tillhör

 försäkringsbolaget en koncern, skall

 bestämmelsen gälla koncernen. Vid

 beräkningen av koncernens innehav skall

 dock, intill ett innehav motsvarande fem

 procent av röstetalet i aktiebolaget,

 bortses från aktier som innehas av bank-

 företag i koncernen eller av

 dotterföretag till bankföretagen.

 Ett

 försäkringsbolag får

 inte utan

 Finansinspektionens

 medgivande äga

 andelar i en värde-

 pappersfond eller i

 annan juridisk

 person än

 aktiebolag.

 Första stycket skall inte tillämpas på

 aktier eller andelar i försäkringsbolag

 eller i juridiska personer vars

 verksamhet uteslutande har till föremål

 att äga aktier i försäkringsaktiebolag,

 att tillskjuta garantikapital i

 ömsesidiga försäkringsbolag, att förvalta

 försäkringsbolagens fastigheter eller att

 biträda försäkringsbolag vid rörelsens

 bedrivande.

 Beträffande försäkringsbolags rätt att

 äga aktier eller andelar i företag som

 driver någon form av finansiell

 verksamhet gäller 17 a §.

 19 §

 Ett försäkringsbrev skall innehålla

 uppgifter både om de allmänna

 försäkringsvillkoren och om de särskilda

 villkoren för den försäkring som avses i

 brevet.

 Om ett

 försäkringsbolag

 marknadsför

 försäkringar genom

 gränsöverskridande

 verksamhet i ett

 annat EES-land

 skall försäkrings-

 tagarna underrättas

 om i vilket land

 det fasta

 driftställe som av-

 talet skall ingås

 med är beläget.

 Sådan information

 skall även finnas

 på varje handling

 som lämnas till

 försäkringstagarna.

 Avtalet och

 försäkringsansökan,

 om den är bindande,

 skall innehålla

 adress till

 försäkringsbolagets

 huvudkontor och

 till den agentur

 eller filial som

 avtalet ingås med.

 Om försäkringen

 omfattar den

 försäkringsklass

 som anges i 2 kap.

 3 a § första styck-

 et 10, skall

 avtalet och en

 bindande

 försäkringsansökan

 även innehålla namn

 och adress till

 13Senaste lydelse 1991:1767.

 den representant

 som företräder

 försäkringsbolaget

 vid skadefall.

 Vad som sägs i

 andra stycket gäl-

 ler inte när

 marknadsföringen

 avser

 1. de

 försäkringsklasser

 som anges i 2 kap.

 3 a § första

 stycket 4-7, 11 och

 12,

 2. de

 försäkringsklasser

 som anges i 2 kap.

 3 a § första

 stycket 14 och 15,

 om för-

 säkringstagaren är

 näringsidkare och

 risken avser nä-

 ringsverksamheten,

 eller

 3. de

 försäkringsklasser

 som anges i 2 kap.

 3 a § första

 stycket 3, 8 - 10,

 13 och 16, om

 försäkringstagaren

 är näringsidkare

 och minst två av

 följande förutsätt-

 ningar är uppfyllda

 enligt senast fast-

 ställda resultat-

 och balansräkning:

 a)

 försäkringstagaren

 har en

 balansomslutning

 som uppgår till

 minst ett belopp

 motsvarande

 6 200 000 ecu,

 b)

 försäkringstagaren

 har en

 bruttoomsättning

 som uppgår till

 minst ett belopp

 motsvarande 12 800

 000 ecu,

 c)

 försäkringstagaren

 har haft i

 genomsnitt minst

 250 personer

 anställda.

 Om

 försäkringstagaren

 ingår i en koncern

 som avger kon-

 cernredovisning

 skall förutsätt-

 ningarna i tredje

 stycket gälla

 koncernen.

 Innan ett avtal om

 livförsäkring ingås

 genom sådan

 gränsöverskridande

 verksamhet som

 avses i 2 a kap. 2

 § skall

 försäkringsbolaget

 till

 försäkringstagaren

 överlämna en

 handling där

 försäkringstagaren

 uppmärksammas på

 att försäkrings-

 bolaget är under-

 kastat tillsynsreg-

 lerna i det land

 där det försäkrande

 fasta driftstället

 är beläget. Försäk-

 ringstagaren skall

 skriva under

 handlingen. Hand-

 lingen skall

 överensstämma med

 formulär som

 fastställs av rege-

 ringen eller, efter

 regeringens bemyn-

 digande,

 Finansinspektionen.

 22 §

 Kapitalbasen för

 livförsäkrings-

 rörelse får omfatta

 följande poster:

 1. inbetalat

 aktiekapital eller

 inbetalat

 garantikapital,

 2. hälften av ännu

 ej inbetalat aktie-

 eller

 garantikapital, om

 minst tjugofem

 procent av

 kapitalet in-

 betalats, samt

 3. övrigt eget

 kapital, återbä-

 ringsmedel och

 obeskattade reser-

 ver.

 Finansinspektionen

 får, i den mån 26 §

 tredje stycket inte

 hindrar det, medge

 att också andra

 poster än som sägs

 i första stycket

 får ingå i kapital-

 basen.

 23 §

 Solvensmarginalen

 enligt 1 kap. 8 a §

 andra stycket skall

 för livför-

 säkringsrörelse

 bestämmas på det

 sätt som anges i

 denna paragraf.

 Solvensmarginalen

 för livförsäkring

 som avses i 2 kap 3

 b § första stycket

 klasserna 1 a och 2

 utgör summan av

 följande belopp:

 1. fyra procent av

 premiereserven utan

 avdrag för avgiven

 återförsäkring

 (bruttopremiere-

 serv) multiplicerat

 med en faktor som

 motsvarar

 förhållandet för

 det föregående

 räkenskapsåret

 mellan premiereser-

 ven efter avdrag

 för avgiven åter-

 försäkring och

 bruttopremiereser-

 ven; faktorn får

 dock inte under-

 stiga 0,85, samt

 2. tre tiondels

 procent av samtliga

 positiva risksummor

 multiplicerat med

 en faktor som mot-

 svarar förhållandet

 för det föregående

 räkenskapsåret

 mellan de positiva

 risksummorna efter

 avdrag för avgiven

 återförsäkring och

 de positiva

 risksummorna utan

 sådant avdrag;

 faktorn får dock

 inte understiga

 0,5.

 För försäkringar

 enbart för dödsfall

 skall vid

 tillämpning av

 andra stycket 2 i

 stället för tre

 tiondels procent

 gälla en tiondels

 procent om

 försäkringstiden är

 högst tre år och

 femton hundradels

 procent om för-

 säkringstiden är

 längre än tre år

 men högst fem år.

 Solvensmarginalen

 för sjuk- och

 olycksfallsförsäkringar

 som avses i 2 kap.

 3 b § första

 stycket klass 3

 beräknas på det

 sätt som anges i

 andra stycket 1.

 Solvensmarginalen

 för försäkringar

 enligt 2 kap. 3 b §

 första stycket

 klass 1 b

 (tilläggsförsäk-

 ring) beräknas på

 grundval av

 premieindex enligt

 vad som föreskrivs

 i 25 §.

 24 §

 Kapitalbasen för

 skadeförsäkrings-

 rörelse får omfatta

 följande poster:

 1. inbetalat

 aktiekapital eller

 inbetalat

 garantikapital,

 2. hälften av ännu

 ej inbetalat aktie-

 eller

 garantikapital, om

 minst tjugofem

 procent av

 kapitalet in-

 betalats,

 3. övrigt bundet

 eller fritt eget

 kapital,

 obeskattade reser-

 ver, samt

 4. ett belopp som

 motsvarar fordran

 på uttaxering

 enligt 13 kap. 1 §;

 beloppet får dock

 inte överstiga vare

 sig hälften av

 skillnaden mellan

 den högst tillåtna

 uttaxeringen och

 vad som faktiskt

 har uttaxerats

 eller halva

 kapitalbasen.

 Finansinspektionen

 får medge att också

 andra poster än som

 sägs i första

 stycket får ingå i

 kapitalbasen.

 25 §

 Solvensmarginalen

 enligt 1 kap. 8 a §

 andra stycket skall

 för skadeförsäk-

 ringsrörelse be-

 stämmas med

 utgångspunkt i pre-

 mieindex eller

 skadeindex.

 Premieindex

 grundas på ett be-

 lopp som uppgår

 till under det

 föregående

 räkenskapsåret för-

 fallna premier

 brutto för direkt

 försäkring och

 mottagen återför-

 säkring med avdrag

 för dels däri

 ingående skatter

 och avgifter, dels

 premier för under

 samma tid an-

 nulerade försäk-

 ringsavtal. Premie-

 index utgörs av

 arton procent av

 detta belopp till

 den del beloppet

 motsvarar högst tio

 miljoner ecu och

 sexton procent av

 återstoden.

 Skadeindex grundas

 på ett belopp

 bestående av

 1. genomsnittet av

 utbetalda ersätt-

 ningar brutto eller

 kostnader för

 utförd assistans i

 direkt försäkring

 och mottagen

 återförsäkring för

 vart och ett av de

 tre föregående

 räkenskapsåren med

 avdrag för erhållna

 regressbelopp under

 samma tid, samt

 2. en tredjedel av

 ersättningsreserven

 brutto i direkt

 försäkring och

 mottagen åter-

 försäkring vid det

 föregående

 räkenskapsårets ut-

 gång minskad med en

 tredjedel av er-

 sättningsreserven

 brutto i direkt

 försäkring och

 mottagen återför-

 säkring vid början

 av den treårsperiod

 som slutade med det

 föregående

 räkenskapsårets

 utgång.

 Skadeindex utgörs

 av tjugosex procent

 av detta belopp

 till den del

 beloppet motsvarar

 högst sju miljoner

 ecu och tjugotre

 procent av

 återstoden.

 Om

 försäkringsrörelsen

 huvudsakligen

 omfattar kreditför-

 säkring eller

 försäkring som

 omfattar risker

 till följd av

 storm, hagel eller

 frost, skall dock

 beräkningen enligt

 tredje stycket

 beräknas på

 grundval av de sju

 föregående räken-

 skapsåren.

 Solvensmarginalen

 utgör det högsta av

 premieindex eller

 skadeindex,

 multiplicerat med

 en kvot som för det

 föregående

 räkenskapsåret

 motsvarar

 förhållandet

 mellan, å ena

 sidan, summan av

 utbetalda

 ersättningar och

 ersättningsreser-

 vens förändring

 efter avdrag för

 återförsäkrares

 andel samt, å andra

 sidan, summan av

 utbetalda ersätt-

 ningar och

 ersättnings-

 reservens

 förändring utan

 avdrag för återför-

 säkrares andel.

 Kvoten får dock

 inte understiga

 0,5.

 Om

 försäkringsbolagets

 verksamhet inte har

 pågått så länge som

 förutsätts enligt

 bestämmelserna om

 skadeindex i tredje

 och femte styckena,

 skall solvensmargi-

 nalen beräknas med

 utgångspunkt i

 premieindex.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela före-

 skrifter om beräk-

 ning av kostnader

 för utförd

 assistans och om

 annan beräkning av

 solvensmarginalen

 för sjukränta.

 26 §

 För

 livförsäkringsrörelse

 gäller följande.

 Garantibeloppet

 enligt 1 kap. 8 a §

 andra stycket skall

 uppgå till ett

 belopp som

 motsvarar 800 000

 ecu.

 Kapitalbasen skall

 intill en sjättedel

 av solvens-

 marginalen mot-

 svaras av poster

 som anges i 22 §

 första stycket 1-3.

 Detsamma gäller

 garantibeloppet, om

 det är större än en

 sjättedel av

 solvensmarginalen.

 27 §

 För

 skadeförsäkringsrörelse

 utgör garanti-

 beloppet enligt 1

 kap. 8 a § andra

 stycket ett belopp

 motsvarande

 a) 1 400 000 ecu,

 om rörelsen om-

 fattar försäkring

 som avses i 2 kap.

 3 a § första

 stycket klass 14

 och för vart och

 ett av de tre

 senaste rä-

 kenskapsåren den

 sammanlagda

 premieinkomsten av

 sådan försäkring

 överstiger ett be-

 lopp motsvarande

 2 500 000 ecu eller

 fyra procent av

 bolagets totala

 premieinkomst,

 b) 400 000 ecu, om

 rörelsen omfattar

 försäkring som

 avses i 2 kap. 3

 a § första stycket

 klasserna 10-13 och

 15 samt klass 14 i

 annat fall än som

 avses i a,

 c) 300 000 ecu, om

 rörelsen omfattar

 försäkring som

 avses i 2 kap. 3 a

 § första stycket

 klasserna 1 - 8, 16

 och 18, samt

 d) 200 000 ecu, om

 rörelsen omfattar

 försäkring som

 avses i 2 kap. 3 a

 § första stycket

 klasserna 9 och 17.

 Om rörelsen

 omfattar flera för-

 säkringsklasser

 skall endast den

 klass beaktas som

 kräver det högsta

 beloppet.

 När ett

 försäkringsbolag

 till följd av

 bestämmelserna i

 första stycket a är

 skyldigt att höja

 kapitalbasen skall

 det ske upp till

 ett belopp som

 motsvarar minst

 1 000 000 ecu inom

 tre år, minst

 1 200 000 ecu inom

 fem år och

 1 400 000 ecu inom

 sju år.

 28 §

 Om direkt

 livförsäkringsrörelse

 och

 skadeförsäkringsrörelse

 drivs i samma

 försäkringsbolag

 enligt 1 kap. 3 §

 andra och tredje

 styckena skall

 följande gälla.

 Kapitalbasen för

 livförsäkrings-

 rörelsen respektive

 skadeförsäkrings-

 rörelsen skall

 redovisas separat.

 Om båda verks-

 amhetsformerna

 uppfyller kraven på

 kapitalbasens

 storlek enligt 23

 och 25*27 §§ får

 dock poster

 hänförliga till den

 ena kapitalbasen,

 till den del den

 överstiger den

 föreskrivna

 storleken, räknas

 in i den andra

 kapitalbasen.

 Finansinspektionen

 skall underrättas

 om ett sådant

 förfarande.

 11 kap.

 1 §14

 Kalenderår utgör Kalenderår utgör

 räkenskapsår, om räkenskapsår, om

 inte annat följer av inte annat följer

 12 § andra stycket av 12 § tredje

 bokföringslagen stycket

 (1976:125). För bokföringslagen

 varje räkenskapsår (1976:125). För

 skall årsredovisning varje räkenskapsår

 avges. skall års-

 redovisning avges.

 Denna består av Denna består av

 resultaträkning, resultaträkning,

 balansräkning och balansräkning och

 förvaltningsbe- förvaltningsbe-

 rättelse. I resul- rättelse. I

 taträkning skall resultaträkning

 ingå resultatanalys. skall ingå resul-

 tatanalys.

 I fråga om resultaträkning och

 balansräkning i årsredovisning och i

 årsbokslut enligt bokföringslagen gäller,

 förutom bestämmelserna i nämnda lag,

 föreskrifterna nedan i detta kapitel.

 Resultatanalysen skall närmare utvisa

 rörelseresultat för varje verksam-

 hetsgren.

 Regeringen, eller efter regeringens

 bemyndigande Finansinspektionen, får

 utfärda närmare föreskrifter om

 försäkringsbolagens löpande bokföring,

 årsbokslut och årsredovisning samt

 därvid, om särskilda skäl föreligger,

 meddela föreskrifter som avviker från

 bokföringslagen. Föreskrifterna skall

 utformas så att de främjar en klar och

 rättvisande översikt av

 försäkringsbolagets resultat och ställ-

 ning.

 12 kap.

 9 a §

 Skadeförsäkringsbolag

 som meddelar

 försäkring enligt 2

 kap 3 a § första

 stycket klass 14

 (kreditförsäkring)

 skall inrätta en

 utjämningsreserv

 för förlusttäckning

 inom denna

 försäkringsklass.

 Avsättningar till

 reserven skall

 göras till dess den

 uppgår till ett

 belopp som

 motsvarar 150

 procent av den

 högsta årliga

 premieintäkten för

 egen räkning under

 de fem föregående

 räkenskapsåren.

 Avsättningarna

 skall för varje

 räkenskapsår mot-

 svara 75 procent av

 det tekniska över-

 skottet i kredit-

 försäkringsrörel-

 sen. Avsättningarna

 får dock inte

 överstiga tolv

 procent av pre-

 mieintäkten för

 egen räkning. Åter-

 föring av

 utjämningsreserven

 får

 14Senaste lydelse 1991:1767.

 göras bara för att

 täcka ett tekniskt

 underskott i

 kreditförsäk-

 ringsrörelsen.

 Första stycket

 gäller inte bolag

 vilkas årliga

 premieinkomst av

 kreditförsäkring

 understiger fyra

 procent av bolagets

 totala premie-

 inkomst och ett

 belopp motsvarande

 2 500 000 ecu.

 13 kap.

 1 §

 Om det i ett Om det i ett

 ömsesidigt försäk- ömsesidigt försäk-

 ringsbolag uppkommer ringsbolag

 förlust på sådan uppkommer förlust

 försäkringsrörelse på sådan försäk-

 som inte avser per- ringsrörelse som

 sonförsäkring eller inte avser

 återförsäkring, livförsäkring,

 skall den del av sjuk- och

 förlusten, som inte

 olycksfallsförsäkring

 kan täckas genom an- som avses i 2 kap.

 vändning av obeskat- 3 a § första

 tade reserver, fritt stycket klasserna 1

 eget kapital och re- och 2,

 servfonden, med

 avgångsbidragsförsäk-

 tillägg av högst en ring eller åter-

 tiondel uttaxeras på försäkring, skall

 dem som varit del- den del av förlus-

 ägare i bolaget ten som inte kan

 under någon del av täckas genom an-

 det räkenskapsår vändning av obe-

 under vilket för- skattade reserver,

 lusten har fritt eget kapital

 uppkommit. Innehål- och reservfonden,

 ler bolagsordningen med tillägg av

 bestämmelser om att högst en tiondel

 delägarnas per- uttaxeras på dem

 sonliga ansvarighet som varit delägare

 är begränsad till i bolaget under

 ett visst belopp någon del av det

 eller om att ut- räkenskapsår under

 taxeringen i första vilket förlusten

 hand skall ske inom har uppkommit. In-

 en bestämd grupp av nehåller

 delägare eller i bolagsordningen

 övrigt på annat sätt bestämmelser om att

 än som föreskrivs i delägarnas per-

 denna paragraf, sonliga ansvarighet

 skall uttaxeringen är begränsad till

 ske enligt dessa be- ett visst belopp

 stämmelser. eller om att

 uttaxeringen i

 första hand skall

 ske inom en bestämd

 grupp av delägare

 eller i övrigt på

 annat sätt än som

 föreskrivs i denna

 paragraf, skall

 uttaxeringen ske

 enligt dessa

 bestämmelser.

 Täcks inte förlusten genom uttaxering på

 det sätt som föreskrivs i första stycket,

 skall den kvarstående förlusten utjämnas

 genom nedsättning av delägarnas andel i

 den del av premiereserven som inte avser

 sjuk- eller livränta enligt 1 kap. 5 §

 tredje stycket. Därvid skall nedsättning

 också ske av försäkringsbeloppen liksom

 av ersättningsbelopp som belöper på

 delägarna och svarar mot de

 försäkringsfall som inträffat under det

 räkenskapsår då förlusten har uppkommit.

 Om det finns garantikapital skall

 täckande av förlust genom uttaxering

 endast gälla det belopp varmed förlusten

 överstiger garantikapitalet.

 3 §

 Uttaxering skall ske Uttaxering skall

 i förhållande till ske i förhållande

 varje delägares till varje

 premier som avser delägares premier

 annan direkt för- som avser annan

 säkring än per- direkt försäkring

 sonförsäkring och än livförsäkring,

 belöper på det sjuk- och olycks-

 räkenskapsår under fallsförsäkring som

 vilket förlusten har avses i 2 kap. 3 a

 uppkommit. § första stycket

 klasserna 1 och 2

 samt av-

 gångsbidragsförsäkring

 och som belöper på

 det räkenskapsår

 under vilket

 förlusten har

 uppkommit.

 Vid nedsättning av delägarnas andel i

 premiereserven och av ersättningsbelopp

 som belöper på delägarna skall alla

 andelar och ersättningsbelopp sättas ned

 i förhållande till varje delägares

 premier enligt första stycket.

 Har någon redan erhållit större

 ersättning än som tillkommer honom sedan

 ersättningsbeloppen satts ned, är han

 skyldig att betala tillbaka det

 överskjutande beloppet till bolaget.

 I bolagsordningen kan meddelas

 bestämmelser som avviker från

 första-tredje styckena.

 14 kap.

 22 §

 Om ett ömsesidigt Om ett ömsesidigt

 försäkringsbolag har försäkringsbolag

 trätt i likvidation har trätt i lik-

 eller blivit försatt vidation eller

 i konkurs, får en blivit försatt i

 garant inte erhålla konkurs, får en

 betalning av bo- garant inte erhålla

 lagets tillgångar betalning av bo-

 för fordran på grund lagets tillgångar

 av ett inbetalt för fordran av-

 garantibelopp förrän seende inbetalt

 bolagets övriga garantikapital

 skulder har blivit förrän bolagets

 fullt betalda eller övriga skulder har

 erforderliga medel blivit fullt

 avsatts till detta. betalda eller

 erforderliga medel

 avsatts till detta.

 15 kap.

 1 §

 Avtal om överlåtelse Ett

 av hela försäk- försäkringsbolag

 ringsbeståndet eller (det överlåtande

 del därav i ett bolaget) får med

 försäkringsbolag Finansinspektionens

 (överlåtande bolag) tillstånd helt

 till ett annat eller delvis

 försäkringsbolag överlåta sitt

 (övertagande bolag), försäkringsbestånd

 skall för att bli till en annan

 giltigt godkännas av försäkringsgivare

 bolagsstämman i det som har koncession

 överlåtande bolaget. i Sverige (den

 Överlåtelse av för- övertagande försäk-

 säkringsbeståndet ringsgivaren).

 kan ske utan hinder

 av att det över-

 låtande bolaget

 trätt i likvidation.

 Om

 försäkringsbeståndet

 består av för-

 säkringar som har

 meddelats genom

 gränsöverskridande

 verksamhet, får

 överlåtelsen med

 inspektionens

 tillstånd också ske

 till en försäk-

 ringsgivare med

 fast driftställe i

 det land där

 riskerna är

 belägna.

 Ett avtal om

 överlåtelse skall

 för att bli giltigt

 godkännas av

 bolagsstämman i det

 överlåtande

 bolaget.

 Överlåtelse av

 försäkringsbeståndet

 kan ske utan hinder

 av att det över-

 låtande bolaget har

 trätt i

 likvidation.

 Följande handlingar skall hållas

 tillgängliga för aktieägarna respektive

 de röstberättigade under minst en vecka

 före den bolagsstämma vid vilken frågan

 om godkännande av överlåtelseavtalet

 skall behandlas, samt läggas fram på

 stämman,

 1. ett förslag till bolagsstämmans

 beslut,

 2. avtalet om överlåtelse,

 3. en redogörelse av styrelsen för de

 omständigheter som kan vara av vikt vid

 bedömningen av förslagets lämplighet för

 bolaget och försäkringstagarna,

 4. ett yttrande av revisorerna över

 styrelsens redogörelse enligt 3 samt

 5. om årsredovisningen inte skall

 behandlas på stämman, de handlingar som

 avses i 4 kap. 7 § första stycket 1-3.

 Handlingarna skall genast sändas till de

 aktieägare respektive till de

 röstberättigade som begär det och uppger

 sin postadress.

 3 §15

 Senast fyra månader Senast fyra månader

 efter det att be- efter det att be-

 slutet om godkän- slutet om

 nande av avtalet om godkännande av

 överlåtelse regi- avtalet om

 strerats skall överlåtelse regi-

 försäkringsbolagen strerats skall

 ansöka om Finans- såväl överlåtande

 inspektionens till- som övertagande

 stånd att verkställa försäkringsgivare

 avtalet. Sådant ansöka om

 tillstånd får inte Finansinspektionens

 ges om försäkrings- tillstånd att

 tagarnas rätt verkställa avtalet.

 därigenom försämras. Sådant tillstånd

 får inte ges om

 försäkringstagarnas

 rätt därigenom

 försämras.

 Om den övertagande

 försäkringsgivaren

 har koncession i

 Sverige och det

 försäkringsbestånd

 som överlåtelsen

 avser består av

 försäkringar som

 har meddelats genom

 gränsöverskridande

 verksamhet, får

 tillstånd ges

 endast om behörig

 15Senaste lydelse 1991:1767.

 myndighet i det

 land där riskerna

 är belägna

 samtycker till

 överlåtelsen och

 den övertagande

 försäkringsgivaren

 där uppfyller

 kraven för gränsö-

 verskridande

 verksamhet med de

 försäkringar som

 överlåtelsen avser.

 I de fall som

 avses i 1 § andra

 stycket får

 tillstånd ges

 endast om behörig

 myndighet i det

 land där riskerna

 är belägna

 samtycker till

 överlåtelsen.

 Är den övertagande

 försäkringsgivaren

 en utländsk för-

 säkringsgivare

 krävs för till-

 stånd, utöver

 vad som anges i

 första-tredje

 styckena, att

 behörig myndighet i

 försäkringsgivarens

 hemland intygar att

 Finansinspektionen försäkringsgivaren

 kan förelägga har erforderlig

 försäkringsbolagen kapitalbas sedan

 att komma in med den överlåtelsen be-

 ytterligare utred- aktats.

 ning som är nödvän- Finansinspektionen

 dig för att inspek- kan förelägga

 tionen skall kunna försäkringsgivarna

 fastställa att att komma in med

 försäkringstagarnas den ytterligare

 rätt inte försämras. utredning som är

 nödvändig för att

 inspektionen skall

 kunna fastställa

 att försäk-

 ringstagarnas rätt

 inte försämras.

 19 kap.

 1 §16

 Finansinspektionen Finansinspektionen

 skall verka för en skall verka för en

 sund utveckling av sund utveckling av

 försäkringsväsendet. försäkrings-

 väsendet.

 Inspektionen skall

 i sin

 tillsynsverksamhet

 ha ett sådant nära

 samarbete med

 övriga EES-länders

 tillsynsmyndigheter

 som föranleds av

 avtalet om

 Europeiska ekono-

 miska

 samarbetsområdet.

 Styrelsen och verkställande direktören i

 ett försäkringsbolag skall, när bolaget

 har börjat sin verksamhet, genast

 underrätta Finansinspektionen om det.

 16Senaste lydelse 1991:1767.

 3 §17

 Styrelsen, Styrelsen,

 verkställande direk- verkställande

 tören och andra direktören och

 befattningshavare i andra be-

 an-svarig ställning fattningshavare i

 i försäkringsbolag an-svarig ställning

 är skyldiga att i försäkringsbolag

 lämna Finansinspek- skall lämna

 tionen de upplysnin- Finansinspektionen

 gar om verksamheten de upplysningar om

 som inspektionen verksamheten som

 anser behövliga. inspektionen begär.

 Om bolaget driver

 verksamhet i ett

 annat EES-land,

 Styrelsen och skall de lämna mot-

 verkställande direk- svarande upplys-

 tören skall ningar till behörig

 ombesörja att det myndighet i det

 inom sju månader landet i enlighet

 från föregående rä- med där gällande

 kenskapsårs utgång bestämmelser.

 till Finans- Regeringen eller,

 inspektionen sänds efter regeringens

 in bemyndigande,

 1. avskrifter av Finansinspektionen

 årsredovisningen och får meddela före-

 revisions- skrifter om vilka

 berättelsen, upplysningar ett

 försäkringsbolag

 skall lämna till

 inspektionen.

 2. en särskild

 redogörelse för

 bolagets verksamhet

 under räkenskapsåret

 och ställning

 balansdagen, och

 3. i fråga om

 livförsäkring, en

 redogörelse för

 beräkningen av

 premiereserven.

 Redogörelserna

 skall vara under-

 tecknade,

 redogörelsen för

 bolagets verksamhet

 och ställning av

 styrelsen och verk-

 ställande direktören

 samt redogörelsen

 för beräkningen av

 premiereserven av

 aktuarien.

 På avskriften av

 årsredovisningen

 skall finnas av

 styrelseledamot

 eller verkställande

 direktören under-

 tecknat bevis, om

 balansräkningen har

 fastställts eller

 ej. Har faststäl-

 lelse skett skall

 beviset även inne-

 hålla uppgift om

 bolagsstämmans

 beslut beträffande

 bolagets vinst eller

 förlust enligt

 balansräkningen.

 5 §18

 Styrelsen och Styrelsen och

 verkställande direk- verkställande

 tören i de bolag som direktören i de

 meddelar bolag som meddelar

 17Senaste lydelse 1991:1767.

 18Senaste lydelse 1991:1767.

 försäkring av annat annan försäkring än

 slag än som avses i livförsäkring,

 4 §, skall med hjälp skall med hjälp av

 av fortlöpande fortlöpande

 statistik eller på statistik eller på

 annat sätt övervaka annat sätt övervaka

 att premiesättningen att premiesätt-

 är skäligt avvägd ningen är skäligt

 med hänsyn till den avvägd med hänsyn

 risk som till den risk som

 försäkringen är av- försäkringen är

 sedd att täcka, avsedd att täcka,

 nödvändiga drifts- nödvändiga

 kostnader för driftskostnader för

 försäkringen samt försäkringen samt

 omständigheterna i omständigheterna i

 övrigt. Statistik övrigt. Statistik

 får efter Finansin- får efter

 spektionens medg- Finansinspektionens

 ivande upprättas för medgivande upp-

 två eller flera rättas för två

 bolag gemensamt. eller flera bolag

 Styrelsen och gemensamt. Styrel-

 verkställande sen och verk-

 direktören skall ställande direktör-

 dessutom till en skall dessutom

 Finansinspektionen, till Finansin-

 för den tid som spektionen, för den

 inspektionen be- tid som

 stämmer, sända in en inspektionen

 redogörelse för den bestämmer, sända in

 metod som har en redogörelse för

 använts för över- den metod som har

 vakning av använts för över-

 premiesättningen och vakning av

 för erfarenheter av premiesättningen

 övervakningen. och för

 erfarenheter av

 övervakningen.

 Första stycket gäller inte verksamhet

 som bedrivs i utlandet. I fråga om

 transport- och sjökaskoförsäkring, som

 bedrivs i Sverige, gäller första stycket

 endast reseförsäkring och båtförsäkring

 tecknad av en konsument huvudsakligen för

 enskilt ändamål.

 11 §19

 Finansinspektionen får meddela de

 erinringar i fråga om försäkringsbolagets

 verksamhet som inspektionen anser

 behövliga.

 Finansinspektionen Finansinspektionen

 skall förelägga skall förelägga

 bolaget eller sty- bolaget eller

 relsen att inom viss styrelsen att vidta

 tid vidta rättelse om in-

 erforderliga spektionen finner

 åtgärder, om in- att

 spektionen finner

 att

 1. avvikelse skett från denna lag,

 trafikskadelagen (1975:1410) eller lagen

 (1976:357) om motortävlingsförsäkring

 eller föreskrifter som har meddelats med

 stöd av dessa lagar eller från

 bolagsordningen eller grunderna, om

 sådana finns,

 2. bolagsordningen eller grunderna inte

 längre är tillfredsställande med hänsyn

 till omfattningen och beskaffenheten av

 bolagets rörelse,

 3. de tillgångar, i vilka

 försäkringstekniska skulder redovisas,

 inte är tillräckliga,

 4. försäkringsbeståndet inte är

 tillräckligt för erforderlig

 riskutjämning eller

 5. det i övrigt finns allvarliga

 anmärkningar mot försäkringsbolagets

 verksamhet.

 Om ett

 försäkringsbolags

 kapitalbas

 understiger

 solvensmarginalen

 enligt 7 kap. 23

 eller 25 §, skall

 19Senaste lydelse 1991:1767.

 Finansinspektionen

 förelägga bolaget

 eller dess styrelse

 att upprätta en

 plan för att åter-

 ställa en sund

 finansiell ställ-

 ning och överlämna

 planen till

 inspektionen för

 godkännande. Om

 kapitalbasen under-

 stiger en tredjedel

 av solvens-

 marginalen eller

 garantibeloppet

 enligt 7 kap. 26

 eller 27 § eller om

 kapitalbasen för

 ett livförsäkrings-

 bolag inte har den

 sammansättning som

 anges i 7 kap. 26 §

 tredje stycket,

 skall inspektionen

 förelägga bolaget

 eller dess styrelse

 att upprätta och

 för godkännande

 överlämna en plan

 för skyndsamt åter-

 ställande av

 kapitalbasen.

 Om ett

 försäkringsbolag

 driver gräns-

 överskridande verk-

 samhet och bolaget

 inte rättar sig

 efter Finans-

 inspektionens eller

 behörig utländsk

 myndighets anmodan

 om rättelse, skall

 inspektionen vidta

 de åtgärder som

 behövs för att för-

 hindra fortsatta

 överträdelser.

 Inspektionen får

 förbjuda bolaget

 att bedriva gränsö-

 verskridande

 verksamhet.

 Om ett föreläggande Om ett

 enligt andra stycket föreläggande enligt

 inte har följts inom andra-fjärde

 den bestämda tiden styckena inte har

 och det anmärkta följts inom bestämd

 förhållandet inte tid och det

 heller på något anmärkta förhållan-

 annat sätt det inte heller på

 undanröjts, skall något annat sätt

 Finansinspektionen har undanröjts,

 göra anmälan om skall Finansinspek-

 detta till tionen anmäla detta

 regeringen. Om rege- till regeringen.

 ringen finner så

 svåra missförhållan-

 den föreligga, att

 för-

 säkringsverksamheten

 bör upphöra, kan

 regeringen förklara

 koncessionen förver-

 kad.

 Följer bolaget

 inte gällande be-

 stämmelser om

 redovisning och

 täckning av

 försäkringstekniska

 skulder eller

 uppfyller bolaget

 inte gällande krav

 på garantibelopp,

 får regeringen

 efter anmälan av

 Finansinspektionen

 förbjuda bolaget

 att förfoga över

 sina tillgångar i

 Sverige eller be-

 gränsa bolagets

 förfoganderätt. Om

 bolaget driver

 verksamhet i ett

 annat EES-land och

 beslutet grundas på

 att bolagets

 kapitalbas under-

 stiger en tredjedel

 av

 solvensmarginalen

 eller garan-

 tibeloppet, skall

 inspektionen

 underrätta den

 behöriga

 myndigheten i det

 landet och, om det

 behövs, begära att

 denna vidtar mots-

 varande åtgärder.

 Finansinspektionen

 får besluta hur

 försäkringsverksamheten

 skall drivas efter

 ett sådant beslut

 som avses i sjätte

 stycket.

 En koncession kan

 förklaras förverkad

 av regeringen om

 bolaget

 1. inte längre

 uppfyller kraven

 för koncession,

 2. inte inom

 angiven tid har

 vidtagit åtgärderna

 i en plan som har

 godkänts enligt

 tredje stycket,

 eller

 3. i annat fall

 allvarligt åsido-

 sätter gällande

 bestämmelser för

 verksamheten.

 13 §20

 Finansinspektionens Finansinspektionens

 beslut enligt denna beslut om att avslå

 lag överklagas hos en begäran om att

 regeringen genom utfärda intyg

 besvär. Inspek- enligt 2 a kap. 1 §

 tionens beslut får fjärde stycket, om

 verkställas utan att förbjuda

 hinder av anförda gränsöverskridande

 besvär, om inte re- verksamhet enligt

 geringen förordnar 19 kap. 11 § fjärde

 något annat. stycket eller om

 att förelägga eller

 utdöma vite enligt

 21 kap. 2 § får

 överklagas hos kam-

 marrätten.

 Inspektionens

 beslut i övrigt

 enligt denna lag

 får överklagas hos

 regeringen.

 Inspektionen får

 bestämma att ett

 beslut om föreläg-

 gande eller om

 verksamhetens

 drivande enligt 11

 § sjunde stycket

 skall gälla omedel-

 bart.

 Om besvär över Om överklagande av

 beslut i vissa fall vissa beslut finns

 finns bestämmelser i bestämmelser i 20

 20 kap. 7 § och 21 kap. 7 §.

 kap. 2 § sista

 stycket.

 13 a §

 Har regeringen i

 ett ärende om

 koncession inte

 fattat beslut sex

 20Senaste lydelse 1991:1767.

 månader efter det

 att ansökningen

 gavs in, får sökan-

 den begära för-

 klaring av kammar-

 rätten att ärendet

 onödigt uppehålls.

 Har regeringen inte

 meddelat beslut sex

 månader efter det

 att kammarrätten

 avgett en sådan

 förklaring, skall

 det anses som att

 ansökningen har

 avslagits.

 21 kap.

 2 §21

 Finansinspektionen kan vid vite förelägga

 verkställande direktören och

 styrelseledamöterna att fullgöra sina

 skyldigheter enligt denna lag eller andra

 författningar att

 1. till Finansinspektionen sända in

 behöriga redovisningshandlingar eller

 revisionsberättelser eller

 2. hos inspektionen göra behöriga

 anmälningar för registrering.

 Föreläggande enligt första stycket 2 får

 inte meddelas, om underlåtenhet att göra

 anmälan medför att bolagsstämmans eller

 styrelsens beslut förfaller eller bolaget

 blir skyldigt att träda i likvidation.

 Finansinspektionen kan förena annat

 föreläggande enligt denna lag än som

 avses i första stycket med vite.

 Har inspektionen förelagt vite skall den

 mot vilken föreläggandet riktas genast

 skriftligen underrättas om detta.

 Följs inte ett sådant vitesföreläggande

 som avses i första stycket kan

 Finansinspektionen döma ut vitet.

 Finansinspektionens

 beslut varigenom

 vite enligt första

 stycket förelagts

 eller utdömts får

 överklagas hos kam-

 marrätten genom be-

 svär.

 1. Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 2. Ett försäkringsbolag som har

 koncession vid lagens ikraftträdande får

 med den tidsbegränsning som kan ha

 angetts i koncessionsbeslutet fortsätta

 med rörelsen till utgången av år 1995

 eller, om ansökan om koncession i

 enlighet med 2 kap. 3 a, 3 b eller 3 c §

 då har getts in, till dess att

 ansökningen har prövats slutligt. Den

 myndighet som beslutar om koncession får

 bestämma att ett pågående räkenskapsår

 skall avbrytas och att ett nytt

 räkenskapsår skall börja löpa. Det nya

 räkenskapsåret får avse kortare tid än

 tolv månader eller utsträckas till högst

 arton månader och skall löpa ut den 31

 december.

 21Senaste lydelse 1991:1767.

 3. En ansökan om koncession enligt de

 nya bestämmelserna skall, beträffande

 försäkringsbolag som avses i punkt 2,

 prövas av Finansinspektionen, om inte ett

 bifall till ansökningen skulle innebära

 en förlängning eller en väsentlig

 utvidgning av den tidigare koncessionen.

 I sådant fall prövas ansökningen av

 regeringen. När ett ärende skall prövas

 av Finansinspektionen gäller vad i 19

 kap. 13 a § sägs i fråga om inspektionen.

 Finansinspektionen skall, i samband med

 sin prövning av en koncessionsansökan,

 även pröva en därav föranledd ansökan om

 stadfästelse av ändring av bolagsordning

 eller grunder.

 4. För ett försäkringsbolag som har

 koncession vid lagens ikraftträdande

 tillämpas bestämmelsen i 1 kap. 4 § om

 vad som förstås med livförsäkringsbolag

 och skadeförsäkringsbolag i sin äldre

 lydelse till dess bolaget erhållit ny

 koncession eller inte längre får

 fortsätta med rörelsen enligt punkt 2.

 5. Sådana avvikelser från

 försäkringsrörelselagen som har medgivits

 för tjänstepensionsförsäkringar med stöd

 av 1 kap. 10 § andra stycket i dess äldre

 lydelse gäller fortfarande.

 25

 4 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt

 för utländska

 försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1950:272) om rätt för utländska

 försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige1

 dels att i 5, 8, 9, 15, 17, 18, 22, 23,

 25 a-28, 31-33, 35, 38 och 40 §§ ordet

 "försäkringsinspektionen" i olika

 böjningsformer skall bytas ut mot

 "Finansinspektionen" i motsvarande form,

 dels att 1, 1a, 2, 4, 6, 7, 9 a, 10, 13,

 15 a, 16, 20, 21, 22 a, 24, 25 och 29 §§

 skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall föras in fyra

 nya paragrafer, 2 a, 13 a, 16 a och 23 a

 §§, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

 Denna lag

 innehåller

 bestämmelser om

 rätt för utländska

 försäkringsföretag

 att driva

 försäkringsrörelse

 i Sverige. Lagen

 gäller inte för

 sådana

 försäkringsgivare

 som omfattas av

 lagen (1993:000) om

 EES-försäkringsgivares

 verksamhet i

 Sverige.

 Utländskt Utländskt

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 får, under får driva

 förutsättning att försäkringsrörelse

 företaget erhållit genom generalagent

 tillstånd som syssloman här i

 (koncession) därtill landet, om det har

 enligt 7 §, här i fått tillstånd av

 riket driva regeringen

 försäkringsrörelse (koncession) till

 genom generalagent detta.

 som syssloman och i

 övrigt under

 villkor, som stadgas

 i denna lag.

 Försäkringsinspektionen

 Finansinspektionen

 skall efter ansökan skall efter ansökan

 lämna förhandsbesked lämna

 om huruvida förhandsbesked om

 koncession enligt huruvida koncession

 första stycket krävs enligt andra

 för en planerad stycket krävs för

 verksamhet. en planerad

 verksamhet.

 Ett förhandsbesked Ett förhandsbesked

 enligt andra stycket enligt tredje

 är bindande för den stycket är bindande

 myndighet som har för den myndighet

 lämnat beskedet. Om som har lämnat

 regeringen har beskedet. Om

 beslutat i fråga om regeringen har

 förhandsbesked är beslutat i fråga om

 även försäk- förhandsbesked är

 ringsinspektionen även Finans-

 bunden av detta inspektionen bunden

 besked. av detta besked.

 Om det finns Om det finns

 särskilda skäl och särskilda skäl och

 företagets företagets

 reglemente tillåter reglemente tillåter

 det, det,

 1Lagen omtryckt 1989:1082. Senaste

 lydelse av författningens rubrik

 1982:1083.

 får ett utländskt får ett utländskt

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 som har erhållit som har erhållit

 koncession medges koncession medges

 att genom att genom

 generalagenten driva generalagenten

 annan rörelse här i driva annan rörelse

 riket än försäk- här i landet än

 ringsrörelse. försäkringsrörelse.

 Medgivande lämnas av Medgivande lämnas

 regeringen eller, av regeringen

 efter regeringens eller, efter

 bemyndigande, regeringens

 försäkrings- bemyndigande,

 inspektionen. Finansinspektionen.

 Om det finns skäl, Om det finns skäl,

 får ett medgivande får ett medgivande

 enligt fjärde enligt femte

 stycket återkallas stycket återkallas

 av den som får lämna av den som får

 sådant medgivande. lämna sådant

 medgivande.

 Det land där

 företaget har sitt

 säte anses som dess

 hemland.

 1 a §2

 Utöver vad som Utöver vad som

 följer av 1 § första följer av 1 § andra

 stycket får ett stycket får ett

 utländskt utländskt

 försäkringsföretag, försäkringsföretag,

 under förutsättning under förutsättning

 att försäkrings- att

 inspektionen lämnar Finansinspektionen

 tillstånd därtill, i lämnar tillstånd

 Sverige marknadsföra därtill, i Sverige

 försäkringar marknadsföra

 avseende risker i försäkringar av-

 detta land, om det seende risker i

 sker genom förmed- detta land, om det

 ling av ett sker genom

 försäkringsbolag som förmedling av ett

 har koncession i försäkringsbolag

 Sverige och de båda som har koncession

 företagen tillhör i Sverige och de

 samma koncern eller båda företagen

 har samarbetsavtal tillhör samma

 med varandra. koncern eller har

 samarbetsavtal med

 varandra.

 Tillstånd enligt Tillstånd enligt

 första stycket skall första stycket

 lämnas om skall lämnas om

 verksamheten inte verksamheten inte

 bedöms vara bedöms vara

 oförenlig med en oförenlig med en

 sund utveckling av sund utveckling av

 försäkringsväsendet. försäkrings-

 Om förutsättningar väsendet. Om

 för tillstånd inte förutsättningar för

 längre föreligger, tillstånd inte

 får längre föreligger,

 försäkringsinspektionenfår

 förklara tillståndet Finansinspektionen

 förverkat. förklara till-

 ståndet förverkat.

 2 §

 Utländskt Ett utländskt

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 får här i riket får här i landet

 driva livförsäk- bara driva sådan

 ringsrörelse, endast försäkringsrörelse

 om företaget i sitt som det driver i

 hemland med laga sitt hemland.

 rätt driver sådan

 rörelse, samt annan

 försäkringsrörelse,

 endast om företaget

 i hemlandet med laga

 rätt driver

 2Senaste lydelse 1990:813.

 rörelse avseende

 något slag av för-

 säkring, annan än

 livförsäkring.

 Med

 skadeförsäkring

 avses i denna lag

 sådana försäkringar

 som anges i 2 kap.

 3 a § försäkrings-

 rörelselagen

 (1982:713). Med

 livförsäkring avses

 sådana försäkringar

 som anges i 2 kap.

 3 b §

 försäkringsrörelselagen.

 Utländskt Direkt

 försäkringsföretag

 livförsäkringsrörelse

 här i riket får inte får här i landet

 med direkt livför- förenas endast med

 säkringsrörelse rörelse avseende

 förena försäkrings- återförsäkring av

 rörelse som avser livförsäkring.

 annat än person-

 försäkring.

 Bestämmelserna i Bestämmelserna i

 denna lag om denna lag om

 livförsäkring gäller livförsäkring, med

 också i fråga om undantag för

 personförsäkringar 16 a §,

 av annat slag. De -får tillämpas

 behöver dock inte också för sjuk-

 tillämpas för sådana och

 personförsäkringar

 olycksfallsförsäkringar

 som har meddelats som avses i 2 kap.

 antingen för en tid 3 a § första

 av längst fem år stycket klasserna

 eller mot en premie 1 och 2

 som är beräknad och försäkrings-

 bestämd för längst rörelselagen samt

 fem år i sänder. för avgångs-

 bidragsförsäkringar,

 -behöver inte

 tillämpas för

 sådana

 livförsäkringar

 som avses i 2 kap.

 3 b § första

 stycket klasserna

 1 b och 4 om

 premien är

 beräknad och

 bestämd för längst

 fem år.

 Ersättning, som utges i form av livränta

 eller sjukränta, tillhör endera

 livförsäkring eller annan försäkring

 beroende på vilket av dessa slag av

 försäkringar som har meddelats. Har en

 sådan ränta inköpts i ett livför-

 säkringsbolag, skall den dock i detta

 bolag höra till livförsäkring.

 För sådan livränta För sådan livränta

 eller sjukränta som eller sjukränta som

 tillhör annan tillhör annan

 försäkring än liv- försäkring än

 försäkring gäller de livförsäkring

 särskilda be- gäller de särskilda

 stämmelserna om bestämmelserna om

 livförsäkring i 6 § livförsäkring i 6 §

 fjärde stycket, 7 § sjunde stycket, 7 §

 tredje stycket, 9 § tredje stycket, 9 §

 första stycket, första stycket,

 10-15 samt 17, 24 10-13 samt 14, 15,

 och 28 §§ i 17 och 28 §§ i

 tillämpliga delar. tillämpliga delar.

 2 a §

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får i fråga om

 sådan livförsäkring

 som avses i 2 kap.

 3 b § första

 stycket klass 3

 försäkringsrörelse-

 lagen (1982:713)

 medge undantag från

 13 § och, om det

 finns särskilda

 skäl, från övriga

 bestämmelser om

 livförsäkring. Ett

 undantag skall vara

 förenligt med

 Sveriges

 förpliktelser i

 fråga om försäkring

 enligt avtalet den

 2 maj 1992 om

 Europeiska

 ekonomiska sam-

 arbetsområdet.

 4 §3

 Generalagenten skall Generalagenten

 vara bosatt här i skall ha behörighet

 landet. Han får inte att på företagets

 vara underårig eller vägnar här i landet

 i konkurs eller ha driva

 förvaltare enligt 11 försäkringsrörelsen

 kap. 7 § för- samt att ta emot

 äldrabalken. stämning och tala

 och svara i alla

 rättsförhållanden

 som har samband med

 försäkrings-

 rörelsen. Han skall

 vara bosatt här i

 landet. Han får

 inte vara under-

 årig, i konkurs

 eller underkastad

 näringsförbud eller

 ha förvaltare

 enligt 11 kap. 7 §

 föräldrabalken.

 Generalagentur må Generalagentur får

 även innehavas av även innehas av

 svenskt aktiebolag svenskt aktiebolag

 eller ömsesidigt eller ömsesidigt

 försäkringsbolag försäkringsbolag

 eller ock av svenskt eller av svenskt

 handelsbolag, vars handelsbolag, vars

 samtliga bolagsmän samtliga bolagsmän

 äga behörighet har behörighet

 enligt vad i första enligt vad som sägs

 stycket sägs. För i första stycket.

 fullgörande av de För fullgörande av

 skyldigheter, som de skyldigheter som

 åligga generalagent, åligger

 svare i förra fallet generalagenten

 envar styrelse- skall företaget

 ledamot och i det utse ett ombud som

 senare envar uppfyller kraven i

 bolagsman, som ej är första stycket.

 enbart kommandit-

 delägare.

 6 §

 Ansökan om Ansökan om

 koncession görs hos koncession görs hos

 regeringen. I regeringen. Ansökan

 ansökningen skall skall lämnas in

 anges den till

 försäkringsgren, som Finansinspektionen

 rörelsen skall avse. som skall överlämna

 Ansökningen skall den till regeringen

 inlämnas till med eget yttrande.

 försäkrings-

 inspektionen och

 vara åtföljd av:

 1. handlingar som

 styrker general-

 agentens behörighet

 enligt 4 §;

 2. det för

 företaget gällande

 reglementet;

 3. bevis att

 företaget i sitt

 hemland driver

 försäkringsrörelse

 3Senaste lydelse 1992:164.

 enligt 2 § första

 stycket jämte be-

 hörigen styrkt

 uppgift om den tid

 detta ägt rum samt

 om anmärkningar, som

 av myndigheterna i

 företagets hemland

 under de sista tre

 åren kan ha

 framställts mot

 företagets

 verksamhet, och

 dessutom företagets

 årsredovisningar och

 revisionsberättelser

 för den tid

 företaget varit i

 verksamhet, dock

 längst för de tio

 sista åren;

 4. behörig fullmakt

 för generalagenten

 att på företagets

 vägnar här i riket

 driva försäkrings-

 rörelsen samt att ta

 emot stämning och

 själv eller genom

 annan tala och svara

 i alla

 rättsförhållanden

 som har samband med

 försäkringsrörelsen;

 5. bevis att

 företaget på det

 sätt och under de

 villkor, som försäk-

 ringsinspektionen

 godkänner, i bank-

 institut har

 deponerat värde-

 handlingar till ett

 värde som motsvarar

 300 gånger det bas-

 belopp enligt lagen

 (1962:381) om allmän

 försäkring som

 gällde då ansök-

 ningen lämnades in;

 6. en plan för den

 tilltänkta verk-

 samheten.

 Till ansökan skall

 fogas dels en plan

 för den tilltänkta

 verksamheten, dels

 bevis att företaget

 på det sätt och

 under de villkor,

 som

 Finansinspektionen

 godkänner, i

 bankinstitut har

 deponerat värde-

 handlingar till ett

 värde som motsvarar

 300 gånger det bas-

 belopp enligt lagen

 (1962:381) om

 allmän försäkring

 som gällde då

 ansökningen

 lämnades in.

 Deponering enligt Deponering enligt

 första stycket 5 andra stycket skall

 skall ske särskilt ske särskilt för

 för livförsäkring livförsäkring och

 och särskilt för särskilt för

 annan försäkring. skadeförsäkring.

 Deponeringen skall Deponeringen skall

 ske i värde- ske i värde-

 handlingar, som handlingar, som

 försäkringsinspek- Finansinspektionen

 tionen godtagit. godtagit.

 Inspektionen får Inspektionen får

 bestämma att depone- bestämma att

 ringen får ske med deponeringen får

 det lägre belopp som ske med det lägre

 inspektionen med belopp som inspek-

 hänsyn till rörel- tionen med hänsyn

 sens omfattning och till rörelsens

 beskaffenhet anser omfattning och

 skäligt. Sådant beskaffenhet anser

 beslut får skäligt. Sådant

 inspektionen beslut får inspek-

 återkalla om det tionen återkalla om

 finns skäl till det. det finns skäl till

 det.

 Bestämmelser om

 att Finansinspek-

 tionen får medge

 företag undantag

 från skyldigheten

 att göra deponering

 i vissa fall finns

 i 23 a §.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela närmare

 föreskrifter om vad

 verksamhetsplanen

 skall innehålla och

 vilka ytterligare

 handlingar som

 skall fogas till

 ansökan.

 Om rörelsen skall avse livförsäkring,

 skall enligt 11 § upprättas särskilda

 grunder för verksamheten. Grunderna, som

 skall bifogas ansökningen om koncession,

 skall underställas regeringen för

 stadfästelse.

 7 §

 Regeringen beviljar Regeringen beviljar

 koncession om koncession om

 ansökningen står i ansökan har skett

 överensstämmelse med enligt 6 § och den

 denna lag och den planerade

 planerade verksamheten kan

 verksamheten inte antas komma att

 bedöms vara uppfylla kraven på

 oförenlig med en en sund

 sund utveckling av

 försäkringsverksamhet.

 försäkringsväsendet. I samband därmed

 I samband därmed godkänner rege-

 godkänner regeringen ringen

 generalagenten. generalagenten.

 Koncession får inte

 vägras av det

 skälet att det inte

 behövs någon

 ytterligare för-

 säkringsgivare.

 Koncession beviljas tills vidare eller,

 om det finns särskilda omständigheter,

 för bestämd tid, högst tio år, och

 därutöver till det löpande räken-

 skapsårets slut.

 Innan koncession I samband med

 meddelas för beviljandet av kon-

 rörelse, som avser cessionen

 livförsäkring, stadfäster

 prövar regeringen om regeringen enligt

 de upprättade 11 § upprättade

 grunderna för grunder för

 verksamheten verksamheten om

 överensstämmer med dessa överens-

 denna lag och andra stämmer med denna

 författningar. Rege- lag och andra

 ringen prövar då författningar.

 också om särskilda

 bestämmelser behövs

 med hänsyn till

 omfattningen och be-

 skaffenheten av den

 tilltänkta rörelsen.

 I samband med

 beviljandet av

 koncessionen

 stadfäster

 regeringen grunderna

 för verksamheten.

 Koncession skall

 meddelas i enlighet

 med den indelning

 som anges i 2 kap.

 3 a och 3 b §§ för-

 säkringsrörelselagen

 (1982:713).

 Avser ansökan Avser ansökan

 endast utvidgning av endast ändring av

 beviljad koncession beviljad koncession

 till ny för- får Finansinspek-

 säkringsgren eller tionen besluta i

 utbyte av koncession ärendet i

 för viss regeringens ställe,

 försäkringsgren mot om ärendet inte är

 koncession för annan av principiell

 gren, får betydelse eller i

 försäkringsinspektionenövrigt av

 synnerlig

 besluta i ärendet i vikt.

 regeringens ställe,

 om ärendet icke är

 av principiell

 betydelse eller i

 övrigt av synnerlig

 vikt.

 9 a §

 Ansökan om Ansökan om

 medgivande för ut- medgivande för ut-

 ländskt ländskt

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 att driva annan att driva annan

 rörelse här i riket rörelse här i

 än för- landet än för-

 säkringsrörelse säkringsrörelse

 skall inlämnas till skall lämnas in

 försäkringsinspektionentill

 och vara åtföljd av Finansinspektionen

 fullmakt, som och vara åtföljd av

 angives i 6 § första fullmakt för

 stycket 4, gällande generalagenten att

 den med ansökningen beträffande den med

 avsedda rörelsen. ansökan avsedda

 verksamheten

 företräda företaget

 enligt vad som

 anges i 4 § första

 stycket.

 10 §

 Det åligger Det åligger

 generalagenten att generalagenten att

 för varje för varje

 räkenskapsår enligt räkenskapsår enligt

 formulär, som formulär, som

 fastställs av fastställs av

 försäkrings- Finansinspektionen,

 inspektionen, upprätta

 upprätta redogörelse redogörelse för

 för företagets företagets

 verksamhet inom verksamhet inom

 riket. landet.

 För För

 livförsäkringsverksamhet

 livförsäkringsverksamhet

 skall redogörelsen skall redogörelsen

 enligt första enligt första styc-

 stycket innehålla ket innehålla bevis

 bevis om att värdet om att värdet av

 av den av företaget den av företaget

 gjorda depositionen gjorda depositionen

 enligt 6 § första enligt 6 § andra

 stycket 5 motsvarar stycket motsvarar

 300 gånger det 300 gånger det

 basbelopp enligt basbelopp enligt

 lagen (1962:381) om lagen (1962:381) om

 allmän försäkring allmän försäkring

 som gällde vid som gällde vid

 räkenskapsårets räkenskapsårets

 utgång. För den utgång. För den

 ytterligare ytterligare

 deposition, utöver deposition, utöver

 vad som föreskrivs i vad som föreskrivs

 6 § första stycket i 6 § andra

 5, som denna stycket, som denna

 bestämmelse kan ge bestämmelse kan ge

 upphov till gäller upphov till gäller

 bestämmelserna i 6 § bestämmelserna i 6

 tredje stycket. § fjärde stycket.

 I redogörelsen skall, under beteckningen

 försäkringstekniska skulder, som skuld

 tas upp det vid samma tidpunkt beräknade

 värdet av företagets ansvarighet på grund

 av

 1. löpande försäkringar (premiereserv),

 2. försäkringsersättningar för

 inträffade försäkringsfall (ersättnings-

 reserv),

 3. utgifterna för reglering av

 inträffade försäkringsfall (skadebehand-

 lingsreserv),

 4. sådan tilldelad återbäring inom

 livförsäkringsrörelsen som inte har för-

 fallit till betalning och

 5. sådan tilldelad återbäring inom annan

 försäkringsrörelse än livförsäk-

 ringsrörelse som inte har förfallit till

 betalning.

 13 §

 Tillgångar Tillgångar

 motsvarande värdet motsvarande värdet

 av de av de

 försäkringstekniska försäkringstekniska

 skulderna för skulderna för

 livförsäkring skall livförsäkring skall

 vid varje tidpunkt vid varje tidpunkt

 redovisas i sådana redovisas i sådana

 tillgångar som anges tillgångar som

 i 7 kap. 9 § första anges i 7 kap. 9 §

 stycket 1-8 och första stycket 1-8

 10-12 försäk- och 10-12 försäk-

 ringsrörelselagen ringsrörelselagen

 (1982:713) eller, i (1982:713) eller, i

 den mån försäkrings- den mån

 inspektionen medger Finansinspektionen

 det, värdet av åter- medger det, värdet

 försäkringsgivarnas av återförsäk-

 ansvarighet på grund ringsgivarnas

 av livförsäkringar, ansvarighet på

 som har övertagits i grund av

 återförsäkring. livförsäkringar,

 som har övertagits

 i återförsäkring.

 I de tillgångar som I de tillgångar

 skall motsvara som skall motsvara

 värdet av de värdet av de

 försäkringstekniska försäkringstekniska

 skulderna får räknas skulderna får

 in 90 procent av räknas in

 deponeringen enligt 90 procent av

 6 och 10 §§ under deponeringen enligt

 förutsättning att 6 och 10 §§ under

 deponeringen till förutsättning att

 den delen består av deponeringen till

 värdehandlingar som den delen består av

 avses i första värdehandlingar som

 stycket. avses i första

 stycket och inte

 beaktas enligt

 16 a § första

 stycket tredje

 meningen.

 Utan hinder av första stycket får ett

 belopp, motsvarande högst tjugo procent

 av de försäkringstekniska skulderna för

 egen räkning, redovisas i andra

 tillgångar än sådana som nämns i första

 stycket, dock inte i aktier.

 Med de försäkringstekniska skulderna för

 egen räkning förstås den del av de

 försäkringstekniska skulderna, som icke

 motsvarar värdet av återförsäk-

 ringsgivarnas ansvarighet.

 Vid tillämpningen De tillgångar som

 av denna paragraf motsvarar värdet av

 gäller de

 bestämmelserna i försäkringstekniska

 7 kap. 9 a § skulderna skall

 försäkringsrörelse- finnas i Sverige,

 lagen (1982:713). dock med undantag

 för återförsäk-

 ringsgivares

 ansvarighet på

 grund av

 livförsäkringar som

 övertagits i form

 av återförsäkring.

 I övrigt gäller vid

 tillämpningen av

 denna paragraf

 bestämmelserna i 7

 kap. 9 a §

 andra-sjätte

 styckena försäk-

 ringsrörelselagen.

 13 a §

 För

 skadeförsäkringar

 av annat slag än

 sådan sjuk-,

 olycksfalls- och

 avgångsbidrags-

 försäkring,

 beträffande vilken

 bestämmelserna om

 livförsäkring

 tillämpas med stöd

 av 2 § fjärde

 stycket, skall 13 §

 femte stycket

 första meningen

 gälla. Dessutom

 skall bestämmel-

 serna i 7 kap. 10 §

 andra stycket andra

 meningen och tredje

 stycket

 försäkrings-

 rörelselagen

 (1982:713) gälla.

 15 a §

 För försäkring av För försäkring av

 annat slag än sådan annat slag än sådan

 personförsäkring, sjuk-, olycksfalls-

 beträffande vilken och

 rörelsen drivs med

 avgångsbidragsförsäkring,

 tillämpning av de beträffande vilken

 särskilda bestämmel- bestämmelserna om

 serna om livförsäkring

 livförsäkring, skall tillämpas med stöd

 depositionen enligt av 2 § fjärde

 6 § första stycket 5 stycket, skall

 inom åtta månader depositionen enligt

 efter utgången av 6 § andra stycket

 varje räkenskapsår inom åtta månader

 uppgå till ett efter utgången av

 belopp som motsvarar varje räkenskapsår

 300 gånger det uppgå till ett

 basbelopp enligt belopp som

 lagen (1962:381) om motsvarar 300

 allmän försäkring gånger det

 som gällde vid basbelopp enligt

 räkenskapsårets lagen (1962:381) om

 utgång. allmän försäkring

 som gällde vid

 räkenskapsårets

 utgång.

 Om bruttopremieinkomsten under

 räkenskapsåret överstiger depositionen

 enligt första stycket, skall depositionen

 uppgå till ett belopp som motsvarar

 bruttopremieinkomsten under

 räkenskapsåret.

 För den ytterligare För den

 deposition, utöver ytterligare

 vad som föreskrivs i deposition, utöver

 6 § första stycket vad som föreskrivs

 5, som första och i 6 § andra

 andra styckena kan stycket, som första

 ge upphov till och andra styckena

 gäller kan ge upphov till

 bestämmelserna i 6 § gäller

 tredje stycket. bestämmelserna i 6

 § fjärde stycket.

 Överstiger det Överstiger det

 sammanlagda beloppet sammanlagda be-

 av vad ett loppet av vad ett

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 har deponerat har deponerat

 väsentligt den väsentligt den

 premieinkomst som premieinkomst som

 anges i andra anges i andra

 stycket, får stycket, får

 försäkrings- Finansinspektionen

 inspektionen medge medge företaget att

 företaget att få ut få ut det

 det överskjutande överskjutande

 beloppet i den mån beloppet i den mån

 detta inte hänför detta inte hänför

 sig till en sig till en depo-

 deposition enligt sition enligt

 första stycket. första stycket.

 16 §

 Tillgångar som ett Tillgångar som ett

 utländskt försäk- utländskt för-

 ringsföretag enligt säkringsföretag

 6, 10 och 15 a §§ enligt 6, 10 och

 deponerat i 15 a §§ deponerat i

 bankinstitut och som bankinstitut och

 inte avsatts till som inte beaktas

 täckande av enligt 16 a §

 försäkringstekniska första stycket

 skulder enligt 13 § tredje meningen

 får användas endast eller avsatts till

 till betalning dels täckande av försäk-

 av fordringar på ringstekniska

 grund av skulder enligt 13 §

 försäkringsavtal, får användas endast

 som tillhör till betalning dels

 företagets rörelse av fordringar på

 här i riket, dels av grund av försäk-

 böter, viten, ringsavtal, som

 avgifter och tillhör företagets

 ersättningar som i rörelse här i

 anledning av denna landet, dels av

 rörelse kan åläggas böter, viten,

 företaget, avgifter och

 generalagenten eller ersättningar som i

 av företaget utsett anledning av denna

 ombud som avses i 27 rörelse kan åläggas

 §, dels ock, i företaget, general-

 händelse av särskild agenten eller av

 administration av företaget utsett

 ett företags ombud som avses i

 livförsäkringsrörelse 4 § andra stycket

 här i riket, av eller 27 §, dels, i

 administrationsboets händelse av

 fordran hos särskild ad-

 företaget. ministration av ett

 företags liv-

 försäkringsrörelse

 här i landet, av

 administrations-

 boets fordran hos

 företaget.

 16 a §

 För ett

 försäkringsföretag

 som driver

 verksamhet enligt

 denna lag gäller

 bestämmelserna om

 kapitalbas,

 solvensmarginal och

 garantibelopp i 1

 kap. 8 a § första

 och andra styckena

 och 7 kap. 22-27 §§

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713) samt, i

 fråga om sådan

 livförsäkring som

 avses i 2 kap.

 3 b § första

 stycket klass 3

 nämnda lag, 12 och

 13 §§ lagen

 (1989:1079) om

 livförsäkringar med

 anknytning till

 värdepappersfonder.

 Garantibeloppet för

 verksamheten i

 Sverige skall dock

 för livförsäkring

 uppgå till ett

 belopp som

 motsvarar 400 000

 ecu och för

 skadeförsäkring

 till halva det

 minimibelopp som

 anges i 7 kap. 27 §

 första och andra

 styckena

 försäkringsrörelselagen.

 Tillgångar som ett

 försäkringsföretag

 enligt 6, 10 och 15

 a §§ deponerat i

 bankinstitut skall

 beaktas vid

 bedömning av om

 kravet på

 garantibelopp är

 uppfyllt, dock

 högst intill ett

 belopp motsvarande

 hälften av minsta

 beloppet för

 garantibeloppet.

 En tredjedel av

 solvensmarginalen

 för livförsäkring,

 eller garanti-

 beloppet om det är

 större, skall

 motsvaras av poster

 som anges i 7 kap.

 22 § första stycket

 1-3 för-

 säkringsrörelselagen

 samt, i fråga om

 sådan livförsäkring

 som avses i 2 kap.

 3 b § första

 stycket klass 3

 nämnda lag, av

 balanserad vinst.

 Poster som ingår i

 kapitalbasen skall

 till minst ett

 belopp motsvarande

 solvensmarginalen

 finnas i land som

 omfattas av avtalet

 om Europeiska

 ekonomiska

 samarbetsområdet,

 varav de till minst

 ett belopp

 motsvarande en

 tredjedel av

 solvensmarginalen

 skall finnas i

 Sverige.

 Bestämmelser om

 att Finansinspek-

 tionen i vissa fall

 får medge undantag

 från bestämmelserna

 om beräkning av

 solvensmarginalen

 och lokalisering av

 tillgångar finns i

 23 a §.

 20 §

 Generalagenten skall övervaka att

 anskaffning av ansökningar om försäkring

 hos företaget sker på ett sätt som

 överensstämmer med god affärssed.

 På begäran av den

 som biträtt ett

 försäkringsföretag

 i dess verksamhet

 enligt första

 stycket skall

 Finansinspektionen

 utfärda intyg över

 verksamhetens

 omfattning och

 innehåll om sådant

 intyg erfordras för

 att få driva

 liknande verksamhet

 i annat land som

 omfattas av avtalet

 om Europeiska

 ekonomiska sam-

 arbetsområdet

 (EES-land). Före-

 taget och den som

 begär intyg skall

 lämna inspektionen

 de upplysningar som

 behövs för att

 inspektionen skall

 kunna fullgöra

 denna skyldighet.

 21 §

 Utländskt Utländskt

 försäkringsföretag, försäkringsföretag,

 som driver som driver

 försäkringsrörelse försäkringsrörelse

 här i riket, vare här i landet, skall

 pliktigt att i alla i alla meddelanden

 för allmänheten till allmänheten

 avsedda meddelanden nämna sin företags-

 vid teckning av sin form och sitt

 firma utsätta hemland. I med-

 hemlandet samt delandena får inte

 angiva huruvida lämnas uppgift av

 företaget drives innebörd att

 såsom aktiebolag företaget genom att

 eller ömsesidigt fullgöra i denna

 bolag eller i annan lag föreskriven

 form. Ej må sådant skyldighet att

 företag eller dess nedsätta värdehand-

 ombud eller personal lingar ställt

 i meddelanden, som fullgod säkerhet

 åsyfta anskaffning för sina svenska

 av försäkring eller försäkringstagare

 äro avsedda för eller att det

 allmänheten, lämna beträffande hela

 uppgift av innebörd sin verksamhet är

 att företaget genom kontrollerat av

 att fullgöra i denna svenska staten.

 lag föreskriven

 skyldighet att

 nedsätta värdehand-

 lingar ställt

 fullgod säkerhet för

 sina svenska

 försäkringstagare

 eller att det

 beträffande hela sin

 verksamhet är

 kontrollerat av

 svenska staten.

 Försäkringsbrev Försäkringsbrev

 skall innehålla ej skall innehålla

 mindre uppgift om de uppgifter både om

 för företaget de allmänna försäk-

 gällande allmänna ringsvillkoren och

 försäkringsvillkoren om de särskilda

 än även de särskilda villkoren för den

 villkoren för den försäkring, som

 försäkring, som avses i brevet.

 avses i brevet.

 Där i meddelanden, I meddelanden till

 som äro avsedda för allmänheten om

 allmänheten, vid an- företagets fonder

 givande av skall särskilt

 företagets fonder anges beloppet av

 inräknas oguldna ännu inte inbetalda

 förbindelser av del- förbindelser av

 ägare eller delägare eller

 garanter, skall be- garanter om dessa

 loppet av sådana belopp inräknats i

 förbindelser sär- fonderna.

 skilt utsättas.

 22 a §

 FörsäkringsinspektionenFinansinspektionen

 skall verka för en skall verka för en

 sund utveckling av sund utveckling av

 den verksamhet som den verksamhet som

 bedrivs av ut- bedrivs av

 ländska utländska

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 här i riket. här i landet.

 Inspektionen skall

 ha ett nära

 samarbete med andra

 länders behöriga

 myndigheter.

 23 a §

 Om ett utländskt

 försäkringsföretag

 har ansökt om

 tillstånd i ett

 eller flera andra

 EES-länder att

 driva verksamhet

 genom agentur eller

 filial där, får

 Finansinspektionen

 efter ansökan medge

 företaget följande

 förmåner, vilka

 endast kan medges

 samtidigt:

 1. Den del av

 deponeringen enligt

 6 § andra stycket

 som skall beaktas

 enligt 16 a §

 första stycket

 tredje meningen

 behöver företaget

 inte göra i mer än

 ett av dessa

 länder.

 2. Vid beräkning

 av solvens-

 marginalen skall

 hänsyn tas till

 företagets

 verksamhet genom

 agenturer eller

 filialer i de andra

 länderna.

 3. De tillgångar

 som motsvarar

 garantibeloppet får

 finnas i ett annat

 av dessa länder.

 I ansökan skall

 företaget ange

 vilket lands

 behöriga myndighet

 som skall ha

 tillsyn över den

 samlade soliditeten

 hos agenturerna

 eller filialerna

 och varför denna

 myndighet valts.

 Deponeringen skall

 göras i det landet.

 Ett medgivande får

 lämnas endast om

 samtliga behöriga

 myndigheter hos

 vilka företaget

 ansökt om förmåner

 tillstyrker

 ansökan. Om

 företaget har valt

 någon annan

 myndighet än

 Finansinspektionen,

 gäller medgivandet

 från det att

 inspektionen av den

 av företaget

 angivna utländska

 myndigheten

 underrättats om att

 myndigheten kommer

 att kontrollera

 företagets

 soliditet även

 beträffande

 företagets verk-

 samhet i Sverige.

 Finansinspektionen

 skall till den

 behöriga

 myndigheten lämna

 de uppgifter som

 denna behöver för

 kontrollen.

 Om den behöriga

 myndigheten i något

 av de länder som

 avses i första

 stycket begär det,

 skall

 Finansinspektionen

 återkalla med-

 givandet.

 24 §

 Generalagenten vare Generalagenten

 pliktig: skall lämna Finans-

 att, där ändring inspektionen de

 vidtages i det för upplysningar om

 företaget gällande

 försäkringsföretaget

 reglementet, inom och dess verksamhet

 tre månader därefter här i landet som

 till inspektionen begär.

 försäkringsinspektionen

 insända beslutet

 därom;

 att, därest av

 myndigheterna i

 företagets hemland

 framställs

 anmärkning mot

 företagets

 verksamhet, så fort

 ske kan skriftligen

 underrätta försäk-

 ringsinspektionen

 därom;

 att, inom åtta

 månader efter

 utgången av varje

 räkenskapsår till

 försäkringsinspektionen

 insända den i 10 §

 avsedda redogörelsen

 angående företagets

 verksamhet inom

 riket;

 att, beträffande

 livförsäk-

 ringsrörelse, till

 försäkrings-

 inspektionen insända

 följande enligt

 inspektionens

 anvisningar

 upprättade och av

 aktuarien under-

 tecknade handlingar

 nämligen dels inom

 åtta månader efter

 varje räkenskapsårs

 utgång redogörelse

 för beräkning av

 premiereserv och av

 återbäring, dels

 ock, i den mån så

 påfordras av

 inspektionen,

 statistisk-ekonomisk

 utredning angående

 verksamheten;

 att, inom tre

 månader efter det

 att årsredovisningen

 och revisions-

 berättelsen blivit å

 sammanträde med

 företagets delägare

 framlagda till

 försäkringsinspek-

 tionen insända ett

 exemplar av dessa

 handlingar;

 att, även i andra

 fall än ovan sagts

 lämna

 försäkringsinspek-

 tionen de

 upplysningar, som av

 inspektionen begäras

 i fråga om företaget

 och dess verksamhet

 inom riket, samt att

 när som helst för

 befattningshavare

 hos försäkrings-

 inspektionen, som är

 behörig att

 företräda

 inspektionen, eller

 annan som av

 inspektionen för-

 ordnats att

 företräda denna,

 hålla kassa och

 övriga tillgångar

 samt böcker,

 räkenskaper och

 andra handlingar

 tillgängliga för

 granskning.

 Generalagenten

 skall hålla till-

 gångar, räkenskaper

 och andra hand-

 lingar tillgängliga

 för granskning av

 Finansinspektionen.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela före-

 skrifter om vilka

 upplysningar ett

 försäkringsföretag

 skall lämna till

 inspektionen.

 Innefattar ändring Innefattar ändring

 i reglementet i företagets

 ändring av reglemente ändring

 företagets firma, av dess firma,

 skall skall

 försäkringsinspektionenFinansinspektionen

 låta införa låta införa

 kungörelse om kungörelse om

 firmaändringen i firmaändringen i

 Post- och Inrikes Post- och Inrikes

 Tidningar. Tidningar.

 25 §

 FörsäkringsinspektionenFinansinspektionen

 får meddela de får meddela de

 erinringar i fråga erinringar i fråga

 om utländska om utländska för-

 försäkringsföretags säkringsföretags

 verksamhet här i verksamhet här i

 riket som landet som

 inspektionen anser inspektionen anser

 behövliga. behövliga.

 Försäkringsinspektionen

 Finansinspektionen

 skall förelägga skall förelägga

 företaget att inom företaget att vidta

 viss tid vidta rättelse om

 erforderliga inspektionen finner

 åtgärder, om att

 inspektionen finner

 att

 1. avvikelse skett från denna lag eller

 föreskrifter som har meddelats med stöd

 av denna lag eller grunderna, om sådana

 finns,

 2. grunderna inte längre är

 tillfredsställande med hänsyn till

 omfattningen och beskaffenheten av

 bolagets rörelse,

 3. i bankinstitut enligt 6, 10 eller 15

 a § deponerat belopp minskats genom att

 värdehandlingarna avsevärt nedgått i

 värde eller av annan anledning,

 4. de tillgångar som motsvarar värdet av

 de försäkringstekniska skulderna inte är

 tillräckliga eller

 5. det i övrigt finns allvarliga

 anmärkningar mot försäkringsföretagets

 verksamhet.

 Om ett utländskt

 försäkringsföretags

 kapitalbas

 understiger

 solvensmarginalen

 enligt 7 kap. 23

 eller 25 §

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713), skall

 Finansinspektionen

 förelägga företaget

 att upprätta en

 plan för att

 återställa en sund

 finansiell

 ställning och

 överlämna planen

 till inspektionen

 för godkännande. Om

 kapitalbasen

 understiger de

 nivåer som anges i

 16 a §, eller om

 garantibeloppet för

 livförsäkringsrörelse

 inte har en sådan

 sammansättning som

 anges i 16 a §

 tredje stycket,

 skall inspektionen

 förelägga företaget

 att upprätta och

 för godkännande

 överlämna en plan

 för skyndsamt

 återställande av

 kapitalbasen.

 Vad som sägs i

 tredje stycket

 skall inte gälla i

 de fall företaget

 medgetts förmåner

 enligt 23 a § och

 någon annan

 myndighet än

 Finansinspektionen

 har tillsyn över

 soliditeten. Om den

 utländska myndighet

 som kontrollerar

 företagets

 soliditet förbjuder

 det att helt eller

 delvis förfoga över

 sina tillgångar

 skall, på begäran

 av myndigheten,

 Finansinspektionen

 vidta samma åt-

 gärder beträffande

 företagets

 tillgångar i

 Sverige.

 Om ett föreläggande Om ett

 enligt andra stycket föreläggande enligt

 inte har följts inom andra eller tredje

 den bestämda tiden stycket inte har

 och det anmärkta följts inom den

 förhållandet inte bestämda tiden och

 heller på något det anmärkta

 annat sätt förhållandet inte

 undanröjts, skall heller på något

 för- annat sätt har

 säkringsinspektionen undanröjts, skall

 göra anmälan om Finansinspektionen

 detta till anmäla detta till

 regeringen. Om rege- regeringen.

 ringen finner så

 svåra missför-

 hållanden föreligga,

 att försäk-

 ringsverksamheten

 bör upphöra, kan

 regeringen förklara

 koncessionen

 förverkad.

 Följer företaget

 inte gällande

 bestämmelser om

 redovisning och

 täckning av

 försäkringstekniska

 skulder eller

 uppfyller företaget

 inte gällande krav

 på garantibelopp,

 får regeringen

 efter anmälan av

 Finansinspektionen

 förbjuda företaget

 att helt eller

 delvis förfoga över

 sina tillgångar. Om

 företaget medgetts

 förmåner enligt 23

 a § och någon annan

 myndighet än

 Finansinspektionen

 har tillsyn över

 soliditeten skall

 regeringen, innan

 åtgärd vidtas,

 underrätta den

 behöriga myndighet

 som kontrollerar

 företagets

 soliditet.

 Finansinspektionen

 får besluta hur

 verksamheten skall

 drivas efter ett

 sådant beslut som

 avses i fjärde och

 sjätte styckena.

 Regeringen kan

 förklara konces-

 sionen förverkad om

 så svåra miss-

 förhållanden

 föreligger att

 försäk-

 ringsverksamheten

 bör upphöra.

 Om företaget

 medgetts förmåner

 enligt 23 a § och

 dess auktorisation

 förklarats

 förverkad av en

 utländsk myndighet

 som kontrollerar

 företagets

 soliditet, skall

 Finansinspektionen

 vidta erforderliga

 åtgärder. Om skälet

 till att

 auktorisationen

 förklarats för-

 verkad är att

 företagets

 soliditet är

 otillräcklig, skall

 regeringen genast

 förklara företagets

 koncession i

 Sverige förverkad.

 Beslut, varigenom Beslut, varigenom

 koncessionen koncessionen för-

 förklaras förverkad, klaras förverkad,

 skall av skall av Finans-

 försäkrinsinspektioneninspektionen

 kungöras i Post- och kungöras i Post-

 Inrikes Tidningar. och Inrikes

 Tidningar.

 29 §

 Utländskt Ett utländskt

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 må med får med

 försäkringsinspektionens

 Finansinspektionens

 tillstånd överlåta tillstånd överlåta

 hela sitt till hela sitt till

 verksamheten här i verksamheten här i

 riket hörande landet hörande

 försäkringsbestånd försäkringsbestånd

 eller del därav till eller del därav

 svenskt till svenskt

 försäkringsbolag försäkringsbolag

 eller utländskt eller utländskt

 försäkringsföretag, försäkringsföretag,

 som erhållit som har koncession

 koncession för det för det slag av

 slag av försäkringsrörelse

 försäkringsrörelse det är frågan om.

 varom fråga är. Har den övertagande

 försäkringsgivaren

 säte i ett EES-land

 får Finans-

 inspektionen medge

 tillstånd bara om

 behörig myndighet i

 försäkringsgivarens

 hemland intygar att

 försäkringsgivaren

 har erforderlig

 kapitalbas sedan

 överlåtelsen

 beaktats.

 Ansökan om Ansökan om

 tillstånd skall tillstånd skall

 göras av såväl göras av såväl

 överlåtare som överlåtare som

 övertagare. Vid övertagare. Det

 ansökningen skall avtal, som träffats

 fogas det avtal, som angående

 träffats angående överlåtelsen, skall

 överlåtelsen. Med fogas till ansök-

 avseende på ansök- ningen. För

 ningen skall vidare ansökningen gäller

 vad i 15 kap. 3 § 15 kap. 3 § femte

 andra stycket och 4 stycket och 4 §

 § andra stycket andra stycket

 försäkringsrörelse- försäkringsrörelse-

 lagen (1982:713) lagen (1982:713).

 stadgas äga mot-

 svarande

 tillämpning.

 Bifalles När ansökan

 ansökningen, skall bifallits, övergår

 överlåtaren anses ansvaret för det

 fritagen från sina överlåtna försäk-

 förpliktelser på ringsbeståndet på

 grund av det över- den övertagande

 låtna försäkringsgivaren.

 försäkringsbeståndet, Försäkringstagare

 vilka förpliktelser och livräntetagare

 i stället skola som berörs av

 åvila övertagaren. överlåtelsen skall

 Angående under- underrättas om den

 rättelse om enligt vad som

 verkställd anges i 15 kap. 6 §

 överlåtelse skall försäkringsrörelse-

 bestämmelsen i 15 lagen.

 kap. 6 § ovannämnda

 lag äga motsvarande

 tillämpning.

 1. Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 2. Ett försäkringsföretag som har

 koncession vid lagens ikraftträdande får

 med den tidsbegränsning som kan ha

 angetts i koncessionsbeslutet fortsätta

 med rörelsen till utgången av år 1995

 eller, om ansökan om koncession i

 enlighet med 7 § fjärde stycket då har

 getts in, till dess att ansökningen har

 prövats slutligt.

 3. En ansökan om koncession enligt de

 nya bestämmelserna skall, beträffande

 försäkringsföretag som avses i punkt 2,

 prövas av Finansinspektionen, om inte ett

 bifall till ansökningen skulle innebära

 en förlängning eller en väsentlig

 utvidgning av den tidigare koncessionen.

 I sådant fall prövas ansökningen av

 regeringen. Finansinspektionen skall, i

 samband med sin prövning av en

 koncessionsansökan, även pröva en därav

 föranledd ansökan om stadfästelse av

 ändring av grunder.

 63

 5 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1989:1079) om

 livförsäkringar med

 anknytning till värdepappersfonder

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1989:1079) om livförsäkringar med

 anknytning till värdepappersfonder1

 dels att i 11 § ordet

 "Försäkringsinspektionen" skall bytas ut

 mot "Finansinspektionen",

 dels att 7 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två

 nya paragrafer, 12 och 13 §§, av följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 §

 Om det finns Om det finns

 särskilda skäl får särskilda skäl får

 regeringen eller, regeringen eller,

 efter regeringens efter regeringens

 bemyndigande, bemyndigande,

 försäkringsinspek- Finansinspektionen

 tionen medge un- medge undantag från

 dantag från bestäm- bestämmelserna i

 melserna i försäk-

 försäkringsrörelse- ringsrörelselagen

 lagen (1982:713) (1982:713) utöver

 utöver vad som vad som föreskrivs

 föreskrivs i 1 kap. i 1 kap. 10 § den

 10 § den lagen. lagen. Ett undantag

 skall vara

 förenligt med

 Sveriges

 förpliktelser i

 fråga om försäkring

 enligt avtalet den

 2 maj 1992 om

 Europeiska

 ekonomiska sam-

 arbetsområdet.

 12 §

 Kapitalbasen för

 ett försäkrings-

 bolag som driver

 rörelse enligt

 denna lag får,

 utöver vad som an-

 ges i 7 kap. 22 §

 försäkringsrörel-

 selagen (1982:713),

 omfatta balanserad

 vinst. Sådan vinst

 får beaktas även

 vid tillämpning av

 7 kap. 26 § tredje

 stycket samma lag.

 13 §

 För ett

 försäkringsbolag

 som driver rörelse

 enligt denna lag

 utgör

 solvensmarginalen

 summan av

 1Senaste lydelse av lagens rubrik

 1990:1117.

 1. fyra procent av

 den del av

 premiereserven

 beräknad enligt

 7 kap. 23 § andra

 stycket 1 försäk-

 ringsrörelselagen

 (1982:713) som

 motsvarar åtaganden

 vilka innehåller en

 finansiell risk för

 försäkringsgivaren,

 2. en procent av

 premiereserven i

 övrigt, beräknad på

 det sätt som anges

 i 1, under

 förutsättning att

 försäkringstiden

 överstiger fem år

 och att det belopp

 som skall täcka

 driftskostnaderna

 är bestämt för

 längre tid än fem

 år, samt

 3. tre tiondels

 procent av de

 positiva

 risksummorna enligt

 7 kap. 23 § andra

 stycket 2 försäk-

 ringsrörelselagen i

 den utsträckning

 som försäkringarna

 gäller för

 dödsfall.

 Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 81

 6 Förslag till

 Lag om ändring i trafikskadelagen

 (1975:1410)

 Härigenom föreskrivs att 5 och 24 §§

 trafikskadelagen (1975:1410)1 skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §2

 Trafikförsäkring meddelas av

 försäkringsanstalt som har fått tillstånd

 därtill av regeringen. Försäkringsanstalt

 som har fått sådant tillstånd är skyldig

 att på begäran meddela trafikförsäkring.

 I tillstånd som avses i första stycket

 kan skyldigheten att meddela trafik-

 försäkring begränsas till att gälla

 försäkring åt personer som tillhör viss

 yrkesgrupp eller intressegrupp eller som

 är bosatta inom visst område.

 Utöver vad som

 följer av första

 stycket får

 trafikförsäkring

 meddelas av en

 utländsk EES-för-

 säkringsgivare som

 för sådan försäk-

 ring har gjort

 anmälan enligt

 2 kap. 2 § första

 stycket lagen

 (1993:000) om

 EES-försäkrings-

 givares verksamhet

 i Sverige och som

 har utsett en rep-

 resentant för sig

 här i landet. En

 försäkringsgivare

 som har gjort sådan

 anmälan är skyldig

 att på begäran

 meddela

 trafikförsäkring.

 Finansinspektionen

 kan på ansökan be-

 gränsa denna

 skyldighet till att

 avse personer som

 tillhör viss yrkes-

 grupp eller

 intressegrupp eller

 som är bosatta inom

 visst område.

 En representant

 som avses i tredje

 stycket skall vara

 bosatt i Sverige

 eller vara en

 svensk juridisk

 person.

 Försäkringsgivaren

 skall utfärda en

 fullmakt för rep-

 resentanten att

 gentemot skade-

 lidande företräda

 försäkringsgivaren

 och att själv eller

 genom annan tala

 och svara för denne

 angående

 försäkringsfall.

 Representanten

 skall även ha

 behörighet att

 företräda

 försäkringsgivaren

 vid

 1Lagen omtryckt 1977:949.

 2Senaste lydelse 1983:309.

 kontroll av om

 giltig trafikför-

 säkring föreligger.

