Regeringens proposition

1999/2000:86

Ett informationssamhälle för alla

Prop.

1999/2000:86

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 28 mars 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Björn[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås mål, inriktning och prioritering av områden för

IT-politiken. Vidare föreslås en ändring i ledningsrättslagen (1973:1144),

en ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd samt en ansvars-

fördelning vad gäller informationssäkerhetsarbetet.

Informationstekniken präglas av snabbhet och gränslöshet. Utveck-

lingen påverkar oss alla och förändrar våra levnadsvillkor. 1996 års IT-

proposition innehöll bl.a. förslag till mål för en nationell IT-strategi, ett

handlingsprogram och prioriterade statliga uppgifter. Dessa har följts upp

och avrapporterats åren 1997 och 1998. En tredje uppföljning ingår nu

som en bilaga till föreliggande proposition. Regeringen anser att tidigare

angivna grundläggande mål kan ligga kvar men att de behöver utvecklas

och preciseras. Det gäller också de prioriterade åtgärdsområdena.

Mot bakgrund av att Sverige redan är en ledande IT-nation bör

ambitionen vara att Sverige som första land blir ett informationssamhälle

tillgängligt för alla. För att uppnå detta krävs målmedvetna insatser inom

varje politikområde. Regeringens strävan är att IT-politiken skall bidra

till ökad måluppfyllelse av de allmänna politiska målen och föreslår en

inriktning som skall vara vägledande.

Regeringen föreslår vidare att statens insatser främst ska prioritera tre

uppgifter. Dessa är: tilliten till IT, kompetensen att använda IT samt till-

gänglighet till informationssamhällets tjänster.

För att underlätta en utbyggnad av IT-infrastrukturen med hög över-

föringskapacitet i befintliga ledningsnät och kanalisationer föreslås änd-

ringar i ledningsrättslagen (1973:1144). Ledningsrättslagen ger möjlighet

att efter ett förrättningsförfarande bevilja rätt att på någon annans mark

dra fram och begagna ledningar (ledningsrätt). I lagen föreslås några nya

bestämmelser som bl.a. innebär att den som erhållit ledningsrätt för

elektrisk starkströmsledning för vilken koncession krävs eller för stark-

strömsledning som behövs för teleledning ska ha rätt att, utan nytt förätt-

ningsförfarande, utnyttja befintligt utrymme för att dra fram och begagna

vissa andra ledningar som kan utnyttjas för bl.a. IT-ändamål. De nya be-

stämmelserna föreslås träda i kraft den 1 juli 2000.

Propositionen innehåller dessutom inriktning för statens åtaganden vad

avser IT-infrastrukturen. Inriktningen avser omfattningen av stöd till

utbyggnad i glesbygd och kommande utformning av stöd till kommuner

för att möjliggöra abonnentanslutning med hög överföringskapacitet i

glest bebyggda områden genom lokala transport- och accessnät samt

skattereduktion för abonnenter för anslutning till kommunikationsnät

med hög överföringskapacitet.

I propositionen ingår också ett förslag om ändring i lagen (1982:80)

om anställningsskydd. Förslaget innebär att enbart den omständigheten

att en arbetstagare har sin arbetsplats i bostaden inte skall medföra att

arbetsplatsen utgör en egen driftsenhet. Lagändringen föreslås träda i

kraft den 1 augusti 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 6

2 Lagtext 7

2.1 Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen

(1973:1144) 7

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:80) om

anställningsskydd 9

3 Ärendet och dess beredning 10

4 Utgångspunkter för IT-politiken 13

4.1 Utvecklingen mot informationssamhället 13

4.2 Sverige som IT-nation 14

4.2.1 Ett internationellt perspektiv på Sverige 14

4.2.2 Den svenska IT-användningen i arbete och

 hem 15

4.3 IT:s betydelse på några viktiga områden 16

4.3.1 IT, sysselsättning och tillväxt 16

4.3.2 IT och livskvalitet 17

4.3.3 IT och demokrati 18

4.3.4 IT och massmedierna 19

4.4 IT-politiken 19

4.4.1 Vidtagna IT-politiska åtgärder 19

4.4.2 Utgångspunkter för en IT-politik för

 framtiden 22

5 Mål, handlingsprogram och lagförslag 24

5.1 Det IT-politiska målet 24

5.2 IT-politikens inriktning 25

5.2.1 Förslag om IT-politikens inriktning 25

5.2.2 Prioriterade uppgifter för staten 31

5.2.3 Ett handlingsprogram för statens insatser 32

5.3 Tillit till IT 35

5.3.1 Allmän inriktning 35

5.3.2 Informationssäkerhet 35

5.3.3 Åtgärder inom prioriterade

informationssäkerhetsområden 44

5.3.4 Export av kryptoprodukter 49

5.4 Kompetens 49

5.4.1 Statliga insatser 49

5.4.2 Bakgrund 51

5.4.3 Skolväsendet 54

5.4.4 IT och vuxenutbildning 58

5.4.5 Kompetensutveckling i arbetslivet 60

5.4.6 IT vid universitet och högskolor 63

5.4.7 Elektronik och IT-baserad industri 66

5.4.8 Ett kompetenscentrum för Internetteknik 67

5.4.9 IT-forskningen inom EU 68

5.5 Tillgänglighet 69

5.5.1 Inledning 69

5.5.2 Allmänt om teknisk infrastruktur 70

5.5.3 Förslag till ändring i ledningsrättslagen 71

5.5.4 Ett nationellt IT-infrastrukturprogram 77

5.5.5 Informationsteknikens betydelse för regional

utveckling och utjämning 86

5.5.6 Övriga insatser för den tekniska

 infrastrukturen 89

5.5.7 Samhällets informationsförsörjning 94

5.5.8 Statistik om informations- och

kommunikationsteknik 96

5.6 Användningen av IT 97

5.6.1 IT för demokrati 97

5.6.2 Staten som föregångare inom IT-användning 100

5.6.3 Elektronisk handel 103

5.6.4 Hälso- och sjukvård, stöd och service samt

socialförsäkring 112

5.6.5 Konvergensen mellan tele-, data- och

medieverksamhet 115

5.6.6 Skydd av barn från skadligt innehåll 117

5.6.7 Marksänd digital-TV 119

5.6.8 IT i arbetslivet 120

5.6.9 Ändring i lagen (1982:80) om

anställningsskydd 122

5.6.10 IT-användningen och en ekologiskt hållbar

utveckling 126

5.7 Ändring av årlig redovisning 128

6 Börsintroduktion av Telia AB 129

7 Ekonomiska konsekvenser 130

8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 131

9 Författningskommentar 131

9.1 Lag om ändring i ledningsrättslagen 131

9.2 Lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd 133

Bilaga 1 Redogörelse för utvecklingen efter 1996 års IT-proposition 134

Bilaga 2 Sammanfattning av Statskontorets rapport Svenska delen av

Internet (1997:18) 214

Bilaga 3 Sammanfattning av Statskontorets rapport Sammanhållen

strategi för samhällets IT-säkerhet (1998:18) 216

Bilaga 4 IT-infrastrukturutredningens förslag till ändring i

ledningsrättslagen 219

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanser 220

Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag 222

Bilaga 7 Lagrådets yttrande 224

Bilaga 8 Distansarbetsutredningens lagförslag 225

Bilaga 9 Förteckning över remissinstanser 226

Bilaga 10 Lagrådets yttrande 227

Bilaga 11 Ordförklaringar och förkortningar 228

Bilaga 12 Tekniska begrepp inom IT-infrastrukturområdet 232

Bilaga 13 Statistik 245

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 28 mars 2000 272

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144),

2. lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd,

dels godkänner vad regeringen föreslår om

3. IT-politiskt mål (avsnitt 5.1),

4. IT-politikens inriktning (avsnitt 5.2.1),

5. prioriterade uppgifter (avsnitt 5.2.2),

6. ansvarsfördelning vad gäller informationssäkerhetsarbetet

(avsnitt 5.3).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen

(1973:1144)

Härigenom föreskrivs att det i ledningsrättslagen (1973:1144) skall

införas tre nya paragrafer, 3 a, 13 d och 29 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 a §

Ledningsrätt som avser sådan

ledning som anges i 2 § första

stycket 2 ger ledningens inne-

havare rätt att inom det utrymme

som har upplåtits för ledningen

dra fram och begagna även

sådana ledningar som anges i 2 §

första stycket 1.