 Ytterligare före-

 skrifter om villkor

 beträffande rep-

 resentanten får

 meddelas av rege-

 ringen eller, efter

 regeringens bemyn-

 digande, Finans-

 inspektionen.

 24 §3

 I fall som avses i I fall som avses i

 16 § fördelas för- 16 § fördelas

 säkringsanstalternas

 försäkringsanstalternas

 inbördes ersätt- inbördes

 ningsansvar efter ersättningsansvar

 förhållandet mellan efter förhållandet

 beloppen av de mellan beloppen av

 premier för direkt de premier för

 tecknade direkt tecknade

 trafikförsäkringar trafikförsäkringar

 som för var och en som härrör från

 av dem belöper på verksamheten här i

 näst föregående landet och som för

 kalenderår. var och en av dem

 belöper på näst

 föregående

 kalenderår.

 Trafikskadeersättning som har utgetts

 enligt 16 § andra stycket får intill en

 tiondedel av det basbelopp som anges i 21

 § krävas åter från den som var skyldig

 att ha trafikförsäkring. Ersättningen får

 dock ej krävas åter, om fordonet vid

 skadetillfället brukades olovligen av

 annan och antingen ej var registrerat i

 bilregistret eller var avställt.

 Har trafikskadeersättning utgetts enligt

 16 § tredje stycket och blir fordonet

 sedermera känt, får ersättningen krävas

 åter från den försäkringsanstalt som har

 meddelat trafikförsäkring för fordonet.

 Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 3Senaste lydelse 1983:309.

 83

 7 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1989:508) om

 försäkringsmäklare

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1989:508) om försäkringsmäklare

 dels att i 3, 7, 8, 9, 15, 16 och 17 §§

 ordet "försäkringsinspektionen" i olika

 böjningsformer skall bytas ut mot

 "Finansinspektionen" i motsvarande form,

 dels att 12 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall föras in en

 ny paragraf, 7 a §, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 a §

 På begäran av en

 fysisk person som

 är registrerad som

 försäkringsmäklare

 eller som har

 biträtt en

 försäkringsmäklare

 i dennes verksamhet

 skall Finansinspek-

 tionen utfärda

 intyg över verk-

 samhetens omfatt-

 ning och innehåll

 om sådant intyg

 erfordras för att

 få driva liknande

 verksamhet i annat

 land som omfattas

 av avtalet om

 Europeiska

 ekonomiska

 samarbetsområdet.

 Den som begär intyg

 och, i förekommande

 fall, den för vars

 räkning denne har

 förmedlat för-

 säkringar skall

 lämna inspektionen

 de upplysningar som

 behövs för att

 inspektionen skall

 kunna fullgöra

 denna skyldighet.

 12 §

 Försäkringsmäklaren skall se till att

 uppdragsgivaren får den information som

 en försäkringsgivare enligt 5 § och 6 §

 första stycket konsumentförsäkringslagen

 (1980:38) är skyldig att lämna i samband

 med att en försäkring tecknas.

 En

 försäkringsmäklare

 som får i uppdrag

 att inhämta upp-

 lysningar om eller

 förmedla

 livförsäkringsavtal

 som erbjuds av

 utländska för-

 säkringsgivare, som

 inte har koncession

 att driva för-

 säkringsrörelse i

 Sverige, skall till

 uppdragsgivaren

 överlämna en hand-

 ling i vilken

 uppdraget anges.

 Uppdragsgivaren

 skall skriva under

 handlingen. Hand-

 lingen skall över-

 ensstämma med

 formulär som

 fastställs av

 regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen.

 Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 85

 8 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1993:000) om

 ändring i lagen

 (1947:576) om statlig inkomstskatt

 Härigenom föreskrivs att lagen

 (1993:000) om ändring i lagen (1947:576)

 om statlig inkomstskatt skall ändras så

 att 2 § 6 mom. samt ikraftträdande- och

 övergångsbestämmelserna till

 ändringslagen får följande lydelse.

 Lydelse enligt Föreslagen lydelse

 prop. 1992/93:187

 2 §

 6 mom. Med livförsäkringsföretag förstås

 i denna lag företag vars försäkrings-

 rörelse uteslutande eller så gott som

 uteslutande avser personförsäkring

 (livförsäkring, sjuk- och olycksfallsför-

 säkring, avgångsbidragsförsäkring samt

 arbetslöshetsförsäkring).

 Med skadeförsäkringsföretag förstås

 annat försäkringsföretag än livförsäk-

 ringsföretag. Utländskt

 försäkringsföretag, som drivit försäk-

 ringsrörelse här i riket, bedöms med

 hänsyn endast till den rörelse som före-

 taget drivit här.

 Livförsäkringsföretag frikallas från

 skattskyldighet enligt denna lag för dels

 den del av nettointäkten som avser

 personförsäkring och som är hänförlig

 till tillgångar och skulder som förvaltas

 för försäkringstagarnas räkning, dels

 influtna premier hänförliga till

 personförsäkring. Avdrag får inte göras

 för utgivet belopp hänförligt till sådan

 försäkring.

 Att särskilda bestämmelser gäller vid

 beskattning av livförsäkringsföretag

 följer av lagen (1990:661) om

 avkastningsskatt på pensionsmedel.

 Såsom nettointäkt av försäkringsrörelse,

 som drivits av inländskt skadeför-

 säkringsföretag, anses överskottet av

 försäkringsrörelsen.

 Vid beräkning av överskottet av

 försäkringsrörelse, som drivits av

 inländskt skadeförsäkringsföretag, får

 från bruttointäkten avdrag göras förutom

 för driftkostnader, som avses i 23 §

 kommunalskattelagen, för avgifter och

 bidrag, som utgivits till kommun,

 förening eller sammanslutning och som

 avser att understödja verksamhet med

 syfte att förebygga skador, vilka faller

 inom ramen för den av företaget bedrivna

 rörelsen, för ökning av

 försäkringstekniska skulder för egen

 räkning, för ökning av säkerhetsreserv

 samt för utbetald återbäring och

 verkställd premieåterbetalning.

 Med Med

 försäkringstekniska försäkringstekniska

 skulder för egen skulder för egen

 räkning förstås räkning förstås

 sådana skulder sådana skulder

 enligt 7 kap. 1 § enligt 7 kap. 1 §

 första stycket för- första stycket för-

 säkringsrörelselagen

 säkringsrörelselagen

 (1982:713) (1982:713)

 (premiereserv, (premiereserv,

 ersättningsreserv, ersättningsreserv,

 skadebehandlingsre- skadebehandlingsre-

 serv och tilldelad serv, tilldelad

 återbäring) minskade återbäring och ut-

 med värdet av jämningsreserv för

 återförsäkrings- kreditförsäkring)

 givares ansvarighet. minskade med värdet

 Lydelse enligt Föreslagen lydelse

 prop. 1992/93:187

 av återförsäkrings-

 givares ansvarig-

 het.

 Med säkerhetsreserv förstås den reserv

 skadeförsäkringsföretag får redovisa

 enligt en av regeringen eller efter

 regeringens bemyndigande av

 Finansinspektionen fastställd normalplan.

 Minskning av försäkringstekniska skulder

 för egen räkning, av säkerhetsreserv, av

 regleringsfond för trafikförsäkring och

 minskning av utjämningsfond skall anses

 som intäkt.

 Utöver vad ovan stadgas får avdrag inte

 ske för avsättning till omedelbar eller

 framtida vinstutdelning till

 försäkringstagare.

 Bestämmelserna i detta moment om

 inländskt livförsäkringsföretag har

 motsvarande tillämpning på

 försäkringsrörelse som utländskt

 livförsäkringsföretag drivit här i riket.

 Beträffande försäkringsrörelse, som här

 drivits av utländskt skadeförsäkrings-

 företag, anses som här i riket

 skattepliktig nettointäkt ett belopp

 motsvarande två procent av företagets

 premieinkomst av här bedriven försäk-

 ringsrörelse. Med premieinkomst förstås

 bruttobeloppet av årets

 försäkringspremier, dvs. utan avdrag för

 återförsäkringspremier.

 Blir det på grund av bestämmelserna i

 detta moment nödvändigt att dela upp

 intäkt eller avdrag mellan olika delar av

 ett försäkringsföretags verksamhet, skall

 fördelningen av intäkten eller avdraget

 göras på skäligt sätt.

 Denna lag träder i 1. De nya

 kraft den 1 januari bestämmelserna i 2

 1994 och tillämpas § 6 mom. sjunde

 första gången vid stycket träder i

 1995 års taxering. kraft den dag

 Äldre bestämmelser regeringen bestäm-

 tillämpas dock för mer och tillämpas

 beskattningsår som första gången vid

 har påbörjats före taxering för det

 ikraftträdandet. beskattningsår som

 påbörjas närmast

 efter den tidpunkt

 då bestämmelsen

 träder i kraft.

 2. Den nya lagen i

 övrigt träder i

 kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas

 första gången vid

 1995 års taxering.

 Äldre bestämmelser

 tillämpas dock för

 beskattningsår som

 har påbörjats före

 ikraftträdandet.

 87

 9 Förslag till

 Lag om ändring i förmånsrättslagen

 (1970:979)

 Härigenom föreskrivs att 4 a §

 förmånsrättslagen (1970:979)1 skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 a §2

 Förmånsrätt följer Förmånsrätt följer

 med försäkringstaga- med försäk-

 res fordran hos för- ringstagares

 säkringsföretag i fordran hos försäk-

 den egendom och i ringsföretag i den

 den omfattning som egendom och i den

 anges i 7 kap. 11 § omfattning som

 försäkringsrörel- anges i 7 kap. 11 §

 selagen (1982:713) försäk-

 och 15 § tredje ringsrörelselagen

 stycket lagen (1982:713), 15 §

 (1950:272) om rätt tredje stycket

 för utländska lagen (1950:272) om

 försäkringsföretag rätt för utländska

 att driva försäkringsföretag

 försäkringsrörelse i att driva

 Sverige. försäkringsrörelse

 i Sverige och 5

 kap. 9 § tredje

 stycket lagen

 (1993:000) om

 EES-försäkrings-

 givares verksamhet

 i Sverige.

 Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 1Lagen omtryckt 1975:1248.

 2Senaste lydelse 1989:1083.

 89

 10 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1324) om

 ändring i lagen

 (1992:560) om ändring i lagen (1992:160)

 om utländska

 filialer m.m.

 Härigenom föreskrivs att lagen

 (1992:1324) om ändring i lagen (1992:560)

 om ändring i lagen (1992:160) om

 utländska filialer m.m. skall ändras så

 att 3 § och ikraftträdandebestämmelsen

 till ändringslagen 1992:560 får följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §

 Om rätt för vissa utländska företag att

 driva verksamhet i Sverige finns

 särskilda bestämmelser, nämligen

 1. för bankföretag 1 kap. 4 och 5 §§

 bankrörelselagen (1987:617),

 2. för värdepappersföretag 2 kap. 7 §

 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

 3. för företag som driver

 finansieringsverksamhet 2 kap. 8-10 §§

 lagen (1992:000) om kreditmarknadsbolag,

 4. för utländska 4. för utländska

 försäkringsföretag försäkringsgivare

 lagen (1950:272) om lagen (1950:272) om

 rätt för utländska rätt för utländska

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 att driva att driva

 försäkringsrörelse i försäkringsrörelse

 Sverige, i Sverige och lagen

 (1993:000) om

 EES-försäk-

 ringsgivares

 verksamhet i Sve-

 rige,

 5. för börser, auktoriserade

 marknadsplatser och clearingorga-

 nisationer 2 kap. 7 §, 7 kap. 2 §

 respektive 8 kap. 3 § lagen (1992:543) om

 börs-och clearingverksamhet,

 6. för utländska fondföretag 7 a - c §§

 lagen (1990:1114) om värdepappersfonder.

 Denna lag träder i kraft, såvitt avser 3

 § 1, 3, 4 och 6 den dag regeringen

 bestämmer och i övrigt den 1 januari

 1993.

 90

 11 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1993:302) om

 ändring i

 trafikskadelagen (1975:1410)

 Härigenom föreskrivs att lagen

 (1993:302) om ändring i trafikskadelagen

 (1975:1410) skall ändras så att 16 § och

 ikraftträdandebestämmelsen till

 ändringslagen får följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 16 §

 Beträffande Beträffande

 motordrivet fordon motordrivet fordon

 som med stöd av 4 § som med stöd av 4 §

 2 har undantagits 2 har undantagits

 från från

 trafikförsäkringsplikt

 trafikförsäkringsplikt

 och som saknar och som saknar

 trafikförsäkring trafikförsäkring

 svarar samtliga svarar samtliga

 försäkringsanstal- försäkringsanstal-

 ter, som vid ter, som vid

 skadetillfället hade skadetillfället

 tillstånd att hade tillstånd att

 meddela meddela trafik-

 trafikförsäkring, försäkring eller

 solidariskt för den som hade gjort

 trafik- sådan anmälan som

 skadeersättning som avses i 5 § tredje

 skulle ha utgått, om stycket,

 försäkring hade solidariskt för den

 funnits. trafikskadeer-

 sättning som skulle

 ha utgått, om

 försäkring hade

 funnits.

 I fråga om fordon som är

 försäkringspliktigt men som saknar

 trafikförsäkring har de

 försäkringsanstalter som avses i första

 stycket samma ersättningsansvar som anges

 där. För sakskada som tillfogas den

 försäkringspliktige gäller dock detta

 ansvar endast i fall då fordonet brukades

 olovligen av annan och antingen ej var

 registrerat i bilregistret eller var

 avställt.

 De försäkringsanstalter som avses i

 första stycket svarar även solidariskt

 för den trafikskadeersättning som skulle

 ha utgått från trafikförsäkringen för

 motordrivet fordon vars identitet ej kan

 fastställas. Från ersättning för sakskada

 skall därvid avräknas ett belopp som

 svarar mot en tjugondedel av det

 basbelopp enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring som gäller för det år

 då skadehändelsen inträffar.

 Denna lag träder i kraft såvitt avser

 tredje stycket den 1 januari 1994 och i

 övrigt den dag regeringen bestämmer.

 91

 Finansdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 3 juni 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Proposition om ändrad lagstiftning för

 försäkringsverksamhet med anledning av

 EES-avtalet

 1 Ärendets beredning

 I detta ärende tas upp framför allt

 förslag till ändringar i lagstiftningen

 för svenska och utländska

 försäkringsföretag som har aktualiserats

 av avtalet mellan Europeiska gemenskapen

 (EG), gemenskapens medlemsländer och

 EFTA-länderna om Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet (EES). Till grund för

 förslagen ligger två utredningsbe-

 tänkanden och två inom Finansdeparte-

 mentet utarbetade promemorior. Den ena

 promemorian innehåller i huvudsak en

 bearbetning av de två betänkandena men

 behandlar även vissa frågor som inte

 berörts i dessa.

 Hösten 1990 tillkallades med stöd av

 regeringens bemyndigande en kommitté,

 Försäkringsutredningen, Fi 1990:11

 (justitierådet Bertil[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, professorn Mats[REDACTED_EFTERNAMN],

 överinspektören Yngve[REDACTED_EFTERNAMN],

 docenten Staffan Viotti och numera vice

 verkställande direktören Per Welin), för

 att utreda vissa frågor på

 försäkringsområdet och föreslå ändringar

 i försäkringsrörelselagstiftningen.

 Syftet med utredningen är att skapa mera

 rationella rörelseregler för försäkrings-

 bolagen och att åstadkomma ett

 regelsystem som är förenligt med det inom

 EG.

 Jag tar nu upp stora delar av kommitténs

 delbetänkande Försäkringsrörelse i

 förändring 1 (SOU 1991:89). Betänkandet

 innehåller framför allt förslag till

 regler om soliditet, placeringsregler och

 regler rörande koncessionsprövningen.

 Vidare föreslås en omdefinition av de

 försäkringstekniska skulderna vid livför-

 säkring. Betänkandet har remissbehand-

 lats.

 Sommaren 1990 tillkallades med stöd av

 regeringens bemyndigande en särskild

 utredare, dåvarande avdelningschefen

 Håkan Wunderman, med uppdrag att utreda

 på vilket sätt Lloyd''''s och andra

 försäkringssammanslutningar kan få

 möjlighet att erhålla koncession eller på

 annat sätt etablera sig i Sverige

 (Utredningen om koncession för

 försäkringssammanslutningar, Fi 1990:06).

 Utredaren överlämnde i februari 1992

 betänkandet Koncession för

 försäkringssammanslutningar (SOU 1992:5).

 I betänkandet föreslås en ny lag om rätt

 för utländska försäkringssammanslutningar

 att driva försäkringsrörelse i Sverige.

 Betänkandet har inte remissbehandlats.

 Inom Finansdepartementet upprättades

 sommaren 1992 en promemoria med utkast

 till lagrådsremiss om EES-anpassad

 lagstiftning om försäkringsverksamhet

 (huvudpromemorian). Promemorian

 innehåller förslag till sådana ändringar

 i lagstiftningen för svenska

 försäkringsbolag och utländska

 försäkringsgivare som föranleds av

 EES-avtalet.

 I huvudpromemorian bearbetas de frågor

 som de två nämnda utredningarna tagit

 upp. Dessutom behandlas i huvudpromemori-

 an frågor om EG-harmonisering som legat

 utanför utredningarna. Beträffande

 soliditet och koncessionsprövning lämnas

 förslag till regler som i huvudsak

 ansluter till Försäkringsutredningens.

 Vad däremot gäller placeringsregler för

 försäkringsföretagen och vissa därmed

 sammanhängande frågor föreslås i

 promemorian att lagändring skall anstå.

 De förslag som lämnats av utredningen om

 koncession för

 försäkringssammanslutningar föreslås

 inarbetade i en ny lag om utländska

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige som dessutom skall reglera den

 verksamhet som andra försäkringsgivare

 med säte inom EES driver i Sverige.

 Slutligen innehåller huvudpromemorian

 förslag som avser att i svensk rätt

 införliva EG:s regler om

 gränsöverskridande verksamhet, dvs. rätt

 att driva verksamhet i ett land utan att

 etablera sig där. Huvudpromemorian har

 remissbehandlats. Remissinstanserna har i

 samband med remissbehandlingen av

 huvudpromemorian eller i särskild ordning

 fått ta del av betänkandet Koncession för

 försäkringssammanslutningar.

 Huvudpromemorian utarbetades med

 utgångspunkt i att EES-avtalet skulle

 träda i kraft den 1 januari 1993. Av

 tidsskäl behandlades inte alla de

 EES-regler som måste införlivas i svensk

 lagstiftning på grund av EES-avtalet.

 Utgången av den folkomröstning som i

 december 1992 ägde rum i Schweiz angående

 EES-avtalet innebar emellertid att

 avtalet måste omförhandlas och inte kunde

 träda i kraft vid den tidpunkt som

 planerats. Det försenade ikraftträdandet

 gjorde det möjligt att behandla de

 EES-regler som inte hade kunnat tas upp i

 huvudpromemorian i en tilläggspromemoria

 om EES-regler på försäkringsområdet, som

 upprättades inom Finansdepartementet i

 januari 1993. I tilläggspromemorian

 behandlas framför allt frågor om

 gränsöverskridande verksamhet med

 trafikförsäkringar och vissa

 avtalsvillkor för rättsskyddsförsäkring.

 Tilläggspromemorian har remissbehandlats.

 Till protokollet i detta ärende bör

 fogas förteckningar över de

 remissinstanser som yttrat sig över

 Försäkringsutredningens betänkande,

 huvudpromemorian och tilläggspromemorian

 som bilagorna 1-3. Remissyttrandena finns

 tillgängliga i Finansdepartementet (dnr.

 4130/91 och 3682/92).

 Regeringen beslutade den 25 mars 1993

 att inhämta Lagrådets yttrande över inom

 Finansdepartementet upprättade förslag

 till

 1. lag om utländska

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige,

 2. lag om vissa avtalsvillkor för

 rättsskyddsförsäkring,

 3. lag om ändring i

 försäkringsrörelselagen (1982:713),

 4. lag om ändring i lagen (1950:272) om

 rätt för utländska försäkringsföretag att

 driva försäkringsrörelse i Sverige,

 5. lag om ändring i lagen (1989:1079) om

 livförsäkringar med anknytning till

 värdepappersfonder,

 6. lag om ändring i trafikskadelagen

 (1975:1410),

 7. lag om ändring i lagen (1989:508) om

 försäkringsmäklare,

 8. lag om ändring i lagen (1993:000) om

 ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt,

 9. lag om ändring i förmånsrättslagen

 (1970:979),

 10. lag om ändring i lagen (1992:1324)

 om ändring i lagen (1992:560) om ändring

 i lagen (1992:160) om utländska filialer

 m.m.

 De angivna lagförslagen bör fogas till

 protokollet i detta ärende som bilaga 4.

 Lagrådet har den 18 maj 1993 yttrat sig

 över lagförslagen. Lagrådets yttrande bör

 fogas till protokollet i detta ärende som

 bilaga 5.

 Lagrådet har förordat en omprövning av

 den ordning som föreslås i 4 § lagen om

 vissa avtalsvillkor för rättsskyddsför-

 säkring. Som kommer att framgå av den

 allmänna motiveringen avsnitt 2.10

 ansluter jag mig till vad Lagrådet

 anfört. Övriga lagförslag har Lagrådet

 lämnat utan erinran.

 Efter lagrådsgranskningen har rubriken

 på lagen om utländska EES-försäkrings-

 givares verksamhet i Sverige ändrats på

 sätt att ordet "utländska" tagits bort så

 som obehövligt. Vidare har punkterna 4 i

 övergångsbestämmelserna till försäkrings-

 rörelselagen (1982:713), lagen (1950:272)

 om rätt för utländska försäkringsföretag

 att driva försäkringsrörelse i Sverige

 och lagen om EES-försäkringsgivares

 verksamhet i Sverige också ansetts

 obehövliga och tagits bort. För att

 undvika onödig detaljreglering har

 bestämmelserna i 2 kap. 3 a § tredje

 stycket försäkringsrörelselagen om

 grupper av försäkringsklasser ersatts med

 en bestämmelse om normgivningsdelegation

 till regeringen eller Finansinspektionen

 som tagits in i paragrafens andra stycke.

 I förtydligande syfte har vidare tillägg

 gjorts i 2 kap. 1 § sjätte stycket lagen

 om EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige, 7 kap. 22 § andra stycket

 försäkringsrörelselagen, 16 § lagen om

 rätt för utländska försäkringsföretag att

 driva försäkringsrörelse i Sverige och i

 24 § första stycket trafikskadelagen.

 Av författningstekniska skäl har 16 § i

 det lagrådsgranskade förslaget till lag

 om ändring i trafikskadelagen * i

 oförändrad lydelse * brutits ut och lagts

 i ett särskilt förslag till lag om

 ändring i lagen om ändring i

 trafikskadelagen.

 Utöver vad som nu angetts har vissa

 redaktionella ändringar gjorts i de

 remitterade lagförslagen.

 2 Införlivande av EES-regler om

 försäkringsverksamhet

 2.1 Allmänt om EES-regler om

 försäkringsverksamhet

 Avtalet mellan Europeiska gemenskapen

 (EG), gemenskapens medlemsländer och

 EFTA-länderna om Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet (EES) undertecknades den

 2 maj 1992. Den 6 december 1992 ägde en

 folkomröstning rum i Schweiz angående

 avtalet. Utgången av omröstningen innebar

 att Schweiz var förhindrat att ratificera

 avtalet. Avtalet kunde därför inte träda

 i kraft som planerat den 1 januari 1993.

 De avtalsslutande parterna (utom

 Schweiz) undertecknade den 17 mars 1993

 ett protokoll med en överenskommelse om

 justering av EES-avtalet med anledning av

 att Schweiz inte skall medverka i

 EES-samarbetet. Överenskommelsen innebär

 att EES-avtalet kommer att träda i kraft

 den 1 juli 1993 under förutsättning att

 ratificeringsprocedurerna då är

 genomförda hos samtliga avtalsparter. Om

 det inte är fallet skall avtalet träda i

 kraft den första dagen i en följande

 månad enligt bestämmelser som närmare

 fastlagts i överenskommelsen.

 Genom avtalet har Sverige och övriga

 EFTA-länder bl.a. åtagit sig att införa

 regler om etableringsfrihet och om rätt

 att tillhandahålla tjänster, motsvarande

 vad som enligt Fördraget om upprättandet

 av Europeiska ekonomiska gemenskapen

 (Romfördraget) gäller för medlemsländerna

 i EG. De grundläggande bestämmelserna om

 etableringsfrihet och frihet att

 tillhandahålla tjänster finns i

 artiklarna 31 och 36 i EES-avtalet. Dessa

 artiklar liksom övriga bestämmelser i

 huvuddelen av EES-avtalet har

 inkorporerats med den svenska

 rättsordningen genom EES-lagen (SFS

 1992:1317). Artiklarna 31 och 36 i

 EES-avtalet hänvisar i sin tur till

 preciserade regler i särskilda bilagor

 till avtalet. Av dessa hänför sig bilaga

 IX till området för finansiella tjänster,

 omfattande bl.a. försäkringsverksamhet.

 Bilaga IX är i likhet med andra

 motsvarande bilagor disponerad så att det

 refereras till ett antal EG-rättsakter

 (direktiv, förordningar etc.).

 Referenserna till rättsakterna innebär

 att dessa skall tillämpas inom hela EES.

 I några fall har referenserna

 kompletterats med särskilda regler,

 enligt vilka ett eller flera EFTA-länder

 har rätt att avvika från det för EG

 gällande regelverket. Det kan då vara

 fråga om temporära lättnader i

 tillämpningen eller om utsträckt tid för

 införlivande i nationell lagstiftning av

 de relevanta bestämmelserna. I den mån

 sådana övergångsregler inte gäller för

 något särskilt land, skall varje

 EFTA-land införliva reglerna vid

 ikraftträdandet av EES-avtalet. Den

 nämnda överenskommelsen innebär dock att

 Schweiz inte skall omfattas av

 EES-avtalet. Det skall inte heller

 tillämpas på Liechtenstein förrän

 Liechtenstein klargjort sitt förhållande

 med Schweiz samt att EES-rådet

 konstaterat att detta förhållande inte

 hindrar att avtalet fungerar

 tillfredsställande (jfr prop.

 1992/93:225).

 I min anmälan till propositionen om

 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

 (prop. 1991/92:170, bil 6) har jag lämnat

 en översiktlig redogörelse för de

 EG-regler på det finansiella

 tjänsteområdet som omfattas av

 EES-avtalet. I propositionen beskrivs

 närmare tre grundprinciper för en inre

 finansiell marknad: en enda

 auktorisation, hemlandstillsyn och

 minimiharmonisering för ömsesidigt

 godtagande av medlemsstaternas regelverk.

 På försäkringsområdet har utvecklingen

 mot en inre finansiell marknad gått

 långsammare än på övriga områden för

 finansiella tjänster. De nämnda

 grundprinciperna gäller således ännu inte

 fullt ut inom EG på försäkringssidan.

 I korthet innebär EG:s regler på

 försäkringsområdet att alla medlemsländer

 skall uppställa krav på auktorisation för

 att ett försäkringsföretag som etablerar

 ett huvudkontor inom landets territorium

 skall få driva försäkringsrörelse där.

 Detsamma skall gälla för att ett sådant

 företag i ett annat medlemsland skall få

 driva försäkringsrörelse genom en agentur

 eller filial. Principen om

 etableringsfrihet innebär att

 auktorisation alltid skall beviljas om i

 direktiven fastställda krav uppfyllts.

 Hemlandets myndigheter skall ha

 huvudansvaret för övervakning av

 företagets soliditet inom hela

 gemenskapen. Hemlandets tillsynsansvar

 för soliditeten omfattar således även den

 verksamhet som bedrivs genom agenturer

 och filialer etablerade i andra

 medlemsländer. För övrig tillsyn svarar

 myndigheterna i det land där verksamheten

 bedrivs.

 I vissa fall får försäkringsföretaget

 med stöd av sin auktorisation i hemlandet

 eller i det land där en agentur eller en

 filial är belägen erbjuda försäkringar i

 andra länder utan att det där får ställas

 krav på etablering eller särskilt

 tillstånd. Det är fall där

 försäkringstagarna typiskt sett inte

 anses ha behov av särskilt skydd i sitt

 land. Om försäkringstagarna anses ha

 behov av sådant skydd har det land mot

 vilket verksamheten riktas en

 valmöjlighet om man vill uppställa krav

 på tillstånd eller inte. Däremot får

 etablering inte krävas.

 När särskilt tillstånd inte krävs skall

 myndigheterna i det land där

 huvudkontoret, agenturen eller filialen

 finns (beroende på från vilket

 driftställe försäkringarna

 tillhandahålls) ha tillsyn över

 beräkningen av de försäkringstekniska

 skulderna och över att tillgångar finns

 till tryggande av dessa skulder.

 Denna ordning, där tillsynen i vissa

 fall utövas av myndigheterna i ett annat

 land än det där riskerna finns,

 förutsätter att varje medlemsland godtar

 övriga medlemsländers regler om bl.a.

 soliditet. Direktiven innehåller därför

 regler som syftar till harmonisering av

 grundläggande regler för verksamheten i

 ett försäkringsföretag. Detta gäller

 bl.a. i fråga om auktorisationskrav och

 soliditetsberäkning. Direktiven

 innehåller även regler om ömsesidigt

 godkännande av andra länders bestämmelser

 om bl.a. beräkning av försäkringstekniska

 skulder. För att tillsynen skall kunna

 fungera smidigt har också antagits regler

 om rutiner för administrativt samarbete

 mellan medlemsländernas behöriga

 myndigheter.

 Etableringsreglerna skall i princip

 tillämpas på alla försäkringsföretag på

 den gemensamma marknaden, således även på

 agenturer och filialer till företag med

 huvudkontor utanför EG. Med hänsyn till

 att sådana företags tillgångar befinner

 sig utanför EG har dock för dessa företag

 införts särskilda bestämmelser om bl.a.

 tillsyn.

 De rättsakter på försäkringsområdet som

 berör Finansdepartementets ansvarsområde

 och som upptas i den till EES-avtalet

 fogade bilagan IX är följande.

 (Rättsakterna finns samlade i skriften

 EES-avtalet, bilagor med rättsakter, band

 2).

 Annan försäkring än livförsäkring

 1. Rådets direktiv 64/225/EEG av den 25

 februari 1964 om avskaffande av

 inskränkningar i etableringsfriheten och

 i friheten att tillhandahålla tjänster

 avseende återförsäkring och retrocession.

 (Återförsäkringsdirektivet).

 2. Rådets första direktiv 73/239/EEG av

 den 24 juli 1973 om samordning av lagar

 och andra författningar angående rätten

 att etablera och driva verksamhet med

 annan direkt försäkring än livförsäkring.

 (Första skadeförsäkringsdirektivet).

 3. Rådets direktiv 76/580/EEG av den 29

 juni 1976 om ändring av direktiv

 73/239/EEG om samordning av lagar och

 andra författningar angående rätten att

 etablera och driva verksamhet med annan

 direkt försäkring än livförsäkring.

 (Ändring av första skadeförsäkrings-

 direktivet).

 4. Rådets direktiv 73/240/EEG av den 24

 juli 1973 om avskaffande av

 inskränkningar i etableringsfriheten för

 verksamhet med annan direkt försäkring än

 livförsäkring. 73/240/EEG. (Direktivet om

 avskaffande av inskränkningar i

 etableringsfriheten för

 skadeförsäkringsverksamhet).

 5. Rådets direktiv 78/473/EEG av den 30

 maj 1978 om samordning av lagar och andra

 författningar som avser koassu-

 ransverksamhet inom gemenskapen.

 (Koassuransdirektivet).

 6. Rådets direktiv 84/641/EEG av den 10

 december 1984 om ändring, speciellt med

 avseende på reserisker, av första

 direktivet (73/239/EEG) om samordning av

 lagar och andra författningar om rätten

 att etablera och driva verksamhet med

 annan direkt försäkring än livförsäkring.

 (Assistansdirektivet).

 7. Rådets direktiv 87/343/EEG av den 22

 juni 1987 om ändring, såvitt avser

 kreditförsäkring och borgensförsäkring,

 av första direktivet 73/239/EEG om

 samordning av lagar och andra

 författningar angående rätten att

 etablera och driva verksamhet med annan

 direkt försäkring än livförsäkring.

 (Kreditförsäkringsdirektivet).

 8. Rådets direktiv 87/344/EEG av den 22

 juni 1987 om samordning av lagar och

 andra författningar angående rätts-

 skyddsförsäkring. (Rätts-

 skyddsdirektivet).

 9. Rådets andra direktiv 88/357/EEG av

 den 22 juni 1988 om samordning av lagar

 och andra författningar som avser annan

 direkt försäkring än livförsäkring och

 med bestämmelser avsedda att göra det

 lättare att effektivt utöva friheten att

 tillhandahålla tjänster samt om ändring

 av direktiv 73/239/EEG. (Andra

 skadeförsäkringsdirektivet).

 10. Rådets direktiv 90/618/EEG av den 8

 november 1990 om ändring, särskilt såvitt

 avser ansvarsförsäkring för motorfordon,

 av direktiv 73/239/EEG och direktiv

 88/357/EEG, vilka avser samordning av

 lagar och andra författningar angående

 annan direkt försäkring än livförsäkring.

 (Direktivet om gränsöverskridande

 verksamhet för motorfordonsförsäkring).

 Livförsäkring

 1. Rådets första direktiv 79/267/EEG av

 den 5 mars 1979 om samordning av lagar

 och andra författningar om rätten att

 starta och driva direkt

 livförsäkringsrörelse. (Första

 livförsäkringsdirektivet).

 2. Rådets direktiv 90/619/EEG av den 8

 november 1990 om samordning av lagar och

 andra författningar om direkt livför-

 säkring, och med bestämmelser avsedda att

 göra det lättare att effektivt utöva

 friheten att tillhandahålla tjänster, och

 om ändring av direktiv 79/267/EEG. (Andra

 livförsäkringsdirektivet).

 Övriga områden

 Rådets direktiv 77/92/EEG av den 13

 december 1976 om åtgärder för att

 underlätta det effektiva utövandet av

 etableringsfriheten och friheten att

 tillhandahålla tjänster vid verksamhet

 som försäkringsagent eller försäkrings-

 mäklare (ur grupp 630 ISIC) och särskilt

 om övergångsbestämmelser för sådan

 verksamhet.

 (Försäkringsmäklardirektivet).

 ---------------------

 Regler i andra skadeförsäkringsdirektivet

 och andra livförsäkringsdirektivet såvitt

 avser tillämplig lag på försäkringsavtal

 och försäkringstagarens rätt att säga upp

 avtal har behandlats i proposition

 1992/93:222 om ändringar i svensk

 försäkringsavtalsrätt med anledning av

 EES-avtalet. Propositionen har

 utskottsbehandlats (bet. 1992/93:LU16).

 EG-rådet har dessutom den 19 december

 1991 antagit ett direktiv 91/674/EEG om

 årsredovisning och koncernredovisning för

 försäkringsföretag, den 18 juni 1992 ett

 tredje direktiv om skadeförsäkring

 (92/49/EEG) och den 10 november 1992 ett

 tredje direktiv om livförsäkring

 (92/96/EEG). Dessa direktiv ingår ännu

 inte i EES-avtalet.

 De förslag som kommer att läggas fram i

 det följande tar sikte främst på svenska

 och utländska försäkringsbolag. Även

 lagstiftningen om understödsföreningar

 behöver harmoniseras med EES-reglerna.

 Jag anser emellertid att det bör göras i

 anslutning till en mer övergripande

 reformering av lagstiftningen på området.

 Ett förslag till en sådan reform

 presenterades år 1990 av

 Understödsföreningsutredningen i

 betänkandet Försäkringsföreningar (SOU

 1990:101). Utgångspunkten för

 utredningens arbete var att

 understödsföreningar skulle finnas kvar

 jämsides med försäkringsbolagen och att

 föreningarna skulle regleras i särskild

 lag. Utredningens förslag utformades i

 enlighet härmed. De senaste årens

 utveckling har emellertid medfört att en

 reformering bör göras från andra

 utgångspunkter än utredningens. I första

 hand bör en lösning övervägas som innebär

 att understödsföreningarna helt eller

 delvis inordnas i försäkrings-

 rörelselagens regelsystem. Dessa

 överväganden kräver sådana insatser att

 det inte är möjligt att lägga fram något

 förslag i detta sammanhang. Arbetet bör i

 stället utföras i särskild ordning. Jag

 skall se till att detta arbete kommer

 till stånd så snart som möjligt.

 De förslag jag här lägger fram är delvis

 komplicerade och svårtillgängliga. Det

 beror i stor utsträckning på att den inre

 marknaden på försäkringsområdet ännu inte

 är helt genomförd. Den svenska lagstift-

 ningen måste därför anpassas till olika

 begränsningar i etablerings- och

 tjänstefriheten. Först i och med

 genomförandet av tredje skadeförsäkrings-

 direktivet och tredje

 livförsäkringsdirektivet skapas

 förutsättningar för en inre marknad på

 försäkringsområdet. Bortsett från dessa

 övergångsvisa förhållanden är de aktuella

 EG-reglerna till sin natur ofta

 komplicerade och svårtillgängliga. Det

 har dessutom inte varit möjligt att göra

 någon genomgripande systematisk

 förändring av den svenska försäkrings-

 rörelselagstiftningen i detta sammanhang.

 De ändringar som krävs på grund av

 EES-avtalet har i stället måst göras inom

 ramen för den nuvarande svenska

 systematiken som i väsentliga delar

 avviker från EG:s. Detta har inte

 befrämjat regelverkets överskådlighet.

 Några remissinstanser har framhållit att

 bl.a. innebörden av vissa begrepp och

 uttryck hämtade från direktiven bör bli

 föremål för närmare överväganden. Vidare

 har efterlysts ytterligare vägledning för

 tolkning och tillämpning av de föreslagna

 reglerna.

 Syftet med lagstiftningsarbetet är att

 anpassa svensk rätt till EG-direktivens

 regler. Dessa regler är i vissa fall så

 utformade att möjligheterna att avvika

 från direktivtexten är mycket begränsade.

 Man måste då gå mycket försiktigt till

 väga för att inte avlägsna sig från

 direktivens EG-rättsliga innebörd. Vissa

 begrepp och uttryck i direktivtexten

 måste användas också i de svenska

 reglerna eftersom det inte finns utrymme

 för att ersätta dem med andra inarbetade

 nationella formuleringar.

 Till EG:s lagstiftning finns inte

 förarbeten av den typ som vi är vana vid.

 Beslut om ny lagstiftning i EG utgör inte

 sällan kompromisser inom rådet och

 kommissionen, beslut som dessutom har

 förhandlats fram utan offentlig insyn. De

 enda officiella motiv som finns till

 EG-lagstiftning är de relativt

 kortfattade och allmänt hållna ingresser

 som vanligen inleder varje förordning

 eller direktiv. Dessa ingresser är inte

 av den resonerande eller argumenterande

 karaktär som vi hos oss finner i

 propositioner och utskottsbetänkanden.

 Några uttalanden om hur en viss

 bestämmelse i en förordning eller ett

 direktiv skall tolkas förekommer inte

 där. Inte heller i några andra dokument

 eller uttalanden från kommissionen eller

 ministerrådet i samband med att nya

 regler antas ges någon sådan vägledning.

 Detta beror på att det är EG-domstolen

 som enligt EG:s rättsordning är exklusivt

 behörig att göra auktoritativa uttalanden

 om innebörden av EG:s rättsregler.

 I EES-avtalet finns regler om en

 enhetlig tolkning och tillämpning av

 EES-regler som materiellt motsvaras av

 regler i EG-rätten (artikel 105-107 och

 111). Förordningar skall införlivas utan

 några som helst ändringar eller tillägg.

 Vad gäller direktiv finns valfrihet

 endast i fråga om formerna för och sättet

 för införlivande.

 Vad jag nu anfört innebär alltså att det

 endast finns begränsat utrymme för att

 genom lagbestämmelser eller

 motivuttalanden genomföra en svensk

 tolkning av direktivens regler. En lagbe-

 stämmelse eller ett motivuttalande som

 ger uttryck för en specifikt nationell

 uppfattning riskerar nämligen att

 underkännas av EG-domstolen eller * inom

 ramen för EES-avtalet * av EFTA-domstolen

 och skulle därigenom kunna skapa en

 vilseledande bild av det faktiska

 rättsläget.

 På grund av det anförda ansluter jag mig

 till den lagstiftningsteknik som

 tillämpats i huvudpromemorian och

 tilläggspromemorian.

 Det bör också framhållas att även

 Sveriges övriga internationella åtaganden

 måste beaktas när EES-reglerna införlivas

 i den svenska lagstiftningen. Jag tänker

 då närmast på Sveriges förpliktelser i

 förhållande till OECD. De åtaganden som

 OECD:s medlemsländer har gjort på

 försäkringsområdet ingår i stadgan för

 liberalisering av löpande osynliga

 betalningar (Code of Liberalisation of

 Current Invisible Operations) och i

 kapitalliberaliseringsstadgan (Code of

 Liberalisation of Capital Movements). Ett

 medlemsland som inte förmår uppfylla en

 eller flera liberaliseringsförpliktelser

 enligt stadgorna har möjlighet att

 reservera sig. Sverige har på

 försäkringsområdet endast gjort en

 reservation, som inte är aktuell i detta

 sammanhang. Sverige uppfyller alltså i

 allt väsentligt sina åtaganden gentemot

 OECD. Flera av de reformer som föreslås i

 det följande avser endast de OECD-länder

 som omfattas av EES. Det är angeläget att

 - i den omfattning EES-reglerna så medger

 - motsvarande reformer genomförs även för

 sådana försäkringsföretag utanför EES

 beträffande vilka grundläggande skydds-

 intressen och tillsynskrav är

 tillgodosedda. Detta kräver emellertid så

 genomgripande ändringar i den nuvarande

 lagstiftningen att de inte kan genomföras

 i detta sammanhang. Jag avser emellertid

 att föreslå sådana ändringar så snart som

 möjligt.

 2.2 Förutsättningar för koncession

 Huvudpromemorians förslag:

 Överensstämmer i huvudsak med mitt

 förslag. Promemorian innehåller dock inte

 något uttryckligt förbud mot

 behovsprövning. Promemorians indelning i

 försäkringsklasser omfattar såväl direkt

 som indirekt försäkring. Dessutom innebär

 promemorians förslag, till skillnad från

 mitt förslag, att indirekt

 livförsäkringsrörelse inte får förenas

 med skadeförsäkringsrörelse samt att viss

 sjuk- och olycksfallsförsäkring inte får

 förenas med livförsäkringsrörelse.

 Remissinstanserna: Samtliga

 remissinstanser har varit positiva eller

 inte haft någon erinran mot syftet med

 omformuleringen av sundhetskravet,

 nämligen att undvika all form av

 behovsprövning. Svea hovrätt och

 Försäkringsförbundet anser dock att

 hänvisningen till sundhet vid

 koncessionsprövningen bör undvikas helt

 och hållet. Konkurrensverket förordar i

 första hand att de kriterier som ligger

 till grund för det nya sundhetskravet

 konkretiseras i lag och i andra hand att

 förbudet mot behovsprövning uttryckligen

 anges i lag.

 Finansinspektionen och

 Försäkringsförbundet anser att indirekt

 försäkring inte skall omfattas av den nya

 indelningen i försäkringsklasser. Enligt

 Försäkringsförbundet bör indirekt livför-

 säkringsrörelse, som hittills, få förenas

 med såväl direkt som indirekt

 skadeförsäkringsrörelse.

 Försäkringsförbundet, Folksam och SEB

 Försäkring anser att sjuk- och

 olycksfallsförsäkring, hänförlig till

 skadeförsäkring, i enlighet med förslaget

 till det tredje livförsäkringsdirektivet

 skall få drivas i livförsäkringsbolag.

 Försäkringsförbundet anser att

 verksamhetsformerna tontiner och capital

 redemption skall få drivas av svenska

 försäkringsbolag.

 EES-avtalet: Enligt artikel 6 i både

 första skadeförsäkringsdirektivet och

 första livförsäkringsdirektivet skall

 varje medlemsland för direkt

 försäkringsrörelse inom sitt territorium

 föreskriva auktorisation av behörig

 myndighet. En ansökan om auktorisation

 skall göras dels av varje företag som

 etablerar sitt huvudkontor inom

 medlemslandet, dels av varje företag som

 etablerar en agentur eller filial i

 medlemslandet och har sitt huvudkontor i

 ett annat medlemsland.

 I artikel 8 i båda direktiven anges

 vilka krav som skall vara uppfyllda för

 att auktorisation skall beviljas ett

 försäkringsföretag som etablerar sitt

 huvudkontor i ett medlemsland. Företaget

 skall anta viss associationsform,

 begränsa sin verksamhet till för-

 säkringsområdet och till sådan verksamhet

 som är direkt anknuten till detta område,

 förete en verksamhetsplan och ha ett

 minsta startkapital.

 I artikel 10 i båda direktiven anges

 vilka krav som skall vara uppfyllda för

 att auktorisation skall beviljas en

 agentur eller en filial till ett

 försäkringsföretag som har huvudkontor i

 ett annat medlemsland. Företaget skall

 förete dels sin bolagsordning, dels en

 förteckning över styrelsemedlemmar och

 personer i den verkställande ledningen,

 dels en verksamhetsplan och ett intyg

 från hemlandsmyndigheten som visar både

 vilka försäkringsklasser företaget har

 auktorisation för och vilka risker

 företaget faktiskt försäkrar och som

 visar att företaget har en tillräcklig

 soliditet och tillräckliga medel avsatta

 för uppbyggnad av administration och

 nödvändiga företagsfunktioner.

 En ansökan om auktorisation får enligt

 artiklarna 8 och 10 i båda direktiven

 inte behandlas med hänsyn tagen till

 marknadens ekonomiska behov. Enligt

 artikel 6.3 i direktiven får medlemslän-

 derna inte heller föreskriva deposition

 eller ställande av säkerhet som villkor

 för auktorisation. Vad en verksamhetsplan

 skall innehålla anges närmare i

 direktiven, i artikel 9 för huvudkontor

 och i artikel 11 för agentur och filial.

 I det följande (avsnitt 2.4) utvecklas

 närmare direktivens krav på företagets

 startkapital.

 När ansökan om auktorisation avser

 etablering av en agentur eller filial

 skall, enligt artikel 11 i båda

 direktiven, den tillståndsgivande

 myndigheten överlämna verksamhetsplanen

 till behöriga myndigheter i försäkrings-

 företagets hemland. Samtidigt skall

 uppgifter lämnas om de iakttagelser som

 gjorts. Hemlandsmyndigheten skall inom

 tre månader lämna sin uppfattning om

 verksamhetsplanen. Om något yttrande inte

 avgetts inom denna tid skall det anses

 som att hemlandsmyndigheten avgett

 yttrande till försäkringsföretagets

 förmån.

 En auktorisation skall, enligt artikel 7

 i båda direktiven, beviljas för en viss

 försäkringsklass eller för vissa risker i

 en försäkringsklass. Indelningen i

 försäkringsklasser framgår av bilagor

 till direktiven, med de ändringar som för

 skadeförsäkringens del gjorts genom

 assistansdirektivet artikel 14 och

 rättsskyddsdirektivet artikel 9. En

 auktorisation för skadeförsäkring kan

 även avse vissa grupper av

 försäkringsklasser. Dessa grupper skall

 enligt bilagan till det första

 skadeförsäkringsdirektivet ha särskilda

 beteckningar.

 Särskilda bestämmelser finns som

 reglerar vilka krav som skall ställas på

 ett försäkringsföretag som har sitt säte

 utanför EG och som avser att etablera en

 agentur eller filial inom EG. Varje

 medlemsland skall kräva auktorisation för

 en sådan etablering. Förutsättningarna

 för att få auktorisation är utformade som

 minimivillkor. Det är alltså möjligt för

 varje medlemsland att uppställa strängare

 krav. För att erhålla auktorisation skall

 företaget enligt första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 23 och

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 27 ha rätt att utöva försäkringsverk-

 samhet enligt sitt eget lands lag,

 etablera en agentur eller filial i det

 medlemsland där det avser att driva

 verksamhet, förbinda sig att föra

 räkenskaper hänförliga till verksamheten

 på den plats där agenturen eller filialen

 är belägen och att där förvara alla

 handlingar som hör till verksamheten samt

 befullmäktiga ett ombud som skall

 godkännas av behöriga myndigheter.

 Företaget skall dessutom i det land där

 verksamheten bedrivs inneha tillgångar av

 en viss storlek och deponera tillgångar

 till ett visst belopp samt ha en viss

 soliditet. Slutligen skall företaget

 förete en verksamhetsplan.

 Skälen för mitt förslag: Enligt 1 kap. 1

 § försäkringsrörelselagen (1982:713)

 (FRL) och 1 § lagen (1950:272) om rätt

 för utländska försäkringsföretag att

 driva försäkringsrörelse i Sverige (LUF)

 krävs tillstånd (koncession) för att

 driva försäkringsrörelse här i landet.

 Försäkringsrörelse enligt FRL får drivas

 endast av försäkringsaktiebolag och

 ömsesidiga försäkringsbolag.

 Ett utländskt försäkringsföretag kan

 driva försäkringsrörelse här i landet

 genom ett svenskt dotterbolag eller genom

 en generalagent. Alternativet med ett

 svenskt dotterbolag innebär att för detta

 bolag gäller samma regler som för svenska

 bolag i allmänhet, dvs. främst FRL. Om

 verksamheten drivs genom en generalagent

 gäller i stället LUF.

 För att ett utländskt försäkringsföretag

 skall få koncession i Sverige krävs

 enligt gällande rätt att det här

 etablerar en generalagentur. Av 6 § LUF

 följer vidare att företaget till sin

 koncessionsansökan skall foga bevis om

 att det i bankinstitut deponerat

 värdehandlingar till ett värde som

 motsvarar 300 gånger basbeloppet enligt

 lagen (1962:381) om allmän försäkring.

 För sådana företag som har sitt

 huvudkontor inom EES, och som omfattas av

 direktiven, är kravet på etablering av en

 generalagentur inte förenligt med

 EES-reglerna som även tillåter etablering

 genom filialer. Filialetablering måste

 därför tillåtas i nu angivna fall. Inte

 heller kravet på deponering av

 värdepapper är förenligt med EES-reglerna

 och måste således avskaffas. När det

 däremot gäller andra utländska

 försäkringsföretags etablering här i

 landet strider de nuvarande

 bestämmelserna om agenturetablering och

 deponering inte mot direktivens

 minimiregler och bör kvarstå. Det gäller

 både företag från tredje land och sådana

 företag från EES-land som inte omfattas

 av direktiven.

 När det gäller direkt respektive

 indirekt försäkringsrörelse avviker de

 aktuella försäkringsdirektiven från det

 svenska regelsystemet. Direktiven avser

 endast direkt försäkringsrörelse. FRL

 däremot är tillämplig på både direkt och

 indirekt försäkringsrörelse medan LUF

 endast gäller för direkt

 försäkringsrörelse. I den svenska

 motsvarigheten till direktivens indelning

 i försäkringsklasser ingår även indirekt

 försäkring. I redovisningshänseende

 behandlas mottagen indirekt försäkring

 som en separat verksamhetsgren, trots att

 den verksamheten i vissa bolag har mycket

 stor omfattning och egentligen avser

 många olika verksamhetsgrenar. Eftersom

 direktiven endast avser direkt

 försäkringsrörelse står det Sverige fritt

 att avgöra i vilken utsträckning

 anpassningen av svensk rätt till

 EES-reglerna på försäkringsområdet skall

 omfatta även indirekt försäkringsrörelse.

 Enligt min mening bör man i detta

 sammanhang vara återhållsam när det

 gäller sakliga ändringar i regelsystemet

 för indirekt försäkring.

 Den materiella koncessionsprövningen

 Enligt 2 kap. 3 § FRL skall regeringen

 bevilja koncession om inte den planerade

 verksamheten bedöms vara oförenlig med en

 sund utveckling av försäkringsväsendet.

 Bestämmelsen trädde ikraft den 1 januari

 1985 samtidigt som den dittills gällande

 behovsprincipen upphävdes. Enligt

 Försäkringsutredningen finns det dock

 utrymme för ett visst mått av

 behovsprövning även inom ramen för den

 nuvarande regeln. Utredningen har därvid

 hänvisat till uttalanden i prop.

 1984/85:77 s. 47 ff. Utredningen har

 därför föreslagit att det nuvarande

 sundhetskravet skall ersättas med ett

 krav på förenlighet med FRL. I

 promemorian ställer man sig bakom

 utredningens synsätt. Man har emellertid

 valt en annan teknik än utredningen.

 Prövningen bör enligt promemorian knytas

 till sundheten i det enskilda

 försäkringsbolagets verksamhet. Svea

 hovrätt har förordat

 försäkringsutredningens förslag med

 motiveringen att detta minskar utrymmet

 för skönsmässiga bedömningar.

 Försäkringsförbundet anser att tiden är

 mogen att helt avskaffa sundhetsprincipen

 i FRL. Enligt Konkurrensverket bör de

 objektiva kriterier som gäller för

 koncessionsprövningen framgå av

 lagtexten.

 För att uppnå överensstämmelse med

 EES-reglerna bör varje form av

 behovsprövning av koncessionsansökningar

 undvikas. På bankområdet avskaffades

 behovsprincipen år 1990 genom att det

 infördes ett sundhetskrav som endast fick

 avse sundheten i den enskilda bankens

 verksamhet, se prop. 1989/90:116 s. 58-62

 och 82. Motsvarande regel har införts på

 värdepappersområdet, se prop. 1990/91:142

 s. 115, 116, 155 och 156 samt 2 kap. 1 §

 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse.

 Enligt min mening är det värdefullt om

 man i det nu aktuella hänseendet har en

 enhetlig reglering inom

 Finansinspektionens tillsynsområden. Jag

 anser därför, i likhet med vad som

 föreslagits i promemorian, att det

 nuvarande sundhetskravet skall ersättas

 med ett krav som enbart tar sikte på

 sundheten i det enskilda försäkrings-

 bolagets verksamhet. Motsvarande

 sundhetskrav bör gälla även för utländska

 försäkringsföretag som avser att etablera

 sig här. Vad gäller den närmare

 innebörden av sundhetskravet hänvisas

 till specialmotiveringen. För att undvika

 missförstånd om innebörden i

 sundhetskravet kan det också, som

 Konkurrensverket föreslagit, vara

 lämpligt att i lagtexten uttryckligen

 ange att behovsprövning inte är tillåten.

 En sådan bestämmelse har införts för

 bl.a. banker (SFS 1992:1613).

 Svea hovrätt anser att

 koncessionsprövningen bör anförtros

 Finansinspektionen, eftersom några

 näringspolitiska bedömningar knappast

 längre kan bli aktuella. Jag återkommer

 till detta när jag behandlar frågan om

 rätt till domstolsprövning av vissa

 beslut (avsnitt 2.15).

 Försäkringsklasser

 Den svenska motsvarigheten till

 EES-reglernas indelning i försäkrings-

 klasser återfinns i den branschkatalog

 som dåvarande försäkringsinspektionen

 utfärdade år 1962 och i Finansinspektio-

 nens föreskrifter om försäkringsbolagens

 årsredovisning (FFFS 1991:20).

 Branschkatalogen lägger fast den

 indelning i grenar som - i tillämpliga

 delar - skall finnas i den s.k.

 ändamålsparagrafen i ett

 försäkringsbolags bolagsordning.

 Föreskrifterna om årsredovisning

 innehåller bl.a. regler om de verksam-

 hetsgrenar som skall användas i

 redovisningssammanhang. Den svenska

 indelningen avviker i flera hänseenden

 från klassificeringen i första

 skadeförsäkringdirektivet och första

 livförsäkringsdirektivet. I svensk rätt

 görs en uppdelning mellan skadeförsäkring

 och personförsäkring. Till

 personförsäkring räknas bl.a.

 livförsäkring samt sjuk- och

 olycksfallsförsäkring. En viss

 begreppsförvirring råder så till vida att

 enligt 1 kap. 4 § FRL definieras livför-

 säkringsbolag som ett bolag som

 uteslutande eller så gott som uteslutande

 meddelar personförsäkring, trots att

 livförsäkring definitionsmässigt är

 underordnat personförsäkring. EES-regler-

 nas klassindelning innebär bl.a., till

 skillnad från den svenska försäkrings-

 rörelselagstiftningen, att sjuk- och

 olycksfallsförsäkring som huvudregel

 skall hänföras till skadeförsäkring. Det

 bör dock påpekas att den klassindelning

 som föreskrivs i direktiven inte är

 tillämplig när det gäller

 försäkringsbolagens redovisning.

 Klassindelningen syftar i stället till en

 harmonisering av ländernas koncessions-

 och soliditetsregler. Den indelning som

 skall tillämpas i redovisningshänseende

 behandlas i det direktiv 91/674/EEG om

 årsredovisning och koncernredovisning för

 försäkringsföretag som antogs i december

 1991 och bygger närmast på grupper av

 försäkringsklasser. Det direktivet om-

 fattas ännu inte av EES-avtalet.

 Som tidigare nämnts avser de aktuella

 försäkringsdirektiven endast direkt

 försäkring. Promemorians förslag till

 indelning i försäkringsklasser omfattar

 emellertid även indirekt försäkring.

 Finansinspektionen har avstyrkt förslaget

 i denna del eftersom det torde medföra

 att koncession inte kan meddelas för

 enbart indirekt försäkring. Även

 Försäkringsförbundet har avstyrkt

 förslaget i denna del. Förbundet har

 anfört att ett skadeförsäkringsbolag bör

 kunna få koncession för indirekt

 försäkring, tillhörande även andra

 försäkringsklasser än dem som omfattas av

 koncessionen för direkt försäkring. En

 sådan förändring av det nuvarande

 systemet som promemorians förslag innebär

 är enligt min mening inte motiverad. Jag

 delar därför uppfattningen att den nya

 indelningen i försäkringsklasser endast

 skall avse direkt försäkring.

 Enligt första livförsäkringdirektivet

 kan vissa verksamhetsformer utgöra

 särskilda försäkringsklasser (se bilagan

 klasserna V-IX) under förutsättning bl.a.

 att verksamheten står under tillsyn och

 är auktoriserad. I promemorian uttalades

 att det för närvarande inte finns

 anledning att öppna för dessa

 verksamhetsformer inom ramen för FRL.

 Försäkringsförbundet anser att i varje

 fall de verksamhetsformer som avses i

 klasserna V och VI (tontiner och capital

 redemption) skall få drivas av svenska

 bolag, för att inte dessa skall

 diskrimineras i förhållande till

 utländska bolag som får driva sådana

 verksamhetsformer. Försäkringsförbundet

 har framhållit att det i Tyskland och

 Danmark har ansetts nödvändigt att ge

 inhemska bolag möjlighet att

 tillhandahålla motsvarande produkter som

 andra EES-försäkringsgivare får

 tillhandahålla genom gränsöverskridande

 verksamhet.

 Klass V avser tontiner (efter den

 italienske bankmannen Lorenzo Tonti,

 1630-1695), "som innebär inrättande av

 medlemssammanslutningar för gemensam

 kapitalisering av bidragen och för

 fördelning av därigenom uppbyggda medel

 bland de överlevande eller förmånstagare

 till den avlidne", se artikel 1.2 a.

 Tontiner kan också beskrivas som en form

 av livräntelån som innebär att det

 aktuella institutet i stället för att

 betala vanlig ränta till långivarna åtar

 sig att betala livränta under långivarnas

 livstid. När en långivare avlider övergår

 hans livränta till de övriga. Den

 långivare som lever längst får till slut

 samtliga livräntor.

 Klass VI avser "capital redemption".

 Detta är enligt artikel 1.2 b en form av

 kapitaliseringsverksamhet grundad på

 försäkringstekniska beräkningar, som

 omfattar förpliktelser med fastställd

 varaktighet och beloppsstorlek mot

 inbetalning av engångsbelopp eller

 fastställda periodiska inbetalningar.

 Frågan om dessa verksamhetsformer skall

 omfattas av det svenska

 koncessionssystemet aktualiserar flera

 frågor. I varje fall beträffande capital

 redemption föreligger ingen

 försäkringsrisk. Någon definition av

 begreppet försäkring finns inte i svensk

 rätt. Begreppet har i stället avgränsats

 i rättstillämpningen. Den rådande

 uppfattningen har varit att det måste

 finnas en försäkringsrisk som täcks genom

 försäkringsavtalet. Frågan om hur stort

 riskmomentet måste vara har ytterst fått

 prövas mot bakgrund av sundhetsprincipen

 (se prop. 1989/90:34 s. 42). Denna fråga

 har fått förnyad aktualitet på senare

 tid. Som Försäkringsförbundet berört har

 utländska livförsäkringar med lägre

 riskinnehåll än vad svenska

 försäkringsbolag får tillhandahålla

 kommit in på den svenska marknaden.

 Riksdagen antog den 28 maj 1993 en

 proposition om individuellt

 pensionssparande utan försäkringsinslag

 (prop. 1992/93:187, bet. 1992/93:SkU31,

 rskr. 1992/93:359). Tillstånd att driva

 sådan pensionssparrörelse skall kunna ges

 till banker och värdepappersbolag men

 inte till försäkringsbolag. I

 propositionen konstateras att den

 gällande försäkringslagstiftningen

 hindrar försäkringsbolag att vara

 kontraktspart i avtal om rent sparande

 utan försäkringsinslag. I avvaktan på

 resultatet av Försäkringsutredningens

 arbete föreslås inga ändringar i dessa

 grundläggande förutsättningar för

 försäkringsverksamhet. Propositionens

 utgångspunkt är dock att

 försäkringsbolagen har administrativa

 rutiner och kompetens som skulle göra dem

 väl lämpade som pensionssparinstitut.

 Försäkringsbolagen bör ha samma goda

 förmåga att administrera capital

 redemption. Detsamma gäller tontiner.

 Enligt min mening kan dock de båda

 verksamhetsformerna inte föras in i det

 svenska koncessionssystemet utan att

 deras rättsliga karaktär samt deras

 civilrättsliga och skatterättsliga

 behandling blir föremål för ytterligare

 utredning. Jag avser att senare återkomma

 i frågan.

 De verksamhetsformer som avses i

 klasserna VII-IX bör enligt min mening

 tills vidare hållas utanför det svenska

 koncessionssystemet. Det kan emellertid

 finnas anledning att senare återkomma

 även i denna fråga.

 Den klassindelning som nu föreslås skall

 gälla även för utländska försäkrings-

 givare som etablerar sig här i landet.

 För att undvika två samtidigt

 existerande klassindelningar måste även

 redan beviljade koncessioner anpassas.

 Detta kommer att innebära praktiska

 problem. De redan etablerade

 försäkringsgivarna bör därför under en

 övergångsperiod få fortsätta att driva

 verksamhet med stöd av sina gamla kon-

 cessioner. Beträffande den närmare

 utformningen av övergångsbestämmelserna

 hänvisas till specialmotiveringen.

 Separationsprincipen

 Enligt EES-reglerna råder ett förbud mot

 att driva direkt liv- och

 skadeförsäkringsrörelse i ett och samma

 bolag (den s.k. separationsprincipen), se

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 13.1. Separationsprincipen är inte

 undantagslös. Enligt en övergångsregel i

 bilaga IX till EES-avtalet (avsnitt

 I.11.f) får försäkringsbolag som vid

 tidpunkten för EES-avtalets

 undertecknande samtidigt bedriver liv-

 och skadeförsäkringsrörelse fortsätta med

 detta (övergångsregeln motsvarar första

 livförsäkringsdirektivet artikel 13.3).

 De båda verksamhetsformerna måste dock

 hållas isär hos bolaget. En ytterligare

 uppmjukning av separationsprincipen finns

 i det tredje livförsäkringsdirektivet.

 Ett försäkringsbolag kan få koncession

 för både livförsäkringsrörelse och

 rörelse avseende sådan sjuk- och

 olycksfallsförsäkring som hänförs till

 skadeförsäkring. Även i detta fall måste

 verksamhetsformerna hållas åtskilda hos

 bolaget.

 I den svenska

 försäkringsrörelselagstiftningen gäller

 också en separationsprincip, se 1 kap. 3

 § andra stycket FRL (jämför även 1 kap. 4

 § och 5 § första stycket samma lag) och 2

 § andra stycket LUF. Bestämmelserna

 innebär bl.a. följande. Direkt

 livförsäkringsrörelse får endast förenas

 med försäkringsrörelse som avser

 personförsäkring (till personförsäkring

 räknas bl.a. sjuk- och

 olycksfallsförsäkring). Indirekt

 livförsäkringsrörelse får däremot förenas

 med (direkt och indirekt)

 skadeförsäkringsrörelse. "Lång" sjuk- och

 olycksfallsförsäkring, dvs. försäkring

 som meddelas för längre tid än fem år och

 mot en premie som är beräknad och bestämd

 för längre tid än fem år i sänder, får

 meddelas endast av livförsäkringsbolag.

 "Kort" sjuk- och olycksfallsförsäkring

 får meddelas av såväl skade- som livför-

 säkringsbolag.

 Huvudpromemorians förslag innebär bl.a.

 att rörelse avseende kort sjuk- och

 olycksfallsförsäkring, i enlighet med

 EES-avtalet, som huvudregel skall

 hänföras till skadeförsäkringsrörelse,

 vilken får drivas tillsammans med direkt

 livförsäkringsrörelse endast under

 förutsättning att den samtidiga

 verksamheten bedrevs vid tidpunkten för

 EES-avtalets undertecknande, den 2 maj

 1992. Detta är helt i enlighet med den

 nämnda övergångsregeln till bilaga IX

 till EES-avtalet. Ett försäkringsbolag

 som etableras efter den tidpunkten

 skulle, enligt huvudpromemorians förslag,

 som huvudregel alltså vara förhindrat att

 samtidigt meddela direkt livförsäkring

 och sjuk- och olycksfallsförsäkring.

 Några remissinstanser, bl.a.

 Försäkringsförbundet och Folksam, har

 haft invändningar mot promemorians

 förslag i denna del. Remissinstanserna

 har därvid hänvisat till den möjlighet

 att förena direkt livförsäkringsrörelse

 med rörelse avseende sjuk- och

 olycksfallsförsäkring i nystartade bolag

 som ges i det tredje livförsäkrings-

 direktivet. Jag håller med om att det

 vore opraktiskt att ta bort möjligheten

 att förena livförsäkring med kort sjuk-

 och olycksfallsförsäkring för bolag som

 nu vill starta sådan samtidig verksamhet,

 för att sedan återinföra denna rätt när

 Sverige blir bundet av det tredje

 livförsäkringsdirektivet vilket ännu inte

 ingår i EES-avtalet. Mot denna bakgrund

 bör möjligheten att även efter den 2 maj

 1992 starta samtidig

 livförsäkringsrörelse och rörelse

 avseende sjuk- och olycksfallsförsäkring

 som hänförs till skadeförsäkring

 behållas. Att detta under en

 övergångsperiod innebär en viss avvikelse

 från EES-avtalet måste accepteras

 eftersom de aktuella reglerna kommer att

 bli förenliga med EES-avtalet då det

 tredje livförsäkringsdirektivet

 integreras i EES-avtalet.

 Motsvarande separationskrav som för

 svenska försäkringsbolag skall gälla för

 verksamhet som drivs här i landet av

 utländska försäkringsföretag hemmahörande

 inom EES. För andra utländska

 försäkringsföretags verksamhet här i

 landet finns i det tredje

 livförsäkringsdirektivet inte någon

 möjlighet att förena livför-

 säkringsrörelse med rörelse avseende

 sjuk- och olycksfallsförsäkring som

 hänförs till skadeförsäkring. För att

 inte komma i konflikt med

 separationskravet i första

 livförsäkringsdirektivet kan utländska

 försäkringsföretag hemmahörande utanför

 EES inte här i landet få förena direkt

 livförsäkringsrörelse med rörelse

 avseende annat än återförsäkring av

 livförsäkring.

 För utländska företag hemmahörande inom

 EES som i sitt hemland får fortsätta att

 förena liv- och skadeförsäkringsrörelse

 innebär EES-reglerna ytterligare en

 begränsning av möjligheterna att

 nyetablera agenturer eller filialer i

 andra länder. En sådan nyetablering får

 endast avse skadeförsäkringsverksamhet

 (första livförsäkringsdirektivet artikel

 13.4). De agenturer och filialer till

 blandade företag som vid den tid första

 livförsäkringsdirektivet anmäldes till

 EG-medlemsländerna drev endast

 livförsäkringsverksamhet får fortsätta

 med detta. Om företaget i samma land även

 avser att driva skadeförsäkringsrörelse

 måste livförsäkringsverksamheten drivas i

 ett dotterbolag (artikel 13.6 c).

 Huvudpromemorians förslag innebär en

 anpassning även till dessa begränsningar.

 Enligt vad jag redan anfört anser jag att

 en viss ändring av promemorians förslag

 skall ske på så sätt att möjligheten att

 förena livförsäkringsrörelse med rörelse

 avseende sjuk- och olycksfallsförsäkring

 som hänförs till skadeförsäkring skall

 behållas även för nyetableringar. En

 utländsk försäkringsgivare, som i sitt

 hemland förenar livförsäkringsrörelse med

 annan skadeförsäkringsrörelse än sådan

 som avser sjuk- och

 olycksfallsförsäkring, bör dock i

 enlighet med EES-reglerna inte kunna

 nyetablera sig här för annat än

 skadeförsäkringsrörelse. Det finns annars

 risk att svenska livförsäkringstagares

 intressen äventyras av skadeförsäk-

 ringsdelen i företagets hemland. Det

 finns inget utländskt företag som här i

 landet bedriver endast

 livförsäkringsverksamhet. Det finns

 därför inte något behov av

 övergångsbestämmelser som tillåter sådan

 fortsatt verksamhet. Beträffande blandade

 företags möjlighet att driva gränsöver-

 skridande verksamhet återkommer jag i det

 följande (avsnitt 2.5).

 Gränsdragningen mellan

 livförsäkringsbolag och skadeförsäk-

 ringsbolag

 Gränsdragningen mellan

 livförsäkringsbolag och skadeförsäk-

 ringsbolag görs i FRL med ledning av

 begreppet personförsäkring (1 kap. 4 §

 FRL). Till livförsäkringsbolag räknas

 sådana bolag vars försäkringsrörelse

 uteslutande eller så gott som uteslutande

 avser personförsäkring (dvs.

 livförsäkring, sjuk- och olycksfalls-

 försäkring, avgångsbidragsförsäkring och

 arbetslöshetsförsäkring). Med

 skadeförsäkringsbolag avses andra bolag

 än livförsäkringsbolag.

 Den nya indelningen i försäkringsklasser

 innebär att begreppet personförsäkring

 inte längre bör användas i FRL.

 Gränsdragningen mellan

 livförsäkringsbolag och

 skadeförsäkringsbolag bör i stället

 knytas till den uppdelning som görs

 mellan livförsäkring och skadeförsäkring

 enligt den nya klassindelningen (se

 specialmotiveringen till 1 kap. 4 § FRL).

 Gränsdragningen mellan

 livförsäkringsbolag och skadeförsäk-

 ringsbolag har framför allt betydelse i

 redovisnings- och skattehänseende. Den nu

 gällande gränsdragningen i FRL

 överensstämmer således med den som görs i

 skattelagstiftningen, jämför 2 § 6 mom.

 (lagen 1947:576) om statlig inkomstskatt.

 Gränsdragningen mellan de båda

 företagsformerna måste därför ändras även

 på skatteområdet. Detta bör dock inte

 göras nu eftersom det kan finnas skäl att

 överväga även andra ändringar än rena

 följdändringar, främst med anledning av

 att sjuk- och olycksfallsförsäkringar

 delvis kommer att räknas som

 skadeförsäkringar. Jag avser emellertid

 att snarast möjligt återkomma med förslag

 i gränsdragningsfrågan på skattesidan.

 2.3 Placeringsregler m.m.

 Försäkringsutredningens förslag: För

 samtliga försäkringsbolag föreslås

 placeringsregler grundade på ännu inte

 antagna direktiv. Vidare föreslås att

 femprocentsregeln upphävs, att

 försäkringsbolag skall få driva annan

 verksamhet genom dotterbolag och att

 större delen av den nuvarande

 återbäringsfonden för livförsäkring skall

 ingå i de försäkringstekniska skulderna.

 Därtill föreslås en skyldighet för

 skadeförsäkringsbolag att föra register

 över de tillgångar som motsvarar

 försäkringstekniska skulder.

 Huvudpromemorians förslag: Överenstämmer

 med mitt förslag i fråga om

 femprocentsregeln och en allmänt

 formulerad placeringsregel för

 skadeförsäkringsbolag. Promemorian

 innehåller inget förslag angående kravet

 på Finansinspektionens medgivande för

 förvärv av andelar i värdepappersfonder

 m.m.

 Remissinstanserna: Försäkringsförbundet

 och Folksam anser att femprocentsregeln

 strider mot EG:s direktiv och bör

 avskaffas samt att, i varje fall

 provisoriska, EG-anpassade

 placeringsregler skall införas redan nu.

 Även TCO förordar friare placeringsregler

 redan i detta skede. Folksam menar

 dessutom att det principiella förbudet

 att äga andelar i värdepappersfonder

 strider mot EG:s direktiv och därför

 skall tas bort.

 Skälen för mitt förslag: För

 livförsäkring (samt därmed jämställd

 annan personförsäkring och försäkring av

 annat slag om den meddelas för längre tid

 än tio år) innebär nu gällande

 placeringsregler att de

 försäkringstekniska skulderna till stor

 del skall motsvaras av obligationer eller

 andra säkra tillgångar. Ett belopp

 motsvarande högst 20 procent av de

 försäkringstekniska skulderna för egen

 räkning får emellertid motsvaras av andra

 tillgångar (den s.k. fria sektorn), dock

 inte aktier. De försäkringstekniska

 skulderna får, med ett smärre undantag,

 inte motsvaras av aktier. För medel som

 inte motsvaras av försäkringstekniska

 skulder (i dagligt tal kallade "fria"

 medel) gäller den begränsning som följer

 av den s.k. femprocentsregeln. I det

 officiella bokslutet motsvaras de fria

 medlen till stor del av

 återbäringsfonden. Femprocentsregeln

 innebär att ett försäkringsbolag, eller

 en koncern vari bolaget ingår, inte utan

 Finansinspektionens medgivande får äga

 större andel av aktierna i ett enskilt

 aktiebolag än som motsvarar fem procent

 av det totala röstvärdet i bolaget.

 Dessutom gäller att ett försäkringsbolag

 inte utan Finansinspektionens medgivande

 får äga andelar i en värdepappersfond

 eller i en annan juridisk person än

 aktiebolag. För annan skadeförsäkring än

 sådan som är jämställd med livförsäkring

 eller som meddelas för längre tid än tio

 år gäller inga andra

 placeringsbegränsningar än

 femprocentsregeln samt förbudet att äga

 andelar i värdepappersfonder och andra

 juridiska personer än aktiebolag.

 Försäkringsutredningens uppdrag innebär

 bl.a. att den skall överväga en

 uppmjukning av nuvarande

 placeringsrestriktioner i syfte att skapa

 ekonomiskt mer effektiva

 placeringsregler. Frågor som föranleds av

 anpassningen till EG:s regelsystem skall

 behandlas med förtur.

 EG:s ministerråd antog den 18 juni 1992

 det tredje skadeförsäkringsdirektivet

 (92/49/EEG) och den 10 november 1992 det

 tredje livförsäkringsdirektivet

 (92/96/EEG) vilka innehåller placerings-

 regler avseende försäkringstekniska

 skulder. Direktiven ingår ännu inte i

 EES-avtalet.

 Då Försäkringsutredningen lämnade sitt

 betänkande fanns således inte några

 EG-direktiv med placeringsregler avseende

 de försäkringstekniska skulderna.

 Utredningen ansåg sig dock inte kunna

 avvakta den slutliga utformningen av EG:s

 placeringsregler i de kommande

 direktiven.

 Utredningens ställningstagande är en

 följd av att den anser att

 femprocentsregeln strider mot

 bestämmelser i de första skade- och

 livförsäkringsdirektiven och därför måste

 avskaffas. Ett avskaffande av regeln

 skulle, enligt utredningen, emellertid

 medföra att försäkringsbolagen får så

 stor frihet att förfoga över

 återbäringsmedlen att det inte ens

 övergångsvis är acceptabelt. Med

 anledning därav har utredningen

 föreslagit att större delen av

 återbäringsfonden skall redovisas som en

 försäkringsteknisk skuld. En sådan

 utvidgning av begreppet försäkrings-

 teknisk skuld innebär att det "fria"

 placeringsutrymmet minskar i motsvarande

 mån. Med oförändrade placeringsregler

 skulle därför försäkringsbolagen tvingas

 avveckla stora innehav av vissa

 tillgångsslag, främst aktier. För att

 undvika sådana konsekvenser har ut-

 redningen lagt fram förslag till nya

 placeringsregler. Reglerna har karaktären

 av riskspridningsregler och är flexiblare

 än de nuvarande.

 Utgångspunkten för utredningens förslag

 till placeringsbestämmelser har varit

 EG-kommissionens ursprungliga förslag

 till tredje skadeförsäkringsdirektiv

 (COM(90)348) och tredje

 livförsäkringsdirektiv (COM(91)57). I de

 nu antagna tredje

 skadeförsäkringsdirektivet och tredje

 livförsäkringsdirektivet har emellertid

 placeringsbestämmelserna reviderats i en

 inte obetydlig omfattning. Framför allt

 har direktivens detaljföreskrifter

 kompletterats med allmänt formulerade

 krav och riktlinjer. Direktiven

 överlämnar i högre utsträckning åt de

 enskilda länderna att självständigt

 bestämma hur de skall uppnå de mål som

 direktiven anger.

 Mot denna bakgrund fann regeringen i

 beslut den 17 december 1992 att

 Försäkringsutredningens förslag till

 placeringsregler bör bearbetas med hänsyn

 till innehållet i tredje

 skadeförsäkringsdirektivet och tredje

 livförsäkringsdirektivet samt att detta

 kräver sådana insatser och överväganden

 att arbetet bör utföras i särskild

 ordning. Regeringen uppdrog därför i

 beslutet åt docenten Lars[REDACTED_EFTERNAMN] att

 föreslå nya placeringsregler för

 försäkringsbolag. Uppdraget är ännu inte

 slutfört. Det är därför inte aktuellt att

 nu lägga fram förslag om placeringsregler

 som grundas på de nämnda direktiven.

 Vid remissbehandlingen av

 Försäkringsutredningens förslag ansåg

 vissa remissinstanser att man kan nöja

 sig med en övergripande, allmänt

 formulerad, placeringsregel. Vad gäller

 livförsäkring skulle en sådan ordning,

 enligt min mening, inte ge tillräckligt

 tydliga regler för kapitalförvaltningen

 och allvarligt försämra möjligheterna att

 upprätthålla en godtagbar tillsyn. De

 nuvarande placeringsreglerna för livför-

 säkring bör därför inte ens övergångsvis

 ersättas med en sådan regel.

 Vad däremot gäller

 skadeförsäkringsbolagen kan konstateras

 att dessa inte omfattas av några

 placeringsbestämmelser utöver

 femprocentsregeln samt förbudet avseende

 placeringar i andelar i

 värdepappersfonder och i andra juridiska

 personer än aktiebolag. Enligt första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 15.2

 skall för de försäkringstekniska

 skulderna finnas motsvarande och

 valutamatchande tillgångar lokaliserade

 till varje land där verksamheten bedrivs.

 I promemorian har därför föreslagits en

 allmänt formulerad placeringsregel för

 skadeförsäkring. Folksam har invänt att

 direktivet inte innebär att det krävs

 någon placeringsregel för

 skadeförsäkring. Jag anser att

 direktivbestämmelsen kräver någon form av

 nationell reglering i varje fall avseende

 valutamatchning och tillgångarnas

 lokalisering. Enligt min mening är det

 naturligt att man i samband med detta

 inför även en sådan allmän

 placeringsregel som föreslagits i

 promemorian. Finansinspektionen anser att

 den regel som föreslagits i promemorian

 är alltför allmänt hållen för att ha en

 funktion att fylla i lagstiftningen. För

 egen del vill jag framhålla att en sådan

 allmän regel främst syftar till att

 provisoriskt anpassa lagstiftningen till

 den aktuella direktivbestämmelsen i

 avvaktan på utförligare placeringsregler

 grundade på det tredje skadeförsäk-

 ringsdirektivet och det tredje

 livförsäkringsdirektivet. Jag föreslår

 därför att det i linje med promemorians

 förslag införs en allmän placeringsregel,

 som inbegriper krav på valutamatchning

 och lokalisering av tillgångarna.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen bör ges

 möjlighet att utfärda närmare

 föreskrifter om krav på valutamatchning.

 En reglering av motsvarande innehåll bör

 gälla även för utländska försäkrings-

 givares etableringar här i landet.

 Det sagda innebär att jag anser att de

 nuvarande placeringsreglerna för

 livförsäkring bör behållas tills vidare.

 Den föreslagna utvidgningen av de

 försäkringstekniska skulderna bör också

 övervägas senare eftersom bolagen, som

 utredningen konstaterat, annars skulle

 tvingas avveckla stora innehav av främst

 aktier.

 Under sådana förhållanden är

 livförsäkringsbolagens relativt stora

 fria placeringsutrymme oförändrat tills

 vidare. Av den anledningen är det enligt

 min mening önskvärt att behålla

 femprocentsregeln. Som utredningen

 framhållit skulle bolagen annars få

 alltför stor frihet att förfoga över

 återbäringsmedlen. I detta sammanhang är

 naturligtvis frågan om femprocentsregeln

 är förenlig med EES-reglerna av största

 betydelse. Detsamma gäller i fråga om

 förbudet att äga andelar i värdepappers-

 fonder och andra juridiska personer än

 aktiebolag. Utredningen anser, som

 nämnts, att femprocentsregeln strider mot

 första skadeförsäkringsdirektivet artikel

 18.1 och första livförsäkringsdirektivet

 artikel 21.1. Enligt dessa bestämmelser

 får medlemsländerna, för de medel som

 inte motsvarar de s.k. tekniska

 reserverna, inte föreskriva några regler

 för valet av tillgångar, i den engelska

 versionen uttryckt som ".. as to the

 choice of the assets in excess of those

 representing the technical reserves ..".

 I fråga om femprocentsregelns

 förenlighet med dessa direktivbestäm-

 melser gör jag följande bedömning.

 Femprocentsregeln är ingen absolut gräns

 för ett försäkringsbolags aktieinnehav i

 ett och samma aktiebolag.

 Finansinspektionen kan medge att ett

 försäkringsbolag får överskrida

 femprocentsgränsen. Dessutom kan ett

 försäkringsbolag, utan inspektionens

 medgivande, äga aktier med lågt röstvärde

 till ett samlat belopp som svarar mot en

 långt större andel av ett företags totala

 aktiekapital än fem procent. Det kan

 därför inte med säkerhet hävdas att

 femprocentsregeln är oförenlig med

 EES-reglerna. Det bör dessutom beaktas

 att de fria medlen utgör ca 40 procent av

 de svenska livförsäkringsbolagens

 balansomslutning, medan livförsäkrings-

 bolag i andra europeiska länder ofta

 endast har 5-10 procent fria medel.

 Skillnaderna sammanhänger bl.a. med

 olikheter i fråga om redovisning och

 återbäringshantering.

 Femprocentsregeln kan mot denna bakgrund

 behållas tills vidare. Frågan om regelns

 avskaffande får övervägas i samband med

 att placeringsbestämmelserna i det tredje

 skadeförsäkringsdirektivet och det tredje

 livförsäkringsdirektivet införlivas i

 svensk rätt. Direktivens

 placeringsbestämmelser bygger på att

 riskerna skall spridas genom att

 placeringarna fördelas mellan flera olika

 tillgångsslag och att den tillåtna

 storleken på enskilda engagemang

 begränsas.

 Utredningens förslag om att

 försäkringsbolag skall tillåtas att genom

 dotterbolag driva annan verksamhet än

 försäkringsrörelse har ett sådant samband

 med femprocentsregeln att även den frågan

 får prövas i ett senare sammanhang.

 Det principiella förbudet för

 försäkringsbolag att äga andelar i värde-

 pappersfonder och andra juridiska

 personer än aktiebolag framstår som mer

 svårförenligt med de aktuella direktivbe-

 stämmelserna. Förbudet bör därför tas

 bort. Under sådana förhållanden kan det

 sättas i fråga om i stället möjligheten

 att placera i sådana andelar inom den

 tidigare nämnda fria sektorn skall

 begränsas. Jag anser emellertid inte att

 en sådan begränsning är påkallad, främst

 med hänsyn till att försäkringsbolagens

 placeringsregler relativt snart kommer

 att reformeras med utgångspunkt i det

 tredje skadeförsäkringsdirektivet och det

 tredje livförsäkringsdirektivet. Därtill

 kommer att värdepappersfonderna är

 underkastade placeringsbestämmelser som

 tar sikte på riskspridning och

 begränsning av enhandsengagemang.

 Försäkringsutredningen har, för att

 möjliggöra kontroll av placerings-

 reglernas efterlevnad, föreslagit en

 skyldighet för skadeförsäkringsbolag att

 föra register över de tillgångar som

 motsvarar de försäkringstekniska

 skulderna. Eftersom detaljerade

 placeringsregler nu inte införs bör även

 den frågan anstå och övervägas i ett

 senare sammanhang.

 2.4 Soliditetsregler

 Huvudpromemorians förslag:

 Överensstämmer i huvudsak med mitt

 förslag. Till skillnad från mitt förslag

 har utjämningsreserven för

 kreditförsäkringsrörelse inte behandlats

 som en försäkringsteknisk skuld.

 Remissinstanserna: Har överlag varit

 positiva till förslaget. De synpunkter

 som framförts har i huvudsak varit av

 terminologisk och teknisk karaktär.

 Enligt Finansinspektionen och Bokför-

 ingsnämnden bör det klargöras om

 utjämningsreserven för

 kreditförsäkringsverksamhet skall

 betraktas som en del av de

 försäkringstekniska skulderna eller som

 en obeskattad reserv.

 EES-avtalet: EG:s

 konsolideringsbestämmelser återfinns

 huvudsakligen i det första

 skadeförsäkringsdirektivet artiklarna 16,

 17 och 25 (med de ändringar som gjorts

 genom assistansdirektivet artikel 9 och

 10 och kreditförsäkringsdirektivet

 artikel 1.4-1.6) och det första

 livförsäkringsdirektivet artiklarna 18-20

 och 29. Reglerna har sitt ursprung i

 diskussioner som började inom OECD:s

 föregångare, OEEC, i mitten av

 1950-talet. Enligt de båda direktiven

 skall medlemsländerna föreskriva att för-

 säkringsbolagen upprätthåller en

 tillräcklig solvensmarginal i förhållande

 till sin totala verksamhet.

 Direktiven behandlar först kraven på

 solvensmarginalens sammansättning och

 därefter på dess storlek. I det första

 livförsäkringsdirektivet används

 begreppet minsta solvensmarginalen i

 fråga om solvensmarginalens storlek. I

 första skadeförsäkringsdirektivet däremot

 används beteckningen solvensmarginal både

 beträffande sammansättningen och

 storlekskravet.

 Solvensmarginalen skall, enligt

 direktiven, i huvudsak motsvaras av

 poster på passivsidan av viss kvalitet.

 De får inte vara belastade med

 förpliktelser. Det skall främst vara

 fråga om eget kapital och reserver som

 inte ingår i de försäkringstekniska

 skulderna. Med tillsynsmyndighetens

 medgivande får också andra poster räknas

 in.

 För skadeförsäkring är storleken på

 solvensmarginalen väsentligen relaterad

 till premieinkomst respektive

 (genomsnittliga) skadeersättningar, med

 viss reduktion med hänsyn till avgiven

 affär. För att hantera försäk-

 ringsriskerna (dvs. riskerna i själva

 försäkringsrörelsen och inte i

 kapitalförvaltningen) beräknas

 skadeersättningarna som ett genomsnitt av

 ersättningarna under flera räkenskapsår.

 Premieinkomsten och skadeersättningarna

 ger ett mått på rörelsens omfattning.

 För livförsäkring bestäms

 solvensmarginalens storlek oftast som en

 viss procent av premiereserven respektive

 av de s.k. positiva risksummorna, efter

 avdrag upp till en viss nivå för avgiven

 återförsäkring. Premiereserven utgör

 värdet av försäkringsbolagets samlade

 ansvarighet för löpande försäkringar. Med

 risksumma avseende en viss persons liv

 menas det belopp varmed premiereserven

 förändras vid vederbörandes död.

 Risksumman är positiv om premiereserven

 ökar och negativ om den minskar. Genom

 att knyta an till en viss procent av de

 positiva risksummorna är soliditetskravet

 relaterat till det totala belopp som ett

 försäkringsbolag riskerar att betala om

 samtliga försäkrade skulle avlida

 samtidigt.

 Om de poster som motsvarar

 solvensmarginalen är otillräckliga och

 marginalen därför underskrider den

 föreskrivna storleken skall tillsyns-

 myndigheten begära att försäkringsbolaget

 upprättar en plan för att återställa en

 sund finansiell ställning.

 En tredjedel av den föreskrivna

 solvensmarginalen kallas garantifonden.

 Garantifonden får dock aldrig underskrida

 vissa absoluta miniminivåer (minsta

 garantifonden). För skadeförsäkring har

 dessa nivåer bestämts med hänsyn till

 riskernas storlek i varje

 försäkringsklass. Beträffande

 livförsäkring är miniminivån 800 000 ecu.

 De enskilda länderna får dock underskrida

 dessa nivåer i fråga om vissa institut.

 För livförsäkring gäller att en del av

 garantifonden och den minsta

 garantifonden skall ha en viss

 sammansättning.

 Om solvensmarginalen underskrider en

 tredjedel av den föreskrivna storleken på

 solvensmarginalen (dvs. garantifonden)

 eller den minsta garantifonden (om den är

 större än en tredjedel av den föreskrivna

 solvensmarginalen) skall

 försäkringsbolaget åläggas att upprätta

 en plan för kortfristig finansiering.

 Tillsynsmyndigheten får även inskränka

 försäkringsbolagets rätt, eller helt

 förbjuda det, att förfoga över sina

 tillgångar.

 Det sagda innebär att solvensmarginalen

 aldrig får understiga den minsta

 garantifonden även om verksamheten varit

 av mycket blygsam omfattning. Om bolaget

 inte tidigare bedrivit någon verksamhet

 får solvensmarginalen inte heller

 underskrida den minsta garantifonden. Med

 andra ord skall den minsta garantifonden

 dessutom säkerställa att varje bolag vid

 bildandet har ett tillräckligt

 startkapital.

 Skadeförsäkringsbolag som meddelar

 kreditförsäkringar skall dessutom, enligt

 kreditförsäkringsdirektivet artikel 1.3,

 ha en extra säkerhet i form av en

 utjämningsreserv som får användas endast

 för förlusttäckning i

 kreditförsäkringsverksamheten. I

 direktivet anges fyra alternativa metoder

 för beräkning av utjämningsreserven,

 vilka skall anses inbördes likvärdiga och

 som länderna därför får välja fritt

 mellan. Utjämningsreserven utgör en

 säkerhet utöver solvensmarginalen.

 Reserven får användas för att täcka

 solvensmarginalen endast till den del

 reservens storlek överstiger det belopp

 som den minst skall uppgå till enligt

 någon av beräkningsmetoderna. Såvitt

 framgår av direktivet 91/674/EEG om

 årsredovisning och koncernredovisning för

 försäkringsföretag skall

 utjämningsreserven, till den del den inte

 får ingå i solvensmarginalen, utgöra en

 försäkringsteknisk skuld.

 Skälen för mitt förslag: FRL innehåller

 ett flertal regler som ytterst syftar

 till att försäkringsbolagen skall kunna

 fullgöra sina förpliktelser mot

 försäkringstagarna. Exempel på sådana

 regler är bestämmelserna om

 försäkringstekniska skulder, kraven på

 grunder för livförsäkring och skyl-

 digheten att teckna återförsäkring. Den

 svenska lagstiftningen innehåller dock

 inga uttalade krav på minimikonsolidering

 i ett försäkringsbolag.

 Försäkringsbolagens

 konsolideringskapital, dvs. reserver

 utöver de försäkringstekniska skulderna,

 utgör en extra buffert mot riskerna i

 verksamheten. Riskerna kan delas in i

 försäkringsrisker respektive finansiella

 risker. Försäkringsriskerna avser, som

 tidigare nämnts, riskerna i själva

 försäkringsrörelsen. Finansiell risk är

 en sammanfattande benämning på olika

 risker som förekommer i

 kapitalförvaltningen.

 Enligt Försäkringsutredningen och

 huvudpromemorian föreligger följande

 skillnader i konsolideringsbehov mellan

 livförsäkring och skadeförsäkring. Inom

 livförsäkring finns det goda möjligheter

 att hantera försäkringsriskerna medan de

 finansiella riskerna är svårare att

 bemästra. Stora variationer i dödligheten

 är nämligen ovanliga och förändringar av

 den genomsnittliga livslängden är en

 långsam process som till stor del kan

 förutses. Inom skadeförsäkring råder det

 omvända förhållandet. De ofta korta

 avtalstiderna gör de finansiella riskerna

 förhållandevis lätta att bemästra.

 Försäkringsriskerna däremot kan vara

 mycket svårhanterliga till följd av

 slumpmässiga variationer i skadeutfall

 och ersättningsbelopp.

 Jag vill för egen del tillägga att

 skillnaderna mellan konsolideringsbehoven

 i praktiken inte är så tydliga.

 Livförsäkring har ju återbäring som en,

 visserligen inte utfäst, förmån.

 Skadeförsäkring med lång avvecklingstid

 eller katastrofrisker kan också vara

 känslig för den finansiella risken.

 Enligt Försäkringsutredningen och

 huvudpromemorian är de beskrivna

 EG-reglerna absoluta, dvs.

 medlemsländerna får inte avvika från

 reglerna genom att föreskriva mildare

 eller strängare bestämmelser. Jag är

 emellertid själv inte helt övertygad om

 att ett land skulle vara förhindrat att

 föreskriva strängare regler för sina egna

 försäkringsbolag. EG:s regler om

 minimikonsolidering tillkom på 1970-talet

 (det första skadeförsäkringsdirektivet

 antogs år 1973 och det första

 livförsäkringsdirektivet år 1979). Syftet

 var då att åstadkomma en heltäckande

 harmonisering av medlemsländernas regler.

 Efter hand blev det emellertid uppenbart

 att det var omöjligt att åstadkomma en

 heltäckande harmonisering av ländernas

 lagar. Denna insikt kom till uttryck i

 EG-kommissionens s.k. vitbok år 1985.

 Harmoniseringsarbetet skall enligt

 vitboken i fortsättningen inriktas på att

 åstadkomma en minimiharmonisering, dvs.

 samordningen begränsas till de punkter

 som är oundgängligen nödvändiga för att

 reglerna skall bli likvärdiga. De

 skillnader som därför kommer att finnas

 mellan ländernas regelsystem hanteras

 enligt principen om ömsesidigt erkännan-

 de. Denna innebär att man godtar ett

 annat lands regleringar som likvärdiga

 det egna landets. Mot denna bakgrund kan

 EG:s regler om minimikonsolidering

 ursprungligen ha uppfattats som absoluta.

 Till följd av den redovisade utvecklingen

 inom EG kan emellertid detta synsätt

 sättas i fråga. Enligt uppgift uppställer

 också flera EG-länder strängare krav på

 konsolidering för sina försäkringsbolag

 än EG-direktiven. Det kan därför, enligt

 min mening, inte uteslutas att ett land

 för sina egna försäkringsbolag får

 föreskriva strängare regler i fråga om

 konsolidering än vad direktiven kräver.

 I Försäkringsutredningens och

 huvudpromemorians förslag har man inte

 övervägt att införa strängare

 bestämmelser än vad EG:s regler före-

 skriver eftersom dessa betraktats som

 absoluta. Inte heller jag är nu beredd

 att föreslå strängare regler eftersom

 detta skulle kräva överväganden och

 beredning som det inte finns utrymme för

 i förevarande ärende. Det är emellertid

 möjligt att jag återkommer i frågan om

 det visar sig att de föreslagna

 bestämmelserna behöver justeras sedan de

 aktuella EG-reglernas rättsliga karaktär

 blivit klarlagd.

 Försäkringsutredningen har föreslagit en

 utformning av lagtexten i denna del som

 nära ansluter till direktiven. I huvud-

 promemorian utformades lagtexten på ett

 något avvikande sätt för att göra den

 ganska komplicerade regleringen lättare

 att förstå. Mitt förslag knyter an till

 promemorians. Ytterligare justeringar har

 gjorts för att göra lagtexten i denna del

 mer lättillgänglig. För att undvika

 förväxlingar används termen kapitalbas

 som grundläggande begrepp i stället för

 solvensmarginal. Begreppet

 solvensmarginal behålls dock som

 beteckning för kravet på kapitalbasens

 storlek. Begreppet garantifond kan ge det

 felaktiga intrycket att bolagen skall

 redovisa en fond i sina balansräkningar.

 Det finns dessutom risk för förväxling

 mellan begreppen garantifond och minsta

 garantifond. Lagtexten har därför

 utformats så att en särskild term för att

 motsvara begreppet garantifond inte

 behövs och att termen garantibelopp

 används för att motsvara begreppet minsta

 garantifond. Beträffande utformningen av

 dessa regler hänvisas till specialmoti-

 veringen.

 De gällande svenska reglerna innebär att

 livförsäkringsbolag får räkna in

 återbäringsmedel (dock inte tilldelad

 återbäring) i konsolideringskapitalet.

 Enligt de föreslagna reglerna kommer

 samma sak gälla i fråga om vad som får

 ingå i kapitalbasen. De svenska

 livförsäkringsbolagen kommer därför inte

 att ha några problem med att uppfylla

 kraven på minimikonsolidering. I samband

 med att det tredje livförsäkrings-

 direktivet införlivas i den svenska

 lagstiftningen kan emellertid möjligheten

 att räkna in återbäringsmedlen i

 kapitalbasen komma att inskränkas.För

 kreditförsäkring föreslås, i enlighet med

 EG:s direktiv, vissa bestämmelser som

 avviker från övrig skadeförsäkring. Det

 gäller inte bara den nämnda

 utjämningsreserven utan också bestämmel-

 serna om solvensmarginal och minsta

 garantibelopp. Särbestämmelserna

 motiveras av att

 kreditförsäkringsverksamheten är särskilt

 utsatt för stora konjunkturbundna

 svängningar i rörelsen. Detta förhållande

 belyses av de inträffade konkurserna i

 Försäkringsaktiebolaget Njord och Svenska

 Kreditförsäkringsaktiebolaget.

 Försäkringsförbundet har framhållit att

 avgångsbidragsförsäkring i samma

 utsträckning som kreditförsäkring är

 känslig för konjunktursvängningar.

 Förbundet anser därför att motsvarande

 särregler som för kreditförsäkring skall

 införas även för

 avgångsbidragsförsäkring. Jag håller med

 om att det kan vara motiverat med

 likartade regler för kreditförsäkring och

 avgångsbidragsförsäkring. Frågan kräver

 emellertid ytterligare överväganden. Jag

 avser att ta upp frågan i ett senare

 sammanhang.

 För utländska försäkringsgivare

 hemmahörande inom EES innebär

 EES-reglerna att det är det land där

 företaget har sitt huvudkontor som skall

 föreskriva regler som uppfyller

 direktivens konsolideringsbestämmelser.

 Sådana regler skall avse företagets

 samlade verksamhet, även sådan som drivs

 i andra länder. Det finns därför inte

 behov av svenska konsolideringsregler för

 dessa företags verksamhet här i landet.

 För utländska försäkringsföretag

 hemmahörande i ett land utanför EES

 innebär EES-reglerna däremot att varje

 EES-land där företaget driver verksamhet

 skall föreskriva

 konsolideringsbestämmelser för

 verksamheten i det landet. Jag föreslår

 därför sådana regler. Beträffande den

 närmare utformningen av dessa regler

 hänvisas till specialmotiveringen.

 2.5 Gränsöverskridande verksamhet

 Huvudpromemorians förslag:

 Överensstämmer i huvudsak med mitt

 förslag. I promemorian föreslås dock att

 en försäkringsgivare hemmahörande inom

 EES skall få bedriva gränsöverskridande

 verksamhet med livförsäkring i Sverige

 utan några begränsningar även när

 marknadsföringen riktar sig direkt mot

 enskilda.

 Remissinstanserna: De flesta

 remissinstanser har tillstyrkt prome-

 morians förslag eller lämnat det utan

 erinran. Konsumentverket har förordat att

 den möjlighet som EES-reglerna ger att

 kräva särskilt tillstånd för att en

 utländsk försäkringsgivare skall få

 bedriva gränsöverskridande verksamhet i

 Sverige med vissa livförsäkringar skall

 utnyttjas. Finansinspektionen har av

 tillsynsskäl förordat att koncession

 skall krävas för utländska

 försäkringsgivares gränsöverskridande

 verksamhet i Sverige med s.k. massrisker

 och avstyrkt förslaget om att tillåta

 samtidig verksamhet genom etablering och

 genom gränsöverskridande verksamhet

 (kumulation). Dessutom har

 Finansinspektionen ifrågasatt om

 bestämmelsen i 1 a § LUF är förenlig med

 EG:s direktiv. Inspektionen har dessutom,

 liksom Folksam och Försäkringsförbundet,

 av konkurrensskäl inte ansett det

 lämpligt att införa möjlighet till

 gränsöverskridande verksamhet innan andra

 länder inom EES infört motsvarande

 möjligheter för svenska försäkringsbolag

 att där bedriva gränsöverskridande

 verksamhet. Folksam har också anfört att

 det inte är lämpligt att medge

 gränsöverskridande verksamhet utan krav

 på tillstånd utan att närmare ha utrett

 vilka konsekvenser detta kan få för

 försäkringstagarskyddet.

 Finansinspektionen har vidare pekat på

 det förhållandet att direktiv-

 bestämmelserna om gränsöverskridande

 verksamhet inte gäller samtliga

 försäkringsbolag och samtliga

 försäkringsformer. En komplettering av

 promemorians förslag behövs därför enligt

 inspektionens mening för att inspektionen

 skall kunna vägra ett svenskt

 försäkringsbolag tillstånd till

 gränsöverskridande verksamhet om

 direktivens bestämmelser inte är

 uppfyllda.

 EES-avtalet: Regler om frihet att

 tillhandahålla tjänster utan krav på

 etablering (gränsöverskridande

 verksamhet) har i EG-rätten införts genom

 andra skadeförsäkringsdirektivet och

 andra livförsäkringsdirektivet. De

 aktuella reglerna gäller när ett företag

 genom ett fast driftställe (huvudkontor,

 agentur eller filial) beläget i ett visst

 medlemsland försäkrar en risk som är

 belägen i ett annat medlemsland.

 Förutsättningarna för att genom

 gränsöverskridande verksamhet få försäkra

 risker i ett annat medlemsland är i

 direktiven beroende på om

 försäkringstagarna anses typiskt sett

 vara i behov av särskilt skydd i det land

 där risken är belägen eller inte. Om

 försäkringstagaren anses ha sådant

 skyddsvärde får medlemslandet där risken

 är belägen uppställa krav på särskild

 auktorisation. Föreligger däremot inte

 sådant skyddsvärde får medlemsländerna

 inte uppställa sådant krav. I det senare

 fallet får en försäkringsgivare

 tillhandahålla försäkringstjänster i ett

 annat land efter att behöriga myndigheter

 där underrättats om den planerade

 verksamheten. En förutsättning är dock

 att den auktorisation försäkringsgivaren

 redan har i ett annat land omfattar den

 planerade verksamheten.

 Frågan vilka försäkringstagare som anses

 särskilt skyddsvärda har lösts på olika

 sätt för skadeförsäkring och

 livförsäkring. Av andra skadeförsäk-

 ringsdirektivet artikel 16, jämfört med

 första skadeförsäkringsdirektivet artikel

 5 d som införts genom det andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 5,

 framgår att s.k. stora risker hänför sig

 till sådana kategorier försäkringstagare

 som inte anses vara i behov av särskilt

 skydd. Det är här fråga om

 försäkringstagare av viss ställning eller

 som har en verksamhet av viss omfattning

 eller som försäkrar vissa särskilda

 risker. Gemensamt för dessa kategorier är

 att det typiskt sett är fråga om

 försäkringstagare som har möjlighet att

 själva tillvarata sina intressen gentemot

 försäkringsgivaren. Övriga risker kallas

 allmänt för massrisker. (Jämför

 specialmotiveringen till 1 kap. 4 § lagen

 om EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige).

 För livförsäkring görs i stället

 skillnad mellan försäkringstagare som

 själva tar initiativ till att ingå

 försäkringsavtal med en utländsk försäk-

 ringsgivare och andra försäkringstagare

 (andra livförsäkringsdirektivet

 artiklarna 12-14). Försäkringstagaren

 skall inte anses ha tagit initiativ t.ex.

 när försäkringsgivare först genom

 direktreklam vänder sig till en presumtiv

 försäkringstagare via telefonförsäljning

 eller försäljning genom direktadresserad

 post. Däremot anses försäkringstagaren ha

 tagit initiativ när han kontaktar en

 utländsk försäkringsgivare som har

 marknadsfört sig i t.ex. tidningar och

 TV.

 Innan en försäkringsgivare inleder sin

 gränsöverskridande verksamhet skall i

 samtliga fall behöriga myndigheter i

 hemlandet underrättas (andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 14 och

 andra livförsäkringsdirektivet artikel

 11). Underrättelsen skall innehålla vissa

 uppgifter och det finns en möjlighet för

 myndigheten att även begära in en plan

 för den planerade verksamheten.

 I samtliga fall innebär bestämmelserna i

 skadeförsäkringsdirektivet artiklarna 15

 och 16 samt i livförsäkringsdirektivet

 artiklarna 12 och 14 att

 försäkringsgivaren därefter måste inge

 vissa handlingar till värdlandets

 behöriga myndigheter. Det är intyg från

 behöriga myndigheter om att

 försäkringsgivaren har tillräcklig

 soliditet och erforderlig auktorisation

 för att driva den planerade verksamheten.

 Uppställer värdlandet krav på auktorisa-

 tion skall försäkringsgivaren dessutom

 inge en plan för den tilltänkta

 verksamheten.

 Om auktorisation krävs i värdlandet har

 behörig myndighet där en tid om sex

 månader för att bifalla eller avslå en

 ansökan. Om auktorisation inte krävs får

 försäkringsgivaren inleda sin verksamhet

 sedan myndigheterna i värdlandet mottagit

 erforderliga handlingar.

 Andra skadeförsäkringsdirektivet artikel

 13 och andra livförsäkringsdirektivet

 artikel 16 behandlar frågan om

 kumulation, d.v.s. frågan om en

 försäkringsgivares möjlighet att i ett

 land driva verksamhet både genom

 etablering och genom gränsöverskridande

 verksamhet. Direktivens bestämmelser

 innebär att värdlandet får hindra viss

 gränsöverskridande verksamhet om

 försäkringsgivaren redan har etablerat en

 agentur eller filial där.

 Tillsyn över verksamhet som drivs genom

 gränsöverskridande verksamhet behandlas i

 det följande (avsnitt 2.14).

 I andra skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 21 och i andra livförsäkrings-

 direktivet artikel 22 finns bestämmelser

 som anger vilken minsta information som

 en försäkringsgivare är skyldig att lämna

 både innan ett avtal ingås och sedan

 avtal har träffats.

 Skälen för mitt förslag:

 Rätt för utländska försäkringsgivare

 hemmahörande i ett EES-land att

 driva gränsöverskridande verksamhet i

 Sverige

 För utländska försäkringsföretag gäller

 enligt 1 § LUF att de får driva

 försäkringsrörelse i Sverige genom

 generalagent endast om de har koncession

 därtill. Genom 1 a § samma lag infördes

 år 1990 en möjlighet för utländska

 försäkringsföretag att marknadsföra

 försäkringar här i landet utan att vara

 etablerade här. För sådan verksamhet

 krävs att Finansinspektionen gett sitt

 tillstånd till verksamheten och att

 förmedling sker genom ett svenskt eller

 utländskt försäkringsföretag som har

 koncession att driva försäkringsrörelse i

 Sverige. Dessutom krävs att försäkrings-

 givarna tillhör samma koncern eller att

 det finns ett samarbetsavtal mellan dem.

 Bestämmelsen tillkom på näringsutskottets

 initiativ (bet. 1989/90:NU22, rskr.

 1989/90:353, SFS 1990:813) för att

 undanröja konkurrensnackdelar av att

 försäkringsmäklare redan hade möjlighet

 att rekommendera försäkringar hos

 utländska försäkringsgivare medan samma

 möjlighet inte fanns för koncessionerade

 försäkringsbolag.

 Medlemsländerna inom EG har avancerat

 olika långt vid införlivandet av andra

 skadeförsäkringsdirektivet och andra

 livförsäkringsdirektivet. Av de länder

 som redan infört bestämmelser om

 gränsöverskridande verksamhet med

 skadeförsäkringar är det endast

 Storbritannien och Nederländerna som valt

 att inte uppställa krav på tillstånd för

 s.k. massrisker. Finansinspektionen,

 Folksam och Försäkringsförbundet har

 avstyrkt huvudpromemorians förslag att

 tillåta utländska försäkringsgivare

 hemmahörande inom EES att marknadsföra

 försäkringar i Sverige utan krav på

 tillstånd eftersom svenska

 försäkringsbolag inte kommer att ha

 motsvarande möjlighet i andra länder. De

 menar att förslaget skulle kunna få

 negativa verkningar för svenska bolags

 konkurrenskraft. Enligt

 Försäkringsförbundet har Tyskland och

 Danmark inte för avsikt att införliva

 andra livförsäkringsdirektivet; de

 avvaktar tredje livförsäkringsdirektivet.

 Det kan konstateras att svenska och

 utländska försäkringsgivare med

 koncession i Sverige redan i dag är

 utsatta för konkurrens från utländska

 försäkringsgivare utan sådan koncession.

 Jag har redan nämnt den möjlighet som

 finns för utländska försäkringsgivare att

 marknadsföra försäkringar här i landet

 genom samverkande koncessionerade försäk-

 ringsbolag. Till detta kommer att

 försäkringsmäklare är oförhindrade att

 förmedla försäkringavtal med utländska

 försäkringsgivare. Det kan därför sättas

 i fråga om konkurrenssituationen på den

 svenska marknaden kommer att påverkas i

 någon större grad om promemorians förslag

 genomförs.

 De svenska försäkringsbolagen är inte

 heller helt betagna möjligheten att

 konkurrera på EES-marknaden, låt vara att

 de flesta länder fortfarande uppställer

 krav på tillstånd för viss

 gränsöverskridande verksamhet och att

 andra livförsäkringsdirektivet ännu inte

 införlivats i vissa länders lagstiftning.

 Enligt min mening talar alltså

 konkurrensskäl bara med begränsad styrka

 mot huvudpromemorians förslag.

 EES-reglerna om fri gränsöverskridande

 verksamhet innebär att krav på tillstånd

 i värdlandet inte kan uppställas för

 vissa typer av risker som inte ansetts

 som särskilt skyddsvärda. I dessa fall

 har värdlandet att godta den

 auktorisation som medgetts i andra länder

 och dessa länders tillsyn. EES-reglerna

 för dessa risker medger inte någon

 avvikelse. För de försäkringsgivare som

 har sitt hemland inom EES och som inte

 har en etablering här kan därför de

 villkor som idag uppställs för marknads-

 föring i Sverige inte behållas såvitt

 avser dessa risker. Jag föreslår därför

 lagstiftning som avser att införliva

 EES-reglerna för dessa risker. Innan

 marknadsföring inleds skall viss

 information ges till Finansinspektionen.

 Vad sedan angår de risker som i

 direktiven ansetts särskilt skyddsvärda

 föreligger för värdlandet en

 valmöjlighet. Det är tillåtet att

 uppställa krav på tillstånd i värdlandet.

 Finansinspektionen, Folksam och

 Försäkringsförbundet har förordat att

 tillstånd skall krävas beträffande dessa

 risker. Konsumentverket har förordat att

 särskilt tillstånd skall krävas för att

 en utländsk försäkringsgivare skall få

 bedriva gränsöverskridande verksamhet i

 Sverige med vissa livförsäkringar.

 Det tredje skadeförsäkringsdirektivet

 och det tredje livförsäkringsdirektivet

 har nyligen antagits. Genom dessa

 direktiv skall den inre marknaden på

 försäkringsområdet öppnas helt. Det

 innebär att principen om en enda

 auktorisation ("one single licence") och

 hemlandskontroll genomförs. Det kommer då

 inte att vara möjligt att vidmakthålla

 krav på tillstånd i värdlandet för

 gränsöverskridande verksamhet ens för de

 särskilt skyddsvärda riskerna. De

 begränsningar som nu skulle kunna ställas

 upp här i landet kan därför endast bli

 aktuella under en övergångsperiod.

 Livförsäkringstagare har i svensk

 lagstiftning ansetts var i behov av

 särskilt skydd. Det har motiverats med

 att livförsäkringsavtal oftast ingås för

 mycket lång tid och är av stor social

 betydelse för de enskilda. Mot denna

 bakgrund delar jag Konkurrensverkets,

 Finansinspektionens, Folksams och För-

 säkringsförbundets uppfattning att det

 finns anledning att vara restriktiv med

 att fullt ut, utan tillstånd, tillåta

 gränsöverskridande verksamhet beträffande

 livförsäkring innan någon erfarenhet av

 denna verksamhet vunnits. Jag återkommer

 till frågan under vilka förutsättningar

 denna verksamhet skall tillåtas.

 Vid skadeförsäkring är skyddsbehovet

 inte lika uttalat. Oftast är avtals-

 tiderna korta och den sociala betydelsen

 inte lika stor som vid livförsäkring. Det

 finns därför enligt min mening inte

 anledning att kräva särskilt tillstånd

 för att gränsöverskridande verksamhet

 beträffande massrisker skall få bedrivas.

 På samma sätt som för stora risker skall

 dock ett anmälningsförfarande gälla.

 Bestämmelserna om framför allt beräkning

 av försäkringstekniska skulder och vilka

 tillgångar dessa skall motsvaras av har

 ännu inte harmoniserats inom EG. För

 gränsöverskridande verksamhet innehåller

 direktiven därför regler om vilket lands

 bestämmelser som skall gälla för sådan

 verksamhet. Om tillstånd inte krävs i

 värdlandet skall bestämmelserna i det

 land från vilket den gränsöverskridande

 verksamheten sker gälla. Tillsynen över

 att dessa bestämmelser efterlevs åvilar

 behöriga myndigheter i samma land. Om

 tillstånd krävs i värdlandet skall

 däremot de bestämmelser tillämpas som

 gäller där och tillsynen ske från samma

 land. Möjligheterna att ingripa om dessa

 bestämmelser inte följs har fördelats

 mellan de inblandade ländernas myndig-

 heter.

 Det system som direktiven föreskriver

 innebär således att om tillstånd krävs i

 Sverige för viss gränsöverskridande

 verksamhet med livförsäkring skall bl.a.

 svenska placeringsregler gälla för den

 utländska försäkringsgivarens verksamhet

 här i landet. Finansinspektionen skulle

 emellertid inte ha full möjlighet att

 ingripa mot överträdelser av de svenska

 reglerna. Med hänsyn till att det i

 praktiken endast är fråga om ett

 övergångsarrangemang innebär EES-reglerna

 enligt min mening ett onödigt komplicerat

 regelverk som dessutom kan visa sig svårt

 att tillämpa i praktiken.

 Som jag redan nämnt kan utländska

 försäkringsgivare i dag, efter

 Finansinspektionens tillstånd,

 marknadsföra sig här genom försäkrings-

 bolag som har koncession i Sverige och

 som de har samarbetsavtal med eller med

 vilket de ingår i ett koncernförhållande.

 Det kan inte komma i fråga att inskränka

 denna möjlighet till gränsöverskridande

 verksamhet för försäkringsgivare

 hemmahörande inom EES. Det faller sig i

 stället naturligt att i första hand knyta

 an till de förutsättningar som nu gäller

 för att ett utländskt försäkringsföretag

 skall få bedriva gränsöverskridande

 verksamhet i Sverige. Till skillnad mot

 vad som följer av EES-reglerna gäller,

 trots att Finansinspektionens tillstånd

 krävs, för den utländska

 försäkringsgivaren utländska bestämmelser

 om försäkringstekniska skulder m.m. Om

 det nu gällande kravet på tillstånd från

 inspektionen behålls skulle, enligt

 EES-reglerna, denna ordning behöva ändras

 och de svenska reglerna om bl.a.

 försäkringstekniska skulder och vilka

 tillgångar dessa skall motsvaras av bli

 tillämpliga för den utländska

 försäkringsgivarens verksamhet gentemot

 Sverige. Något behov av en sådan föränd-

 ring föreligger enligt min mening inte i

 dessa fall. Finansinspektionens tillstånd

 bör därför inte krävas.

 Den lösning jag nu föreslagit innebär

 emellertid att utländska försäkrings-

 givare inte självständigt skulle kunna

 driva gränsöverskridande verksamhet här i

 landet. En sådan begränsning skulle

 innebära en avvikelse från EES-reglerna.

 Det bör därför dessutom finnas en

 möjlighet till gränsöverskridande

 verksamhet utan förmedling av en i

 Sverige koncessionerad försäkringsgivare

 även för sådan verksamhet som avser

 livförsäkringar och som riktas direkt

 till enskilda. För sådana fall bör dock

 EES-reglernas möjlighet att kräva

 Finansinspektionens tillstånd tillämpas.

 Finansinspektionen har ansett att

 tillsynsskäl talar för en gradvis

 övergång till fri gränsöverskridande

 verksamhet. Det är ofrånkomligt att

 problem uppstår med det delade

 tillsynsansvar som EES-reglerna bygger

 på. Det är naturligt när ett delvis nytt

 system införs. De får dock lösas genom

 kontakter mellan berörda länders

 tillsynsmyndigheter.

 För att en blivande försäkringstagare

 skall uppmärksamma att en utländsk

 försäkringsgivare inte är underkastad

 tillsynsreglerna i Sverige skall han

 underteckna en handling med information

 om detta. (Jämför andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 13.2).

 Enligt direktivet skall detta ske när

 avtal skall ingås efter marknadsföring

 som inte riktats till försäkringstagaren

 personligen. Om en enskild tar kontakt

 med en försäkringsmäklare för att få in-

 formation om livförsäkringar som erbjuds

 av utländska försäkringsgivare som inte

 är etablerade här i landet eller

 kontaktar en försäkringsmäklare för att

 ingå livförsäkringsavtal med en sådan

 försäkringsgivare skall den enskilde

 först skriva under en handling med en

 uttrycklig begäran om detta (jämför andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 13.1

 andra stycket andra strecksatsen).

 Svenska försäkringsbolags rätt att driva

 gränsöverskridande verksamhet

 i ett annat land

 För svenska försäkringsbolag gäller att

 de i sin bolagsordning skall ange om de

 skall driva försäkringsrörelse i

 utlandet. Några bestämmelser om hur denna

 verksamhet skall bedrivas finns inte i

 FRL. Under förutsättning att det är

 tillåtet att i ett annat land driva

 försäkringsrörelse utan att vara

 etablerad där torde bolaget därför kunna

 driva verksamheten genom

 gränsöverskridande verksamhet. Genom det

 tidigare nämnda kravet på bolagsord-

 ningens innehåll sker viss prövning av

 verksamheten i samband med att

 bolagsordningen stadfästs. EES-reglerna

 innehåller ett formaliserat förfarande

 för bolag som avser att driva gräns-

 överskridande verksamhet inom EES.

 Direktiven medger inte några avvikelser

 och bestämmelser som införlivar dessa

 skall därför införas i FRL. Samma

 förfarande bör också gälla om ett bolag

 avser att driva gränsöverskridande

 verksamhet i ett land utanför EES.

 Som Finansinspektionen har påpekat

 gäller EES-reglerna om gränsöverskridande

 verksamhet inte alla försäkringsbolag och

 försäkringsformer. För sådana fall anser

 inspektionen att den skall kunna vägra

 svenska försäkringsbolag tillstånd till

 gränsöverskridande handel. Att bl.a.

 vissa ömsesidiga bolag av mindre

 omfattning är helt uteslutna från

 direktivens tillämpningsområde innebär

 endast att det står de olika länderna

 fritt att utforma den lagstiftning som

 skall gälla dessa bolag. Detsamma gäller

 de risker som undantagits från andra

 skadeförsäkringsdirektivets bestämmelser

 om gränsöverskridande verksamhet. I den

 mån något land medger dessa bolag rätt

 till gränsöverskridande verksamhet eller

 tillåter verksamhet avseende de aktuella

 riskerna bör bestämmelser i FRL inte

 ställa upp hinder. Jag anser därför att

 det inte finns något behov av sådana

 särskilda regler som inspektionen

 efterlyst.

 Möjlighet för svenska försäkringstagare

 att vända sig till en utländsk

 försäkringsgivare

 Enligt nuvarande praxis är det tillåtet

 för enskilda i Sverige att själva vända

 sig till en utländsk försäkringsgivare

 för att ingå avtal om försäkringsskydd.

 Bland annat därför att denna rätt inte

 finns i alla EES-länder bör denna

 möjlighet för en försäkringssökande att

 vända sig utomlands komma till uttryck i

 lagtext.

 Frågan om kumulation

 Frågan om kumulation - alltså möjligheten

 för en försäkringsgivare att samtidigt i

 ett land bedriva verksamhet genom

 etablering och genom gränsöverskridande

 verksamhet - har relevans både för

 svenska försäkringsbolag och för

 utländska EES-försäkringsgivare som här i

 landet etablerat agentur eller filial.

 Det är möjligt för ett värdland att

 förbjuda kumulation i vissa fall.

 Finansinspektionen har pekat på att

 huvudpromemorians förslag, som inte

 förbjuder kumulation, kan leda till att

 problem kan uppstå vid bedömning av om en

 försäkringsaffär är att hänföra till

 verksamhet som drivs genom ett fast

 etableringsställe här i landet eller om

 den är att hänföra till det utländska

 etableringsställets verksamhet. Samma

 problem uppstår emellertid även i de fall

 kumulation enligt direktivbestämmelserna

 inte är möjlig att förhindra. Dessutom

 innebär det tredje skadeförsäk-

 ringsdirektivet och tredje

 livförsäkringsdirektivet att kumulation

 inte kan förbjudas. Mot denna bakgrund är

 det, enligt min mening, inte meningsfullt

 att nu begränsa möjligheterna till

 kumulation.

 Försäkringsgivare hemmahörande i ett land

 utanför EES

 De nu föreslagna reglerna om rätt för

 utländska försäkringsgivare att genom

 gränsöverskridande verksamhet

 marknadsföra försäkringar i Sverige har

 relevans för försäkringsgivare hem-

 mahörande i ett land inom EES. I fråga om

 försäkringsgivare hemmahörande i ett land

 utanför EES innebär nuvarande regler att

 de under vissa villkor får marknadsföra

 försäkringar i Sverige utan krav på

 etablering (1 a § LUF). Finans-

 inspektionen har satt i fråga om detta är

 förenligt med EES-reglerna som uppställer

 krav på etablering och koncession. Första

 skadeförsäkringsdirektivet och första

 livförsäkringsdirektivet rör endast

 rätten att driva försäkringsverksamhet

 för försäkringsföretag som är etablerade

 i ett medlemsland eller som avser att

 etablera sig där (första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 1, i

 dess lydelse enligt assistansdirektivet

 artikel 1, och första

 livförsäkringsdirektivet artikel 1). Den

 verksamhet som nu avses innebär inte att

 någon etablering kommer till stånd i

 Sverige. Den regleras därför inte av

 bestämmelserna i dessa två direktiv. Inte

 heller regleras den av bestämmelserna i

 andra skadeförsäkringsdirektivet och

 andra livförsäkringsdirektivet om

 gränsöverskridande verksamhet. De

 bestämmelserna är tillämpliga endast för

 verksamhet som drivs av ett

 försäkringsföretag hemmahörande inom EES

 (andra skadeförsäkringsdirektivet artikel

 12.1 jämförd med artikel 2 b och andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 10.1

 jämförd med artikel 2 b). Frågan om

 möjligheten för ett företag hemmahörande

 utanför EES att driva gränsöverskridande

 verksamhet mot Sverige är således inte

 reglerad i EES-reglerna. (Se även Pool,

 Bill, The creation of the internal market

 of insurance, Office for Official

 Publications of the European Communities,

 1990, s. 105 ff). EES-avtalet hindrar

 alltså inte att även fortsättningsvis

 tillåta denna verksamhet om villkoren

 enligt 1 a § LUF är uppfyllda.

 Försäkringsgivare som samtidigt bedriver

 livförsäkrings- och

 skadeförsäkringsrörelse

 I det föregående (avsnitt 2.2) har jag

 behandlat frågan om vilken verksamhet ett

 företag, som i sitt hemland den 2 maj

 1992 samtidigt drev livförsäkrings- och

 skadeförsäkringsverksamhet, får driva

 genom en agentur eller filial i ett annat

 land inom EES. Andra livförsäkrings-

 direktivet innehåller för sådana företag

 även en bestämmelse om vilka

 livförsäkringsavtal de får ingå genom

 gränsöverskridande verksamhet (artikel

 18.1). Direktivbestämmelsen innebär att

 sådana företag till och med den 31

 december 1995 får bedriva gränsöver-

 skridande verksamhet beträffande

 livförsäkringar oavsett om risklandet

 tillåter det eller inte. Om risklandet

 inte tillåter ett blandat företag att

 försäkra livförsäkringar får, efter den

 31 december 1995, gränsöverskridande

 verksamhet med livförsäkring till det

 landet endast ske beträffande sådana

 risker som inte ansetts särskilt

 skyddsvärda. Det tredje

 livförsäkringsdirektivet innebär att den

 nämnda bestämmelsen i andra

 livförsäkringsdirektivet upphävs.

 Huvudpromemorians förslag i denna del

 innebär ett förbud för blandade företag

 att driva gränsöverskridande verksamhet

 med livförsäkring om den sker genom

 personligt riktad marknadsföring. Jag

 anser att det inte är meningsfullt att nu

 införa en sådan begränsning eftersom den

 skulle få effekt först efter den 31

 december 1995. Dessutom skulle

 begränsningen inte kunna behållas när

 Sverige blir bundet av det tredje

 livförsäkringsdirektivet.

 2.6 Trafikförsäkring

 Tilläggspromemorians förslag:

 Överensstämmer i huvudsak med mitt

 förslag.

 Remissinstanserna:

 Trafikförsäkringsföreningen har anfört

 att ett flertal länder inte kommer att

 införa reglerna i direktivet 90/618/EEG

 om gränsöverskridande verksamhet för

 motorfordonsförsäkring ens för stora

 risker före den 1 juli 1994. För att

 eliminera den ojämlika konkurrens-

 situation som annars skulle uppstå anser

 föreningen att gränsöverskridande

 verksamhet med trafikförsäkring skall

 göras beroende av reciprocitet mellan

 Sverige och annat EES-land. Enligt

 föreningen bör dessutom

 gränsöverskridande verksamhet med

 massrisker göras beroende av tillstånd.

 Försäkringsförbundet har anslutit sig

 till Trafikförsäkringsföreningens

 ståndpunkter. Finansinspektionen har

 anfört att det bör finnas en möjlighet

 att begränsa skyldigheten att meddela

 försäkringar.

 EES-avtalet: Genom direktivet 90/618/EEG

 om gränsöverskridande verksamhet för

 motorfordonsförsäkring har andra skade-

 försäkringsdirektivets bestämmelser om

 gränsöverskridande verksamhet gjorts

 tillämpliga även för ansvarsförsäkring

 för motorfordon (med undantag för

 försäkring avseende fraktförares ansvar).

 Vissa särskilda bestämmelser har dock

 införts för att säkerställa att

 skadelidande inte kommer i en mindre

 förmånlig ställning på grund av att

 försäkringsgivaren driver verksamheten

 genom gränsöverskridande verksamhet i

 stället för genom etablering. Av denna

 anledning skall försäkringsgivaren be-

 fullmäktiga en representant i värdlandet

 att företräda försäkringsgivaren i

 händelse av skadefall, andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 12 a.4

 (införd genom direktiv 90/618/EEG artikel

 6).

 En medlemsstat som har bestämmelser om

 förhöjda risker får föreskriva att sådana

 bestämmelser skall iakttas även av

 försäkringsgivare som driver verksamhet

 genom gränsöverskridande verksamhet,

 andra skadeförsäkringsdirektivet artikel

 12 a.3 (införd genom direktiv 90/618/EEG

 artikel 6).

 Enligt andra skadeförsäkringsdirektivet

 skall värdlandets regler om bl.a.

 beräkning av försäkringstekniska skulder

 och vilka tillgångar dessa skulder får

 motsvaras av gälla om tillstånd krävs i

 värdlandet för gränsöverskridande

 verksamhet. Om sådant tillstånd inte

 krävs, gäller i dessa frågor reglerna i

 det land från vilket verksamheten

 bedrivs. För s.k. stora risker får, som

 tidigare nämnts, tillstånd inte krävas.

 För ansvarsförsäkring för motorfordon ges

 i direktiv 90/618/EEG en möjlighet till

 avvikelse från dessa bestämmelser på så

 sätt att värdlandet beträffande stora

 risker får föreskriva att dess

 bestämmelser om bl.a. beräkning av

 försäkringstekniska skulder och vilka

 tillgångar dessa skall motsvaras av skall

 gälla (artikel 11).

 Värdlandet skall kräva att

 försäkringsgivarna blir medlem i och

 deltar i finansieringen av värdlandets

 nationella försäkringsbyrå och dess

 nationella garantifond. De får dock inte

 åläggas att bidra med mer än vad

 försäkringsgivare som är etablerade skall

 bidra med, andra skadeförsäkrings-

 direktivet artikel 12 a.2 (införd genom

 direktiv 90/618/EEG artikel 6).

 Värdlandet får också kräva att

 försäkringsgivaren avger en förklaring

 att denne har blivit medlem i byrån och

 fonden, andra skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 15.1 andra stycket och 16.1 andra

 stycket (införda genom direktiv

 90/618/EEG artikel 7).

 Skälen för mitt förslag: Enligt 5 §

 trafikskadelagen (1975:1410) får

 trafikförsäkring meddelas av

 försäkringsanstalt som har fått tillstånd

 därtill av regeringen. Försäkringsanstalt

 som har fått sådant tillstånd är skyldig

 att på begäran meddela trafikförsäkring

 (kontraheringsplikt). Koncession för

 trafikförsäkring kan medges ett svenskt

 försäkringsbolag och ett utländskt

 försäkringsföretag som är etablerat här i

 landet.

 I det föregående (avsnitt 2.5) har jag i

 enlighet med det andra skadeförsäk-

 ringsdirektivet föreslagit att en

 utländsk försäkringsgivare som hör hemma

 inom EES skall få försäkra risker i

 Sverige genom gränsöverskridande

 verksamhet, dvs. utan att vara etablerad

 här. Direktiv 90/618/EEG innebär att det

 andra skadeförsäkringsdirektivets bestäm-

 melser om gränsöverskridande verksamhet

 gjorts tillämpliga även för

 trafikförsäkring. Trafikskadelagens

 bestämmelser måste därför ändras. En

 förutsättning för sådan

 gränsöverskridande verksamhet för trafik-

 försäkring är att försäkringsgivaren här

 i landet har en befullmäktigad represen-

 tant som kan företräda försäkringsgivaren

 gentemot skadelidande och vid domstolar

 och myndigheter.

 Trafikförsäkringsföreningen har

 föreslagit att gränsöverskridande

 verksamhet med trafikförsäkring skall

 göras beroende av reciprocitet, mot

 bakgrund av att flera EG-länder enligt

 uppgift kommer att avvika från direktivet

 genom att införliva dess regler först den

 1 juli 1994. Jag har förståelse för

 Trafikförsäkringsföreningens ståndpunkt.

 EES-avtalet hindrar emellertid att gräns-

 överskridande verksamhet görs beroende av

 sådan reciprocitet som föreningen

 efterlyst. I likhet med skadeförsäkring i

 allmänhet finns det i fråga om

 trafikförsäkring möjlighet att kräva

 tillstånd här i landet för

 gränsöverskridande verksamhet avseende

 massrisker. Vid en sådan

 tillståndsprövning skulle dock inte någon

 reciprocitetsbedömning kunna göras såvitt

 avser försäkringsgivare med säte i ett

 annat EES-land. Jag har beträffande

 skadeförsäkring i allmänhet funnit att

 det inte finns anledning att kräva

 tillstånd för gränsöverskridande

 verksamhet, bl.a. med hänsyn till att den

 sociala betydelsen inte är lika stor som

 vid livförsäkring (avsnitt 2.5). Som

 Trafikförsäkringsföreningen framhållit är

 inslaget av socialt skydd större för

 trafikförsäkring än för flertalet övriga

 skadeförsäkringar. Med hänsyn till det

 nämnda kravet att försäkringsgivaren

 skall ha en befullmäktigad representant

 här i landet anser jag emellertid att

 inte heller gränsöverskridande verksamhet

 med trafikförsäkring skall göras beroende

 av tillstånd.

 Om värdlandet kräver tillstånd för

 gränsöverskridande verksamhet med

 skadeförsäkring gäller, som tidigare

 nämnts (avsnitt 2.5), det landets regler

 om beräkning av försäkringstekniska

 skulder och vilka tillgångar dessa får

 motsvaras av. Om tillstånd inte krävs

 gäller i stället bestämmelserna i det

 land från vilken verksamheten sker.

 EES-avtalet innebär att tillstånd aldrig

 kan komma i fråga för s.k. stora risker.

 För trafikförsäkring avseende stora

 risker får värdlandet, till skillnad från

 övrig skadeförsäkring, föreskriva att

 dess bestämmelser angående försäkrings-

 tekniska skulder skall gälla (direktiv

 90/618/EEG artikel 11). I fråga om

 trafikförsäkring avseende massrisker

 gäller i nu aktuellt hänseende samma

 ordning som för övrig skadeförsäkring.

 Enligt min mening är det inte påkallat

 att tillämpa svenska regler angående

 försäkringstekniska skulder vid

 gränsöverskridande verksamhet med

 trafikförsäkring avseende stora risker. I

 fråga om massrisker kan det inte komma i

 fråga att tillämpa svenska regler

 eftersom jag förslagit att tillstånd inte

 skall krävas för gränsöverskridande

 verksamhet.

 Genom direktiv 90/618/EEG har öppnats en

 möjlighet för medlemsstater som har

 bestämmelser om förhöjda risker att

 tillämpa dessa bestämmelser även för

 försäkringsgivare som bedriver verksamhet

 genom gränsöverskridande verksamhet,

 andra skadeförsäkringsdirektivet artikel

 12 a.3 (som införts genom direktiv

 90/618/EEG artikel 6). Syftet med sådana

 bestämmelser är enligt direktivets

 ingress att den obligatoriska karaktären

 hos trafikförsäkring skall motsvaras av

 en möjlighet för bilister att erhålla

 sådan försäkring. Direktivbestämmelsen

 innebär med andra ord att den tidigare

 nämnda svenska kontraheringsplikten i 5 §

 trafikskadelagen får utvidgas till att

 omfatta även de försäkringsgivare som

 genom gränsöverskridande verksamhet

 meddelar trafikförsäkring här i landet.

 Jag anser att denna möjlighet att utvidga

 kontraheringsplikten bör utnyttjas. Som

 Finansinspektionen har anfört finns det

 en möjlighet att begränsa

 kontraheringsplikten för koncessionerade

 försäkringsgivare till att avse personer

 som tillhör viss yrkesgrupp eller

 intressegrupp eller som är bosatta inom

 visst område. Någon motsvarande möjlighet

 till begränsning har inte föreslagits i

 promemorian såvitt avser försäkrings-

 givare som bedriver gränsöverskridande

 verksamhet. Jag delar inspektionens

 uppfattning att det bör finnas en

 motsvarande möjlighet till begränsning

 även vid gränsöverskridande verksamhet.

 Enligt det s.k. andra

 motorfordonsförsäkringsdirektivet

 84/5/EEG skall varje land inrätta eller

 auktorisera ett organ med uppgift att

 svara för ersättning för sak- och

 personskador som orsakas av

 oidentifierade eller oförsäkrade fordon.

 Den skadelidande skall ha rätt att vända

 sig direkt till detta organ och därifrån

 få ett motiverat besked angående

 utbetalning av ersättning. För svensk del

 gäller enligt 16 § trafikskadelagen att

 om ett trafikförsäkringspliktigt fordon

 saknar trafikförsäkring, samtliga

 trafikförsäkringsanstalter som har

 tillstånd att meddela försäkring svarar

 för den trafikskadeersättning som skulle

 ha utgått, om försäkring hade funnits. De

 nämnda försäkringsanstalterna svarar

 enligt samma paragraf även solidariskt

 för den trafikskadeersättning som skulle

 ha utgått från trafikförsäkring för

 motordrivet fordon vars identitet inte

 kan fastställas. Av 30 § följer att

 trafikförsäkringsanstalterna i nu angivna

 fall företräds av

 Trafikförsäkringsföreningen.

 I proposition 1992/93:8 om den svenska

 trafikskadelagens anpassning till EG:s

 regelverk m.m. (s. 17) har gjorts den

 bedömningen att, eftersom Sverige har

 auktoriserat ett organ att betala sådan

 ersättning som avses i det andra

 motorfordonsförsäkringsdirektivet och

 till vilket den skadelidande kan vända

 sig, någon lagändring inte är erforderlig

 i detta avseende med anledning av andra

 motorfordonsförsäkringsdirektivet.

 Trafikskadelagens bestämmelse om

 solidarisk ansvarighet gäller för de

 försäkringsanstalter som har tillstånd

 att meddela trafikförsäkring.

 Bestämmelsen i direktiv 90/618/EEG om att

 företagen skall åläggas att delta i

 finansieringen av värdlandets nationella

 garantifond bör beaktas genom att det

 solidariska ansvaret utvidgas till att

 omfatta även de försäkringsgivare som

 genom gränsöverskridande verksamhet

 meddelar trafikförsäkring. Till följd av

 bestämmelsen i 30 § trafikskadelagen blir

 sådan försäkringsgivare också medlem i

 Trafikförsäkringsföreningen.

 2.7 Koassurans

 Tilläggspromemorians förslag:

 Överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Ingen av

 remissinstanserna har haft någon erinran

 mot promemorians förslag.

 EES-avtalet: Med koassurans menas

 försäkringsverksamhet där flera

 försäkringsgivare genom ett avtal

 försäkrar en risk och där var och en av

 försäkringsgivarna är ansvariga för en

 viss del. En av försäkringsgivarna är

 ledande försäkringsgivare.

 Syftet med koassuransdirektivet

 78/473/EEG är att underlätta viss

 internationell koassuransverksamhet.

 Avsikten är inte att påverka den frihet

 som råder i flera av länderna. Direktivet

 är det första steget i riktning mot

 samordning av de former av verksamhet som

 får bedrivas genom gränsöverskridande

 verksamhet.

 I andra skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 26 har det preciserats att de

 risker som får omfattas av koassurans

 skall vara de s.k. stora riskerna enligt

 första skadeförsäkringsdirektivet artikel

 5 d (införd genom andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 5).

 Definitionen av stora risker har senast

 ändrats genom artikel 2 i direktivet

 90/618/EEG om gränsöverskridande

 verksamhet för motorfordonsförsäkring.

 Det sägs särskilt i ingressen till detta

 direktiv att ändringen även skall

 innebära en ändring av vilka risker som

 får omfattas av koassurans.

 Utöver att risken skall vara en stor

 risk uppställs enligt koassurans-

 direktivet artikel 2 ytterligare

 förutsättningar för att direktivets

 bestämmelser skall vara tillämpliga.

 Risken skall finnas inom EES och den

 skall täckas av två eller flera

 försäkringsgivare genom ett enda avtal

 med en samlad premie och för samma

 termin. Var och en av försäkringsgivarna

 skall svara för sin del och en av dem

 skall vara ledande försäkringsgivare.

 Minst en av försäkringsgivarna skall

 delta i avtalet genom ett fast

 etableringsställe i ett annat land än det

 där den ledande försäkringsgivaren är

 etablerad. Den ledande försäkringsgivaren

 skall vara auktoriserad enligt villkoren

 i första skadeförsäkringsdirektivet, "dvs

 han skall behandlas som om han är den

 assuradör som täcker hela risken". Han

 skall vidare till fullo åta sig den roll

 som enligt praxis tillkommer honom, bl.a.

 att fastställa försäkringsvillkor och

 tariffer.

 Enligt artikel 3 får rätten att delta i

 koassurans inte villkoras av andra

 bestämmelser än direktivets.

 De försäkringsgivare som medverkar i ett

 koassuransavtal skall enligt artikel 4

 var och en beräkna storleken på de

 tekniska reserverna enligt de regler

 eller den praxis som gäller i respektive

 etableringsland. Reserven för ej

 reglerade försäkringsfall skall dock vara

 minst lika stor som den som fastställts

 av den ledande försäkringsgivaren enligt

 de regler som gäller i det land där denne

 är etablerad.

 De tekniska reserverna skall motsvaras

 av valutamatchande tillgångar vilka skall

 finnas i de länder där försäkringsgivarna

 eller den ledande försäkringsgivaren är

 etablerade. Det finns möjlighet att medge

 lättnader från kraven på valutamatchande

 tillgångar.

 Direktivet innehåller slutligen

 bestämmelser om skyldighet för

 försäkringsgivarna att föra statistik, om

 informationsutbyte och samarbete mellan

 tillsynsmyndigheterna och om behandlingen

 av försäkringstagare när ett

 försäkringsföretag träder i likvidation

 (artiklarna 5-7).

 Enligt andra skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 26.2 skall de bestämmelser i

 direktivet som gäller för stora risker

 tillämpas på den ledande

 försäkringsgivaren.

 EG-domstolen har i några fall haft att

 tolka koassuransdirektivet. Domarna

 meddelades av EG-domstolen i december

 1986 (målet 220/83 kommissionen mot

 Frankrike [1986] ECR s. 3663, målet

 252/83 kommissionen mot Danmark [1986]

 ECR s. 3713, målet 205/84 kommissionen

 mot Förbundsrepubliken Tyskland [1986]

 ECR s. 3755 och målet 206/84 kommissionen

 mot Irland [1986] ECR s. 3817).

 Domstolens avgöranden innebär bl.a. att

 det land där risken finns inte får kräva

 att vare sig den ledande

 försäkringsgivaren eller de andra

 försäkringsgivarna är etablerade och har

 auktorisation i det landet.

 Skälen för mitt förslag: I den svenska

 lagstiftningen finns inga särskilda

 bestämmelser om koassurans. Direktivets

 bestämmelser innebär enligt EG-domstolens

 tolkning att auktorisation och etablering

 inte kan krävas här i landet om en i

 Sverige belägen stor risk skall försäkras

 genom sådan koassurans som direktivet

 gäller av försäkringsgivare etablerade i

 andra EES-länder.

 Det andra skadeförsäkringsdirektivets

 bestämmelser om gränsöverskridande

 verksamhet har behandlats i det

 föregående (avsnitt 2.5). Jag har i fråga

 om stora risker föreslagit att en

 försäkringsgivare kan försäkra risker

 belägna i Sverige utan att vara etablerad

 här i landet och utan särskilt tillstånd

 här. Det krävs endast att

 försäkringsgivaren till

 Finansinspektionen anmält sin avsikt att

 marknadsföra försäkringar här i landet

 och ingett vissa handlingar till

 inspektionen. Uttrycket marknadsföra

 försäkringar har valts för att markera

 att det skall vara fråga om ett aktivt

 handlande från försäkringsgivaren.

 Bestämmelserna skall alltså inte

 tillämpas vid ett passivt mottagande av

 order från en svensk kund. För sådana

 fall krävs enligt gällande praxis inte

 tillstånd för den utländska

 försäkringsgivaren.

 Den föreslagna anmälningsskyldigheten

 vid marknadsföring här i landet får vid

 koassuransverksamhet, enligt andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 26.2,

 endast tillämpas på den ledande

 försäkringsgivaren. Ett undantag från

 anmälningsskyldigheten måste därför göras

 för försäkringsgivare som avser att delta

 i koassuransverksamhet på annat sätt än

 som ledande försäkringsgivare.

 En sådan marknadsföring torde dock inte

 vara vanlig. För risker som har sådan

 storlek att de kräver medverkan av flera

 försäkringsgivare genom koassurans torde

 det vanligaste vara att ett

 försäkringsbolag kontaktas av en

 försäkringssökande som vill försäkra en

 viss risk eller att kontakten etableras

 genom en försäkringsmäklare. De andra

 försäkringsgivarna kontaktas sedan av

 detta försäkringsbolag eller mäklaren. Om

 en utländsk försäkringsgivare genom

 koassurans skall delta i ett avtal

 avseende en risk belägen i Sverige efter

 kontakt från försäkringstagaren

 (eventuellt genom en försäkringsmäklare)

 eller en annan försäkringsgivare, finns

 enligt vad som nämnts idag inte något

 krav på etablering och koncession här i

 landet.

 Utöver vad som nu angivits föreligger

 mot den angivna bakgrunden inte något

 behov av ytterligare lagändring såvitt

 avser rätten för utländska

 försäkringsgivare hemmahörande inom EES

 att delta i koassuransverksamhet när det

 gäller risker belägna i Sverige.

 För svenska försäkringsbolag gäller att

 de alltid skall ha koncession i Sverige.

 Driver ett bolag verksamhet i utlandet

 skall bolagets koncession omfatta även

 den verksamheten. Detta står i

 överensstämmelse med bestämmelserna i

 första skadeförsäkringsdirektivet som

 föreskriver krav på auktorisation för

 etablering av huvudkontor i ett land. Nu

 förevarande direktiv avser inte att göra

 någon ändring av dessa regler. Direktivet

 gäller endast vilka krav ett land kan

 ställa på de försäkringsgivare som skall

 delta i koassurans genom

 gränsöverskridande verksamhet, dvs. utan

 att vara etablerade i landet.

 Det finns inga svenska särregler för

 beräkning av försäkringstekniska skulder

 vid koassuransverksamhet. Generella be-

 stämmelser avseende skadeförsäkringsbolag

 finns i Finansinspektionens s.k.

 normalplan. Normalplanen får anpassas

 till direktivets bestämmelser i artikel 4

 om beräkning av de försäkringstekniska

 skulderna. Det kan i detta sammanhang

 nämnas att det i direktivet 91/674/EEG om

 årsredovisning och koncernredovisning för

 försäkringsföretag finns bestämmelser om

 beräkning av försäkringstekniska skulder

 för skadeförsäkringsrörelse. Detta

 direktiv ingår ännu inte i EES-avtalet.

 I det föregående (avsnitt 2.3) har jag

 föreslagit att en allmän regel införs för

 svenska försäkringsbolag om hur

 tillgångar motsvarande försäkrings-

 tekniska skulder skall placeras. Place-

 ringsregeln omfattar krav på

 valutamatchning och lokalisering av

 tillgångarna. Regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen skall närmare

 föreskriva hur risken för

 valutakursförluster skall beaktas. Detta

 förslag uppfyller enligt min mening

 direktivets bestämmelser om krav på

 valutamatchade tillgångar och

 tillgångarnas lokalisering.

 För utländska försäkringsgivares

 gränsöverskridande verksamhet i Sverige

 innebär mina förslag (avsnitt 2.3) att

 beträffande stora risker skall tillämpas

 de bestämmelser om beräkning av

 försäkringstekniska skulder,

 tillgångarnas lokalisering och

 valutamatchning som gäller i

 etableringslandet. Dessa förslag

 uppfyller även koassuransdirektivets

 bestämmelser. Någon ytterligare

 lagändring i detta avseende erfordas

 därför inte.

 Bestämmelsen i artikel 5 om att

 koassuradörer skall föra viss statistik

 får beaktas i regeringens eller

 Finansinspektionens föreskrifter enligt

 19 kap. 3 § FRL (se specialmotiveringen

 till det lagrummet).

 Jag återkommer till frågan om

 Finansinspektionens samarbete med

 utländska tillsynsmyndigheter (avsnitt

 2.14).

 2.8 Försäkringssammanslutningar

 Huvudpromemorians förslag: Avviker från

 mitt förslag endast på så sätt att rätten

 att bedriva försäkringsrörelse begränsas

 till skadeförsäkring.

 Remissinstanserna: De flesta

 remissinstanser har tillstyrkt promemo-

 rians förslag eller lämnat det utan

 erinran. Konkurrensverket har anfört att

 det vore önskvärt att finna former för

 att tillåta försäkringsgivare i

 försäkringssammanslutningar att meddela

 även andra försäkringar än

 skadeförsäkringar. Verket har även anfört

 att det av promemorian inte framgår om

 förslaget i denna del står i överens-

 stämmelse med EES-avtalet.

 EES-avtalet: Artikel 8 i både första

 skadeförsäkringsdirektivet och första

 livförsäkringsdirektivet anger att

 försäkringsföretag som etableras i ett

 land skall anta någon av i artikeln

 uppräknade företagsformer. För

 Storbritannien anges därvid särskilt

 "försäkringsgivare som uppträder under

 beteckningen Lloyd''''s". Av artiklarna 10

 och 11 i båda direktiven framgår vidare

 de krav som skall ställas för att en

 försäkringsgivare som etablerar en

 agentur eller filial i ett annat

 medlemsland skall få auktorisation där.

 Vissa särskilda bestämmelser finns därvid

 för Lloyd''''s.

 Skälen för mitt förslag: Enligt LUF får

 ett utländskt försäkringsföretag driva

 försäkringsrörelse genom generalagent om

 företaget fått tillstånd till detta. Vad

 som avses med begreppet

 försäkringsföretag har inte angetts i

 lagen eller dess förarbeten. Det har dock

 ansetts endast omfatta försäkringsgivare

 som är juridiska personer. I begreppet

 ingår därför inte försäkringsgivare som

 verkar i en sammanslutning som inte är en

 juridisk person.

 Utomlands finns sammanslutningar som i

 form av försäkringsbörser verkar som

 försäkringsgivare. Den äldsta och bäst

 kända är Lloyd''''s i London. Lloyd''''s är

 inte ett försäkringsbolag utan en

 sammanslutning av individer som, med

 Lloyd''''s i London som marknadsplats, kan

 acceptera att överta försäkringsrisker

 som erbjuds dem. Medlemmarna är samman-

 slutna i syndikat vars storlek kan

 variera från några få till några tusen

 medlemmar som överenskommit att samverka

 under ett års tid vid meddelande av

 försäkring. Enligt den lagstiftning som

 reglerar verksamheten får en Lloyd''''s

 underwriter, dvs. en person som för ett

 syndikats räkning beslutar om vilka

 risker som skall accepteras, endast

 acceptera försäkringsaffärer hos Lloyd''''s

 i London. Det är därför inte möjligt för

 underwriters hos Lloyd''''s att etablera sig

 som bolag, agentur eller filial i andra

 länder. Lloyd''''s underwriters får inte

 heller acceptera försäkringsaffärer från

 annan än en Lloyd''''s broker, dvs. en

 mäklare som är verksam på Lloyd''''s

 marknadsplats i London.

 Trots de begränsningar i möjligheterna

 att etablera sig utomlands som följer av

 Lloyd''''s särpräglade organisation och

 svårigheterna att anpassa denna till

 regelsystemen för försäkringsväsendet i

 andra länder, har Lloyd''''s bl.a. ett

 kontor i Frankrike. Kontoret är inte

 något riktigt avdelningskontor eftersom

 man inte där kan utfärda försäkringar

 utan dessa förmedlas till Lloyd''''s i

 London. Genom kontoret har Lloyd''''s i

 Frankrike vissa tillgångar som skall

 svara mot de förpliktelser som Lloyd''''s

 har avseende fransk försäkringsaffär.

 Liknande kontor finns i Nederländerna,

 Belgien, Tyskland, Italien och Irland.

 En närmare redogörelse för Lloyd''''s

 uppbyggnad och verksamhet finns i

 betänkandena Försäkringsväsendet i

 framtiden (SOU 1987:58) och Koncession

 för försäkringssammanslutningar (SOU

 1992:5).

 Frågan om möjlighet för Lloyd''''s att

 etablera sig i Sverige uppmärksammades

 redan i samband med förslaget till lag

 angående ändrad lydelse av 2 och 17 §§

 lagen den 10 april 1959 (nr 74) med vissa

 bestämmelser om utländsk försäkrings-

 rörelse här i riket vid krig m.m. (prop.

 1965:48). Försäkringsinspektionen hade i

 skrivelse den 18 oktober 1963 bl.a.

 hemställt om införande av en dispensregel

 som skulle öppna möjlighet för Lloyd''''s

 att få koncession i Sverige. Skrivelsen

 remissbehandlades. Under

 remissbehandlingen mötte förslaget

 avsevärd kritik och med hänsyn därtill

 togs frågan inte upp till vidare

 behandling i det sammanhanget.

 Försäkringsverksamhetskommittén har i

 sitt slutbetänkande Försäkringsväsendet i

 framtiden (SOU 1987:58) behandlat frågan

 om koncession för

 försäkringssammanslutningar. Kommittén

 utgick därvid från Lloyd''''s och beskrev

 dess historik, uppbyggnad, särprägel m.m.

 I en särskild framställning till

 kommittén i januari 1982 framförde

 Lloyd''''s önskemål om att få möjlighet att

 på något sätt bli koncessionerat i

 Sverige. I framställningen lämnade

 Lloyd''''s förslag till hur man skulle kunna

 bedriva verksamheten i Sverige. Eftersom

 försäkringsverksamhetskommittén i sina

 direktiv inte uttryckligen ålagts att

 lägga fram förslag i frågan, avstod

 kommittén från att förorda någon av

 modellerna som föreslagits av Lloyd''''s.

 Kommittén avstod också från att lägga

 fram egna förslag i saken.

 Senast har frågan om möjlighet för

 utländska försäkringssammanslutningar i

 allmänhet, och Lloyd''''s i synnerhet, att

 få koncession för försäkringsrörelse i

 Sverige behandlats av Utredningen om

 koncession för

 försäkringssammanslutningar. Utredningen

 lämnade i december 1991 sitt betänkande

 Koncession för

 försäkringssammanslutningar (SOU 1992:5).

 Utredningen har föreslagit att

 försäkringsgivare i försäkringssamman-

 slutningar skall få rätt att genom en

 generalrepresentation få koncession för

 skadeförsäkringsrörelse. När

 utredningsdirektiven meddelades var

 EES-avtalet inte färdigförhandlat.

 Eftersom de förslag som betänkandet

 innehåller inte i alla delar är konformt

 med EES-reglerna har det inte varit

 föremål för någon separat

 remissbehandling. I sak överensstämmer

 betänkandets förslag med

 huvudpromemorians förutom att betänkandet

 innehåller förslag till en särskild lag

 om rätt för utländska försäkrings-

 sammanslutningar att driva

 försäkringsrörelse i Sverige och att

 lagen även gäller sammanslutningar

 hemmahörande utanför EES.

 Utredningens och promemorians förslag

 innebär att Lloyd''''s endast skall kunna

 driva skadeförsäkringsrörelse i Sverige.

 Det har motiverats med att

 sammanslutningarna har en tidbegränsad

 varaktighet (ett år) medan

 livförsäkringsavtal normalt ingås för

 längre tider. Konkurrensverket har anfört

 att det vore önskvärt att finna former

 som gör det möjligt för

 försäkringssammanslutningar att försäkra

 även annat än skadeförsäkring och har

 även ifrågasatt om en begränsning till

 skadeförsäkring är förenlig med

 EES-avtalet. EES-reglerna om

 auktorisation och etablering i ett annat

 land än hemlandet innebär för

 försäkringsgivare som uppträder under

 beteckningen Lloyd''''s och som har

 koncession i sitt hemland Storbritannien

 att de skall ha rätt att etablera sig och

 erhålla koncession i ett annat land både

 för livförsäkringsrörelse och för

 skadeförsäkringsrörelse om de där utser

 ett ombud. Trots det problem som kan

 ligga i den tidsbegränsade

 samarbetsformen tillåter EES-reglerna

 inte en sådan begränsning som föreslagits

 i promemorian. För att uppfylla

 skyldigheterna till följd av EES-avtalet

 bör Lloyd''''s därför få rätt att etablera

 sig och erhålla koncession i Sverige både

 för skadeförsäkringsrörelse och för

 livförsäkringsrörelse.

 Frågan är då om det finns skäl att

 särbehandla Lloyd''''s, eller om

 lagstiftningen skall göras generell. Har

 försäkringsgivare i en sammanslutning i

 ett annat land inom EES medgetts

 auktorisation och uppfylls de krav som

 ställs för koncession här i Sverige, bör

 möjligheten till etablering och

 koncession i Sverige stå öppen. För

 försäkringssammanslutningar hemmahörande

 i ett land utanför EES finns i

 EES-reglerna inte någon skyldighet att

 möjliggöra etablering och koncession i

 Sverige. Jag lägger därför för närvarande

 inte fram något förslag i den delen.

 Frågan torde sakna praktisk betydelse.

 Med hänsyn till

 försäkringssammanslutningars speciella

 organisation måste vissa särskilda

 lösningar övervägas. Det gäller framför

 allt beträffande frågor om hur

 etableringen här i landet skall ske och

 vilket rättssubjekt som skall få

 koncession. Som jag nyss angett bör

 etableringsmöjligheten stå öppen också

 för andra försäkringssammanslutningar än

 Lloyd''''s, om de är hemmahörande inom EES,

 men det är ofrånkomligt att de tekniska

 lösningar som nu väljs utformas med tanke

 på Lloyd''''s speciella konstruktion.

 Av vad som ovan angetts följer att

 försäkringsgivarna i Lloyd''''s inte kan

 etablera en agentur eller filial i

 värdlandet eftersom försäkringar inte kan

 meddelas på annan plats än hos Lloyd''''s i

 London eller genom annan än en Lloyd''''s

 broker. Det är däremot möjligt för

 Lloyd''''s att ha en representation i

 värdlandet med ett ombud som svarar för

 representationen i övrigt. Detta ombud

 skall, såsom även följer av EES-reglerna,

 ha behörighet att företräda

 sammanslutningen gentemot tredje man samt

 vid domstolar och myndigheter, åtminstone

 såvitt avser redan ingångna avtal.

 Förmedlingen av försäkringsaffärer kan

 ske genom andra medhjälpare som anlitas

 av försäkringsgivarna i sammanslutningen.

 Ombudet skall svara för verksamheten i

 övrigt. Denna lösning är enligt min

 mening godtagbar.

 Vad gäller frågan vilket rättssubjekt

 som skall medges koncession kan man först

 konstatera att sammanslutningen som sådan

 inte utgör en juridisk person. Med hänsyn

 härtill och till att det är de medlemmar

 som ingår i sammanslutningen som meddelar

 försäkring anser jag att koncession inte

 kan medges sammanslutningen. På grund av

 det stora antal medlemmar som kan ingå i

 en sammanslutning skulle det dock medföra

 betydande praktiska problem om koncession

 skulle beviljas varje enskild medlem. Den

 lösning som jag finner lämpligast är att

 medlemmarna som grupp beviljas

 koncession. Därmed avser jag inte medlem-

 marna i ett enskilt syndikat utan

 samtliga medlemmar i Lloyd''''s som grupp.

 En sådan koncession kommer naturligtvis

 att gälla för gruppen som sådan, även om

 enskilda medlemmar efter hand byts ut.

 I det föreslagna systemet krävs

 garantier för att den verksamhet som

 försäkringsgivarna i sammanslutningen

 bedriver här i landet blir korrekt

 redovisad och att det går att beräkna hur

 stora förpliktelser försäkringsgivarna i

 sammanslutningen har till följd av

 svenska försäkringsaffärer. Ombudet bör

 därför ha en skyldighet att föra en

 förteckning över vilka affärer som är att

 hänföra till sammanslutningens verksamhet

 här i landet. Häri skall naturligtvis

 inte inräknas de affärer som försäkrings-

 givarna i sammanslutningen tecknar med

 anledning av att en svensk

 försäkringssökande antingen på egen hand

 eller genom en förmedlare, som inte

 anlitats av sammanslutningen för an-

 skaffning av affärer i Sverige, vänder

 sig till den utländska sammanslutningen i

 utlandet.

 I övrigt skall för försäkringsgivare i

 en sammanslutning gälla i allt väsentligt

 samma rörelsevillkor som för andra

 försäkringsgivare inom EES.

 Vad jag tidigare anfört om

 gränsöverskridande verksamhet (avsnitt

 2.5) gäller också för försäkringsgivare i

 en försäkringssammanslutning.

 2.9 Ny lag om försäkringsgivare med säte

 i annat EES-land

 Huvudpromemorians förslag:

 Överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Samtliga

 remissinstanser har tillstyrkt promemo-

 rians förslag eller lämnat det utan

 erinran.

 Skälen för mitt förslag: Utländska

 försäkringsföretags verksamhet i Sverige

 regleras i dag genom lagen (1950:272) om

 rätt för utländska försäkringsföretag att

 driva försäkringsrörelse i Sverige. Genom

 de förslag som jag nu presenterar kommer

 vissa särskilda bestämmelser att gälla

 för utländska försäkringsgivare

 hemmahörande inom EES. Jag tänker då

 framför allt på förslagen om rätt för

 försäkringsgivare att marknadsföra

 försäkringar här i landet utan etablering

 och om rätt för försäkringsgivare i

 sammanslutningar att erhålla koncession.

 LUF är redan i sin nuvarande utformning

 svåröverskådlig. Att * som

 Försäkringsutredningen föreslagit *

 införa erforderliga nya bestämmelser för

 utländska försäkringsföretag i den nu

 gällande lagen om utländska

 försäkringsföretag skulle medföra

 betydande lagtekniska svårigheter och

 göra lagen ännu svårare att överblicka.

 En ny lag bör därför införas för de

 försäkringsföretag som har sitt säte i

 ett annat EES-land. Lagen bör dessutom

 omfatta försäkringsgivare i

 försäkringssammanslutningar.

 Vissa försäkringsgivare, huvudsakligen

 ömsesidiga försäkringsgivare med en

 verksamhet av mindre omfattning, är

 undantagna från EG-direktivens

 tillämpningsområde. I huvudpromemorian

 föreslås därför att dessa

 försäkringsgivare inte skall omfattas av

 den nya lagen. Det har under

 remissbehandlingen emellertid framförts

 att samma regler bör gälla för dessa

 försäkringsgivare som för andra

 försäkringsgivare hemmahörande inom EES.

 Den nya lagen utgår bl.a. från att det i

 försäkringsgivarens hemland finns

 bestämmelser som uppställer krav på

 tillräcklig konsolidering. I fråga om

 försäkringsgivare som faller utanför

 direktivens tillämpningsområde finns det

 inga garantier för att dessa krav är

 uppfyllda. Den nya lagen bör därför, som

 föreslagits i huvudpromemorian, inte

 gälla för dessa försäkringsgivare.

 De grundläggande reglerna i den nya

 lagen för rörelsens bedrivande bör i

 huvudsak överensstämma med vad som i dag

 gäller för utländska försäkringsföretag.

 2.10 Rättsskyddsförsäkring

 Tilläggspromemorians förslag: Avviker

 från mitt förslag på så sätt att en

 försäkrad, om han är näringsidkare,

 alltid skall ha rätt att få en tvist om

 rättsskyddsförsäkring avgjord genom

 skiljeförfarande. Rätten att fritt utse

 ombud gäller enligt promemorian bara om

 den försäkrade enligt avtalet hade rätt

 till sådant biträde.

 Remissinstanserna: Beträffande val av

 lösning för att förhindra

 intressekonflikter mellan försäkrad och

 försäkringsgivare har de remissinstanser

 som yttrat sig i frågan tillstyrkt

 promemorians förslag.

 Försäkringsförbundet har dock ifrågasatt

 om lagstiftning behövs.

 Skilda uppfattningar har framförts vad

 avser de begränsningar som föreslagits i

 fråga om rätten att utse biträde. Svea

 hovrätt, Konsumentverket och Sveriges

 Advokatsamfund har anfört att det inte

 står i överensstämmelse med direktivet

 att begränsa rätten att utse biträde till

 de fall den försäkrade har rätt till

 sådant biträde enligt avtalsvillkoren. LO

 har avvisat att valet skall kunna

 begränsas till personer verksamma i

 närheten av domstolsorten.

 Konkurrensverket önskar ett förtydligande

 med innebörd att det endast är rätten

 till ersättning som kan inskränkas, inte

 rätten att utse person.

 Flera remissinstanser har varit kritiska

 mot promemorians förlag beträffande

 tvistlösningsförfarande. Svea hovrätt

 anser att det bör övervägas om inte en

 mindre kostsam procedur bör till-

 handahållas även för en näringsidkare som

 har en tvist med försäkringsgivaren.

 Skiljedomsutredningen anser det i första

 hand bör övervägas en bestämmelse om

 skyndsam handläggning vid domstol.

 Försäkringsförbundet har anfört att

 försäkringsbranschen är beredd att

 diskutera en eventuell ombildning av

 Rättsskyddsnämnden så att denna kan anses

 behörig att pröva tvister enligt vad som

 avses i direktivet.

 EES-avtalet: Syftet med

 rättskyddsdirektivet 87/344/EEG är att så

 långt som möjligt förhindra att det

 uppstår intressekonflikter mellan en

 rättsskyddsförsäkrad och

 försäkringsgivaren till följd av att

 försäkringsgivaren ger försäkringstagaren

 skydd även för andra risker eller till

 följd av att försäkringsgivaren försäkrar

 någon annan.

 Direktivets bestämmelser gäller inte

 tvister eller risker som har samband med

 användningen av högsjöfartyg eller

 åtgärder som vidtas inom ramen för en

 ansvarsförsäkring, om dessa samtidigt

 utövas för att tillvarata

 försäkringsgivarens intresse. Direktivets

 bestämmelser behöver inte heller

 tillämpas för rättsskyddsförsäkring som

 meddelas av en assistansförsäkringsgivare

 som del av en assistansförsäkring om

 verksamheten utövas i ett annat land än

 försäkringstagarens normala

 uppehållsland. I sådant fall skall

 försäkringen klart ange att skyddet är

 begränsat till sådana skador och är

 underordnat assistansen.

 Direktivet ger tre olika alternativ för

 att förhindra intressekonflikter mellan

 försäkringstagaren och försäkringsgivaren

 (artikel 3). Valet mellan de tre

 lösningarna kan överlåtas till

 försäkringsgivarna eller bestämmas av

 respektive land.

 Oavsett vilket alternativ som väljs

 enligt artikel 3 föreskriver artikel 4

 att det av varje avtal om

 rättsskyddsförsäkring skall framgå att

 försäkringstagaren fritt skall kunna

 välja advokat, eller annan person som

 enligt nationell lag har behörighet att

 försvara eller företräda de försäkrade

 eller i övrigt tillvarata hans intressen,

 vid undersökningar eller förhandlingar

 samt när en intressekonflikt uppstår. För

 vissa försäkringsavtal finns en

 undantagsmöjlighet i artikel 5.

 Om en intressekonflikt trots allt

 uppstår är det angeläget att den kan

 lösas på ett rättvist och skyndsamt sätt.

 Direktivet föreskriver därför att

 länderna skall se till att det, genom

 skiljeförfarande eller något annat

 förfarande som ger motsvarande garantier

 om objektivitet, kan fattas beslut om hur

 tvister mellan försäkringsgivare och

 försäkringstagare kan lösas. Den rätt

 till överklagande som kan finnas enligt

 nationell lag får dock inte påverkas av

 ett sådant förfarande.

 Direktivet föreskriver vidare att en

 försäkringsgivare i vissa fall skall

 informera den försäkrade om rättigheten

 att utse advokat och att använda sig av

 ett skiljeförfarande.

 Enligt artikel 3.1 skall

 rättsskyddsförsäkringen meddelas genom

 ett separat avtal eller tas upp som en

 separat del av ett försäkringsbrev.

 Dessutom skall rättsskyddets omfattning

 särskilt anges.

 Skälen för mitt förslag: Några särskilda

 regler om rättsskyddsförsäkring finns

 inte i nu gällande lagstiftning. Vad

 först gäller åtgärder för att förebygga

 att intressekonflikter uppstår före-

 skriver direktivet tre alternativ som

 anses på ett likvärdigt sätt tillvarata

 de rättsskyddsförsäkrades intressen. De

 två första alternativen förhindrar

 konflikter genom föreskrifter om för-

 säkringsgivarens organisation. Det tredje

 alternativet förhindrar

 intressekonflikter genom att de

 försäkrade skall ha rätt att fritt utse

 advokat eller annan kvalificerad person.

 Enligt min mening är en lösning som

 riktar in sig på en rätt för en försäkrad

 att utse ombud mest smidig och

 ändamålsenlig.

 I tilläggspromemorian anfördes, mot

 bakgrund av att syftet med direktivet är

 att förhindra att intressekonflikter

 uppstår mellan en försäkrad och hans

 försäkringsgivare, att direktivet inte

 kan tolkas så att det materiellt reglerar

 innehållet i avtalet på så sätt att en

 försäkrad alltid skall ges tillgång till

 biträde när försäkringsfall inträffar.

 Svea hovrätt, Konsumentverket och

 Sveriges Advokatsamfund har ifrågasatt om

 denna tolkning är korrekt. Även jag anser

 att tolkningen är i hög grad tveksam.

 Lagen bör i stället utformas så att en

 rättsskyddsförsäkring alltid skall ge den

 försäkrade rätt att vid försäkringsfall

 utse ombud.

 Det kan tyckas som att det tredje

 alternativet enligt artikel 3 och

 bestämmelsen i artikel 4 innebär samma

 rätt för den försäkrade. Direktivet

 föreskriver i båda fallen en rätt att

 fritt utse advokat eller, om den

 nationella lagen medger det, någon annan

 behörig person. I artikel 3 ges

 emellertid en längre gående möjlighet att

 utse biträde. Denna rätt skall gälla så

 snart en försäkrad kan rikta anspråk mot

 försäkringsgivaren, dvs. när ett

 försäkringsfall föreligger enligt

 rättsskyddsförsäkringens villkor. Artikel

 4 gäller rätten att utse advokat vid

 undersökningar eller förhandlingar eller

 vid intressekonflikter med

 försäkringsgivaren. Rätten att utse

 biträde aktualiseras således i ett senare

 skede enligt artikel 4 än enligt artikel

 3. Den lösning som valts för att

 förhindra intressekonflikter enligt

 artikel 3 har utformats så att den även

 omfattar bestämmelsen i artikel 4.

 Det kan sättas i fråga om de försäkrades

 rätt att fritt välja biträde skall kunna

 inskränkas till att t.ex. endast gälla

 personer verksamma i närheten av

 domstolsorten. En sådan möjlighet är inte

 oförenlig med direktivets bestämmelser

 och bör införas. Den bör dock endast

 gälla vid angelägenheter som inte kräver

 särskild kompetens. Det bör även finnas

 en möjlighet att utse annan än advokat.

 Det bör framför allt finnas en möjlighet

 att utse t.ex. biträdande jurister vid

 advokatbyråer eller andra personer med

 tillräckliga kvalifikationer. Av 8 kap. 9

 § rättegångsbalken, som träder i kraft

 den dag regeringen bestämmer, följer att

 vad som föreskrivs i lag om advokater i

 tillämpliga delar skall gälla även den

 som är auktoriserad som advokat i något

 annat EES-land om han är verksam i

 Sverige (prop. 1992/93:64, bet.

 1992/93:JuU13, rskr. 1992/93:73, SFS

 1992:1511).

 Om det trots allt uppstår en

 intressekonflikt, skall de försäkrade -

 utöver tvistlösning vid allmän domstol -

 ha tillgång till ett förfarande som är

 objektivt och där det kan fattas beslut

 om hur tvisten kan lösas. Det finns redan

 vissa möjligheter att utom rätta lösa

 försäkringstvister. Om försäkringen

 tecknats av en konsument för enskilt

 syfte, har försäkringstagaren möjlighet

 att anmäla tvisten till Allmänna

 reklamationsnämnden. Det finns även

 branschgemensamma nämnder. Slutligen kan

 parterna avtala att tvister skall prövas

 av skiljemän.

 Allmänna reklamationsnämnden har en

 särskild avdelning för tvister rörande

 försäkringar. Vissa typer av tvister är

 undantagna från nämndens prövning. Det är

 bl.a. tvister rörande vållandefrågor vid

 trafikolyckor, försäkringar som grundar

 sig på kollektivavtal mellan

 arbetsmarknadens parter, tvister som rör

 rätt till tecknande eller behållande av

 försäkring samt tvister som kan prövas av

 trafikskadenämnden. Vidare kan nämnden

 avvisa ärenden för det fall erforderlig

 utredning inte kan företas inom ramen för

 nämndens arbetsformer. Ärenden, som

 kräver medicinska bedömningar, och

 sådana, i vilka motstridiga uppgifter om

 ett händelseförlopp har lämnats, avvisas

 regelmässigt på denna grund. Nämnden har

 vidare fastställt ett visst minsta belopp

 som tvisten måste röra för att nämnden

 skall pröva ett ärende.

 Försäkringsbolagens Rättsskyddsnämnd är

 en branschgemensam nämnd som avger

 yttranden beträffande ombuds lämplighet

 samt arvodets storlek. Ytterligare en

 branschgemensam nämnd, Skadeförsäkringens

 Villkorsnämnd, kan nämnas i detta samman-

 hang. Denna nämnd har till uppgift att

 främja en enhetlig tillämpning av

 försäkringsvillkoren för skadeförsäkring,

 dock inte inom olycksfalls- och

 sjukförsäkring. Skadeförsäkringens

 Villkorsnämnd avger yttranden på begäran

 av bolag, Försäkringsförbundet eller

 domstol.

 I de branschgemensamma nämnderna deltar

 företrädare för försäkringsbolagen i

 avgörandena. Även om någon av dessa

 nämnder skulle anpassas för att pröva

 även nu aktuella tvister ställer jag mig

 tveksam till om de uppfyller direktivets

 krav på objektivitet. I lagrådsremissen

 föreslogs därför att den försäkrade

 alltid skall ha rätt att begära att en

 tvist med försäkringsgivaren skall prövas

 av tre skiljemän, dvs. oavsett om det i

 villkoren föreskrivits annat sätt för

 tvistlösning.

 Enligt lagen (1929:145) om skiljemän

 klandras en skiljedom vid allmän domstol.

 Parterna kan dock endast klandra en

 skiljedom på formella grunder, inte på

 materiella grunder. Skiljemännens

 avgörande är alltså i princip

 slutgiltigt. Enligt lagrådsremissens

 förslag är det endast försäkringstagaren

 som ges möjlighet att välja mellan

 skiljeförfarande och domstol. För att

 inte komma i konflikt med den Europeiska

 konventionen angående skydd för de

 mänskliga rättigheterna och de

 grundläggande friheterna föreslogs i

 lagrådsremissen att en skiljedom skall

 kunna överklagas även på materiell grund.

 Annars hade inte konventionens krav att

 envar skall ha rätt till domstolsprövning

 av hans civila rättigheter (artikel 6)

 uppfyllts i fråga om försäkringsgivaren.

 Lagrådet har uttalat att den föreslagna

 lösningen är behäftad med vissa nackdelar

 och att andra lösningar bör prövas. Ett

 alternativ där en tvist kan bli prövad av

 skiljemän och därefter i tre instanser

 kan bli både kostsamt och tidsödande och

 infriar enligt Lagrådet därigenom

 knappast direktivets intentioner angående

 hur intressekonflikter av ifrågavarande

 slag skall lösas. Lagrådet har föreslagit

 två ordningar som det anser bättre skulle

 tillgodose båda parters intressen i

 sammanhanget. Den ena ger även

 försäkringsgivare möjlighet att välja

 mellan skiljenämnd och allmän domstol

 varför det inte skulle vara erforderligt

 att medge någon rätt till materiell

 omprövning. Den andra innebär att

 parterna får frihet att i förväg avtala

 om hur uppkommande tvistefrågor mellan

 dem skall lösas.

 Jag kan ansluta mig till vad Lagrådet

 anfört. Lagrådets första alternativ om

 valmöjlighet även för försäkringsgivaren

 ger emellertid upphov till frågan vilken

 tvistlösningsordning som skall gälla om

 försäkringsgivare och försäkringstagare

 inte är ense. Något annat alternativ än

 allmän domstol kan, mot bakgrund av den

 nämnda konventionsbestämmelsen, knappast

 bli aktuellt. En sådan ordning skulle

 inte ge parterna tillgång till

 skiljeförfarande i större utsträckning än

 vad som gäller i dag.

 Det andra alternativet innebär att

 parterna, i enlighet med nu gällande

 regler, i förväg får avtala om hur

 tvister mellan dem skall lösas. Om

 parterna är ense om skiljeförfarande är

 det inte nödvändigt att föreskriva en

 möjlighet till materiell omprövning.