Ledningens innehavare får dra

fram ledning med stöd av första

stycket tidigast två veckor efter det

att fastighetens ägare underrättats

om när arbetet skall påbörjas.

Underrättelse skall anses ha skett

när meddelandet sänts med brev

till fastighetsägaren under dennes

adress.

13 d §

I fråga om ersättning för skada

och intrång på grund av att

ledningen dras fram och begagnas

med stöd av 3 a § skall be-

stämmelserna i 4 kap. expropria-

tionslagen (1972:719) tillämpas.

Vid tillämpningen av 3 § i samma

kapitel skall den tid om tio år som

där anges räknas från den dag då

fastighetsägaren underrättats om

när arbetet skulle påbörjas.

29 a §

Bestämmelserna i 5 och 6 kap.

expropriationslagen (1972:719)

skall tillämpas i fråga om

ersättning enligt 13 d §.

I fråga om rättegångskostnader

gäller vad som sägs i 16 kap. 14 §

andra och tredje stycket, 17 kap.

3 § andra stycket och 18 kap. 2 §

andra stycket fastighetsbild-

ningslagen (1970:988) om rätte-

gångskostnader i mål om inlösen-

ersättning.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:80) om

anställningsskydd

Härigenom föreskrivs att 22 § lagen (1982:80) om anställningsskydd

skall ha följande lydelse.

22 §

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Vid uppsägning på grund av arbetsbrist skall arbetsgivaren iaktta

följande turordningsregler.

Har arbetsgivaren flera drifts-

enheter, fastställs en turordning för

varje enhet för sig. Om arbets-

givaren är eller brukar vara bunden

av kollektivavtal, fastställs en

särskild turordning för varje av-

talsområde. Finns det i ett sådant

fall flera driftsenheter på samma

ort, skall inom en arbets-

tagarorganisations avtalsområde

fastställas en gemensam turord-

ning för samtliga enheter på orten,

om organisationen begär det senast

vid förhandlingar enligt 29 §.

Har arbetsgivaren flera

driftsenheter, fastställs en tur-

ordning för varje enhet för sig.

Enbart den omständigheten att en

arbetstagare har sin arbetsplats i

sin bostad medför inte att den

arbetsplatsen utgör en egen

driftsenhet. Om arbetsgivaren är

eller brukar vara bunden av

kollektivavtal, fastställs en särskild

turordning för varje avtalsområde.

Finns det i ett sådant fall flera

driftsenheter på samma ort, skall

inom en arbetstagarorganisations

avtalsområde fastställas en

gemensam turordning för samtliga

enheter på orten, om organisa-

tionen begär det senast vid för-

handlingar enligt 29 §.

Arbetstagarnas plats i turordningen bestäms med utgångspunkt i varje

arbetstagares sammanlagda anställningstid hos arbetsgivaren.

Arbetstagare med längre anställningstid har företräde framför arbets-

tagare med kortare anställningstid. Vid lika anställningstid ger högre

ålder företräde. Kan en arbetstagare endast efter omplacering beredas

fortsatt arbete hos arbetsgivaren, gäller som förutsättning för företräde

enligt turordningen att arbetstagaren har tillräckliga kvalifikationer för

det fortsatta arbetet.

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2000

3 Ärendet och dess beredning

Sedan år 1994 har regeringen haft en kommission för analys av

informationsteknikens påverkan på samhällsutvecklingen, IT

kommissionen. Kommissionen genomför analyser och pekar på framtida

möjligheter inom IT-området samt främjar en bred användning av

informationsteknik. Arbetet är långsiktigt. IT kommissionen arbetar i

nätverk, s.k. observatorier som bildats för prioriterade områden:

Demokrati och medborgarskap, Informationssäkerhet, IT-rättsliga frågor,

IT-infrastruktur, Kunskap och kompetens samt Tillväxt. Uppdraget

sträcker sig till den 30 maj 2003.

Regeringen lämnade våren 1996 propositionen Åtgärder för att bredda

och utveckla användningen av informationsteknik (prop. 1995/96:125)

till riksdagen. Det är den som avses när i det följande talas om 1996 års

IT-proposition. Förslag till mål för en nationell IT-strategi, ett handlings-

program och prioriterade uppgifter lades fram. Riksdagen godkände

regeringens förslag och gav också regeringen till känna vad

trafikutskottet anfört om att säkerhets- och sårbarhetsfrågorna inom IT-

användningen borde uppmärksammas tydligare och att regeringen borde

återkomma till riksdagen med en utvecklad strategi för detta arbete

(bet. 1995/96:TU 19, rskr.1995/96:282). Riksdagen gav även regeringen

tillkänna att den parlamentariska förankringen skulle stärkas genom en

årlig rapportering till riksdagen av utvecklingen inom IT-området.

Regeringen har hittills lämnat två skrivelser till riksdagen

(skr 1997/1998:19, bet. 1997/98:TU7 samt skr. 1998/99:2,

bet. 1998/99:TU4). I föreliggande proposition lämnas den begärda

skrivelsen i form av en redogörelse för utvecklingen samt uppföljning av

de mål som tidigare satts upp inom IT-området i bilaga 1.

I propositionen föreslås ett nytt mål, inriktning samt prioriterade

uppgifter för IT-politiken. Under propositionsarbetet har flera

myndigheter bl.a. Statskontoret, Post- och telestyrelsen (PTS), Närings-

och teknikutvecklingsverket (NUTEK) och Statens institut för

kommunikationsanalys (SIKA) under hand getts tillfälle att komma med

synpunkter på förslagen. De har lämnat vissa synpunkter men inte haft

något att invända mot förslagen i stort.

Regeringen uppdrog genom beslut den 26 september 1996 åt

Statskontoret att utreda den svenska delen av Internet innefattande en

beskrivning av Internet, att göra en analys av framtida krav och komma

med förslag till åtgärder. Statskontoret skulle undersöka behovet av och

förutsättningarna för att öka säkerheten och användbarheten i den

svenska delen av Internet. Uppdraget redovisades för regeringen den

1 oktober 1997. En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 2.

Rapporten innehåller inga lagförslag.

Vidare uppdrog regeringen den 25 september 1997 åt Statskontoret att

ta fram en sammanhållen strategi som skulle precisera statens ansvar och

ange hur säkerhetsarbetet kunde inordnas i det nationella handlings-

programmet för IT samt hur arbetet med IT-säkerhetsfrågorna borde

organiseras och fördelas mellan olika statliga myndigheter. Statskontoret

lämnade sin rapport Sammanhållen strategi för samhällets IT-säkerhet

den 24 juni 1998. Rapporten innehåller inga lagförslag. En samman-

fattning av rapporten finns i bilaga 3. Betänkandet har remissbehandlats.

En sammanställning över remissvaren finns tillgängligt i Närings-

departementet (dnr N1999/504/ITFoU).

Regeringen uppdrog den 2 juli 1997 åt en särskild utredare att utreda

behovet av förutsättningarna för, samt konsekvenserna av en samordning

av lagstiftningarna för ljudradio, television, övrig radiokommunikation

och televerksamhet med utgångspunkt i att lagstiftningen bör underlätta

utvecklingen av elektroniska informationstjänster och ta tillvara

medborgarnas, näringslivets och samhällets olika behov med avseende på

sådana tjänster. Utredaren skulle också bedöma om det behövs ytterligare

lagstiftning för att säkerställa yttrandefrihet, tillgänglighet och mångfald

inom området för elektroniska informationstjänster samt för att motverka

skadliga konkurrensbegränsningar. Utredningen antog namnet

Konvergensutredningen. Uppdraget redovisades i april 1999 i

betänkandet (SOU 1999:55) Konvergens och förändring. Samordning av

lagstiftningen för medie- och telesektorerna. Betänkandet har remiss-

behandlats. En sammanställning över remissvaren finns tillgänglig i

Kulturdepartementet (dnr. Ku1999/1683).

Ledningsrättslagen

Regeringen beslutade den 23 juli 1998 att tillsätta en särskild utredare

med uppdrag att utreda tillgången till avancerad informations- och

kommunikationsteknisk infrastruktur ur ett regionalt och socialt

perspektiv. Utredaren skulle presentera förslag till hur staten i samverkan

med näringsliv och teleoperatörer skulle kunna uppnå god regional och

social täckning av sådan infrastruktur (dir. 1998:61). Utredaren lämnade

den 11 juni 1999 sitt betänkande Bredband för tillväxt i hela landet

(SOU 1999:85). IT-infrastrukturutredningen föreslog vissa ändringar i

ledningsrättslagen (1973:1144) bl.a. för att underlätta utbyggnaden av

ledningar med hög överföringskapacitet.

I denna proposition tar regeringen endast upp den förslagna ändringen

i ledningsrättslagen (1973:1144) som gör det möjligt att utan nytt

förrättningsförfarande kunna utnyttja ledningsrätt för starkström även för

ledning för telekommunikation. Utredningens övriga författningsförslag

bereds inom Regeringskansliet.

Utredningens lagförslag i den delen finns i bilaga 4. Betänkandet har

remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 5. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i Närings-

departementet (dnr N1999/8354/ITFoU).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 3 februari 2000 att inhämta Lagrådets yttrande

över det lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådet har lämnat förslaget

utan erinran.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Vissa redaktionella ändringar har

gjorts i lagtexten i förhållade till lagrådsremissen

Turordning vid distansarbete

Regeringen bemyndigade den 5 juni 1997 chefen för Arbetsmarknads-

departementet att tillkalla en särskild utredare med uppgift att se över

regleringen av distansarbete. Med stöd av detta bemyndigande för-

ordnades den 26 juni 1997 en särskild utredare. Utredarens uppgift var

bl.a. att belysa förekomsten av olika former av distansarbete, de

konsekvenser som sådant arbete kan ha för arbetsförhållandena, den yttre

miljön och i andra avseenden samt klarlägga de hinder lagstiftningen kan

innebära för att införa och genomföra distansarbete samt behovet av

skydd för den enskilde. Den centrala arbetsrättsliga lagstiftningen,

arbetsmiljölagen, arbetstidslagen, jämställdhetslagen, lagstiftningen om

ansvar och ersättning för skada på person eller egendom samt

socialförsäkringslagstiftningen skulle ingå i översynen, liksom annan

lagstiftning som kan ha betydelse för införandet och utförandet av

distansarbete. Utredaren skulle slutligen föreslå de ändringar eller

kompletteringar av lagstiftningen som erfordrades. Utredaren (under

namnet distansarbetsutredningen) lämnade i september 1998 sitt

betänkande Distansarbete (SOU 1998:115). Betänkandet innehåller en

belysning av olika aspekter på distansarbetet samt en beskrivning av

svårigheterna att beräkna omfattningen av distansarbete, bl.a. med

hänsyn till att det saknas en enhetlig definition av begreppet. Enligt

Statistiska centralbyråns Arbetskraftundersökning 1998 förlägger

emellertid 9 procent av samtliga arbetstagare eller 300 000 personer i

Sverige sitt arbete till hemmet regelbundet. Betänkandet innehåller vidare

en redovisning av vilka regler som gäller och behovet av förändrad

reglering genom lagstiftning eller avtal.

I betänkandet lämnas två lagförslag. Det ena lagförslaget avser en

ändring av turordningsreglerna i 22 § lagen (1982:80) om anställnings-

skydd (anställningskyddslagen) medan det andra avser en ändring i

anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928:370) beträffande

avdrag för bostadskostnad. Utredaren lämnar vidare förslag om

försöksverksamhet, information och forskning om distansarbete samt om

kartläggning av utlokaliserad verksamhet. Utredaren redovisar dessutom

till hjälp för parterna i distansarbetsförhållanden en checklista över frågor

som bör beaktas i avtal och överenskommelser om distansarbete.

Regeringen tar här upp förslaget till ändring av anställningsskydds-

lagen. Övriga förslag kommer att beredas vidare i Regeringskansliet.

Distansarbetsutredningens förslag till ändring av anställningsskydds-

lagen finns i bilaga 8. Betänkandet har remissbehandlats och en för-

teckning över remissinstanserna finns i bilaga 9. Remissyttrandena finns

tillgängliga i Näringsdepartementet (dnr N1999/1419/ARM).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 2 mars 2000 att inhämta Lagrådets yttrande

över det lagförslag likalydande med det som finns i propositionen.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 10. Lagrådet har lämnat förslaget utan

erinran.

4 Utgångspunkter för IT-politiken

Sverige är en av världens mest framstående IT-nationer med bl.a. en

stark industriell bas, hög användning av informationsteknik (IT) både

inom offentlig och privat sektor samt en stark expansion av företag inom

IT-sektorn. Sverige är t.ex. världsledande inom trådlös kommunikation

och Internetanvändning. Bakgrunden till detta är bl.a. svenska traditioner

inom tekniskt systembyggande. Sverige har en lång ingenjörs- och

innovationstradition inom telekommunikationsområdet. En förklaring är

den breda användningen av IT och snabbheten hos stora grupper i

samhället att acceptera den tekniska utvecklingen, bl.a. stimulerad av

personaldatorreformen år 1998. Andra bakomliggande förklaringar är det

pågående kunskapslyftet, den sedan gammalt väl utbyggda teleinfra-

strukturen, den internationellt sett tidiga liberaliseringen av tele-

marknaden och det faktum att svenska universitet anslöt sig till Internet

långt före resten av Europa. Den svenska traditionen med pragmatisk

samverkan mellan stat och näringsliv är också en viktig framgångsfaktor.

Sveriges ställning som tidig användare av avancerad teknik ger goda

förutsättningar för framtiden.

4.1 Utvecklingen mot informationssamhället

Samhället står i dag mitt uppe i en samhällsomvandling som går under

namn som den digitala revolutionen eller IT-revolutionen . Motorn i

processen är informationstekniken, IT. Informationstekniken represen-

terar en ny basteknik, precis som en gång elektriciteten och bensinmotorn

i industrialismens barndom. Snart kommer informationstekniken att

finnas representerad överallt i samhället, informationssamhället .

Informationstekniken präglas av snabbhet, växelverkan och gränslös-

het. Tid och rum spelar allt mindre roll. Människor kan lättare kontakta

varandra. Gamla arbeten och branscher försvinner, samtidigt som nya

uppstår. Information flödar fritt i nästan obegränsad omfattning.

Informationstekniken förändrar vår verklighet, hastigt och dramatiskt.

Denna utveckling kommer att beröra och påverka oss alla. Villkoren för

företagande, arbetsliv, kultur, utbildning och politik förändras i det in-

formationssamhälle som nu är under framväxt.

Vad är IT?

Begreppet IT har mycket snabbt blivit en självklar del av vårt

vardagsspråk. Ändå är det långtifrån självklart eller entydigt vad det står

för. I Trafikutskottets betänkande (bet. 1995/96:TU19) gjordes följande

definition: Informationsteknik, IT, är ett samlingsbegrepp för olika

tekniker som används för att skapa, lagra, bearbeta, överföra och

presentera ljud, text och bild. IT gör denna hantering möjlig oberoende

av mängden information och geografiska avstånd. Sammansmältningen

av tele-, data- och medieområdena har lett till att begreppet IT numera

omfattar all datorbaserad hantering av information. Begreppet

informations- och kunskapssamhället används vidare som en benämning

på en vidareutveckling av industrisamhället där information och kunskap

utgör en allt viktigare resurs för att skapa nationellt välstånd.

Denna proposition kommer i första hand att följa denna definition, i

vilken även digital kommunikationsteknik ingår. IT kan sägas vara ett

stort tekniskt system för informationshantering och kommunikation i vid

mening, som bygger på en sammansmältning av olika tekniker och äldre

infrastrukturer, främst datorn och telesystemet samt TV- och annan

medieteknik. Men det är viktigt att vara klar över att IT och

informationssamhället inte bara är en integration av datorer, medieteknik

och telesystem i snävt teknisk mening, utan också ett sociotekniskt

system där ägandeform, organisation och regelverk i hög grad avgör

utvecklingen. Det krävs människor och organisationer som bygger, driver

och utnyttjar systemen, och det krävs rättsliga och ekonomiska villkor

som reglerar dem. Med andra ord spelar sociala, kulturella, politiska och

ekonomiska faktorer en avgörande roll för informationsteknikens

utveckling.

Det engelska begreppet för IT är Information Technology, eftersom

technology även betyder teknik. Detta begrepp översätts här till

informationsteknik, inte informationsteknologi som normalt sett

betecknar vetenskapen om informationsteknik. I bilaga 11 finns ord-

förklaringar och i bilaga 12 beskrivs några begrepp inom IT-

infrastrukturområdet.