 Därigenom skulle direktivets krav på

 snabbhet och objektivitet vara bättre

 tillgodosett än med förslaget i

 lagrådsremissen. Jag förordar därför en

 ordning i enlighet med Lagrådets andra

 alternativ. En sådan lösning kräver ingen

 lagstiftning.

 När en intressekonflikt uppstår eller

 det råder oenighet om tvistens lösning

 skall försäkringsgivaren enligt artikel 7

 informera den försäkrade om hans rätt att

 utse ombud. Promemorians förslag ålägger

 försäkringsgivaren denna

 informationsskyldighet redan när ett

 försäkringsfall anmäls. Även om denna

 informationsskyldighet går längre än

 direktivet föreskriver är anmälnings-

 tillfället enligt min mening en lämplig

 tidpunkt att informera den försäkrade om

 hans rättigheter.

 Lagen (1927:77) om försäkringsavtal är

 för närvarande föremål för omarbetning

 inom Justitedepartementet. De särskilda

 bestämmelser om avtalsvillkor för

 rättsskyddsförsäkring som mitt förslag

 innehåller bör därför regleras i en

 särskild lag.

 Bestämmelsen i artikel 3.1 om att

 rättsskyddsförsäkring skall tas upp som

 en separat del av ett försäkringsbrev och

 att omfattningen av rättsskyddet därvid

 skall anges behandlas i

 specialmotiveringen.

 2.11 Försäkringsmäklare m.m.

 Tilläggspromemorians förslag:

 Överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Tjänstemännens

 Centralorganisation (TCO) har, mot

 bakgrund av att försäkringsbolagen har

 sagt upp den branschgemensamma

 utbildningen, avstyrkt promemorians

 förslag tills en tillfredsställande

 lösning hittats beträffande garantier för

 utbildningens kvalitet i framtiden.

 Försäkringsutredningen har ansett det

 lämpligare att ta in bestämmelserna i en

 förordning. Sveriges Advokatsamfund har

 anfört att direktivet indirekt kan

 innebära att begreppet försäkringsmäklare

 får en annan innebörd än det har i svensk

 lagstiftning. Samfundet har vidare

 anmärkt att direktivet i realiteten

 förändrar kraven för att bli

 försäkringsmäklare eller

 försäkringsombud. I den mån övriga

 remissinstanser yttrat sig i denna del

 har de tillstyrkt förslagen eller lämnat

 dem utan erinran.

 EES-avtalet: Försäkringsmäklardirektivet

 77/92/EEG rör försäkringsmäklare och

 vissa andra mellanmän på försäkringsom-

 rådet. Enligt EES-avtalet skall

 direktivet särskilt gälla verksamhet som

 i Sverige bedrivs av försäkringsmäklare

 och försäkringsombud (annex IX punkt

 I.iv.13). Direktivet syftar till att

 underlätta för sådana mellanmän att

 starta verksamhet i annat land.

 Den som avser att etablera sig eller som

 avser att tillfälligt driva sådan

 verksamhet som direktivet gäller skall på

 begäran få information om de bestämmelser

 som reglerar yrket innan han startar sin

 verksamhet (artikel 3).

 Om ett land uppställer vissa

 kunskapskrav eller krav på färdighet

 skall viss i direktivet närmare angiven

 verksamhet i ett annat land anses

 uppfylla dessa krav om liknande

 verksamhet har bedrivits under den tid

 som anges i direktivet (artikel 4-8). Ett

 intyg om att de förutsättningar som anges

 i direktivet uppfyllts skall utfärdas av

 de myndigheter eller organisationer som

 varje land utsett (artikel 9).

 Ett land som kräver skötsamhetsbevis,

 konkursfrihetsbevis eller bevis om

 ekonomisk ställning skall enligt artikel

 10 godta vissa andra intyg eller

 uppgifter lämnade under ed.

 Skälen för mitt förslag: Någon svensk

 lagstiftning finns inte om

 försäkringsombud. Däremot är lagen

 (1989:508) om försäkringsmäklare

 tillämplig på sådan verksamhet som avses

 i direktivets artikel 2.2 a. Enligt 1 §

 nämnda lag avses nämligen med

 försäkringsmäklare en juridisk eller

 fysisk person som yrkesmässigt till olika

 uppdragsgivare förmedlar

 direktförsäkringar från flera från

 varandra fristående försäkringsgivare.

 Sveriges Advokatsamfund har anfört att

 direktivet indirekt innebär att begreppet

 försäkringsmäklare får en ändrad

 innebörd. Jag delar inte den

 uppfattningen. En person som i ett land

 drivit sådan verksamhet att han enligt

 svensk uppfattning skulle betecknas som

 försäkringsombud måste, för att få bli

 registrerad som försäkringsmäklare här i

 landet, vara oberoende av för-

 säkringsgivarintressen och förmedla

 försäkringar från flera fristående

 försäkringsgivare. Direktivets

 bestämmelser avser endast att underlätta

 för en sådan person att starta verksamhet

 i ett annat land framför allt genom att

 han på grund av sin tidigare verksamhet

 skall anses ha tillräckliga

 kvalifikationer även i det land han vill

 etablera sig i.

 För att en fysisk person skall kunna bli

 registrerad som försäkringsmäklare krävs

 enligt 5 § lagen om försäkringsmäklare

 att han inte är i konkurs eller

 underkastad näringsförbud, har en

 tillfredsställande utbildning och i

 övrigt är lämplig som försäkringsmäklare.

 Närmare föreskrifter om villkoren för

 registrering har, med stöd av

 bemyndigande i lagen, meddelats av

 regeringen genom förordningen (1989:854)

 om försäkringsmäklare. Enligt

 förordningen skall till en ansökan om

 registrering fogas bevis om att sökanden

 inte är i konkurs eller underkastad

 näringsförbud och bevis om att sökanden

 har sådan utbildning som avses i lagen om

 försäkringsmäklare. Om inte Finansinspek-

 tionen i det särskilda fallet bestämmer

 annat skall den utbildning som avses i

 lagen uppfylla de krav som allmänt ställs

 på utbildning för fälttjänstemän i

 försäkringsbolag.

 I tilläggspromemorian har angetts att

 den möjlighet Finansinspektionen har att

 i särskilda fall godta annan utbildning

 än som anges i förordningen innebär att

 inspektionen redan enligt gällande

 bestämmelser kan godta att sökanden varit

 verksam i ett annat land på det sätt

 direktivet föreskriver. Bestämmelserna i

 artiklarna 4-8 gäller dock enligt

 direktivets ingress endast i andra fall

 än då det ställs krav på utbildning. De

 skall i stället gälla när det ställs krav

 på allmän, affärs- eller yrkesrelaterad

 kunskap och färdighet. Några sådana krav

 finns inte i lagen om försäkringsmäklare.

 Den svenska lagstiftningen behöver därför

 inte harmoniseras med bestämmelserna i

 artiklarna 4-8.

 Någon bestämmelse om hur konkursfrihet

 skall visas finns inte. Det torde därför

 vara möjligt att använda sådan bevisning

 som anges i direktivet. Förordningen

 torde dock behöva ändras för att

 säkerställa att bevisning enligt

 direktivet godtas.

 Det följer av Finansinspektionens

 serviceskyldighet enligt 4 §

 förvaltningslagen (1986:223) att

 inspektionen på förfrågan skall ge

 upplysningar om de villkor som gäller för

 att driva verksamhet som

 försäkringsmäklare. Någon ytterligare

 reglering med anledning av artikel 3 i

 direktivet är därför inte nödvändig.

 Vad däremot gäller en i Sverige bosatt

 person som i annat EES-land önskar driva

 verksamhet som försäkringsmäklare, för-

 säkringsombud eller liknande mellanman

 följer av artikel 9.2 i direktivet att en

 myndighet eller organisation skall utses

 som kan utfärda intyg om vilken

 verksamhet sådan person bedrivit här i

 landet. Finansinspektionen bör åläggas

 denna uppgift. För att inspektionen skall

 kunna fullgöra detta skall det bolag som

 anlitat vederbörande mellanman lämna

 erforderliga upplysningar. Bestämmelser

 med detta innehåll bör föras in i

 försäkringsrörelselagen (1982:713), lagen

 (1950:272) om rätt för utländska

 försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige och lagen om

 försäkringsmäklare. Den föreslagna lagen

 om EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige bör innehålla en motsvarande

 bestämmelse.

 Kräver det land i vilket en mellanman

 avser att bedriva verksamhet

 skötsamhetsbevis kan det fullgöras med

 ett utdrag ur kriminalregistret. Enligt 9

 § lagen (1963:197) om allmänt

 kriminalregister har en enskild rätt att

 utan kostnad få utdrag ur registret

 beträffande sig själv. Ett bevis om att

 personen inte är försatt i konkurs kan

 erhållas från tingsrätten. Det finns

 därför inget behov av lagstiftningsåtgärd

 med anledning av artikel 10.

 2.12 Assistansverksamhet

 Tilläggspromemorians bedömning:

 Överensstämmer med min bedömning.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har

 inte haft någon erinran mot bedömningen i

 promemorian.

 EES-avtalet: Assistansdirektivet

 84/641/EEG innehåller bestämmelser som

 rör assistansverksamhet och som ändrar

 det första skadeförsäkringsdirektivet.

 Ett av direktivets syften är, enligt

 dess ingress, att klargöra att en

 verksamhet inte är undantagen från första

 skadeförsäkringsdirektivets tillämpning

 endast för att verksamheten är begränsad

 till tjänsteprestationer eller

 prestationer där den presterande parten

 använder enbart sin egen personal eller

 utrustning. Enbart den omständigheten att

 viss form av assistans tillhandahålls vid

 olyckshändelse eller skadefall med

 vägfordon inblandat skall dock inte

 medföra att direktivet blir tillämpligt

 på en person eller ett företag som inte

 är ett försäkringsföretag.

 Med assistansverksamhet menas assistans

 som lämnas till en person som råkar i

 svårigheter under resa eller vid vistelse

 utanför hemorten eller den stadigvarande

 vistelseorten. Assistansen skall bestå i

 åtagande att, mot förskottsbetald premie,

 genast ge hjälp när den assis-

 tansberättigade befinner sig i

 svårigheter till följd av en oförutsedd

 händelse i de fall och enligt de villkor

 som anges i avtalet (artikel 1). Artikel

 15 ger möjlighet att tillämpa första

 skadeförsäkringsdirektivets bestämmelser

 även för assistans som tillhandahålls

 personer som råkar i svårigheter under

 andra omständigheter.

 Den verksamhetsplan som enligt första

 skadeförsäkringsdirektivet skall fogas

 till en ansökan om koncession skall ange

 de resurser som står till bolagets

 förfogande för att tillhandahålla

 assistans (artikel 7).

 Försäkringsbolag som driver

 assistansverksamhet kan underkastas

 kontroll av de tillgångar som står till

 företagets förfogande för att fullgöra

 sina åtaganden. Detta gäller även

 medicinsk personals kvalifikationer och

 utrustningens kvalitet (artikel 6).

 Föreskrivs sådan tillsyn skall länderna

 samarbeta vid utövandet av tillsynen

 (artikel 8). Årsbokslut och periodiska

 redovisningar skall i sådant fall utvisa

 dessa resurser (artikel 19).

 Vid beräkning av solvensmarginal för ett

 bolag som bedriver assistansverksamhet

 skall bolagets kostnader för lämnad

 assistans läggas till grund för beräkning

 av skadeindex. Kostnaderna skall beräknas

 enligt de bestämmelser som gäller i

 försäkringsgivarens hemland (artikel 9).

 Skälen för min bedömning: Enligt 1 kap.

 1 § FRL får försäkringsrörelse endast

 bedrivas av försäkringsaktiebolag och

 ömsesidiga försäkringsbolag som fått

 tillstånd (koncession) till detta.

 Därtill kommer att ett utländskt

 försäkringsföretag enligt 1 § LUF under

 förutsättning av regeringens tillstånd

 (koncession), får driva

 försäkringsrörelse här i landet. Ett

 försäkringsföretag får enligt 1 kap. 3 §

 första stycket FRL och 1 § fjärde stycket

 LUF inte driva annan rörelse än

 försäkringsrörelse, om det inte finns

 särskilda skäl för det.

 Vad som avses med försäkringsrörelse

 finns inte närmare definierat i lag. I

 prop. 1984/85:77 om koncession för för-

 säkringsrörelse s. 40 f. angav

 departementschefen vissa kriterier som

 bör ha avgörande betydelse för

 bedömningen huruvida en viss verksamhet

 skall anses som försäkringsrörelse. Dessa

 grundläggande kriterier på

 försäkringsrörelse är att verksamheten

 går ut på att yrkesmässigt göra åtaganden

 att mot vederlag utge ekonomisk

 ersättning eller utföra en bestämd

 prestation vid ovissa händelsers

 inträffande. Om en verksamhet uppfyller

 dessa kriterier är det enligt

 departementschefen oftast befogat att

 hänföra den till försäkringsrörelse.

 Ytterligare några faktorer bör dock

 påverka bedömningen huruvida en viss

 verksamhet skall anses som

 försäkringsrörelse. Försäkringsliknande

 biåtaganden till ett huvudavtal rörande

 t.ex. transport, entreprenad och

 försäljning av fast egendom där

 biåtagandet i regel är av liten

 omfattning i förhållande till

 huvudåtagandet och som utgör en fast

 etablerad sedvana inom branschen har,

 även om biåtagandet uppfyller de

 grundläggande kriterierna för

 försäkringsrörelse, ändå inte ansetts

 böra bedömas som sådan. Även behovet av

 samhällskontroll måste tillmätas

 betydelse för frågan om en viss

 verksamhet skall anses som

 försäkringsrörelse.

 Den assistansverksamhet som avses i

 direktivet är sådan att de angivna

 grundläggande kriterierna på

 försäkringsrörelse är uppfyllda. I den

 mån assistansen inte utgör ett mindre

 biåtagande, som enligt fast sedvana inte

 betraktas som försäkringsrörelse, är den

 därför att betrakta som försäkrings-

 rörelse om det finns ett behov av

 samhällskontroll. Avgörande i detta

 hänseende är bl.a. verksamhetens

 omfattning och åtagandenas ekonomiska

 betydelse för tilltänkta kunder eller

 andra samt om kontroll i andra former är

 ordnad. För sådan verksamhet som nu är i

 fråga finns annan kontroll inte ordnad.

 Om verksamheten har en inte alltför

 begränsad omfattning föreligger det

 enligt min mening ett behov av

 samhällskontroll. Sådan

 assistansverksamhet är alltså enligt

 gällande rätt koncessionspliktig

 försäkringsrörelse.

 Enligt artikel 7 får ett land underkasta

 ett företag kontroll av de direkta eller

 indirekta tillgångar i form av personal

 och utrustning som står till företagets

 förfogande för att uppfylla åtagandena

 enligt assistansavtal. Bestämmelserna i

 19 kap. 3 § första stycket FRL ålägger

 styrelsen, verkställande direktören och

 andra befattningshavare att lämna Finans-

 inspektionen de upplysningar om

 verksamheten som inspektionen anser

 behövliga. Styrelsen och verkställande

 direktören skall dessutom enligt 19 kap.

 9 § första stycket samma lag hålla bl.a.

 tillgångar och handlingar tillgängliga

 för granskning. Detsamma gäller styrelsen

 och verkställande direktören i de

 aktiebolag som har till föremål att

 biträda försäkringsbolag.

 Det finns enligt direktivet ingen

 skyldighet för ett land att utöva tillsyn

 över de resurser ett bolag har för att

 utföra sina åtaganden enligt

 assistansavtal. Visserligen är det av

 stor vikt att de bolag som driver

 assistansverksamhet har tillräckligt

 kompetent personal och utrustning av

 tillräckligt hög kvalitet. Enligt min

 mening ger redan de nämnda bestämmelserna

 i FRL möjlighet till god insyn i

 företaget. Jag anser därför att det inte

 behövs någon särskild bestämmelse om

 kontroll av företagets resurser. Vid

 denna bedömning krävs inte heller någon

 åtgärd med anledning av artikel 8 och 11.

 Artikel 15 i assistansdirektivet medger

 att direktivets bestämmelser tillämpas

 även på annan assistansverksamhet än

 sådan som består i att lämna assistans

 till personer som råkar i fara under

 andra omständigheter än under resa eller

 vid vistelse utanför hemorten eller den

 stadigvarande uppehållsorten. Om sådan

 verksamhet uppfyller kriterierna för vad

 som anses som försäkringsrörelse är

 naturligtvis bestämmelserna i FRL och LUF

 tillämpliga. Det kan finnas anledning att

 i framtiden överväga

 lagstiftningsåtgärder till följd av

 produktutvecklingen på assistansområdet.

 2.13 Dotterföretag till tredje lands

 försäkringsföretag

 Tilläggspromemorians bedömning:

 Överensstämmer med min bedömning.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har

 inte haft någon erinran mot promemorians

 bedömning.

 EES-avtalet: Utländska

 försäkringsföretag kan etablera sig i ett

 land på i huvudsak två skilda sätt,

 antingen genom en filial (eller agentur)

 eller genom dotterföretag. EES-reglerna

 om etablering genom agentur eller filial

 har behandlats närmare i det föregående

 (avsnitt 2.2).

 Regler om ett tredje lands

 försäkringsföretags etablering av dot-

 terföretag inom EES finns i första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 29 a

 och 29 b (införda genom artikel 4 i

 direktivet 90/618/EEG om

 gränsöverskridande verksamhet för

 motorfordonsförsäkring) och i första

 livförsäkringsdirektivet artikel 32 a och

 32 b (införda genom andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 9).

 Bestämmelserna är likalydande. Första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 29 b

 och första livförsäkringsdirektivet

 artikel 32 b har ersatts genom bilaga IX

 till EES-avtalet (I.i.2.e samt

 I.iii.11.e).

 När ett dotterföretag till

 försäkringsföretag hemmahörande i ett

 land utanför EES beviljas auktorisation

 skall den behöriga myndigheten lämna

 uppgifter om detta till EFTA:s

 övervakningsmyndighet och EFTA:s ständiga

 kommitté (jämför EES-avtalet, protokoll 1

 punkt 4.a). Detsamma gäller när ett

 sådant utländskt försäkringsföretag

 förvärvar aktier i ett försäkringsföretag

 hemmahörande inom EES och det senare

 företaget därigenom blir dotterföretag

 till det utländska företaget.

 Företagsgruppens struktur skall anges i

 anmälan.

 Inom ramen för gemensamma EES-kommitténs

 verksamhet skall informationsutbyte och

 samråd ske i vissa frågor för att uppnå

 största möjliga enhetlighet vid

 tillämpning av regler som avser

 förhållandet till tredje land på

 försäkringsområdet.

 Om ett EES-land beviljar ett direkt

 eller indirekt dotterföretag till ett

 tredje lands försäkringsföretag

 auktorisation skall denna auktorisation

 ha giltighet inom hela EES enligt

 direktivens bestämmelser. Från denna

 huvudregel finns emellertid undantag. En

 auktorisation som ett EG-land beviljar

 ett sådant dotterföretag skall endast

 gälla inom EG om det land där

 moderföretaget finns tillämpar

 kvantitativa restriktioner för etablering

 av försäkringsföretag från ett EFTA-land

 eller tillämpar restriktioner för

 EFTA-företag som landet inte tillämpar

 för EG-företag. Ett EFTA-land får dock

 för egen del besluta annorlunda. Om EG

 har beslutat att beviljande av

 auktorisationer skall begränsas eller

 uppskjutas såvitt avser dotterföretag

 till visst tredje lands

 försäkringsföretag skall en auktorisation

 för sådant företag som beviljats i ett

 EFTA-land endast gälla i det landet. Ett

 land får dock för egen del besluta

 annorlunda. Begränsningar och

 restriktioner får dock inte tillämpas mot

 företag som redan är auktoriserade i ett

 EES-land.

 Slutligen föreskrivs att EG-länderna, i

 förhandlingar med tredje land om

 nationell behandling och effektivt

 marknadstillträde för sina försäk-

 ringsföretag, skall eftersträva lika

 behandling för EFTA-ländernas

 försäkringsföretag.

 Skälen för min bedömning: I avsnittet om

 tillsyn (2.14) föreslås en skyldighet för

 Finansinspektionen att ha sådant

 samarbete med utländska myndigheter som

 EES-avtalet föreskriver. Någon

 ytterligare skyldighet för

 Finansinspektionen att lämna uppgifter

 och att samråda erfordras därför inte.

 Att en auktorisation som beviljas ett

 dotterföretag till ett tredje lands

 försäkringsföretag skall ha giltighet

 inom hela EES innebär att dotterföretaget

 skall anses som ett EES-företag. Ett för-

 säkringsbolag med säte i Sverige anses

 enligt gällande rätt alltid som ett

 svenskt försäkringsbolag. För detta bolag

 gäller bestämmelserna i FRL. Förslaget

 till lag om EES-försäkringsgivares

 verksamhet i Sverige skall, med vissa

 undantag som saknar betydelse i detta

 sammanhang, tillämpas på utländska för-

 säkringsgivare med säte i ett land inom

 EES. Varken i FRL eller den föreslagna

 lagen om EES-försäkringsgivares

 verksamhet i Sverige görs åtskillnad

 mellan företag som har ett utländskt

 moderföretag och andra företag.

 EES-reglerna ger dock en möjlighet att i

 vissa situationer göra avsteg från denna

 ordning.

 Beträffande den materiella

 koncessionsprövning som skall göras av

 regeringen inom ramen för prövningen av

 en sund utveckling av försäkringsväsendet

 har föredragande departementschefen i

 prop. 1984/85:77 s. 51 uttalat att det

 måste finnas möjligheter för den

 myndighet som prövar en ansökan om

 koncession att ta hänsyn till

 reciprocitetssynpunkter. I det föregående

 (avsnitt 2.2) har jag föreslagit en

 delvis ny utformning av den

 koncessionsprövning regeringen skall

 göra, där prövningen skall inriktas på en

 bedömning av sundheten i det enskilda

 företaget. Inom ramen för en sådan

 koncessionsprövning torde det inte finnas

 utrymme för att beakta reciprocitets-

 synpunkter. Jag anser inte heller att det

 finns behov att utnyttja den möjlighet

 till reciprocitetsprövning som

 EES-reglerna ger.

 2.14 Tillsyn

 Försäkringsutredningens förslag:

 Utredningens förslag överensstämmer i

 huvudsak med mitt förslag i fråga om

 tillsyn över verksamhet som drivs genom

 etablering. Försäkringsutredningen har

 inte lämnat något förslag beträffande

 gränsöverskridande verksamhet.

 Huvudpromemorians förslag:

 Överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Samtliga

 remissinstanser har i huvudsak tillstyrkt

 promemorians förslag eller lämnat det

 utan erinran. Enligt Försäkringsförbundet

 leder dock vissa av de föreslagna

 reglerna till att det geografiska

 tillämpningsområdet för för-

 säkringsrörelselagen (FRL) blir oklart.

 Förbundet har ifrågasatt om alla FRL:s

 regler är tillämpliga på ett svenskt

 försäkringsbolags verksamhet i annat

 land. Konsumentverket har påpekat vikten

 av att det finns möjlighet att med stöd

 av bestämmelser i konsu-

 mentförsäkringslagen och marknadsförings-

 lagen ingripa mot utländska

 försäkringsgivare som marknadsför sina

 produkter till svenska konsumenter.

 EES-avtalet: Enligt första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 15 och

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 13 skall medlemsländerna i nära samarbete

 utöva tillsyn över de auktoriserade före-

 tagens finansiella ställning. Av första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 14 och

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 16 följer att den behöriga myndigheten i

 det land där företagets huvudkontor finns

 skall kontrollera företagets soliditet

 beträffande all verksamhet och att övriga

 tillsynsmyndigheter skall tillhandahålla

 all information som behövs för att göra

 denna kontroll möjlig. De krav som

 hemlandsmyndigheten skall ställa på

 soliditeten har jag angett i det

 föregående (avsnitt 2.4).

 I första skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 20 och första livförsäkrings-

 direktivet artikel 24 regleras

 möjligheterna att ingripa mot företag som

 inte följer bestämmelserna om soliditet.

 Efterlevs inte bestämmelserna om

 solvensmarginal skall hemlandsmyndigheten

 begära att företaget upprättar en plan

 för att återställa en sund finansiell

 ställning. Planen skall godkännas av

 hemlandsmyndigheten. Om bestämmelserna om

 garantifond eller minsta garantifond

 (garantibelopp) inte följs skall

 företaget även åläggas att upprätta en

 plan för kortfristig finansiering. Även

 denna plan skall godkännas av

 hemlandsmyndigheten som får inskränka

 företagets rätt att fritt förfoga över

 sina tillgångar eller helt förbjuda det

 att förfoga däröver. Behöriga myndigheter

 i andra länder där företaget driver

 verksamhet skall underrättas om beslut

 varigenom förfoganderätten inskränks. På

 hemlandsmyndighetens begäran skall även

 dessa myndigheter fatta motsvarande

 beslut. De får också vidta andra åtgärder

 för att skydda de försäkrades intressen.

 Möjligheterna att ingripa mot företag

 som inte följer bestämmelserna om

 försäkringstekniska skulder och om

 avsättning av tillgångar som motsvarar

 dessa skulder återfinns i första skade-

 försäkringsdirektivet artikel 20 och

 första skadeförsäkringsdirektivet artikel

 24. Om inte dessa bestämmelser efterlevs

 skall behörig myndighet i det land där

 verksamheten drivs (antingen genom

 huvudkontor eller genom agentur eller

 filial) förbjuda företaget att fritt

 förfoga över sina tillgångar i landet.

 Innan ett sådant beslut fattas av en

 myndighet i något annat land skall

 hemlandsmyndigheten underrättas.

 För att sanktionssystemet skall fungera

 skall, enligt första skadeförsäkrings-

 direktivet artikel 20.5 och första

 livförsäkringsdirektivet artikel 24.5,

 samarbete ske mellan behöriga myndigheter

 i alla de länder där företaget är

 auktoriserat.

 I första skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 22 och första livförsäkrings-

 direktivet artikel 26 anges under vilka

 förutsättningar en auktorisation kan

 återkallas. Huvudkontorets auktorisation

 kan återkallas om företaget inte längre

 uppfyller kraven för etablering eller

 inom angiven tid inte kunnat vidta de

 åtgärder som fastställts i den plan som

 skall upprättas för att återställa en

 sund finansiell ställning eller för

 kortfristig finansiering. Vidare kan

 huvudkontorets auktorisation återkallas

 om företaget allvarligt åsidosätter de

 skyldigheter det har enligt nationella

 bestämmelser. Auktorisationen för en

 agentur eller en filial kan återkallas om

 agenturen eller filialen inte längre

 uppfyller kraven för etablering eller om

 den allvarligt åsidosätter sina

 skyldigheter enligt gällande bestämmelser

 i det land där verksamheten drivs,

 särskilt såvitt avser försäkringstekniska

 skulder.

 När huvudkontorets auktorisation

 återkallas skall hemlandsmyndigheten

 underrätta behöriga myndigheter i de

 länder där företaget har erhållit

 auktorisation. Var och en av dessa

 myndigheter skall då återkalla den där

 medgivna auktorisationen.

 Hemlandsmyndigheten skall i samarbete med

 övriga tillsynsmyndigheter vidta alla

 åtgärder som behövs för att skydda de

 försäkrades intresse. Om företagets

 förfoganderätt över sina tillgångar inte

 redan har inskränkts enligt de

 bestämmelser som redogjorts för ovan,

 skall sådan åtgärd vidtas.

 Innan auktorisationen för en agentur

 eller filial återkallas skall behörig

 myndighet i det land där agenturen eller

 filialen finns samråda med företagets

 hemlandsmyndighet. Om sådant

 samrådsförfarande inte kan avvaktas skall

 hemlandsmyndigheten omedelbart

 underrättas om återkallelsebeslutet.

 För tillsyn över verksamhet som drivs

 genom gränsöverskridande verksamhet

 gäller, enligt andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 23 och

 andra livförsäkringsdirektivet artikel

 24, olika regler beroende på om

 auktorisation erfordras i det land

 verksamheten riktas mot (värdlandet)

 eller inte. Uppställs sådant krav skall

 storleken av de försäkringstekniska

 skulderna, frågan om vilka tillgångar som

 skall motsvara dessa skulder och

 tillgångarnas lokalisering och

 valutamatchning bestämmas av värdlandets

 lagar eller praxis. Tillsynen över att

 dessa bestämmelser följs åvilar i första

 hand myndigheterna i värdlandet. Om

 tillstånd inte krävs i värdlandet skall

 däremot reglerna i det land där det fasta

 driftställe som försäkrar riskerna är

 beläget gälla. Tillsynen åvilar då i

 första hand myndigheterna i det landet.

 Om den gränsöverskridande verksamheten

 beträffande skadeförsäkring har en viss

 omfattning skall ett särskilt för-

 säkringstekniskt resultat redovisas

 såvitt avser denna verksamhet. Regler om

 detta finns i andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 22.

 Möjligheterna att ingripa mot en

 försäkringsgivare, som i sin gräns-

 överskridande verksamhet inte följer de

 bestämmelser som gäller i värdlandet,

 regleras i andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 19 och

 i andra livförsäkringsdirektivet artikel

 20. Värdlandet skall först anmoda

 försäkringsgivaren att vidta rättelse.

 Följs inte en sådan anmodan skall

 underrättelse lämnas till behöriga

 myndigheter i det land där det fasta

 driftställe som driver verksamheten är

 beläget. Även hemlandets myndigheter kan

 underrättas. Det åligger därefter dessa

 myndigheter att vidta åtgärder för att få

 till stånd rättelse. Värdlandets

 myndigheter skall informeras om vilka

 åtgärder som vidtas. Om rättelse trots

 allt inte sker får värdlandet vidta de

 åtgärder som kan behövas. Bland sådana

 åtgärder kan ingå att förbjuda

 försäkringsgivaren att ingå ytterligare

 avtal i värdlandet. Innan värdlandet

 beslutar om åtgärder skall behöriga

 myndigheter i etableringsställets land

 underrättas. Beslut om olika åtgärder

 skall kunna överklagas till domstol.

 Om behörig myndighet i ett land

 återkallar den auktorisation som medgetts

 ett driftställe skall det land mot vilket

 driftstället driver gränsöverskridande

 verksamhet hindra försäkringsgivaren att

 fortsätta ingå avtal.

 Det system med uppdelad tillsyn som

 gäller för agenturer eller filialer med

 säte i ett EES-land kan av naturliga skäl

 inte tillämpas på agenturer till

 försäkringsföretag hemmahörande utanför

 EES. Huvudregeln för tillsyn över dessa

 är i stället att varje land där företaget

 driver verksamhet skall utöva kontroll

 över verksamheten i det landet. Denna

 regel är dock inte utan undantag. Ett

 försäkringsföretag som har sitt

 huvudkontor utanför EES men som har fått

 eller ansökt om auktorisation i mer än

 ett EES-land kan beviljas vissa förmåner.

 Dessa förmåner följer av första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 26 (i

 dess lydelse enligt artikel 12 i

 assistansdirektivet) och första

 livförsäkringsdirektivet artikel 30.

 Förmånerna innebär att företagets

 solvensmarginal skall beräknas med hänsyn

 tagen till all den verksamhet som

 företaget driver genom agentur och filial

 inom EES och att den deponering företaget

 måste göra sker endast i ett av dessa

 länder samt att tillgångar motsvarande

 garantifonden lokaliseras till ett av

 dessa länder. I ansökan skall företaget

 ange vilken myndighet som i framtiden

 skall övervaka dess samlade soliditet.

 Deponeringen skall göras i samma land.

 En beviljad ansökan innebär att utvald

 myndighet skall, på samma sätt som gäller

 för hemlandsmyndighet för försäkrings-

 givare hemmahörande inom EES, utöva

 tillsyn över företagets soliditet

 beträffande hela dess verksamhet genom

 agenturer och filialer inom EES. Ansökan

 skall beviljas endast om den tillstyrks

 av samtliga myndigheter hos vilka ansökan

 gjorts. Förmånerna skall gälla från det

 att den utvalda myndigheten informerat

 övriga myndigheter om att den kommer att

 övervaka företagets samlade soliditet

 inom EES. För att den samlade

 soliditetsövervakningen skall fungera

 skall den utvalda myndigheten från övriga

 tillsynsmyndigheter inhämta all

 information som behövs. Om en av

 myndigheterna begär det skall förmånerna

 återkallas.

 Beträffande möjligheterna att ingripa

 mot försäkringsföretag hemmahörande

 utanför EES skall, enligt första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 27 (i

 dess lydelse enligt artikel 13 i

 assistansdirektivet) och första

 livförsäkringsdirektivet artikel 31.2,

 samma bestämmelser gälla som för

 försäkringsgivare inom EES. Har

 försäkringsföretaget beviljats sådana

 förmåner som angivits ovan skall den

 myndighet som utvalts att bevaka

 försäkringsföretagets samlade soliditet

 behandlas som försäkringsföretagets

 hemlandsmyndighet.

 Om den myndighet som övervakar

 försäkringsföretagets samlade soliditet

 återkallar företagets auktorisation i det

 landet skall myndigheten, enligt första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 28 och

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 31.3, underrätta behöriga myndigheter i

 de länder där företaget driver verksam-

 het. Dessa myndigheter skall därefter

 vidta behövliga åtgärder. Om

 auktorisationen återkallats för att

 soliditeten är otillräcklig skall

 behöriga myndigheter i övriga länder

 återkalla där beviljade auktorisationer.

 Skälen för mitt förslag: Det enskilda

 försäkringsväsendet i Sverige står under

 tillsyn av Finansinspektionen. Med den

 öppnare marknad som nu förbereds blir

 tillsynen ett delat ansvar för de berörda

 länderna.

 EES-reglerna innebär att det lagts fast

 hur tillsynen skall fördelas mellan de

 länder som berörs av en

 försäkringsgivares verksamhet och att

 berörda tillsynsmyndigheter skall ha

 lagliga möjligheter att göra de

 ingripanden som föreskrivs i direktiven.

 Försäkringsförbundet har i detta

 sammanhang ifrågasatt om alla regler i

 FRL är tillämpliga på svenska

 försäkringsbolags agenturer och filialer

 i utlandet. I princip är lagen gällande

 för ett bolags hela verksamhet, således

 även den som bedrivs i andra länder.

 Enligt 1 kap. 10 § tredje stycket FRL får

 sådana avvikelser från lagen medges som

 föranleds av hänsyn till utländsk rätt

 eller rättstillämpning. Det är dock en

 fråga som skall avgöras från fall till

 fall. För de bolag som etablerar sig

 eller driver gränsöverskridande

 verksamhet i ett annat EES-land

 innehåller dock direktiven bestämmelser

 som innebär att vissa svenska regler

 generellt inte skall tillämpas på

 bolagets verksamhet i andra länder. Jag

 föreslår en anpassning av de svenska

 reglerna till dessa bestämmelser.

 Bedriver ett svenskt försäkringsbolag

 verksamhet i ett annat EES-land innebär

 mitt förslag i huvudsak följande

 fördelning av tillsynen.

 Finansinspektionen skall övervaka

 bolagets samlade soliditet och ingripa om

 soliditetskraven inte uppfylls. Detta

 inbegriper även den del av verksamheten

 som bedrivs i andra länder. Beträffande

 beräkning av försäkringstekniska skulder,

 vilka tillgångar dessa skulder skall

 motsvaras av samt sådana tillgångars

 lokalisering och valutamatchning skall,

 om bolaget etablerat en agentur eller

 filial i ett annat EES-land, lagen i det

 land där etableringsstället finns gälla

 för den del av verksamheten som drivs

 där. Det är också tillsynsmyndigheten där

 som har det primära ansvaret för att

 bolaget där följer gällande regler i

 dessa delar, med möjlighet att ingripa

 mot överträdelser av dessa. Om bolaget

 bedriver gränsöverskridande verksamhet i

 ett EES-land beror tillsynens fördelning

 beträffande dessa frågor på om

 tillståndsplikt råder i värdlandet eller

 inte. Uppställs krav på tillstånd skall

 behörig tillsynsmyndighet i värdlandet ha

 huvudansvaret för tillsynen över dessa

 frågor för den verksamhet som bedrivs där

 och värdlandets regler skall gälla. Finns

 inte sådant tillståndskrav åvilar

 tillsynen behörig myndighet i

 etableringslandet enligt där gällande

 regler. När verksamheten drivs från

 Sverige, blir det alltså i det senare

 fallet svensk tillsyn och svenska regler

 som gäller. Om ett svenskt

 försäkringsbolag exempelvis har en filial

 i Tyskland och därifrån bedriver gräns-

 överskridande verksamhet i England, blir

 det tysk tillsyn och tyska regler som

 gäller.

 Möjligheten att ingripa mot ett svenskt

 bolag som bedriver gränsöverskridande

 verksamhet i ett EES-land, och som i

 värdlandet inte följer gällande

 bestämmelser, skall vara fördelad mellan

 de inblandade ländernas myndigheter.

 Efter underrättelse från värdlandet om

 överträdelser som inte rättats efter

 anmodan skall Finansinspektionen eller, i

 vissa fall, regeringen vidta åtgärder för

 att få till stånd rättelse. Sådan

 underrättelse kan tillställas

 inspektionen antingen i dess egenskap av

 tillsynsmyndighet i etableringslandet (om

 den gränsöverskridande verksamheten sker

 från huvudkontoret i Sverige) eller i

 dess egenskap av tillsynsmyndighet i

 hemlandet (om den gränsöverskridande

 verksamheten sker från ett bolags agentur

 eller filial i ett annat EES-land).

 Huvudansvaret för att rättelse kommer

 till stånd åvilar det land från vilket

 den gränsöverskridande verksamheten

 bedrivs. Värdlandet skall underrättas om

 vilka åtgärder som vidtas.

 För agenturer och filialer till

 försäkringsgivare hemmahörande inom EES,

 som bedriver verksamhet i Sverige, skall

 följande gälla.

 Behörig myndighet i försäkringsgivarens

 hemland skall utöva övervakningen över

 soliditeten. Beträffande beräkning av

 försäkringstekniska skulder, vilka

 tillgångar dessa skall motsvaras av samt

 sådana tillgångars lokalisering och

 valutamatchning skall svenska regler

 gälla och Finansinspektionen skall ha

 tillsynsansvaret med möjlighet att

 ingripa vid överträdelser. Bedriver

 agenturen eller filialen

 gränsöverskridande verksamhet i ett annat

 EES-land skall dock för den delen av

 verksamheten där gällande regler

 tillämpas i dessa delar och tillsynen ske

 av där behörig myndighet, om det i det

 aktuella landet uppställs krav på

 tillstånd för verksamheten.

 Om agenturen eller filialen bedriver

 gränsöverskridande verksamhet i ett annat

 EES-land och inte följer de regler som

 gäller i värdlandet för sådan verksamhet

 skall Finansinspektionen eller, i vissa

 fall, regeringen ingripa för att få till

 stånd rättelse. Sådant ingripande skall

 ske efter underrättelse från värdlandet

 om att agenturen eller filialen inte

 rättat sig trots anmodan därom.

 Vad gäller EES-försäkringsgivares

 gränsöverskridande verksamhet i Sverige

 innebär mitt förslag att tillsynen oftast

 åvilar myndigheterna i det land från

 vilket verksamheten bedrivs.

 Finansinspektionen skall dock ha viss

 möjlighet att ingripa mot överträdelser

 av svenska regler. Det ligger i sakens

 natur att gränsöverskridande verksamhet i

 allt väsentligt faller under de lagar som

 gäller i det land från vilket

 verksamheten bedrivs. Den utländska

 försäkringsgivarens aktivitet i Sverige

 manifesterar sig främst genom

 marknadsföringsåtgärder. I den mån en

 försäkringsgivare erbjuder sina tjänster

 i Sverige genom t.ex. ovederhäftig reklam

 måste dock Finansinspektionen kunna

 ingripa mot verksamheten. Det måste

 också, som Konsumentverket anfört, vara

 möjligt för Konsumentombudsmannen att hos

 Marknadsdomstolen ansöka om

 förbudsföreläggande enligt

 marknadsföringslagen (1975:1418). I de

 fall tillståndsplikt gäller för

 gränsöverskridande verksamhet här i

 landet åvilar tillsynen i viss omfattning

 Finansinspektionen.

 Såvitt avser agenturer till

 försäkringsföretag hemmahörande utanför

 EES finns i de flesta fall inte

 förutsättningar för någon form av delad

 tillsyn. Finansinspektionen skall därför

 även fortsättningsvis utöva tillsynen

 över dessa agenturer. Ett avsteg från

 denna princip bör dock göras om företaget

 driver verksamhet genom agentur eller

 filial i mer än ett land inom EES. För

 dessa fall finns genom EES-reglerna

 praktiska förutsättningar för en samlad

 soliditetstillsyn av den verksamhet som

 drivs inom EES. En sådan lösning bör dock

 vara frivillig för försäkringsgivarna i

 enlighet med bestämmelserna i direktiven.

 En skyldighet för Finansinspektionen

 eller regeringen att samråda med eller

 underrätta behöriga utländska myndigheter

 om åtgärder som kan beröra dessa

 myndigheter måste införas. Om åtgärder

 skall vidtas mot t.ex. en i Sverige

 etablerad agentur eller filial till en

 försäkringsgivare hemmahörande inom EES

 på grund av att soliditeten inte är

 tillräcklig och de åtgärder som vidtagits

 i försäkringsgivarens hemland inte leder

 till rättelse, skall samråd ske med

 hemlandets behöriga myndigheter. Dylikt

 samråd skall ske även med behörig

 myndighet som övervakar den samlade

 soliditeten för en agentur till en

 försäkringsgivare hemmahörande utanför

 EES. Finansinspektionen bör även i övrigt

 ha ett nära samarbete med utländska

 tillsynsmyndigheter i andra länder.

 2.15 Rätt till domstolsprövning av vissa

 förvaltningsbeslut

 Huvudpromemorians förslag:

 Överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Flertalet

 remissinstanser har tillstyrkt förslaget

 eller lämnat det utan erinran. Svea

 hovrätt har ifrågasatt om Regerings-

 rättens rättsprövning är tillräckligt

 omfattande för att uppfylla EES-reglernas

 krav på domstolsprövning av vissa beslut.

 Hovrätten har anfört att en

 överprövningsordning inom ramen för

 försäkringslagstiftningen vore att

 föredra. Vidare har hovrätten anfört att

 en ordning bör övervägas där Finansin-

 spektionen som huvudregel anförtros

 prövningen av frågor om auktorisation,

 med kammarrätt som överprövande domstol.

 Kammarrätten i Jönköping har förordat att

 vissa beslut i princip bör vara

 överklagbara till domstol i den ordning

 som stadgas i förvaltningsprocesslagen.

 Konkurrensverket har anfört att

 överklagandereglerna bör anpassas till

 vad som gäller inom EG.

 EES-avtalet: Enligt artikel 12 i både

 första skadeförsäkringsdirektivet och

 första livförsäkringsdirektivet skall

 beslut om avslag på en ansökan om

 auktorisation kunna göras till föremål

 för prövning av domstol. Detsamma skall

 gälla även i de fall där behöriga

 myndigheter inte behandlat en ansökan om

 auktorisation sex månader från den dag

 ansökan mottogs.

 Enligt första skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 22 och första livförsäkrings-

 direktivet artikel 26 skall också ett

 beslut att återkalla en auktorisation

 eller att avbryta en verksamhet kunna

 göras till föremål för prövning av

 domstol. Bestämmelser om rätt till

 domstolsprövning finns även i andra

 skadeförsäkringsdirektivet artiklarna 16

 och 19 samt i andra

 livförsäkringsdirektivet artiklarna 14

 och 20 beträffande beslut om att avslå en

 ansökan om intyg och beslut om

 begränsningar i rätten att bedriva

 gränsöverskridande verksamhet.

 Skälen för mitt förslag: Sådana beslut

 som avses i de nu nämnda direktivreglerna

 meddelas i Sverige av regeringen och av

 Finansinspektionen. Finansinspektionens

 beslut på försäkringsområdet överklagas

 enligt gällande rätt hos regeringen.

 Regeringens beslut kan i vissa fall bli

 föremål för rättsprövning av

 Regeringsrätten.

 EES-reglerna innehåller bestämmelser om

 domstolsprövning av vissa beslut även på

 andra områden än försäkringsområdet. Jag

 har i min anmälan till proposition

 1992/93:89 om ändrad lagstiftning för

 banker och andra kreditinstitut med

 anledning av EES-avtalet, m.m. (s. 136

 ff) behandlat frågan om Regeringsrättens

 prövning av regeringsbeslut på

 bankområdet uppfyller EES-reglernas krav

 på domstolsprövning av vissa beslut. Jag

 fann därvid att Regeringsrättens

 rättsprövning uppfyller direktivens krav.

 Jag gör nu samma bedömning beträffande

 försäkringsområdet.

 Lagen om rättsprövning är tidsbegränsad

 och gäller, i avvaktan på en slutlig

 utvärdering, för beslut som meddelas

 under tiden från lagens ikraftträdande

 till utgången av år 1994 (SFS 1991:1825).

 I lagens förarbeten (se prop. 1987/88:69)

 uttalades också att det bör vara en

 riktlinje för utvecklingen på längre sikt

 att man områdesvis överväger i vilken mån

 det är ändamålsenligt att ersätta den

 överprövning som i dag sker i

 administrativ ordning med

 domstolsprövning.

 Den utveckling som förutskickades vid

 rättsprövningslagens tillkomst har kommit

 ett stycke på väg inom området för

 finansiell lagstiftning. Vissa beslut av

 Finansinspektionen skall numera

 överklagas direkt till

 förvaltningsdomstol. Enligt lagen

 (1991:980) om handel med finansiella

 instrument, lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse och lagen (1992:543)

 om börs- och clearingverksamhet gäller

 som huvudregel att Finansinspektionens

 beslut skall överklagas hos kammarrätten.

 Mot denna bakgrund kan det diskuteras om

 inte tiden är mogen för en motsvarande

 reform i försäkringslagstiftningen.

 Utrymmet för näringspolitiska

 överväganden i samband med auktorisation

 av försäkringsgivare har i stort sett

 försvunnit i och med att möjligheten till

 behovsprövning tagits bort. Det kan

 därför väl tänkas att koncessions-

 givningen, som Svea hovrätt förordat (se

 avsnitt 2.2), anförtros

 Finansinspektionen, med rätt till över-

 klagande hos kammarrätt. En sådan ändring

 kan dock inte göras utan att samtidigt

 motsvarande ändring övervägs för samtliga

 förekommande försäkringsärenden som

 prövas av regeringen. Vissa mera

 begränsade ändringar av reglerna om

 överklagande bör dock ske nu. Det gäller

 sådana beslut av Finansinspektionen som

 enligt direktivbestämmelserna skall kunna

 överklagas hos domstol. En möjlighet att

 överklaga dessa beslut till kammarrätt

 måste införas.

 Den i direktiven föreskrivna ordningen

 att ett uteblivet beslut i vissa fall

 skulle kunna föranleda domstolsprövning

 infördes nyligen genom ändringar i

 bankrörelselagen (1987:617), och i lagen

 (1990:1114) om värdepappersfonder, SFS

 1992:1613 resp. 1320. Lagstiftningen

 kommer att träda i kraft i anslutning

 till EES-avtalets ikraftträdande. Syftet

 med lagändringarna är att tillskapa en

 procedur som tvingar tillstånds-

 myndigheten att avgöra det aktuella

 ärendet. Förslagen innebär att sökanden

 får rätt att begära domstols förklaring

 att ärendet onödigt uppehålls. De skäl

 jag har redovisat i förarbetena till de

 nämnda lagändringarna (prop. 1992/93:89

 s. 139 f. och prop. 1992/93:90 s. 42 ff.)

 är giltiga även på försäkringsområdet.

 Jag föreslår därför att det i

 försäkringsrörelselagstiftningen skall

 införas en möjlighet att hos domstol

 begära förklaring att ett

 koncessionärende onödigt uppehålls.

 Domstolen skall i första hand endast

 pröva om samtliga handlingar och

 uppgifter som behövs som underlag för

 beslutet har lämnats till myndigheten och

 om ärendet är färdigt för avgörande. Mitt

 förslag om införlivande av

 direktivreglerna innebär att sökanden får

 en ovillkorlig rätt att vända sig till

 domstol när den föreskrivna tiden om sex

 månader har gått från det att ansökningen

 först gavs in. Finner domstolen att

 ärendet inte är färdigt för avgörande och

 att detta förhållande inte kan lastas

 myndigheten, kan sökanden när som helst

 begära en ny förklaring om onödigt

 uppehållande. När domstolen väl har

 kommit fram till att ärendet är moget för

 avgörande börjar en ny period om sex

 månader att löpa. Föreligger det vid

 utgången av denna frist fortfarande inget

 beslut, får det anses som att ett

 avslagsbeslut meddelats samma dag. I

 denna situation tillämpas de generella

 reglerna om överklagande. Sannolikt

 kommer denna utväg aldrig att behöva

 tillgripas.

 Frågor om onödigt uppehållande bör

 prövas av kammarrätten. Det bör påpekas

 att instansordningen kan komma att ändras

 bl.a. på grundval av Domstolsutredningens

 förslag på sådant sätt att länsrätten

 blir första instans (se prop. 1992/93:100

 Bilaga 3 s. 25).

 2.16 Övriga EES-regler på

 försäkringsområdet

 1. Återförsäkringsdirektivet 64/225/EEG

 Tilläggspromemorians bedömning:

 Överensstämmer med min bedömning.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har

 inte haft någon erinran mot promemorians

 bedömning.

 EES-avtalet: Direktivet avser verksamhet

 med återförsäkring och retrocession.

 Enligt annex IX punkt I.i.1 till

 EES-avtalet gäller artikel 3 i direktivet

 inte inom EES.

 Artikel 1 föreskriver att sådana

 inskränkningar som påverkar rätten att

 starta och driva verksamhet med

 återförsäkring och retrocession och som

 anges i avdelning III i de allmänna hand-

 lingsprogrammen för avskaffande av

 inskränkningar i etableringsfriheten och

 friheten att tillhandahålla tjänster

 skall avskaffas till förmån för de

 fysiska personer, bolag och andra företag

 som anges i avdelning I i dessa program.

 Om verksamheten med återförsäkring och

 retrocession drivs tillsammans med direkt

 försäkringsverksamhet skall direktivet

 gälla den del av verksamheten som avser

 återförsäkring och retrocession.

 Skälen för min bedömning: LUF och den

 föreslagna lagen om EES-försäkrings-

 givares verksamhet i Sverige gäller

 endast för direkt försäkringsrörelse. FRL

 däremot gäller för såväl direkt som

 indirekt försäkringsrörelse.

 Vissa medborgarskapskrav har redan, från

 och med den 1 januari 1991, upphävts i

 FRL. Därtill kommer att krav på

 bosättning i Sverige genom nyligen

 beslutade lagändringar ersätts med ett

 krav på bosättning inom EES (SFS

 1992:1241). Ändringarna i denna del avses

 träda i kraft i anslutning till

 EES-avtalets ikraftträdande.

 Beträffande lagen (1992:160) om

 utländska filialer har motsvarande

 ändringar beslutats varför det numera

 endast uppställs krav på bosättning inom

 EES.

 Mot denna bakgrund anser jag att det i

 den svenska försäkringsrörelse-

 lagstiftningen inte längre finns sådana

 inskränkningar i rätten att starta och

 driva verksamhet med återförsäkring och

 retrocession som direktivet avser. Någon

 lagändring behövs därför inte.

 2. Direktivet 73/240/EEG om avskaffande

 av inskränkningar i etableringsfriheten

 för skadeförsäkringsverksamhet

 Tilläggspromemorians bedömning:

 Överensstämmer med min bedömning.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har

 inte haft någon erinran mot promemorians

 bedömning.

 EES-avtalet: Enligt annex IX punkt I.i.3

 till EES-avtalet gäller artiklarna 1, 2

 och 5 i direktivet inte inom EES. De

 återstående artiklarna 3 och 4 innehåller

 bestämmelser om ömsesidigt erkännande av

 bevis om vandel eller konkursfrihet och

 om rätten att ansluta sig till yrkes-

 eller näringsorganisationer på samma

 villkor som för medborgare i det egna

 landet.

 Skälen för min bedömning: Vad först

 gäller bevis om vandel eller

 konkursfrihet anges i 2 kap. 1 § andra

 stycket samt 8 kap. 1 § sjätte stycket

 och 4 § FRL att stiftare, verkställande

 direktören och styrelseledamöter inte får

 vara försatta i konkurs. En generalagent

 för ett utländskt försäkringsföretag får

 enligt 4 § första stycket LUF inte vara

 försatt i konkurs. Det anges inte i

 lagtexten hur detta skall visas. Det

 finns inte någon bestämmelse om

 vandelsintyg. Någon lagändring med

 anledning av artikel 3 i direktivet

 behövs därför inte. Däremot innehåller

 försäkringsrörelseförordningen en

 bestämmelse om att konkursfrihetsbevis

 skall inges när ett bolag registreras.

 Denna bestämmelse torde behöva ändras så

 att även andra sätt att intyga

 konkursfrihet godtas.

 Vad sedan gäller i artikel 4 angiven

 rätt att ansluta sig till yrkes- eller

 näringsorganisationer torde några

 inskränkningar inte finnas.

 3. Direktiv 76/580/EEG om ändring av

 första skadeförsäkringsdirektivet

 Tilläggspromemorians bedömning:

 Överensstämmer med min bedömning.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har

 inte haft någon erinran mot promemorians

 bedömning.

 EES-avtalet: Syftet med direktivet är

 att ändra första skadeförsäkrings-

 direktivets definition av beräkningsenhet

 utan att detta minskar de finansiella

 krav som direktivet uppställer. I första

 skadeförsäkringsdirektivet angavs alla

 värden i beräkningsenheter. Med

 beräkningsenheter avsågs den enhet som

 definierats i Europeiska

 Inversteringsbankens stadgar. I ett

 beslut 1975 definierade EG-rådet en

 europeisk beräkningsenhet som ett

 genomsnitt av alla värdeförändringar i

 EG-ländernas valutor. Även den Europeiska

 Investeringsbanken använder därefter den

 beräkningsenhet som definierats 1975.

 Direktivet är till största delen

 överspelat genom ett beslut av EG-rådet

 1980 om att beräkningsenheten i alla

 rättsakter skall ersättas med ecu.

 Enligt protokoll 39 till EES-avtalet

 skall beräkningsenheten ersättas med ecu.

 Skälen för min bedömning: Vid

 behandlingen av försäkringsdirektiven har

 hänsyn tagits till den ändrade betydelsen

 av begreppet beräkningsenheter. Några

 särskilda lagstiftningsåtgärder med

 anledning av direktiv 76/580 behövs inte.

 3 Övriga frågor

 Vid remissbehandlingen av

 huvudpromemorian har av Försäkringsför-

 bundet och Finansinspektionen begärts

 lagändringar i frågor som inte behandlats

 i promemorian.

 Försäkringstagarrepresentanter i

 försäkringsaktiebolags styrelse

 Enligt 8 kap. 1 § FRL skall minst en av

 styrelseledamöterna i ett

 försäkringsaktiebolag som inte

 uteslutande driver återförsäkring utses

 med uppgift att särskilt vaka över att

 försäkringstagarnas intresse beaktas.

 Försäkringsförbundet anser att denna

 bestämmelse skall upphävas. Förbundet har

 därvid hänvisat till att det i en pro-

 memoria från våren 1992 med utkast till

 lagrådsremiss om EES-anpassad

 lagstiftning om banker och

 kreditmarknadsbolag, m.m. föreslogs att

 systemet med offentliga styrelseledamöter

 i bankaktiebolag skulle avskaffas. Detta

 förslag har nu genomförts genom ändringar

 i bankaktiebolagslagen (1987:618), SFS

 1992:1611. Enligt förbundet föreligger

 liknande skäl för avskaffande av systemet

 med försäkringstagarrepresentanter i

 försäkringsaktiebolag som för slopandet

 av systemet med offentliga styrel-

 seledamöter i bankaktiebolag (se prop.

 1992/93:89 s. 168-170).

 Genom ändringar i lagen (1983:890) om

 allemanssparande har systemet med

 offentliga styrelseledamöter tagits bort

 även beträffande fondbolag som förvaltar

 en allemansfond, SFS 1992:1319 (se prop.

 1992/93:90 s. 63).

 Enligt min mening sammanfaller

 principfrågan om offentliga styrel-

 seledamöter i bankaktiebolag och i

 fondbolag som förvaltar en allemansfond

 inte helt med frågan om

 försäkringstagarrepresentant i

 försäkringsaktiebolag. Jag är därför inte

 beredd att utan föregående

 remissbehandling föreslå att bestämmelsen

 om försäkringstagarrepresentant skall

 avskaffas. Jag har dock för avsikt att

 senare återkomma till frågan.

 Möjlighet att omhänderta handlingar

 Finansinspektionen anser att det bör

 öppnas en möjlighet för inspektionen att

 omhänderta handlingar för granskning, om

 särskilda skäl föreligger. Inspektionen

 har härvid anfört att, enligt gällande

 lagstiftning och även enligt promemorians

 förslag, har företrädare för inspektionen

 rätt att när som helst verkställa

 inventering hos ett försäkringsbolag. Det

 har dock enligt inspektionen visat sig

 att det i bland uppstått behov av att

 inte bara granska ett försäkringsbolags

 handlingar vid ett platsbesök utan även

 av att kunna omhänderta handlingar för

 granskning.

 Inte heller i denna fråga är jag beredd

 att lägga fram något lagförslag utan

 föregående remissbehandling. Det kan dock

 finnas anledning att återkomma i frågan i

 samband med en mer övergripande översyn

 av tillsynssystemet.

 4 Ekonomiska effekter av mitt förslag

 Finansinspektionens beslut föreslås i

 vissa fall kunna överklagas till allmän

 förvaltningsdomstol i stället för, som

 hittills, hos regeringen. Det föreslås

 också att sökanden i ett koncessionsä-

 rende hos kammarrätten skall kunna begära

 förklaring att ärendet onödigt uppehålls.

 Enligt min mening kan dessa ändringar

 endast medföra en ringa ökning i förvalt-

 ningsdomstolarnas arbetsbelastning.

 Dessutom föreslås vissa vites- och

 straffbestämmelser för utländska

 försäkringsgivare inom EES som bedriver

 verksamhet i Sverige. Sådana bestämmelser

 gäller redan i dag enligt lagen

 (1950:272) om rätt för utländska

 försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige, för alla

 utländska försäkringsföretag som är

 verksamma här. Det förslaget medför

 alltså inte några nya uppgifter.

 Finansinspektionen åläggs enligt

 förslaget nya uppgifter. I budgetproposi-

 tionen 1993 föreslog jag att

 Finansinspektionen skulle tilldelas ökade

 resurser med anledning av att nya och

 ändrade krav ställs på verksamheten.

 Därvid beaktades den pågående

 internationaliseringen och närmandet till

 EG (prop. 1992/93:100, bilaga 8, s.

 66-72). De nya uppgifter som enligt

 förevarande förslag åläggs inspektionen

 bör därför rymmas inom tillgängliga

 resurser.

 5 Ikraftträdande

 Förslagen är föranledda av EES-avtalet.

 De föreslagna bestämmelserna är direkt

 beroende av att avtalet blir gällande.

 Eftersom det fortfarande råder osäkerhet

 om när EES-avtalet kan träda i kraft,

 föreslår jag att lagförslagen skall träda

 i kraft den dag regeringen bestämmer.

 Behovet av övergångsbestämmelser i vissa

 fall återkommer jag till i

 specialmotiveringen i den mån det inte

 redan har behandlats i den allmänna

 motiveringen.

 6 Upprättade lagförslag

 I enlighet med vad jag nu har anfört har

 inom Finansdepartementet upprättats

 förslag till

 1. lag om EES-försäkringsgivares

 verksamhet i Sverige,

 2. lag om vissa avtalsvillkor för

rättsskyddsförsäkring,

 3. lag om ändring i

 försäkringsrörelselagen (1982:713),

 4. lag om ändring i lagen (1950:272) om

 rätt för utländska försäkringsföretag

 att driva försäkringsrörelse i Sverige,

 5. lag om ändring i lagen (1989:1079) om

 livförsäkringar med anknytning till

 värdepappersfonder,

 6. lag om ändring i trafikskadelagen

 (1975:1410),

 7. lag om ändring i lagen (1989:508) om

 försäkringsmäklare,

 8. lag om ändring i lagen (1993:000) om

 ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt,

 9. lag om ändring i förmånsrättslagen

 (1970:979),

 10. lag om ändring i lagen (1992:1324)

 om ändring i lagen (1992:560) om ändring

 i lagen (1992:160) om utländska filialer

 m.m.,

 11. lag om ändring i lagen (1993:302) om

 ändring i trafikskadelagen (1975:1410).

 Samråd har skett med statsrådet Laurén

 beträffande lagförslagen 2, 6, 9 och 11

 och med chefen för Näringsdepartementet

 beträffande lagförslag 10.

 Lagrådet har granskat lagförslagen 1-10.

 Lagförslag 11 är av så enkel

 beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle

 sakna betydelse.

 7 Specialmotivering

 7.1 Förslaget till lag om

 EES-försäkringsgivares verksamhet

 i Sverige

 1 kap. 1 §

 Paragrafen anger lagens

 tillämpningsområde och ger en definition

 av vad som avses med

 försäkringssammanslutning.

 Av första stycket framgår att lagen

 endast skall tillämpas på försäk-

 ringsgivare som har sitt säte i ett

 EES-land, dvs. i ett land som omfattas av

 EES-avtalet. Med uttrycket

 försäkringsgivare avses inte endast

 försäkringsbolag utan även

 försäkringsgivare i en

 försäkringssammanslutning och andra

 institut som bedriver

 försäkringsverksamhet och som har sådan

 associationsform i sitt hemland som anges

 i artikel 8.1 i både första

 skadeförsäkringsdirektivet och första

 livförsäkringsdirektivet. Däremot avses

 inte andra organisationer vars verksamhet

 har till syfte att tillhandahålla

 förmåner i händelse av dödsfall eller

 överlevnad eller vid nedläggning eller

 inskränkning av verksamhetskälla för

 anställda eller självständiga

 näringsidkare, som är knutna till ett

 företag eller en grupp av företag eller

 till en bransch eller en grupp av

 branscher, oavsett om de åtaganden som

 verksamheten omfattar vid varje tillfälle

 helt motsvaras av premiereserven. Denna

 verksamhet är undantagen från första

 livförsäkringsdirektivets tillämpning

 (artikel 2.3).

 Från lagens tillämpningsområde undantas

 i andra stycket under punkterna 1-5

 sådana försäkringsgivare som endast har

 en viss begränsad verksamhet och som

 svarar mot vissa andra närmare

 fastställda kriterier. Undantagen

 motsvarar i huvudsak de undantag som

 gjorts från tillämpningsområdet för

 assistansdirektivet, första skade- och

 livförsäkringsdirektiven samt andra

 skade- och livförsäkringsdirektiven och

 som även återfinns i 1 kap. 10 § fjärde

 stycket FRL. Följden av att de uppräknade

 försäkringsgivarna undantas från denna

 lags tillämpningsområde är att deras

 verksamhet i Sverige regleras av lagen

 (1950:272) om rätt för utländska

 försäkringsföretag att driva försäkrings-

 rörelse i Sverige (LUF), se 1 § första

 stycket i förslaget till lag om ändring i

 LUF. Detta gäller dock inte den

 verksamhet som avses under punkten 5.

 Innebörden av enheten ecu har behandlats

 i protokoll 39 till EES-avtalet.

 Enligt tredje stycket gäller lagen, i

 likhet med LUF, inte återförsäkring (se

 38 § LUF). En utländsk försäkringsgivare

 kan alltså fritt bedriva

 återförsäkringsrörelse utan att behöva

 följa denna lags bestämmelser.

 I sista stycket ges en definition av

 försäkringssammanslutning. I den allmänna

 motiveringen (avsnitt 2.8) har det

 redogjorts närmare för denna form av

 samverkan mellan försäkringsgivare. Den

 enda försäkringssammanslutning som för

 närvarande finns i EES är Lloyd''''s. Av be-

 stämmelsen framgår även att det med

 försäkringsgivare avses inte själva

 försäkringssammanslutningen, utan

 medlemmarna i sammanslutningen.

 1 kap. 2 §

 Paragrafen innehåller i första och andra

 styckena en definition av vad som i lagen

 avses med skade- respektive

 livförsäkring. Avsikten är att begrepps-

 bestämningen skall vara överensstämmande

 i LUF och i denna lag. Motsvarande

 definition föreslås i 2 § LUF och

 behandlas närmare i specialmotiveringen

 till den bestämmelsen.

 Tredje stycket motsvarar i huvudsak 1

 kap. 5 § FRL.

 Fjärde och femte styckena motsvarar 2 §

 femte och sjätte styckena LUF efter de

 redaktionella ändringar som föreslagits i

 den paragrafen.

 1 kap. 3 §

 Paragrafen innehåller en bestämning av

 var en risk skall anses belägen.

 Bestämmelsen motsvarar andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 2 d

 och andra livförsäkringsdirektivet

 artikel 2 e. Huvudregeln, som tagits in i

 första stycket 4, är att en risk anses

 belägen i det land där försäkrings-

 tagaren, om han är en fysisk person, har

 sin vanliga vistelseort eller, om

 försäkringstagaren är en juridisk person,

 i det land där försäkringstagaren har det

 driftställe som försäkringen gäller för.

 Begreppet "vanliga vistelseort" avviker

 från den svenska översättningen av

 direktiven, som använder uttrycket

 "stadigvarande bosatt". Valet av

 terminologi bygger på de överväganden som

 gjorts i proposition 1992/93:222 om

 ändringar i svensk försäkringsavtalsrätt

 med anledning av EES-avtalet (s. 9, 10,

 35, 36, 40, 41 och 87). Begreppet

 driftställe behandlas i samma proposition

 på s. 41 och berörs också i

 specialmotiveringen till 2 kap. 2 §.

 Från huvudregeln finns tre undantag, som

 tagits in i första stycket 1-3. När

 försäkringen avser en byggnad eller en

 byggnad och dess innehåll anses risken

 belägen i det land där egendomen finns.

 Avser försäkringen fordon som skall

 registreras anses risken belägen i det

 land där registreringen skall ske. Det

 sista undantaget gäller försäkringar som

 täcker rese-eller semesterrisker och som

 har en giltighetstid av fyra månader

 eller mindre. I sådant fall anses risken

 belägen i det land där försäkringstagaren

 tecknat försäkringen.

 I förtydligande syfte har i andra

 stycket angetts att som hemland anses det

 land där försäkringsgivaren har sitt

 säte. Eftersom försäkringsgivare i

 sammanslutningar kan vara fysiska

 personer och de personer som deltar i

 sammanslutningen kan ha hemvist i olika

 länder skall hemlandet för dessa

 försäkringsgivare anses vara det land där

 sammanslutningens verkliga ledning finns.

 För Lloyd''''s innebär det att

 Storbritannien anses som dess hemland.

 1 kap. 4 §

 Paragrafen anger vad som avses med stora

 risker. Definitionen överensstämmer med

 bestämmelsen i första skadeförsäkrings-

 direktivet artikel 5 d (införd genom

 andra skadeförsäkringsdirektivet artikel

 5 och ändrad genom direktivet om gräns-

 överskridande verksamhet för motorfor-

 donsförsäkring artikel 2). Stora risker

 definieras i vissa fall med hänsyn till

 riskens art och i vissa fall med hänsyn

 till försäkringstagarens ställning eller

 omfattningen på dennes verksamhet.

 Gemensamt är dock att det skall vara

 sådana fall där försäkringstagaren,

 åtmistone typiskt sett, själv kan

 tillvarata sina intressen gentemot en

 försäkringsgivare. Punkten 1 omfattar

 försäkringsklasserna spårbundna fordon,

 luftfartyg, fartyg, godstransport,

 luftfartygsansvar och fartygsansvar.

 Punkten 2 omfattar kredit- och

 borgensförsäkring om den försäkrade

 risken avser försäkringstagarens

 näringsverksamhet. I punkten 3 ingår

 slutligen de fall där försäkringstagarens

 verksamhet har en sådan omfattning att

 den skall hänföras till stor risk.

 Riskerna skall i detta fall ingå i

 försäkringsklasserna landfordon, brand

 och naturkrafter, annan skada på egendom,

 motorfordonsansvar, allmän ansvarighet

 och ekonomiska förluster av olika slag.

 Försäkringstagaren skall uppfylla minst

 två av de villkor som anges under

 punkterna a-c.

 Ett av villkoren hänför sig enligt

 lagtexten till försäkringstagarens

 bruttoomsättning. Direktivet anger i

 stället värdet av nettoomsättningen. I

 rådets fjärde direktiv av den 25 juli

 1978 grundat på artikel 54.3 g i

 fördraget om årsbokslut i vissa typer av

 bolag, 78/660/EEG, finns begreppet

 nettoomsättning definierat i artikel 28.

 Med nettoomsättning avses intäkter från

 försäljning av produkter och utförda

 tjänster som avser bolagets normala

 verksamhet med avdrag för lämnade

 rabatter, mervärdeskatt och annan skatt

 som är direkt anknuten till omsättningen.

 Den definitionen stämmer överens med

 innebörden av det svenska begreppet

 bruttoomsättning (jfr SOU 1973:57 Förslag

 till bokföringslag s. 158 f., Kedner, G

 och[REDACTED_EFTERNAMN], C M, Aktiebolagslagen del II, 3

 uppl., Stockholm, s. 87 f. samt Bökmark,

 J, och[REDACTED_EFTERNAMN], B, Bokföringslagen, 5

 uppl., Stockholm, s.111). I lagtexten

 används därför, till skillnad från

 direktivets text, beteckningen

 bruttoomsättning.

 Ingår försäkringstagaren i en koncern

 skall hela koncernens balansomslutning,

 omsättning och antal anställda beaktas

 när man avgör om försäkringstagarens

 verksamhet har en sådan omfattning att

 det enligt första stycket punkten 3 skall

 anses föreligga en stor risk. Direktivet

 hänvisar här till de företagsgrupper för

 vilka upprättas en sammanställd redovis-

 ning enligt direktiv 83/349/EEG. I

 avvaktan på att detta direktiv införlivas

 i svensk lagstiftning får med koncern

 förstås sådana företagsgrupper för vilka

 det enligt gällande rätt skall upprättas

 koncernredovisning.

 1 kap. 5 §

 Första stycket innehåller en hänvisning

 till trafikskadelagen, där det finns

 vissa bestämmelser om trafikförsäkring

 som avviker från bestämmelserna i

 förevarande lag.

 Paragrafens andra stycke överensstämmer

 med 38 § tredje stycket LUF.

 Enligt tredje stycket får för s.k. unit

 linked-försäkring undantag medges från

 bestämmelserna om livförsäkring. Sådant

 undantag får medges av regeringen eller,

 efter regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen. Ett undantag måste

 alltid vara förenligt med EES-reglerna om

 försäkring. Det är vanligt i utlandet att

 det vid unit linked-försäkringar är

 försäkringstagaren och inte försäk-

 ringsbolaget som på grund av avtalets

 utformning står den finansiella risken.

 Undantag får därför medges från

 placeringsreglerna i 5 kap. 5 §. På grund

 av unit linked-försäkringens särskilda

 karaktär kan det även finnas skäl att

 medge undantag från andra bestämmelser om

 livförsäkring bl.a. från bestämmelserna

 om grunder. För sådant undantag krävs

 dock särskilda skäl. Bestämmelsen

 motsvarar i denna del 7 § lagen

 (1989:1079) om livförsäkringar med

 anknytning till värdepappersfonder.

 2 kap. 1 §

 Paragrafen reglerar en utländsk

 försäkringsgivares rätt att etablera sig

 i Sverige och möjligheten att få ett

 förhandsbesked om huruvida koncession

 krävs för en viss verksamhet eller inte.

 Av första stycket framgår att det krävs

 regeringens tillstånd för att genom

 etablering få driva försäkringsrörelse i

 Sverige. Bestämmelsen motsvarar

 huvudsakligen 1 § LUF. En försäkrings-

 givare från EES har dock möjlighet att

 driva rörelse både genom en generalagent

 och genom en filial. Med en filial i

 denna lag avses även ett företags

 ständiga närvaro på annat sätt genom ett

 kontor (jämför artikel 3 i både andra

 skadeförsäkringsdirektivet och andra

 livförsäkringsdirektivet). Kontoret skall

 i sådant fall förestås av företagets egen

 personal eller av någon som är fristående

 från företaget men med en stående

 fullmakt att företräda detta på samma

 sätt som en agentur. Stycket innehåller

 även en särreglering för

 försäkringssammanslutningar. En sådan kan

 etablera sig genom en

 generalrepresentation. Av skäl som

 angetts i den allmänna motiveringen

 (avsnitt 2.8) kan en sammanslutning inte

 i ett värdland etablera en agentur eller

 filial.

 Bestämmelserna i andra-femte styckena

 överensstämmer med behörighetskraven i

 artikel 10 i både första

 skadeförsäkringsdirektivet och första

 livförsäkringsdirektivet.

 Andra stycket anger de krav som skall

 ställas på en generalagent. Han skall

 vara bosatt här i Sverige och får inte

 vara underårig, i konkurs eller

 underkastad näringsförbud eller ha

 förvaltare enligt föräldrabalken. Försäk-

 ringsgivaren kan som generalagent även

 anlita en svensk juridisk person. Det

 krävs dock att generalagenten i sådant

 fall i sin tur utser ett ombud som skall

 uppfylla kraven för en generalagent. Den

 behörighet generalagenten skall ha

 framgår av tredje stycket.

 Om verksamheten drivs genom en filial

 gäller enligt fjärde stycket, förutom

 bestämmelserna i denna lag, även lagen

 (1992:160) om utländska filialer m.m. I

 den lagen finns bestämmelser bl.a. om att

 filialen skall stå under ledning av en

 verkställande direktör. För verkställande

 direktören finns behörighetskrav som

 motsvarar kraven för en generalagent.

 Genom en ändring i 9 § lagen om utländska

 filialer (SFS 1992:1243) har behörig-

 hetsvillkoren för verkställande direktör

 ändrats på så sätt att han skall vara

 bosatt i ett EES-land. Lagändringen skall

 träda i kraft i anslutning till

 EES-avtalet. För utländska försäkrings-

 givare innebär dock EES-reglerna att den

 som har fullmakt att företräda

 försäkringsgivaren alltid skall vara

 bosatt i det land där verksamheten

 bedrivs. Fjärde stycket innehåller därför

 en regel av detta innehåll.

 En generalrepresentation för

 försäkringsgivare i en försäkringssamman-

 slutning skall företrädas av ett ombud.

 Ombudet skall uppfylla de krav som gäller

 för en generalagent. Ombudets behörighet

 får vara mer begränsad än en

 generalagents. Vid en tvist angående

 redan tecknade försäkringar måste dock

 ombudet kunna ingå bindande

 rättshandlingar och företräda

 försäkringsgivarna inför domstolar och

 andra myndigheter.

 Enligt sjätte stycket skall i

 förevarande lag företrädare användas som

 en gemensam beteckning för generalagent,

 verkställande direktör för filial och

 ombud för försäkringsgivare i för-

 säkringssammanslutning. Efter

 lagrådsgranskningen har * i förtydligande

 syfte * ett tillägg gjorts som innebär

 att beteckningen skall avse även ombud

 för en generalagent.

 Sjunde och åttonde styckena motsvarar

 bestämmelserna i 1 kap. 1 § FRL och 1 §

 LUF.

 2 kap. 2 §

 I paragrafen regleras förutsättningarna

 för en försäkringsgivare att här i landet

 få marknadsföra försäkringar utan att

 vara etablerad här (gränsöverskridande

 verksamhet). Bestämmelsen gäller både när

 riskerna är belägna här i landet och när

 riskerna är belägna i ett annat land. Det

 senare fallet är inte reglerat i

 EES-avtalet.

 För sådan verksamhet som avses i första

 stycket erfordras endast en anmälan till

 Finansinspektionen, som inte skall göra

 någon tillståndsprövning. Bestämmelsen

 har 1 a § LUF som förebild.

 Om den utländska försäkringsgivaren

 självständigt, utan förmedling av ett i

 Sverige etablerat och koncessionerat för-

 säkringsföretag, avser att marknadsföra

 livförsäkringar genom åtgärder som riktas

 till enskilda personligen krävs enligt

 andra stycket koncession som medges av

 Finansinspektionen. Mar-

 knadsföringsåtgärder anses riktade till

 enskilda personligen när de sker t.ex.

 genom direktadresserad post eller

 telefonförsäljning och det alltså inte är

 sådana situationer som avses i andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 13.

 Begreppet "marknadsföra försäkringar"

 har valts för att beteckna den

 gränsöverskridande verksamheten. Därmed

 markeras att det skall vara fråga om ett

 aktivt handlande från bolagets sida. Ett

 passivt mottagande av order från en kund

 omfattas därför inte av bestämmelserna om

 gränsöverskridande verksamhet. Begreppet

 marknadsföra försäkringar förekommer

 redan i 1 a § LUF.

 Uttrycket fast driftställe,

 "establishment", finns definierat i art 2

 c i andra skadeförsäkringsdirektivet och

 andra livförsäkringsdirektivet. Härmed

 avses ett huvudkontor, en agentur, en

 filial eller en sådan annan

 representation som följer av artikel 3 i

 de båda direktiven. Uttrycket har samma

 betydelse här.

 2 kap. 3 §

 Paragrafen innehåller i första stycket

 undantag från möjligheten att driva

 gränsöverskridande verksamhet med

 skadeförsäkring. Undantagen föranleds av

 andra skadeförsäkringsdirektivet artikel

 12.2 (i dess lydelse enligt artikel 5 i

 direktivet om gränsöverskridande

 verksamhet för motorfordonsförsäkring).

 Andra stycket innebär att den som på

 annat sätt än som ledande försäk-

 ringsgivare avser att delta i koassurans

 avseende stora risker belägna i Sverige,

 inte behöver iaktta det anmälnings-

 förfarande som regleras i 2 §. För den

 ledande försäkringsgivaren gäller däremot

 anmälningsskyldigheten. Bestämmelsen

 avser att införliva andra skadeförsäk-

 ringsdirektivet artikel 26.2.

 Enligt andra livförsäkringsdirektivet

 artikel 10 gäller direktivbestämmelserna

 om gränsöverskridande verksamhet, förutom

 de former av livförsäkring som finns

 uppräknade i 2 kap. 3 b § FRL, även de

 verksamhetsformer som benämns

 tontinverksamhet och kapitaliserings-

 verksamhet. Avsikten med tredje stycket

 är att möjliggöra för försäkringsgivarna

 att marknadsföra dessa verksamhetsformer

 i Sverige. Med tontinverksamhet avses en

 verksamhet där medlemssammanslutningar

 bildas för att gemensamt kapitalisera

 medlemmarnas bidrag och för att fördela

 de uppbyggda medlen mellan dem av

 medlemmarna, eller förmånstagare till

 avlidna medlemmar, som överlever de

 andra. Med kapitaliseringsverksamhet,

 "capital redemption operations", avses en

 verksamhet som omfattar förpliktelser med

 fastställd varaktighet och storlek mot

 betalning av ett engångsbelopp eller

 fastställda periodiska inbetalningar och

 som grundas på försäkringstekniska

 beräkningar (se den allmänna motiveringen

 avsnitt 2.2).

 2 kap. 4 §

 I paragrafen anges möjligheten för en

 försäkringsgivare att driva annan rörelse

 än försäkringsrörelse här i landet.

 Bestämmelsen motsvarar 1 § femte och

 sjätte styckena LUF i dess nu föreslagna

 utformning. Hänvisningen till 1 § innebär

 att det endast är de försäkringsgivare

 som driver verksamhet genom etablering

 som kan få tillstånd att driva annan

 rörelse än försäkringsrörelse.

 2 kap. 5 §

 Paragrafen innehåller bestämmelser dels

 om ytterligare förutsättningar för att i

 Sverige få driva försäkringsrörelse, dels

 om det krav på separation av skade- och

 livförsäkringsrörelse som skall gälla för

 verksamheten här i landet.

 Första stycket motsvarar 2 § första

 stycket LUF i dess nu föreslagna ut-

 formning.

 Andra stycket motsvarar 1 kap. 3 § andra

 stycket FRL. Den närmare innebörden av

 bestämmelsen framgår av specialmotive-

 ringen till den paragrafen.

 Bestämmelsen i tredje stycket motsvarar

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 13.4. Den innebär att en

 försäkringsgivare, som i sitt hemland

 driver både livförsäkringsrörelse och

 annan skadeförsäkringsrörelse än som

 avser sjuk- och olycksfallsförsäkring,

 inte har möjlighet att här i landet

 etablera en agentur eller filial för

 annat än skadeförsäkringsrörelse.

 Fjärde stycket innebär en möjlighet för

 försäkringsgivare som den 2 maj 1992

 förenar liv- och skadeförsäkringsrörelse

 i en agentur att fortsätta med det, trots

 vad som stadgas i andra och tredje

 styckena. Bestämmelsen motsvarar första

 livförsäkringsdirektivet artikel 13.3 och

 bilaga IX till EES-avtalet, avsnitt

 I.11.f.

 Femte stycket motsvarar 1 kap. 3 §

 fjärde stycket FRL.

 3 kap. 1 §

 Paragrafen reglerar förfarandet vid

 ansökan om koncession.

 Bestämmelsen motsvarar 6 § LUF. Vissa

 skillnader föreligger dock. Enligt

 artikel 6 i både första

 skadeförsäkringsdirektivet och första

 livförsäkringsdirektivet får det inte

 föreskrivas krav på deposition eller

 ställande av säkerhet som villkor för

 auktorisation. Det är därför inte i

 överensstämmelse med EES-reglerna att i

 denna lag uppställa sådant krav på

 deposition som finns i 6 § LUF.

 Detaljerade bestämmelser om vilka

 handlingar och uppgifter

 verksamhetsplanen skall innehålla finns i

 artiklarna 10 och 11 i första

 skadeförsäkringsdirektivet och första

 livförsäkringsdirektivet. Regeringen

 eller, efter regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen får i föreskrifter

 närmare ange vilka uppgifter som skall

 finnas i en verksamhetsplan och vilka

 ytterligare handlingar som skall fogas

 till ansökan.

 Tredje stycket föreskriver skyldighet

 för Finansinspektionen att överlämna

 verksamhetsplanen till behörig myndighet

 i försäkringsgivarens hemland för

 yttrande inom tre månader. Om något

 yttrande inte ges inom denna tid skall

 det anses som om yttrande avgetts till

 sökandens förmån. Bestämmelserna över-

 ensstämmer med artikel 11 i första

 skadeförsäkringsdirektivet och första

 livförsäkringsdirektivet.

 Finansinspektionen skall därefter enligt

 fjärde stycket överlämna ansökan till

 regeringen tillsammans med ett eget

 yttrande.

 3 kap. 2 §

 Paragrafen motsvarar i huvudsak 7 § LUF i

 dess nu föreslagna lydelse.

 Utformningen av sundhetskravet och det

 uttryckliga förbudet mot behovsprövning i

 första stycket grundas på artikel 10.4 i

 både första skadeförsäkringsdirektivet

 och första livförsäkringsdirektivet.

 Beträffande den närmare bakgrunden till

 förslaget hänvisas till den allmänna

 motiveringen avsnitt 2.2 och special-

 motiveringen till 2 kap 3 § tredje

 stycket FRL.

 3 kap. 3 §

 Paragrafen motsvarar 9 § LUF och reglerar

 förfarandet vid ändringar av grunder

 eller verksamhet.

 3 kap. 4 §

 I paragrafen regleras förfarandet då en

 försäkringsgivare avser att inleda

 gränsöverskridande verksamhet i Sverige

 från ett fast driftställe i ett annat

 land inom EES och det krävs koncession

 för verksamheten.

 Av första stycket framgår att en

 verksamhetsplan och vissa grundläggande

 bestämmelser som försäkringsgivaren avser

 att tillämpa skall fogas till ansökan om

 koncession. Regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen får enligt andra

 stycket utfärda föreskrifter om vad

 verksamhetsplanen skall innehålla och

 vilka ytterligare handlingar som skall

 fogas till ansökan. Bestämmelsen

 motsvarar andra skadeförsäkrings-

 direktivet artikel 12, 17.1 och 2, 19.1

 och 24.1.

 Enligt tredje stycket skall beslut

 meddelas inom sex månader. Meddelas inte

 något beslut inom denna tid skall ansökan

 anses avslagen (andra livför-

 säkringsdirektivet artikel 12.3 och 4).

 Om försäkringsgivaren avser att ändra

 uppgifterna i verksamhetsplanen eller de

 bestämmelser som anges i första stycket

 skall, enligt fjärde stycket, samma

 förfarande gälla som när ansökan

 ursprungligen gjordes. Se andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 17.1.

 Koncession krävs naturligtvis om en

 försäkringsgivare avser att utvidga sin

 verksamhet till koncessionspliktig sådan

 (andra livförsäkringsdirektivet artikel

 17.2).

 3 kap. 5 §

 I paragrafen regleras förfarandet då en

 försäkringsgivare avser att inleda

 gränsöverskridande verksamhet i Sverige

 som inte kräver koncession utan endast

 anmälan.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 enligt första stycket utfärda

 föreskrifter om vilka handlingar som

 skall bifogas anmälan. Vilka handlingar

 som skall inges av försäkringsgivaren

 regleras i andra skadeförsäkrings-

 direktivet artikel 16 och andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 14.

 Av andra stycket framgår att en

 försäkringsgivare kan inleda sin verksam-

 het redan då inspektionen fått del av de

 handlingar som erfordras (se andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 16.3

 och andra livförsäkringsdirektivet

 artikel 14.3). Försäkringsgivaren behöver

 alltså inte avvakta besked från

 inspektionen.

 Att försäkringsgivaren inte får ändra de

 risker som skall försäkras utan att

 anmäla detta till inspektionen framgår av

 tredje stycket (se båda direktiven

 artikel 17.3).

 Avser försäkringsgivaren att utvidga sin

 verksamhet från sådan som är

 koncessionspliktig till verksamhet som

 endast kräver anmälan skall naturligtvis

 det förfarande som stadgas för anmälan

 gälla (se andra livförsäkringsdirektivet

 artikel 17.3).

 3 kap. 6 §

 I paragrafen regleras förfarandet om en i

 Sverige belägen agentur eller filial till

 en EES-försäkringsgivare avser att driva

 gränsöverskridande verksamhet i ett annat

 EES-land. Motsvarande

 direktivbestämmelser återfinns i andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 14 och

 i andra livförsäkringsdirektivet artikel

 11. Paragrafen överensstämmer med 2 a

 kap. 1 § FRL. Med hänsyn till att Sverige

 i de fall som regleras i denna lag inte

 är försäkringsgivarens hemland skall

 Finansinspektionen i intyget inte uttala

 sig om försäkringsgivarens soliditet, se

 specialmotiveringen till 2 a kap. 1 §

 FRL. Eftersom avsikten endast är att

 formalisera bestämmelser om

 gränsöverskridande verksamhet inom EES

 gäller nu angiven underrättelseskyldighet

 inte om marknadsföringen skall riktas mot

 ett land utanför EES.

 3 kap. 7 §

 Paragrafen reglerar ansökningsförfarandet

 för att i Sverige driva annan rörelse än

 försäkringsrörelse och motsvarar 9 a §

 LUF i dess föreslagna nya lydelse.

 4 kap.

 Enligt 2 kap. 1 § femte stycket skall en

 generalrepresentation för en försäk-

 ringsgivare i en

 försäkringssammanslutning förestås av ett

 ombud. Förevarande kapitel innehåller

 vissa särbestämmelser för sådana ombud.

 4 kap. 1 §

 Paragrafen innehåller bestämmelser om

 ombudets ansvar för rörelsen. Ombudet

 skall svara för verksamheten. Av vad som

 angetts i den allmänna motiveringen

 följer att ombudet inte meddelar

 försäkringar. Betalning av

 försäkringspremie och

 försäkringsersättning sker inte heller

 genom ombudet.

 4 kap. 2 §

 Paragrafen anger ombudets skyldighet att

 föra en förteckning dels över vilka som

 har rätt att medverka i meddelande av

 försäkring för försäkringsgivarna, dels

 över de avtal som slutits.