4.2 Sverige som IT-nation

4.2.1 Ett internationellt perspektiv på Sverige

I Sverige går utvecklingen mycket snabbt inom IT-området. Vi har en

stark och snabbt växande IT-sektor och en jämförelsevis intensiv

användning av IT i mer traditionella näringar. Sverige är bland världens

ledande nationer vad gäller antal telefonlinjer, mobiltelefoner, datorer

och Internetabonnemang per invånare (se även bilaga 13 med statistik).

Den svenska telemarknaden var en av de första inom EU att konkurrens-

utsättas, vilket innebar att Sverige utgjorde en utmärkt testmarknad. Nära

160 teleoperatörer har till Post- och telestyrelsen anmält att de bedriver

televerksamhet enligt telelagen. Det område som fått mest upp-

märksamhet det senaste året rör utvecklingen av ny teknik för att

använda Internet över de mobila näten. Här är Sverige i absolut

världsklass. Detta är glädjande och betyder att Sverige har goda

möjligheter att även fortsättningsvis vara bland de ledande länderna i

världen när det gäller IT-utveckling. Det sker ett betydande inflöde av

utländska investeringar till Sverige avseende forskning och utveckling

(FoU) på IT-området. Flera av världens största IT- och telekom-

munikationsföretag har nyligen valt att förlägga forskningsintensiv

verksamhet till Sverige. Sådana företag är t.ex. Microsoft, Nokia, Intel

och IBM.

Det förekommer en rad olika indikatorer på vad som utgör en ledande

IT-nation och det finns många internationella jämförelser på IT-

området. Ett lands IT-mognad mäts inte bara med förekomsten av

infrastruktur och hårdvara av olika slag utan också i attityder och

beteendeförändringar hos företag och hushåll. Sverige är en ledande IT-

nation på många områden, men inte alla.

Analysföretaget IDC (International Data Corporation) publicerar

årligen en global analys av informationssamhällets utveckling, ett s.k.

World Times Information Society Index (ISI). Enligt den senaste under-

sökningen, som presenterades i februari i år, är Sverige inte bara ledande

i Europa utan har även passerat USA som IT-nation. Den främsta driv-

kraften bakom de svenska framgångarna anges vara personalköpen av pc,

som har ökat pc-användningen och kunnandet i Sverige. Efter Sverige

och USA kommer Finland, Norge och Danmark.

Sett till informationsteknikens andel av BNP har Sverige den näst

högsta i världen efter USA. Vidare var Sverige OECD:s fjärde största

exportör av kommunikationsutrustning år 1997 och när det gäller export

av program hamnade Sverige på en tionde plats samma år.

Internet växer globalt sett snabbare än vad något annat informations-

tekniskt verktyg gjort tidigare. Mängden överförd information på Internet

fördubblas var hundrade dag. Med hänsyn till antalet användare och

andelen Internetanvändare av befolkningen är tre länder eller regioner

ledande i Europa, nämligen Storbritannien, Tyskland och de nordiska

länderna, enligt en rapport från Sveriges Tekniska Attachéer. Enligt

andra uppgifter är Sverige det land i Europa där procentuellt sett flest

invånare använder Internet. I jämförelse med USA ligger Sverige och

övriga nordiska länder bra till. I Norden är Internetanvändningen i nivå

med den nordamerikanska. Ett stort antal undersökningar visar att

elektronisk handel, närmare bestämt konsumenthandel över Internet, för

närvarande är mest utbredd i Nordamerika men även här är Sverige

tillsammans med de övriga nordiska länderna ledande i Europa.

4.2.2 Den svenska IT-användningen i arbete och hem

Undersökningar visar att 60 70 procent av sysselsatta i Sverige har

tillgång till datorer på arbetet. Enligt Statskontoret hade 89 procent av de

sysselsatta i statlig verksamhet och 78 procent i landstingen tillgång till

dator på arbetsplatsen våren 1998. I kommuner och i enskild sektor var

andelen betydligt mindre, ca 60 procent.

Antalet människor med tillgång till dator i hemmet har under 80- och

90 talen ökat markant i Sverige, från tre procent av den vuxna

befolkningen år 1985 till drygt hälften i dag.

År 1998 infördes möjligheten att skattefritt kunna använda en av

arbetsgivaren tillhandahållen datorutrustning för privat bruk. Förut-

sättningen för skattefriheten är att förmånen väsentligen riktar sig till

hela den stadigvarande personalen på arbetsplatsen. Reformen har fått

stort genomslag. Mellan åren 1997 och 1998 har andelen anställda som

har tillgång till dator i hemmet ökat från 48 till 67 procent, vilket är den

högsta årliga ökningstakten sedan år 1994. Fortfarande finns det

skillnader mellan olika socioekonomiska grupper. Bland LO-

medlemmarna var 1998 andelen som hade tillgång till dator i hemmet

51 procent, medan motsvarande andelar för TCO-medlemmarna var

76 procent och för SACO-medlemmarna 84 procent. Dessa skillnader

medför också att datortillgången i hemmet är mindre för vissa barn och

ungdomar än andra.

Användningen av dator och Internet varierar med etnisk tillhörighet,

kön, ålder och med inkomst- och bostadsförhållanden. Fler kvinnor än

män saknar helt erfarenhet av dator- och Internetanvändning.

Användningen sjunker kraftigt med stigande ålder och är högre för

höginkomsttagare än låginkomsttagare. Högutbildade har betydligt mer

datorerfarenhet än lågutbildade. Storstadsinvånare använder dator och

Internet mer än glesbygdsbefolkningen.

Ett tecken på att den nya tekniken inte sprider sig i jämn takt i

samhället är att invandrare som grupp använder IT i mindre utsträckning

än andra grupper.

Tendenser till ökade klyftor mellan olika gruppers teknikanvändning är

allvarliga ur flera aspekter, t.ex. när det gäller möjligheterna att ta del av

information, kultur och samhällsinformation eller att starta företag och

söka arbeten. Det innebär också att obalanser i tillgången till information

riskerar att förstärkas och att ett utanförskap i samhällslivet befästs (se

bilaga 13, med statistik om IT-användningen).

4.3 IT:s betydelse på några viktiga områden

Nedan beskrivs några områden för vilka IT har en genomgripande

betydelse. Detta hindrar givetvis inte att IT har stor betydelse även på

andra områden.

4.3.1 IT, sysselsättning och tillväxt

Informationsteknikens potential börjar nu realiseras i form av ökad

produktivitet och högre tillväxttakt. Alltfler studier visar på positiva

effekter. En OECD- studie visar att i genomsnitt kan 18 procent av till-

växten i G7 länderna mellan 1990 och 1996 förklaras av IT-

investeringar. IT:s effekt på tillväxten har ökat kraftigt. Åren 1985 1990

berodde enbart 7 procent av tillväxten på IT-investeringar. I genomsnitt

kan enligt studien 20 procent av ökningen i ländernas arbetsproduktivitet

1990 1996 förklaras av investeringar i IT.

Övergången till informationssamhället kommer tveklöst att medföra

stora förändringar både i vardagen och i arbetslivet. Att ny teknik leder

till att vissa arbeten eller yrkeskategorier rationaliseras bort är det ingen

tvekan om. Oftast är rationaliseringar själva syftet med ny teknik. På lång

sikt behöver detta inte leda till ökad arbetslöshet. Historiskt sett har

tekniska förändringar som inneburit att arbetstillfällen försvunnit också

inneburit nya arbetstillfällen och högre inkomster. Ekonomins

kompensationsmekanismer tenderar att skapa nya jobb i den takt som de

gamla försvinner. Den ökade IT-användningens effekt på syssel-

sättningen, och därmed även den ekonomiska tillväxten, är beroende av

hur väl dessa mekanismer fungerar.

Vid övergången till IT ersätts exempelvis olika yrkesgrupper med IT-

specialister. Samtidigt kan IT leda till ökad produktivitet och därmed till

att priset på slutprodukter sänks. Om detta resulterar i en ökad

konsumtion kan sysselsättningsminskningen motverkas. Vidare kan en

inkomsteffekt uppkomma. Rationaliseringarna resulterar i ökad lön eller

vinst. Detta leder till en ökad efterfrågan någonstans i ekonomin, vilket i

sin tur bidrar till ökad sysselsättning. Slutligen kan den nya tekniken

skapa arbetstillfällen genom att lägga grunden för en ny verksamhet, t.ex.

dataindustri, och nya typer av tjänster.