 Bestämmelsen i första stycket erfordras

 för att ombudet skall få sådan kontroll

 över rörelsen i Sverige att

 skyldigheterna såvitt avser bl.a.

 redovisning av försäkringstekniska

 skulder kan uppfyllas av ombudet. De

 särskilda medhjälpare som skall föras in

 i förteckningen kan dels vara personer

 som befullmäktigats att ingå

 försäkringsavtal för försäkringsgivarna,

 dels andra personer som av

 sammanslutningen anlitats att förvärva

 försäkringsaffärer i Sverige.

 I andra stycket får regeringen eller,

 efter regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen möjlighet att ge

 närmare föreskrifter om förteckningen och

 handlingarna som uppgifterna i

 förteckningen skall härröra från.

 5 kap. 1 §

 Av första stycket följer att

 bestämmelserna i 5 kap. skall gälla när

 en försäkringsgivare driver

 försäkringsrörelse här i landet genom en

 etablering, dvs genom en agentur, en

 filial eller en generalrepresentation.

 Enligt andra stycket skall vissa av

 bestämmelserna om rörelsens bedrivande i

 5 kap. gälla också för verksamhet som

 drivs genom gränsöverskridande

 verksamhet. Det gäller emellertid endast

 om Finansinspektionens tillstånd

 erfordras för verksamheten. De be-

 stämmelser som avses rör redovisning av

 försäkringstekniska skulder, vilka

 tillgångar dessa får redovisas i, var

 tillgångarna skall vara lokaliserade och

 hur de skall värderas samt registerföring

 av sådana tillgångar. Bestämmelsen

 motsvaras av andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 24.1.

 5 kap. 2 §

 Paragrafen reglerar företrädarens

 skyldighet att årligen lämna en redo-

 görelse över verksamheten i Sverige till

 Finansinspektionen utvisande de

 försäkringstekniska skulderna.

 Första och andra styckena motsvarar 10 §

 första och tredje styckena LUF. Tredje

 och fjärde styckena motsvarar 7 kap. 1 §

 andra och tredje styckena FRL.

 Enligt andra skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 22 skall en försäkringsgivare,

 med viss större premieinkomst från gräns-

 överskridande verksamhet avseende

 skadeförsäkring, redovisa ett särskilt

 försäkringstekniskt resultat för denna

 verksamhet. Om agenturen eller filialen i

 Sverige har en årlig premieintäkt från

 ett annat land inom EES som, utan avdrag

 för återförsäkring, överstiger 2 500 000

 ecu skall sådant resultat enligt femte

 stycket redovisas. Regeringen eller,

 efter regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen kan meddela närmare

 föreskrifter om denna redovisning.

 Innebörden av uttrycket fast driftställe

 har behandlats i specialmotiveringen till

 2 kap 2 §.

 5 kap. 3 §

 Bestämmelsen reglerar skyldigheten att

 upprätta grunder för livförsäkring och

 motsvarar 11 § LUF.

 5 kap. 4 §

 Bestämmelsen motsvarar 12 § LUF.

 5 kap. 5 §

 Paragrafen motsvarar 13 § första, tredje

 och fjärde styckena LUF. Att

 Finansinspektionen har möjlighet att

 medge undantag från bestämmelsen för s.k.

 unit linked-försäkring följer av 1 kap. 5

 § tredje stycket.

 5 kap. 6 §

 Paragrafen motsvarar * med undantag för

 lokaliseringskravet * 13 § sista stycket

 LUF i dess nu förslagna lydelse.

 5 kap. 7 §

 Paragrafen motsvarar 14 § LUF.

 5 kap. 8 §

 Paragrafen motsvarar förslaget till 13 a

 § LUF. Beträffande bakgrunden till

 bestämmelsen hänvisas till

 specialmotiveringen till 7 kap. 10 § FRL.

 5 kap. 9 §

 Paragrafen motsvarar 15 § LUF.

 5 kap. 10 §

 Paragrafen reglerar vilket lands lag som

 gäller om en försäkringsgivare från en

 agentur eller filial i Sverige driver

 gränsöverskridande verksamhet i ett annat

 EES-land. Om det landet uppställer krav

 på tillstånd för sådan verksamhet är de

 där gällande reglerna i de uppräknade

 delarna tillämpliga på verksamheten där.

 Bestämmelsen har sin motsvarighet i

 7 kap. 12 § FRL (se andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 23 och

 andra livförsäkringsdirektivet artikel

 24).

 5 kap. 11 §

 Paragrafen motsvarar 17 § LUF.

 5 kap. 12 §

 Paragrafen överensstämmer i sak med 19 §

 LUF.

 5 kap. 13 §

 Paragrafens första stycke första meningen

 motsvarar 20 § LUF. I andra meningen

 finns en särbestämmelse för

 försäkringsgivare i en försäkrings-

 sammanslutning. Eftersom ett ombud i

 sådant fall inte medverkar vid

 anskaffningen av försäkringsansökningar

 skall ansvaret för att an-

 skaffningsverksamheten bedrivs enligt god

 affärssed åvila försäkringsgivarna.

 Bestämmelsen i andra stycket motsvarar

 förslaget till 7 kap. 16 § andra stycket

 FRL.

 5 kap. 14 §

 Paragrafen motsvarar 22 § LUF och anger

 vad Finansinspektionen skall göra om

 behörig företrädare inte finns för

 rörelsen i Sverige. För försäkringsgivare

 i sammanslutningar finns dock i

 förevarande bestämmelse en särreglering.

 Eftersom premieinbetalningar i sådana

 fall inte sker till ombudet är en

 bestämmelse som reglerar en möjlighet att

 göra sådan betalning till inspektionen

 inte behövlig.

 6 kap. 1 §

 Paragrafen reglerar tillsynens

 inriktning. Första stycket motsvarar 5 §

 andra stycket och 22 a § LUF.

 EES-reglerna innebär att tillsynen över

 en försäkringsgivares soliditet åvilar

 hemlandets behöriga myndigheter.

 Soliditeten för de försäkringsgivare som

 denna lag gäller för kontrolleras därför

 av utländska myndigheter. För att

 möjliggöra denna tillsyn åligger det

 Finansinspektionen att lämna erforderliga

 uppgifter till de behöriga myndigheter

 som har att utföra tillsynen. I de för-

 säkringsdirektiv som ingår i EES-avtalet

 finns bestämmelser om att de behöriga

 myndigheterna skall samarbeta i olika

 frågor. Finansinspektionen skall medverka

 i detta samarbete. En bestämmelse härom

 har tagits in i andra stycket.

 6 kap. 2 §

 Paragrafen motsvarar 23 § LUF.

 6 kap. 3 §

 Paragrafen reglerar företrädarens

 skyldighet i första stycket att lämna

 upplysningar till Finansinspektionen och

 i andra stycket att hålla tillgångar,

 räkenskaper och andra handlingar

 tillgängliga för inspektionens

 granskning. I tredje stycket får

 regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen

 möjlighet att meddela föreskrifter om

 vilka upplysningar som skall lämnas.

 6 kap. 4 §

 Paragrafen motsvarar huvudsakligen 24 a §

 LUF. I en tredje punkt åläggs även den

 som upptagits i en sådan förteckning som

 skall föras av ombudet för

 försäkringsgivare i en försäkringssam-

 manslutning att lämna upplysningar till

 Finansinspektionen.

 6 kap. 5 §

 Paragrafen motsvarar huvudsakligen 19

 kap. 11 § FRL i dess föreslagna nya

 lydelse. Vissa särskilda bestämmelser

 erfordras dock med anledning av att

 soliditeten kontrolleras av utländska

 myndigheter. Således kan regeringen, till

 skillnad mot vad som gäller enligt FRL,

 inte förbjuda företagets fria

 förfoganderätt över tillgångarna på grund

 av att soliditetsreglerna inte följts.

 Enligt femte stycket skall

 Finansinspektionen efterkomma en utländsk

 behörig myndighets begäran om att i vissa

 fall inskränka försäkringsgivarens

 förfoganderätt över sina tillgångar.

 Finansinspektionen skall i sådant fall

 inte göra någon egen bedömning. Av sjätte

 stycket framgår att inspektionen skall

 besluta om verksamhetens fortsatta

 drivande såvitt avser skadeförsäkring. Om

 det däremot gäller livförsäkring skall

 bestämmelserna om särskild administration

 tillämpas.

 6 kap. 6 §

 Paragrafen behandlar regeringens

 möjligheter att förklara en koncession

 förverkad. Bestämmelsen motsvarar första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 22.2

 och första livförsäkringsdirektivet

 artikel 26.2. Det är obligatoriskt att

 innan beslut fattas samråda med myn-

 digheterna i försäkringsgivarens hemland

 om beslutet inte är brådskande. Har

 samråd inte skett innan beslutet, skall

 hemlandsmyndigheterna dock underrättas så

 snart det kan ske. Samrådsskyldigheten

 gäller inte om koncessionen skall

 förklaras förverkad på den grunden att

 försäkringsgivarens koncession i

 hemlandet återkallats.

 6 kap. 7 §

 Av andra skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 23.2 och andra livförsäkrings-

 direktivet artikel 24.2 följer att, i de

 fall värdlandet inte uppställer krav på

 tillstånd för att en försäkringsgivare

 skall få driva gränsöverskridande

 verksamhet där, viss tillsyn inte skall

 åvila värdlandets behöriga myndighet.

 Tillsynen skall i stället åvila

 myndigheten i det land där det fasta

 driftställe som driver den

 gränsöverskridande verksamheten är

 beläget. Vid sådan marknadsföring som

 enligt 2 kap. 2 § första stycket inte

 kräver tillstånd skall Finansinspektionen

 således inte ha tillsynsansvaret såvitt

 avser bl.a. beräkningen av

 försäkringstekniska skulder och de till

 dessa motsvarande tillgångarna. För att

 möjliggöra för de utländska myndigheterna

 att genomföra sådan tillsyn skall

 Finansinspektionen förse dessa

 myndigheter med all nödvändig

 information. Innebörden av uttrycket fast

 driftställe har behandlats i

 specialmotiveringen till 2 kap. 2 §.

 6 kap. 8 §

 Paragrafen reglerar möjligheterna att

 ingripa mot försäkringsgivare som utan

 att vara etablerade i Sverige driver

 gränsöverskridande verksamhet här.

 Bestämmelsen motsvarar i huvudsak andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 19 och

 andra livförsäkringsdirektivet artikel

 20.

 Av första-tredje styckena följer att

 Finansinspektionen först skall förelägga

 försäkringsgivaren att vidta rättelse.

 Följs inte ett sådant föreläggande skall

 underrättelse ske både till hemlands-

 myndigheterna och till myndigheterna där

 det fasta driftställe som driver

 verksamheten är beläget (i de fall det

 inte är frågan om samma myndighet). Om

 rättelse trots detta inte sker skall

 Finansinspektionen ingripa. Inspektionen

 får därvid återkalla koncessionen för

 gränsöverskridande verksamhet (om sådan

 koncession meddelats). Drivs verksamheten

 endast efter anmälan får inspektionen

 förbjuda fortsatt gränsöverskridande

 verksamhet i Sverige. Innan inspektionen

 fattar beslut skall dock det fasta

 driftställets tillsynsmyndighet

 underrättas. Innebörden av uttrycket fast

 driftställe har behandlats i

 specialmotiveringen till 2 kap 2 §.

 I fjärde stycket regleras

 Finansinspektionens skyldigheter att

 vidta åtgärder som en följd av beslut av

 utländska myndigheter. Har försäk-

 ringsgivarens koncession i hemlandet

 återkallats eller har den agentur eller

 filial som driver gränsöverskridande

 verksamhet här i Sverige fått sin

 koncession återkallad, skall

 Finansinspektionen alltid förbjuda

 fortsatt gränsöverskridande verksamhet

 här i landet.

 Femte stycket reglerar möjligheten för

 Finansinspektionen att hos myndigheterna

 i försäkringsgivarens hemland begära att

 en särskild redovisning görs av det

 försäkringstekniska resultatet av den

 gränsöverskridande verksamheten i

 Sverige. Sådan redovisning kan begäras om

 försäkringsgivarens samtliga fasta

 driftställen har en årlig premieintäkt

 från gränsöverskridande verksamhet i

 Sverige med skadeförsäkring som

 överstiger 2 500 000 ecu, utan avdrag för

 återförsäkring. Bestämmelsen motsvarar

 andra skadeförsäkringsdirektivet artikel

 22.

 I sjätte stycket upptas en skyldighet

 för försäkringsgivare att lämna alla

 upplysningar och handlingar som

 inspektionen begär för att kunna tillämpa

 denna paragraf.

 6 kap. 9 §

 Paragrafen reglerar möjligheten att

 ingripa om det misstänks att någon driver

 verksamhet enligt denna lag utan att ha

 fått koncession respektive utan att ha

 gjort anmälan till Finansinspektionen.

 Första, andra och fjärde styckena

 motsvarar 25 b § LUF. Enligt tredje

 stycket skall bestämmelserna i paragrafen

 tillämpas även om någon driver

 gränsöverskridande verksamhet utan att ha

 underrättat Finansinspektionen om detta.

 6 kap. 10 §

 I paragrafen anges Finansinspektionens

 möjlighet att förena ett föreläggande

 eller ett förbud med vite.

 6 kap. 11 §

 I paragrafen regleras försäkringsgivarnas

 skyldighet att bekosta

 Finansinspektionens verksamhet.

 Innehållet i bestämmelsen motsvarar

 19 kap. 15 § FRL.

 7 kap. 1 §

 Paragrafen innehåller bestämmelser om vad

 som skall göras då en utländsk

 EES-försäkringsgivare upphör med

 verksamheten här i Sverige. Paragrafen

 överensstämmer i sak med 27 § första

 stycket LUF. Bestämmelsen i 27 § andra

 stycket LUF om återlämnande av deponerade

 tillgångar saknar relevans för

 EES-försäkringsgivare eftersom dessa inte

 behöver göra någon deposition.

 7 kap. 2 §

 Paragrafen, som innehåller bestämmelser

 om särskild administration då utländsk

 EES-försäkringsgivares koncession att

 driva livförsäkringsrörelse här i landet

 förklarats förverkad eller

 livförsäkringsrörelsen i annat fall

 upphört, överenstämmer i sak med 28 §

 LUF. Överlåtelse av försäkringsbeståndet

 kan ske till samtliga försäkringsgivare

 som har koncession här i landet, dvs.

 både till svenska bolag och till

 utländska bolag inom och utom EES.

 7 kap. 3 §

 Paragrafen, som anger vad som krävs för

 att Finansinspektionen skall ge tillstånd

 till överlåtelse av försäkringsbestånd,

 har sin motsvarighet delvis i 29 § LUF

 och delvis i 15 kap. 3 § FRL. Första,

 femte och sjätte styckena överensstämmer

 i sak med 29 § LUF, och andra-fjärde

 styckena motsvarar 15 kap. 3 §

 tredje-femte styckena FRL som utformats i

 enlighet med reglerna i andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 11 och

 andra livförsäkringsdirektivet artikel 6.

 Bestämmelserna innebär att Finans-

 inspektionen inte kan ge tillstånd till

 överlåtelse om inte angivna intyg getts

 in. I övrigt har genom sjunde stycket

 Finansinspektionen getts möjlighet att

 närmare bestämma om vad som skall krävas

 för tillstånd. Överlåtelse kan ske inte

 endast till sådana försäkringsgivare som

 regleras i denna lag utan även till

 svenska försäkringsbolag och utländska

 försäkringsföretag med säte utanför EES

 om den övertagande försäkringsgivaren har

 koncession att driva försäkringsrörelse i

 Sverige. Innebörden av uttrycket fast

 driftställe har behandlats i

 specialmotiveringen till 2 kap. 2 §.

 8 kap. 1 §

 I paragrafen finns en uppräkning av vissa

 centrala förhållanden som angår

 försäkringsverksamheten och som

 Finansinspektionen skall införa

 kungörelse om. Motsvarande krav på

 kungörelse finns i LUF.

 8 kap. 2 §

 Paragrafen motsvarar 30 § LUF.

 8 kap. 3 §

 Paragrafen motsvarar 31 § LUF.

 8 kap. 4 §

 Paragrafen motvarar 32 § LUF.

 8 kap. 5 §

 I paragrafen regleras vad ett

 försäkringsbrev och vissa andra

 handlingar måste innehålla. Första och

 andra styckena motsvarar huvudsakligen

 21 § första och andra styckena LUF i

 deras nya lydelse. Tredje stycket

 motsvarar sista stycket i 21 § LUF.

 Paragrafens fjärde stycke har utformats

 på samma sätt som det nya andra stycket

 som föreslagits i 7 kap. 19 § FRL (se

 specialmotiveringen till det lagrummet).

 Uttrycket fast driftställe har behandlats

 i specialmotiveringen till 2 kap. 2 §.

 Femte stycket avser att införliva andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 13.2

 enligt vilken försäkringstagaren skall

 underteckna en handling för att

 uppmärksammas på att försäkringsgivaren

 vid gränsöverskridande verksamhet är

 underkastad utländska tillsynsregler, se

 även den allmänna motiveringen avsnitt

 2.5. Bestämmelsen gäller i alla de fall

 där den gränsöverskridande verksamheten

 inte kräver tillstånd här i landet.

 8 kap. 6 §

 Paragrafen innehåller bestämmelser om hur

 Finansinspektionens beslut enligt denna

 lag överklagas. I första stycket anges de

 beslut av Finansinspektionen som får

 överklagas till kammarrätten. Övriga

 beslut av Finansinspektionen får enligt

 andra stycket överklagas till regeringen.

 Se den allmänna motiveringen, avsnitt

 2.15.

 Av tredje stycket framgår att i fråga om

 beslut enligt första stycket kan

 Finansinspektionen i brådskande fall

 meddela interimistiskt beslut. I beslutet

 måste då särskilt anges att det skall

 gälla omedelbart.

 8 kap. 7 §

 Paragrafen grundas på artikel 12 i både

 första skadeförsäkringsdirektivet och

 första livförsäkringsdirektivet. Enligt

 direktivbestämmelserna skall det finnas

 en rätt till domstolsprövning om en

 ansökan om koncession inte behandlats

 inom sex månader från det den gavs in.

 En ansökan som enligt paragrafens

 bestämmelser skall anses som avslagen av

 Finansinspektionen kan naturligtvis

 överklagas till regeringen enligt

 reglerna i 6 §, se den allmänna

 motiveringen (avsnitt 2.15).

 8 kap. 8 §

 Paragrafen motsvarar 35 § LUF.

 8 kap. 9 §

 Paragrafen motsvarar 36 § LUF.

 Övergångsbestämmelser

 Regleringen i punkterna 1-3 av vad som

 övergångsvis skall gälla för de utländska

 försäkringsföretag som vid lagens

 ikraftträdande har koncession enligt LUF

 överensstämmer med övergångsbe-

 stämmelserna till de föreslagna

 ändringarna i FRL. Beträffande den

 närmare innebörden hänvisas till

 specialmotiveringen till

 övergångsbestämmelserna i FRL.

 En försäkringsgivare som vid lagens

 ikraftträdande har koncession enligt

 bestämmelserna i LUF har värdehandlingar

 deponerade i bankinstitut. Av punkt 4

 framgår att för sådana försäkringsgivare

 skall de bestämmelser i LUF som gäller

 deponering gälla även efter det att denna

 lag trätt i kraft. När ny koncession

 beviljas skall försäkringsgivarna återfå

 de deponerade tillgångarna.

 7.2 Förslaget till lag om vissa

 avtalsvillkor för rättsskyddsförsäkring

 1 §

 Bestämmelsen anger lagens omfattning.

 Lagen skall tillämpas på rättsskydds-

 försäkringar, dvs. försäkringar inom

 försäkringsklass 17 som föreslås i 2 kap.

 3 a § FRL.

 2 §

 Bestämmelsen reglerar försäkringsbrevets

 innehåll. Rättsskyddet skall anges i en

 särskild avdelning. Rättsskyddets

 omfattning måste anges särskilt. Det

 betyder emellertid inte att alla villkor

 måste anges i försäkringsbrevet. En

 beskrivning av innebörden i det skydd

 försäkringen ger skall dock finnas i

 försäkringsbrevet eller i en särskild

 handling som fogas till

 försäkringsbrevet. Vid gruppförsäkring

 brukar, som Försäkringsförbundet påpekat,

 försäkringsbrev inte utfärdas. I stället

 tillställs de försäkrade ett

 försäkringsbesked. Med uttrycket

 motsvarande handling avses sådant

 försäkringsbesked. Bestämmelsen avser att

 införliva rättsskydds-

 försäkringsdirektivet artikel 3.1.

 3 §

 Bestämmelsen motsvarar

 rättsskyddsförsäkringsdirektivet artikel

 3.2 c. Den innebär att ett avtal om

 rättsskyddsförsäkring som meddelas av en

 i Sverige koncessionerad

 försäkringsgivare alltid skall ge

 försäkringstagaren en rätt att, efter

 eget val, utse en advokat eller annan

 lämplig person när det enligt

 rättsskyddsförsäkringens villkor

 föreligger ett försäkringsfall.

 Försäkringsgivaren kan i vissa fall

 begränsa rätten till fritt val av ombud.

 Vid fall som inte kräver särskild

 kompetens bör bolaget kunna begränsa

 försäkringstagarens val för att inte

 avsevärt ökade kostnader skall uppstå.

 Sådan begränsning kan t.ex. innebära att

 endast personer verksamma i närheten av

 domstolsorten kan utses. Försäkrings-

 givaren skall underrätta den försäkrade

 om rätten att utse ombud när ett

 försäkringsfall anmäls.

 4 §

 Paragrafen motsvarar

 rättsskyddsförsäkringsdirektivet artikel

 2.2. Den innebär att en

 rättsskyddsförsäkring i de angivna fallen

 inte behöver ge en försäkrad den rätt att

 välja biträde som följer av 3 §. Det

 första undantaget gäller för sådana

 åtgärder som försäkringsbolaget vidtar

 för att tillvarata sina egna intressen på

 grund av en ansvarsförsäkring som

 meddelats samma försäkringstagare.

 Därefter görs undantag för sådana avtal

 som har anknytning till fartyg som

 används i sjöfart.

 Övergångsbestämmelser

 Den föreslagna lagstiftningen bör träda i

 kraft i anslutning till EES-avtalets

 ikraftträdande. Det är inte säkert när

 detta kommer att ske. Det har därför

 föreskrivits att lagen skall träda i

 kraft den dag regeringen bestämmer. Lagen

 kan dock föranleda att villkoren för

 rättsskyddsförsäkringar kan behöva

 ändras. Dessa bestämmelser bör därför

 gälla endast de försäkringar som har

 meddelats efter ikraftträdandet eller som

 efter ikraftträdandet förnyats vid

 försäkringstidens utgång.

 7.3 Förslaget till lag om ändring i

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713)

 1 kap. 2 §

 Ändringen i andra stycket innebär att en

 hänvisning görs till de två lagar som

 gäller för utländska försäkringsgivare.

 1 kap. 3 §

 Andra stycket ger uttryck för den s.k.

 separationsprincipen. Ämnet har be-

 handlats i den allmänna motiveringen

 (avsnitt 2.2).

 Den nu gällande lydelsen av andra

 stycket innebär att direkt livförsäk-

 ringsrörelse får förenas med

 försäkringsrörelse avseende direkt eller

 indirekt (återförsäkring)

 personförsäkring (dvs. livförsäkring,

 sjukförsäkring, olycksfallsförsäkring,

 avgångsbidragsförsäkring och arbets-

 löshetsförsäkring), men inte med direkt

 eller indirekt skadeförsäkringsrörelse.

 Som beskrivits i den allmänna

 motiveringen görs nu ingen grundläggande

 ändring av den gällande

 separationsprincipen. Redaktionella

 ändringar har gjorts med anledning av att

 begreppet personförsäkring utmönstras ur

 FRL, se specialmotiveringen till 1 kap. 4

 §.

 Direkt livförsäkringsrörelse får som

 hittills förenas med rörelse avseende

 sjuk- och olycksfallsförsäkring. Detta

 gäller inte bara när sjuk-och

 olycksfallsförsäkring skall hänföras till

 direkt livförsäkring enligt den nya

 klassindelningen, utan även när de

 klassificeras som direkt skadeförsäkring

 (se 2 kap. 3 a § första stycket klasserna

 1 och 2 samt 3 b § första stycket klass

 4). Som berörts i den allmänna

 motiveringen avsnitt 2.2 ligger detta i

 linje med det tredje

 livförsäkringsdirektivet.

 Vad gäller avgångsbidragsförsäkring får

 separationsprincipen emellertid ändrad

 innebörd. I dag får

 avgångsbidragsförsäkring förenas både med

 liv- och skadeförsäkringsrörelse. På

 grund av EES-avtalet torde avgångs-

 bidragsförsäkring hänföras till skade-

 försäkring och därför inte kunna förenas

 med direkt livförsäkringsrörelse. Enligt

 tredje stycket kan dock försäkringsbolag

 som vid tidpunkten för EES-avtalets

 undertecknande, den 2 maj 1992, samtidigt

 bedrev liv- och skadeförsäkringsrörelse

 enligt EG:s klassificering fortsätta med

 blandad verksamhet. Bestämmelsen grundas

 på en övergångsregel i bilaga IX till

 EES-avtalet (avsnitt I.11.f), se även den

 allmänna motiveringen avsnitt 2.2.

 Huruvida dessa redan etablerade bolag

 skall betraktas som livförsäkringsbolag

 eller skadeförsäkringsbolag får bedömas i

 anslutning till att de anpassar sig till

 det nya koncessionssystemet, jämför

 specialmotiveringen till 1 kap. 4 § och

 övergångsbestämmelserna punkt 4. Bolag

 som startar sin verksamhet efter den 2

 maj 1992 kan inte få koncession för både

 livförsäkring och avgångs-

 bidragsförsäkring enligt den nya

 lagstiftningen.

 Hanteringen av arbetslöshetsförsäkringen

 i det nya systemet behandlas i

 specialmotiveringen till 1 kap. 4 §.

 Den nämnda övergångsregeln i bilaga IX

 till EES-avtalet motsvarar det första

 livförsäkringsdirektivet artikel 13.3.

 Enligt den direktivbestämmelsen skall det

 upprättas en särskild förvaltning för

 varje verksamhetsform. Enligt artikel

 14.1 skall den särskilda förvaltningen

 organiseras så att liv- och skadeverk-

 samheten hålls avskilda från varandra.

 Kravet på separation grundas, enligt

 samma artikel, på att

 livförsäkringstagarnas och

 skadeförsäkringstagarnas respektive

 intressen inte skall åsidosättas. I

 synnerhet skall avkastningen från

 livförsäkringsrörelsen komma livför-

 säkringstagarna till godo på samma sätt

 som om bolaget endast bedrev sådan

 rörelse. Mot denna bakgrund har i fjärde

 stycket angivits att livförsäk-

 ringsrörelsen och skadeförsäk-

 ringsrörelsen skall hållas åtskilda hos

 bolaget.

 Av artikel 14.1 framgår också att

 separationen av skadeförsäkringsrörelsen

 och livförsäkringsrörelsen föranleds av

 att kraven på minimikonsolidering skall

 hänföras till respektive verksamhetsform.

 En bestämmelse härom har tagits in i 7

 kap. 28 §.

 1 kap. 4 §

 I paragrafen definieras

 livförsäkringsbolag och skadeförsäkrings-

 bolag. Som nämnts i den allmänna

 motiveringen (avsnitt 2.2) har gränsdrag-

 ningen mellan bolagsformerna framför allt

 betydelse i redovisnings- och

 skattehänseende. Den gällande

 definitionen överenstämmer således med

 den som görs i 2 § 6 mom. lagen

 (1947:576) om statlig inkomstskatt, SIL.

 Definitionerna i FRL har ändrats för att

 bättre överenstämma med den föreslagna

 uppdelningen mellan livförsäkring och

 skadeförsäkring enligt den nya

 klassindelningen i 2 kap. 3 a och 3 b §§.

 Den nuvarande definitionen av

 livförsäkringsbolag knyter an till be-

 greppet personförsäkring, varmed i FRL

 avses livförsäkring, sjuk- och

 olycksfallsförsäkring,

 avgångsbidragsförsäkring samt

 arbetslöshetsförsäkring. Andra bolag än

 livförsäkringsbolag är skadeför-

 säkringsbolag. Detta överensstämmer med

 att man med skadeförsäkring brukar avse

 annan försäkring än personförsäkring.

 Enligt den nya indelningen i

 försäkringsklasser kommer emellertid

 sjuk- och olycksfallsförsäkring delvis

 att hänföras till

 skadeförsäkringsrörelse. Även

 avgångsbidragsförsäkring torde hänföras

 till skadeförsäkring. Mot denna bakgrund

 är det inte längre ändamålsenligt att

 knyta definitionen av livförsäkringsbolag

 till begreppet personförsäkring. Termen

 har därför tagits bort.

 Begreppet förekommer för övrigt endast i

 ett fåtal lagrum i FRL. Termen

 personförsäkring kan därför helt tas bort

 ur FRL. I stället får de olika

 försäkringsformerna anges i de aktuella

 lagrummen.

 Arbetslöshetsförsäkring är en av de

 försäkringsformer som nu räknas till

 personförsäkring. Arbetslöshetsförsäkring

 meddelas inte av försäkringsbolag utan av

 erkända arbetslöshetskassor. Kassornas

 verksamhet regleras i lagen (1973:370) om

 arbetslöshetsförsäkring och är därför

 undantagna från FRL:s bestämmelser (se 1

 kap. 2 § första stycket FRL).

 Arbetslöshetsförsäkring behöver därför

 inte nämnas i de lagrum där begreppet

 personförsäkring tagits bort. Detta är en

 rent lagteknisk hantering som

 naturligtvis inte innebär att

 försäkringsbolagen skulle vara för-

 hindrade att i framtiden meddela arbets-

 löshetsförsäkring.

 Avgångsbidragsförsäkringar meddelas för

 närvarande endast av Arbetsmarknadens

 försäkringsaktiebolag (AFA) och Folksam

 ömsesidig sakförsäkring. Frågan om

 avgångsbidragsförsäkringarna behöver

 nämnas i de lagrum där termen

 personförsäkring utmönstras får bedömas i

 varje enskilt fall.

 Med livförsäkringsbolag enligt den nya

 lydelsen avses inte bara bolag som

 uteslutande driver direkt

 livförsäkringsrörelse enligt 2 kap. 3 b §

 eller indirekt livförsäkringsrörelse.

 Även bolag som så gott som uteslutande

 driver sådan verksamhet skall anses som

 livförsäkringsbolag. Detta är en

 konsekvens av att separationsprincipen

 utformats så att direkt

 livförsäkringsrörelse och sjuk- och

 olycksfallsförsäkring, som enligt de nya

 reglerna hänförs till skadeförsäkring,

 kan drivas i samma bolag, se allmänna

 motiveringen avsnitt 2.2. Dessutom kan

 indirekt livförsäkring och all sorts

 skadeförsäkring, som hittills, meddelas

 av samma bolag (se specialmotiveringen

 till 1 kap. 3 §).

 Även bestämmelserna om gränsdragning

 mellan livförsäkringsföretag och

 skadeförsäkringsföretag i 2 § 6 mom. SIL

 måste samordnas med ändringarna i

 förevarande paragraf. Som nämns i den

 allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) får

 emellertid det göras i senare sammanhang.

 1 kap. 5 §

 Enligt den nuvarande bestämmelsen i

 första stycket första meningen skall

 reglerna om livförsäkring tillämpas även

 på all annan personförsäkring än

 livförsäkring. Från denna princip medges

 undantag i den andra meningen.

 Beträffande sådana personförsäkringar som

 meddelas för längst fem år eller mot en

 premie som är beräknad och bestämd för

 längst fem år i sänder ("kort annan

 personförsäkring") får försäkringsbolagen

 välja mellan att tillämpa reglerna för

 skadeförsäkring och livförsäkring. Detta

 undantag fick sin nuvarande utformning år

 1961 och avser i praktiken sjuk- och

 olycksfallsförsäkring, se prop. 1961:171

 s. 208. Det överensstämmer med den

 gränsdragning som samtidigt infördes

 mellan livförsäkringsrörelse som kan

 drivas utan grunder och annan

 livförsäkring, se 1 kap. 10 § FRL.

 Avsikten var bl.a. att underlätta

 tillkomsten av kombinerade

 enhetsförsäkringar, vilket ansågs vara

 värdefullt, särskilt inom

 gruppförsäkringsområdet.

 Ändringarna i första stycket är en följd

 av att termen personförsäkring tagits

 bort (se specialmotiveringen till 1 kap.

 4 §) och att indelningen i

 försäkringsklasser fått en ny utformning

 enligt 2 kap. 3 a och 3 b §§. Syftet har

 varit att så långt som möjligt undvika

 sakliga ändringar i förhållande till den

 nuvarande ordningen.

 I den första strecksatsen behandlas

 sjukförsäkringar och olycksfallsförsäk-

 ringar som enligt den nya

 klassindelningen hänförs till

 skadeförsäkringsrörelsen (se 2 kap. 3 a §

 första stycket klasserna 1 och 2). Dessa

 försäkringar motsvarar i huvudsak de

 sjuk- och olycksfallsförsäkringar där,

 enligt nu gällande regler, den korta

 avtalstiden gör att det finns möjlighet

 att välja mellan att tillämpa reglerna om

 skadeförsäkring och livförsäkring. För

 att behålla denna valmöjlighet har det

 införts en möjlighet att tillämpa

 bestämmelserna om livförsäkring för sjuk-

 och olycksfallsförsäkringar som betraktas

 som skadeförsäkringar enligt de nya

 reglerna.

 Motsvarande valmöjlighet har införts

 beträffande avgångsbidragsförsäkringar.

 Dessa försäkringar är att anse som

 skadeförsäkringar enligt den nya

 klassindelningen. Den föreslagna

 valmöjligheten avviker från de nuvarande

 reglerna på så sätt att det i dag är

 obligatoriskt att tillämpa reglerna om

 livförsäkring för "långa"

 avgångsbidragsförsäkringar. Enligt

 gällande försäkringsvillkor för

 avgångsbidragsförsäkring beräknas och

 fastställs premien för ett år i taget

 efter en procentsats av företagets

 årslönesumma för arbetstagaren. I dag

 existerar alltså inte avgångsbi-

 dragsförsäkringar av det långa slag som

 medför obligatorisk tillämpning av

 bestämmelserna om livförsäkring. Det kan

 inte anses motiverat att upprätthålla en

 särreglering för sådan lång

 avgångbidragsförsäkring.

 Försäkringsbolagen kan alltså enligt

 förslaget alltid välja mellan att

 tillämpa reglerna för skadeförsäkring och

 livförsäkring oavsett om avgångs-

 bidragsförsäkringen är kort eller lång.

 Som tidigare konstaterats är FRL inte

 tillämplig på arbetslöshetsförsäkring.

 Den nya klassindelningen innebär bl.a.

 att sjukförsäkringar och olycks-

 fallsförsäkringar som meddelats för

 längre tid än fem år eller för obestämd

 tid och som normalt inte får sägas upp av

 försäkringbolaget (se 2 kap. 3 b § första

 stycket klass 4) hänförs till

 livförsäkringsrörelsen och därför

 definitionsmässigt bör betraktas som

 livförsäkringar. Den andra strecksatsen

 innebär att det inte är obligatoriskt att

 tillämpa bestämmelserna om livförsäkring

 för sådana sjuk- och olycksfallsförsäk-

 ringar om premien är beräknad och bestämd

 för längst fem år. Anknytningen till

 premieberäkningen överensstämmer med den

 ordning som gäller i dag. Den nya

 klassindelningen innebär dessutom att

 försäkring som tecknas som tillägg till

 konventionell livförsäkring utgör en

 särskild livförsäkringsklass (se 2 kap. 3

 b § första stycket klass 1 b). En sådan

 tilläggsförsäkring blir därför

 definitionsmässigt en livförsäkringsform

 även om den skulle hänföras till

 skadeförsäkring om den tecknades separat.

 Det har i andra strecksatsen införts en

 möjlighet att avvika från bestämmelserna

 om livförsäkring även avseende

 tilläggsförsäkringar.

 Med undantag för de föreslagna reglerna

 om minimikonsolidering i 1 kap. 8 a §

 samt 7 kap. 22, 23 och 26 §§ avseende

 livförsäkringsrörelse strider det inte

 mot EES-reglerna att tillämpa

 livförsäkringsreglerna i FRL på

 skadeförsäkringsrörelse eller att inte

 tillämpa livreglerna för vissa former av

 livförsäkring. Paragrafen har utformats i

 enlighet härmed.

 Ändringen i sista stycket är en följd av

 att särbestämmelserna om livförsäkring i

 19 kap. 3 § tagits bort och att 19 kap. 4

 § upphävts.

 1 kap. 6 §

 Bestämmelsen i andra stycket enligt

 vilken ett försäkringsaktiebolags

 aktiekapital skall bestämmas med hänsyn

 till omfattningen och beskaffenheten av

 den planerade rörelsen har tagits bort.

 Ändringen är en följd av att de

 föreslagna soliditetsreglerna innehåller

 uttömmande bestämmelser om

 startkapitalets storlek och

 sammansättning, se 1 kap. 8 a § tredje

 stycket med hänvisningar. Motsvarande

 ändring har gjorts beträffande ömsesidiga

 försäkringsbolag i 1 kap. 8 § första

 stycket.

 1 kap. 7 §

 Ändringen i första stycket är en följd av

 att begreppet personförsäkring

 utmönstrats ur FRL, se

 specialmotiveringen till 1 kap. 4 §.

 1 kap. 8 §

 Ändringen innebär att bestämmelsen enligt

 vilken ett ömsesidigt försäkringsbolags

 garantikapital skall bestämmas med hänsyn

 till omfattningen och beskaffenheten av

 den planerade rörelsen har tagits bort.

 Ändringen är en följd av att de

 föreslagna soliditetsreglerna innehåller

 uttömmande bestämmelser om

 startkapitalets storlek och

 sammansättning, se 1 kap. 8 a § tredje

 stycket med hänvisningar. Motsvarande

 ändring har gjorts beträffande

 försäkringsaktiebolag i 1 kap. 6 § andra

 stycket.

 I paragrafen har vidare, som en

 ytterligare förutsättning för återbetal-

 ning av garantikapitalet, gjorts ett

 tillägg som innebär att återbetalningen

 måste vara förenlig med de föreslagna

 soliditetsreglerna.

 1 kap. 8 a §

 Paragrafen är ny och formulerad med

 ledning av soliditetsreglerna i första

 skadeförsäkringsdirektivet artiklarna 16

 och 17 samt första livför-

 säkringsdirektivet artiklarna 18-20 jämte

 de båda direktivens ingresser. Som

 framhållits i den allmänna motiveringen

 (avsnitt 2.4) kan det sättas i fråga om

 uppfattningen att EG:s soliditetsregler

 är absoluta är riktig. Om reglerna inte

 är absoluta får Sverige för sina egna

 försäkringsbolag uppställa strängare krav

 än vad direktivbestämmelserna före-

 skriver. Av skäl som framgår av den

 allmänna motiveringen föreslås i detta

 lagstiftningsärende ingen avvikelse från

 de nivåer som föreskrivs i direktiven.

 Enligt första livförsäkringsdirektivet

 skall solvensmarginalen ha en viss

 sammansättning (artikel 18). Den minsta

 solvensmarginalen betecknar kravet på

 solvensmarginalens storlek (artikel 19).

 I första skadeförsäkringsdirektivet

 används beteckningen solvensmarginal både

 i fråga om sammansättningen och storlek-

 skravet. Detta kan ge upphov till

 förväxling och begreppsförvirring. I

 första stycket har därför införts den nya

 beteckningen kapitalbas som grundläggande

 begrepp i stället för solvensmarginal.

 Första stycket innehåller vidare en

 hänvisning till de bestämmelser som

 reglerar kapitalbasens sammansättning.

 I andra stycket införs begreppen

 solvensmarginal och garantibelopp. Inne-

 börden av motsvarande begrepp i EG:s

 direktiv har behandlats i den allmänna

 motiveringen (avsnitt 2.4). Solvens-

 marginalen betecknar här kravet på

 kapitalbasens storlek med utgångspunkt i

 verksamhetens art och omfattning.

 Garantibeloppet motsvarar vad som i

 direktiven betecknas minsta garantifon-

 den. Denna terminologiska avvikelse har

 gjorts för att undvika det felaktiga

 intrycket att bolagen i sina

 balansräkningar måste redovisa en ny

 överskottsfond. Enligt direktiven skall

 en tredjedel av den föreskrivna

 solvensmarginalen utgöra garantifonden,

 vilket inte är detsamma som den minsta

 garantifonden. Garantifonden har en för-

 hållandevis liten självständig betydelse

 och är lätt att förväxla med minsta

 garantifonden. I FRL har därför inte

 införts något begrepp som motsvarar

 direktivens garantifond.

 Kapitalbasen får aldrig underskrida

 garantibeloppet även om verksamheten

 varit så blygsam att solvensmarginalen är

 lägre än detta belopp.

 Garantibeloppet skall även säkerställa

 att ett försäkringsbolag vid bildandet

 har ett tillräckligt startkapital. Denna

 funktion anges i tredje stycket. Denna

 bestämmelse och reglerna om garantibe-

 loppets storlek i 7 kap. 26 och 27 §§

 ersätter de nuvarande reglerna i 1 kap. 6

 och 8 §§ om aktiekapitalets respektive

 garantikapitalets storlek. Detta innebär

 att det vid koncessionsprövningen i regel

 inte kommer att kunna krävas lika stort

 startkapital som hittills. En annan sak

 är att det står ett försäkringsbolags

 stiftare fritt att välja ett större

 startkapital än den miniminivå som

 föreskrivs i lag.

 I fjärde stycket hänvisas till de

 bestämmelser i 19 kap. 11 § enligt vilka

 Finansinspektionen skall ingripa om

 kapitalbasen underskrider solvensmargi-

 nalen eller garantibeloppet.

 1 kap. 10 §

 Ändringarna i paragrafen är huvudsakligen

 en följd av anpassningen till EG:s

 regelsystem.

 Ändringen i första stycket innebär att

 möjligheterna till undantag från FRL:s

 särskilda bestämmelser om livförsäkring

 inte gäller de nya soliditetsreglerna. En

 generell dispensmöjlighet skulle inte

 vara förenlig med EES-reglerna om

 minimikonsolidering för

 livförsäkringsrörelse. Däremot strider

 det inte mot EES-reglerna att medge

 undantag från övriga särskilda

 bestämmelser om livförsäkring.

 Den nuvarande dispensmöjligheten

 avseende tjänstepensionsförsäkringar och

 indirekt försäkring i andra stycket är så

 allmänt utformad att det är teoretiskt

 möjligt att medge avvikelser från FRL:s

 samtliga bestämmelser. En så omfattande

 dispensmöjlighet kan, beträffande

 tjänstepensionsförsäkringar, komma i

 konflikt med EES-reglerna på

 försäkringsområdet. Bestämmelsen om

 tjänstepensionsförsäkringar har därför

 fått utgå. Bestämmelsen tillkom genom

 1948 års lag om försäkringsrörelse. En

 redogörelse för bakgrunden till

 dispensregelns införande i FRL och för

 meddelade dispenser finns i betänkandet

 (SOU 1986:8) Soliditet och skälighet i

 försäkringsverksamheten s. 171 ff. Redan

 beviljade dispenser bör bestå. En regel

 härom har tagits in i

 övergångsbestämmelserna.

 Det andra stycket innehåller dessutom en

 generell dispensmöjlighet för mottagen

 återförsäkring. Samtliga

 försäkringsdirektiv på försäkringsom-

 rådet, med ett undantag som saknar

 praktisk betydelse, avser direkt för-

 säkring. Dispensmöjligheten kan därför

 behållas. Ett tillägg har gjorts som

 inskränker utrymmet för dispens i ett

 visst fall, som kommenteras i anslutning

 till fjärde stycket punkt 3.

 Enligt det nuvarande fjärde stycket får

 undantag medges från FRL för vissa lokala

 ömsesidiga försäkringsbolag. De

 föreslagna ändringarna föranleds av att

 de bolag som anges i punkterna 1-3 inte

 omfattas av EG:s direktiv på

 försäkringsområdet.

 Punkt 1 avser ömsesidiga försäkringbolag

 som driver skadeförsäkringsrörelse med

 viss närmare angiven begränsad verksamhet

 och motsvarar första

 skadeförsäkringdirektivet artikel 3.1

 första stycket.

 Punkt 2 avser vissa mindre lokala

 skadeförsäkringsbolag som endast meddelar

 assistansförsäkring. Även om sådana bolag

 ännu inte förekommer i Sverige har

 undantag möjliggjorts även för dessa. Den

 föreslagna bestämmelsen motsvarar första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 3.1

 andra stycket (bestämmelsen införd genom

 assistansdirektivet artikel 3).

 Enligt punkt 3 kan undantag medges för

 sådana ömsesidiga försäkringsbolag som

 har full återförsäkring för sina

 åtaganden i ett annat ömsesidigt bolag.

 Bestämmelsen motsvarar första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 3.2.

 Enligt samma artikel skall det

 övertagande bolaget omfattas av bestäm-

 melserna i direktivet, som eljest inte är

 tillämpligt på återförsäkringsrörelse.

 Förfarandet är närmast att jämställa med

 s.k. fronting. Även om fronting för

 närvarande knappast förekommer i Sverige

 föreslås en möjlighet att medge undantag

 för sådana fall. Innan en tillämpning av

 bestämmelsen kan komma i fråga bör det

 emellertid prövas om det aktuella

 förfarandet är förenligt med en sund

 utveckling av försäkringsväsendet.

 Den föreslagna bestämmelsen är

 tillämplig endast vid avtäckning av

 direkttecknade försäkringsavtal. Det

 mottagande bolaget kan alltså inte medges

 undantag med stöd av denna bestämmelse om

 det i sin tur avtäcker hela sitt mottagna

 ansvar på ett tredje ömsesidigt

 skadeförsäkringsbolag. Bestämmelserna i

 punkt 3 har utformats i enlighet härmed.

 Som nämnts är det första

 skadeförsäkringsdirektivet (och andra

 direktiv på försäkringsområdet som knyter

 an till det direktivets tillämpningsom-

 råde) tillämpligt på det mottagande

 bolaget. Om det mottagande bolaget begär

 dispens enligt andra stycket (avser

 mottagen återförsäkring) får därför

 undantag inte medges i vidare omfattning

 än att det är förenligt med det första

 skadeförsäkringsdirektivet och andra

 anknytande direktiv. Det andra stycket

 har kompletterats med en bestämmelse av

 denna innebörd.

 Enligt första livförsäkringsdirektivet

 artikel 3 undantas från direktivets

 tillämpningsområde institut som motsvarar

 de svenska begravningskassorna samt

 ömsesidiga livförsäkringsbolag vilkas

 årliga premieinkomst inte överstiger 500

 000 ecu. Någon undantagsbestämmelse för

 begravningskassorna är inte aktuell

 eftersom dessa faller utanför FRL:s

 tillämpningsområde. En

 undantagsbestämmelse för de nämnda

 ömsesidiga försäkringsbolagen torde sakna

 praktisk betydelse. Bestämmelserna i

 artikel 3 föranleder därför inga

 undantagsbestämmelser i FRL.

 Dispensmöjligheten enligt fjärde stycket

 omfattar i princip alla bestämmelser i

 FRL. Å andra sidan har Finansinspektionen

 stor frihet att förena en dispens med

 lämpliga villkor.

 Innebörden av enheten ecu har behandlats

 i protokoll 39 till EES-avtalet.

 2 kap. 3 §

 Första stycket har ändrats i fråga om den

 verksamhetsplan som nämns i bestämmelsen.

 Artikel 9 i både första skadeförsäkrings-

 direktivet och första

 livförsäkringsdirektivet samt assistans-

 direktivet artikel 7 anger de uppgifter

 som en verksamhetsplan skall innehålla. I

 andra skadeförsäkringsdirektivet

 artiklarna 5 och 9 samt i direktivet

 90/618/EEG om gränsöverskridande verksam-

 het för motorfordonsförsäkring artikel 2

 har undantag gjorts från viss

 uppgiftsskyldighet i fråga om s.k. stora

 risker, varmed avses i huvudsak

 transport- och sjöförsäkring,

 kreditförsäkring tecknad av näringsidkare

 samt skadeförsäkringar som tecknas av

 större företag (angående begreppet stora

 risker, se specialmotiveringen till

 1 kap. 4 § förslaget till lagen om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige). Enligt första

 livförsäkringsdirektivet skall

 verksamhetsplanen för livförsäkring

 innehålla uppgifter eller dokumentation

 om grunder för den planerade

 verksamheten. I enlighet härmed har i

 första stycket angetts att grunderna

 skall fogas till verksamhetsplanen. I

 övrigt föreslås att regeringen eller

 Finansinspektionen skall meddela närmare

 föreskrifter om verksamhetsplanens

 innehåll. Föreskrifterna måste

 naturligtvis vara förenliga med

 EES-reglerna på området.

 EG:s regler innebär att

 verksamhetsplanen, utöver grunder, skall

 ange bl.a. försäkringsvillkor och

 premietariffer. Flera remissinstanser,

 bl.a. Försäkringsförbundet och SAF, har

 hävdat att kollektivavtalsgrundade för-

 säkringar skall undantas från denna

 uppgiftsskyldighet. Beträffande uppgifter

 om försäkringsvillkor och premietariffer

 får regeringen eller Finansinspektionen

 pröva i vilken utsträckning undantag kan

 komma i fråga. När det gäller grunder kan

 undantag från uppgiftsskyldigheten inte

 anses vara förenligt med EES-reglerna.

 Något sådant undantag har därför inte

 införts. Det skall tilläggas att dessa

 förhållanden kan komma att ändras när

 Sverige blir bundet av det tredje livför-

 säkringsdirektivet. Direktivet innebär

 att länderna inte får anta regler om

 förhandsgodkännande av grunder. Ett land

 är dock, enligt direktivet, oförhindrat

 att kräva en löpande uppgiftsskyldighet.

 Vidare har en redaktionell ändring

 gjorts i fråga om i vilka fall grunder

 skall upprättas.

 Den sista meningen i första stycket har

 tagits bort såsom obehövlig.

 Ändringen i tredje stycket innebär att

 kravet på sundhet i den planerade

 verksamheten skall avse endast

 förhållandena i det enskilda försäkrings-

 bolaget och inte, som hittills, i

 försäkringsväsendet som helhet. Ändringen

 har gjorts för att undvika alla inslag av

 behovsprövning. Dessutom har det ansetts

 befogat att i sista meningen uttryckligen

 förbjuda en sådan prövning. Ändringarna

 föranleds av artikel 8.4 i både första

 skadeförsäkringsdirektivet och första

 livförsäkringsdirektivet enligt vilka

 någon behovsprövning inte är tillåten.

 Det föreslagna sundhetskravet har ut-

 formats efter förebild i

 banklagstiftningen. Vad sundhetskravet

 skall omfatta har utvecklats i prop

 1989/90:116 om ägande i banker och andra

 kreditinstitut m.m. (s. 58-62 och 82).

 Med stöd av sundhetskravet skall bl.a. en

 banks organisation, verksamhet enligt

 bolagsordningen samt inre kontroll- och

 säkerhetsuppbyggnad prövas. Vidare sägs

 att bankens verkställande ledning och

 större ägare skall bedömas uppfylla de

 kunskapsmässiga krav och vara så

 omdömesgilla i sitt handlande som

 erfordras för att de skall kunna på ett

 långsiktigt och stabilt sätt driva sund

 bankverksamhet. Även de organisatoriska

 förhållandena skall bedömas. Uppmärk-

 samheten skall också riktas på t.ex.

 verksamhet som en ägare driver vid sidan

 av den tillståndspliktiga rörelsen.

 Principen om en sund försäkringsverk-

 samhet är avsedd att uttrycka samma krav

 som de nämnda i fråga om bankverksamhet.

 Innebörden av begreppet sund försäkrings-

 verksamhet är naturligtvis inte statisk

 utan kan förändras beroende på hur

 försäkringsmarknaden utvecklas.

 2 kap. 3 a §

 Paragrafen är ny och innehåller den

 klassindelning som skall tillämpas vid

 beviljandet av koncession för direkt

 skadeförsäkringsrörelse enligt första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 7.2

 och bilaga till direktivet samt med de

 tillägg som gjorts enligt

 assistansdirektivet artikel 14 och rätts-

 skyddsdirektivet artikel 9.

 En koncession skall med undantag för

 bestämmelserna i tredje och fjärde

 styckena omfatta en eller flera av

 försäkringsklasserna 1-18 eller risk som

 hänför sig till en sådan klass.

 Första stycket klasserna 1 och 2 avser

 olycksfalls- respektive sjukförsäkring.

 EES-reglerna innebär att dessa

 försäkringar skall hänföras till

 skadeförsäkringsrörelse. Ett undantag

 från paragrafens tillämpningsområde har

 emellertid gjorts för sådan sjuk- och

 olycksfallsförsäkring som anges i 2 kap.

 3 b § första stycket klass 4. Undantaget

 motsvarar sådan "permanent health

 insurance not subject to cancellation"

 som finns i Irland och Storbritannien, se

 specialmotiveringen till 2 kap. 3 b §

 första stycket klass 4. Enligt 2 kap. 3 b

 § första stycket klass 1 b skall dessutom

 försäkringar som är tillägg till en

 konventionell livförsäkring hänföras till

 livförsäkringsrörelse. Bestämmelsen är

 tillämplig om tilläggsförsäkringen är

 t.ex. en sjuk- eller olycks-

 fallsförsäkring. Det kan inte anses

 nödvändigt att uttryckligen undanta

 tilläggsförsäkringar från förevarande

 paragrafs tillämpningsområde.

 I bilagan till första

 skadeförsäkringsdirektivet har under A

 närmare angivits vilka risker som hänförs

 till varje försäkringsklass. För att inte

 onödigt belasta lagtexten har det i andra

 stycket överlåtits till regeringen eller

 Finansinspektionen att meddela närmare

 föreskrifter härvidlag. Dessutom kan en

 sådan beskrivning behöva ändras till

 följd av utvecklingen på för-

 säkringsområdet.

 I avsnitt B i bilagan till första

 skadeförsäkringsdirektivet anges att

 försäkringsklasser får grupperas på vissa

 sätt. Av samma direktiv artikel 7.2.a

 framgår att varje grupp måste ha en viss

 beteckning. I det till Lagrådet

 remitterade förslaget innehöll det tredje

 stycket motsvarande regler. För att

 undvika onödig detaljreglering har i

 stället regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen i andra stycket fått

 möjlighet att meddela föreskrifter om

 sådana grupperingar.

 Tredje stycket, som motsvarar fjärde

 stycket i det till Lagrådet remitterade

 förslaget, behandlar risker som är

 underordnade den risk som koncessionen

 avser. Bestämmelsen motsvarar avsnitt C i

 den nämnda bilagan. För underordnade

 risker krävs inte koncession. Enligt

 avsnitt C i bilagan skall en risk anses

 underordnad om den hör samman med huvud-

 risken, avser samma försäkringsobjekt som

 huvudrisken och täcks av det försäkrings-

 avtal som omfattar huvudrisken. I

 enlighet med samma avsnitt i bilagan får

 vissa risker inte vara underordnade.

 Tredje stycket har utformats på

 motsvarande sätt.

 Den nya klassindelningen blir tillämplig

 på bolag som söker koncession efter

 lagens ikraftträdande och efter en

 övergångstid även på redan etablerade

 bolag. Flera remissinstanser har uttryckt

 farhågor när det gäller de svenska

 försäkringsbolagens möjligheter att i

 fortsättningen driva verksamhet inom

 ramen för de verksamhetsgrenar som skall

 tillämpas i redovisningssammanhang. Det

 har föreslagits att Finansinspektionen i

 fråga om redovisning skall få föreskriva

 avvikelser från indelningen.

 Det nya begreppet försäkringsklass har

 inte samma innebörd som begreppet

 verksamhetsgren. Den nya klassindelningen

 är direkt tillämplig vid beviljande av

 koncessioner och är grundläggande för

 soliditetsreglerna. Med verksamhetsgren

 avses den del av ett försäkringsbolags

 verksamhet som enligt Finansinspektionens

 föreskrifter (FFFS 1991:20) skall

 särredovisas i årsredovisningen. Det

 direktiv 91/674/EEG om årsredovisning och

 koncernredovisning som antogs inom EG i

 december 1991 bygger på uppdelningen

 mellan livförsäkring och skadeförsäkring

 enligt den nya klassindelningen.

 Därutöver förekommer en viss uppdelning

 som främst bygger på vissa grupperingar

 av skadeförsäkringsklasser. Beteckningen

 verksamhetsgren får kvarstå i FRL i varje

 fall till dess den svenska lagstiftningen

 harmoniseras med redovisningsdirektivet.

 Finansinspektionens redovisningsföre-

 skrifter, som alltså ligger till grund

 för uppdelningen i verksamhetsgrenar, kan

 behöva anpassas med hänsyn till att nya

 koncessioner söks och gamla koncessioner

 anpassas till den nu föreslagna

 klassindelningen. Däremot behöver

 inspektionen inte få möjlighet att

 föreskriva om sådana avvikelser som

 remissinstanserna föreslagit. Se även

 specialmotiveringen till punkt 2 i över-

 gångsbestämmelserna.

 2 kap. 3 b §

 Paragrafen är ny och innehåller den

 klassindelning som skall tillämpas vid

 beviljandet av koncession för

 livförsäkringsrörelse enligt första liv-

 försäkringsdirektivet artikel 7.2 och

 bilaga till direktivet.

 I första stycket anges att en koncession

 kan avse en eller flera av de angivna

 klasserna (jämför första

 livförsäkringsdirektivet artikel 7.3).

 Klass 1 a avser konventionella

 livförsäkringar. Livförsäkringar med

 anknytning till värdepappersfonder skall

 utgöra en särskild försäkringsklass och

 alltså inte ingå i klass 1 a.

 Bestämmelsen har utformats i enlighet

 härmed.

 Till klass 1 b hänförs försäkringar som

 utgör tillägg till en konventionell

 livförsäkring. I direktivet nämns främst

 olika olycksfallsförsäkringar och

 sjukförsäkring. Uppräkningen kan dock

 inte anses vara uttömmande. Exempelvis

 torde premiebefrielseförsäkring omfattas

 av bestämmelsen. I enlighet med

 direktivtexten krävs inte att

 försäkringen skall tecknas i direkt

 samband med den konventionella

 livförsäkringen.

 Klass 2 omfattar två försäkringsformer

 som ännu inte förekommer i Sverige,

 giftermålsförsäkring och

 födelseförsäkring. Försäkringarna faller

 ut om en person ingår äktenskap eller vid

 ett barns födelse.

 Klass 3 omfattar livföräkringar med

 anknytning till värdepapperfonder. Sådana

 försäkringar skall, som nämnts, utgöra en

 särskild försäkringsklass. Bestämmelsen

 innebär att livförsäkring med

 fondanknytning, utöver de traditionella

 livförsäkringsformerna, kan avse

 giftermålsförsäkring och

 födelseförsäkring enligt klass 2.

 Klass 4 beskrivs i den svenska

 översättningen av första livförsäkrings-

 direktivet som det slags permanent, inte

 uppsägningsbar sjukförsäkring som finns i

 Irland och Storbritannien ("permanent

 health insurance not subject to

 cancellation"). Av den engelska versionen

 av direktivet framgår att det är en viss

 form av sjuk- och olycksfallsförsäkring

 som avses. Den omständigheten att Irland

 och Storbritannien särskilt nämns i

 direktivtexten kan inte innebära att

 försäkringsklassen skulle vara

 förbehållen försäkringsgivare i dessa

 länder. Försäkringar som meddelas i andra

 EES-länder och som i allt väsentligt

 innehåller samma försäkringsvillkor som

 de irländska och brittiska försäkringarna

 bör kunna hänföras till den aktuella

 försäkringsklassen. Förevarande

 bestämmelse har således utformats efter

 förebild från motsvarande

 försäkringsklass i Storbritanniens

 Insurance Companies Act 1982 (Schedule

 1). Enligt de brittiska bestämmelserna

 skall det vara fråga om sjuk- eller

 olycksfallsförsäkring. Försäkringstiden

 skall vara obestämd eller minst fem år

 eller löpa ut när den försäkrade uppnått

 normal pensionsålder. Vidare skall

 försäkringsavtalet vara ouppsägbart från

 försäkringsgivarens sida eller vara

 uppsägbart endast under speciella

 omständigheter som skall anges i

 försäkringsavtalet.

 Enligt andra stycket har på samma sätt

 som beträffande skadeförsäkring

 regeringen eller Finansinspektionen

 möjlighet att meddela föreskrifter om

 vilka risker som hänför sig till varje

 försäkringsklass.

 2 kap. 3 c §

 Paragrafen är ny. EES-avtalet ställer

 inget krav på koncession för återför-

 säkringsrörelse. Detta krävs emellertid

 enligt FRL (1 kap. 1 §). Den föreslagna

 indelningen i försäkringsklasser vid kon-

 cession för direkt försäkringsrörelse

 enligt 2 kap. 3 a och 3 b §§ innebär att

 den av dåvarande försäkringsinspektionen

 utfärdade branschkatalogen förlorar sin

 giltighet, se den allmänna motiveringen

 avsnitt 2.2. Katalogen omfattar även

 indirekt försäkring. Sådan försäkring kan

 enligt den indelning som för närvarande

 tillämpas i viss mån betraktas som en

 egen försäkringsklass. Den gällande

 indelningen kan emellertid behöva

 justeras till följd av den nya

 klassindelningen för direkt försäkring.

 Regeringen eller Finansinspektionen har

 därför fått möjlighet att meddela före-

 skrifter om indelning i

 försäkringsklasser beträffande koncession

 för indirekt försäkringsrörelse.

 2 kap. 4 §

 Enligt den nuvarande lydelsen av andra

 stycket skall bestämmelserna om konces-

 sion och stadfästelse gälla i tillämpliga

 delar om en utvidgning av bolagets

 rörelse avser bl.a. en ny försäkrings-

 gren. För att undvika oklarheter i

 terminologiskt hänseende till följd av

 den nya klassindelningen har en

 redaktionell ändring gjorts.

 2 kap. 5 §

 I punkt 18 har ordet "garantibeloppen"

 ersatts med "garantikapitalet" för att

 undvika förväxling med begreppet

 garantibelopp som införts i anslutning

 till de nya soliditetsreglerna, se den

 allmänna motiveringen (avsnitt 2.4) och

 specialmotiveringen till 1 kap. 8 a §.

 2 kap. 6 §

 Ändringen i andra stycket är en följd av

 att begreppet personförsäkringar

 utmönstrats, se specialmotiveringen till

 1 kap. 4 §. De försäkringar som åsyftas

 är desamma som enligt bestämmelsens

 nuvarande lydelse, dvs. i praktiken

 brandförsäkringar för mer än tio år.

 Dessutom blir bestämmelsen tillämplig på

 sådana avgångsbidragsförsäkringar som

 meddelas för längre tid än tio år och

 inte omfattas av de särskilda

 bestämmelserna om livförsäkring med stöd

 av 1 kap. 5 §. Sådana

 avgångsbidragsförsäkringar förekommer

 dock inte i dag.

 2 kap. 13, 14, 16 och 18 §§

 I dessa paragrafer har ordet

 "garantibelopp" i olika böjningsformer

 bytts ut för att undvika förväxling med

 begreppet garantibelopp som införts i

 anslutning till de nya soliditets-

 reglerna, se den allmänna motiveringen

 (avsnitt 2.4) och specialmotiveringen

 till 1 kap. 8 a §.

 2 a kap.

 Kapitlet är nytt och innehåller

 bestämmelser om svenska försäkringsbolags

 gränsöverskridande verksamhet.

 Direktivbestämmelserna om gräns-

 överskridande verksamhet finns i tredje

 avdelningen i andra skade-

 försäkringsdirektivet och andra

 livförsäkringsdirektivet.

 2 a kap. 1 §

 Denna paragraf innehåller bestämmelser om

 vad ett svenskt försäkringsbolag skall

 iaktta i Sverige för att få driva gräns-

 överskridande verksamhet i ett annat

 land, antingen det sker direkt från

 huvudkontoret i Sverige eller från en

 agentur eller filial i ett annat

 EES-land.

 Enligt första stycket skall ett

 försäkringsbolag som avser att starta

 gränsöverskridande verksamhet först

 underrätta Finansinspektionen om detta.

 Eftersom inspektionens tillsynsansvar

 över verksamheten varierar, beroende på

 om det land verksamheten skall riktas mot

 uppställer krav på tillstånd eller inte

 och vilket slag av risker verksamheten

 skall avse, måste en underrättelse

 innehålla uppgifter om vilka slags risker

 som skall försäkras och i vilket land

 marknadsföringen skall ske. Bestämmelsen

 motsvarar andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 14 och

 andra livförsäkringsdirektivet artikel

 11.

 Beträffande uttrycket "marknadsföra

 försäkringar" hänvisas till special-

 motiveringen till 2 kap. 2 § förslaget

 till lag om EES-försäkringsgivares

 verksamhet i Sverige.

 För att det skall vara fråga om

 gränsöverskridande verksamhet krävs att

 risken är belägen i ett annat land än det

 land där det försäkrande fasta

 driftstället finns. I fråga om var en

 risk skall anses belägen hänvisas till

 bestämmelserna i 1 kap. 3 § förslaget

 till lag om EES-försäkringsgivares verk-

 samhet i Sverige och specialmotiveringen

 till det lagrummet.

 Andra stycket innebär att samma

 förfarande skall gälla när ett bolag

 avser att utvidga sin gränsöverskridande

 verksamhet bl.a. till nya försäk-

 ringsklasser eller nya länder. Även denna

 bestämmelse är motiverad av att

 finansinspektionen måste få en möjlighet

 att bedöma tillsynens omfattning, se

 artikel 17.2 i både andra

 skadeförsäkringsdirektivet och andra

 livförsäkringsdirektivet.

 Tredje stycket ger Finansinspektionen

 möjlighet att från bolaget kräva in en

 verksamhetsplan, se andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 14

 andra stycket.

 För att bolaget skall kunna uppfylla de

 bestämmelser som reglerar gräns-

 överskridande verksamhet i värdlandet,

 skall Finansinspektionen enligt fjärde

 stycket utfärda ett intyg till bolaget.

 Intygets innehåll varierar beroende på om

 marknadsföringen skall ske från bolagets

 huvudkontor i Sverige eller från en

 agentur eller filial i ett annat

 EES-land. I samtliga fall skall intyget

 innehålla uppgifter om att bolagets

 soliditet är tillräcklig för att driva

 den avsedda verksamheten och att

 koncessionen medger bolaget att bedriva

 verksamhet utanför etableringslandet.

 Skall marknadsföringen ske från bolagets

 huvudkontor i Sverige skall intyget även

 ange de försäkringsklasser bolaget har

 koncession för och att Finansinspektionen

 inte har något att erinra mot sådan

 verksamhet. Finansinspektionen skall

 utfärda intyget om det kan antas att den

 planerade verksamheten kommer att

 uppfylla kraven på en sund verksamhet i

 det land där marknadsföringen skall ske

 och att verksamheten inte är skadlig för

 den verksamhet som bolaget driver här i

 Sverige. Vad som menas med en sund

 verksamhet har berörts i den allmänna

 motiveringen avsnitt 2.2. I huvudsak

 samma kriterier får anläggas på be-

 dömningen om den planerade verksamheten

 kan antas komma att uppfylla kraven på en

 sund verksamhet i värdlandet, varvid viss

 hänsyn dock naturligtvis måste tas till

 gällande tillsynspraxis m.m. i

 värdlandet. Finansinspektionen bör dock

 vid sin prövning av om kraven är

 uppfyllda kunna bortse från alldeles

 speciella krav som ett värdland utanför

 EES uppställer. Angående uttrycket fast

 driftställe, se specialmotiveringen till

 2 kap. 2 § lagen om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige.

 Omfattar bolagets koncession inte

 verksamhet i utlandet följer av 2 kap. 5

 § första stycket 5 att bolaget först

 måste ändra sin bolagsordning och få sin

 koncession utvidgad. Koncessionspröv-

 ningen och bedömningen av om intyg skall

 utfärdas blir i stort sett densamma. Vid

 intygsprövningen skall dock även

 övervägas om den planerade verksamheten

 kan antas komma att uppfylla kraven på en

 sund verksamhet i värdlandet.

 Skall marknadsföringen ske från ett

 bolags agentur eller filial i ett annat

 EES-land måste bolaget även följa där

 gällande regler om underrättelse-

 skyldighet till behörig myndighet.

 2 a kap. 2 §

 Paragrafen innehåller bestämmelser om vad

 ett svenskt försäkringsbolag skall iaktta

 om det har en agentur eller filial i ett

 annat EES-land och därifrån vill driva

 gränsöverskridande verksamhet mot

 Sverige, se andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 16 och

 andra livförsäkringsdirektivet artikel

 14.

 Första stycket innebär att bolaget först

 skall underrätta Finansinspektionen om

 sin avsikt.

 I andra stycket får regeringen eller,

 efter regeringens bemyndigande, Finans-

 inspektionen möjlighet att föreskriva

 vilka handlingar som skall fogas till

 underrättelsen. Detaljerade bestämmelser

 om vilka handlingar som skall inges

 tillsammans med en underrättelse finns i

 andra skadeförsäkringsdirektivet artikel

 16 och i andra livförsäkringsdirektivet

 artikel 14. Det är bl. a. fråga om

 handlingar som visar att agenturen eller

 filialen har den auktorisation som krävs

 för att få driva gränsöverskridande

 verksamhet. Eftersom bolaget har sitt

 säte i Sverige och dess soliditet därför

 kontrolleras av inspektionen krävs dock i

 detta fall inte något intyg om att

 bolaget har erforderlig soliditet.

 Av tredje stycket följer att bolaget

 inte får starta sin marknadsföring förrän

 Finansinspektionen fått del av de

 handlingar som krävs.

 Om bolaget avser att ändra eller utvidga

 sin verksamhet gäller bestämmelserna i

 fjärde stycket. Innebär ändringen endast

 att andra risker än de som angetts i den

 ursprungliga underrättelsen till

 inspektionen skall försäkras, räcker det

 att bolaget ger in en anmälan om

 ändringarna. Om ändringen däremot innebär

 att verksamheten utvidgas till t.ex. nya

 försäkringsklasser skall bolaget även

 inge de handlingar som regeringen eller

 inspektionen med stöd av andra stycket

 föreskrivit (artikel 17 i både andra

 skadeförsäkringsdirektivet och andra

 livförsäkringsdirektivet).

 7 kap. 1 §

 Ändringen i första stycket innebär att

 utjämningsreserven för kreditförsäkring

 enligt 12 kap. 9 a § ingår i de

 försäkringstekniska skulderna. Om

 utjämningsreserven överskrider det belopp

 som föreskrivs i 12 kap. 9 a § (150

 procent av den högsta årliga

 premieintäkten för egen räkning under de

 fem föregående räkenskapsåren) skall den

 delen av reserven dock inte räknas in i

 de försäkringstekniska skulderna, se även

 den allmänna motiveringen avsnitt 2.4 och

 specialmotiveringen till 12 kap. 9 a §.

 7 kap. 9 §

 Ändringen i första stycket 9 motsvarar

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 17.3. Enligt direktivbestämmelsen skall

 det fastställas hur många procent av de

 tekniska reserverna som får utgöras av

 fordran på återförsäkringsgivare.

 7 kap. 9 a §

 I första stycket regleras lokaliseringen

 av de tillgångar som motsvarar

 försäkringstekniska skulder för

 livförsäkringar. Enligt första livförsäk-

 ringsdirektivet artikel 17.2 skall dessa

 tillgångar vara lokaliserade till det

 land där verksamheten bedrivs. Tillgångar

 som utgörs av fordringar skall därvid

 anses belägna i det land där de skall

 betalas (artikel 5 c). Det enskilda

 landet kan medge undantag från

 lokaliseringskravet. Finansinspektionen

 har därför fått möjlighet att medge

 undantag i enskilda fall. När det

 kommande tredje livförsäkringsdirektivet

 omfattas av EES-avtalet får sannolikt

 krävas endast att tillgångarna skall

 finnas i ett EES-land.

 Bestämmelsen är inte tillämplig när ett

 svenskt bolag driver tillståndspliktig

 verksamhet i ett annat EES-land. För

 sådana fall gäller 12 §. Förevarande

 bestämmelse blir alltså tillämplig för

 verksamhet som bedrivs här i landet,

 verksamhet i annat EES-land som inte

 kräver tillstånd (i praktiken

 gränsöverskridande verksamhet som inte

 kräver tillstånd i värdlandet) eller

 verksamhet utanför EES-området.

 Något lokaliseringskrav får inte

 uppställas för fordringar på återförsäk-

 ringsgivare (artikel 17.3). Den andra

 meningen i första stycket har utformats i

 enlighet därmed.

 Enligt sista stycket i sin nuvarande

 lydelse skall de byggnader som där avses

 vara brandförsäkrade i ett

 försäkringsbolag som har koncession

 enligt FRL eller LUF. Vid

 remissbehandlingen av Försäkringsutred-

 ningens förslag ansåg flera

 remissinstanser att kravet på koncession

 enligt FRL eller LUF skulle tas bort.

 Huvudpromemorians förslag utformades i

 enlighet härmed. Enligt

 Aktuarieföreningen bör ett villkor vara

 att brandförsäkringen skall tecknas i ett

 försäkringsbolag med rätt att driva

 verksamhet inom EES. Något sådant villkor

 har emellertid inte ansetts nödvändigt

 och bestämmelsen överensstämmer med

 promemorians förslag. Brandförsäkringen

 får alltså tecknas i försäkringsbolag

 oavsett var det hör hemma. Vad gäller

 kravet på brandförsäkring i 9 § första

 stycket 6 har, p.g.a. lagen (1927:79) om

 rätt för borgenär till betalning ur

 ersättning på grund av

 brandförsäkringsavtal, motsvarande

 ändring inte gjorts.

 7 kap. 10 §

 Ändringen i första stycket är en följd av

 att begreppet personförsäkringar

 utmönstrats ur FRL, se

 specialmotiveringen till 1 kap. 4 §.

 Bestämmelsen avser, som hittills, i

 praktiken brandförsäkringar för mer än

 tio år. Dessutom blir bestämmelsen till-

 ämplig på sådana avgångsbidragsförsäk-

 ringar som meddelas för längre tid än tio

 år och inte omfattas av de särskilda

 bestämmelserna om livförsäkring med stöd

 av 1 kap. 5 §. Sådana avgångs-

 bidragsförsäkringar förekommer dock inte

 i dag.

 I det nya andra stycket har införts en

 placeringsregel, som inbegriper krav på

 valutamatchning och lokalisering av till-

 gångarna, för skadeförsäkringar som inte

 redan omfattas av sådana regler till

 följd av bestämmelserna i 1 kap 5 § och

 första stycket i förevarande paragraf.

 Bestämmelsen har införts för att uppfylla

 det krav avseende tillgångar motsvarande

 de tekniska reserverna som anges i första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 15.2.

 Den nya bestämmelsen är av provisorisk

 natur och kommer att ses över i samband

 med att den svenska lagstiftningen an-

 passas till de mer omfattande

 placeringsregler som ingår i det tredje

 skadeförsäkringsdirektivet, se den

 allmänna motiveringen avsnitt 2.3.

 Bemyndigandena för regeringen eller

 Finansinspektionen i det nya tredje

 stycket motsvarar första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 15.3

 och andra skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 6. Enligt artikel 15.3 i det

 första direktivet skall det fastställas

 hur många procent av de tekniska

 reserverna som får utgöras av fordran på

 återförsäkringsgivare. Motsvarande

 bestämmelse för livförsäkringar har

 införts i 9 § första stycket 9. Enligt

 artikel 6 i det andra direktivet har den

 allmänna valutamatchningsregeln i första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 15.2

 kompletterats med tillämp-

 ningsföreskrifter i en bilaga till andra

 skadeförsäkringsdirektivet.

 7 kap. 10 a §

 Ändringen i första stycket är en följd av

 ändringarna i 10 §.

 7 kap. 11 §

 Ändringen i andra stycket 2 är en följd

 av att begreppet personförsäkringar

 utmönstrats ur FRL, se

 specialmotiveringen till 1 kap. 4 §. De

 försäkringar som åsyftas är desamma som i

 10 § första stycket, dvs. i praktiken

 brandförsäkringar för mer än tio år.

 Dessutom blir bestämmelsen tillämplig på

 sådana avgångsbidragsförsäkringar som

 meddelas för längre tid än tio år och

 inte omfattas av de särskilda

 bestämmelserna om livförsäkring med stöd

 av 1 kap. 5 §. Sådana

 avgångsbidragsförsäkringar förekommer

 dock inte i dag.

 7 kap. 12 §

 Paragrafen är ny och innehåller

 bestämmelser om undantag från vissa reg-

 ler om rörelsens bedrivande. Paragrafen

 innebär en anpassning till första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 15,

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 17, andra skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 23 och andra livförsäkrings-

 direktivet artikel 24.

 När ett bolag i ett annat EES-land

 driver verksamhet genom en agentur eller

 en filial skall värdlandets nationella

 lagstiftning och praxis vara bestämmande

 i stället för svensk lag och praxis.

 Detsamma gäller om bolaget driver

 gränsöverskridande verksamhet i ett

 EES-land där det krävs tillstånd för

 sådan verksamhet. Alla EG:s medlemsländer

 utom Storbritannien och Nederländerna

 kräver sådant tillstånd beträffande

 skadeförsäkring.

 7 kap. 16 §

 I det nya andra stycket åläggs

 Finansinspektionen en skyldighet att

 utfärda intyg om den verksamhet som

 bedrivits av den som biträtt ett försäk-

 ringsbolag i dess anskaffningsverksamhet.

 Det kan gälla både personer som varit

 verksamma som försäkringsombud och

 personer som på annat sätt biträtt

 bolaget eller ett sådant

 försäkringsombud. För att inspektionen

 skall kunna fullgöra sin skyldighet,

 skall den som begär intyget och det bolag

 som anlitat denna person lämna

 inspektionen erforderliga uppgifter.

 Bestämmelsen avser att införliva

 försäkringsmäklardirektivet artikel 9.2.

 I förslaget till 7 a § lagen (1989:508)

 om försäkringsmäklare finns motsvarande

 bestämmelse såvitt avser personer som

 varit verksamma som försäkringsmäklare.

 7 kap. 17 §

 Det principiella förbudet i andra stycket

 för försäkringsbolag att äga andelar i

 värdepappersfonder eller i andra

 juridiska personer än aktiebolag har

 ansetts inte vara förenlig med

 EES-reglerna, se den allmänna

 motiveringen avsnitt 2.3. Bestämmelsen

 har därför tagits bort.

 7 kap. 19 §

 Andra stycket är nytt och gäller endast

 för ett bolags gränsöverskridande

 verksamhet inom EES. Bestämmelsen innebär

 en anpassning till andra skade-

 försäkringsdirektivet artikel 21, andra

 livförsäkringdirektivet artikel 22 samt

 direktivet 90/618/EEG om

 gränsöverskridande verksamhet för motor-

 fordonsförsäkring artikel 8. Bolaget

 skall redan i sin marknadsföring

 informera om i vilket land det fasta

 driftställe finns som avtal skall ingås

 med. Samma information skall finnas på

 alla de handlingar som lämnas till

 försäkringstagare. Adressen till bolagets

 huvudkontor och till det fasta

 driftställe som avtalet ingås med skall

 finnas i avtalet och även i

 försäkringsansökningar som är bindande.

 För sådan motorfordonsförsäkring som

 anges i klassindelningen, p 10, skall

 även försäkringsbolagets representant vid

 skadefall anges. Angående innebörden av

 uttrycket fast driftställe, se

 specialmotiveringen till 2 kap. 2 § lagen

 om EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige.

 Tredje och fjärde styckena är nya och

 innebär att information om i vilket land

 det fasta driftställe som avtal skall

 ingås med är beläget inte behöver ges i

 de fall som räknas upp. Uppräkningen

 motsvarar de risker som i andra

 skadeförsäkringsdirektivet kallas stora

 risker (andra skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 21.1 tredje stycket). Beträffande

 definition av stora risker, se

 specialmotiveringen till 1 kap. 4 § lagen

 om EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige.

 Det nya femte stycket avser att

 införliva andra livförsäkringsdirektivet

 artikel 13.2 och gäller endast

 gränsöverskridande verksamhet från en

 agentur eller filial i ett annat

 EES-land. Försäkringstagaren skall

 upplysas om att det fasta driftställe

 genom vilket försäkringen tecknas är

 underkastat tillsynsregler i det land där

 driftstället finns.

 7 kap. 22 §

 Paragrafen är ny och reglerar

 kapitalbasens sammansättning för livför-

 säkringsrörelse. Vad gäller begreppet

 kapitalbas hänvisas till den allmänna

 motiveringen avsnitt 2.4 och

 specialmotiveringen till 1 kap. 8 a §.

 Paragrafen motsvarar första

 livförsäkringsdirektivet artikel 18.

 Posterna enligt första stycket motsvarar

 punkt 1 i artikeln. En av de poster som

 anges där, balanserad vinst, har inte

 tagits med i paragrafen eftersom den inte

 blir aktuell beträffande traditionella

 livförsäkringsbolag. Årsvinsten skall

 avsättas till återbäringsfonden. Däremot

 blir posten balanserad vinst aktuell för

 livförsäkringsbolag som meddelar

 livförsäkringar med fondanknytning.

 Ordalydelsen i paragrafens punkt 3

 avviker från motsvarande post i

 direktivet, "lagstadgade och fria

 reserver som inte motsvarar ingångna

 försäkringsförpliktelser". Den valda

 ordalydelsen knyter an till den

 terminologi som används i

 Finansinspektionens redovisningsföre-

 skrifter (FFFS 1991:20). I

 återbäringsmedel ingår där

 återbäringsfond, andra till framtida

 förfogande avsatta medel och årets

 resultat.

 Den post som avses under punkt 2 i

 artikeln torde inte ha någon svensk

 motsvarighet.

 Enligt andra stycket kan

 Finansinspektionen i enskilda fall medge

 att ytterligare poster får ingå i

 kapitalbasen. Bestämmelsen tar i första

 hand sikte på posterna enligt punkt 3 i

 den nämnda artikeln. Dessa poster

 förutsätter tillsynsmyndighetens

 medgivande. Finansinspektionen kan dess-

 utom medge att ytterligare poster

 inräknas eftersom uppräkningen enligt

 artikelns punkt 1 inte förefaller vara

 uttömmande. Vissa remissinstanser har

 hävdat att förlagslån skall få inräknas i

 kapitalbasen. Den frågan kan i

 fortsättningen bli föremål för

 Finansinspektionens prövning.

 7 kap. 23 §

 Paragrafen är ny. Den innehåller regler

 om beräkning av solvensmarginalen för

 livförsäkringsrörelse och motsvarar

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 19. Artikelns punkt e avser

 livförsäkringar med fondanknytning och

 motsvaras av en ny bestämmelse i lagen om

 sådana försäkringar.

 Beträffande innebörden av positiva

 risksummor som nämns i andra stycket 2

 hänvisas till den allmänna motiveringen

 (avsnitt 2.4).

 Den särskilda regeln i tredje stycket

 för dödsfallsförsäkringar med en

 försäkringstid av högst tre år bör gälla

 även om försäkringen innehåller rätt till

 förlängning utan särskild prövning som

 ofta är fallet vid gruppförsäkring.

 7 kap. 24 §

 Paragrafen är ny och reglerar

 kapitalbasens sammansättning för

 skadeförsäkringsrörelse. Vad gäller

 begreppet kapitalbas hänvisas till den

 allmänna motiveringen avsnitt 2.4 och

 specialmotiveringen till 1 kap. 8 a §.

 Paragrafen motsvarar första skadeförsäk-

 ringsdirektivet artikel 16.1.

 Ordalydelsen i paragrafens punkt 3

 avviker från motsvarande poster i artikel

 16.1, tredje och fjärde strecksatserna.

 Den valda ordalydelsen knyter an till den

 terminologi som används i

 Finansinspektionens redovisningsföre-

 skrifter (FFFS 1991:20).

 Den del av utjämningsreserven för

 kreditförsäkring enligt 12 kap. 9 a § som

 överstiger det i den paragrafen

 föreskrivna beloppet får ingå i kapi-

 talbasen som en fri fond under fritt eget

 kapital enligt första stycket 3, se

 specialmotiveringen till 12 kap. 9 a §.

 Enligt andra stycket har, i likhet med

 22 § andra stycket, Finansinspektionen

 fått möjlighet att medge att ytterligare

 poster räknas in i kapitalbasen, se

 specialmotiveringen till 22 §.

 7 kap. 25 §

 Paragrafen är ny och reglerar beräkningen

 av solvensmarginalen för skade-

 försäkringsrörelse. Paragrafen motsvarar

 första skadeförsäkringsdirektivet artikel

 16.2 och 3, kreditförsäkringsdirektivet

 artikel 1.4 samt assistansdirektivet

 artikel 9.

 Enligt första stycket skall

 solvensmarginalen för ett skadeför-

 säkringsföretag bestämmas med

 utgångspunkt i premieindex eller

 skadeindex.

 Andra stycket innehåller regler om

 beräkningen av premieindex. Beräkningen

 grundas på förhållandena under det

 föregående räkenskapsåret. Med förfallna

 premier brutto avses de förfallna

 premierna utan avdrag för avgiven

 återförsäkring. Vad gäller i premierna

 ingående skatter och avgifter enligt

 första meningen torde dessa inte ha någon

 svensk motsvarighet.

 Tredje-femte styckena innehåller regler

 om beräkningen av skadeindex.

 Beräkningsmetoden grundas på den

 genomsnittliga skadebelastningen under de

 tre föregående räkenskapsåren.

 Referensperioden för kreditförsäkring och

 för försäkring mot vissa väderskador är

 dock de sju föregående räkenskapsåren

 (femte stycket). Den längre

 referensperioden föranleds av att

 skadefallen för sådana försäkringar

 normalt inträder med större periodiska

 variationer än beträffande andra

 försäkringar.

 Av sjätte stycket följer att

 solvensmarginalen skall beräknas med

 utgångspunkt i det högsta av premieindex

 eller skadeindex.

 Sjunde stycket behandlar det fallet att

 bolagets verksamhet pågått så kort tid

 att referensperioderna för beräkning av

 skadeindex inte går att tillämpa. I

 sådana fall skall solvensmarginalen

 beräknas med utgångspunkt i premieindex.

 Det har i ärendet hävdats att en sådan

 ordning strider mot EES-reglerna.

 Emellertid är den aktuella sitationen

 inte reglerad i EES-reglerna. Det står

 därför de enskilda länderna fritt att

 välja en lämplig metod för beräkning av

 solvensmarginalen för sådana fall. Den

 metod som nu valts har sin förebild i

 Storbritanniens försäk-

 ringsrörelselagstiftning (The Insurance

 Companies Regulations 1981, Schedule 2

 paragraph 2).

 För att paragrafen inte skall tyngas med

 utförliga specialregler om viss

 grundbunden sjukförsäkring enligt första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 16.4

 får enligt sista stycket motsvarande

 regler meddelas av regeringen eller

 Finansinspektionen. Regeringen eller

 Finansinspektionen får av samma skäl

 meddela föreskrifter om beräkning av

 kostnader för assistans (jämför assis-

 tansdirektivet artikel 9).

 7 kap. 26 §

 Paragrafen innehåller bestämmelser om

 garantibeloppets storlek och vissa

 absoluta krav på kapitalbasens

 sammansättning för livförsäkringsrörelse.

 I andra stycket anges storleken på

 garantibeloppet för livförsäkrings-

 rörelse. Bestämmelsen motsvarar första

 livförsäkringsdirektivet artikel 20.2.a.

 Enligt punkt 2.b i artikeln får med-

 lemsländerna föreskriva att minsta

 storleken på garantifonden för ömsesidiga

 försäkringsbolag får sättas ned till 600

 000 ecu. Någon motsvarande bestämmelse

 har inte förts in i detta förslag.

 Enligt tredje stycket skall en sjättedel

 av solvensmarginalen eller garanti-

 beloppet vara sammansatt av de poster som

 anges i 22 § första stycket 1-3, dvs.

 garantikapital, eget kapital,

 återbäringsmedel och obeskattade

 reserver. Bestämmelsen motsvarar första

 livförsäkringsdirektivet artikel 20.1 och

 samma artikel punkt 2.d. Genom bestämmel-

 sen säkerställs att kapitalbasen till

 viss del eller hela kapitalbasen, om den

 inte är större än garantibeloppet, består

 av de nämnda posterna. Någon motsvarande

 bestämmelse finns inte för

 skadeförsäkringsbolag. Det innebär att

 kapitalbasen för skadeförsäkringsbolag

 till större del än för

 livförsäkringsbolag kan bestå av andra

 poster, dvs. sådana poster som får ingå i

 kapitalbasen efter Finansinspektionens

 medgivande enligt 22 § andra stycket.

 7 kap. 27 §

 I första stycket anges storleken på

 garantibeloppet för skadeförsäkrings-

 rörelse. De olika miniminivåerna knyts

 till den försäkringsklass som verk-

 samheten omfattar. Bestämmelsen motsvarar

 första skadeförsäkringsdirektivet artikel

 17.2.a med de ändringar som gjorts genom

 kreditförsäkringsdirektivet artikel 1.5

 och assistansdirektivet artikel 10.

 Om försäkringsbolagets verksamhet

 omfattar flera försäkringsklasser skall,

 enligt andra stycket, endast den

 försäkringsklass beaktas som kräver det

 högsta beloppet. Bestämmelsen motsvarar

 det första skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 17.2.b.

 Tredje stycket innehåller en bestämmelse

 om förfarandet vid höjning av minsta

 garantibeloppet för kreditförsäkring. Be-

 stämmelsen motsvarar kredit-

 försäkringsdirektivet artikel 1.6.

 Enligt första skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 17.2.c får varje medlemsland

 föreskriva att minsta garantifonden för

 ömsesidiga försäkringsbolag får reduceras

 med en fjärdedel. Förevarande förslag

 innehåller inte någon motsvarande

 bestämmelse.

 7 kap. 28 §

 Paragrafen innebär att separationen

 enligt 1 kap. 3 § av livförsäkrings-

 rörelse och skadeförsäkringsrörelse som

 bedrivs i samma bolag gäller även i fråga

 om bestämmelserna om kapitalbas,

 solvensmarginal och garantibelopp, se

 specialmotiveringen till 1 kap. 3 §.

 Bestämmelserna i förevarande paragraf

 motsvaras av första

 livförsäkringsdirektivet artikel 14.1 (i

 första stycket dock endast andra

 strecksatsen).

 11 kap. 1 §

 Genom en lagändring (SFS 1990:665) som

 trädde i kraft den 1 juli 1990 motsvarar

 12 § tredje stycket bokföringslagen

 (1976:125) det tidigare andra stycket i

 samma lagrum. En redaktionell

 följdändring har nu gjorts i första

 stycket i förevarande paragraf.

 12 kap. 9 a §

 Paragrafen är ny och innehåller

 bestämmelser om utjämningsreserv för

 skadeförsäkringsbolag som meddelar

 kreditförsäkring. Bestämmelserna mot-

 svarar kreditförsäkringsdirektivet

 artikel 1.3 varigenom en ny artikel 15a

 införs i första skadeförsäkrings-

 direktivet. I direktivbestämmelsen anges

 fyra alternativa och likvärdiga metoder

 som medlemsländerna får tillämpa för

 beräkning av reservens storlek, se den

 allmänna motiveringen avsnitt 2.4.

 Första stycket har utformats med ledning

 av den första av de angivna

 beräkningsmetoderna. Med tekniskt

 överskott respektive underskott (tekniskt

 resultat) avses saldot av premieintäkt,

 försäkringsersättningar och

 driftskostnader på affärer för egen

 räkning (den delen av försäkringsaf-

 färerna som försäkringsbolaget själv står

 risken för och som alltså inte är

 återförsäkrad hos andra bolag).

 Som nämnts i den allmänna motiveringen

 är utjämningsreserven en extra säkerhet

 som får användas endast för för-

 lusttäckning av kreditförsäk-

 ringsverksamheten. Utjämningsreserven är

 en säkerhet utöver kapitalbasen. Reserven

 får användas för att täcka kapitalbasen

 endast till den del reservens storlek

 överstiger det belopp som anges i första

 stycket (150 procent av den högsta årliga

 premieintäkten för egen räkning under de

 fem föregående räkenskapsåren). Upp till

 detta belopp är utjämningsreserven att

 anse som en försäkringsteknisk skuld (se

 7 kap. 1 §). Den del av

 utjämningsreserven som får ingå i

 kapitalbasen blir att betrakta som en fri

 fond under fritt eget kapital enligt 7

 kap 24 § första stycket 3.

 Från kravet på att en utjämningsreserv

 skall inrättas får enligt artikel 15a.4

 undantag göras om

 kreditförsäkringverksamheten är av viss

 angiven mindre omfattning. En motsvarande

 bestämmelse har tagits in i andra

 stycket. Bestämmelsen har samband med

 regleringen i 7 kap. 27 § första stycket

 a och b.

 13 kap. 1 och 3 §§

 Ändringarna i dessa paragrafer är en

 följd av att begreppet personförsäkring

 utmönstrats ur FRL, se

 specialmotiveringen till 1 kap. 4 §.

 14 kap. 22 §

 Motsvarande ändring har gjorts i 2 kap 5,

 13, 14, 16 och 18 §§. Se special-

 motiveringarna till de lagrummen.

 15 kap. 1 §

 Ändringen innebär att det i första

 stycket anges att ett bolag med Finans-

 inspektionens tillstånd kan överlåta

 beståndet förutom till ett svenskt bolag

 även till en utländsk försäkringsgivare

 som har koncession för de risker som

 ingår i beståndet.

 Enligt andra stycket, som är nytt, kan

 överlåtelse ske även till en försäk-

 ringsgivare som inte har koncession i

 Sverige. Det krävs dock att försäk-

 ringsbeståndet består av försäkringar som

 meddelats genom gränsöverskridande

 verksamhet och att risken till följd

 därav är belägen i ett annat land än

 Sverige, samt att övertagande

 försäkringsgivare finns i det land där

 riskerna är belägna.

 Direktivbestämmelserna om överlåtelse av

 försäkringsbestånd återfinns i andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 11 och

 andra livförsäkringsdirektivet artikel 6.

 EES-avtalet reglerar endast överlåtelser

 till EES-försäkringsgivare. Förevarande

 bestämmelse har emellertid utformats så

 att överlåtelse kan göras även till en

 försäkringsgivare utanför EES.

 Det nya tredje stycket har av

 redaktionella skäl brutits ut ur första

 stycket.

 Angående innebörden av uttrycket fast

 driftställe, se specialmotiveringen till

 2 kap. 2 § lagen om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i Sve-

 rige.

 15 kap. 3 §

 Ändringen i första stycket har gjorts för

 att bestämmelsen skall bli tillämplig

 även på försäkringssammanslutningar som

 Lloyd''''s.

 I de nya andra-fjärde styckena anges

 närmare den utredning som skall ligga

 till grund för Finansinspektionens

 tillståndsprövning. Bestämmelserna

 innebär en anpassning till reglerna i

 andra skadeförsäkringsdirektivet artikel

 11 och i andra livförsäkringsdirektivet

 artikel 6.

 Sista stycket motsvarar det nuvarande

 andra stycket. Den föreslagna ändringen

 ha gjorts av samma orsak som ändringen i

 första stycket.

 19 kap. 1 §

 I de försäkringsdirektiv som ingår i

 EES-avtalet finns bestämmelser om att de

 behöriga myndigheterna skall samarbeta i

 olika frågor. Ändringen i första stycket

 innebär att Finansinspektionen skall

 medverka i detta samarbete.

 Finansinspektionen har ansett att

 bestämmelsen inte har sådan dignitet att

 den bör tas in i lag. Även en allmänt

 utformad skyldighet för

 Finansinspektionen att samarbeta med

 andra tillsynsmyndigheter kan dock ha en

 funktion att fylla och bestämmelsen

 överensstämmer därför med promemorians

 förslag.

 19 kap. 3 §

 Ändringen i första stycket innebär att

 bolagens nuvarande upplysningsskyldighet

 utvidgas till att omfatta behöriga

 myndigheter i andra EES-länder där

 bolaget driver verksamhet antingen genom

 agentur, filial eller gränsöverskridande

 verksamhet.

 Detaljbestämmelserna om

 upplysningsskyldighet har i andra stycket

 ersatts med ett bemyndigande för

 regeringen eller Finansinspektionen att

 meddela föreskrifter i ämnet. Avsikten

 med ändringen är att tillsynen skall

 kunna bedrivas effektivt och på ett

 flexibelt sätt kunna anpassas efter

 ändrade förhållanden på marknaden. Den

 föreslagna bestämmelsen ersätter även de

 nuvarande bestämmelserna i 19 kap. 4 §.

 Det lagrummet har därför upphävts.

 19 kap. 5 §

 Ändringen i första stycket är en

 redaktionell ändring till följd av att 4

 § upphör att gälla.

 19 kap. 11 §

 Ändringarna i andra stycket är endast

 redaktionella.

 Det nya tredje stycket motsvarar första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 20 och

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 24. Om bolaget inte uppfyller uppställda

 krav på solvensmarginal skall

 inspektionen förelägga bolaget eller dess

 styrelse att göra upp en plan för på

 vilket sätt bolaget avser att agera för

 att kunna uppfylla de krav som ställs på

 soliditeten. Planen skall godkännas av

 inspektionen. Om bolagets kapitalbas

 t.o.m. underskrider en tredjedel av

 solvensmarginalen eller underskrider

 garantibeloppet skall inspektionen

 förelägga bolaget eller dess styrelse att

 göra upp en plan för hur kapitalbasen

 skyndsamt skall återställas. Även en

 sådan plan skall godkännas av in-

 spektionen. Regeringens möjlighet att in-

 gripa följer av sjätte stycket, om kraven

 på garantibelopp inte uppfylls, och av

 åttonde stycket, om en uppgjord plan inte

 följs.

 Fjärde stycket innebär en anpassning

 till de regler i andra skadeförsäk-

 ringsdirektivet artikel 19 och i andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 20 som

 gäller för hemlandsmyndigheter. En av de

 åtgärder inspektionen kan vidta är att

 förbjuda fortsatt gränsöverskridande

 verksamhet varvid bolaget kan förbjudas

 både att vidta ytterligare

 marknadsföringsåtgärder och att teckna

 nya avtal som är en följd av redan

 vidtagna marknadsföringsåtgärder.

 Ändringarna i femte stycket första

 meningen är redaktionella följdändringar.

 Regeringens möjlighet att förklara en

 koncession förverkad regleras nu i

 åttonde stycket.

 I det nya sjätte stycket införs en

 möjlighet att inskränka ett bolags fria

 förfoganderätt över sina tillgångar eller

 att helt förbjuda bolaget att förfoga

 över dem. Regleringen är en följd av

 första skadeförsäkringsdirektivet artikel

 20 och första livförsäkringsdirektivet

 artikel 24. Med hänsyn till åtgärdernas

 ingripande karaktär skall beslutet fattas

 av regeringen.

 Enligt sjunde stycket överlämnas åt

 Finansinspektionen att därefter besluta

 om hur verksamheten i fortsättningen

 skall drivas.

 Åttonde stycket motsvaras av första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 22 och

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 26.

 19 kap. 13 §

 Ändringen i första stycket innebär att

 Finansinspektionens beslut i vissa fall

 får överklagas till kammarrätten.

 Ändringen är en följd av andra skade-

 försäkringsdirektivet artiklarna 16.2 och

 19.7 samt andra livförsäkringsdirektivet

 artiklarna 14.2 och 20.7. Av

 redaktionella skäl har dessutom den

 nuvarande bestämmelsen i 21 kap. 2 §

 sista stycket om överklagande av beslut

 angående vite förts över till förevarande

 paragraf.

 Enligt andra stycket får

 Finansinspektionen i brådskande fall

 meddela interimistiskt beslut. Det måste

 då särskilt anges i beslutet att det

 skall gälla omedelbart. En motsvarande

 bestämmelse finns i bankrörelselagen

 (1987:617), lagen (1990:114) om

 värdepappersfonder, lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse och lagen (1992:1610)

 om kreditmarknadsbolag. I dag gäller för

 försäkringsbolag att Finansinspektionens

 beslut får verkställas utan hinder av att

 det överklagats, om inte regeringen

 förordnar något annat.

 Det tredje stycket motsvarar det

 nuvarande andra stycket. Ändringen är en

 följd av att bestämmelsen om överklagande

 i 21 kap. 2 § sista stycket förts över

 till första stycket i förevarande

 paragraf.

 19 kap. 13 a §

 Bakgrunden till bestämmelsen behandlas i

 den allmänna motiveringen avsnitt 2.15.

 21 kap. 2 §

 Av redaktionella skäl har bestämmelsen om

 överklagande i sista stycket flyttats

 till 19 kap. 13 §.

 Övergångsbestämmelser

 Den föreslagna lagstiftningen bör träda i

 kraft i anslutning till EES-avtalets

 ikraftträdande. Det är inte säkert när

 detta kommer att ske. Enligt punkt 1 har

 därför föreskrivits att lagen skall träda

 i kraft den dag regeringen bestämmer.

 Den nya indelningen i försäkringsklasser

 enligt 2 kap. 3 a-3 c §§ skall tillämpas

 för koncessioner som beviljas efter

 lagens ikraftträdande. Emellertid måste,

 som nämnts i den allmänna motiveringen

 (avsnitt 2.2), även koncessioner som

 beviljats dessförinnan anpassas till det

 nya systemet för att undvika två

 samtidigt existerande ordningar. I punkt

 2 har införts övergångsbestämmelser som

 syftar till att mildra konsekvenserna av

 denna anpassning.

 Bestämmelserna om bl.a.

 separationsprincipen enligt 1 kap. 3 §

 samt om kapitalbas, solvensmarginal och

 garantibelopp bygger i stor utsträckning

 på den nya försäkringsklassindelningen.

 EES-avtalet medger dock inte någon

 övergångstid för dessa bestämmelser.

 Bestämmelserna skall alltså tillämpas för

 etablerade bolag redan vid lagens

 ikraftträdande trots att dessa bolag då

 ännu inte anpassat sina koncessioner och

 verksamheter till den nya

 klassindelningen.

 När ett försäkringsbolag går över till

 det nya koncessionssystemet kan det

 uppstå komplikationer i

 redovisningshänseende. Försäkringsbolaget

 kan behöva justera uppdelningen i

 verksamhetsgrenar med hänsyn till den nya

 klassindelningen. Dessutom kan ett

 skadeförsäkringsbolag bli att betrakta

 som ett livförsäkringsbolag och vice

 versa. Det har därför i punkt 2 införts

 en möjlighet att avbryta ett räkenskapsår

 och att påbörja ett nytt efter beslut av

 den myndighet som beviljar koncession,

 dvs. Finansinspektionen eller regeringen.

 I linje med 12 § tredje stycket bok-

 föringslagen (1976:125) om

 räkenskapsårets längd i samband med att

 bokföringsskyldighet inträder och att

 räkenskapsår läggs om får det nya

 räkenskapsåret vara kortare än tolv

 månader men inte längre än arton månader.

 Enligt 11 kap. 1 § FRL är som huvudregel

 ett kalenderår ett försäkringsbolags

 räkenskapsår. Det nya räkenskapsåret

 skall därför, enligt punkt 2, löpa ut den

 31 december. Bestämmelsen kan medföra två

 brutna räkenskapsår efter varandra trots

 att ett försäkringsbolag har kalenderår

 som räkenskapsår.

 Enligt punkt 3 skall Finansinspektionen,

 och inte regeringen, pröva de ansökningar

 som görs enbart för att anpassa redan

 etablerad verksamhet till de nya

 koncessionsbestämmelserna. Syftet är att

 åstadkomma en smidigare och snabbare

 hantering av dessa ärenden.

 Den nya definitionen av

 livförsäkringsbolag respektive skade-

 försäkringsbolag i 1 kap. 4 § knyter an

 till den nya försäkringsklassindelningen.

 Övergångsbestämmelsen i punkt 4 innebär

 emellertid att den gamla definitionen

 skall gälla för bolag som driver

 verksamhet med stöd av koncessioner som

 beviljats före lagens ikraftträdande.

 Möjligheten att medge dispens från FRL:s

 bestämmelser för tjänstepen-

 sionsförsäkringar med stöd av 1 kap. 10 §

 andra stycket har tagits bort. Enligt

 punkt 5 skall emellertid beviljade

 dispenser alltjämt gälla.

 Promulgationsbestämmelserna för FRL

 innebär att dispenser från bestämmelser i

 den gamla lagen (1948:433) om

 försäkringsrörelse skall avse motsvarande

 bestämmelser i FRL, se 4 § tredje stycket

 lagen (1982:728) om införande av

 försäkringsrörelselagen (1982:713).

 Förevarande övergångsbestämmelse är

 därför tillämplig även för dispenser från

 bestämmelser i den gamla lagen.

 7.4 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1950:272) om rätt för utländska

 försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige

 Utländska försäkringsföretags verksamhet

 här i landet regleras i LUF. Denna lag

 innehåller rörelseregler som till stor

 del överensstämmer med vad som gäller

 enligt FRL för de svenska

 försäkringsbolagens verksamhet. Nu

 föreslagna ändringar har begränsats till

 ändringar som föranleds av den svenska

 anpassningen till EES-reglerna på

 försäkringsområdet. Därutöver har vissa

 redaktionella ändringar gjorts.

 Riksdagen beslutade i juni 1991 att per

 den 1 juli samma år slå samman

 bankinspektionen och

 försäkringsinspektionen till en

 myndighet, Finansinspektionen (prop.

 1990/91:177, NU 44, rskr. 383). I det

 sammanhanget antogs en särskild lag som

 generellt föreskriver att

 författningsbestämmelser om

 bankinspektionen och försäkringsinspek-

 tionen skall avse Finansinspektionen (SFS

 1991:936). Däremot gjordes inga ändringar

 i de författningar som innehåller

 bestämmelser om bankinspektionen eller

 försäkringsinspektionen. Tanken är att

 detta skall göras i det löpande

 författningsarbetet. I samband med nedan

 föreslagna författningsändringar bör

 därför bestämmelserna om försäkrings-

 inspektionen ändras så att de i stället

 avser Finansinspektionen.

 1 §

 En ny lag införs som gäller för

 verksamhet i Sverige utövad i huvudsak av

 sådana utländska försäkringsgivare som

 har säte i ett EES-land. Med anledning

 härav begränsas tillämpningsområdet för

 förevarande lag till sådana utländska

 försäkringsgivare som inte lagen om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige gäller för, främst sådana som har

 säte i ett land utanför EES. Detta

 föreskrivs i första stycket, som är nytt.

 Ändringen i andra stycket är

 redaktionell.

 I förtydligande syfte har i sista

 stycket angetts att som hemland anses det

 land där företaget har sitt säte. I

 övrigt är ändringarna i paragrafen

 redaktionella.

 1 a §

 Hänvisningen i första stycket till 1 §

 har justerats till följd av ändringarna i

 den paragrafen.

 2 §

 I 2 kap. 3 a § FRL anges vad en

 koncession för skadeförsäkring skall

 avse. Uppräkningen i den paragrafen

 motsvarar de försäkringsklasser som anges

 i bilaga till första skadeförsäkrings-

 direktivet (med den ändring som gjorts

 genom artikel 14 i assistansdirektivet).

 Vad en koncession för livförsäkring skall

 avse anges i 2 kap. 3 b § FRL där

 uppräkningen av försäkringsklassser

 grundar sig på första

 livförsäkringsdirektivet artikel 7.2 och

 bilaga till direktivet. Genom andra

 stycket förevarande lag gäller

 motsvarande begreppsbestämning för

 utländska försäkringsföretag. I tredje

 stycket regleras kravet på separation.

 Separationsprincipen har behandlats

 närmare i den allmänna motiveringen,

 avsnitt 2.2, och innebär för utländska

 försäkringsgivare hemmahörande utanför

 EES att direkt livförsäkring endast får

 förenas med återförsäkring av

 livförsäkring. Bestämmelsen motsvarar

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 31. Ändringen av begreppet

 personförsäkring i fjärde stycket

 överensstämmer med motsvarande ändring i

 1 kap. 5 § FRL. Beträffande innebörden av

 uttrycket hänvisas till

 specialmotiveringen till nämnda lagrum. I

 övrigt är ändringarna i paragrafen

 antingen föranledda av den nya gränsdrag-

 ningen mellan skade- och

 livförsäkringsföretag eller av

 redaktionell art.

 2 a §

 Paragrafen, som är ny, innehåller en

 möjlighet för regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen att medge undantag

 från livförsäkringsbestämmelserna såvitt

 avser s.k. unit linked-försäkring.

 Bestämmelsen överensstämmer med 1 kap. 5

 § tredje stycket förslaget till lag om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige (EES-lagen) och har kommenterats

 i specialmotiveringen till den

 paragrafen.

 4 §

 Paragrafen innehåller bestämmelser om

 behörighetsvillkor för en generalagent.

 Ändringen i första stycket innebär att

 bestämmelsen i 6 § första stycket 4 förts

 över till förevarande paragraf. Dessutom

 anges att generalagenten inte får vara

 underkastad näringsförbud, vilket följer

 av 1 § lagen (1986:436) om näringsförbud.

 Ändringen i andra stycket innebär att i

 de fall en juridisk person med säte i

 Sverige är generalagent skall ett

 särskilt ombud utses. Detta ombud skall

 uppfylla kraven för en generalagent.

 Ändringen är en följd av första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 23 och

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 27. I övrigt är ändringarna

 redaktionella.

 6 §

 Bestämmelserna om vad som skall fogas

 till en ansökan om tillstånd har

 förenklats och moderniserats. Onödiga

 detaljbestämmelser har tagits bort. Med

 oförändrad innebörd men i ett nytt andra

 stycke finns dock kravet på att till en

 ansökan skall fogas en plan för den

 tilltänkta verksamheten och kravet att

 företaget skall i bankinstitut deponera

 värdehandlingar motsvarande 300 gånger

 basbeloppet enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring. Storleken av detta

 belopp bedöms inte vara oförenligt med

 EES-reglerna som innebär ett minimikrav

 för deponering uppgående till en

 fjärdedel av det minsta garantibelopp som

 företaget skall ha (jfr. första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 23.2 e

 och första livförsäkringsdirektivet

 artikel 27.2 e). I ett nytt sjätte stycke

 får regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen rätt att

 meddela föreskrifter varigenom preciseras

 vilka uppgifter som skall finnas med i en

 verksamhetsplan och vilka ytterligare

 handlingar som skall fogas till ansökan.

 Prövningen av en ansökan skall innefatta

 bl.a. en allmän bedömning av omfattningen

 och beskaffenheten av den planerade

 verksamheten. Syftet med uppgifterna i

 verksamhetsplanen är att de skall

 komplettera de uppgifter om den

 tilltänkta verksamheten som finns i

 bolagsordningen. I ett nytt femte stycke

 görs en hänvisning till 23 a §.

 Ändringarna i övrigt är väsentligen av

 redaktionell art.

 7 §

 I första stycket har sundhetsprincipen

 omformulerats och ett uttryckligt förbud

 mot behovsprövning införts. Motsvarande

 bestämmelser har föreslagits i 2 kap 3 §

 FRL och i 3 kap 2 § i EES-lagen. Den

 EG-rättsliga grunden för förslagen i

 förevarande paragraf är emellertid en

 annan än i de nämnda förslagen i FRL och

 EES-lagen. De sistnämnda förslagen

 grundas på EES-reglernas förbud mot

 behovsprövning vid ansökan om auktorisa-

 tion (se den allmänna motiveringen

 avsnitt 2.2 och specialmotiveringarna

 till bestämmelserna i FRL och EES-lagen).

 Något sådant förbud gäller emellertid

 inte för etableringar som regleras i

 förevarande lag, jämför både första

 skadeförsäkringsdirektivet och första

 livförsäkringsdirektivet AVDELNING III A

 (ändrad lydelse enligt direktivet

 90/618/EEG om gränsöverskridande

 verksamhet för motorfordonsförsäkring

 artikel 3.1 respektive andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 8.1).

 Det är emellertid inte aktuellt att i

 Sverige införa någon behovsprövning i

 dessa fall. Den materiella

 koncessionsprövningen skall i princip

 grundas på samma kriterier som för

 försäkringsgivare med säte inom EES. Det

 nya fjärde stycket innebär att en

 koncession alltid skall avse bestämda

 försäkringsklasser, risker som hänför sig

 till sådan försäkringsklass eller grupper

 av försäkringsklasser. Den närmare

 innebörden härav framgår av special-

 motiveringen till 2 kap. 3 a och 3 b §§

 FRL. Tredje och sista stycket har

 omarbetats redaktionellt.

 9 a §

 Ändringen i denna paragraf föranleds

 huvudsakligen av att bestämmelserna i 6 §

 om vad som skall fogas till en ansökan om

 tillstånd har förenklats.

 10 §

 Ändringarna i paragrafen är

 redaktionella.

 13 §

 Paragrafen reglerar bl.a. utländska

 försäkringsföretags placeringar.

 Ändringen i andra stycket är en följd av

 bestämmelsen i 16 a § att viss del av

 deponeringen skall beaktas vid bedömning

 av om kraven på garantibelopp uppfyllts.

 Den delen av deponeringen får inte

 användas för att motsvara värdet av de

 försäkringstekniska skulderna. I fråga om

 krav på lokalisering av tillgångarna

 föreslås ändring av femte stycket innebä-

 rande att utländska försäkringsföretags

 samtliga tillgångar som motsvarar värdet

 av de försäkringstekniska skulderna skall

 finnas i Sverige (se första

 livförsäkringsdirektivet artikel 28). Ett

 undantag har gjorts för

 återförsäkringsgivares ansvarighet på

 grund av livförsäkringar som har

 övertagits i återförsäkring. Undantaget

 är en följd av första livförsäk-

 ringsdirektivet artiklarna 17.3. och 28.

 Att det krävs medgivande från

 Finansinspektionen för att över huvud få

 använda återförsäkringsgivares

 ansvarighet för redovisning av de

 försäkringstekniska skulderna framgår av

 paragrafens första stycke.

 13 a §

 Paragrafen är ny och reglerar utländska

 försäkringsföretags placeringar såvitt

 avser skadeförsäkring. Beträffande den

 närmare motiveringen, se

 specialmotiveringen till 7 kap. 10 § FRL.

 Bestämmelsen är en följd av första

 skadeförsäkringsdirektivet artiklarna

 15.3 och 24.

 15 a §

 Ändringarna i första stycket är en följd

 av den nya indelningen i försäk-

 ringsklasser och avskaffandet av

 begreppet personförsäkring i 2 §. I

 övrigt är ändringarna väsentligen

 redaktionella.

 16 §

 Bestämmelsen har ändrats så att den inte

 gäller den del av de deponerade

 tillgångarna som beaktas vid bedömning av

 om kraven på garantibelopp uppfyllts.

 Efter lagrådsgranskningen har * i

 förtydligande syfte * även ombud för

 generalagenten nämnts i bestämmelsen.

 16 a §

 Paragrafen är ny och reglerar soliditets-

 kraven på utländska försäkringsföretag

 med avseende på rörelsen i Sverige (se

 första skadeförsäkringsdirektivet artikel

 25 och första livförsäkringsdirektivet

 artikel 29). Vid tillämpningen av 1 kap.

 8 a § och 7 kap. 22-27 §§ FRL samt 12 och

 13 §§ lagen (1989:1079) om

 livförsäkringar med anknytning till

 värdepappersfonder är det således endast

 verksamheten i Sverige som skall beaktas

 och inte företagets hela verksamhet.

 Den initialdeposition som måste göras

 enligt EES-reglerna skall beaktas vid

 bedömning av om kraven på garantibelopp

 uppfyllts. Eftersom ett företag måste

 göra en större deposition enligt LUF än

 EES-reglerna föreskriver (första

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 23.2 e

 och första livförsäkringsdirektivet

 artikel 27.2 e) har den del av de

 deponerade tillgångarna som skall beaktas

 mot garantibeloppet begränsats i första

 stycket sista meningen till att motsvara

 deponeringens storlek enligt

 direktivbestämmelserna.

 Ett företag som ansökt om auktorisation

 att genom agentur eller filial driva

 verksamhet även i annat EES-land kan hos

 Finansinspektionen ansöka om vissa i 23 a

 § närmare angivna förmåner. I paragrafens

 sista stycke görs en hänvisning till 23 a

 §.

 Innebörden av enheten ecu har behandlats

 i protokoll 39 till EES-avtalet.

 20 §

 Bestämmelsen i andra stycket är nytt och

 motsvarar förslaget till 7 kap. 16 §

 andra stycket FRL.

 21 §

 Paragrafen har omarbetats redaktionellt.

 22 a §

 I paragrafen har gjorts ett tillägg om

 att Finansinspektionen skall ha ett nära

 samarbete med andra, utländska

 tillsynsmyndigheter.

 23 a §

 Paragrafen är ny och innebär en

 anpassning till reglerna i EG:s första

 livförsäkringsdirektiv artikel 30 och

 första skadeförsäkringsdirektiv artikel

 26 (i dess lydelse enligt artikel 12 i

 assistansdirektivet). Enligt paragrafens

 bestämmelser kan ett utländskt

 försäkringsföretag med säte utanför EES

 som ansökt om auktorisation att genom

 agentur eller filial driva verksamhet

 även i annat EES-land än Sverige ansöka

 hos Finansinspektionen om vissa förmåner

 innebärande undantag från bestämmelserna

 om beräkning av solvensmarginalen och

 lokalisering av tillgångarna. Ett

 medgivande av Finansinspektionen till

 undantag måste enligt direktiven omfatta

 samtliga förmåner gemensamt.

 24 §

 Detaljregleringen har tagits bort. Kvar

 finns i första stycket en allmän

 bestämmelse om att generalagenten skall

 lämna Finansinspektionen de upplysningar

 som begärs om försäkringsföretaget och

 dess verksamhet här i landet och i andra

 stycket kravet på att generalagenten

 skall hålla tillgångar, räkenskaper och

 andra handlingar tillgängliga för inspek-

 tionens granskning. I tredje stycket, som

 är nytt, har införts en möjlighet för

 regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen att

 meddela närmare föreskrifter om vilka

 upplysningar, som skall lämnas. Ändringen

 i fjärde stycket är av redaktionell art.

 25 §

 Paragrafen reglerar Finansinspektionens

 och regeringens befogenheter att ingripa

 mot utländskt försäkringsföretags verk-

 samhet här i landet. Ändringarna i första

 stycket är huvudsakligen redaktionella.

 Utformningen av paragrafen, som har sin

 förebild i det första skadeförsäkrings-

 direktivet artikel 20 och det första

 livförsäkringsdirektivet artikel 24,

 motsvarar i huvudsak utformningen av 19

 kap. 11 § FRL och innebär främst att

 Finansinspektionen i enlighet med

 EES-reglerna i fortsättningen kommer att

 kunna ingripa och i sista hand hos

 regeringen väcka frågan om förverkande av

 koncessionen. Beträffande den närmare

 innebörden av 25 § hänvisas till

 specialmotiveringen till 19 kap 11 § FRL.

 För sådana företag som medgetts förmåner

 enligt 23 a § finns särbestämmelser i

 fjärde, sjätte och nionde styckena. Dessa

 bestämmelser har utformats i enlighet med

 det första skadeförsäkringsdirektivet

 artikel 27 jämfört med artikel 12 i

 assistansdirektivet och med det första

 livförsäkringsdirektivet artikel 30.

 29 §

 Paragrafens första stycke har anpassats

 till reglerna i andra skadeförsäk-

 ringsdirektivet artikel 11.2 och andra

 livförsäkringsdirektivet artikel 6.2.

 Bestämmelsen innebär att överlåtelse till

 en i Sverige koncessionerad agentur eller

 filial till en försäkringsgivare med säte

 i ett annat EES-land kan medges endast om

 den övertagande försäkringsgivarens

 hemlandsmyndighet intygar att

 försäkringsgivaren har tillräcklig

 soliditet även med beaktande av

 överlåtelsen. De övriga fall av

 överlåtelse av försäkringsbestånd som

 regleras i andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 11 och

 andra livförsäkringsdirektivet artikel 6

 saknar aktualitet när den överlåtande

 försäkringsgivaren är hemmahörande i ett

 land utanför det Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet. Andra och tredje

 styckena har omarbetats redaktionellt.

 Övergångsbestämmelser

 Regleringen av vad som skall gälla

 övergångsvis för de utländska

 försäkringsföretag som redan har

 koncession att bedriva försäkringsrörelse

 i Sverige överensstämmer med övergångsbe-

 stämmelserna till de föreslagna

 ändringarna i FRL. Beträffande den

 närmare innebörden hänvisas till

 specialmotiveringen till dessa

 bestämmelser. För de utländska

 försäkringsföretag vars verksamhet

 hittills reglerats av LUF men som till

 följd av den föreslagna bestämmelsen i 1

 § första stycket skall regleras av lagen

 om EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige gäller övergångsbestämmelserna

 till den lagen.

 7.5 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1989:1079) om

 livförsäkringar med anknytning till

 värdepappersfonder

 7 §

 I bestämmelsen har ett tillägg gjorts om

 att undantag inte får strida mot

 EES-reglerna om försäkring.

 12 §

 Paragrafen är ny. Första meningen

 innehåller ett tillägg i fråga om vilka

 poster som kan ingå i kapitalbasen. Den

 ytterligare post som avses är balanserad

 vinst. Någon sådan kan inte bli aktuell

 för traditionella livförsäkringsbolag på

 grund av vinstutdelningsförbudet.

 Försäkringsbolag som meddelar

 fondanknutna livförsäkringar omfattas

 dock inte av detta förbud, se även

 specialmotiveringen till 7 kap. 22 § FRL.

 I andra meningen har motsvarande tillägg

 gjorts avseende de poster som enligt 7

 kap. 26 § tredje stycket FRL skall

 motsvara en sjättedel av

 solvensmarginalen eller hela

 garantibeloppet, jämför första

 livförsäkringsdirektivet artikel 20

 punkterna 1 och 2 d.

 13 §

 Paragrafen är ny och avser beräkningen av

 solvensmarginalen för försäkringsbolag

 som meddelar fondanknutna

 livförsäkringar. Bestämmelsen motsvarar

 första livförsäkringsdirektivet artikel

 19 e. Förslaget innebär bl.a. att även

 den del av premiereserven som motsvarar

 åtaganden vilka inte innehåller en

 finansiell risk för försäkringsbolaget

 skall läggas till grund för beräkning av

 solvensmarginalen (i den delen är

 solvensmarginalen dock endast en procent

 mot normalt fyra procent). S-E-Banken

 Försäkring har ifrågasatt denna ordning

 och pekat på att bankernas kapitalkrav

 inte omfattar inlåningsmedel. Den

 aktuella direktivbestämmelsen innebär

 dock att det inte är möjligt att frångå

 kravet på solvensmarginal för den del av

 premiereserven som motsvarar åtaganden

 vilka inte innehåller någon finansiell

 risk.

 7.6 Förslaget till lag om ändring i

 trafikskadelagen

 (1975:1410)

 Ändringar i fråga om trafikskadelagen tas

 upp i två skilda författningsförslag dels

 det förevarande, dels förslaget till lag

 om ändring i lagen om ändring i

 trafikskadelagen. Sistnämnda förslag

 kommenteras i avsnitt 7.11.

 5 §

 Det nya tredje stycket innebär att

 trafikförsäkring även kan meddelas av en

 försäkringsgivare som inte har koncession

 här i landet. Försäkringen skall dock

 meddelas av en försäkringsgivare

 hemmahörande inom EES. Samma förfarande

 skall tillämpas som har föreslagits för

 andra skadeförsäkringar i lagen om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige, se även avsnitt 2.5 i den

 allmänna motiveringen. De försäkrings-

 givare som till Finansinspektionen gjort

 anmälan om att de har för avsikt att

 marknadsföra trafikförsäkringar är

 skyldiga att på begäran meddela sådan

 försäkring. Denna skyldighet kan, på

 samma sätt som gäller för koncessionerade

 försäkringsgivare, begränsas. Eftersom

 något tillstånd inte krävs för den

 gränsöverskridande verksamheten får

 frågan om sådan begränsning avgöras av

 Finansinspektionen efter ansökan från

 försäkringsgivaren.

 Enligt det nya fjärde stycket skall den

 försäkringsgivare som meddelar

 trafikförsäkring genom gränsöverskridande

 verksamhet alltid ha en representant i

 Sverige. Representanten skall ha

 behörighet att företräda

 försäkringsgivaren mot skadelidande.

 Bestämmelsen motsvarar andra

 skadeförsäkringsdirektivet artikel 12 a.4

 (införd genom artikel 6 i direktivet

 90/618/EEG om gränsöverskridande

 verksamhet för motorfordonsförsäkring).

 Att en representant utses innebär inte

 att den utländska försäkringsgivaren

 skall anses ha etablerat sig här i landet

 (andra skadeförsäkringsdirektivet artikel

 12 a.4 femte stycket). Finansinspektionen

 har anfört att det av hänsyn till främst

 tredjemansintressen kan vara av vikt att

 en representant uppfyller vissa kompeten-

 skrav. En möjlighet för regeringen eller,

 efter regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen att föreskriva sådana

 ytterligare krav på representanten finns

 i styckets sista mening.

 24 §

 Ändringen i första stycket avser att

 förtydliga att fördelningen av

 ersättningsansvaret skall ske på grundval

 av de premier som härrör från

 trafikförsäkringsverksamhet här i landet.

 Förtydligandet behövs eftersom det blir

 möjligt med gränsöverskridande verksamhet

 med trafikförsäkring.

 7.7 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1989:508) om

 försäkringsmäklare

 Bestämmelserna i lagen om

 försäkringsinspektionen har ändrats så

 att de i stället avser

 Finansinspektionen. Bakgrunden till

 ändringen har beskrivits i

 specialmotiveringen till ändringarna i

 LUF.

 7 a §

 Bestämmelsen, som är ny, motsvarar i sak

 förslaget till 7 kap. 16 § andra stycket

 FRL. Till skillnad från den paragrafen är

 förevarande bestämmelse endast tillämplig

 beträffande sådana som här i landet varit

 verksamma som försäkringsmäklare.

 12 §

 Enligt det nya andra stycket skall en

 försäkringsmäklare i vissa fall överlämna

 en handling till uppdragsgivare för

 undertecknande. Så skall ske när

 uppdragsgivare önskar erhålla

 upplysningar om livförsäkringsavtal som

 tillhandahålls av utländska för-

 säkringsgivare som inte har koncession

 här i landet eller om uppdragsgivare

 önskar ingå ett livförsäkringsavtal med

 sådan försäkringsgivare. Handlingen skall

 innebära ett bekräftande av uppdraget och

 skall överensstämma med formulär som

 fastställs av regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande, Finans-

 inspektionen. Bestämmelsen motsvarar

 andra livförsäkringsdirektivet artikel

 13.1 andra stycket andra strecksatsen.

 7.8 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1993:000) om ändring i lagen (1947:576)

 om statlig inkomstskatt

 Riksdagen antog den 28 maj 1993 en

 proposition om individuellt

 pensionssparande i vilken föreslås

 ändringar i bl.a. 2 § 6 mom. lagen

 (1947:576) om statlig inkomstskatt, SIL

 (prop. 1992/93:187, bet. 1992/93:SkU31,

 rskr. 1992/93:359). Den ändring som nu

 föreslås görs med utgångspunkt i

 paragrafens lydelse enligt den

 propositionen. Ikraftträdande- och

 övergångsbestämmelserna till den i

 propositionen föreslagna ändringslagen

 måste justeras till följd av den nu

 föreslagna ändringen.

 2 § 6 mom.

 I sjunde stycket har, i enlighet med

 ändringen i 7 kap. 1 § FRL, uppräkningen

 av de poster som utgör

 försäkringstekniska skulder kompletterats

 med utjämningsreserven för

 kreditförsäkring. Enligt 7 kap. 1 § FRL

 skall dock den del av utjämningsreserven

 som eventuellt överskrider det

 föreskrivna beloppet för reserven i 12

 kap. 9 a § FRL inte räknas in i de

 försäkringstekniska skulderna, se även

 specialmotiveringen till de nämnda

 paragraferna.

 Försäkringsföretagen får enligt gällande

 bestämmelser göra avdrag för ökning av de

 försäkringstekniska skulderna. Vid

 minskning av de försäkringstekniska

 skulderna skall motsvarande intäktsföring

 ske. En ökning eller minskning av

 utjämningsreserven får betydelse i skat-

 tehänseende i den utsträckning som

 förändringen av reserven påverkar de

 försäkringstekniska skulderna. Den del av

 utjämningsreserven som eventuellt

 överskrider den föreskrivna nivån enligt

 12 kap. 9 a § FRL medför ingen rätt till

 avdrag utan skall redovisas som en fri

 fond under fritt eget kapital.

 Utjämningsreserven för kreditförsäkring

 har väsentligen samma syfte som

 säkerhetsreserven. Den sistnämnda

 reserven är en frivillig reserv i

 skadeförsäkringsbolagens balansräkning

 och utgör en kollektiv förstärkning av

 premie- och ersättningsreserverna.

 Försäkringsföretagen får göra avdrag för

 ökning av säkerhetsreserven. En minskning

 av säkerhetsreserven är skattepliktig.

 Finansinspektionen föreskriver den

 maximala storleken för säkerhetsreserven

 i normalplanen för skadeförsäkringsbolag

 (FFFS 1992:8).

 Normalplanens föreskrifter om

 säkerhetsreserv behöver troligen justeras

 med hänsyn till bestämmelserna om

 utjämningsreserven för kreditförsäkring.

 En sådan justering får övervägas av

 Finansinspektionen.

 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

 Justeringen är en följd av att

 bestämmelserna om ikraftträdande och

 tillämpning av den nu föreslagna

 ändringen i 2 kap. 6 § mom. SIL avviker

 från motsvarande bestämmelser i den

 nämnda propositionen om individuellt

 pensionssparande.

 7.9 Förslaget till lag om ändring i

 förmånsrättslagen (1970:979)

 4 a §

 Ändringen innebär att bestämmelserna om

 försäkringstagares förmånsrätt blir

 tillämpliga i fråga om verksamhet som en

 utländsk EES-försäkringsgivare bedriver

 här genom etablering, dvs. genom

 generalagent, filial eller, beträffande

 försäkringsgivare i

 försäkringssammanslutningar,

 generalrepresentation.

 7.10 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1992:1324) om

 ändring i lagen (1992:560) om ändring i

 lagen (1992:160)

 om utländska filialer m.m.

 3 §

 Ändringen i punkt 4 innebär att

 hänvisning görs också till den nya lagen

 om EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige.

 7.11 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1993:302) om

 ändring i trafikskadelagen (1975:1410)

 Som anmärkts i inledningen av avsnitt 7.6

 är ändringarna i trafikskadelagen

 uppdelade på två författningsförslag.

 16 §

 Ändringen innebär att det solidariska

 ansvaret även gäller för sådana för-

 säkringsgivare som till

 Finansinspektionen anmält att de har för

 avsikt att marknadsföra

 trafikförsäkringar i Sverige.

 Bestämmelsen har behandlats i den

 allmänna motiveringen avsnitt 2.6 och

 motsvarar andra skadeför-

 säkringsdirektivet artikel 12 a.2 som

 införts genom direktivet 90/618/EEG om

 gränsöverskridande verksamhet för

 motorfordonsförsäkring.

 8 Hemställan

 Jag hemställer att regeringen föreslår

 riksdagen att

 dels anta de av Lagrådet granskade

 förslagen till

 1. lag om EES-försäkringsgivares

 verksamhet i Sverige,

 2. lag om vissa avtalsvillkor för

 rättsskyddsförsäkring,

 3. lag om ändring i

 försäkringsrörelselagen (1982:713),

 4. lag om ändring i lagen (1950:272) om

 rätt för utländska försäkringsföretag att

 driva försäkringsrörelse i Sverige,

 5. lag om ändring i lagen (1989:1079) om

 livförsäkringar med anknytning till

 värdepappersfonder,

 6. lag om ändring i trafikskadelagen

 (1975:1410),

 7. lag om ändring i lagen (1989:508) om

 försäkringsmäklare,

 8. lag om ändring i lagen (1993:000) om

 ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt,

 9. lag om ändring i förmånsrättslagen

 (1970:979),

 10. lag om ändring i lagen (1992:1324)

 om ändring i lagen (1992:560) om ändring

 i lagen (1992:160) om utländska filialer

 m.m.,

 dels anta förslaget till

 11. lag om ändring i lagen (1993:302) om

 ändring i trafikskadelagen (1975:1410).

 9 Beslut

 Regeringen ansluter sig till

 föredragandens överväganden och beslutar

 att genom proposition föreslå riksdagen

 att anta de förslag som föredraganden

 lagt fram.

 92

 Förteckning över remissinstanser vid

 beredning av

 betänkandet (SOU) Försäkringsrörelse i

 förändring

 Efter remiss har yttrande över

 betänkandet avgetts av fullmäktige i

 Sveriges riksbank, Svea hovrätt,

 Kammarrätten i Jönköping, Bokförings-

 nämnden, Kommerskollegium,

 Finansinspektionen, Riksgäldskontoret,

 Riksskatteverket,

 Näringsfrihetsombudsmannen (NO), Statens

 pris- och konkurrensverk,

 Konsumentverket, Sveriges

 Försäkringsförbund, Folksam,

 Försäkringsbolaget LIVIA ömsesidigt,

 Utländska Försäkringsbolags Förening,

 Svenska bankföreningen, Sparbanksgruppen

 AB, Konungariket Sveriges

 stadshypotekskassa, Statens

 bostadsfinansieringsaktiebolag (SBAB),

 Allmänna pensionsfonden, första - tredje

 fondstyrelserna, Finansbolagens förening,

 Svenska Fondhandlareföreningen, Lands-

 organisationen i Sverige (LO),

 Tjänstemännens centralorganisation (TCO),

 Civilekonomers Riksförbund, Svenska

 Arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges

 industriförbund, Industrins

 finansförening, Svenska

 handelskammarförbundet, Föreningen

 Auktoriserade revisorer (FAR), Stiftelsen

 Aktiefrämjandet, Obligationsfrämjandet,

 Sveriges Advokatsamfund, AMF-Pension,

 AMF-Arbetsmarknadsförsäkringar,

 AFA-Arbetsmarknadens

 Försäkringsaktiebolag, Svenska

 Bankmannaförbundet och Svenska

 Aktuarieföreningen.

 Centralorganisationen SACO och

 Värdepapperscentralen VPC AB har

 förklarat sig avstå från att lämna

 remissyttranden.

 215

 Förteckning över remissinstanser vid

 beredningen av

 Finansdepartementets promemoria med

 utkast till

 lagrådsremiss om EES-anpassad

 lagstiftning om

 försäkringsverksamhet

 Efter remiss har yttranden över

 promemorian avgetts av fullmäktige i

 Sveriges riksbank, Svea hovrätt,

 Kammarrätten i Jönköping, Kommers-

 kollegium, Finansinspektionen,

 Riksgäldskontoret, Konkurrensverket,

 Konsumentverket, Datainspektionen, Riks-

 skatteverket, Bokföringsnämnden, Sveriges

 Försäkringsförbund, Folksam, SEB

 Försäkring, Svenska Försäkringsmäklares

 förening, Sveriges Advokatsamfund,

 Tjänstemännens centralorganisation (TCO),

 Svenska Aktuarieföreningen, Fri- och

 rättighetskommittén (Ju 1992:01) och

 AMF-sjukförsäkring.

 Landsorganisationen i Sverige (LO),

 Centralorganisationen SACO, Svenska

 Arbetsgivareföreningen SAF och Kommittén

 om översyn av redovisningslagstiftningen

 (Ju 1991:07) har förklarat sig avstå från

 att lämna remissyttranden.

 216

 Förteckning över remissinstanser vid

 beredning av

 finansdepartementets tilläggspromemoria

 med utkast

 till lagrådsremiss om EES-anpassad

 lagstiftning om

 försäkringsverksamhet

 Efter remiss har yttranden över

 tilläggspromemorian avgetts av Svea hov-

 rätt, Finansinspektionen,

 Konkurrensverket, Konsumentverket, Riks-

 skatteverket, Sveriges

 Försäkringsförbund, Svenska Försäkrings-

 mäklares förbund,

 Trafikförsäkringsföreningen, Sveriges

 Advokatsamfund, Landsorganisationen i

 Sverige (LO), Tjänstemännens

 centralorganisation (TCO), Svenska

 Aktuarieföreningen,

 Försäkringsutredningen (Fi 1990:11) och

 Skiljedomsutredningen (Ju 1992:04).

 Centralorganisationen SACO och Svenska

 Arbetsgivareföreningen SAF har förklarat

 sig avstå från att lämna remissytranden.

 217

 1 Förslag till

 Lag om utländska EES-försäkringsgivares

 verksamhet i

 Sverige

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 kap. Tillämpningsområde m.m.

 1 § Denna lag tillämpas på verksamhet i

 Sverige av utländska försäkringsgivare

 med säte i ett annat land inom Europeiska

 ekonomiska samarbetsområdet (EES-land).

 Lagen gäller dock inte för

 1. ömsesidiga skadeförsäkringsgivare, om

 a. bolagsordningen medger uttag av

 extra bidrag eller minskning av

 förmåner,

 b. verksamheten inte omfattar kredit-

 eller borgensförsäkring eller annan

 ansvarsförsäkring än sådan som

 försäkringsgivaren enligt 2 kap. 3 a §

 fjärde stycket försäkringsrörelselagen

 (1982:713) får meddela utan att det

 särskilt anges i koncessionsbeslutet,

 c. den årliga premieinkomsten inte

 överstiger ett belopp motsvarande en

 miljon ecu, och

 d. minst hälften av premieinkomsten

 härrör från medlemmar i försäkrings-

 givaren,

 2. ömsesidiga skadeförsäkringsgivare som

 enligt avtal med en annan sådan

 försäkringsgivare (den mottagande

 försäkringsgivaren) fullt ut åter-

 försäkrar alla sina avtal om direkt

 försäkring eller överlåter samtliga sina

 förpliktelser enligt försäkringsavtalen,

 3. lokala skadeförsäkringsgivare som

 endast meddelar sådan försäkring som

 avses i 2 kap. 3 a § klass 18

 försäkringsrörelselagen (assistans) i

 form av naturaförmåner och vilkas årliga

 premieinkomst inte överstiger ett belopp

 motsvarande 200 000 ecu,

 4. ömsesidiga livförsäkringsgivare, om

 a. bolagsordningen medger uttag av

 extra bidrag, minskning av förmåner

 eller uttag av bidrag från personer som

 förbundit sig till sådant bidrag, och

 b. den årliga premieinkomsten inte

 överstiger ett belopp motsvarande 500

 000 ecu,

 5. ömsesidiga understödsinstituts

 verksamhet där förmånerna varierar med

 tillgången på medel medan bidragen från

 medlemmarna utgörs av ett fastställt

 belopp.

 Lagen gäller inte återförsäkring.

 Med försäkringssammanslutning avses i

 denna lag en sammanslutning av fysiska

 eller juridiska personer som utan

 solidarisk ansvarighet meddelar

 försäkring. När denna lag hänvisar till

 försäkringsgivare avses, såvitt angår

 försäkringssammanslutningar, medlemmarna

 i sammanslutningen.

 2 § Med skadeförsäkring avses i denna

 lag sådan försäkring som anges i 2 kap. 3

 a § försäkringsrörelselagen (1982:713).

 Med livförsäkring avses i denna lag

 sådan försäkring som anges i 2 kap. 3 b §

 försäkringsrörelselagen.

 Bestämmelserna i denna lag om

 livförsäkring behöver inte tillämpas för

 sådana livförsäkringar som avses i 2 kap.

 3 b § klasserna 1 b och 4

 försäkringsrörelselagen om premien är

 beräknad och bestämd för längst fem år.

 De får tillämpas för skadeförsäkringar

 som avses i 2 kap. 3 a § klasserna 1 och

 2 försäkringsrörelselagen samt för

 avgångsbidragsförsäkringar.

 Ersättning, som betalas i form av

 livränta eller sjukränta, tillhör endera

 livförsäkring eller skadeförsäkring

 beroende på vilket av dessa slag av för-

 säkring som har meddelats. Har sådan

 ränta köpts i ett livförsäkringsföretag,

 skall den dock i detta företag höra till

 livförsäkring.

 För sådan livränta eller sjukränta som

 tillhör skadeförsäkring gäller de

 särskilda bestämmelserna om livförsäkring

 i 3 kap. 2 § andra stycket, 3 § första

 och andra styckena, 5 kap. 2-7 och 9-11

 §§ samt 7 kap. 2 § i tillämpliga delar.

 3 § Med EES-land där risken är belägen

 avses i denna lag

 1. när försäkringen avser byggnad eller

 byggnad och dess innehåll, till den del

 byggnaden och innehållet täcks av samma

 försäkring, det EES-land i vilken

 egendomen är belägen,

 2. när försäkringen avser

 registreringspliktigt fordon, det

 EES-land där registreringen skall ske,

 3. när försäkringen har en giltighetstid

 av fyra månader eller mindre och

 oberoende av försäkringsklass täcker

 rese- eller semesterrisker, det EES-land

 där försäkringstagaren har tecknat

 försäkringen,

 4. i andra fall än de som uttryckligen

 omfattas av 1-3, om försäkringstagaren är

 en fysisk person, det EES-land där för-

 säkringstagaren har sin vanliga

 vistelseort eller, om försäkringstagaren

 är en juridisk person, det EES-land där

 det driftställe som försäkringen gäller

 för är beläget.

 Det land där försäkringsgivaren har sitt

 säte anses som försäkringsgivarens

 hemland. Försäkringsgivare i en

 försäkringssammanslutning skall anses ha

 sitt hemland i det land där

 sammanslutningens verkliga ledning finns.

 4 § Med stora risker avses i denna lag

 1. de försäkringsklasser som anges i 2

 kap. 3 a § första stycket 4-7, 11 och 12

 försäkringsrörelselagen (1982:713),

 2. de försäkringsklasser som anges i 2

 kap. 3 a § första stycket 14 och 15

 försäkringsrörelselagen, om

 försäkringstagaren är näringsidkare och

 den försäkrade risken avser näringsverk-

 samheten, och

 3. de försäkringsklasser som anges i 2

 kap. 3 a § första stycket 3, 8-10, 13 och

 16 försäkringsrörelselagen, om för-

 säkringstagaren är näringsidkare och

 minst två av följande förutsättningar är

 uppfyllda enligt senast fastställda

 resultat- och balansräkning:

 a) försäkringstagaren har en

 balansomslutning som uppgår till minst

 ett belopp motsvarande 6 200 000 ecu,

 b) försäkringstagaren har en

 bruttoomsättning som uppgår till minst

 ett belopp motsvarande 12 800 000 ecu,

 c) försäkringstagaren har haft i

 genomsnitt minst 250 personer anställda.

 Om försäkringstagaren ingår i en koncern

 som avger koncernredovisning skall

 förutsättningarna i första stycket 3

 gälla koncernen.

 5 § Angående trafikförsäkring meddelas

 vissa särskilda bestämmelser i

 trafikskadelagen (1975:1410).

 I fråga om livförsäkring endast för

 dödsfall, som meddelas för en tid av

 längst fem år eller mot en premie som är

 beräknad och bestämd för längst fem år i

 sänder, får regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen medge undantag från de

 särskilda bestämmelserna om livförsäkring

 samt, i mån av behov, besluta att

 bestämmelser som särskilt gäller

 skadeförsäkring skall tillämpas i

 stället.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får i

 fråga om sådan livförsäkring som avses i

 2 kap. 3 b § första stycket klass 3

 försäkringsrörelselagen (1982:713) medge

 undantag från 5 kap. 5 § och, om det

 finns särskilda skäl, från övriga

 bestämmelser om livförsäkring. Ett

 undantag skall vara förenligt med

 Sveriges förpliktelser i fråga om

 försäkring enligt avtalet den 2 maj 1992

 om Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet.

 2 kap. Rätt att driva verksamhet i

 Sverige

 Etablering

 1 § Utländska försäkringsgivare får

 driva försäkringsrörelse här i landet, om

 de har fått tillstånd av regeringen

 (koncession) till detta. Rörelsen skall

 drivas

 1. genom en generalagent som syssloman,

 2. genom ett avdelningskontor med

 självständig förvaltning (filial), eller

 3. såvitt avser försäkringsgivare i en

 försäkringssammanslutning, genom en

 generalrepresentation.

 En generalagent skall vara bosatt här i

 landet. Han får inte vara underårig, i

 konkurs eller underkastad näringsförbud

 eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 §

 föräldrabalken. Som generalagent får även

 svensk juridisk person anlitas. För

 fullgörande av de skyldigheter, som

 åligger generalagenten, skall den

 juridiska personen utse en fysisk person

 som uppfyller kraven i första och andra

 meningarna.

 Den utländska försäkringsgivaren skall

 utfärda fullmakt för generalagenten att

 ingå för försäkringsgivaren bindande

 rättshandlingar med tredje man samt ta

 emot stämning för den utländska

 försäkringsgivaren och själv eller genom

 annan tala och svara för denne.

 För verksamhet som drivs genom filial

 gäller även bestämmelserna i lagen

 (1992:160) om utländska filialer m.m.

 Verkställande direktör för en utländsk

 försäkringsgivares filial skall dock vara

 bosatt i Sverige.

 En generalrepresentation för

 försäkringsgivare i en försäkrings-

 sammanslutning skall förestås av ett

 ombud som uppfyller kraven i andra

 stycket. De utländska försäkringsgivarna

 skall utfärda fullmakt för ombudet att

 vid tvister som rör ingångna

 försäkringsavtal ingå för

 försäkringsgivarna i sammanslutningen

 bindande rättshandlingar och att ta emot

 stämning för försäkringsgivarna och själv

 eller genom annan tala och svara för dem.

 Särskilda bestämmelser om ombud för

 försäkringsgivare i

 försäkringssammanslutning finns i 4 kap.

 Med företrädare avses i denna lag

 generalagent, verkställande direktör för

 en filial och ombud för försäkringsgivare

 i en försäkringssammanslutning.

 Finansinspektionen skall efter ansökan

 lämna förhandsbesked om huruvida

 koncession enligt första stycket krävs

 för en planerad verksamhet.

 Ett sådant förhandsbesked är bindande

 för den myndighet som har lämnat

 beskedet. Om regeringen har beslutat i

 fråga om förhandsbesked är även

 Finansinspektionen bunden av detta

 besked.

 Gränsöverskridande verksamhet

 2 § Efter anmälan till

 Finansinspektionen får en

 försäkringsgivare marknadsföra

 försäkringar här i landet från ett fast

 driftställe i ett annat EES-land.

 Marknadsföring som avser livförsäkringar

 och som riktas till enskilda personligen

 skall ske genom förmedling av ett

 försäkringsbolag som har koncession i

 Sverige och som tillhör samma koncern som

 försäkringsgivaren eller som denne har

 samarbetsavtal med.

 Efter tillstånd av Finansinspektionen

 (koncession) får sådan marknadsföring som

 avses i första stycket andra meningen ske

 utan förmedling av ett försäkringsföretag

 med koncession i Sverige.

 3 § Bestämmelserna i 2 § gäller inte

 försäkring av följande risker enligt 2

 kap. 3 a § första stycket

 försäkringsrörelselagen (1982:713):

 1. arbetsolycksfall (klass 1),

 2. civilrättsligt ansvar för kärnenergi

 och produktansvar för läkemedel (klass

 13) och

 3. byggnadsarbeten, om sådan försäkring

 är obligatorisk (klass 9 och 13).

 Den som deltar i koassuransavtal

 avseende stora risker på annat sätt än

 som ledande försäkringsgivare behöver

 inte göra sådan anmälan som avses i 2 §.

 Bestämmelserna i 2 § om livförsäkring

 tillämpas även på verksamhet avseende

 tontiner och sådan

 kapitaliseringsverksamhet som grundas på

 försäkringstekniska beräkningar.

 Annan verksamhet än försäkringsrörelse

 4 § Om det finns särskilda skäl, får en

 försäkringsgivare som har fått sådan

 koncession som anges i 1 § medges att

 driva annan rörelse här i landet än

 försäkringsrörelse. Medgivande lämnas av

 regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, av Finansinspektionen.

 Om det finns skäl, får ett medgivande

 enligt första stycket återkallas av den

 som får lämna sådant medgivande.

 Separationsprincip m.m.

 5 § Försäkringsgivare får här i landet

 bara driva sådan försäkringsrörelse som

 försäkringsgivaren driver i sitt hemland.

 Rörelse som avses i 2 kap. 3 b §

 försäkringsrörelselagen (1982:713),

 direkt livförsäkringsrörelse, får här i

 landet förenas endast med direkt

 skadeförsäkringsrörelse som avses i 2

 kap. 3 a § klasserna 1 och 2 försäk-

 ringsrörelselagen samt med rörelse

 avseende återförsäkring av sådan

 försäkring och livförsäkring om inte

 annat följer av fjärde stycket.

 En försäkringsgivare som i sitt hemland

 förenar direkt livförsäkringsrörelse med

 någon annan skadeförsäkringsrörelse än

 sådan som avses i andra stycket, får

 genom agentur eller filial här i landet

 endast driva skadeförsäkringsrörelse om

 inte annat följer av fjärde stycket.

 Utöver vad som följer av andra och

 tredje styckena får direkt livförsäk-

 ringsrörelse och skadeförsäkringsrörelse

 här i landet bedrivas av samma

 försäkringsgivare om sådan samtidig

 verksamhet bedrevs vid tidpunkten för

 undertecknandet av avtalet om Europeiska

 ekonomiska samarbetsområdet, den 2 maj

 1992.

 Direkt livförsäkringsrörelse och

 skadeförsäkringsrörelse som här i landet

 bedrivs av samma försäkringsgivare enligt

 andra eller fjärde stycket skall hållas

 åtskilda inom försäkringsgivaren.

 3 kap. Koncession m.m.

 Koncession för etablering

 1 § Ansökan om koncession för etablering

 görs hos regeringen. I ansökan skall

 anges den försäkringsklass, som rörelsen

 skall avse. Ansökan skall lämnas in till

 Finansinspektionen.

 Till ansökan skall fogas en plan för den

 tilltänkta verksamheten i Sverige.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om vad verksam-

 hetsplanen skall innehålla och vilka

 ytterligare handlingar som skall fogas

 till ansökan.

 Finansinspektionen skall överlämna

 planen och uppgifter om inspektionens

 iakttagelser vid granskning av planen

 till behöriga myndigheter i

 försäkringsgivarens hemland för yttrande.

 Om ett yttrande inte avgetts inom tre

 månader efter det att de överlämnade

 handlingarna tagits emot av behöriga

 myndigheter i försäkringsgivarens

 hemland, skall det anses som om ett

 yttrande avgetts till försäkringsgivarens

 förmån.

 Finansinspektionen skall med eget

 yttrande överlämna ansökan till rege-

 ringen.

 2 § Regeringen beviljar koncession om

 den planerade verksamheten kan antas

 komma att uppfylla kraven på en sund för-

 säkringsverksamhet. I samband därmed

 godkänner regeringen en företrädare.

 Koncession får inte vägras på den grunden

 att det inte finns behov av ytterligare

 etableringar på försäkringsmarknaden.

 I samband med beviljandet av

 koncessionen godkänner regeringen de

 grunder för verksamheten som anges i 5

 kap. 3 §. Grunderna skall godkännas om de

 överensstämmer med denna lag och andra

 författningar.

 Koncession skall meddelas i enlighet med

 den indelning som anges i 2 kap. 3 a och

 3 b §§ försäkringsrörelselagen (1982:7-

 13).

 3 § Bestämmelserna i 1-2 §§ gäller också

 när en försäkringsgivare avser att ändra

 grunderna eller utvidga sin verksamhet

 till en ny försäkringsklass eller ett

 nytt verksamhetsområde.

 Avser ansökan endast ändring av

 grunderna, utvidgning av beviljad kon-

 cession till en ny försäkringsklass eller

 utbyte av koncession för en viss

 försäkringsklass mot koncession för en

 annan klass, får Finansinspektionen

 besluta i ärendet i regeringens ställe,

 om ärendet inte är av principiell

 betydelse eller i övrigt av synnerlig

 vikt.

 Utses en ny företrädare skall denne

 godkännas av Finansinspektionen.

 Koncession och anmälan vid

 gränsöverskridande verksamhet

 4 § Ansökan om koncession för

 gränsöverskridande verksamhet enligt 2

 kap. 2 § andra stycket skall göras hos

 Finansinspektionen. Till ansökan skall

 fogas dels en plan för den tilltänkta

 verksamheten i Sverige, dels bestämmelser

 om hur premiereserv skall beräknas, om

 försäkringstagarnas rätt till återköp och

 fribrev, om återbäring till

 försäkringstagarna samt, om inte

 Finansinspektionen medger undantag, om

 hur försäkringspremier skall beräknas.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om vad

 verksamhetsplanen skall innehålla och

 vilka ytterligare handlingar som skall

 fogas till ansökan.

 Koncession skall beviljas inom sex

 månader om de uppgifter försäkrings-

 givaren lämnat står i överensstämmelse

 med denna lag och andra författningar.

 Har koncession inte beviljats inom den

 angivna tiden skall det anses som att

 ansökan avslagits.

 Sedan koncession beviljats får

 försäkringsgivaren inte utan Finans-

 inspektionens tillstånd ändra uppgifterna

 i verksamhetsplanen eller de bestämmelser

 som avses i första stycket. Vad som anges

 i första-tredje styckena skall gälla för

 sådana ändringar.

 5 § Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om vilka handlingar

 som skall fogas till en anmälan om

 gränsöverskridande verksamhet enligt 2

 kap. 2 § första stycket.

 När Finansinspektionen har fått del av

 en anmälan om gränsöverskridande

 verksamhet och de handlingar som skall

 fogas till denna får försäkringsgivaren

 starta sin verksamhet.

 Sedan anmälan skett enligt första

 stycket får en försäkringsgivare inte

 ändra de slag av risker som skall

 försäkras förrän han har anmält ändringen

 till Finansinspektionen.

 6 § En försäkringsgivare som har

 koncession att driva försäkringsrörelse

 här i landet genom agentur eller filial

 och som har för avsikt att från agenturen

 eller filialen marknadsföra försäkringar

 avseende risker i ett annat EES-land

 skall underrätta Finansinspektionen om

 detta med angivande av i vilket land

 marknadsföringen skall ske och vilket

 slag av risker denna skall avse.

 Vad som anges i första stycket skall

 gälla även när en försäkringsgivare avser

 att utvidga sin verksamhet.

 Finansinspektionen får från

 försäkringsgivaren infordra en plan för

 den tilltänkta verksamheten.

 Finansinspektionen skall på ansökan

 utfärda intyg om vilka försäkringsklasser

 försäkringsgivarens koncession här i

 landet omfattar och om att inspektionen

 inte har någon invändning mot att

 försäkringsgivaren i ett annat EES-land

 marknadsför försäkringar genom agenturen

 eller filialen. Intyg skall utfärdas om

 den planerade verksamheten kan antas

 komma att uppfylla kraven på en sund

 försäkringsverksamhet i det land där

 marknadsföringen skall ske och det kan

 antas att den inte leder till skada för

 verksamheten här i landet.

 Medgivande till annan verksamhet än

 försäkringsrörelse

 7 § Ansökan om medgivande för en

 försäkringsgivare att driva annan rörelse

 här i landet än försäkringsrörelse skall

 ges in till Finansinspektionen och vara

 åtföljd av fullmakt för företrädaren att

 beträffande den med ansökan avsedda

 verksamheten företräda försäkringsgivaren

 gentemot tredje man samt vid domstolar

 och andra myndigheter.

 4 kap. Särskilda bestämmelser om ombud

 för

 försäkringssammanslutningar

 1 § I en generalrepresentation för en

 försäkringssammanslutning ansvarar

 ombudet för den verksamhet som

 försäkringsgivarna i sammanslutningen

 driver enligt denna lag. Ombudet är

 skyldigt att rätta sig efter svenska

 myndigheters beslut och föreskrifter i

 alla de förhållanden som hänför sig till

 verksamheten.

 2 § Ombudet skall föra en förteckning

 över dels de särskilda medhjälpare som

 har rätt att för försäkringsgivarna i

 sammanslutningen förvärva

 försäkringsaffärer, dels de försäkringar

 som dessa medhjälpare förmedlar för

 sammanslutningen. Härvid skall för varje

 försäkring anges de premier och

 skadeersättningar som är att hänföra till

 försäkringen. Uppgifterna skall föras in

 fortlöpande och grundas på handlingar som

 härrör från affärshändelser.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 meddela närmare föreskrifter om

 förteckningen och handlingarna enligt

 första stycket.

 5 Kap. Om försäkringsrörelsens bedrivande

 1 § Bestämmelserna i detta kapitel

 gäller för försäkringsrörelse som bedrivs

 här i landet genom en generalagent, en

 filial eller, i fråga om

 försäkringsgivare i en

 försäkringssammanslutning, en general-

 representation.

 För sådan gränsöverskridande verksamhet

 som avses i 2 kap. 2 § andra stycket

 gäller 2 § första-fjärde styckena, 5-7

 och 9 §§. Vad som där sägs om företrädare

 skall i stället avse försäkringsgivaren.

 Försäkringstekniska skulder m.m.

 2 § Företrädaren skall för varje

 räkenskapsår upprätta en redogörelse för

 försäkringsgivarens verksamhet här i

 landet. Redogörelsen skall upprättas

 enligt formulär som fastställts av

 Finansinspektionen.

 I redogörelsen skall, under beteckningen

 försäkringstekniska skulder, som skuld

 tas upp det beräknade värdet vid

 räkenskapsårets utgång av för-

 säkringsgivarens ansvarighet på grund av

 1. löpande försäkringar (premiereserv),

 2. försäkringsersättningar för

 inträffade försäkringsfall (ersättnings-

 reserv),

 3. utgifterna för reglering av

 inträffade försäkringsfall (skadebehand-

 lingsreserv),

 4. sådan tilldelad återbäring inom

 livförsäkringsrörelse som inte har för-

 fallit till betalning och

 5. sådan tilldelad återbäring inom

 skadeförsäkringsrörelse som inte har

 förfallit till betalning.

 Sådan tilldelad återbäring inom

 livförsäkringsrörelsen som har förfallit

 till betalning men inte kunnat betalas ut

 skall föras till ersättningsreserven.

 Ansvarar flera försäkringsgivare

 solidariskt för en försäkring, skall i

 den enskilda försäkringsgivarens

 redovisning av försäkringstekniska skul-

 der endast beaktas den del av

 försäkringen som enligt avtal mellan för-

 säkringsgivarna belöper på denna

 försäkringsgivare.

 En försäkringsgivare som från ett fast

 driftställe här i landet driver

 gränsöverskridande verksamhet avseende

 skadeförsäkring skall särskilt redovisa

 det försäkringstekniska resultatet

 avseende denna verksamhet om den årliga

 premieintäkten, utan avdrag för

 återförsäkring, från ett EES-land

 överstiger ett belopp som motsvarar 2 500

 000 ecu. Finansinspektionen får meddela

 närmare föreskrifter avseende denna

 redovisning.

 3 § För livförsäkring skall, om det inte

 med hänsyn till försäkringens särskilda

 natur finns anledning till undantag,

 grunder upprättas beträffande

 1. beräkning av försäkringspremier och

 premiereserv,

 2. försäkringstagares rätt till återköp

 och fribrev,

 3. belåning av försäkringsbrev hos

 försäkringsgivaren,

 4. verkan av underlåten premiebetalning,

 5. försäkringstagares rätt när

 försäkringen upphör i förtid av annan

 anledning än som avses i 2 och 4 eller

 försäkringsgivaren annars är fri från

 ansvar för försäkringsfall,

 6. förräntning av försäkringsbelopp som

 förfallit till betalning.

 4 § Med avseende på de i 3 § 1-4 angivna

 grunderna tillämpas 7 kap. 3 §, 4 §

 första-fjärde styckena samt 5-7 §§

 försäkringsrörelselagen (1982:713).

 Beträffande övergångsgrunder enligt 7

 kap. 4 § första-fjärde styckena nämnda

 lag gäller dock 3 kap. 3 § i fråga om

 ändring av grunder och 8 kap. 1 § i fråga

 om kungörande. Som villkor för god-

 kännande av övergångsgrunder får

 bestämmas, att försäkringsgivaren skall

 införa tillgångar utöver vad som

 motsvarar de försäkringstekniska

 skulderna i det register som avses i 9 §.

 Tillgångarna

 5 § Tillgångar motsvarande värdet av de

 försäkringstekniska skulderna för

 livförsäkring skall vid varje tidpunkt

 redovisas i sådana tillgångar som anges i

 7 kap. 9 § första stycket 1-8 och 10-12

 försäkringsrörelselagen (1982:713) eller,

 i den mån Finansinspektionen medger det,

 värdet av återförsäkringsgivarnas

 ansvarighet på grund av livförsäkringar

 som har övertagits i återförsäkring.

 Utan hinder av första stycket får ett

 belopp, motsvarande högst tjugo procent

 av de försäkringstekniska skulderna för

 egen räkning, redovisas i andra

 tillgångar än sådana som nämns i första

 stycket, dock inte i aktier.

 Med de försäkringstekniska skulderna för

 egen räkning förstås den del av de

 försäkringstekniska skulderna, som inte

 motsvarar värdet av åter-

 försäkringsgivarnas ansvarighet.

 6 § För de tillgångar som används för

 redovisning av de försäkringstekniska

 skulderna gäller 7 kap. 9 a §

 försäkringsrörelselagen (1982:713).

 7 § Värdehandlingar får vid redovisning

 enligt 5 § inte tas upp till högre värde

 än som följer av bestämmelserna i

 bokföringslagen (1976:125) om värdering

 av omsättningstillgångar. De får dock tas

 upp till samma värde som beräknats

 närmast föregående räkenskapsår eller, om

 värdehandlingen anskaffats under

 räkenskapsåret, anskaffningsvärdet. Detta

 gäller endast om värdehandlingarna kan

 avyttras till ett värde, som motsvarar

 detta högre värde vid tidpunkter som får

 anses tillfredsställande med hänsyn till

 de försäkringsutfästelser som

 värdehandlingarna säkerställer.

 8 § För skadeförsäkring av annat slag än

 sådan sjuk-, olycksfalls- och

 avgångsbidragsförsäkring beträffande

 vilken bestämmelserna om livförsäkring

 tillämpas med stöd av 1 kap. 2 tredje

 stycket, gäller bestämmelserna i 7 kap.

 10 § andra och tredje styckena

 försäkringsrörelselagen (1982:713).

 9 § Det skall föras ett register som vid

 varje tidpunkt utvisar de tillgångar som

 motsvarar de försäkringstekniska

 skulderna enligt 5 §.

 Om en tillgång, som antecknats i

 registret, har upplåtits med sådan rätt

 att dess fulla värde inte kan utnyttjas

 till täckning av försäkringstekniska

 skulder enligt 2 §, skall detta antecknas

 i registret.

 Försäkringstagarnas förmånsrätt enligt 4

 a § förmånsrättslagen (1970:979) omfattar

 de tillgångar som finns upptagna i

 registret, när försäkringsgivaren

 försätts i konkurs eller utmätning äger

 rum eller särskild administration träder

 in. Förmånsrätten följer med fordran som

 grundas på avtal om livförsäkring eller

 på avtal om återförsäkring avseende

 livförsäkring. En fordran på grund av ett

 avtal om livförsäkring har företräde

 framför återförsäkrares fordran.

 Företrädaren skall se till att det till

 Finansinspektionen sänds in dels

 beräkningar av de försäkringstekniska

 skulderna, dels kopior av registret.

 10 § Om en försäkringsgivare, genom en

 agentur eller filial här i landet, driver

 gränsöverskridande verksamhet i ett annat

 EES-land och om det krävs tillstånd där

 för sådan verksamhet, skall för den delen

 av verksamheten bestämmelserna i det

 landet gälla om

 1. beräkning av försäkringstekniska

 skulder,

 2. redovisning av tillgångar motsvarande

 de försäkringstekniska skulderna,

 3. var dessa tillgångar skall vara

 lokaliserade och hur de skall skyddas mot

 valutakursförluster, samt

 4. såvitt avser livförsäkring,

 återbäring samt försäkringars fribrevs-

 och återköpsvärde.

 Allmänna bestämmelser

 11 § Försäkringstekniska utredningar och

 beräkningar som angår försäkringsgivares

 här i landet drivna livförsäkringsrörelse

 skall utföras under överinseende av en av

 Finansinspektionen godkänd aktuarie.

 12 § En försäkringsgivare eller

 företrädare får inte till fördel för en-

 skilda försäkringstagare eller grupper av

 försäkringstagare, på annat sätt än genom

 återbäring, medge direkt eller indirekt

 nedsättning av de livförsäkringspremier,

 som försäkringsgivaren enligt fastställda

 grunder bestämt för sin rörelse här i

 landet.

 13 § Företrädaren skall övervaka att

 anskaffning av ansökningar om försäkring

 hos företaget sker på ett sätt som

 överensstämmer med god affärssed i

 Sverige. I fråga om en försäkringssam-

 manslutning åligger detta

 försäkringsgivarna.

 14 § På begäran av den som biträtt en

 försäkringsgivare i dennes anskaff-

 ningsverksamhet skall Finansinspektionen

 utfärda intyg över verksamhetens

 omfattning och innehåll om sådant intyg

 krävs för att få driva liknande

 verksamhet i ett annat EES-land.

 Försäkringsgivaren och den som begärt

 intyg skall lämna inspektionen de

 upplysningar som behövs för att

 inspektionen skall kunna fullgöra denna

 skyldighet.

 15 § Om företrädaren inte kan utöva sitt

 uppdrag, om han avsäger sig det eller om

 fullmakten återkallas, skall Finansin-

 spektionen för tiden till dess hindret

 upphört eller en ny företrädare blivit

 befullmäktigad och godkänd förordna ett

 ombud att på försäkringsgivarens vägnar

 ta emot stämning och i övrigt företräda

 denne med avseende på redan meddelade

 försäkringar. Ett sådant förordnande

 skall inspektionen genast kungöra i Post-

 och Inrikes Tidningar. Till dess att en

 sådan kungörelse skett får, beträffande

 andra försäkringsgivare än

 försäkringsgivare i försäkrings-

 sammanslutning, försäkringstagare hos

 inspektionen sätta in förfallen

 försäkringspremie med samma verkan som om

 den blivit betald till försäk-

 ringsgivaren.

 6 kap. Om tillsyn över

 försäkringsverksamheten

 Tillsynens inriktning

 1 § Verksamhet som bedrivs enligt denna

 lag skall stå under tillsyn av

 Finansinspektionen i den utsträckning som

 följer av lagen. Inspektionen skall verka

 för en sund utveckling av verksamheten.

 Inspektionen skall lämna de uppgifter

 till behöriga myndigheter i försäk-

 ringsgivarnas hemländer som dessa

 myndigheter behöver för kontroll av

 försäkringsgivarnas soliditet samt i

 övrigt ha ett sådant nära samarbete med

 övriga EES-länders behöriga myndigheter

 som föranleds av avtalet om Europeiska

 ekonomiska samarbetsområdet.

 Vid verksamhet genom etablering

 2 § När försäkringsgivaren börjat sin

 verksamhet här i landet skall

 företrädaren genast underrätta

 Finansinspektionen om detta.

 3 § Företrädaren skall lämna

 Finansinspektionen de upplysningar som

 inspektionen begär om försäkringsgivaren

 och den verksamhet som denne driver här i

 landet genom etablering.

 Företrädaren skall hålla tillgångar samt

 räkenskaper och andra handlingar

 tillgängliga för granskning av

 Finansinspektionen.

 Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen får

 meddela föreskrifter om vilka

 upplysningar som en försäkringsgivare

 skall lämna till inspektionen.

 4 § Skyldighet enligt 3 § att lämna

 upplysningar och hålla tillgångar och

 handlingar tillgängliga för granskning

 åligger även

 1. styrelsen och verkställande

 direktören i aktiebolag som driver verk-

 samhet här i landet med föremål

 uteslutande att biträda försäkringsgivare

 som driver rörelse här i landet,

 2. ordförande och verkställande direktör

 eller motsvarande befattningshavare i

 tarifförening, skaderegleringsnämnd,

 villkorsnämnd eller annat liknande organ,

 som här i landet biträder sådan

 försäkringsgivare vid rörelsens

 bedrivande, och

 3. personer som är införda i en

 förteckning som anges i 4 kap. 2 §.

 5 § Finansinspektionen får meddela de

 erinringar i fråga om försäkringsgivares

 verksamhet här i landet som inspektionen

 anser behövliga.

 Finansinspektionen skall förelägga

 försäkringsgivaren att vidta rättelse, om

 inspektionen finner att

 1. avvikelse skett från denna lag eller

 föreskrifter som har meddelats med stöd

 av denna lag eller grunderna, om sådana

 finns,

 2. grunderna inte längre är

 tillfredsställande med hänsyn till om-

 fattningen och beskaffenheten av

 försäkringsgivarens rörelse,

 3. de tillgångar som motsvarar värdet av

 de försäkringstekniska skulderna inte

 längre är tillräckliga, eller

 4. det i övrigt finns allvarliga

 anmärkningar mot försäkringsgivarens

 verksamhet.

 Om ett föreläggande enligt första

 stycket inte har följts inom den bestämda

 tiden och det anmärkta förhållandet inte

 heller på något annat sätt undanröjts,

 skall Finansinspektionen anmäla detta

 till regeringen.

 Följer en försäkringsgivare inte

 gällande bestämmelser om redovisning och

 täckning av försäkringstekniska skulder

 får regeringen, efter att ha underrättat

 behörig myndighet i försäkringsgivarens

 hemland, förbjuda försäkringsgivaren att

 fritt förfoga över sina tillgångar i

 Sverige.

 Om behörig myndighet i en

 försäkringsgivares hemland inskränker

 försäkringsgivarens rätt att förfoga över

 sina tillgångar, skall på begäran av

 myndigheten Finansinspektionen vidta

 samma åtgärder beträffande försäk-

 ringsgivarens tillgångar i Sverige.

 Finansinspektionen får besluta hur

 skadeförsäkringsverksamhet skall drivas

 efter ett sådant beslut som avses i

 tredje och fjärde styckena. För

 livförsäkringsverksamhet skall

 bestämmelserna i 7 kap. 2 § tillämpas.

 6 § Regeringen kan förklara koncessionen

 förverkad, om försäkringsgivaren

 1. inte längre uppfyller kraven för

 koncession här i landet, eller

 2. i annat fall allvarligt åsidosätter

 gällande bestämmelser för verksamheten

 här i landet, särskilt reglerna om

 redovisning och täckning av försäk-

 ringstekniska skulder.

 Innan regeringen förklarar koncessionen

 förverkad skall samråd ske med behörig

 myndighet i försäkringsgivarens hemland.

 I brådskande fall får regeringen förklara

 koncessionen förverkad utan föregående

 samråd. Hemlandsmyndigheten skall

 underrättas så snart det kan ske.

 Om försäkringsgivarens koncession i

 hemlandet har förklarats förverkad, skall

 regeringen genast förklara koncessionen i

 Sverige förverkad.

 Vid gränsöverskridande verksamhet

 7 § Om en försäkringsgivare med stöd av

 2 kap. 2 § första stycket marknadsför

 försäkringar här i landet från ett fast

 driftställe i ett annat EES-land, skall

 Finansinspektionen lämna behöriga

 myndigheter i det landet de uppgifter som

 dessa behöver för kontroll av

 försäkringstekniska skulder och

 tillgångar som motsvarar dessa.

 8 § Om en försäkringsgivare som

 marknadsför försäkringar enligt 2 kap. 2

 § överträder denna lag eller föreskrift

 som har meddelats med stöd av lagen,

 skall Finansinspektionen förelägga

 försäkringsgivaren att vidta rättelse.

 Underlåter försäkringsgivaren att vidta

 rättelse, skall inspektionen underrätta

 behöriga myndigheter i

 försäkringsgivarens hemland och i det

 land varifrån försäkringarna

 marknadsförs.

 Om försäkringsgivaren inte upphör med

 överträdelserna får Finansinspektionen

 återkalla koncessionen för

 gränsöverskridande verksamhet eller, om

 verksamheten inte är koncessionpliktig,

 förbjuda försäkringsgivaren att fortsätta

 sin marknadsföring och att meddela nya

 försäkringar här i landet. Inspektionen

 får vidta även andra åtgärder som behövs

 för att hindra fortsatta överträdelser.

 Innan åtgärd vidtas skall inspektionen

 underrätta behörig myndighet i det land

 där det fasta driftställe som marknadsför

 försäkringarna är beläget.

 Om den behöriga myndigheten i

 försäkringsgivarens hemland eller i det

 land där det fasta driftställe som

 marknadsför försäkringar är beläget

 förbjuder försäkringsgivaren att helt

 eller delvis förfoga över tillgångarna,

 skall inspektionen vidta alla nödvändiga

 åtgärder för att tillvarata

 försäkringstagarnas intressen. Om den

 utländska myndigheten återkallar

 försäkringsgivarens, agenturens eller

 filialens auktorisation, skall inspektio-

 nen förbjuda försäkringsgivaren att

 fortsätta sin marknadsföring och att

 meddela nya försäkringar här i landet.

 Om försäkringsgivarens samtliga fasta

 driftställen sammantaget har en årlig

 premieintäkt från skadeförsäkring från

 Sverige som, utan avdrag för

 återförsäkring, överstiger ett belopp som

 motsvarar 2 500 000 ecu får

 Finansinspektionen hos behörig myndighet

 i försäkringsgivarens hemland begära att

 försäkringsgivaren i hemlandet särskilt

 redovisar det försäkringstekniska

 resultatet avseende verksamheten i

 Sverige.

 Försäkringsgivaren skall lämna

 Finansinspektionen de upplysningar och

 handlingar som inspektionen begär för

 tillämpning av denna paragraf.

 Vite m.m.

 9 § Om det kan antas att någon driver

 sådan verksamhet att denna lag är

 tillämplig, får Finansinspektionen

 förelägga denne att lämna de upplysningar

 om verksamheten som behövs för att bedöma

 om lagen är tillämplig.

 Om Finansinspektionen finner att någon

 utan koncession driver tillståndspliktig

 verksamhet, skall inspektionen förelägga

 denne att inom viss tid ansöka om

 koncession eller vidta de ändringar i

 verksamheten som inspektionen anger eller

 också upphöra med verksamheten.

 Bestämmelsen i andra stycket skall i

 tillämpliga delar gälla om Finans-

 inspektionen finner att någon driver

 gränsöverskridande verksamhet utan att

 anmälan skett.

 Ett föreläggande enligt denna paragraf

 får riktas såväl mot försäkringsgivaren

 som mot den som här i landet, i syfte att

 förmå någon att teckna försäkring hos

 försäkringsgivaren, är verksam för

 försäkringsgivarens räkning.

 10 § Finansinspektionen kan förena ett

 föreläggande eller förbud enligt denna

 lag med vite.

 11 § En försäkringsgivare skall med

 årliga avgifter bekosta Finansinspek-

 tionens verksamhet enligt de närmare

 föreskrifter som regeringen meddelar.

 7 kap. Om försäkringsverksamhetens

 upphörande och om

 överlåtelse av försäkringsbestånd

 1 § Upphör en försäkringsgivare att

 driva försäkringsrörelse här i landet,

 åligger det försäkringsgivaren att med

 bifogande av giltig fullmakt hos

 Finansinspektionen uppge ombud, som

 godkänns av inspektionen, att på

 företagets vägnar företräda

 försäkringsgivaren med avseende på redan

 meddelade försäkringar. För tiden intill

 dess sådan anmälan har skett får

 Finansinspektionen förordna ett ombud med

 nämnda befogenhet. Inspektionen skall

 genast införa kungörelse i Post- och

 Inrikes Tidningar om godkännandet eller

 förordnandet. Intill dess sådant

 kungörande har skett, får

 försäkringstagare hos Finansinspektionen

 sätta in förfallen försäkringspremie med

 samma verkan som om den blivit inbetald

 till försäkringsgivaren.

 2 § Om en försäkringsgivares koncession

 att driva livförsäkringsrörelse här i

 landet har förklarats förverkad, skall en

 särskild administration för

 tillvaratagande av livförsäkringstagarnas

 rätt träda in. Finansinspektionen skall

 förvalta administrationsboet.

 Finansinspektionen skall genast för

 livförsäkringstagarnas räkning ta hand om

 samtliga tillgångar i vilka

 livförsäkringstagarna har förmånsrätt

 enligt 4 a § förmånsrättslagen

 (1970:979). Härmed övergår alla försäk-

 ringsgivarens rättigheter och skyldig-

 heter på grund av livförsäkringsavtalen

 på administrationsboet. Har

 livförsäkringarna återförsäkrats, gäller

 samma sak försäkringsgivarens rättigheter

 och skyldigheter på grund av

 återförsäkringarna.