Inga empiriska observationer stöder antagandet att introduktionen av

IT leder till en bestående arbetslöshet. Att t.ex. USA, Kanada och Japan

kan uppvisa bättre sysselsättningsläge än de flesta europeiska länder kan

inte förklaras med att dessa i mindre utsträckning skulle använda sig av

IT som rationaliserar bort arbetstillfällen. Tvärtom så har dessa länder en

relativt hög IT-mognad. Dessutom har de europeiska länder som har

kommit längst vid genomförandet av IT också en tendens att ha en lägre

arbetslöshet. Tillgången till en effektiv IT-infrastruktur kan exempelvis

vara en viktig faktor för sysselsättningen.

Den snabba introduktionen av IT i alla samhällets sektorer kan dock

medföra en omställningsperiod där vissa ställs utanför arbetsmarknaden.

För att motverka detta kan utbildning behövas som kompletterar och

breddar kompetensen för att uppfylla de krav som informationssamhället

ställer.

Ungdomsgenerationen beskrivs ofta som en IT-generation. Den har

ofta ett stort försprång gentemot den äldre generationen när det gäller den

moderna informationstekniken.

4.3.2 IT och livskvalitet

För många människor med funktionshinder kan utvecklingen inom IT-

området innebära ökade möjligheter att kommunicera med andra. Att

nära följa och ta del av hälso- och sjukvård, utbildning, kultur, samhälls-

debatt och underhållning kan höja livskvaliteten väsentligt för många

som annars skulle ha svårt att ta del av samhällets tjänster och aktiviteter.

Många barn med funktionshinder kan t.ex. om de har tillgång till datorer

med bra program och styrhjälpmedel leka som andra barn. Vid datorn

kan elever i skolan också arbeta i sin egen takt och på sin egen nivå vilket

kan stärka självkänslan.

En väl utvecklad och tillgänglig teknik kan också underlätta för äldre

och för personer med funktionshinder att kunna bo kvar i sin bostad.

Anhöriga kan med hjälp av sådan teknik få bättre stöd, kunskaper och

information om vårdbehov och stödinsatser. Den enskilde och anhöriga

kan få en bättre trygghet genom en bättre medicinsk övervakning t.ex.

vid avancerad hemsjukvård.

4.3.3 IT och demokrati

Utvecklingen av Internet öppnar nya möjligheter för insyn och dialog,

direktdemokrati och medborgarkontroll. Informationstekniken öppnar

helt nya vägar för medborgare eller grupper av medborgare att sluta sig

samman. Mycket talar för att förmågan att söka och hitta information i

olika elektroniska medier, framför allt på Internet, kommer att vara en

viktig faktor för demokratin i framtidens samhälle.

De flesta myndigheter, kommuner och landsting har på senare år

etablerat sig på Internet och erbjuder en kontaktyta för människor och

företag. På en del webbplatser har mötesplatser skapats genom

elektroniska konferenser, där det är möjligt att föra en dialog med andra

medborgare och med de förtroendevalda. Lagstiftningen utgör en av

hörnstenarna för ett ordnat och organiserat samhällsliv. Regeringen har

här beslutat att det skall byggas upp ett nytt system på Internet där var

och en har gratis tillgång till innehållet i lagar och andra grundläggande

rättskällor.

Det börjar också bli vanligare att åtminstone de ledande politikerna

presenteras på kommunens och landstingets webbplats. Det är redan

regel att förtroendevalda har en egen e-postadress på samma sätt som de

har ett telefonnummer.

Dessa nya forum för demokratisk dialog kan innebära att informations-

mängden och antalet kontakter rent allmänt kommer att öka. För de

politiskt förtroendevalda bör denna form av dialog med enskilda, företag

och organisationer kunna innebära en positiv och krävande förändring av

politikerrollen.

I ett antal kommuner och landsting eller regioner pågår ett utvecklings-

arbete som syftar till att komplettera traditionella mötesformer med nya

nätverksbaserade arenor med stöd av IT. Genom dessa nätverk kan

medborgarna, deras organisationer, partier, folkrörelser och studie-

förbund gratis eller till en mycket låg kostnad föra dialoger. Information

kan spridas om lokala händelser, gula sidor till företag, kommunal

information m.m. Dessa nätverk gör det möjligt att skapa virtuella torg

där medborgare, förtroendevalda, organisationer och studieförbund kan

mötas. Dialogen på dessa torg kan förändra de enskilda människornas

möjlighet till inflytande men också politikerrollen och de politiska

partiernas sätt att arbeta. Information kan snabbt sökas och finnas som

sedan kan användas för att påverka eller agera på olika sätt.

Frågan är om dessa nätverk också kan få sådana som inte tidigare har

engagerat sig i politiska frågor att informera sig, delta i diskussioner och

därefter manifestera sin åsikt. Erfarenheterna är ännu ganska begränsade,

såväl i Sverige som internationellt, av hur IT kan användas för att skapa

diskussionsforum som främjar den demokratiska dialogen mellan

förtroendevalda och medborgare.

4.3.4 IT och massmedierna

Massmedierna spelar en central roll i vår moderna demokrati. Mass-

medierna bidrar till den gemensamma kunskap som är en förutsättning

för att vi skall kunna leva och verka tillsammans.

IT-utvecklingen innebär att möjligheterna att sprida och komma åt

information radikalt förbättras. Därmed förändras förutsättningarna för

massmedierna. De traditionellt strikta gränserna mellan olika medie-

former, och mellan massmedier å ena sidan och IT och datakommunika-

tion å den andra, är i dag på väg att upplösas. Förståelsen av massmedier

som i huvudsak liktydigt med press, radio och TV räcker inte längre till

för att täcka den allt större mångfalden av medieformer. Olika

massmedier kan numera rymmas inom en och samma distributionskanal.

Utbyggnaden av den tekniska IT-infrastrukturen är därför betydelsefull

även ur ett mediepolitiskt perspektiv.

Statens åtgärder inom massmedieområdet syftar till att stödja medierna

i deras viktiga demokratiska uppgifter. Politiska ställningstaganden inför

utbyggnaden av IT-infrastrukturen måste baseras även på målsättningar

som yttrandefrihet, tillgänglighet, mångfald och valfrihet. Det är

angeläget att se till att IT-utvecklingen inte resulterar i att informations-

klyftorna förstärks eller att förutsättningarna för massmedierna att

fullgöra sina demokratiska uppgifter försvagas.

IT-utvecklingen får också betydelse för tillämpningen av den

lagstiftning som reglerar dessa områden. I synnerhet rör detta

yttrandefrihetsgrundlagen, radio- och TV-lagen samt telelagen. En och

samma tjänst kan i dag täckas av olika regelverk, ibland samtidigt, enbart

beroende på vilket medium eller vilken distributionskanal som används,

eller på vilket sätt mottagaren tar del av tjänsten. Den tekniska

utvecklingen ger också upphov till nya tjänster och medieformer som kan

vara svåra att sortera in i gällande regelsystem.

En viktig uppgift för regeringen under de närmaste åren är därför

arbetet med att samordna lagstiftningen på tele- och medieområdena.

4.4 IT-politiken

4.4.1 Vidtagna IT-politiska åtgärder

Ovan har regeringens IT-politik exemplifierats med förändrade

skatteregler som ledde till en kraftig expansion av anställdas tillgång till

dator i hemmet. Regeringen har de senaste åren även i övrigt vidtagit en

mängd åtgärder för att ge gynnsamma förutsättningar för användningen

av IT. De prioriterade uppgifterna för staten som fördes fram i 1996 års

IT-proposition låg inom tre områden:

- rättsordningen,

- utbildningen och

- samhällets informationsförsörjning.

Vad avser rättsliga regler har integritetsskyddet stärkts vid behandling

av personuppgifter inom telekommunikationsområdet samt vid data-

kommunikation. Sverige deltar i arbetet på internationella regler för att

underlätta elektronisk handel. En ny bokföringslag har införts för att

kunna tillämpas oberoende av vilken teknik som används vid bokföring.

Även andra åtgärder för att öka informationssäkerheten har vidtagits och

ett utvecklingsarbete pågår exempelvis för ett säkrare Internet i Sverige.

Regeringen har i januari 2000 föreslagit riksdagen vissa ändringar i

telelagen (1993:597) i propositionen Ökad konkurrens på mobiltele-

marknaden. Förslaget innebär att operatörer med egna mobila telenät blir

skyldiga att upplåta nätkapacitet för mobila teletjänster. Syftet är att öka

konkurrensen, mångfalden och valfriheten på mobiltelemarknaden vilket

bör leda till lägre priser för användarna. Vidare har de regler som har

betydelse för möjligheten till distansarbete setts över av Distans-

utredningen. Ett av förslagen från utredningen behandlas i denna

proposition.