 Så snart administrationen inträtt skall

 Finansinspektionen låta värdera de

 omhändertagna tillgångarna. Inspektionen

 skall vidare låta beräkna det belopp

 vartill de försäkringstekniska skulderna

 för livförsäkring uppgår. För det belopp

 med vilket värdet av tillgångarna

 understiger de försäkringstekniska

 skulderna för livförsäkring, ökade med en

 tjugondel, har administrationsboet

 fordringsrätt hos försäkringsgivaren.

 De försäkringar som övertagits av

 administrationsboet skall om möjligt

 överföras till en svensk eller utländsk

 försäkringsgivare, som har fått

 koncession för livförsäkringsrörelse här

 i landet. Anser Finansinspektionen att

 ett anbud om övertagande bör antas, skall

 inspektionen i Post- och Inrikes

 Tidningar och i övrigt på ett

 ändamålsenligt sätt kungöra anbudets

 innehåll. Kungörelsen skall innehålla

 föreläggande för försäkringstagarna, att

 inom en bestämd tid - minst en månad

 efter kungörelsens utfärdande - hos

 inspektionen anmäla om de har något att

 invända mot anbudet. Även den som inte är

 försäkringstagare men som har förvärvat

 rätt på grund av en försäkring skall få

 möjlighet att framföra invändningar.

 Finansinspektionens beslut att anta ett

 anbud skall kungöras i Post- och Inrikes

 Tidningar. När sådant kungörande sker,

 övergår ansvaret för det överlåtna

 försäkringsbeståndet på den övertagande

 försäkringsgivaren. Genom denna

 försäkringsgivares försorg skall samtliga

 försäkringstagare och de som förvärvat

 rätt på grund av en försäkring

 underrättas om överlåtelsen och de

 eventuella ändringar i villkoren som

 överlåtelsen medför.

 Om inte försäkringsbeståndet överlåtits

 inom ett år från det att administrationen

 trädde in, får tillgångarna säljas och

 medlen fördelas mellan

 försäkringstagarna.

 Om det vid överlåtelse av försäkringarna

 eller annars har uppstått överskott,

 skall detta i första hand användas till

 att betala kostnaden för administrationen

 och sådant bidrag som avses i 6 kap. 11 §

 och som inte erlagts. Återstoden skall

 överlämnas till den försäkringsgivare

 vars försäkringar varit föremål för

 administration.

 När en försäkringsgivares koncession

 förklarats förverkad, får nya för-

 säkringar inte meddelas. Under

 administrationstiden får dock sådana liv-

 försäkringar meddelas som föranleds av

 gällande försäkringsavtal.

 Av de livförsäkrings- och

 återbäringsbelopp som förfallit till

 betalning innan koncessionen förklarats

 förverkad skall så mycket betalas ut som

 skulle ha betalats om koncessionen inte

 förklarats förverkad.

 Av livförsäkrings- och

 återbäringsbelopp, som förfaller till

 betalning under administrationstiden, får

 innan administrationen avslutas endast

 betalas ut så mycket som

 Finansinspektionen anser kunna utbetalas

 utan att övriga livförsäkringstagares

 rätt försämras. Vad som nu har sagts

 skall även tillämpas i fråga om återköp

 av försäkring eller belåning av

 försäkringsbrev hos försäkringsgivaren.

 Skulle det efteråt visa sig att ett för

 stort belopp har utbetalts, skall

 återbetalning inte ske.

 Har en försäkringsgivare i annat fall än

 enligt första stycket upphört att driva

 livförsäkringsrörelse här i landet, är

 försäkringsgivaren likväl skyldig att på

 det sätt som anges i 5 kap. 5-7 och 9 §§

 redovisa tillgångar motsvarande värdet av

 de försäkringstekniska skulderna för

 redan meddelade livförsäkringar. Det

 åligger ombud, som har utsetts av försäk-

 ringsgivaren enligt 1 §, att fullgöra de

 skyldigheter enligt 5 kap. 2 och 9 §§

 samt 6 kap. 3 §, som förut åvilat

 företrädaren. Om ej tillgångar

 motsvarande värdet av de

 försäkringstekniska skulderna redovisas

 eller om det av annat skäl finns

 anledning anta att livförsäkringstagarnas

 rätt på grund av försäkringsavtalen

 äventyras, ankommer det på Finansinspek-

 tionen att besluta om administration

 enligt första stycket skall inträda. Om

 de till redovisning avsatta tillgångarna

 anses otillräckliga får dock

 administration inte föreskrivas, förrän

 Finansinspektionen har förelagt

 försäkringsgivaren att fylla bristen och

 denna inte täckts inom fyra veckor efter

 det att sådant föreläggande skett. Om i

 ett sådant fall admininstration inträder,

 skall bestämmelserna i första stycket om

 upphörande av företagets rätt att driva

 livförsäkringsrörelse här i landet i

 stället avse meddelandet av beslut om

 administration.

 3 § En försäkringsgivare som har

 koncession enligt 2 kap. 1 § får med

 Finansinspektionens tillstånd helt eller

 delvis överlåta sitt försäkringsbestånd

 till en annan försäkringsgivare, som i

 Sverige har fått koncession att driva

 sådan försäkringsrörelse.

 Om det försäkringsbestånd som

 överlåtelsen avser består av försäkringar

 som meddelats genom gränsöverskridande

 verksamhet får tillstånd ges endast om

 behörig myndighet i det land där riskerna

 är belägna samtycker till överlåtelsen

 och den övertagande försäkringsgivaren

 där uppfyller kraven för gräns-

 överskridande verksamhet med de

 försäkringar som överlåtelsen avser.

 Är den övertagande försäkringsgivaren en

 utländsk EES-försäkringsgivare krävs för

 tillstånd, utöver vad som anges i andra

 stycket, att behörig myndighet i

 försäkringsgivarens hemland intygar att

 försäkringsgivaren har erforderlig

 kapitalbas sedan överlåtelsen beaktats.

 En försäkringsgivare som har fått

 koncession enligt 2 kap. 1 § får med

 Finansinspektionens tillstånd helt eller

 delvis överlåta sitt försäkringsbestånd

 som består av försäkringar som meddelats

 genom gränsöverskridande verksamhet till

 en EES-försäkringsgivare med fast

 driftställe i det land där riskerna är

 belägna. Tillstånd får medges endast om

 behörig myndighet i övertagande

 försäkringsgivares hemland intygar att

 försäkringsgivaren har erforderlig

 kapitalbas sedan överlåtelsen beaktats

 och behörig myndighet i det land där

 riskerna är belägna samtycker till

 överlåtelsen.

 Ansökan om tillstånd skall göras av

 såväl överlåtare som övertagare. Vid

 ansökningen skall fogas det avtal, som

 träffats angående överlåtelsen. Med

 avseende på ansökningen gäller vidare vad

 i 15 kap. 3 § andra stycket och 4 § andra

 stycket försäkringsrörelselagen

 (1982:713) föreskrivs i tillämpliga

 delar.

 Bifalls ansökningen, skall överlåtaren

 anses fritagen från sina förpliktelser på

 grund av det överlåtna

 försäkringsbeståndet, vilka förpliktelser

 i stället skall åvila övertagaren.

 Angående underrättelse om verkställd

 överlåtelse skall bestämmelsen i 15 kap.

 6 § försäkringsrörelselagen (1982:713)

 tillämpas.

 Finansinspektionen får meddela närmare

 föreskrifter om de handlingar som

 erfordras för tillstånd.

 8 kap. Särskilda bestämmelser

 1 § Finansinspektionen skall i Post- och

 Inrikes Tidningar kungöra

 1. beviljande av koncession eller

 utvidgning av koncession,

 2. godkännande av företrädare eller

 ändring av grunderna,

 3. ändring i bolagsordning eller

 liknande handling som innefattar ändring

 av försäkringsgivarens firma,

 4. förverkande av koncession, och

 5. tillstånd till överlåtelse av

 försäkringsbestånd.

 2 § Det som enligt denna lag har

 kungjorts i Post- och Inrikes Tidningar

 skall anses ha kommit till tredje mans

 kännedom, om det inte av omständigheterna

 framgår att han varken kände till eller

 hade bort känna till det som kungjorts.

 Innan sådant kungörande skett, kan

 förhållande, som enligt lagen skall

 kungöras, inte lagligen åberopas mot

 annan än den, som visas ha haft kännedom

 om det.

 3 § Är en handling, som enligt denna lag

 lämnas till Finansinspektionen, avfattad

 på främmande språk, skall den på begäran

 åtföljas av en bestyrkt svensk

 översättning.

 4 § Ett ombud, som enligt 5 kap. 15 §

 eller 7 kap. 1 § förordnats av Finans-

 inspektionen, har rätt att få ersättning

 av försäkringsgivaren med det belopp som

 bestäms av inspektionen.

 5 § En försäkringsgivare, som driver

 försäkringsrörelse här i landet, skall i

 alla meddelanden till allmänheten nämna

 sin associationsform och sitt hemland.

 Försäkringsbrev skall innehålla

 uppgifter både om de allmänna försäk-

 ringsvillkoren och om de särskilda

 villkoren för den försäkring som avses i

 brevet.

 I meddelanden till allmänheten om

 företagets fonder skall särskilt anges

 beloppet av ännu inte inbetalade

 förbindelser av delägare eller garanter

 om dessa belopp inräknats i fonderna.

 Om en försäkringsgivare marknadsför

 försäkringar avseende andra risker än

 stora risker genom gränsöverskridande

 verksamhet i ett annat EES-land, skall

 försäkringstagarna underrättas om i

 vilket land det fasta driftställe som

 avtalet skall ingås med är beläget. Sådan

 information skall även finnas på varje

 handling som lämnas till

 försäkringstagarna. Avtalet och

 försäkringsansökan, om den är bindande,

 skall innehålla adress till försäkrings-

 givarens huvudkontor och den agentur

 eller filial som avtalet ingås med. Om

 försäkringen omfattar den

 försäkringsklass som anges i 2 kap. 3 a §

 första stycket 10 försäkringsrörelselagen

 (1982:713) skall avtalet och en bindande

 försäkringsansökan även innehålla namn

 och adress till den som företräder för-

 säkringsgivaren vid skadefall.

 Innan ett avtal om livförsäkring ingås

 genom gränsöverskridande verksamhet i

 andra fall än som avses i 2 kap. 2 §

 andra stycket skall försäkringsgivaren

 till försäkringstagaren överlämna en

 handling där försäkringstagaren

 uppmärksammas på att försäkringsgivaren

 är underkastad tillsynsreglerna i det

 land där det försäkrande fasta driftstäl-

 let är beläget. Försäkringstagaren skall

 skriva under handlingen. Handlingen skall

 överensstämma med formulär som fastställs

 av regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finansinspektionen.

 6 § Finansinspektionens beslut om

 1. att avslå en ansökan om koncession

 enligt 3 kap. 3 eller 4 §,

 2. att avslå en ansökan om att utfärda

 intyg enligt 3 kap. 6 § fjärde stycket,

 3. att förbjuda en försäkringsgivare att

 förfoga över sina tillgångar enligt 6

 kap. 5 § femte stycket,

 4. att återkalla koncession för

 gränsöverskridande verksamhet eller

 förbjuda sådan verksamhet enligt 6 kap. 8

 § tredje eller fjärde stycket eller

 5. om att förelägga vite får överklagas

 till kammarrätten.

 Finansinspektionens beslut i övrigt

 enligt denna lag får överklagas hos

 regeringen.

 Finansinspektionen får bestämma att

 beslut enligt första stycket skall gälla

 omedelbart.

 7 § Har regeringen eller

 Finansinspektionen i ett ärende om

 koncession inte fattat beslut sex månader

 efter det att ansökningen gavs in, får

 sökanden begära förklaring av kammarrät-

 ten att ärendet onödigt uppehålls. Har

 regeringen eller Finansinspektionen inte

 meddelat beslut inom sex månader efter

 det att en sådan förklaring avgetts,

 skall det anses som att ansökningen har

 avslagits.

 8 § Till böter eller fängelse i högst

 ett år döms den som uppsåtligen eller av

 oaktsamhet till Finansinspektionen

 meddelar oriktiga eller vilseledande

 uppgifter om sådana omständigheter som

 han är skyldig att lämna uppgift om

 enligt denna lag.

 9 § Till böter döms företrädare,

 personal eller annan som företräder

 försäkringsgivaren som bryter mot

 föreskrift i 5 kap. 12 § eller 8 kap. 5 §

 eller som på annat sätt än som anges i

 det sistnämnda lagrummet lämnar oriktiga

 uppgifter om försäkringsgivaren i

 meddelanden, som är avsedda för

 allmänheten.

 1. Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 2. En försäkringsgivare som omfattas av

 denna lag och som enligt lagen (1950:272)

 om rätt för utländska försäkringsföretag

 att driva försäkringsrörelse i Sverige

 har koncession vid denna lags

 ikraftträdande får med den

 tidsbegränsning som kan ha angetts i

 koncessionsbeslutet fortsätta med

 rörelsen till utgången av år 1995 eller,

 om ansökan om koncession i enlighet med 3

 kap. 2 § tredje stycket då har getts in,

 till dess att ansökningen har prövats

 slutligt.

 3. En ansökan om koncession enligt de

 nya bestämmelserna skall prövas av

 Finansinspektionen, om inte bifall till

 ansökningen innebär en förlängning eller

 en väsentlig utvidgning av den tidigare

 koncessionen. I sådant fall prövas

 ansökningen av regeringen. När ett sådant

 ärende skall prövas av Finansinspektionen

 gäller 8 kap. 7 §. Finansinspektionen

 skall, i samband med prövningen av en

 koncessionsansökan, även pröva ansökan om

 godkännande av grunder.

 4. Bestämmelserna om förbud mot att

 förena livförsäkringsrörelse med

 skadeförsäkringsrörelse enligt 2 kap. 5 §

 skall tillämpas även för försäk-

 ringsgivare som avses i punkt 2.

 5. Försäkringsgivare som avses i 2 och

 som har deponerat värdehandlingar i

 bankinstitut enligt 6 § första stycket 5,

 10 och 15 a §§ lagen (1950:272) om rätt

 för utländska försäkringsföretag att

 driva försäkringsrörelse i Sverige, har

 rätt att få ut de deponerade tillgångarna

 när sådan ansökning som avses i 2 har

 bifallits. För tiden intill dess

 ansökningen har prövats slutligt skall

 vad som föreskrivs om sådan deponering i

 10 § andra stycket, 13 § andra stycket,

 15 a §, 16 §, 21 § första stycket andra

 meningen, 25 § andra stycket 3, 27 §

 andra stycket och 28 § lagen om rätt för

 utländska försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige gälla. Har

 försäkringsgivaren vid utgången av den

 tid som anges i 2 inte gett in ansökan om

 koncession skall vad som föreskrivs om de

 deponerade tillgångarna i 27 och 28 §§

 lagen om rätt för utländska försäkrings-

 företag att driva försäkringsrörelse i

 Sverige gälla.

 218

 2 Förslag till

 Lag om vissa avtalsvillkor för

 rättsskyddsförsäkring

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 § Denna lag gäller avtal om

 försäkringar enligt 2 kap. 3 a § första

 stycket klass 17 försäkringsrörelselagen

 (1982:713), rättsskyddsförsäkring.

 2 § Om en försäkring omfattar även andra

 försäkringsklasser än rättsskydds-

 försäkring, skall rättsskyddet tas upp

 som en särskild del av försäkringsbrevet

 eller motsvarande handling. Rättsskyddets

 omfattning skall anges i brevet eller

 handlingen.

 3 § Ett avtal om rättsskyddsförsäkring

 som meddelas av en försäkringsgivare som

 har koncession att driva

 försäkringsrörelse här i landet, skall

 innebära att den försäkrade vid

 försäkringsfall har rätt att efter eget

 val utse en advokat eller annan lämplig

 person att biträda honom. Denna rätt får

 inskränkas endast om valet av en viss

 person skulle medföra avsevärt ökade

 kostnader som inte är motiverade av den

 rättsliga angelägenhetens beskaffenhet

 eller omfattning. Den försäkrade skall

 underrättas om rätten att utse advokat

 eller annan lämplig person när han

 anmäler försäkringsfallet till

 försäkringsgivaren.

 4 § En tvist om rättsskyddsförsäkring

 mellan försäkringsgivaren och den

 försäkrade skall prövas av tre skiljemän

 om försäkringstagaren begär det. Om inte

 annat följer av denna paragraf, gäller i

 fråga om skiljemännen och förfarandet

 inför dem i tillämpliga delar vad som är

 föreskrivet i lagen (1929:145) om

 skiljemän. Part som är missnöjd med

 skiljedomen har rätt att väcka talan vid

 domstol inom sextio dagar från det att

 han fick del av skiljedomen i huvudskrift

 eller bestyrkt avskrift. Rätt domstol vid

 klander av skiljedom är tingsrätten i den

 ort där den försäkrade har sitt hemvist.

 En försäkrad kan även väcka talan mot

 försäkringsgivaren vid tingsrätten i den

 ort där försäkringsgivarens styrelse har

 sitt säte. Finns inte någon domstol som

 är behörig, skall målet tas upp av Stock-

 holms tingsrätt.

 Rätten att påkalla sådant förfarande som

 anges i första stycket skall anges i

 försäkringsvillkoren. När tvist uppstår

 skall den försäkrade underrättas om att

 han har rätt att påkalla sådant

 förfarande. Om den försäkrade är

 konsument skall han även underättas om

 vilka andra möjligheter som finns att få

 tvisten prövad.

 5 § Bestämmelserna i 3 och 4 §§ gäller

 inte sådana åtgärder som försäk-

 ringsgivaren vidtar på grund av en

 ansvarsförsäkring för att företräda den

 försäkrade vid undersökningar eller för-

 handlingar, om åtgärderna vidtas för att

 tillvarata även försäkringsgivarens

 intressen. Bestämmelserna gäller inte

 heller vid tvister eller risker som

 hänför sig till eller har samband med

 fartyg som används i sjöfart.

 Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer. Lagen tillämpas på

 försäkringar som har meddelats eller

 förnyats efter ikraftträdandet.

 219

 3 Förslag till

 Lag om ändring i försäkringsrörelselagen

 (1982:713)

 Härigenom föreskrivs i fråga om

 försäkringsrörelselagen (1982:713)1

 dels att 19 kap. 4 § skall upphöra att

 gälla,

 dels att 1 kap. 2-8 och 10 §§, 2 kap.

 3-6, 13, 14, 16 och 18 §§, 7 kap. 1,

 9-11, 17 och 19 §§, 11 kap. 1 §, 13 kap.

 1 och 3 §§, 14 kap. 22 §, 15 kap. 1 och

 3 §§, 19 kap. 1, 3, 5, 11 och 13 §§ samt

 21 kap. 2 § skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken närmast före 12 kap. 9

 § skall lyda "Reservfonden,

 utjämningsfond för kreditförsäkring och

 annan användning av försäkringsbolagets

 egendom",

 dels att det i lagen skall föras in ett

 nytt kapitel, 2 a kap., samt femton nya

 paragrafer, 1 kap. 8 a §, 2 kap. 3 a-3 c

 §§, 7 kap. 12, 16 a och 22-28 §§, 12 kap.

 9 a § och 19 kap. 13 a §, av följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §

 Denna lag gäller inte för försäk-

 ringsrörelse som drivs enligt andra

 författningar eller som utövas av

 försäkringsanstalter som inrättats av

 staten.

 Särskilda Särskilda

 bestämmelser finns bestämmelser om ut-

 om utländska ländska

 försäkringsföretags försäkringsgivare

 rätt att driva för- finns i lagen

 säkringsrörelse här (1950:272) om rätt

 i landet. för utländska

 försäkringsföretag

 att driva försäk-

 ringsrörelse i

 Sverige och lagen

 (1993:000) om

 utländska

 EES-försäkringsgivares

 verksamhet i

 Sverige.

 3 §

 Ett försäkringsbolag får inte driva annan

 rörelse än försäkringsrörelse, om det

 inte finns särskilda skäl för det.

 Med direkt Rörelse som avses

 livförsäkrings- i 2 kap. 3 b §

 rörelse får inte (direkt

 förenas försäk-

 livförsäkringsrörel-

 ringsrörelse som se) får förenas

 avser annat än per- endast med direkt

 sonförsäkring. skade-

 försäkringsrörelse

 som avses i 2 kap.

 3 a § klasserna 1

 och 2 samt med

 rörelse avseende

 återförsäkring av

 sådan försäkring

 och av livför-

 säkring om inte

 annat följer av

 tredje stycket.

 1Senaste lydelse av 19 kap. 4 §

 1991:1767.

 220

 Utöver vad som

 följer av andra

 stycket får direkt

 livförsäkrings-

 rörelse och

 skadeför-

 säkringsrörelse

 bedrivas i samma

 försäkringsbolag om

 sådan samtidig

 verksamhet bedrevs

 vid tidpunkten för

 undertecknandet av

 avtalet om

 Europeiska

 ekonomiska

 samarbetsområdet,

 den 2 maj 1992.

 Direkt

 livförsäkringsrörelse

 och skade-

 försäkringsrörelse

 som bedrivs i samma

 försäkringsbolag

 enligt andra och

 tredje styckena

 skall hållas

 åtskilda inom

 bolaget.

 4 §

 Med Med

 livförsäkringsbolag livförsäkringsbolag

 förstås i denna lag förstås i denna lag

 bolag vilkas försäk- bolag som uteslu-

 ringsrörelse ute- tande eller så gott

 slutande eller så som uteslutande

 gott som uteslutande driver direkt

 avser person- livförsäk-

 försäkring ringsrörelse enligt

 (livförsäkring, 2 kap. 3 b § eller

 sjuk- och olyck- rörelse avseende

 sfallsförsäkring, återförsäkring av

 avgångsbi- livförsäkring.

 drags försäkring Andra bolag är

 samt arbetslös- skadeförsäkringsbo-

 hetsförsäkring). lag.

 Andra bolag är

 skadeförsäkr-

 ingsbolag.

 5 §2

 Bestämmelserna om Bestämmelserna om

 livförsäkring gäller livförsäkring, med

 också i fråga om undantag för 1 kap.

 personförsäkringar 8 a §, 7 kap. 22,

 av annat slag. De 23 och 26 §§,

 behöver dock inte -får tillämpas för

 tillämpas för sådana skadeförsäkringar

 personförsäkringar som avses i 2 kap.

 som har meddelats 3 a § klasserna 1

 antingen för en tid och 2 samt för

 av längst fem år avgån-

 eller mot en premie

 gsbidragsförsäkringar,

 som är beräknad och -behöver inte

 bestämd för längst tillämpas för

 fem år i sänder. sådana livför-

 säkringar som

 avses i 2 kap. 3 b

 § klasserna 1 b

 och 4 om premien

 är beräknad och

 bestämd för längst

 fem år.

 Ersättning, som utges i form av livränta

 eller sjukränta, tillhör endera

 livförsäkring eller annan försäkring

 beroende på vilket av dessa slag av

 försäkringar som har meddelats. Har en

 sådan ränta inköpts i ett

 livförsäkringsbolag, skall den dock i

 detta bolag höra till livförsäkring.

 2Senaste lydelse 1989:1081.

 221

 För sådan livränta För sådan livränta

 eller sjukränta som eller sjukränta som

 tillhör annan för- tillhör annan

 säkring än försäkring än

 livförsäkring gäller livförsäkring

 de särskilda be- gäller de särskilda

 stämmelserna om bestämmelserna om

 livförsäkring i livförsäkring i 2

 2 kap. 3 och 4 §§, 7 kap. 3 och 4 §§, 7

 kap. 9, 9 a, 10 a kap. 9, 9 a, 10 a

 och 11 §§, 8 kap. 18 och 11 §§, 8 kap.

 §, 14 kap. 7, 21 och 18 § samt 14 kap.

 24*28 §§ samt 19 k- 7, 21 och 24*28 §§.

 ap. 3 och 4 §§.

 6 §

 I ett försäkringsaktiebolag svarar

 delägarna inte personligen för bolagets

 förpliktelser.

 FörsäkringsaktiebolagetsÄr bolagets

 aktiekapital skall aktiekapital för-

 bestämmas med hänsyn delat på flera

 till omfattningen aktier, skall dessa

 och beskaffenheten lyda på lika

 av den planerade belopp.

 rörelsen. Är ak-

 tiekapitalet

 fördelat på flera

 aktier, skall dessa

 lyda på lika belopp.

 7 §

 Delägare i ett Delägare i ett

 ömsesidigt försäk- ömsesidigt försäk-

 ringsbolag är ringsbolag är

 försäkringstagarna. försäkringstagarna.

 Återförsäk- Återförsäk-

 ringstagare skall ringstagare skall

 dock inte på grund dock inte på grund

 av återförsäkringen av återförsäkringen

 anses som delägare. anses som delägare.

 I fråga om I fråga om

 personförsäkring och livförsäkring,

 återförsäkring sjuk- och olycks-

 svarar endast fallsförsäkring som

 bolagets tillgångar avses i 2 kap. 3 a

 för dess § klasserna 1 och 2

 förpliktelser. För ,

 försäkringar av

 avgångs-bidragsförsäkring

 annat slag svarar samt återförsäkring

 delägarna person- svarar endast bola-

 ligen för bolagets gets tillgångar för

 förpliktelser utan dess förpliktelser.

 begränsning eller För försäkringar av

 med begränsning till annat slag svarar

 ett visst belopp. delägarna

 personligen för

 bolagets

 förpliktelser utan

 begränsning eller

 med begränsning

 till ett visst be-

 lopp.

 Delägarnas ansvarighet får göras

 gällande endast på det sätt som

 föreskrivs i denna lag.

 Med delägare avses i de följande

 kapitlen endast delägare i ett ömsesidigt

 försäkringsbolag.

 8 §

 Ett ömsesidigt Ett ömsesidigt

 försäkringsbolag får försäkringsbolag

 inte bildas utan får inte bildas

 garantikapital, om utan garantikapi-

 det inte finns tal, om det inte

 särskilda skäl för finns särskilda

 det. Garan- skäl för det.

 tikapitalet skall Garantikapitalet

 bestämmas med hänsyn skall betalas med

 till omfattningen pengar. Ga-

 och beskaffenheten rantikapitalet

 av den planerade rö- skall återbetalas

 relsen. när det inte längre

 Garantikapitalet behövs för

 skall betalas med rörelsens ändamåls-

 pengar. Garan- enliga bedrivande

 tikapitalet skall och det är fören-

 återbetalas när det ligt med

 inte längre behövs bestämmelserna om

 för rörelsens kapitalbasens

 ändamålsenliga be- sammansättning och

 drivande. Om villkor storlek i 7 kap.

 för sådan 22-27 §§. Om

 återbetalning finns villkor för sådan

 bestämmelser i 12 återbetalning finns

 kap. 4 §. bestämmelser i 12

 kap. 4 §.

 8 a §

 Ett

 försäkringsbolag

 skall, utöver till-

 gångar motsvarande

 försäkringstekniska

 skulder enligt 7

 kap. 1 §, vid varje

 tidpunkt ha en

 tillräcklig kapi-

 talbas.

 Bestämmelser om

 kapitalbasens sam-

 mansättning finns i

 7 kap. 22 § och 26

 § andra stycket för

 livförsäk-

 ringsrörelse och i

 7 kap. 24 § för

 skadeförsäkrings-

 rörelse.

 Vid utövandet av

 verksamheten skall

 kapitalbasen minst

 uppgå till en nivå

 som beräknas med

 utgångspunkt i

 verksamhetens art

 och omfattning

 (solvensmarginalen)

 enligt be-

 stämmelserna i 7

 kap. 23 § för

 livför-

 säkringsrörelse och

 i 7 kap. 25 § för

 skadeförsäkrings-

 rörelse. Dock skall

 kapitalbasen aldrig

 vara mindre än det

 garantibelopp som

 anges i 7 kap. 26 §

 första stycket för

 livförsäkrings-

 rörelse och i 7

 kap. 27 § för

 skadeförsäkrings-

 rörelse.

 När ett

 försäkringsbolag

 bildas skall

 kapitalbasen minst

 uppgå till garan-

 tibeloppet.

 Om kapitalbasen

 understiger sol-

 vensmarginalen

 eller garanti-

 beloppet skall

 Finansinspektionen

 vidta åtgärder

 enligt be-

 stämmelserna i 19

 kap. 11 § tredje,

 femte och sjätte

 styckena.

 10 §3

 I fråga om I fråga om

 livförsäkringar, som livförsäkringar,

 gäller endast för som gäller endast

 dödsfall och med- för dödsfall och

 delas för en tid av meddelas för en tid

 längst fem år eller av längst fem år

 mot en premie som är eller mot en premie

 beräknad och bestämd som är beräknad och

 för längst fem år i bestämd för längst

 sänder, får undantag fem år i sänder,

 medges från får undantag medges

 från

 3Senaste lydelse 1991:1767.

 222

 bestämmelserna om bestämmelserna om

 livförsäkring. Från livförsäkring. Från

 bestämmelserna om bestämmelserna om

 förbud mot förbud mot

 fondemission i fondemission i

 4 kap. 1 § och 4 kap. 1 § och

 vinstutdelning i vinstutdelning i

 12 kap. 2 § får dock 12 kap. 2 § samt

 undantag inte bestämmelserna om

 medges. kapitalbas, garan-

 tibelopp och

 solvensmarginal i 1

 kap. 8 a §, 7 kap.

 22, 23, och 26 §§

 får dock undantag

 inte medges.

 Avvikelser från Undantag från

 denna lag får medges denna lag får med-

 i fråga om ges i fråga om

 tjänstepensions- mottagna återför-

 försäkringar, i den säkringar, i den

 mån avvikelserna är mån det prövas

 ändamålsenliga från skäligt. Undantag

 allmän synpunkt, och för ett mottagande

 i fråga om mottagna bolag som avses i

 återförsäkringar, i fjärde stycket 3

 den mån det prövas skall vara

 skäligt. förenligt med

 Sveriges

 förpliktelser i

 fråga om direkt

 försäkring enligt

 avtalet den 2 maj

 1992 om Europeiska

 ekono-miska samar-

 betsområdet.

 Om ett försäkringsbolag driver rörelse i

 utlandet, får sådana avvikelser från

 denna lag medges som föranleds av hänsyn

 till utländsk rätt eller

 rättstillämpning.

 Om ett ömsesidigt I fråga om

 försäkringsbolag har skadeförsäkringsrö-

 ett verksam- relse får undantag

 hetsområde som är från denna lag med-

 begränsat till viss ges för

 del av riket och 1. ömsesidiga

 rörelsen är av ringa försäkringsbolag

 storlek, får sådana som driver

 undantag från denna skadeförsäk-

 lag medges som ringsrörelse under

 föranleds av förutsättning att

 verksamhetens verksamheten inte

 omfattning och omfattar kredit-

 bolagets förhål- eller

 landen i övrigt. borgensförsäkring

 eller annan

 ansvarsförsäkring

 än sådan som är

 underordnad enligt

 2 kap. 3 a § fjärde

 stycket, att den

 årliga premiein-

 komsten från

 skadeförsäkrings-

 rörelsen inte

 överstiger ett

 belopp motsvarande

 en miljon ecu samt

 att minst hälften

 av denna

 premieinkomst

 härrör från bola-

 gets delägare,

 2. lokala

 skadeförsäkrings-

 bolag som meddelar

 endast försäkring

 enligt 2 kap. 3 a §

 klass 18

 (turistassistans) i

 form av naturaför-

 måner och vilkas

 årliga

 premieinkomst inte

 överstiger ett

 belopp motsvarande

 200 000 ecu,

 3. ömsesidiga

 försäkringsbolag

 som enligt avtal

 med ett annat

 sådant bolag (det

 mottagande bolaget)

 fullt ut åter-

 försäkrar alla sina

 avtal om direkt

 försäkring eller

 överlåter samtliga

 sina förpliktelser

 enligt

 försäkringsavtalen.

 Medgivanden enligt

 första-fjärde

 styckena lämnas av

 regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande, av

 Finansinspektionen.

 2 kap.

 3 §4

 Stiftarna skall Stiftarna skall

 upprätta en bo- upprätta en

 lagsordning som bolagsordning som

 skall underställas skall underställas

 regeringen för regeringen för

 stadfästelse. Till stadfästelse. Till

 ansökan om kon- ansökan om kon-

 cession skall fogas cession skall fogas

 en plan för den en plan för den

 tilltänkta verksam- tilltänkta verksam-

 heten. Avser heten. Avser

 bolagets rörelse bolagets rörelse

 livförsäkring eller sådan försäkring

 avser rörelsen annat för vilken grunder

 slag av försäkring skall upprättas

 för längre tid än enligt 6 § eller

 tio år, skall dessu- med stöd av 1 kap.

 tom särskilda regler 5 § skall dessa

 (grunder) för verk- fogas till verksam-

 samheten upprättas hetsplanen.

 enligt vad som sägs Regeringen eller,

 i 6 §. Grunderna efter regeringens

 skall underställas bemyndigande,

 regeringen för stad- Finansinspektionen

 fästelse. får meddela före-

 skrifter om vad

 verksamhetsplanen

 skall innehålla.

 Regeringen prövar att bolagsordningen

 och grunderna överensstämmer med denna

 lag och med andra författningar samt om

 och i vad mån särskilda bestämmelser

 behövs med hänsyn till omfattningen och

 arten av bolagets verksamhet.

 Regeringen Regeringen

 stadfäster bolags- stadfäster bolags-

 ordningen och ordningen och

 grunderna samt grunderna samt

 beviljar koncession, beviljar

 om inte den koncession, om den

 planerade verksam- planerade

 heten bedöms vara verksamheten kan

 oförenlig med en antas komma att

 sund utveckling av uppfylla kraven på

 försäkringsväsendet. en sund

 Koncession beviljas försäkrings-

 tills vidare eller, verksamhet.

 om särskilda om- Koncession beviljas

 ständigheter föran- tills vidare eller,

 leder detta, för om särskilda

 bestämd tid, högst omständigheter

 tio år, och föranleder detta,

 därutöver till det för bestämd tid,

 löpande räkenskaps- högst tio år, och

 årets slut. därutöver till det

 löpande räkenskaps-

 årets slut.

 Koncession får inte

 vägras på den grun-

 den att det inte

 behövs något

 ytterligare för-

 säkringsbolag.

 Vid förlängning av en koncession som har

 beviljats ett försäkringsbolag för

 bestämd tid gäller första-tredje styckena

 i tillämpliga delar.

 4Senaste lydelse 1984:1115.

 223

 3 a §

 Koncession för

 direkt skadeförsäk-

 ringsrörelse skall

 avse en eller flera

 av följande försäk-

 ringsklasser eller

 risk som hänför sig

 till en sådan

 klass:

 1. olycksfall,

 dock inte försäk-

 ring som avses i 3

 b § klass 4,

 2. sjukdom, dock

 inte försäkring som

 avses i 3 b § klass

 4,

 3. landfordon

 (andra än spårfor-

 don),

 4. spårfordon,

 5. luftfartyg,

 6. fartyg,

 7. godstransport,

 8. brand och

 naturkrafter,

 9. annan sakskada,

 10.

 motorfordonsansvar,

 11.

 luftfartygsansvar,

 12. fartygsansvar,

 13. allmän

 ansvarighet,

 14. kredit,

 15. borgen,

 16. annan

 förmögenhetsskada,

 17. rättsskydd

 samt

 18.

 turistassistans.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finans-

 inspektionen får

 meddela närmare

 föreskrifter om de

 risker som hänför

 sig till varje

 försäkringsklass.

 En koncession kan

 även avse följande

 grupper av försäk-

 ringsklasser,

 varvid de beteck-

 ningar som anges

 inom parentes skall

 tillämpas:

 a) klasserna 1 och

 2 (sjuk- och

 olycksfallsförsäkring),

 b) passagerarskada

 under klass 1 samt

 klasserna 3, 7 och

 10 (motor-

 fordonsförsäkring),

 c) passagerarskada

 under klass 1 samt

 klasserna 4, 6, 7

 och 12 (sjö- och

 transportför-

 säkring),

 d) passagerarskada

 under klass 1 samt

 klasserna 5, 7 och

 11 (luft-

 fartsförsäkring),

 e) klasserna 8 och

 9 (brand- och annan

 sakskadeförsäk-

 ring),

 f) klasserna 10-13

 (ansvarsförsäk-

 ring),

 g) klasserna 14

 och 15 (kredit- och

 borgensförsäkring),

 h) samtliga

 klasser (skadeför-

 säkring).

 Ett

 försäkringsbolag

 får försäkra risker

 som inte omfattas

 av bolagets konces-

 sion om risken är

 underordnad i

 förhållande till

 den risk som

 omfattas av

 koncessionen

 (huvudrisken). En

 rättsskyddsför-

 säkring får dock

 behandlas som

 underordnad endast

 om den avser

 tvister eller

 risker med anknyt-

 ning till

 högsjöfart under

 klass 6 eller 12

 eller om

 huvudrisken faller

 under första

 stycket 18

 (turistassistans).

 Risker enligt

 första stycket 14

 och 15 (kredit och

 borgen) får inte

 behandlas som

 underordnade.

 3 b §

 Koncession för

 direkt livförsäk-

 ringsrörelse skall

 avse en eller flera

 av följande

 försäkringsklasser

 eller risk som

 hänför sig till en

 sådan klass:

 1.a) försäkring

 där utbetalning av

 försäkringsbelopp

 (engångsbelopp

 eller periodiska

 utbetalningar) är

 beroende av en

 persons eller flera

 personers liv, dock

 inte försäkringar

 enligt klass 3,

 b) försäkring som

 meddelas som

 tillägg till

 försäkring enligt

 a,

 2.a) försäkring

 som utfaller vid

 giftermål,

 b) försäkring som

 utfaller vid

 födelse,

 3. försäkring som

 avses i klasserna 1

 a och 2 som är

 anknuten till

 värdepappersfonder,

 4. sjukförsäkring

 och olycks-

 fallsförsäkring som

 gäller för längre

 tid än fem år,

 under obestämd tid

 eller till dess den

 försäkrade uppnått

 en viss ålder och

 som inte får sägas

 upp av försäkrings-

 bolaget eller får

 sägas upp endast

 under särskilda

 förhållanden som

 anges i

 försäkringsavtalet.

 Regeringen eller,

 efter rege- ringens

 bemyndigande,

 Finans-

 inspektionen får

 meddela närmare

 föreskrifter om de

 risker som hänför

 sig till varje

 försäkringsklass.

 3 c §

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela före-

 skrifter om indel-

 ning i försäk-

 ringsklasser

 beträffande konces-

 sion för

 återförsäkring.

 4 §5

 Om bolagsordningen eller grunderna ändras

 skall även ändringen stadfästas.

 Regeringen kan uppdra åt

 Finansinspektionen att i regeringens

 ställe meddela stadfästelse i sådana fall

 som inte är av principiell betydelse

 eller som i övrigt inte är av synnerlig

 vikt.

 Avser ändringen en Avser ändringen en

 utvidgning av bola- utvidgning av bola-

 gets rörelse till en gets rörelse eller

 ny en väsentlig

 försäkringsgren omläggning av

 eller ett nytt verk- rörelsen, gäller i

 samhetsområde eller övrigt 3 § första--

 avser ändringen en tredje styckena i

 väsentlig omläggning tillämpliga delar.

 av rörelsen, gäller

 i övrigt 3 §

 första-tredje

 styckena i

 tillämpliga delar.

 5 §

 Bolagsordningen skall ange

 för samtliga försäkringsbolag

 1. bolagets firma,

 2. den ort i Sverige där bolagets

 styrelse skall ha sitt säte,

 3. föremålet för bolagets verksamhet,

 varvid det särskilt skall anges om

 verksamheten skall avse såväl direkt

 försäkring som mottagen återförsäkring,

 4. området för verksamheten, om det

 gäller direkt försäkring i Sverige,

 5. i förekommande fall, att bolaget

 skall driva försäkringsrörelse i

 utlandet,

 6. antalet eller lägsta och högsta

 antalet av de styrelseledamöter,

 revisorer och eventuella

 styrelsesuppleanter, som får utses av

 bolagsstämman, samt tiden för

 styrelseledamöternas och revisorernas

 uppdrag,

 7. sättet att sammankalla bolagsstämman,

 8. vilka ärenden som skall förekomma på

 den ordinarie stämman,

 9. de regler enligt vilka bolagsstämman

 får förfoga över bolagets vinst,

 10. i vilken utsträckning bolaget är

 skyldigt att teckna återförsäkring, om

 det gäller annan försäkring än

 livförsäkring,

 5Senaste lydelse 1991:1767.

 för försäkringsaktiebolag

 11. aktiekapitalet eller, om detta utan

 ändring av bolagsordningen skall kunna

 bestämmas till lägre eller högre belopp,

 minimikapitalet och maximikapitalet,

 varvid minimikapitalet inte får vara

 mindre än en fjärdedel av

 maximikapitalet,

 12. aktiernas nominella belopp,

 för ömsesidiga försäkringsbolag

 13. garantikapitalet,

 14. regler för hur rösträtten skall

 utövas och hur beslut skall fattas på

 bolagsstämman, varvid särskilt skall

 anges om och i vilken utsträckning

 delägarnas rösträtt skall utövas genom

 utsedda delegerade samt i vilken

 utsträckning rösträtt skall tillkomma

 garanterna,

 15. intill vilket belopp och i vilken

 ordning delägarna är personligen

 ansvariga för bolagets förpliktelser, om

 inte uteslutande bolagets tillgångar

 svarar för bolagets förpliktelser,

 16. antal och sammanlagt belopp av de

 försäkringar som skall vara tecknade

 innan bolaget kan anses bildat,

 17. vilken begränsning som skall gälla

 för mottagen återförsäkring i förhållande

 till den direkta försäkringen, om

 verksamheten avser såväl direkt

 försäkring som mottagen återförsäkring,

 18. i vilken 18. i vilken

 ordning garanterna ordning garanterna

 skall betala in de skall betala in det

 tecknade garan- tecknade garan-

 tibeloppen samt tikapitalet samt

 19. om och i vilken ordning ränta skall

 betalas på garantikapitalet och vinst

 delas ut till garanterna och i vilken

 ordning garantikapitalet skall

 återbetalas.

 6 §

 För livförsäkringar skall, om det inte

 med hänsyn till försäkringarnas särskilda

 natur finns anledning till undantag,

 grunder upprättas för

 1. beräkning av försäkringspremier,

 2. beräkning av premiereserv,

 3. försäkringstagarnas rätt till återköp

 och fribrev,

 4. belåning av försäkringsbrev hos

 bolaget,

 5. verkan av underlåtenhet att betala

 premie,

 6. försäkringstagarens rätt när

 försäkringen i andra fall än som avses i

 3 eller 5 upphör i förtid eller bolaget i

 övrigt inte har ansvar för

 försäkringsfallet,

 7. återbäring till försäkringstagarna,

 8. skyldighet att teckna återförsäkring

 och

 9. förräntning av försäkringsbelopp som

 förfallit till betalning.

 Om försäkringar, Om andra

 som inte är per- skadeförsäkringar

 sonförsäkringar, än beträffande

 skall meddelas för vilka bestäm-

 längre tid än tio melserna om livför-

 år, skall grunder säkring tillämpas

 upprättas för med stöd av 1 kap.

 beräkning av premie- 5 §, skall meddelas

 reserv för sådana för längre tid än

 försäkringar liksom tio år, skall grun-

 för bestämmande av der upprättas för

 försäkringstagarnas beräkning av

 rätt när sådan premiereserv för

 försäkring upphör i sådana försäkringar

 förtid eller bolaget liksom för

 i övrigt inte har bestämmande av för-

 ansvar för säkringstagarnas

 försäkringsfallet. rätt när sådan

 försäkring upphör i

 förtid eller bo-

 laget i övrigt inte

 har ansvar för

 försäkringsfallet.

 För sådan livränta eller sjukränta, som

 enligt 1 kap. 5 § tillhör annan

 försäkring än livförsäkring, skall

 grunder upprättas för beräkning av

 premiereserv och rätt till återköp.

 Om grunder för livförsäkring finns

 ytterligare bestämmelser i 7 kap. 2-8 §§

 och 12 kap. 8 § andra stycket vilka i

 tillämpliga delar även gäller för

 premiereservgrunder enligt tredje

 stycket.

 13 §6

 Ett försäkringsbolag skall anmälas för

 registrering senast sex månader efter det

 att koncession har beviljats.

 För registrering av ett

 försäkringsaktiebolag krävs

 1. att det sammanlagda nominella

 beloppet av tecknade och tilldelade

 aktier efter avdrag för de aktier som

 enligt 15 § har förklarats förverkade och

 inte har övertagits av någon annan

 (bolagets aktiekapital) svarar mot

 aktiekapitalet eller minimikapitalet

 enligt bolagsordningen och

 2. att de aktier som ingår i bolagets

 aktiekapital är helt betalda.

 Genom registreringen fastställs bolagets

 aktiekapital till det belopp som anges i

 andra stycket 1. De aktier som enligt

 15 § har förklarats förverkade och inte

 övertagits av någon annan blir därvid

 ogiltiga.

 För registrering av ett ömsesidigt

 försäkringsbolag, där garantikapital

 skall finnas, krävs

 1. att minst hälften av garantikapitalet

 har betalats och

 2. att garanterna 2. att garanterna

 har lämnat till har lämnat till

 bolaget ställda bolaget ställda

 skriftliga skriftliga

 förbindelser på de förbindelser på de

 garantibelopp som belopp som inte har

 inte har betalats. betalats.

 Om inte försäkringsbolaget anmäls för

 registrering inom den tid som anges i

 första stycket eller om

 Finansinspektionen genom lagakraftägande

 beslut har avskrivit en sådan anmälan

 eller vägrat registrering av bolaget, har

 frågan om bolagets bildande fallit.

 Styrelseledamöterna ansvarar solidariskt

 för återbetalningen av de belopp som har

 betalats in på de tecknade aktierna,

 eller som har erlagts på grund av

 garantiavtalet eller de tecknade

 försäkringarna. Till beloppen skall

 läggas uppkommen avkastning varjämte

 avdrag skall göras för kostnaderna på

 grund av åtgärder enligt 18 § första

 stycket tredje meningen.

 14 §

 Skulder som grundas Skulder som grundas

 på aktieteckning på aktieteckning

 eller på teckning av eller på teckning

 garanti av garanti

 6Senaste lydelse 1991:1767.

 belopp får inte kapital får inte

 kvittas mot ford- kvittas mot ford-

 ringar hos försäk- ringar hos försäk-

 ringsbolaget. ringsbolaget.

 Försäkringsbolaget Försäkringsbolaget

 kan inte överlåta kan inte överlåta

 eller pantsätta for- eller pantsätta

 dringar på aktie- fordringar på

 belopp eller aktiebelopp eller

 garantibelopp. garantikapital.

 Den som genom överlåtelse har förvärvat

 aktier som inte är helt betalda är

 tillsammans med överlåtaren ansvarig för

 betalningen, sedan han anmält sitt namn

 för införande i aktieboken.

 16 §

 Innan styrelsen för Innan styrelsen för

 ett försäkringsbolag ett försäkrings-

 som är under bildan- bolag som är under

 de har valts, kan bildande har valts,

 aktierna, garantibe- kan aktierna,

 loppen eller försäk- garantikapitalet

 ringarna betalas eller försäk-

 endast genom ringarna betalas

 insättning på sådan endast genom

 räkning som insättning på sådan

 stiftarna öppnat för räkning som

 detta ändamål hos stiftarna öppnat

 ett svenskt bankins- för detta ändamål

 titut. hos ett svenskt

 bankinstitut.

 Det på räkningen Det på räkningen

 insatta beloppet får insatta beloppet

 lyftas för bolaget får lyftas för

 när styrelsen valts. bolaget när

 Har frågan om styrelsen valts.

 bolagets bildande Har frågan om

 fallit eller är bolagets bildande

 teckningen av fallit eller är

 aktier, garantibe- teckningen av

 lopp eller försäk- aktier, garan-

 ringar av annan tikapital eller

 orsak inte bindande, försäkringar av

 skall de inbetalda annan orsak inte

 beloppen betalas bindande, skall de

 tillbaka med gott- inbetalda beloppen

 gjord ränta till betalas tillbaka

 tecknarna. med gottgjord ränta

 till tecknarna.

 18 §7

 Innan Innan

 försäkringsbolaget försäkringsbolaget

 har registrerats, har registrerats,

 kan det inte för- kan det inte för-

 värva rättigheter värva rättigheter

 eller ikläda sig eller ikläda sig

 skyldigheter. Det skyldigheter. Det

 kan inte heller kan inte heller

 söka, kära eller söka, kära eller

 svara inför domstol svara inför domstol

 eller någon annan eller någon annan

 myndighet. Styrelsen myndighet.

 kan dock föra talan Styrelsen kan dock

 i mål rörande föra talan i mål

 bolagsbildningen och rörande

 i övrigt vidta bolagsbildningen

 åtgärder för att och i övrigt vidta

 erhålla de tecknade åtgärder för att

 aktiebeloppen eller erhålla de tecknade

 de tecknade garanti- aktiebeloppen eller

 beloppen. de belopp som teck-

 nats som

 garantikapital.

 För en åtgärd som vidtas på bolagets

 vägnar före registreringen svarar de som

 har deltagit i åtgärden eller beslutet om

 denna solidariskt. När bolaget har

 registrerats, övergår ansvaret på

 bolaget, om förpliktelsen följer av

 bolagsordningen, teckningslistan eller

 grunderna eller ha tillkommit efter det

 att bolaget har bildats.

 Har ett avtal för bolaget slutits före

 registreringen med en medkontrahent som

 visste att bolaget inte var registrerat,

 kan denne, om något annat inte följer av

 avtalet, frånträda detta endast

 7Senaste lydelse 1991:1767.

 1. om bolaget inte har anmälts för

 registrering inom den tid som föreskrivs

 i 13 § eller

 2. om Finansinspektionen genom ett

 lagakraftägande beslut har avskrivit en

 sådan anmälan eller vägrat registrering

 av bolaget.

 Visste medkontrahenten inte att bolaget

 var oregistrerat, kan han frånträda

 avtalet innan bolaget har registrerats.

 2 a kap.

 Gränsöverskridande

 verksamhet

 1 §

 Om ett

 försäkringsbolag

 avser att från

 Sverige eller från

 en agentur eller

 filial i ett land

 inom Europeiska

 ekonomiska

 samarbetsområdet

 (EES-land)

 marknadsföra

 försäkringar

 avseende risker

 belägna i ett

 tredje land och

 detta skall ske på

 annat sätt än genom

 en där etablerad

 agentur eller

 filial, skall bo-

 laget underrätta

 Finansinspektionen

 om sin avsikt med

 angivande av i

 vilket land mark-

 nadsföringen skall

 ske och vilket slag

 av risker den skall

 avse.

 Första stycket

 gäller också när

 ett försäk-

 ringsbolag avser

 att ändra eller ut-

 vidga sådan

 verksamhet till att

 avse ett nytt slag

 av risker eller på

 något annat väsent-

 ligt sätt.

 Finansinspektionen

 får från bolaget

 infordra en plan

 för den tilltänkta

 verksamheten.

 Finansinspektionen

 skall på begäran av

 bolaget utfärda ett

 intyg som utvisar

 att bolaget har en

 tillräcklig

 kapitalbas enligt

 7 kap. 22-27 §§ och

 att bolagets

 koncession tillåter

 det att driva

 verksamhet utanför

 det land där det

 fasta driftställe

 som skall mark-

 nadsföra försäk-

 ringarna är belä-

 get. Skall mar-

 knadsföringen ske

 från Sverige skall

 intyget även utvisa

 vilka

 försäkringsklasser

 bolagets koncession

 omfattar och att

 inspektionen inte

 har någon erinran

 mot att bolaget

 marknadsför

 försäkringar i ett

 annat land. Intyg

 skall utfärdas om

 den planerade

 verksamheten kan

 antas komma att

 uppfylla kraven på

 en sund

 försäkringsverk-

 samhet i det land

 där marknads-

 föringen skall ske

 och det kan antas

 att den inte leder

 till skada för

 verksamheten här i

 landet.

 2 §

 Ett

 försäkringsbolag

 som avser att mar-

 knadsföra

 försäkringar i

 Sverige från en

 agentur eller

 filial i ett annat

 EES-land avseende

 risker belägna här

 i landet skall

 underrätta Finans-

 inspektionen om sin

 avsikt.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finans-

 inspektionen får

 meddela föreskrif-

 ter om vilka hand-

 lingar som skall

 fogas till under-

 rättelsen.

 Försäkringsbolaget

 får starta sin

 verksamhet när

 Finansinspektionen

 har fått del av de

 handlingar som

 avses i andra

 stycket.

 Ett

 försäkringsbolag

 får inte ändra de

 slag av risker som

 skall försäkras

 förrän det anmält

 de ändringar som

 skall företas till

 Finansinspektionen.

 Vad som anges i

 första-tredje

 styckena skall

 gälla även när

 bolaget avser att

 på något väsentligt

 sätt utvidga sin

 verksamhet.

 7 kap.

 1 §

 I ett försäkringsbolags balansräkning

 skall som skulder, under benämningen

 försäkringstekniska skulder, tas upp

 värdet på balansdagen av bolagets

 ansvarighet för

 1. löpande försäkringar (premiereserv),

 2. försäkringsersättningar för

 inträffade försäkringsfall (ersättnings-

 reserv),

 3. utgifterna för reglering av

 inträffande försäkringsfall (skadebehand-

 lingsreserv),

 4. sådan tilldelad 4. sådan tilldelad

 återbäring inom återbäring inom

 livför- livför-

 säkringsrörelsen som säkringsrörelsen

 inte har förfallit som inte har

 till betalning och förfallit till

 betalning,

 5. sådan tilldelad 5. sådan tilldelad

 återbäring inom återbäring inom

 annan annan

 försäkringsrörelse försäkringsrörelse

 än livförsäkringsrö- än livför-

 relse som inte har säkringsrörelse som

 förfallit till inte har förfallit

 betalning. till betalning och

 6. avsättningar

 till utjämnings-

 reserv för

 kreditförsäkring

 upp till det belopp

 för reservens

 storlek som anges i

 12 kap. 9 a §

 första stycket.

 Sådan tilldelad återbäring inom

 livförsäkringsrörelsen som har förfallit

 till betalning men inte kunnat betalats

 ut skall föras till ersättningsreserven.

 Ansvarar flera försäkringsbolag

 solidariskt för en försäkring, skall i

 det enskilda bolagets redovisning av

 försäkringstekniska skulder endast

 beaktas den del av försäkringen som

 enligt avtal mellan bolagen belöper på

 bolaget.

 9 §8

 Ett belopp motsvarande

 försäkringstekniska skulder för livför-

 säkringar skall alltid redovisas i

 följande slag av tillgångar:

 1. obligationer eller andra

 skuldförbindelser som utfärdats eller

 garanterats av staten,

 2. obligationer, som utfärdats av

 Sveriges allmänna hypoteksbank,

 Konungariket Sveriges stadshypotekskassa,

 Svenska bostadskreditkassan, Svenska

 skeppshypotekskassan, Skeppsfartens

 sekundärlånekassa eller av Nordiska

 investeringsbanken, eller andra av nu

 angivna kreditinstitut utfärdade

 skuldförbindelser, med undantag av sådana

 för den allmänna rörelsen avsedda

 förskrivningar som medför rätt till

 betalning först efter utfärdarens övriga

 fordringsägare (förlagsbevis),

 3. obligationer, utfärdade eller

 garanterade av ett svenskt bank-

 aktiebolag, en svensk sparbank eller en

 central föreningsbank, eller av

 8Senaste lydelse 1992:1626.

 ett sådant bankinstitut eller av

 riksbanken utfärdade andra fordringsbe-

 vis, med undantag av förlagsbevis,

 4. obligationer eller andra

 skuldförbindelser, utfärdade eller

 garanterade av en svensk kommun,

 5. av ett svenskt näringsföretag

 utfärdade obligationer som offentligen

 utbjudits av ett svenskt bankaktiebolag

 eller Nordiska investeringsbanken,

 6. skuldförbindelser för vilka bolaget

 äger säkerhet genom

 panträtt i en jordbruks-, bostads-,

 kontors- eller affärsfastighet inom

 70 procent av fastighetens uppskattade

 värde eller, om pantvärdet har

 fastställts för fastigheten enligt

 gällande bestämmelser om lån av

 statsmedel till främjande av bostads-

 byggandet, inom 75 procent av pantvärdet,

 panträtt i tomträtt, till vilken hör en

 byggnad som är avsedd för bostads-,

 kontors- eller affärsändamål, inom

 70 procent av det uppskattade värdet av

 byggnaden eller någon annan egendom som

 hör till tomträtten eller, om pantvärde

 har fastställts för egendomen enligt

 nämnda bestämmelser, inom 75 procent av

 pantvärdet, allt med den ytterligare

 begränsning som Finansinspektionen

 föreskriver med hänsyn till

 tomträttsavtalets innehåll eller någon

 annan omständighet eller

 panträtt i en fastighet, som helt eller

 delvis är inrättad för industriell

 verksamhet, eller i en tomträtt till

 vilken hör byggnad som helt eller delvis

 är inrättad för sådan verksamhet, inom

 60 procent av det uppskattade värdet av

 egendomen, såvitt avser tomträtt med den

 ytterligare begränsning Finansinspektio-

 nen föreskriver med hänsyn till

 tomträttsavtalets innehåll eller någon

 annan omständighet,

 varvid dock en förutsättning för att

 panträtt i fastigheten eller tomträtten

 skall godkännas - utom i fråga om sådant

 lån till en svensk kommun för vilket

 Finansinspektionen har medgett undantag -

 är att tillhörande byggnader skall vara

 brandförsäkrade i försäkringsbolag som

 avses i denna lag eller i utländskt

 försäkringsföretag med rätt att driva

 försäkringsrörelse här i landet,

 7. inhemska eller utländska

 värdehandlingar, som till sin art och

 till den säkerhet de erbjuder kan anses

 jämförliga med några av de under 1-6

 nämnda, varvid dock värdehandlingar, som

 enligt sin lydelse skall inlösas i

 främmande valuta, får användas för

 redovisning endast i den mån de motsvarar

 försäkringstekniska skulder för egen

 räkning för försäkringar i samma valuta,

 8. lån mot säkerhet i bolagets

 försäkringsbrev inom återköpsvärdet,

 9. värdet av 9. värdet av

 återförsäk- återförsäk-

 ringsgivarnas ringsgivarnas

 ansvarighet på grund ansvarighet på

 av de livförsäk- grund av de

 ringar som har livförsäkringar som

 övertagits i form av har övertagits i

 återförsäkring, i form av åter-

 den mån ansvarig- försäkring, dock

 heten överstiger endast i den mån

 värdet av ansvarigheten

 reservdeposition som överstiger värdet

 har ställts av av reservdeposition

 återför- som har ställts av

 säkringsgivare hos återförsäkrings-

 det avgivande givare hos det av-

 bolaget, varvid dock givande bolaget och

 värdet av utländskt i den omfattning

 försäkringsföretags som regeringen

 ansvarighet inte får eller, efter

 användas till redo- regeringens bemyn-

 visning av digande,

 försäkringstekniska Finansinspektionen

 skulder i större om- föreskriver,

 fattning än vad

 finansinspektionen

 medger med hänsyn

 till försäkrings-

 tagarnas säkerhet,

 10. försäkringsbolagets egna fastigheter

 och tomträtter,

 11. aktier i dotterbolag, som har till

 ändamål att äga fastigheter eller

 tomträtter (fastighetsbolag),

 12. medel på konto i bank.

 Om ett försäkringsbolag har hållit kvar

 tillgångar som motsvarar en avgiven

 livåterförsäkring, får

 återförsäkringsgivaren använda sin

 fordran hos det avgivande bolaget för

 redovisning av försäkringstekniska

 skulder för den mottagna

 livåterförsäkringen.

 Med det uppskattade värdet avses det

 värde som försäkringsbolaget bestämt på

 grundval av en särskild värdering.

 Utan hinder av första stycket får ett

 belopp motsvarande högst 20 procent av de

 försäkringstekniska skulderna för egen

 räkning redovisas i andra tillgångar än

 som avses i första stycket, dock inte i

 aktier.

 Med försäkringstekniska skulder för egen

 räkning förstås den del av dessa skulder

 som överstiger värdet av återförsäkrings-

 givarnas ansvarighet.

 9 a §9

 De tillgångar som Om inte annat

 används för redovis- medges av

 ning av försäk- Finansinspektionen

 ringstekniska eller följer av 12

 skulder skall finnas § skall de till-

 i Sverige, dock med gångar som används

 undantag för för redovisning av

 utländska åter- försäkringstekniska

 försäkringsgivares skulder för livför-

 ansvarighet på grund säkringar finnas i

 av de försäkringar Sverige. Denna

 som övertagits i begränsning gäller

 form av dock inte för åter-

 återförsäkring. försäkringsgivares

 ansvarighet på

 grund av de

 försäkringar som

 övertagits i form

 av återförsäkring.

 Vid redovisning enligt 9 § skall

 tillgångarna värderas enligt 11 kap. med

 de undantag som nämns i tredje och fjärde

 styckena.

 Tillgångar som nämns i 9 § första

 stycket 10 får redovisas till högst den

 andel av uppskattat värde eller

 fastställt pantvärde som anges i 9 §

 första stycket 6 och endast i den

 utsträckning fastigheterna och tomt-

 rätterna inte utnyttjats för

 pantsättning. För tomträtter får

 Finansinspektionen bestämma ytterligare

 begränsningar enligt vad som sägs i 9 §

 första stycket 6. För fastigheter och

 tomträtter som inte omfattas av 9 §

 första stycket 6 fastställer

 Finansinspektionen i varje särskilt fall

 det värde som får redovisas.

 Aktier enligt 9 § första stycket 11

 skall redovisas till det lägsta av det

 uppskattade värdet av aktierna och det

 värde som skulle ha fastställts enligt

 tredje stycket om fastigheter och

 tomträtter ägts direkt av

 försäkringsbolaget. Om försäkringsbolaget

 inte äger samtliga aktier i fas-

 9Senaste lydelse 1991:1767.

 tighetsbolaget, beaktas endast så stor

 del av fastigheternas värde som svarar

 mot aktieinnehavet. Om fastighetsbolaget

 äger fastigheter och tomträtter såväl i

 Sverige som i utlandet, beaktas endast de

 som är belägna i Sverige.

 Med det uppskattade värdet avses det

 värde som försäkringsbolaget bestämt på

 grundval av en särskild värdering.

 Som villkor för att Som villkor för

 tillgångar enligt 9 att tillgångar

 § första stycket 10 enligt 9 § första

 och 11 skall få stycket 10 och 11

 redovisas till skall få redovisas

 täckande av försäk- till täckande av

 ringstekniska försäkringstekniska

 skulder gäller att skulder gäller att

 till fastigheter och till fastigheter

 tomträtter hörande och tomträtter hö-

 byggnader är brand- rande byggnader är

 försäkrade i ett brandförsäkrade.

 försäkringsbolag som

 avses i denna lag

 eller i ett

 utländskt

 försäkringsföretag

 med rätt att driva

 försäkringsrörelse i

 Sverige.

 10 §10

 Om ett Om ett

 försäkringsbolag för försäkringsbolag

 längre tid än tio år för längre tid än

 meddelar tio år meddelar

 försäkringar av andra skadeförsäk-

 annat slag än ringar än sådana

 personförsäkringar, beträffande vilka

 skall i fråga om bestämmelserna om

 redovisning av livförsäkring

 premiereserv för tillämpas med stöd

 sådana försäkringar av 1 kap. 5 §,

 bestämmelserna i 9 § skall i fråga om

 första stycket 1-7 redovisning av

 och 9-12, andra och premiereserv för

 fjärde styckena samt sådana försäkringar

 9 a § tillämpas. bestämmelserna i 9

 § första stycket

 1-7 och 9-12, andra

 och fjärde styckena

 samt 9 a § tilläm-

 pas.

 För

 skadeförsäkringar

 som meddelas för

 kortare tid än tio

 år och beträffande

 vilka inte be-

 stämmelserna om

 livförsäkring

 tillämpas med stöd

 av 1 kap. 5 § skall

 följande gälla. De

 medel som motsvarar

 de för-

 säkringstekniska

 skulderna skall

 placeras med hänsyn

 till det slag av

 försäkringsverk-

 samhet som

 försäkringsbolaget

 bedriver, varvid

 risken för framtida

 växlingar i

 tillgångarnas av-

 kastning och värde

 samt risken för

 valutakursförluster

 skall beaktas.

 Dessutom skall 9 a

 § första stycket

 tillämpas.

 10 Senaste lydelse 1989:1081 (jfr

 1991:204 och 1992:1311)

 224

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 skall föreskriva

 hur stor del av de

 försäkringstekniska

 skulderna som får

 motsvaras av

 återförsäkrings-

 givares ansvarighet

 på grund av de

 försäkringar som

 övertagits i form

 av återförsäkring

 samt meddela när-

 mare föreskrifter

 om hur risken för

 valutakursförluster

 skall beaktas.

 10 a §11

 Ett försäkringsbolag Ett

 skall föra ett försäkringsbolag

 register som vid skall föra ett

 varje tidpunkt register som vid

 utvisar de varje tidpunkt

 tillgångar som utvisar de

 motsvarar tillgångar som

 försäkringstekniska motsvarar

 skulder enligt 9 § försäkringstekniska

 och premiereserv skulder enligt 9 §

 enligt 10 §. och premiereserv

 enligt 10 § första

 stycket.

 Om en tillgång, som antecknats i

 registret, har upplåtits med sådan rätt

 att dess fulla värde inte kan utnyttjas

 till täckning av försäkringstekniska

 skulder enligt 9 § eller premiereserv

 enligt 10 §, skall detta antecknas i

 registret.

 Styrelsen och verkställande direktören

 skall se till att det till

 Finansinspektionen sänds in dels

 beräkningar av försäkringstekniska

 skulder respektive premiereserv, dels

 kopior av registret.

 11 §12

 Försäkringstagarnas förmånsrätt enligt 4

 a § förmånsrättslagen (1970:979) omfattar

 de tillgångar som i enlighet med före-

 skrifterna i 9 och 9 a §§ finns upptagna

 i det register som anges i 10 a §, när

 bolaget försätts i konkurs eller

 utmätning äger rum.

 Förmånsrätten följer med fordran som

 grundas på avtal om

 1. livförsäkring,

 2. försäkring som 2. annan

 inte är per- skadeförsäkring än

 sonförsäkring, om beträffande vilken

 den meddelas för bestämmelserna om

 längre tid än tio livförsäkring

 år, eller tillämpas med stöd

 av 1 kap. 5 §, om

 den meddelas för

 längre tid än tio

 år, eller

 3. återförsäkring avseende sådan

 försäkring som sägs i 1 och 2.

 Fordran enligt 1 eller 2 har företräde

 framför fordran enligt 3.

 11Senaste lydelse 1991:1767.

 12Senaste lydelse 1989:1081.

 225

 12 §

 Om ett

 försäkringsbolag

 driver verksamhet i

 ett annat EES-land

 genom agentur,

 filial eller gräns-

 överskridande

 verksamhet och det

 krävs tillstånd i

 det landet för

 verksamheten, skall

 för den delen av

 verksamheten

 bestämmelserna i

 det landet gälla om

 1. beräkning av

 försäkringstekniska

 skulder,

 2. redovisning av

 tillgångar mot-

 svarande de

 försäkringstekniska

 skulderna,

 3. var dessa

 tillgångar skall

 vara lokaliserade

 och hur de skall

 skyddas mot

 valutakurs-

 förluster, samt

 4. såvitt avser

 livförsäkring,

 återbäring samt

 försäkringars fri-

 brevs- och

 återköpsvärde.

 16 a §

 På begäran av den

 som biträtt ett

 försäkringsbolag i

 dess an-

 skaffningsverksam-

 het skall

 Finansinspektionen

 utfärda intyg över

 verksamhetens

 omfattning och in-

 nehåll om sådant

 intyg krävs för att

 få driva liknande

 verksamhet i annat

 EES-land. Bolaget

 och den som begärt

 intyg skall lämna

 inspektionen de up-

 plysningar som

 behövs för att

 inspektionen skall

 kunna fullgöra

 denna skyldighet.

 17 §13

 Ett försäkringsbolag får inte utan

 Finansinspektionens medgivande äga större

 andel av aktierna i ett svenskt eller

 utländskt aktiebolag än som svarar mot

 ett röstetal om högst fem procent av

 röstetalet för samtliga aktier. Tillhör

 försäkringsbolaget en koncern, skall

 bestämmelsen gälla koncernen. Vid

 beräkningen av koncernens innehav skall

 dock intill ett innehav motsvarande fem

 procent av röstetalet i aktiebolaget,

 bortses från aktier som innehas av

 bankföretag i koncernen eller av

 dotterföretag till bankföretagen.

 13Senaste lydelse 1991:1767.

 Ett

 försäkringsbolag får

 inte utan

 finansinspektionens

 medgivande äga

 andelar i en värde-

 pappersfond eller i

 annan juridisk

 person än

 aktiebolag.

 Första stycket skall inte tillämpas på

 aktier eller andelar i försäkringsbolag

 eller i juridiska personer vars

 verksamhet uteslutande har till föremål

 att äga aktier i försäkringsaktiebolag,

 att tillskjuta garantikapital i

 ömsesidiga försäkringsbolag, att förvalta

 försäkringsbolagens fastigheter eller att

 biträda försäkringsbolag vid rörelsens

 bedrivande.

 Beträffande försäkringsbolags rätt att

 äga aktier eller andelar i företag som

 driver någon form av finansiell

 verksamhet gäller 17 a §.

 19 §

 Ett försäkringsbrev skall innehålla

 uppgifter både om de allmänna

 försäkringsvillkoren och om de särskilda

 villkoren för den försäkring som avses i

 brevet.

 Om ett

 försäkringsbolag

 marknadsför

 försäkringar genom

 gränsöverskridande

 verksamhet i ett

 annat EES-land

 skall försäkrings-

 tagarna underrättas

 om i vilket land

 det fasta drift-

 ställe som avtalet

 skall ingås med är

 beläget. Sådan

 information skall

 även finnas på

 varje handling som

 lämnas till för-

 säkringstagarna.

 Avtalet och

 försäkringsansökan,

 om den är bindande,

 skall innehålla

 adress till

 försäkringsbolagets

 huvudkontor och den

 agentur eller

 filial som avtalet

 ingås med. Om

 försäkringen

 omfattar den

 försäkringsklass

 som anges i 2 kap.

 3 a § första

 stycket 10, skall

 avtalet och en

 bindande

 försäkringsansökan

 även innehålla namn

 och adress till den

 representant som

 företräder

 försäkringsbolaget

 vid skadefall.

 Vad som sägs i

 andra stycket gäl-

 ler inte när

 marknadsföringen

 avser

 1. de

 försäkringsklasser

 som anges i 2 kap.

 3 a § första

 stycket 4-7, 11 och

 12,

 2. de

 försäkringsklasser

 som anges i 2 kap.

 3 a § första

 stycket 14 och 15,

 om för-

 säkringstagaren är

 näringsidkare och

 risken avser nä-

 ringsverksamheten,

 eller

 3. de

 försäkringsklasser

 som anges i 2 kap.

 3 a § första

 stycket 3, 8 - 10,

 13 och 16, om

 försäkringstagaren

 är näringsidkare

 och minst två av

 följande förutsätt-

 ningar är uppfyllda

 enligt senast fast-

 ställda resultat-

 och balansräkning:

 a)

 försäkringstagaren

 har en

 balansomslutning

 som uppgår till

 minst ett belopp

 motsvarande 6 200

 000 ecu,

 b)

 försäkringstagaren

 har en

 bruttoomsättning

 som uppgår till

 minst ett belopp

 motsvarande 12 800

 000 ecu,

 c)

 försäkringstagaren

 har haft i

 genomsnitt minst

 250 personer

 anställda.

 Om

 försäkringstagaren

 ingår i en koncern

 som avger kon-

 cernredovisning

 skall förutsätt-

 ningarna i tredje

 stycket gälla

 koncernen.

 Innan ett avtal om

 livförsäkring ingås

 genom sådan

 gränsöverskridande

 verksamhet som

 avses i 2 a kap. 2

 § skall

 försäkringsbolaget

 till

 försäkringstagaren

 överlämna en

 handling där

 försäkringstagaren

 uppmärksammas på

 att försäkrings-

 bolaget är under-

 kastat tillsynsreg-

 lerna i det land

 där det försäkrande

 fasta driftstället

 är beläget. Försäk-

 ringstagaren skall

 skriva under

 handlingen.

 Handlingen skall

 överensstämma med

 formulär som

 fastställs av

 regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen.

 22 §

 Kapitalbasen för

 livförsäkrings-

 rörelse får omfatta

 följande poster:

 1. inbetalat

 aktiekapital eller

 inbetalat

 garantikapital,

 2. hälften av ännu

 ej inbetalat aktie-

 eller

 garantikapital, om

 minst tjugofem

 procent av

 kapitalet in-

 betalats, samt

 3. övrigt eget

 kapital, återbä-

 ringsmedel och

 obeskattade reser-

 ver.

 Finansinspektionen

 får medge att också

 andra poster än som

 sägs i första

 stycket får ingå i

 kapitalbasen.

 23 §

 Solvensmarginalen

 enligt

 1 kap. 8 a § andra

 stycket för

 livförsäkringsrörelse

 skall bestämmas på

 det sätt som anges

 i denna paragraf.

 Solvensmarginalen

 för livförsäkring

 som avses i 2 kap 3

 b § första stycket

 klasserna 1 a och 2

 utgör summan av

 följande belopp:

 1. fyra procent av

 premiereserven utan

 avdrag för avgiven

 återförsäkring

 (bruttopremiere-

 serv) multiplicerat

 med en faktor som

 motsvarar

 förhållandet för

 det föregående

 räkenskapsåret

 mellan premiereser-

 ven efter avdrag

 för avgiven åter-

 försäkring och

 bruttopremiereser-

 ven; faktorn får

 dock inte under-

 stiga 0,85, samt

 2. tre tiondels

 procent av samtliga

 positiva risksummor

 multiplicerat med

 en faktor som mot-

 svarar förhållandet

 för det föregående

 räkenskapsåret

 mellan de positiva

 risksummorna efter

 avdrag för avgiven

 återförsäkring och

 de positiva

 risksummorna utan

 sådant avdrag;

 faktorn får dock

 inte understiga

 0,5.

 För försäkringar

 enbart för dödsfall

 skall vid

 tillämpning av

 andra stycket 2 i

 stället för tre

 tiondels procent

 gälla en tiondels

 procent om

 försäkringstiden är

 högst tre år och

 femton hundradels

 procent om för-

 säkringstiden är

 längre än tre år

 men högst fem år.

 Solvensmarginalen

 för sjuk- och

 olycksfallsförsäkringar

 som avses i 2 kap.

 3 b § klass 3

 beräknas på det

 sätt som anges i

 andra stycket 1.

 Solvensmarginalen

 för försäkringar

 enligt 2 kap. 3 b §

 klass 1 b

 (tilläggsförsäkring)

 beräknas på

 grundval av premi-

 eindex enligt vad

 som föreskrivs i 25

 §.

 24 §

 Kapitalbasen för

 skadeförsäkrings-

 rörelse får omfatta

 följande poster:

 1. inbetalat

 aktiekapital eller

 inbetalat

 garantikapital,

 2. hälften av ännu

 ej inbetalat aktie-

 eller

 garantikapital, om

 minst tjugofem

 procent av

 kapitalet in-

 betalats,

 3. övrigt bundet

 eller fritt eget

 kapital,

 obeskattade reser-

 ver samt

 4. ett belopp som

 motsvarar fordran

 på uttaxering

 enligt 13 kap. 1 §;

 beloppet får dock

 inte överstiga vare

 sig hälften av

 skillnaden mellan

 den högst tillåtna

 uttaxeringen och

 vad som faktiskt

 har uttaxerats

 eller halva

 kapitalbasen.

 Finansinspektionen

 får medge att också

 andra poster än som

 sägs i första

 stycket får ingå i

 kapitalbasen.

 25 §

 Solvensmarginalen

 enligt

 1 kap. 8 a § andra

 stycket för

 skadeförsäkringsrörelse

 skall bestämmas med

 utgångspunkt i pre-

 mieindex eller

 skadeindex.

 Premieindex

 grundas på ett be-

 lopp som uppgår

 till under det

 föregående

 räkenskapsåret för-

 fallna premier

 brutto för direkt

 försäkring och

 mottagen återför-

 säkring med avdrag

 för dels däri

 ingående skatter

 och avgifter, dels

 premier för under

 samma tid an-

 nulerade försäk-

 ringsavtal. Premie-

 index utgörs av

 arton procent av

 detta belopp till

 den del beloppet

 motsvarar högst tio

 miljoner ecu och

 sexton procent av

 återstoden.

 Skadeindex grundas

 på ett belopp

 bestående av

 -genomsnittet av

 utbetalda ersätt-

 ningar brutto

 eller kostnader

 för utförd

 turistassistans i

 direkt försäkring

 och mottagen

 återförsäkring för

 vart och ett av de

 tre föregående

 räkenskapsåren med

 avdrag för

 erhållna regress-

 belopp under samma

 tid, samt

 - en tredjedel av

 ersättningsreser-

 ven brutto i

 direkt försäkring

 och mottagen åter-

 försäkring vid det

 föregående

 räkenskapsårets

 utgång minskad med

 en tredjedel av

 ersättningsreserven

 brutto i direkt

 försäkring och

 mottagen

 återförsäkring vid

 början av den

 treårsperiod som

 slutade med det

 föregående

 räkenskapsårets

 utgång.

 Skadeindex utgörs

 av tjugosex procent

 av detta belopp

 till den del

 beloppet motsvarar

 högst sju miljoner

 ecu och tjugotre

 procent av

 återstoden.

 Om

 försäkringsrörelsen

 huvudsakligen

 omfattar kreditför-

 säkring eller

 försäkring som

 omfattar risker

 till följd av

 storm, hagel eller

 frost, skall dock

 beräkningen enligt

 tredje stycket

 beräknas på

 grundval av de sju

 föregående räken-

 skapsåren.

 Solvensmarginalen

 utgör det högsta av

 premieindex eller

 skadeindex,

 multiplicerat med

 en kvot som för det

 föregående

 räkenskapsåret

 motsvarar

 förhållandet

 mellan, å ena

 sidan, summan av

 utbetalda

 ersättningar och

 ersättningsreser-

 vens förändring

 efter avdrag för

 återförsäkrares

 andel samt, å andra

 sidan, summan av

 utbetalda ersätt-

 ningar och

 ersättnings-

 reservens

 förändring utan

 avdrag för återför-

 säkrares andel.

 Kvoten får dock

 inte understiga

 0,5.

 Om

 försäkringsbolagets

 verksamhet inte har

 pågått så länge som

 förutsätts enligt

 bestämmelserna om

 skadeindex i

 tredje-femte

 styckena, skall

 solvensmarginalen

 beräknas med

 utgångspunkt i

 premieindex.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela före-

 skrifter om beräk-

 ning av kostnader

 för utförd

 turistassistans och

 om annan beräkning

 av solvensmarginalen

 för sjukränta.

 26 §

 För

 livförsäkringsrörelse

 gäller följande.

 Garantibeloppet

 enligt 1 kap. 8 a §

 andra stycket skall

 uppgå till ett

 belopp som

 motsvarar 800 000

 ecu.

 En sjättedel av

 solvensmarginalen

 skall motsvaras av

 poster som anges i

 22 § första stycket

 1-3. Detsamma

 gäller

 garantibeloppet, om

 det är större än en

 sjättedel av sol-

 vensmarginalen.

 27 §

 För

 skadeförsäkringsrörelse

 utgör

 garantibeloppet

 enligt 1 kap. 8 a §

 andra stycket ett

 belopp motsvarande

 a) 1 400 000 ecu,

 om rörelsen

 omfattar försäkring

 som avses i 2 kap.

 3 a § första

 stycket klass 14

 och för vart och

 ett av de tre

 senaste rä-

 kenskapsåren den

 sammanlagda

 premieinkomsten av

 sådan försäkring

 överstiger ett be-

 lopp motsvarande

 2 500 000 ecu eller

 fyra procent av

 bolagets totala

 premieinkomst,

 b) 400 000 ecu, om

 rörelsen omfattar

 försäkring som

 avses i 2 kap. 3

 a § första stycket

 klasserna 10 - 13

 och 15 samt klass

 14 i annat fall än

 som avses i a,

 c) 300 000 ecu, om

 rörelsen omfattar

 försäkring som

 avses i 2 kap. 3 a

 § första stycket

 klasserna 1 - 8, 16

 och 18, samt

 d) 200 000 ecu, om

 rörelsen omfattar

 försäkring som

 avses i 2 kap. 3 a

 § första stycket

 klasserna 9 och 17.

 Om rörelsen

 omfattar flera för-

 säkringsklasser

 skall endast den

 klass beaktas som

 kräver det högsta

 beloppet.

 När ett

 försäkringsbolag

 till följd av

 bestämmelserna i

 första stycket a är

 skyldigt att höja

 kapitalbasen skall

 det ske upp till

 ett belopp som

 motsvarar minst

 1 000 000 ecu inom

 tre år, minst

 1 200 000 ecu inom

 fem år och

 1 400 000 ecu inom

 sju år.

 28 §

 Om direkt

 livförsäkringsrörelse

 och

 skadeförsäkringsrörelse

 drivs i samma

 försäkringsbolag

 enligt 1 kap. 3 §

 andra och tredje

 styckena skall

 följande gälla.

 Kapitalbasen för

 skadeförsäkrings-

 rörelsen respektive

 livförsäkrings-

 rörelsen skall

 redovisas separat.

 Om båda verksam-

 hetsformerna

 uppfyller kraven på

 kapitalbasens

 storlek enligt 23

 och 25*27 §§ får

 dock poster

 hänförliga till den

 ena kapitalbasen,

 till den del den

 överstiger den

 föreskrivna

 storleken, räknas

 in i den andra

 kapitalbasen.

 Finansinspektionen

 skall underrättas

 om ett sådant

 förfarande.

 11 kap.

 1 §14

 Kalenderår utgör Kalenderår utgör

 räkenskapsår, om räkenskapsår, om

 inte annat följer av inte annat följer

 12 § andra stycket av 12 § tredje

 bokföringslagen stycket

 (1976:125). För bokföringslagen

 varje räkenskapsår (1976:125). För

 skall årsredovisning varje räkenskapsår

 avges. Denna består skall års-

 av resultaträkning, redovisning avges.

 balansräkning och Denna består av

 förvalt- resultaträkning,

 ningsberättelse. I balansräkning och

 resultaträkning

 förvaltningsberättelse.

 skall ingå resul- I resultaträkning

 tatanalys. skall ingå resul-

 tatanalys.

 I fråga om resultaträkning och

 balansräkning i årsredovisning och i

 årsbokslut enligt bokföringslagen gäller,

 förutom bestämmelserna i nämnda lag,

 föreskrifterna nedan i detta kapitel.

 Resultatanalysen skall närmare utvisa

 rörelseresultat för varje verksam-

 hetsgren.

 Regeringen, eller efter regeringens

 bemyndigande Finansinspektionen, får

 utfärda närmare föreskrifter om

 försäkringsbolagens löpande bokföring,

 årsbokslut och årsredovisning samt

 därvid, om särskilda skäl föreligger,

 meddela föreskrifter som avviker från

 bokföringslagen. Föreskrifterna skall

 utformas så att de främjar en klar och

 rättvisande översikt av

 försäkringsbolagets resultat och ställ-

 ning.

 14Senaste lydelse 1991:1767.

 226

 12 kap.

 9 a §

 Skadeförsäkringsbolag

 som meddelar

 försäkring enligt 2

 kap 3 a § första

 stycket klass 14

 (kreditförsäkring)

 skall inrätta en

 utjämningsreserv

 för förlusttäckning

 inom denna

 försäkringsklass.

 Avsättningar till

 reserven skall

 göras till dess den

 uppgår till ett

 belopp som

 motsvarar 150

 procent av den

 högsta årliga

 premieintäkten för

 egen räkning under

 de fem föregående

 räkenskapsåren.

 Avsättningarna

 skall för varje

 räkenskapsår

 motsvara 75 procent

 av det tekniska

 överskottet i

 kreditförsäk-

 ringsrörelsen.

 Avsättningarna får

 dock inte överstiga

 tolv procent av

 premieintäkten för

 egen räkning.

 Återföring av

 utjämningsreserven

 får göras bara för

 att täcka ett

 tekniskt underskott

 i kreditförsäk-

 ringsrörelsen.

 Första stycket

 gäller inte bolag

 vilkas årliga

 premieinkomst av

 kreditförsäkring

 understiger fyra

 procent av bolagets

 totala premie-

 inkomst och ett

 belopp motsvarande

 2 500 000 ecu.

 13 kap.

 1 §

 Om det i ett Om det i ett

 ömsesidigt försäk- ömsesidigt försäk-

 ringsbolag uppkommer ringsbolag

 förlust på sådan uppkommer förlust

 försäkringsrörelse på sådan försäk-

 som inte avser per- ringsrörelse som

 sonförsäkring eller inte avser

 återförsäkring, livförsäkring,

 skall den del av sjuk- och

 förlusten, som inte

 olycksfallsförsäkring

 kan täckas genom an- som avses i 2 kap.

 vändning av obeskat- 3 a § klasserna 1

 tade reserver, fritt och 2,

 eget kapital och re- avgångsbidrags-

 servfonden, med försäkring eller

 tillägg av högst en återförsäkring,

 tiondel uttaxeras på skall den del av

 dem som varit del- förlusten, som inte

 ägare i bolaget kan täckas genom

 under någon del av användning av

 det räkenskapsår obeskattade

 under vilket för- reserver, fritt

 lusten har eget kapital och

 uppkommit. Innehål- reservfonden, med

 ler bolagsordningen tillägg av högst en

 bestämmelser om att tiondel uttaxeras

 delägarnas per- på dem som varit

 sonliga ansvarighet delägare i bolaget

 är begränsad till under någon del av

 ett visst belopp det räkenskapsår

 eller om att ut- under vilket

 taxeringen i första förlusten har

 hand skall ske inom uppkommit. In-

 en bestämd grupp av nehåller

 delägare eller i bolagsordningen

 övrigt på annat sätt bestämmelser om att

 än som föreskrivs i delägarnas

 denna paragraf, personliga

 skall uttaxeringen ansvarighet är

 ske enligt dessa be- begränsad till ett

 stämmelser. visst belopp eller

 om att uttaxeringen

 i första hand skall

 ske inom en bestämd

 grupp av delägare

 eller i övrigt på

 annat sätt än som

 föreskrivs i denna

 paragraf, skall

 uttaxeringen ske

 enligt dessa

 bestämmelser.

 Täcks inte förlusten genom uttaxering på

 det sätt som föreskrivs i första stycket,

 skall den kvarstående förlusten utjämnas

 genom nedsättning av delägarnas andel i

 den del av premiereserven som inte avser

 sjuk- eller livränta enligt 1 kap. 5 §

 tredje stycket. Därvid skall nedsättning

 också ske av försäkringsbeloppen liksom

 av ersättningsbelopp som belöper på

 delägarna och svarar mot de

 försäkringsfall som inträffat under det

 räkenskapsår då förlusten har uppkommit.

 Om det finns garantikapital skall

 täckande av förlust genom uttaxering

 endast gälla det belopp varmed förlusten

 överstiger garantikapitalet.

 3 §

 Uttaxering skall ske Uttaxering skall

 i förhållande till ske i förhållande

 varje delägares till varje

 premier som avser delägares premier

 annan direkt för- som avser annan

 säkring än per- direkt försäkring

 sonförsäkring och än livförsäkring,

 belöper på det sjuk- och

 räkenskapsår under

 olycksfallsförsäkring

 vilket förlusten har som avses i 2 kap.

 uppkommit. 3 a § klasserna 1

 och 2 samt

 avgångsbidrags-

 försäkring och som

 belöper på det

 räkenskapsår under

 vilket förlusten

 har uppkommit.

 Vid nedsättning av delägarnas andel i

 premiereserven och av ersättningsbelopp

 som belöper på delägarna skall alla

 andelar och ersättningsbelopp sättas ned

 i förhållande till varje delägares

 premier enligt första stycket.

 Har någon redan erhållit större

 ersättning än som tillkommer honom sedan

 ersättningsbeloppen satts ned, är han

 skyldig att betala tillbaka det

 överskjutande beloppet till bolaget.

 I bolagsordningen kan meddelas

 bestämmelser som avviker från

 första-tredje styckena.