Inom utbildningsområdet pågår en kraftig satsning på IT på alla nivåer.

En nationell satsning görs på IT i skolan (ITiS). Satsningen består främst

av kompetensutveckling av lärare samt ett särskilt statsbidrag för att

förbättra skolornas anslutningar till Internet. Inom kunskapslyftet är

grundläggande datakunskap det i särklass största ämnet. Inom den

kvalificerade yrkesutbildningen finns åtskilliga yrkesutbildningar inom

IT-området. Högskolesektorn genomgår en kraftig expansion. Mellan år

1997 och år 2002 ökas antalet högskoleplatser med 89 000 platser över

hela landet. Examination av civilingenjörer ökade under 1990 talet med

30 procent. Inslagen av IT och möjligheten att välja inriktning mot IT har

blivit mycket vanliga inom många högskoleutbildningar. T.ex. har

Högskolan i Karlskrona/Ronneby med drygt 3000 studenter en tydlig

inriktning mot IT och KTH bygger upp ett IT-universitet i Kista. Genom

universitetsdatanätet SUNET har samtliga universitet och högskolor

förbindelser med kapaciteten 155 Mbit/s.

Enligt Kommunikationsforskningsberedningens (KFB) genomgång av

forskningsprojekt inom IT-området har forskningsråd, sektorsorgan och

stiftelser mellan åren 1995 97 satsat 3,2 miljarder kronor i 2100 projekt,

dvs. ca 1 miljard kronor per år. Största finansiär var NUTEK som stod

för 40 procent. Merparten av projekten avsåg informationsteknik,

elektronik samt data- och systemvetenskap.

Det är viktigt att se Sverige som en del av en global marknad även när

det gäller tillgången till kompetens. Konkreta åtgärder vidtas därför av

regeringen för att göra det mer attraktivt för utländska studenter,

forskare, specialister m.m. att studera och arbeta i Sverige. Regeringen

har presenterat ett förslag om en särskild beskattning av utländska

nyckelpersoner, som anmälts till EG kommissionen. Förslaget innebär

att skatten sänks under tre år för utländska medborgare som arbetar i

Sverige under en begränsad tid inom bl.a. tekniskt avancerad och

forskningsintensiv verksamhet. Om kommissionen godkänner förslaget

skulle de nya bestämmelserna kunna träda i kraft fr.o.m. 1 januari 2001.

Vidare har regeringen tillsatt en utredning om rekrytering av utländska

studenter till Sverige (dir. 1999:100) med uppgift att utreda förut-

sättningarna för att i Sverige öka antalet studerande från andra länder,

särskilt utanför EES. I uppdraget ingår även att utreda hur informationen

i utlandet om svenska utbildningar fungerar.

Inom det tredje området, samhällets informationsförsörjning (som en

del av IT-infrastrukturen), kan nämnas det nya offentliga rätts-

informationssystemet som beslutades år 1999. Vidare har en enhetlig

princip införts för myndigheternas uttag av avgifter för data i elektronisk

form. Vad gäller utbyggnad av den tekniska infrastrukturen kan nämnas

att det under perioden skett en kraftig utveckling av stomnäten, bl.a. med

fiberoptik. Vidare har digitala TV-sändningar över marknätet inletts.

Bland IT:s användningsområden kan nämnas statliga insatser på skol-

och kulturområdena. En annan viktig insats är det statliga stödet till

museers och biblioteks fasta uppkoppling mot universitetdatanätet

SUNET.

IT-sektorn har blivit en av de största och den snabbast växande sektorn

i den industrialiserade delen av världen. I Sverige finns exempelvis

omkring 600 företag för utveckling av programvaror (källa: Information

Society Show, ISA, januari 2000). Deras försäljning har mer än

fördubblats mellan år 1997 och 1998 och förmodligen även mellan åren

1998 och 1999. Svenska företag har internationellt sett en ledande

ställning inom delområden som resursplaneringssystem, program för

bank- och finanssektorn, informationssäkerhet, program för hälso- och

läkemedelssektorn, konsulttjänster för Internet och nya medier. Inom

denna sektor skapas nya arbetstillfällen, nya möjligheter, nya produkter

och nya tjänster. För en nation kan en stark position i denna sektor vara

avgörande för att skapa en framtid med god ekonomisk tillväxt och hög

sysselsättning. Kunskap, kreativitet och mångfald är nyckelfaktorer för

framgång i informationsåldern. Regeringen arbetar aktivt med att

profilera Sverige som en ledande IT- och Internetnation bl.a. genom

export- och investeringsfrämjande åtgärder. Initiativ har därför tagits för

att stärka olika aktörers kontaktnätverk inom branschen, att genomföra

aktiva informationskampanjer i Sverige och utomlands samt för att höja

IT-kompetensen inom hela Utrikesförvaltningen. Arbetet sker i nära

samarbete med myndigheter, organisationer och företag inom IT- och

telekommunikationssektorn. Att verka för att ett europeiskt IT-institut får

sin placering i Sverige är i linje med dessa initiativ, liksom att Sverige

aktivt tar del i arbetet på EU-nivå i IT-relaterade frågor.

4.4.2 Utgångspunkter för en IT-politik för framtiden

Denna proposition innebär en vidareutveckling av den politik på olika

IT-områden som lades fast av riksdagen år 1996 (prop 1995/96:125,

bet.1995/96:TU19, rskr. 1995/96:282). Motivet till en förnyad, bred

genomgång av IT-politikens olika områden är den oerhört snabba

tekniska utvecklingen de senaste åren som skapat helt nya förutsättningar

för användningen av IT. Av 1996 års IT-proposition framgår att använd-

ningen av IT skulle stimuleras genom att så många som möjligt skulle få

kunskap om IT och att detta skulle ske på ett sätt som befrämjade

kreativitet, tillväxt och sysselsättning. Vidare skulle IT-politiken främja

Sveriges konkurrenskraft, öka kunskap, demokrati och rättvisa, främja

jämställdheten, utveckla välfärdssamhället i olika avseenden, t.ex. under

hänsynstagande till grupper med särskilda behov, samt öka effektiviteten

i offentlig förvaltning. Insatser på tre områden prioriterades,

rättsordningen, utbildningen och samhällets informationsförsörjning.

Utfallet av dessa mål behandlas i bilaga 1.

I huvudsak bör dessa allmänna mål bedömas som giltiga även i fort-

sättningen, inte minst målet att bredda och utveckla IT-användningen.

Regeringen anser dock att det finns skäl att göra några justeringar och

kompletteringar föranledda av den hårdnande internationella konkurren-

sen samt den oerhört snabba utvecklingen på IT-området, en utveckling

som bara delvis var känd 1996. Vidare bör målformuleringarna utvecklas

så att de blir lättare att utvärdera, kvalitativt och kvantitativt.

Några aspekter har fått ökad vikt i debatten sedan 1996 års proposition

och bör beaktas i den nya inriktningen:

 Den kraftiga ökningen av antalet persondatorer och mobiltelefoner gör

att det blir alltmer angeläget att dessa och andra IT-utrustningar inordnas

under sunda kretsloppsprinciper. En annan miljöaspekt är att IT

förbättrar möjligheterna att åstadkomma miljöförbättringar t.ex. genom

 intelligenta transporter och miljöövervakning.

 Om utvecklingen av den nya tekniska infrastrukturen helt styrs av

marknaden, riskerar detta att missgynna landets glesare befolkade delar.

Dessa aspekter bör därför föras in i de nya målformuleringarna för IT-

politiken.

 Politiken måste i ökande grad ta hänsyn till frågor om etnisk mångfald

och integration. Vilket också kan ha betydelse för IT-politiken, t.ex. i

vilken grad informationssamhället integrerar eller stänger ute vissa

grupper.

Även de prioriterade områdena bör preciseras något i förhållande till

1996 års IT-proposition. Vad gäller rättsordningen bör syftet markeras.

Informationssamhället bygger på användarnas förtroende för den nya

tekniken. Exempelvis bygger förutsättningarna för att utveckla

elektronisk handel i hög grad på den tillit till säkerheten som köpare och

säljare känner på denna framväxande marknad. För att främja tilliten bör

lagstiftningsåtgärder och åtgärder i syfte att underlätta branschöver-

enskommelser prioriteras.