 14 kap.

 22 §

 Om ett ömsesidigt Om ett ömsesidigt

 försäkringsbolag har försäkringsbolag

 rätt i likvidation har trätt i lik-

 eller blivit försatt vidation eller

 i konkurs, får en blivit försatt i

 garant inte erhålla konkurs, får en

 betalning av bo- garant inte erhålla

 lagets tillgångar betalning av bo-

 för fordran på grund lagets tillgångar

 av ett inbetalt för fordran av-

 garantibelopp förrän seende inbetalt

 bolagets övriga garantikapital

 skulder har blivit förrän bolagets

 fullt betalda eller övriga skulder har

 erforderliga medel blivit fullt

 avsatts till detta. betalda eller

 erforderliga medel

 avsatts till detta.

 15 kap.

 1 §

 Avtal om överlåtelse Ett

 av hela försäk- försäkringsbolag

 ringsbeståndet eller (det överlåtande

 del därav i ett bolaget) får med

 försäkringsbolag Finansinspektionens

 (överlåtande bolag) tillstånd helt

 till ett annat eller delvis

 försäkringsbolag överlåta sitt

 (övertagande bolag), försäkringsbestånd

 skall för att bli till en annan

 giltigt godkännas av försäkringsgivare,

 bolagsstämman i det som har koncession

 överlåtande bolaget. i Sverige (den

 Överlåtelse av för- övertagande försäk-

 säkringsbeståndet ringsgivaren).

 kan ske utan hinder

 av att det över-

 låtande bolaget

 trätt i likvidation.

 Om

 försäkringsbeståndet

 består av för-

 säkringar som har

 meddelats genom

 gränsöverskridande

 verksamhet, får

 bolaget med inspek-

 tionens tillstånd

 också överlåta

 försäkringsbe-

 ståndet till en

 försäkringsgivare

 med fast

 driftställe i det

 land där riskerna

 är belägna.

 Ett avtal om

 överlåtelse skall

 för att bli giltigt

 godkännas av

 bolagsstämman i det

 överlåtande

 bolaget.

 Överlåtelse av

 försäkringsbeståndet

 kan ske utan hinder

 av att det över-

 låtande bolaget har

 trätt i

 likvidation.

 Följande handlingar skall hållas

 tillgängliga för aktieägarna respektive

 de röstberättigade under minst en vecka

 före den bolagsstämma vid vilken frågan

 om godkännande av överlåtelseavtalet

 skall behandlas, samt läggas fram på

 stämman,

 1. ett förslag till bolagsstämmans

 beslut,

 2. avtalet om överlåtelse,

 3. en redogörelse av styrelsen för de

 omständigheter som kan vara av vikt vid

 bedömningen av förslagets lämplighet för

 bolaget och försäkringstagarna,

 4. ett yttrande av revisorerna över

 styrelsens redogörelse enligt 3 samt

 5. om årsredovisningen inte skall

 behandlas på stämman, de handlingar som

 avses i 4 kap. 7 § första stycket 1-3.

 Handlingarna skall genast sändas till de

 aktieägare respektive till de

 röstberättigade som begär det och uppger

 sin postadress.

 3 §15

 Senast fyra månader Senast fyra månader

 efter det att be- efter det att be-

 slutet om godkän- slutet om

 nande av avtalet om godkännande av

 överlåtelse regi- avtalet om

 strerats skall överlåtelse regi-

 försäkringsbolagen strerats skall

 ansöka om såväl överlåtande

 finansinspektionens som övertagande

 tillstånd att försäkringsgivare

 verkställa avtalet. ansöka om

 Sådant tillstånd får Finansinspektionens

 inte ges om tillstånd att

 försäkringstagarnas verkställa avtalet.

 rätt därigenom för- Sådant tillstånd

 sämras. får inte ges om

 försäkringstagarnas

 rätt därigenom

 försämras.

 Om den övertagande

 försäkringsgivaren

 har koncession i

 Sverige och det

 försäkringsbestånd

 som överlåtelsen

 avser består av

 försäkringar som

 har meddelats genom

 gränsöverskridande

 verksamhet, får

 tillstånd ges

 endast om behörig

 myndighet i det

 land där riskerna

 är belägna

 samtycker till

 överlåtelsen och

 den övertagande

 försäkringsgivaren

 där uppfyller

 kraven för gränsö-

 verskridande

 verksamhet med de

 försäkringar som

 överlåtelsen avser.

 I de fall som

 avses i 1 § andra

 stycket får

 tillstånd ges

 endast om behörig

 myndighet i det

 land där riskerna

 är belägna

 samtycker till

 överlåtelsen.

 Är den övertagande

 försäkringsgivaren

 en utländsk för-

 säkringsgivare

 krävs för till-

 stånd, utöver vad

 som anges i

 första-tredje

 styckena, att

 behörig myndighet i

 försäkringsgivarens

 hemland intygar att

 försäkringsgivaren

 har erforderlig

 kapitalbas sedan

 överlåtelsen

 beaktats.

 Finansinspektionen Finansinspektionen

 kan förelägga kan förelägga

 försäkringsbolagen försäkringsgivarna

 att komma in med den att komma in med

 ytterligare utred- den ytterligare

 ning som är nödvän- utredning som är

 dig för att inspek- nödvändig för att

 tionen skall kunna inspektionen skall

 fastställa att kunna fastställa

 försäkringstagarnas att försäk-

 rätt inte försämras. ringstagarnas rätt

 inte försämras.

 15Senaste lydelse 1991:1767.

 19 kap.

 1 §16

 Finansinspektionen Finansinspektionen

 skall verka för en skall verka för en

 sund utveckling av sund utveckling av

 försäkringsväsendet. försäkrings-

 väsendet.

 Inspektionen skall

 i sin

 tillsynsverksamhet

 ha ett sådant nära

 samarbete med

 övriga EES-länders

 tillsynsmyndigheter

 som föranleds av

 avtalet om

 Europeiska ekono-

 miska

 samarbetsområdet.

 Styrelsen och verkställande direktören i

 ett försäkringsbolag skall, när bolaget

 har börjat sin verksamhet, genast

 underrätta Finansinspektionen om det.

 3 §17

 Styrelsen, Styrelsen,

 verkställande direk- verkställande

 tören och andra direktören och

 befattningshavare i andra be-

 ansvarig ställning i fattningshavare i

 försäkringsbolag är ansvarig ställning

 skyldiga att lämna i försäkringsbolag

 finansinspektionen skall lämna

 de upplysningar om Finansinspektionen

 verksamheten som de upplysningar om

 inspektionen anser verksamheten som

 behövliga. inspektionen begär.

 Om bolaget driver

 verksamhet i ett

 annat EES-land,

 skall de lämna mot-

 svarande

 upplysningar till

 behörig myndighet i

 det landet i

 enlighet med där

 gällande

 bestämmelser.

 Styrelsen och Regeringen eller,

 verkställande direk- efter regeringens

 tören skall bemyndigande,

 ombesörja att det Finansinspektionen

 inom sju månader får meddela före-

 från föregående skrifter om vilka

 räkenskapsårs utgång upplysningar ett

 till finans- försäkringsbolag

 inspektionen sänds skall lämna till

 in inspektionen.

 1. avskrifter av

 årsredovisningen och

 revisions-

 berättelsen,

 2. en särskild

 redogörelse för

 bolagets verksamhet

 under räkenskapsåret

 och ställning

 balansdagen, och

 3. i fråga om

 livförsäkring, en

 redogörelse för

 beräkningen av

 premiereserven.

 Redogörelserna

 skall vara under-

 tecknade,

 redogörelsen för

 bolagets verksamhet

 och ställning av

 styrelsen och verk-

 ställande direktören

 samt redogörelsen

 för beräkningen av

 premiereserven av

 aktuarien.

 16Senaste lydelse 1991:1767.

 17Senaste lydelse 1991:1767.

 227

 På avskriften av

 årsredovisningen

 skall finnas av

 styrelseledamot

 eller verkställande

 direktören under-

 tecknat bevis, om

 balansräkningen har

 fastställts eller

 ej. Har faststäl-

 lelse skett skall

 beviset även inne-

 hålla uppgift om

 bolagsstämmans

 beslut beträffande

 bolagets vinst eller

 förlust enligt

 balansräkningen.

 5 §18

 Styrelsen och Styrelsen och

 verkställande direk- verkställande

 tören i de bolag som direktören i de

 meddelar försäkring bolag som meddelar

 av annat slag än som annan försäkring än

 avses i 4 §, skall livförsäkring,

 med hjälp av fortlö- skall med hjälp av

 pande statistik fortlöpande

 eller på annat sätt statistik eller på

 övervaka att pre- annat sätt övervaka

 miesättningen är att premie-

 skäligt avvägd med sättningen är

 hänsyn till den risk skäligt avvägd med

 som försäkringen är hänsyn till den

 avsedd att täcka, risk som

 nödvändiga drifts- försäkringen är

 kostnader för avsedd att täcka,

 försäkringen samt nödvändiga

 omständigheterna i driftskostnader för

 övrigt. Statistik försäkringen samt

 får efter Finansin- omständigheterna i

 spektionens medg- övrigt. Statistik

 ivande upprättas för får efter

 två eller flera Finansinspektionens

 bolag gemensamt. medgivande

 Styrelsen och upprättas för två

 verkställande eller flera bolag

 direktören skall gemensamt.

 dessutom till Styrelsen och verk-

 Finansinspektionen, ställande

 för den tid som direktören skall

 inspektionen be- dessutom till

 stämmer, sända in en Finansinspektionen,

 redogörelse för den för den tid som

 metod som har inspektionen

 använts för bestämmer, sända in

 övervakning av en redogörelse för

 premiesättningen och den metod som har

 för erfarenheter av använts för

 övervakningen. övervakning av

 premiesättningen

 och för

 erfarenheter av

 övervakningen.

 Första stycket gäller inte verksamhet

 som bedrivs i utlandet. I fråga om

 transport- och sjökaskoförsäkring, som

 bedrivs i Sverige, gäller första stycket

 endast reseförsäkring och båtförsäkring

 tecknad av en konsument huvudsakligen för

 enskilt ändamål.

 11 §19

 Finansinspektionen får meddela de

 erinringar i fråga om försäkringsbolagets

 verksamhet som inspektionen anser

 behövliga.

 Finansinspektionen Finansinspektionen

 skall förelägga skall förelägga

 bolaget eller sty- bolaget eller

 relsen att inom viss styrelsen att vidta

 tid vidta rättelse om

 erforderliga inspektionen finner

 åtgärder, om att

 inspektionen finner

 att

 18Senaste lydelse 1991:1767.

 19Senaste lydelse 1991:1767.

 228

 1. avvikelse skett från denna lag,

 trafikskadelagen (1975:1410) eller lagen

 (1976:357) om motortävlingsförsäkring

 eller föreskrifter som har meddelats med

 stöd av dessa lagar eller från

 bolagsordningen eller grunderna, om

 sådana finns,

 2. bolagsordningen eller grunderna inte

 längre är tillfredsställande med hänsyn

 till omfattningen och beskaffenheten av

 bolagets rörelse,

 3. de tillgångar, i vilka

 försäkringstekniska skulder redovisas,

 inte är tillräckliga,

 4. försäkringsbeståndet inte är

 tillräckligt för erforderlig

 riskutjämning eller

 5. det i övrigt finns allvarliga

 anmärkningar mot försäkringsbolagets

 verksamhet.

 Om ett

 försäkringsbolags

 kapitalbas

 understiger

 solvensmarginalen

 enligt 7 kap. 23

 eller 25 §, skall

 Finansinspektionen

 förelägga bolaget

 eller dess styrelse

 att upprätta en

 plan för att åter-

 ställa en sund

 finansiell

 ställning och

 överlämna planen

 till inspektionen

 för godkännande. Om

 kapitalbasen under-

 stiger en tredjedel

 av solvens-

 marginalen eller

 garantibeloppet

 enligt 7 kap. 26 §

 eller 27 § eller om

 kapitalbasen för

 ett livförsäk-

 ringsbolag inte har

 den sammansättning

 som anges i 7 kap.

 26 § andra stycket,

 skall inspektionen

 förelägga bolaget

 eller dess styrelse

 att upprätta och

 för godkännande

 överlämna en plan

 som avser kort-

 fristig finan-

 siering.

 Om ett

 försäkringsbolag

 driver gräns-

 överskridande verk-

 samhet och bolaget

 inte efterkommer

 Finansinspektionens

 eller behörig

 utländsk myndighets

 anmodan om

 rättelse, skall

 inspektionen vidta

 de åtgärder som

 behövs för att för-

 hindra fortsatta

 överträdelser.

 Inspektionen får

 förbjuda bolaget

 att bedriva gränsö-

 verskridande

 verksamhet.

 Om ett föreläggande Om ett

 enligt andra stycket föreläggande enligt

 inte har följts inom andra - fjärde

 den bestämda tiden styckena inte har

 och det anmärkta följts inom bestämd

 förhållandet inte tid och det

 heller på något anmärkta förhållan-

 annat sätt det inte heller på

 undanröjts, skall något annat sätt

 finansinspektionen har undanröjts,

 göra anmälan om skall Finansinspek-

 detta till tionen anmäla detta

 regeringen. Om rege- till regeringen.

 ringen finner så

 svåra missförhål-

 landen föreligga,

 att för-

 säkringsverksamheten

 bör upphöra, kan

 regeringen förklara

 koncessionen förver-

 kad.

 Följer bolaget

 inte gällande be-

 stämmelser om

 redovisning och

 täckning av

 försäkringstekniska

 skulder eller

 uppfyller bolaget

 inte gällande krav

 på garantibelopp,

 får regeringen

 efter anmälan av

 Finansinspektionen

 förbjuda bolaget

 att förfoga över

 sina tillgångar i

 Sverige eller be-

 gränsa bolagets

 förfoganderätt. Om

 bolaget driver

 verksamhet i ett

 annat EES-land och

 beslutet grundas på

 bolagets kapitalbas

 understiger en tre-

 djedel av

 solvensmarginalen

 eller garan-

 tibeloppet, skall

 den behöriga

 myndigheten i det

 landet underrättas

 och, om det behövs,

 anmodas att vidta

 motsvarande åtgär-

 der.

 Finansinspektionen

 får besluta hur

 försäkringsverksamheten

 skall drivas efter

 ett sådant beslut

 som avses i sjätte

 stycket.

 En koncession kan

 förklaras förverkad

 av regeringen om

 bolaget

 1. inte längre

 uppfyller kraven

 för koncession,

 2. inte inom

 angiven tid har

 vidtagit åtgärderna

 i en plan som har

 godkänts enligt

 tredje stycket,

 eller

 3. i annat fall

 allvarligt åsido-

 sätter gällande

 bestämmelser för

 verksamheten.

 13 §20

 Finansinspektionens Finansinspektionens

 beslut enligt denna beslut om att avslå

 lag överklagas hos en begäran om att

 regeringen genom utfärda intyg

 besvär. Inspek- enligt 2 a kap. 1 §

 tionens beslut får fjärde stycket, om

 verkställas utan att förbjuda

 hinder av anförda gränsöverskridande

 besvär, om inte re- verksamhet enligt

 geringen förordnar 19 kap. 11 § fjärde

 något annat. stycket eller om

 att förelägga eller

 utdöma vite enligt

 21 kap. 2 § får

 överklagas hos kam-

 marrätten.

 Inspektionens

 beslut i övrigt

 enligt denna lag

 får överklagas hos

 regeringen.

 20Senaste lydelse 1991:1767.

 229

 Inspektionen får

 bestämma att ett

 beslut om föreläg-

 gande, in-

 skränkningar i för-

 foganderätten

 enligt 11 § sjätte

 stycket eller verk-

 samhetens drivande

 enligt 11 § sjunde

 stycket skall gälla

 omedelbart.

 Om besvär över Om överklagande av

 beslut i vissa fall vissa beslut finns

 finns bestämmelser i bestämmelser i 20

 20 kap. 7 § och 21 kap. 7 §.

 kap. 2 § sista

 stycket.

 13 a §

 Har regeringen i

 ett ärende om

 koncession inte

 fattat beslut sex

 månader efter det

 att ansökningen

 gavs in, får sökan-

 den begära för-

 klaring av

 kammarrätten att

 ärendet onödigt

 uppehålls. Har

 regeringen inte

 meddelat beslut sex

 månader efter det

 att kammarrätten

 avgett en sådan

 förklaring, skall

 det anses som att

 ansökningen har

 avslagits.

 21 kap.

 2 §21

 Finansinspektionen kan vid vite förelägga

 verkställande direktören och

 styrelseledamöterna att fullgöra sina

 skyldigheter enligt denna lag eller andra

 författningar att

 1. till Finansinspektionen sända in

 behöriga redovisningshandlingar eller

 revisionsberättelser eller

 2. hos inspektionen göra behöriga

 anmälningar för registrering.

 Föreläggande enligt första stycket 2 får

 inte meddelas, om underlåtenhet att göra

 anmälan medför att bolagsstämmans eller

 styrelsens beslut förfaller eller bolaget

 blir skyldigt att träda i likvidation.

 Finansinspektionen kan förena annat

 föreläggande enligt denna lag än som

 avses i första stycket med vite.

 Har inspektionen förelagt vite skall den

 mot vilken föreläggandet riktas genast

 skriftligen underrättas om detta.

 Följs inte ett sådant vitesföreläggande

 som avses i första stycket kan

 Finansinspektionen döma ut vitet.

 21Senaste lydelse 1991:1767.

 230

 Finansinspektionens

 beslut varigenom

 vite enligt första

 stycket förelagts

 eller utdömts får

 överklagas hos kam-

 marrätten genom be-

 svär.

 1. Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 2. Ett försäkringsbolag som har

 koncession vid lagens ikraftträdande får

 med den tidsbegränsning som kan ha

 angetts i koncessionsbeslutet fortsätta

 med rörelsen till utgången av år 1995

 eller, om ansökan om koncession i

 enlighet med 2 kap. 3 a eller 3 b § då

 har getts in, till dess att ansökningen

 har prövats slutligt. Den myndighet som

 beslutar om koncession får bestämma att

 ett pågående räkenskapsår skall avbrytas

 och att ett nytt räkenskapsår skall börja

 löpa. Det nya räkenskapsåret får avse

 kortare tid än tolv månader eller

 utsträckas till högst arton månader och

 skall löpa ut den 31 december.

 3. En ansökan om koncession enligt de

 nya bestämmelserna skall prövas av

 Finansinspektionen, om inte bifall till

 ansökningen innebär en förlängning eller

 en väsentlig utvidgning av den tidigare

 koncessionen. I sådant fall prövas

 ansökningen av regeringen. När ett sådant

 ärende skall prövas av Finansinspektionen

 gäller 19 kap. 13 a §. Finansinspektionen

 skall, i samband med prövningen av en

 koncessionsansökan, även pröva ansökan om

 stadfästelse av ändring av bolagsordning

 eller grunder.4. Bestämmelserna angående

 förbud mot att förena direkt livförsäk-

 ringsrörelse med skadeförsäkringsrörelse

 enligt 1 kap. 3 § andra-fjärde styckena

 samt om kapitalbas, solvensmarginal och

 garantibelopp enligt 1 kap. 8 a § och 7

 kap. 22-27 §§ skall tillämpas även för

 försäkringsbolag som avses i punkt 2.

 5. För ett försäkringsbolag som har

 koncession vid lagens ikraftträdande

 tillämpas bestämmelsen i 1 kap. 4 § om

 vad som förstås med livförsäkringsbolag

 och skadeförsäkringsbolag i sin äldre

 lydelse till dess bolaget erhållit ny

 koncession eller inte längre får

 fortsätta med rörelsen enligt punkt 2.

 6. Sådana avvikelser från

 försäkringsrörelselagen som har medgivits

 för tjänstepensionsförsäkringar med stöd

 av 1 kap. 10 § andra stycket i sin äldre

 lydelse gäller fortfarande.

 231

 4 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt

 för utländska

 försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1950:272) om rätt för utländska

 försäkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i Sverige1

 dels att i 5, 8, 9, 15, 17, 18, 22, 23,

 25 a-28, 31-33, 35, 38 och 40 §§ ordet

 "försäkringsinspektionen" i olika

 böjningsformer skall bytas ut mot

 "Finansinspektionen" i motsvarande form,

 dels att 1, 1a, 2, 4, 6, 7, 9 a, 10, 13,

 15 a, 16, 21, 22 a, 24, 25 och 29 §§

 skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall föras in fem

 nya paragrafer, 2 a, 13 a, 16 a, 20 a och

 23 a §§, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

 Denna lag

 innehåller

 bestämmelser om

 rätt för utländska

 försäkringsföretag

 att driva

 försäkringsrörelse

 i Sverige. Lagen

 gäller inte för

 sådana

 försäkringsgivare

 som omfattas av

 lagen (1993:000) om

 utländska

 EES-försäkringsgivares

 verksamhet i

 Sverige.

 Utländskt Utländska

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 får, under får driva

 förutsättning att försäkringsrörelse

 företaget erhållit genom generalagent

 tillstånd som syssloman här i

 (koncession) därtill landet, om de har

 enligt 7 §, här i fått tillstånd av

 riket driva regeringen

 försäkringsrörelse (koncession) till

 genom generalagent detta.

 som syssloman och i

 övrigt under

 villkor, som stadgas

 i denna lag.

 Försäkringsinspektionen

 Finansinspektionen

 skall efter ansökan skall efter ansökan

 lämna förhandsbesked lämna

 om huruvida förhandsbesked om

 koncession enligt huruvida koncession

 första stycket krävs enligt andra

 för en planerad stycket krävs för

 verksamhet. en planerad

 verksamhet.

 Ett förhandsbesked Ett förhandsbesked

 enligt andra stycket enligt tredje

 är bindande för den stycket är bindande

 myndighet som har för den myndighet

 lämnat beskedet. Om som har lämnat

 regeringen har beskedet. Om

 beslutat i fråga om regeringen har

 förhandsbesked är beslutat i fråga om

 även försäk- förhandsbesked är

 ringsinspektionen även Finans-

 bunden av detta inspektionen bunden

 besked. av detta besked.

 Om det finns Om det finns

 särskilda skäl och särskilda skäl och

 företagets företagets

 reglemente tillåter reglemente tillåter

 det, får ett det, får ett

 utländskt utländskt

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 som har erhållit som har erhållit

 koncession medges koncession medges

 att genom att genom

 generalagenten driva generalagenten

 annan rörelse här i driva annan rörelse

 riket än här i landet än

 försäkringsrörelse. försäkringsrörelse.

 Medgivande lämnas av Medgivande lämnas

 regeringen eller, av regeringen

 efter regeringens eller, efter

 bemyndigande, regeringens

 försäkringsinspektionen.bemyndigande,

 Finansinspektionen.

 Om det finns skäl, Om det finns skäl,

 får ett medgivande får ett medgivande

 enligt fjärde enligt femte

 stycket återkallas stycket återkallas

 av den som får lämna av den som får

 sådant medgivande. lämna sådant

 medgivande.

 Det land där

 företaget har sitt

 säte anses som dess

 hemland.

 1 a §2

 Utöver vad som Utöver vad som

 följer av 1 § första följer av 1 § andra

 stycket får ett stycket får ett

 utländskt utländskt

 försäkringsföretag, försäkringsföretag,

 under förutsättning under förutsättning

 att försäkrings- att

 inspektionen lämnar Finansinspektionen

 tillstånd därtill, i lämnar tillstånd

 Sverige marknadsföra därtill, i Sverige

 försäkringar marknadsföra

 avseende risker i försäkringar av-

 detta land, om det seende risker i

 sker genom förmed- detta land, om det

 ling av ett sker genom

 försäkringsbolag som förmedling av ett

 har koncession i försäkringsbolag

 Sverige och de båda som har koncession

 företagen tillhör i Sverige och de

 samma koncern eller båda företagen

 har samarbetsavtal tillhör samma

 med varandra. koncern eller har

 samarbetsavtal med

 varandra.

 Tillstånd enligt Tillstånd enligt

 första stycket skall första stycket

 lämnas om skall lämnas om

 verksamheten inte verksamheten inte

 bedöms vara bedöms vara

 oförenlig med en oförenlig med en

 sund utveckling av sund utveckling av

 försäkringsväsendet. försäkrings-

 Om förutsättningar väsendet. Om

 för tillstånd inte förutsättningar för

 längre föreligger, tillstånd inte

 får längre föreligger,

 försäkringsinspektionenfår

 förklara tillståndet Finansinspektionen

 förverkat. förklara

 tillståndet

 förverkat.

 2 §

 Utländskt Ett utländskt

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 får här i riket får här i landet

 driva livförsäk- bara driva sådan

 ringsrörelse, endast försäkringsrörelse

 om företaget i sitt som det driver i

 hemland med laga sitt hemland.

 rätt driver sådan

 rörelse, samt annan

 försäkringsrörelse,

 endast om företaget

 i hemlandet med laga

 rätt driver rörelse

 avseende något slag

 av försäkring, annan

 än livförsäkring.

 Med

 skadeförsäkring

 avses i denna lag

 sådana försäkringar

 som anges i 2 kap.

 3 a § försäkrings-

 rörelselagen

 (1982:713). Med

 livförsäkring avses

 sådana försäkringar

 som anges i 2 kap.

 3 b §

 försäkringsrörelselagen.

 Utländskt Direkt

 försäkringsföretag

 livförsäkringsrörelse

 här i riket får inte får här i landet

 med direkt förenas endast med

 livförsäkringsrörelse rörelse avseende

 förena återförsäkring av

 försäkringsrörelse livförsäkring.

 som avser annat än

 personförsäkring.

 Bestämmelserna i Bestämmelserna i

 denna lag om denna lag om

 livförsäkring gäller livförsäkring, med

 också i fråga om undantag för 16 a

 personförsäkringar §,

 av annat slag. De -får tillämpas

 behöver dock inte också för sjuk-

 tillämpas för sådana och

 personförsäkringar

 olycksfallsförsäkringar

 som har meddelats som avses i 2 kap.

 antingen för en tid 3 a § klasserna 1

 av längst fem år och 2

 eller mot en premie

 försäkringsrörelselagen

 som är beräknad och samt för

 bestämd för längst

 avgångsbidragsförsäkringar,

 fem år i sänder. -behöver inte

 tillämpas för

 sådana

 livförsäkringar

 som avses i 2 kap.

 3 b § klasserna 1

 b och 4 om premien

 är beräknad och

 bestämd för längst

 fem år.

 Ersättning, som utges i form av livränta

 eller sjukränta, tillhör endera

 livförsäkring eller annan försäkring

 beroende på vilket av dessa slag av

 försäkringar som har meddelats. Har en

 sådan ränta inköpts i ett livför-

 säkringsbolag, skall den dock i detta

 bolag höra till livförsäkring.

 För sådan livränta För sådan livränta

 eller sjukränta som eller sjukränta som

 tillhör annan tillhör annan

 försäkring än liv- försäkring än

 försäkring gäller de livförsäkring

 särskilda be- gäller de särskilda

 stämmelserna om bestämmelserna om

 livförsäkring i 6 § livförsäkring i 6 §

 fjärde stycket, 7 § sjunde stycket, 7 §

 tredje stycket, 9 § tredje stycket, 9 §

 första stycket, första stycket,

 10-15 samt 17, 24 10-13 samt 14, 15,

 och 28 §§ i 17 och 28 §§ i

 tillämpliga delar. tillämpliga delar.

 2 a §

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får i fråga om

 sådan livförsäkring

 som avses i 2 kap.

 3 b § första

 stycket klass 3

 försäkringsrörelse-

 lagen (1982:713)

 medge undantag från

 13 § och, om det

 finns särskilda

 skäl, från övriga

 bestämmelser om

 livförsäkring. Ett

 undantag skall vara

 förenligt med

 Sveriges

 förpliktelser i

 fråga om försäkring

 enligt avtalet den

 2 maj 1992 om

 Europeiska

 ekonomiska

 samarbetsområdet.

 4 §3

 Generalagenten skall Generalagenten

 vara bosatt här i skall ha behörighet

 landet. Han får inte att på företagets

 vara underårig eller vägnar här i landet

 i konkurs eller ha driva

 förvaltare enligt 11 försäkringsrörelsen

 kap. 7 § för- samt att motta

 äldrabalken. stämning och tala

 och svara i alla

 rättsförhållanden

 som har samband med

 försäkrings-

 rörelsen. Han skall

 vara bosatt här i

 landet. Han får

 inte vara under-

 årig, i konkurs

 eller underkastad

 näringsförbud eller

 ha förvaltare

 enligt 11 kap. 7 §

 föräldrabalken.

 Generalagentur må Generalagentur får

 även innehavas av även innehas av

 svenskt aktiebolag svenskt aktiebolag

 eller ömsesidigt eller ömsesidigt

 försäkringsbolag försäkringsbolag

 eller ock av svenskt eller av svenskt

 handelsbolag, vars handelsbolag, vars

 samtliga bolagsmän samtliga bolagsmän

 äga behörighet har behörighet

 enligt vad i första enligt vad som sägs

 stycket sägs. För i första stycket.

 fullgörande av de För fullgörande av

 skyldigheter, som de skyldigheter som

 åligga generalagent, åligger

 svare i förra fallet generalagenten

 envar styrelse- skall

 ledamot och i det företaget utse ett

 senare envar ombud som uppfyller

 bolagsman, som ej är kraven i första

 enbart kommandit- stycket.

 delägare.

 6 §

 Ansökan om Ansökan om

 koncession görs hos koncession görs hos

 regeringen. I regeringen. Ansökan

 ansökningen skall skall lämnas in

 anges den till

 försäkringsgren, som Finansinspektionen

 rörelsen skall avse. som skall överlämna

 Ansökningen skall den till regeringen

 inlämnas till med eget yttrande.

 försäkringsinspektionen

 och vara åtföljd av:

 1. handlingar som

 styrker

 generalagentens

 behörighet enligt 4

 §;

 2. det för

 företaget gällande

 reglementet;

 3. bevis att

 företaget i sitt

 hemland driver

 försäkringsrörelse

 enligt 2 § första

 stycket jämte

 behörigen styrkt

 uppgift om den tid

 detta ägt rum samt

 om anmärkningar, som

 av myndigheterna i

 företagets hemland

 under de sista tre

 åren kan ha

 framställts mot

 företagets

 verksamhet, och

 dessutom företagets

 årsredovisningar och

 revisionsberättelser

 för den tid

 företaget varit i

 verksamhet, dock

 längst för de tio

 sista åren;

 4. behörig fullmakt

 för generalagenten

 att på företagets

 vägnar här i riket

 driva försäkrings-

 rörelsen samt att ta

 emot stämning och

 själv eller genom

 annan tala och svara

 i alla

 rättsförhållanden

 som har samband med

 försäkringsrörelsen;

 5. bevis att

 företaget på det

 sätt och under de

 villkor, som försäk-

 ringsinspektionen

 godkänner, i

 bankinstitut har

 deponerat värde-

 handlingar till ett

 värde som motsvarar

 300 gånger det bas-

 belopp enligt lagen

 (1962:381) om allmän

 försäkring som

 gällde då

 ansökningen lämnades

 in;

 6. en plan för den

 tilltänkta

 verksamheten.

 Till ansökan skall

 fogas dels en plan

 för den tilltänkta

 verksamheten, dels

 bevis att företaget

 på det sätt och

 under de villkor

 som

 Finansinspektionen

 godkänner, i

 bankinstitut har

 deponerat värde-

 handlingar till ett

 värde som motsvarar

 300 gånger det bas-

 belopp enligt lagen

 (1962:381) om

 allmän försäkring

 som gällde då

 ansökningen

 lämnades in.

 Deponering enligt Deponering enligt

 första stycket 5 andra stycket skall

 skall ske särskilt ske särskilt för

 för livförsäkring livförsäkring och

 och särskilt för särskilt för

 annan försäkring. skadeförsäkring.

 Deponeringen skall Deponeringen skall

 ske i värde- ske i värde-

 handlingar, som handlingar, som

 försäkringsinspek- Finansinspektionen

 tionen godtagit. godtagit.

 Inspektionen får Inspektionen får

 bestämma att depone- bestämma att

 ringen får ske med deponeringen får

 det lägre belopp som ske med det lägre

 inspektionen med belopp som inspek-

 hänsyn till tionen med hänsyn

 rörelsens omfattning till rörelsens

 och beskaffenhet omfattning och

 anser skäligt. beskaffenhet anser

 Sådant beslut får skäligt. Sådant

 inspektionen beslut får inspek-

 återkalla om det tionen återkalla om

 finns skäl till det. det finns skäl till

 det.

 Bestämmelser om

 att Finans-

 inspektionen får

 medge företag

 undantag från

 skyldigheten att

 göra deponering i

 vissa fall finns i

 23 a §.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela närmare

 föreskrifter om vad

 verksamhetsplanen

 skall innehålla och

 vilka ytterligare

 handlingar som

 skall fogas till

 ansökan.

 Om rörelsen skall avse livförsäkring,

 skall enligt 11 § upprättas särskilda

 grunder för verksamheten. Grunderna, som

 skall bifogas ansökningen om koncession,

 skall underställas regeringen för

 stadfästelse.

 7 §

 Regeringen beviljar Regeringen beviljar

 koncession om koncession om

 ansökningen står i ansökan har skett

 överensstämmelse med enligt 6 § och den

 denna lag och den planerade

 planerade verksamheten kan

 verksamheten inte antas komma att

 bedöms vara uppfylla kraven på

 oförenlig med en en sund

 sund utveckling av

 försäkringsverksamhet.

 försäkringsväsendet. I samband därmed

 I samband därmed godkänner rege-

 godkänner regeringen ringen

 generalagenten. generalagenten.

 Koncession får inte

 vägras på den

 grunden att det

 inte behövs någon

 ytterligare

 försäkringsgivare.

 Koncession beviljas tills vidare eller,

 om det finns särskilda omständigheter,

 för bestämd tid, högst tio år, och

 därutöver till det löpande

 räkenskapsårets slut.

 Innan koncession I samband med

 meddelas för beviljandet av

 rörelse, som avser koncessionen

 livförsäkring, stadfäster

 prövar regeringen om regeringen enligt

 de upprättade 11 § upprättade

 grunderna för grunder för

 verksamheten verksamheten.

 överensstämmer med Stadfästelse skall

 denna lag och andra ske om grunderna

 författningar. överensstämmer med

 Regeringen prövar då denna lag och andra

 också om särskilda författningar.

 bestämmelser behövs

 med hänsyn till

 omfattningen och

 beskaffenheten av

 den tilltänkta

 rörelsen. I samband

 med beviljandet av

 koncessionen

 stadfäster

 regeringen grunderna

 för verksamheten.

 Koncession skall

 meddelas i enlighet

 med den indelning

 som anges i 2 kap.

 3 a och 3 b §§

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713).

 Avser ansökan Avser ansökan

 endast utvidgning av endast ändring av

 beviljad koncession beviljad koncession

 till ny för- får Finansinspek-

 säkringsgren eller tionen besluta i

 utbyte av koncession ärendet i

 för viss regeringens ställe,

 försäkringsgren mot om ärendet inte är

 koncession för annan av principiell

 gren, får betydelse eller i

 försäkringsinspektionenövrigt av

 synnerlig

 besluta i ärendet i vikt.

 regeringens ställe,

 om ärendet icke är

 av principiell

 betydelse eller i

 övrigt av synnerlig

 vikt.

 9 a §

 Ansökan om Ansökan om

 medgivande för ut- medgivande för ut-

 ländskt ländskt

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 att driva annan att driva annan

 rörelse här i riket rörelse här i

 än för- landet än för-

 säkringsrörelse säkringsrörelse

 skall inlämnas till skall inlämnas till

 försäkringsinspektionenFinansinspektionen

 och vara åtföljd av och vara åtföljd av

 fullmakt, som fullmakt för

 angives i 6 § första generalagenten att

 stycket 4, gällande beträffande den med

 den med ansökningen ansökan avsedda

 avsedda rörelsen. verksamheten

 företräda företaget

 enligt vad som

 anges i 4 § första

 stycket.

 10 §

 Det åligger Det åligger

 generalagenten att generalagenten att

 för varje fUUU+=UU-==UUUUUör

 räkenskapsår enligt varje räkenskapsår

 formulär, som enligt formulär,

 fastställs av som fastställs av

 försäkrings- Finansinspektionen,

 inspektionen, upprätta

 upprätta redogörelse redogörelse för

 för företagets företagets

 verksamhet inom verksamhet inom

 riket. landet.

 För För

 livförsäkringsverksamhet

 livförsäkringsverksamhet

 skall redogörelsen skall redogörelsen

 enligt första enligt första

 stycket innehålla stycket innehålla

 bevis om att värdet bevis om att värdet

 av den av företaget av den av företaget

 gjorda depositionen gjorda depositionen

 enligt 6 § första enligt 6 § andra

 stycket 5 motsvarar stycket motsvarar

 300 gånger det 300 gånger det

 basbelopp enligt basbelopp enligt

 lagen (1962:381) om lagen (1962:381) om

 allmän försäkring allmän försäkring

 som gällde vid som gällde vid

 räkenskapsårets räkenskapsårets

 utgång. För den utgång. För den

 ytterligare ytterligare

 deposition, utöver deposition, utöver

 vad som föreskrivs i vad som föreskrivs

 6 § första stycket i 6 § andra

 5, som denna stycket, som denna

 bestämmelse kan ge bestämmelse kan ge

 upphov till gäller upphov till gäller

 bestämmelserna i 6 § bestämmelserna i 6

 tredje stycket. § fjärde stycket.

 I redogörelsen skall, under beteckningen

 försäkringstekniska skulder, som skuld

 tas upp dpunkt beräknade värdet av

 företagets ansvarighet på grund av

 1. löpande försäkringar (premiereserv),

 2. försäkringsersättningar för

 inträffade försäkringsfall (ersättnings-

 reserv),

 3. utgifterna för reglering av

 inträffade försäkringsfall (skadebehand-

 lingsreserv),

 4. sådan tilldelad återbäring inom

 livförsäkringsrörelsen som inte har

 förfallit till betalning och

 5. sådan tilldelad återbäring inom annan

 försäkringsrörelse än livförsäk-

 ringsrörelse som inte har förfallit till

 betalning.

 13 §

 Tillgångar Tillgångar

 motsvarande värdet motsvarande värdet

 av de av de

 försäkringstekniska försäkringstekniska

 skulderna för skulderna för

 livförsäkring skall livförsäkring skall

 vid varje tidpunkt vid varje tidpunkt

 redovisas i sådana redovisas i sådana

 tillgångar som anges tillgångar som

 i 7 kap. 9 § första anges i 7 kap. 9 §

 stycket 1-8 och första stycket 1-8

 10-12 och 10-12 försäk-

 försäkringsrörelselagenringsrörelselagen

 (1982:713), eller i (1982:713), eller i

 den mån försäkrings- den mån

 inspektionen medger Finansinspektionen

 det, värdet av åter- medger det, värdet

 försäkringsgivarnas av återförsäk-

 ansvarighet på grund ringsgivarnas

 av livförsäkringar, ansvarighet på

 som har övertagits i grund av

 återförsäkring. livförsäkringar,

 som har övertagits

 i återförsäkring.

 I de tillgångar som I de tillgångar

 skall motsvara som skall motsvara

 värdet av de värdet av de

 försäkringstekniska försäkringstekniska

 skulderna får räknas skulderna får

 in 90 procent av räknas in

 deponeringen enligt 90 procent av

 6 och 10 §§ under deponeringen enligt

 förutsättning att 6 och 10 §§ under

 deponeringen till förutsättning att

 den delen består av deponeringen till

 värdehandlingar som den delen består av

 avses i första värdehandlingar som

 stycket. avses i första

 stycket och inte

 räknas in i

 garantibeloppet

 enligt 16 a §.

 Utan hinder av första stycket får ett

 belopp, motsvarande högst tjugo procent

 av de försäkringstekniska skulderna för

 egen räkning, redovisas i andra

 tillgångar än sådana som nämns i första

 stycket, dock inte i aktier.

 Med de försäkringstekniska skulderna för

 egen räkning förstås den del av de

 försäkringstekniska skulderna, som icke

 motsvarar värdet av återförsäk-

 ringsgivarnas ansvarighet.

 Vid tillämpningen De tillgångar som

 av denna paragraf motsvarar värdet av

 gäller de

 bestämmelserna i försäkringstekniska

 7 kap. 9 a § skulderna skall

 försäkringsrörelse- finnas i Sverige,

 lagen (1982:713). dock med undantag

 för återförsäk-

 ringsgivares

 ansvarighet på

 grund av

 livförsäkringar som

 övertagits i form

 av återförsäkring.

 I övrigt gäller vid

 tillämpningen av

 denna paragraf

 bestämmelserna i 7

 kap. 9 a §

 andra-sjätte

 styckena försäk-

 ringsrörelselagen.

 13 a §

 För

 skadeförsäkringar

 av annat slag än

 sådan sjuk-,

 olycksfalls- och

 avgångsbidrags-

 försäkring,

 beträffande vilken

 bestämmelserna om

 livförsäkring

 tillämpas med stöd

 av 2 § fjärde

 stycket, skall 13 §

 femte stycket

 första meningen

 gälla. Dessutom

 skall bestämmel-

 serna i 7 kap. 10 §

 andra stycket andra

 meningen och tredje

 stycket

 försäkrings-

 rörelselagen

 (1982:713) gälla.

 15 a §

 För försäkring av För försäkring av

 annat slag än sådan annat slag än sådan

 personförsäkring, sjuk-, olycksfalls-

 beträffande vilken och

 rörelsen drivs med

 avgångsbidragsförsäkring,

 tillämpning av de beträffande vilken

 särskilda bestämmel- bestämmelserna om

 serna om livförsäkring

 livförsäkring, skall tillämpas med stöd

 depositionen enligt av 2 § fjärde

 6 § första stycket 5 stycket, skall

 inom åtta månader depositionen enligt

 efter utgången av 6 § andra stycket

 varje räkenskapsår inom åtta månader

 uppgå till ett efter utgången av

 belopp som motsvarar varje räkenskapsår

 300 gånger det uppgå till ett

 basbelopp enligt belopp som

 lagen (1962:381) om motsvarar 300

 allmän försäkring gånger det

 som gällde vid basbelopp enligt

 räkenskapsårets lagen (1962:381) om

 utgång. allmän försäkring

 som gällde vid

 räkenskapsårets

 utgång.

 Om bruttopremieinkomsten under

 räkenskapsåret överstiger depositionen

 enligt första stycket, skall depositionen

 uppgå till ett belopp som motsvarar

 bruttopremieinkomsten under

 räkenskapsåret.

 För den ytterligare För den

 deposition, utöver ytterligare

 vad som föreskrivs i deposition, utöver

 6 § första stycket vad som föreskrivs

 5, som första och i 6 § andra

 andra styckena kan stycket, som första

 ge upphov till och andra styckena

 gäller kan ge upphov till

 bestämmelserna i 6 § gäller

 tredje stycket. bestämmelserna i 6

 § fjärde stycket.

 Överstiger det Överstiger det

 sammanlagda beloppet sammanlagda

 av vad ett beloppet av vad ett

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 har deponerat har deponerat

 väsentligt den väsentligt den

 premieinkomst som premieinkomst som

 anges i andra anges i andra

 stycket, får stycket, får

 försäkrings- Finansinspektionen

 inspektionen medge medge företaget att

 företaget att få ut få ut det

 det överskjutande överskjutande

 beloppet i den mån beloppet i den mån

 detta inte hänför detta inte hänför

 sig till en sig till en depo-

 deposition enligt sition enligt

 första stycket. första stycket.

 16 §

 Tillgångar som ett Tillgångar som ett

 utländskt försäk- utländskt för-

 ringsföretag enligt säkringsföretag

 6, 10 och 15 a §§ enligt 6, 10 och

 deponerat i 15 a §§ deponerat i

 bankinstitut och som bankinstitut och

 inte avsatts till som inte inräknas i

 täckande av garantibeloppet

 försäkringstekniska enligt 16 a § eller

 skulder enligt 13 § avsatts till

 får användas endast täckande av

 till betalning dels försäkringstekniska

 av fordringar på skulder enligt 13 §

 grund av får användas endast

 försäkringsavtal, till betalning dels

 som tillhör av fordringar på

 företagets rörelse grund av försäk-

 här i riket, dels av ringsavtal, som

 böter, viten, tillhör företagets

 avgifter och rörelse här i

 ersättningar som i landet, dels av

 anledning av denna böter, viten,

 rörelse kan åläggas avgifter och

 företaget, ersättningar som i

 generalagenten eller anledning av denna

 av företaget utsett rörelse kan åläggas

 ombud som avses i 27 företaget,

 §, dels ock, i generalagenten

 händelse av särskild eller av företaget

 administration av utsett ombud som

 ett företags avses i 27 §, dels,

 livförsäkringsrörelse i händelse av

 här i riket, av särskild

 administrationsboets administration av

 fordran hos ett företags

 företaget.

 livförsäkringsrörelse

 här i landet, av

 administrationsboets

 fordran hos

 företaget.

 16 a §

 För ett

 försäkringsföretag

 som driver

 verksamhet enligt

 denna lag gäller

 bestämmelserna om

 kapitalbas,

 solvensmarginal och

 garantibelopp i 1

 kap. 8 a § första

 och andra styckena

 och 7 kap. 22-28 §§

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713) samt, i

 fråga om sådan

 livförsäkring som

 avses i 2 kap.

 3 b § första

 stycket klass 3

 nämnda lag, 12 och

 13 §§ lagen

 (1989:1079) om

 livförsäkringar med

 anknytning till

 värdepappersfonder.

 Garantibeloppet för

 verksamheten i

 Sverige skall dock

 för livförsäkring

 uppgå till ett

 belopp som

 motsvarar 400 000

 ecu och för

 skadeförsäkring

 till halva det

 minimibelopp som

 anges i 7 kap. 27 §

 första och andra

 styckena

 försäkringsrörelselagen.

 Tillgångar som ett

 försäkringsföretag

 enligt 6, 10 och 15

 a §§ deponerat i

 bankinstitut skall

 inräknas i garanti-

 beloppet, dock

 högst intill ett

 belopp motsvarande

 hälften av minsta

 beloppet för

 garantibeloppet.

 En tredjedel av

 solvensmarginalen

 för livförsäkring,

 eller garanti-

 beloppet om det är

 större, skall

 motsvaras av poster

 som anges i 7 kap.

 22 § första stycket

 1-3 för-

 säkringsrörelselagen

 eller, i fråga om

 sådan livförsäkring

 som avses i 2 kap.

 3 b § första

 stycket klass 3

 nämnda lag, av

 balanserad vinst.

 Poster ingående i

 kapitalbasen skall

 till minst ett

 belopp motsvarande

 solvensmarginalen

 finnas i land som

 omfattas av avtalet

 om Europeiska

 ekonomiska

 samarbetsområdet,

 varav de till minst

 ett belopp

 motsvarande en

 tredjedel av

 solvensmarginalen

 skall finnas i

 Sverige.

 Bestämmelser om

 att Finans-

 inspektionen i

 vissa fall får

 medge undantag från

 bestämmelserna om

 beräkning av

 solvensmarginalen

 och lokalisering av

 tillgångar finns i

 23 a §.

 20 a §

 På begäran av den

 som biträtt ett

 försäkringsföretag

 i dess anskaff-

 ningsverksamhet

 skall Finansinspek-

 tionen utfärda

 intyg över

 verksamhetens

 omfattning och

 innehåll om sådant

 intyg erfordras för

 att få driva

 liknande verksamhet

 i annat land som

 omfattas av avtalet

 om Europeiska

 ekonomiska

 samarbetsområdet

 (EES-land).

 Företaget och den

 som begär intyg

 skall lämna

 inspektionen de

 upplysningar som

 behövs för att

 inspektionen skall

 kunna fullgöra

 denna skyldighet.

 21 §

 Utländskt Utländskt

 försäkringsföretag, försäkringsföretag,

 som driver som driver

 försäkringsrörelse försäkringsrörelse

 här i riket, vare här i landet, skall

 pliktigt att i alla i alla meddelanden

 för allmänheten till allmänheten

 avsedda meddelanden nämna sin associa-

 vid teckning av sin tionsform och sitt

 firma utsätta hemland. I med-

 hemlandet samt delandena får inte

 angiva huruvida lämnas uppgift av

 företaget drives innebörd att

 såsom aktiebolag företaget genom att

 eller ömsesidigt fullgöra i denna

 bolag eller i annan lag föreskriven

 form. Ej må sådant skyldighet att

 företag eller dess nedsätta värdehand-

 ombud eller personal lingar ställt

 i meddelanden, som fullgod säkerhet

 åsyfta anskaffning för sina svenska

 av försäkring eller försäkringstagare

 äro avsedda för eller att det

 allmänheten, lämna beträffande hela

 uppgift av innebörd sin verksamhet är

 att företaget genom kontrollerat av

 att fullgöra i denna svenska staten.

 lag föreskriven

 skyldighet att

 nedsätta värde-

 handlingar ställt

 fullgod säkerhet för

 sina svenska

 försäkringstagare

 eller att det

 beträffande hela sin

 verksamhet är

 kontrollerat av

 svenska staten.

 Försäkringsbrev Försäkringsbrev

 skall innehålla ej skall innehålla

 mindre uppgift om de uppgifter både om

 för företaget de allmänna försäk-

 gällande allmänna ringsvillkoren och

 försäkringsvillkoren om de särskilda

 än även de särskilda villkoren för den

 villkoren för den försäkring, som

 försäkring, som avses i brevet.

 avses i brevet.

 Där i meddelanden, I meddelanden till

 som äro avsedda för allmänheten om

 allmänheten, vid företagets fonder

 angivande av skall särskilt

 företagets fonder anges beloppet av

 inräknas oguldna ännu inte inbetalda

 förbindelser av förbindelser av

 delägare eller delägare eller

 garanter, skall garanter om dessa

 beloppet av sådana belopp inräknats i

 förbindelser fonderna.

 särskilt utsättas.

 22 a §

 FörsäkringsinspektionenFinansinspektionen

 skall verka för en skall verka för en

 sund utveckling av sund utveckling av

 den verksamhet som den verksamhet som

 bedrivs av utländska bedrivs av

 försäkringsföretag utländska

 här i riket. försäkringsföretag

 här i landet.

 Inspektionen skall

 ha ett nära

 samarbete med andra

 länders behöriga

 myndigheter.

 23 a §

 Om ett utländskt

 försäkringsföretag

 har ansökt om

 tillstånd i ett

 eller flera andra

 EES-länder att

 driva verksamhet

 genom agentur eller

 filial även där,

 får Finansinspek-

 tionen efter

 ansökan medge före-

 taget följande

 förmåner, vilka

 endast kan medges

 samtidigt:

 1. Den del av

 deponeringen enligt

 6 § andra stycket

 som skall räknas in

 i garantibeloppet

 enligt 16 a §

 behöver företaget

 inte göra i mer än

 ett av dessa

 länder.

 2. Vid beräkning

 av solvens-

 marginalen skall

 hänsyn tas till

 företagets

 verksamhet genom

 agenturer eller

 filialer även i de

 andra länderna.

 3. De tillgångar

 som motsvarar

 garantibeloppet får

 finnas i ett annat

 av dessa länder.

 I ansökan skall

 företaget ange

 vilket lands

 behöriga myndighet

 som skall ha

 tillsyn över den

 samlade soliditeten

 hos agenturerna

 eller filialerna

 och varför denna

 myndighet valts.

 Deponeringen skall

 göras i det landet.

 Ett medgivande får

 lämnas endast om

 samtliga behöriga

 myndigheter hos

 vilka företaget

 ansökt om förmåner

 tillstyrker

 ansökan. Om

 företaget har valt

 någon annan

 myndighet än

 Finansinspektionen,

 gäller medgivandet

 från det att

 inspektionen av den

 av företaget

 angivna utländska

 myndigheten

 underrättats om att

 myndigheten kommer

 att kontrollera

 företagets

 soliditet även

 beträffande

 företagets verk-

 samhet i Sverige.

 Finansinspektionen

 skall till den

 behöriga

 myndigheten lämna

 de uppgifter som

 denna behöver för

 kontrollen.

 Om den behöriga

 myndigheten i något

 av de länder som

 avses i första

 stycket begär det,

 skall

 Finansinspektionen

 återkalla

 medgivandet.

 24 §

 Generalagenten vare Generalagenten

 pliktig: skall lämna Finans-

 att, där ändring inspektionen de

 vidtages i det för upplysningar om

 företaget gällande

 försäkringsföretaget

 reglementet, inom och dess verksamhet

 tre månader därefter här i landet som

 till inspektionen begär.

 försäkringsinspektionen

 insända beslutet

 därom;

 att, därest av

 myndigheterna i

 företagets hemland

 framställs

 anmärkning mot

 företagets

 verksamhet, så fort

 ske kan skriftligen

 underrätta försäk-

 ringsinspektionen

 därom;

 att, inom åtta

 månader efter

 utgången av varje

 räkenskapsår till

 försäkringsinspektionen

 insända den i 10 §

 avsedda redogörelsen

 angående företagets

 verksamhet inom

 riket;

 att, beträffande

 livförsäk-

 ringsrörelse, till

 försäkrings-

 inspektionen insända

 följande enligt

 inspektionens

 anvisningar

 upprättade och av

 aktuarien

 undertecknade

 handlingar nämligen

 dels inom åtta

 månader efter varje

 räkenskapsårs utgång

 redogörelse för

 beräkning av

 premiereserv och av

 återbäring, dels

 ock, i den mån så

 påfordras av

 inspektionen,

 statistisk-ekonomisk

 utredning angående

 verksamheten;

 att, inom tre

 månader efter det

 att årsredovisningen

 och revi-

 sionsberättelsen

 blivit å sammanträde

 med företagets

 delägare framlagda

 till försäkrings-

 inspektionen insända

 ett exemplar av

 dessa handlingar;

 att, även i andra

 fall än ovan sagts

 lämna

 försäkringsinspek-

 tionen de

 upplysningar, som av

 inspektionen begäras

 i fråga om företaget

 och dess verksamhet

 inom riket, samt att

 när som helst för

 befattningshavare

 hos försäk-

 ringsinspektionen,

 som är behörig att

 företräda

 inspektionen, eller

 annan som av

 inspektionen för-

 ordnats att

 företräda denna,

 hålla kassa och

 övriga tillgångar

 samt böcker,

 räkenskaper och

 andra handlingar

 tillgänliga för

 granskning.

 Generalagenten

 skall hålla till-

 gångar, räkenskaper

 och andra hand-

 lingar tillgängliga

 för granskning av

 Finansinspektionen.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela före-

 skrifter om vilka

 upplysningar ett

 försäkringsföretag

 skall lämna till

 inspektionen.

 Innefattar ändring Innefattar ändring

 i reglementet i reglementet

 ändring av ändring av

 företagets firma, företagets firma,

 skall skall

 försäkringsinspektionenFinansinspektionen

 låta införa låta införa

 kungörelse om kungörelse om

 firmaändringen i firmaändringen i

 Post- och Inrikes Post- och Inrikes

 Tidningar. Tidningar.

 25 §

 FörsäkringsinspektionenFinansinspektionen

 får meddela de får meddela de

 erinringar i fråga erinringar i fråga

 om utländska om utländska

 försäkringsföretags försäkringsföretags

 verksamhet här i verksamhet här i

 riket som landet som

 inspektionen anser inspektionen anser

 behövliga. behövliga.

 Försäkringsinspektionen

 Finansinspektionen

 skall förelägga skall förelägga

 företaget att inom företaget att vidta

 viss tid vidta rättelse om

 erforderliga inspektionen finner

 åtgärder, om att

 inspektionen finner

 att

 1. avvikelse skett från denna lag eller

 föreskrifter som har meddelats med stöd

 av denna lag eller grunderna, om sådana

 finns,

 2. grunderna inte längre är

 tillfredsställande med hänsyn till

 omfattningen och beskaffenheten av

 bolagets rörelse,

 3. i bankinstitut enligt 6, 10 eller 15

 a § deponerat belopp minskats genom att

 värdehandlingarna avsevärt nedgått i

 värde eller av annan anledning,

 4. de tillgångar som motsvarar värdet av

 de försäkringstekniska skulderna inte är

 tillräckliga eller

 5. det i övrigt finns allvarliga

 anmärkningar mot försäkringsföretagets

 verksamhet.

 Om ett utländskt

 försäkringsföretags

 kapitalbas

 understiger

 solvensmarginalen

 enligt 7 kap. 23

 eller 25 §

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713), skall

 Finansinspektionen

 förelägga företaget

 att upprätta en

 plan för att

 återställa en sund

 finansiell

 ställning och

 överlämna planen

 till inspektionen

 för godkännande. Om

 kapitalbasen

 understiger de

 nivåer som anges i

 16 a §, eller om

 garantibeloppet för

 livförsäkringsrörelse

 inte har en sådan

 sammansättning som

 anges i 16 a §

 tredje stycket,

 skall inspektionen

 förelägga företaget

 att upprätta och

 för godkännande

 överlämna en plan

 som avser

 kortfristig

 finansiering.

 Vad som sägs i

 tredje stycket

 skall inte gälla i

 de fall företaget

 medgetts förmåner

 enligt 23 a § och

 någon annan

 myndighet än

 Finansinspektionen

 har tillsyn över

 soliditeten. Om den

 utländska myndighet

 som kontrollerar

 företagets

 soliditet förbjuder

 det att helt eller

 delvis förfoga över

 sina tillgångar

 skall, på begäran

 av myndigheten,

 Finansinspektionen

 vidta samma

 åtgärder

 beträffande

 företagets

 tillgångar i

 Sverige.

 Om ett föreläggande Om ett

 enligt andra stycket föreläggande enligt

 inte har följts inom andra eller tredje

 den bestämda tiden stycket inte har

 och det anmärkta följts inom den

 förhållandet inte bestämda tiden och

 heller på något det anmärkta

 annat sätt förhållandet inte

 undanröjts, skall heller på något

 försäkringsinspektionenannat sätt har

 göra anmälan om undanröjts, skall

 detta till Finansinspektionen

 regeringen. Om anmäla detta till

 regeringen finner så regeringen.

 svåra

 missförhållanden

 föreligga, att

 försäkringsverksamheten

 bör upphöra, kan

 regeringen förklara

 koncessionen

 förverkad.

 Följer företaget

 inte gällande

 bestämmelser om

 redovisning och

 täckning av

 försäkringstekniska

 skulder eller

 uppfyller företaget

 inte gällande krav

 på garantibelopp,

 får regeringen

 efter anmälan av

 Finansinspektionen

 förbjuda företaget

 att helt eller

 delvis förfoga över

 sina tillgångar. Om

 företaget medgetts

 förmåner enligt 23

 a § och någon annan

 myndighet än

 Finansinspektionen

 har tillsyn över

 soliditeten skall

 regeringen, innan

 åtgärd vidtas,

 underrätta den

 behöriga myndighet

 som kontrollerar

 företagets

 soliditet.

 Finansinspektionen

 får besluta hur

 verksamheten skall

 drivas efter ett

 sådant beslut som

 avses i fjärde och

 sjätte styckena.

 Regeringen kan

 förklara konces-

 sionen förverkad om

 så svåra

 missförhållanden

 föreligger att

 försäkringsverksamheten

 bör upphöra.

 Om företaget

 medgetts förmåner

 enligt 23 a § och

 dess auktorisation

 förklarats

 förverkad av en

 utländsk myndighet

 som kontrollerar

 företagets

 soliditet, skall

 Finansinspektionen

 vidta erforderliga

 åtgärder. Om skälet

 till att

 auktorisationen

 förklarats för-

 verkad är att

 företagets

 soliditet är

 otillräcklig, skall

 regeringen genast

 förklara företagets

 koncession i

 Sverige förverkad.

 Beslut, varigenom Beslut, varigenom

 koncessionen koncessionen för-

 förklaras förverkad, klaras förverkad,

 skall av skall av Finans-

 försäkrinsinspektioneninspektionen

 kungöras i Post- och kungöras i Post-

 Inrikes Tidningar. och Inrikes

 Tidningar.

 29 §

 Utländskt Ett utländskt

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 må med får med

 försäkringsinspektionens

 Finansinspektionens

 tillstånd överlåta tillstånd överlåta

 hela sitt till hela sitt till

 verksamheten här i verksamheten här i

 riket hörande landet hörande

 försäkringsbestånd försäkringsbestånd

 eller del därav till eller del därav

 svenskt till svenskt

 försäkringsbolag försäkringsbolag

 eller utländskt eller utländskt

 försäkringsföretag, försäkringsföretag,

 som erhållit som har koncession

 koncession för det för det slag av

 slag av försäkringsrörelse

 försäkringsrörelse det är frågan om.

 varom fråga är. Har den övertagande

 försäkringsgivaren

 säte i ett EES-land

 får Finans-

 inspektionen medge

 tillstånd bara om

 behörig myndighet i

 försäkringsgivarens

 hemland intygar att

 försäkringsgivaren

 har erforderlig

 kapitalbas sedan

 överlåtelsen

 beaktats.

 Ansökan om Ansökan om

 tillstånd skall tillstånd skall

 göras av såväl göras av såväl

 överlåtare som överlåtare som

 övertagare. Vid övertagare. Det

 ansökningen skall avtal, som träffats

 fogas det avtal, som angående

 träffats angående överlåtelsen, skall

 överlåtelsen. Med fogas till

 avseende på ansökningen. För

 ansökningen skall ansökningen gäller

 vidare vad i 15 kap. 15 kap. 3 § andra

 3 § andra stycket stycket och 4 §

 och 4 § andra andra stycket

 stycket försäkrings-

 försäkringsrörelse- rörelselagen

 lagen (1982:713) (1982:713).

 stadgas äga

 motsvarande

 tillämpning.

 Bifalles När ansökan

 ansökningen, skall bifallits, övergår

 överlåtaren anses ansvaret för det

 fritagen från sina överlåtna försäk-

 förpliktelser på ringsbeståndet på

 grund av det över- den övertagande

 låtna försäkringsgivaren.

 försäkringsbeståndet, Försäkringstagare

 vilka förpliktelser och livräntetagare

 i stället skola som berörs av

 åvila övertagaren. överlåtelsen skall

 Angående under- underrättas om den

 rättelse om enligt vad som

 verkställd anges i 15 kap. 6 §

 överlåtelse skall försäkrings-

 bestämmelsen i 15 rörelselagen.

 kap. 6 § ovannämnda

 lag äga motsvarande

 tillämpning.

 1. Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 2. Ett försäkringsföretag som har

 koncession vid lagens ikraftträdande får

 med den tidsbegränsning som kan ha

 angetts i koncessionsbeslutet fortsätta

 med rörelsen till utgången av år 1995

 eller, om ansökan om koncession i

 enlighet med 7 § fjärde stycket då har

 getts in, till dess att ansökningen har

 prövats slutligt.

 3. En ansökan om koncession enligt de

 nya bestämmelserna skall prövas av

 Finansinspektionen, om inte bifall till

 ansökningen innebär en förlängning eller

 en väsentlig utvidgning av den tidigare

 koncessionen. I sådant fall prövas

 ansökningen av regeringen.

 Finansinspektionen skall, i samband med

 prövningen av en koncessionsansökan, även

 pröva ansökan om stadfästelse av ändring

 av grunder.

 4. Bestämmelserna om förbud mot att

 förena livförsäkringsrörelse med

 skadeförsäkringsrörelse enligt 2 § tredje

 stycket samt om kapitalbas,

 solvensmarginal och garantibelopp enligt

 16 a § skall tillämpas även för

 försäkringsföretag som avses i 2.

 1Lagen omtryckt 1989:1082. Senaste

 lydelse av författningens rubrik

 1982:1083.

 2Senaste lydelse 1990:813.

 3Senaste lydelse 1992:164.

 232

 5 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1989:1079) om

 livförsäkringar med anknytning till

 värdepappersfonder

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1989:1079) om livförsäkringar med

 anknytning till värdepappersfonder

 dels att i 11 § ordet

 "Försäkringsinspektionen" skall bytas ut

 mot "Finansinspektionen",

 dels att 7 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två

 nya paragrafer, 12 och 13 §§, av följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 §

 Om det finns Om det finns

 särskilda skäl får särskilda skäl får

 regeringen eller, regeringen eller,

 efter regeringens efter regeringens

 bemyndigande, bemyndigande,

 Försäkringsinspek- Finansinspektionen

 tionen medge medge undantag från

 undantag från bestämmelserna i

 bestämmelserna i

 försäkringsrörelselagen

 försäkrings- (1982:713) utöver

 rörelselagen vad som föreskrivs

 (1982:713) utöver i 1 kap. 10 § den

 vad som föreskrivs i lagen. Ett undantag

 1 kap. 10 § den skall vara

 lagen. förenligt med

 Sveriges

 förpliktelser i

 fråga om försäkring

 enligt avtalet den

 2 maj 1992 om

 Europeiska

 ekonomiska sam-

 arbetsområdet.

 12 §

 Kapitalbasen för

 ett försäkrings-

 bolag som driver

 rörelse enligt

 denna lag får,

 utöver vad som

 anges i 7 kap. 22 §

 försäkrings-

 rörelselagen

 (1982:713), omfatta

 balanserad vinst.

 Vid tillämpning av

 bestämmelserna i 7

 kap. 26 § tredje

 stycket

 försäkrings-

 rörelselagen får

 även den

 balanserade vinsten

 ingå.

 13 §

 För ett

 försäkringsbolag

 som driver rörelse

 enligt denna lag

 utgör

 solvensmarginalen

 summan av

 1. fyra procent av

 den del av

 premiereserven

 beräknad enligt 7

 kap. 23 § andra

 stycket 1 försäk-

 ringsrörelselagen

 (1982:713) som

 innehåller en

 finansiell risk för

 försäkringsgivaren,

 2. en procent av

 premiereserven i

 övrigt beräknad på

 det sätt som anges

 i 1, under

 förutsättning att

 försäkringstiden

 överstiger fem år

 och att det belopp

 som skall täcka

 driftskostnaderna

 är bestämt för

 längre tid än fem

 år, samt

 3. tre tiondels

 procent av de

 positiva

 risksummorna enligt

 7 kap. 23 § andra

 stycket 2 försäk-

 ringsrörelselagen i

 den utsträckning

 som försäkringarna

 gäller för

 dödsfall.

 Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 233

 6 Förslag till

 Lag om ändring i trafikskadelagen

 (1975:1410)

 Härigenom föreskrivs att 5, 16 och 24 §§

 trafikskadelagen (1975:1410)1 skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §2

 Trafikförsäkring meddelas av

 försäkringsanstalt som har fått tillstånd

 därtill av regeringen. Försäkringsanstalt

 som har fått sådant tillstånd är skyldig

 att på begäran meddela trafikförsäkring.

 I tillstånd som avses i första stycket

 kan skyldigheten att meddela

 trafikförsäkring begränsas till att gälla

 försäkring åt personer som tillhör viss

 yrkesgrupp eller intressegrupp eller som

 är bosatta inom visst område.

 Utöver vad som

 följer av första

 stycket får

 trafikförsäkring

 meddelas av en

 utländsk

 EES-försäkringsgivare

 som för sådan

 försäkring har

 gjort anmälan

 enligt 3 kap. 5 §

 lagen (1993:000) om

 utländska

 EES-försäkringsgivares

 verksamhet i

 Sverige, om försäk-

 ringsgivaren har

 utsett en represen-

 tant här i landet.

 En

 försäkringsgivare

 som har gjort sådan

 anmälan angående

 trafikförsäkring är

 skyldig att på

 begäran meddela

 trafikförsäkring.

 Finansinspektionen

 kan på ansökan

 begränsa denna

 skyldighet till att

 avse personer som

 tillhör viss

 yrkesgrupp eller

 intressegrupp eller

 som är bosatta inom

 visst område.

 En representant

 som avses i tredje

 stycket skall vara

 bosatt i Sverige

 eller vara en

 svensk juridisk

 person.

 Försäkringsgivaren

 skall utfärda en

 fullmakt för

 representanten att

 företräda denne

 gentemot

 skadelidande och

 själv eller genom

 annan tala och

 svara för denne

 angående

 försäkringsfall.

 Representanten

 skall även ha

 behörighet att

 företräda

 försäkringsgivaren

 vid kontroll av att

 giltig

 trafikförsäkring

 föreligger.

 Ytterligare

 föreskrifter om

 villkor för

 representanten får

 meddelas av

 regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen.

 16 §3

 Beträffande Beträffande

 motordrivet fordon motordrivet fordon

 som med stöd av 4 § som med stöd av 4 §

 2 har undantagits 2 har undantagits

 från från

 trafikförsäkrings- trafikförsäkrings-

 plikt och som saknar plikt och som

 trafikförsäkring saknar

 svarar samtliga trafikförsäkring

 försäkrings- svarar samtliga

 anstalter, som vid försäkrings-

 skadetillfället hade anstalter, som vid

 tillstånd att skadetillfället

 meddela hade tillstånd att

 trafikförsäkring, meddela trafik-

 solidariskt för den försäkring eller

 trafikskadeersättning som hade gjort

 som skulle ha utgått sådan anmälan som

 om försäkring hade avses i 5 § tredje

 funnits. stycket,

 solidariskt för den

 trafikskadeersättning

 som skulle ha

 utgått, om

 försäkring hade

 funnits.

 I fråga om fordon som är

 försäkringspliktigt men som saknar

 trafikförsäkring har de

 försäkringsanstalter som avses i första

 stycket samma ersättningsansvar som anges

 där. För sakskada som tillfogas den

 försäkringspliktige gäller dock detta

 ansvar endast i fall då fordonet brukades

 olovligen av annan och antingen ej var

 registrerat i bilregistret eller var

 avställt.

 De försäkringsanstalter som avses i

 första stycket svarar även solidariskt

 för den trafikskadeersättning som skulle

 ha utgått från trafikförsäkringen för

 motordrivet fordon vars identitet ej kan

 fastställas.

 24 §4

 I fall som avses i I fall som avses i

 16 § fördelas 16 § fördelas

 försäkringsanstalternas

 försäkringsanstalternas

 inbördes inbördes

 ersättningsansvar ersättningsansvar

 efter förhållandet efter förhållandet

 mellan beloppen av mellan beloppen av

 de premier för de premier för

 direkt tecknade direkt tecknade

 trafikförsäkringar trafikförsäkringar

 som för var och en här i landet som

 av dem belöper på för var och en av

 näst föregående dem belöper på näst

 kalenderår. föregående

 kalenderår.

 Trafikskadeersättning som har utgetts

 enligt 16 § andra stycket får intill en

 tiondedel av det basbelopp som anges i 21

 § krävas åter från den som var skyldig

 att ha trafikförsäkring. Ersättningen får

 dock ej krävas åter, om fordonet vid

 skadetillfället brukades olovligen av

 annan och antingen ej var registrerat i

 bilregistret eller var avställt.

 Har trafikskadeersättning utgetts enligt

 16 § tredje stycket och blir fordonet

 sedermera känt, får ersättningen krävas

 åter från den försäkringsanstalt som har

 meddelat trafikförsäkring för fordonet.

 Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 1Lagen omtryckt 1977:949.

 2Senaste lydelse 1983:309.

 3Senaste lydelse 1983:309 (jfr prop.

 1992/93:8, bet. 1992/93:LU7, rskr.

 1992/93:45). 4Senaste lydelse 1983:309.

 234

 7 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1989:508) om

 försäkringsmäklare

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1989:508) om försäkringsmäklare

 dels att i 3, 7, 8, 9, 15, 16 och 17 §§

 ordet "försäkringsinspektionen" i olika

 böjningsformer skall bytas ut mot

 "Finansinspektionen" i motsvarande form

 dels att 12 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall föras in en

 ny paragraf, 7 a §, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 a §

 På begäran av en

 fysisk person som

 är registrerad som

 försäkringsmäklare

 eller som har

 biträtt en

 försäkringsmäklare

 i dennes verksamhet

 skall Finansinspek-

 tionen utfärda

 intyg över verk-

 samhetens

 omfattning och

 innehåll om sådant

 intyg erfordras för

 att få driva

 liknande verksamhet

 i annat EES-land.

 Den som begär intyg

 och, i förekommande

 fall, den för vars

 räkning denne har

 förmedlat

 försäkringar, skall

 lämna inspektionen

 de upplysningar som

 behövs för att

 inspektionen skall

 kunna fullgöra

 denna skyldighet.

 12 §

 Försäkringsmäklaren skall se till att

 uppdragsgivaren får den information som

 en försäkringsgivare enligt 5 § och 6 §

 första stycket konsumentförsäkringslagen

 (1980:38) är skyldig att lämna i samband

 med att en försäkring tecknas.

 En

 försäkringsmäklare

 som får i uppdrag

 att inhämta

 upplysningar om

 livförsäkringsavtal

 som erbjuds av

 utländska

 försäkringsgivare

 som inte har

 koncession att

 driva för-

 säkringsrörelse i

 Sverige eller att

 förmedla ett sådant

 avtal skall till

 uppdragsgivaren

 överlämna en hand-

 ling innehållande

 en uppmaning att

 utföra uppdraget.

 Uppdragsgivaren

 skall skriva under

 handlingen.

 Handlingen skall

 överensstämma med

 formulär som

 fastställs av

 regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen.

 Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 235

 8 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1993:000) om

 ändring i lagen

 (1947:576) om statlig inkomstskatt

 Härigenom föreskrivs att lagen

 (1993:000) om ändring i lagen (1947:576)

 om statlig inkomstskatt skall ändras så

 att 2 § 6 mom. samt ikraftträdande- och

 övergångsbestämmelserna till

 ändringslagen får följande lydelse.

 Lydelse enligt Föreslagen lydelse

 prop. 1992/93:187

 2 §

 6 mom. Med livförsäkringsföretag förstås

 i denna lag företag vars försäkrings-

 rörelse uteslutande eller så gott som

 uteslutande avser personförsäkring

 (livförsäkring, sjuk- och olycks-

 fallsförsäkring, avgångsbidragsförsäkring

 samt arbetslöshetsförsäkring).

 Med skadeförsäkringsföretag förstås

 annat försäkringsföretag än

 livförsäkringsföretag. Utländskt

 försäkringsföretag, som drivit försäk-

 ringsrörelse här i riket, bedöms med

 hänsyn endast till den rörelse som

 företaget drivit här.

 Livförsäkringsföretag frikallas från

 skattskyldighet enligt denna lag för dels

 den del av nettointäkten som avser

 personförsäkring och som är hänförlig

 till tillgångar och skulder som förvaltas

 för försäkringstagarnas räkning, dels

 influtna premier hänförliga till

 personförsäkring. Avdrag får inte göras

 för utgivet belopp hänförligt till sådan

 försäkring.

 Att särskilda bestämmelser gäller vid

 beskattning av livförsäkringsföretag

 följer av lagen (1990:661) om

 avkastningsskatt på pensionsmedel.

 Såsom nettointäkt av försäkringsrörelse,

 som drivits av inländskt

 skadeförsäkringsföretag, anses

 överskottet av försäkringsrörelsen.

 Vid beräkning av överskottet av

 försäkringsrörelse, som drivits av

 inländskt skadeförsäkringsföretag, får

 från bruttointäkten avdrag göras förutom

 för driftkostnader, som avses i 23 §

 kommunalskattelagen, för avgifter och

 bidrag, som utgivits till kommun,

 förening eller sammanslutning och som

 avser att understödja verksamhet med

 syfte att förebygga skador, vilka faller

 inom ramen för den av företaget bedrivna

 rörelsen, för ökning av

 försäkringstekniska skulder för egen

 räkning, för ökning av säkerhetsreserv

 samt för utbetald återbäring och

 verkställd premieåterbetalning.

 Med Med

 försäkringstekniska försäkringstekniska

 skulder för egen skulder för egen

 räkning förstås räkning förstås

 sådana skulder sådana skulder

 enligt 7 kap. 1 § enligt 7 kap. 1 §

 första stycket första stycket

 försäkringsrörelselagen

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713) (1982:713)

 (premiereserv, (premiereserv,

 ersättningsreserv, ersättningsreserv,

 skadebehandlingsre- skadebehandlingsre-

 serv och tilldelad serv, tilldelad

 återbäring) minskade återbäring och

 med värdet av utjämningsreserv

 återförsäkrings- för kredit-

 givares ansvarighet. försäkring)

 minskade med värdet

 av återförsäkrings-

 givares ansvarig-

 het.

 Med säkerhetsreserv förstås den reserv

 skadeförsäkringsföretag får redovisa

 enligt en av regeringen eller efter

 regeringens bemyndigande av

 Finansinspektionen fastställd normalplan.

 Minskning av försäkringstekniska skulder

 för egen räkning, av säkerhetsreserv, av

 regleringsfond för trafikförsäkring och

 minskning av utjämningsfond skall anses

 som intäkt.

 Utöver vad ovan stadgas får avdrag inte

 ske för avsättning till omedelbar eller

 framtida vinstutdelning till

 försäkringstagare.

 Bestämmelserna i detta moment om

 inländskt livförsäkringsföretag har

 motsvarande tillämpning på

 försäkringsrörelse som utländskt

 livförsäkringsföretag drivit här i riket.

 Beträffande försäkringsrörelse, som här

 drivits av utländskt skadeförsäkrings-

 företag, anses som här i riket

 skattepliktig nettointäkt ett belopp

 motsvarande två procent av företagets

 premieinkomst av här bedriven försäk-

 ringsrörelse. Med premieinkomst förstås

 bruttobeloppet av årets

 försäkringspremier, dvs. utan avdrag för

 återförsäkringspremier.

 Blir det på grund av bestämmelserna i

 detta moment nödvändigt att dela upp

 intäkt eller avdrag mellan olika delar av

 ett försäkringsföretags verksamhet, skall

 fördelningen av intäkten eller avdraget

 göras på skäligt sätt.

 Denna lag träder i 1. De nya

 kraft den 1 januari bestämmelserna i 2

 1994 och tillämpas § 6 mom. sjunde

 första gången vid stycket träder i

 1995 års taxering. kraft den dag

 Äldre bestämmelser regeringen

 tillämpas dock för bestämmer och

 beskattningsår som tillämpas första

 har påbörjats före gången vid taxering

 ikraftträdandet. för det

 beskattningsår som

 påbörjas närmast

 efter den tidpunkt

 då bestämmelsen

 träder i kraft.

 2. Den nya lagen i

 övrigt träder i

 kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas

 första gången vid

 1995 års taxering.

 Äldre bestämmelser

 tillämpas dock för

 beskattningsår som

 har påbörjats före

 ikraftträdandet.

 236

 9 Förslag till

 Lag om ändring i förmånsrättslagen

 (1970:979)

 Härigenom föreskrivs att 4 a §

 förmånsrättslagen (1970:979)1 skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 a §2

 Förmånsrätt följer Förmånsrätt följer

 med försäkringstaga- med försäk-

 res fordran hos ringstagares

 försäkringsföretag i fordran hos försäk-

 den egendom och i ringsföretag i den

 den omfattning som egendom och i den

 anges i 7 kap. 11 § omfattning som

 försäkringsrörel- anges i 7 kap. 11 §

 selagen (1982:713)

 försäkringsrörelselagen

 och 15 § tredje (1982:713), 15 §

 stycket lagen tredje stycket

 (1950:272) om rätt lagen (1950:272) om

 för utländska rätt för utländska

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 att driva att driva

 försäkringsrörelse i försäkringsrörelse

 Sverige. i Sverige och i 5

 kap. 9 § tredje

 stycket lagen

 (1993:000) om

 utländska

 EES-försäkringsgivares

 verksamhet i

 Sverige.

 Denna lag träder i kraft den dag

 regeringen bestämmer.

 1Lagen omtryckt 1975:1248.

 2Senaste lydelse 1989:1083.

 237

 10 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1324) om

 ändring i lagen

 (1992:560) om ändring i lagen (1992:160)

 om utländska

 filialer m.m.

 Härigenom föreskrivs att lagen

 (1992:1324) om ändring i lagen (1992:560)

 om ändring i lagen (1992:160) om

 utländska filialer m.m. skall ändras så

 att 3 § och ikraftträdandebestämmelsen

 till ändringslagen 1992:560 får följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §

 Om rätt för vissa utländska företag att

 driva verksamhet i Sverige finns

 särskilda bestämmelser, nämligen

 1. för bankföretag 1 kap. 4 och 5 §§

 bankrörelselagen (1987:617),

 2. för värdepappersföretag 2 kap. 7 §

 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

 3. för företag som driver

 finansieringsverksamhet 2 kap. 8-10 §§

 lagen (1992:000) om kreditmarknadsbolag,

 4. för utländska 4. för utländska

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 lagen (1950:272) om lagen (1950:272) om

 rätt för utländska rätt för utländska

 försäkringsföretag försäkringsföretag

 att driva att driva

 försäkringsrörelse i försäkringsrörelse

 Sverige, i Sverige och lagen

 (1993:000) om

 utländska

 EES-försäkringsgivares

 verksamhet i

 Sverige,

 5. för börser, auktoriserade

 marknadsplatser och

 clearingorganisationer 2 kap. 7 §, 7 kap.

 2 § respektive 8 kap. 3 § lagen

 (1992:543) om börs-och

 clearingverksamhet,

 6. för utländska fondföretag 7 a - c §§

 lagen (1990:1114) om värdepappersfonder.

 Denna lag träder i kraft, såvitt avser 3

 § 1, 3, 4 och 6 den dag regeringen

 bestämmer och i övrigt den 1 januari

 1993.

 238

 Lagrådet

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde

 1993-05-18

 Närvarande: justitierådet Per Jermsten,

 regeringsrådet Stig von Bahr,

 justitierådet Inger[REDACTED_EFTERNAMN].

 Enligt protokoll vid regeringssammanträde

 den 25 mars 1993 har regeringen på

 hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 beslutat inhämta lagrådets yttrande över

 förslag till

 1. lag om utländska

 EES-försäkringsgivares verksamhet i

 Sverige,

 2. lag om vissa avtalsvillkor för

 rättsskyddsförsäkring,

 3. lag om ändring i

 försäkringsrörelselagen (1982:713),

 4. lag om ändring i lagen (1950:272) om

 rätt för utländska försäkringsföretag att

 driva försäkringsrörelse i Sverige,

 5. lag om ändring i lagen (1989:1079) om

 livförsäkringar med anknytning till

 värdepappersfonder,

 6. lag om ändring i trafikskadelagen

 (1975:1410),

 7. lag om ändring i lagen (1989:508) om

 försäkringsmäklare,

 8. lag om ändring i lagen (1993:000) om

 ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt,

 9. lag om ändring i förmånsrättslagen

 (1970:979),

 10. lag om ändring i lagen (1992:1324)

 om ändring i lagen (1992:560) om ändring

 i lagen (1992:160) om utländska filialer

 m.m.

 Förslagen har inför lagrådet föredragits

 av departementsrådet Håkan Nyholm och

 hovrättsassessorn Lena Friman[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande

 av lagrådet:

 Förslag till lag om vissa avtalsvillkor

 för rättsskyddsförsäkring

 I 4 § ges vissa bestämmelser om hur en

 tvist om rättsskyddsförsäkring mellan en

 försäkringstagare och försäkringsgivaren

 skall behandlas. Av första stycket

 framgår att försäkringstagaren kan få

 saken prövad av tre skiljemän. Det

 framgår vidare att båda parter sedan har

 möjlighet att vid allmän domstol föra

 talan mot en av skiljemännen meddelad

 skiljedom.

 Av den allmänna motiveringen framgår att

 det förutsätts att försäkringstagaren,

 men inte försäkringsgivaren, alltid skall

 kunna få tvisten prövad direkt av allmän

 domstol.

 Den sålunda föreslagna ordningen - som

 bl.a. avser att tillgodose artikel 6.1 i

 den europeiska konventionen angående

 skydd för de mänskliga rättigheterna och

 de grundläggande friheterna - är enligt

 lagrådets mening behäftad med vissa

 nackdelar. För den händelse

 försäkringstagaren väljer att hänskjuta

 en tvist till skiljenämnd och dess

 avgörande går i hans favör riskerar han

 att saken därefter tas upp igen i en

 tingsrätt och sedan i värsta fall förs

 vidare i ytterligare två instanser. Det

 säger sig självt att ett sådant

 alternativ kan bli både mycket kostsamt

 och tidsödande och därigenom knappast

 infriar direktivets intentioner angående

 hur intressekonflikter av ifrågavarande

 slag skall lösas.

 Enligt lagrådets mening bör därför under

 det fortsatta lagstiftningsarbetet prövas

 om det inte finns någon annan tänkbar

 ordning som bättre skulle tillgodose båda

 parters intressen i sammanhanget. Vad som

 därvid bl.a. kan övervägas är om inte

 även försäkringsgivaren borde få möjlig-

 het att välja mellan alternativen

 skiljenämnd och allmän domstol. Om

 parterna är ense om att utnyttja

 skiljenämnd för att slita sin tvist torde

 det inte vara erforderligt att medge

 någon rätt till materiell omprövning av

 skiljedomen. Därmed skulle tvisten i

 allmänhet lösas inom ramen för

 skiljeförfarandet. Samma resultat skulle

 för övrigt uppnås om parterna fick frihet

 att i förväg avtala om hur uppkommande

 tvistefrågor mellan dem skall lösas. En

 försäkringstagare skulle i sådant fall

 därtill kunna få frågan om en

 skiljeklausuls giltighet prövad enligt

 36 § avtalslagen.

 Övriga lagförslag

 Lagårdet lämnar förslagen utan erinran.

 304

 Innehåll

 Proposition...........................3

 Propositionens huvudsakliga innehåll..3

 Propositionens lagförslag.............5

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 3 juni 1993..92

 1 Ärendets beredning.................92

 2 Införlivande av EES-regler om

 försäkringsverksamhet................95

 2.1 Allmänt om EES-regler om

 försäkringsverksamhet................95

 2.2 Förutsättningar för koncession101

 2.3 Placeringsregler m.m..........110

 2.4 Soliditetsregler..............114

 2.5 Gränsöverskridande verksamhet.118

 2.6 Trafikförsäkring..............126

 2.7 Koassurans....................130

 2.8 Försäkringssammanslutningar...133

 2.9 Ny lag om utländska

 försäkringsgivare med säte i annat

 EES-land......................137

 2.10 Rättsskyddsförsäkring.........138

 2.11 Försäkringsmäklare m.m........142

 2.12 Assistansverksamhet...........144

 2.13 Dotterföretag till tredje lands

 försäkringsföretag..................147

 2.14 Tillsyn.......................149

 2.15 Rätt till domstolsprövning av vissa

 förvaltningsbeslut..................155

 2.16 Övriga EES-regler på

 försäkringsområdet..................157

 3 Övriga frågor.....................159

 4 Ekonomiska effekter av mitt förslag160

 5 Ikraftträdande....................161

 6 Upprättade lagförslag.............161

 7 Specialmotivering.................162

 7.1 Förslaget till lag om utländska

 EES-försäkrings-

 givares verksamhet i Sverige....162

 7.2 Förslaget till lag om vissa

 avtalsvillkor för

 rättsskyddsförsäkring...........178

 7.3 Förslaget till lag om ändring i

 försäkrings-

 rörelselagen (1982:713).........179

 7.4 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1950:272) om

 rätt för utländska försäkringsföretag

 att driva försäkrings-

 rörelse i Sverige...............204

 7.5 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1989:1079) om liv-

 försäkringar med anknytning till

 värdepappersfonder..................210

 7.6 Förslaget till lag om ändring i

 trafikskade-

 lagen (1975:1410)...............211

 7.7 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1989:508) om för-

 säkringsmäklare.................212

 7.8 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1993:000) om

 ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt........................212

 7.9 Förslaget till lag om ändring i

 förmånsrättslagen

 (1970:979).....................213

 7.10 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1992:1324) om

 ändring i lagen (1992:560) om

 ändring i lagen

 (1992:160) om utländska filialer

 m.m.................................213

 7.11 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1993:302) om

 ändring i trafikskadelagen

 (1975:1410).........................213

 8 Hemställan........................214

 9 Beslut............................214

 Bilaga 1 Förteckning över

 remissinstanser som yttrat sig över

 betänkandet

 Försäkringsrörelse i förändring 1

 (SOU 1991:89)...........215

 Bilaga 2 Förteckning över

 remissinstanser som yttrat sig över

 Finansdepartementets

 promemoria med utkast till

 lagrådsremiss om EES-anpassad

 lagstiftning om

 försäkringsverksamhet...............216

 Bilaga 3 Förteckning över

 remissinstanser som yttrat sig över

 Finansdepartementets

 tilläggspromemoria om

 EES-regler på försäkringsområdet

 217

 Bilaga 4 Remitterade lagförslag....218

 Bilaga 5 Lagrådets yttrande........304

 306