Vad gäller utbildningen bör begreppet vidgas i riktning mot ett

uppmärksammande av individernas kompetens att utnyttja teknikens

potential. Kompetensen är ett resultat av utbildningsinsatser i skola,

arbetsliv och av det praktiska utnyttjandet av IT. Personaldatorreformen

medförde att stora grupper nu har tillgång till dator i hemmet. Detta

skapar goda förutsättningar för att utveckla IT-kompetensen hos den

stora allmänheten, samtidigt som behovet av mer specialiserad IT-

kompetens måste uppmärksammas om Sverige även i fortsättningen skall

kunna dra full nytta av IT i den internationella konkurrensen.

Samhällets informationsförsörjning är en del av infrastrukturen inom

IT-området. En annan del är den tekniska infrastrukturen. Båda delarna

syftar till att säkerställa tillgänglighet. Situationen har ändrats något

sedan den tidigare IT-propositionen konstaterade att de fysiska

kommunikationsnätverken var väl utbyggda i Sverige. Den hastiga

utvecklingen av Internet och en väntad expansion av kapacitetskrävande

kommunikationstjänster har visserligen lett till en omfattande utbyggnad

bl.a. av stomnäten men också till behov av ytterligare utbyggnad. Denna

kommer i första hand att ske genom marknadens försorg, men i de

glesast befolkade delarna av landet även bl.a. genom vissa insatser inom

regionalpolitikens ram. Med ökad teknisk och ekonomisk tillgänglighet

ökar kraven på enklare åtkomst till bl.a. offentlig information och bättre

informationstjänster.

Regeringen återkommer med förslag till nytt mål, inriktning och

prioriterade uppgifter i kapitel 5.

Grundläggande för en IT-politik för framtiden måste vara insikten om

IT:s allt större genomslag på allt fler områden. Utvecklingen på IT-om-

rådet och användningen av den nya tekniken skapar möjligheter till till-

växt, förbättrad välfärd, ökad kunskap och fördjupad demokrati. Detta

positiva utfall är dock inte givet. Tekniken inrymmer flera möjliga fram-

tider. En mörkare framtidsbild domineras av risker och problem som

utanförskap och utslagning, hot om nya sociala klyftor, kommersialise-

ring och förytligande av kulturella värden.

IT-politikens uppgift är att arbeta utifrån olika framtidsbilder och att

föreslå åtgärder som kan maximera möjligheterna och minimera

problemen.

IT handlar inte enbart om datorer, fiberoptiska kablar eller data-

program, utan även om människor, kunskaper, kommunikation och

kultur. Möjligheterna finns bland människor som funderar över teknikens

potentialer. Satsning på IT måste därför innebära satsning på människor

och att skapa möjligheter för uppbyggnad av kunskap och kompetens.

Genom att även i fortsättningen vidmakthålla och utveckla kompetens

samt skapa tillit och tillgänglighet skapas förutsättningar för både bredd

och kvalitet i det svenska informationssamhället. Bred IT-användning

och spetsanvändning behöver inte stå i motsatsställning till varandra. I

själva verket behöver Sverige både spets och bredd i IT-utvecklingen.

Inte bara välutbildade människor eller stora företag skall kunna använda

informationstekniken. Alla skall ha kompetens nog att tillgodogöra sig

dess nytta, ha tillit att våga använda informationstekniken samt att i

praktiken ha såväl fysisk som ekonomisk tillgång till nät med hög

överföringskapacitet. En bred användning är inte bara till fördel för dem

som därmed inkluderas i informationssamhället, utan bredden har också

stor betydelse för att en mer kvalificerad IT användning skall utvecklas.

IT politiken är i grunden inte ett tekniskt utan ett demokratiskt projekt

som handlar om att ge alla människor tillgång till den nya teknikens

möjligheter. Sverige är redan en av de ledande IT nationerna i världen.

Målet bör nu vara att Sverige skall bli det första landet som gör

informationssamhället tillgängligt för alla.

5 Mål, handlingsprogram och lagförslag

5.1 Det IT-politiska målet

Regeringens förslag: Det IT-politiska målet skall vara att Sverige

som första land blir ett informationssamhälle för alla.

Skälen för regeringens förslag: I 1996 års IT-proposition

(prop.1995/96:125, bet. 1995/96:TU19, rskr. 1995/96:282) framhöll

regeringen att den nationella IT-strategin skulle ta sikte på att övergången

till informations- och kunskapssamhället skulle omfatta nationen i dess

helhet och att alla medborgare skulle kunna dra nytta av IT:s möjligheter.

Denna inriktning bör specificeras och formuleras som ett tydligt mål för

IT-politiken. Informationssamhället är globalt och genomtränger numera

alla samhällssektorer. För att ett land skall kunna hävda sig

internationellt krävs numera en framskjuten position på IT-området.

Sverige har redan i dag lyckats uppnå ställningen som en av världens

ledande IT-nationer. I 1999 års regeringsförklaring angavs målet att

Sverige skall vara en ledande IT-nation. Målet bör nu sättas ett steg

högre. Sverige skall sträva efter att som första nation bli ett

informationssamhälle för alla, varmed avses en bred IT-kompetens i

samhället och ett starkt förtroende för användandet av denna teknik, med

målet att lyckas med detta före andra länder.

Det finns en spänning i IT-politiken mellan å ena sidan de krav som

måste uppfyllas för teknisk och ekonomisk utveckling i en IT-bransch

som utvecklas blixtsnabbt i en global konkurrensmiljö, å andra sidan den

breddsatsning som krävs i IT-politiken för att alla skall kunna ta del av

informationssamhället. Kunskaper som förr endast fanns hos ett fåtal kan

nu göras tillgängliga och utnyttjas av alla. Målformuleringen bygger på

övertygelsen att breddsatsning är den enda hållbara grunden för att

Sverige långsiktigt skall kunna hävda sig i den internationella

konkurrensen.

Statens ansvar är att se till att förutsättningarna för utvecklingen är

goda och att de hinder som försvårar förverkligandet av detta mål

avlägsnas. Statens ansvar är också att bevaka att inte kriminella och

andra nedbrytande krafter får genomslag genom den nya tekniken.

5.2 IT-politikens inriktning

5.2.1 Förslag om IT-politikens inriktning

För att främja det ovan angivna målet för IT-politiken krävs mål-

medvetna insatser inom varje politikområde. Dessa insatser sker

naturligtvis inte för IT-politikens skull. IT är ett redskap som kan under-

lätta uppnåendet av målen inom ett antal politikområden. En framstående

ställning i det internationella informationssamhället underlättar genom-

förandet av angelägna politiska mål.

Innebörden av regeringens allmänpolitiska mål för de närmaste åren är:

 sunda finanser och stabila priser,

 tillväxt, fler arbetstillfällen och lägre arbetslöshet,

 att Sverige skall vara en ledande kunskapsnation och en framstående

forskningsnation,

 att stärka trygghet, rättvisa och välfärd,

 att kunna lämna över ett samhälle till nästa generation där de stora

miljöproblemen är lösta,

 att hela Sverige skall växa,

 att uppnå större delaktighet i den demokratiska processen samt

trygghet och rättssäkerhet.

Regeringens strävan är att IT-politiken under de närmaste två åren i

väsentlig grad skall bidra till ökad uppfyllelse av de ovan nämnda

allmänna politiska målen.

Regeringens förslag: Vägledande inriktning för IT-politiken skall

vara att främja

tillväxt genom att:

- öka den svenska IT-sektorns internationella konkurrenskraft,

- bidra till nya marknader, fler jobb och ökad produktivitet i hela

samhället genom användningen av IT,

- öka den elektroniska handeln.

sysselsättning genom att:

- öka anställbarheten genom att ge IT-utbildning med hög kvalitet på

alla nivåer.

regional utveckling genom att:

- bidra till att skapa förutsättningar för tillväxt i hela landet genom

en bra IT-infrastruktur.

demokrati och rättvisa genom att:

- öka allas möjlighet till information om offentlig verksamhet och

delaktighet i politiska beslutsprocesser, både i Sverige och i övrigt

inom EU genom användningen av IT,

- bidra till ett aktivare medborgarskap genom att IT skapar nya

möjligheter att använda yttrandefriheten,

- att tillvarata IT:s möjligheter att bevara och utveckla kultur,

kulturarv och språk i Sverige,

- inte otillbörligt kränka människors integritet när IT används.

livskvalitet genom att:

- öka individernas välfärd genom användningen av IT i vardags- och

arbetslivet,

- höja utsatta gruppers livskvalitet genom användningen av IT.

jämställdhet och mångfald genom att:

- öka alla människors förutsättningar att utnyttja informations-

teknikens möjligheter oberoende av kön, ålder, etnisk bakgrund

och eventuella funktionshinder,

- bidra till att sammansättningen av IT-specialister motsvarar

befolkningen med avseende på kön och etnisk bakgrund.

en effektiv offentlig förvaltning genom att:

- låta den offentliga förvaltningen bli en föregångare i användningen

av IT,

- bidra till att elektronisk kommunikation sker på ett säkert sätt

mellan myndigheter, människor och företag.

ett hållbart samhälle genom att:

- använda IT för att främja en ekologisk hållbar utveckling,

- bidra till att minska transporters miljö- och hälsopåverkan genom

användning av IT,

- inordna IT-utrustningen i ett hållbart kretslopp.

Nedan beskrivs skälen till den angivna inriktningen inom de olika

politikområdena.

IT för tillväxt

Den föreslagna inriktningen innebär att den svenska IT-sektorn skall öka

sin internationella konkurrenskraft, att strategisk användning av IT skall

ge förutsättningar för nya marknader, fler jobb och ökad produktivitet i

hela samhället, samt att den elektroniska handeln skall öka.

Skälen för regeringens förslag: IT-sektorn är en sektor med hög

tillväxtpotential. En resursomvandling i ekonomin, från mindre

produktiva sektorer med en svagare efterfrågetillväxt till IT-sektorn,

kommer att ge en ökad tillväxt. En bred IT-kunskap leder också till att

andra sektorer kan öka sin IT-användning vilket ger ökade möjligheter

till tillväxt. Genom ökad konkurrenskraft kan Sverige bli ett attraktivt

land för utländska investeringar och utländsk kompetens på IT-området.

Småföretagens skalnackdelar, dvs. nackdelar på grund av begränsade

resurser, kan tänkas minska genom en ökad IT-användning.

De tre ovannämnda delinriktningarna inom tillväxtpolitiken är en

precisering av motsvarande formuleringar i 1996 års IT-proposition som

innebar att IT:s möjligheter skulle utnyttjas på ett aktivt sätt som bidrar

till att skapa tillväxt och sysselsättning och stärker Sveriges

konkurrenskraft. De nya formuleringarna understryker sambandet mellan

IT- politiken och tillväxten samt markerar ännu starkare än tidigare

vikten av elektronisk handel.

2 IT för sysselsättning

Den föreslagna inriktningen innebär att anställbarheten skall ökas genom

IT-utbildning med hög kvalitet på alla nivåer.

Skälen för regeringens bedömning: Inriktningen av sysselsättnings-

politiken är en precisering av motsvarande formulering i 1996 års IT-

proposition om att IT:s möjligheter skulle utnyttjas på ett aktivt sätt för

att skapa sysselsättning. Där framhölls även vikten av att värna allas

möjligheter och tillgång till information så att IT kunde bli ett medel för

ökad kunskap och kunskapsutveckling. Den nu föreslagna formuleringen

kopplar effekterna på sysselsättningen till tillgången på högkvalitativ IT-

utbildning i utbildningsväsendet. Regeringen har också i 1999 års

regeringsförklaring framhållit att Sverige skall vara en ledande kunskaps-

nation.

Kompetensfrågorna på IT-området har alltmer visat sig vara en

nyckelfråga för bredden och nyttan i användandet. Den tekniska

utvecklingen som följer av informationstekniken har medfört att

kunskapsbaserade verksamheter har fått ökad betydelse. Utbildnings-

systemet måste kunna utveckla de kunskaper som revolutionen inom

informationstekniken kräver. Alla medarbetare behöver kunna arbeta

självständigt med information, vilket förutsätter goda kunskaper i

åtminstone svenska, engelska, matematik och IT.

Bakgrunden till betydelsen av kompetensutveckling är att IT inte bara

ger stora möjligheter för framtiden utan också innebär en stor

strukturomvandling i arbetslivet. Det finns risker att en snabb

introduktion av IT i alla samhällets sektorer kan medföra en lång om-

ställningsperiod. Andelen låginkomsttagare som i hemmet har tillgång

till persondator är fortfarande väsentligt lägre än motsvarande andel av

personer med högre inkomster vilket kan förstärka ett handikapp på

arbetsmarknaden. Risken att stora grupper ställs utanför arbetsmarknaden

kan inte accepteras. Kraftfulla insatser för kompetensutveckling kan

minska denna risk.

3 IT för regional utveckling

Den föreslagna inriktningen innebär att IT skall bidra till att skapa

förutsättningar för tillväxt i hela landet genom en bra IT-infrastruktur.

Skälen för regeringens förslag: IT har en potential att minska

betydelsen av avståndsskillnader genom att tekniken underlättar

informationsöverföring och kontakter. Om människor och företag i hela

Sverige får goda förutsättningar att utnyttja den nya teknikens

möjligheter kan detta bidra till att förutsättningar för regional utveckling

och utjämning främjas. Människor i glesbefolkade delar av landet kan

med hjälp av IT ta del av service, kultur och handel för att aktivt söka

och få information i kontakter med myndigheter och företag.

Staten har ett ansvar för att en fungerande IT-infrastruktur finns

tillgänglig i hela landet. IT:s betydelse för tillväxten har påpekats ovan

och genom den föreslagna inriktningen framhålls vikten av att denna

effekt kommer hela landet till godo. IT-politikens regionala dimension

kommenterades inte i 1996 års IT-propositions allmänna inriktnings-

formuleringar.

4 IT för demokrati och rättvisa

Den föreslagna inriktningen innebär att IT skall öka allas möjlighet till

information om offentlig verksamhet och delaktighet i politiska

beslutsprocesser, både i Sverige och inom EU, att IT skall skapa nya

möjligheter att utnyttja yttrandefriheten och bidra till ett mera levande

medborgarskap bl.a. genom god tillgång till en mångsidig nyhets-

rapportering och samhällsdebatt, att IT:s möjligheter för att bevara,

sprida och utveckla kultur, kulturarv, språk och identitet skall tillvaratas

samt att människors integritet inte otillbörligt skall kränkas när IT

utnyttjas.

Skälen för regeringens förslag: Inriktningen är en precisering och

komplettering av motsvarande formuleringar i 1996 års IT-proposition.

De tidigare formuleringarna innebar en strategi för att värna allas lika

möjligheter så att IT kunde bli ett medel för demokrati och rättvisa, att

skapa bred tillgång till information för bl.a. ökad delaktighet samt för att

bevara och utveckla det svenska språket och kulturen i en allt mer

gränslös värld. Genom de nya formuleringarna framhävs särskilt värdet

av IT i samband med stärkandet av yttrandefrihet, av insyn även inom

EU samt av att IT inte otillbörligt får kränka integriteten. Inriktningen

innefattar inte bara det svenska språket och kulturen utan föreslås oavsett

kultur, språk och identitet som förekommer i Sverige.

IT kan göra det lättare att ta kontakt med politiker, att ta del av

besluten och underlättar därmed för alla att informera sig och påverka

den politiska processen. Människor kan med hjälp av IT samarbeta med

t.ex. grupper i det egna landet eller andra länder i samhällsfrågor och ha

mötesplatser på nätet. Genom utvecklingen av IT och Internet har det

blivit möjligt att sprida information ur olika offentliga databaser.

Information från dessa kan därmed bli enkelt åtkomlig för stora grupper

såväl inom som utom den offentliga förvaltningen. Det är angeläget att

enskilda får en god insyn i samhället och resultatet av det arbete som

utförs i förvaltningen. Att ha väl fungerande system för information om

innehållet i våra rättskällor (rättsinformation) och andra grundläggande

fakta från den offentliga sektorn är därför betydelsefullt bl.a. av

demokratiska skäl.

Statens åtgärder inom kultur- och medieområdet har som främsta syfte

att värna yttrandefrihet, tillgänglighet och mångfald. Med den snabba

sammansmältningen av medie-, data- och telekommunikationsområdena

måste det traditionella mediebegreppet utvidgas. Detta innebär bl.a. att

även IT-politiken måste beakta att tillgången till en mångsidig

nyhetsrapportering och samhällsdebatt skall säkerställas. Utbyggnaden

av den tekniska IT-infrastrukturen är därför i hög grad också en kultur-

och mediepolitisk fråga.

Genom IT kan tillgängligheten till kulturen och kulturarvet öka och

göras oberoende av tid och rum. Detta innebär att delaktigheten kan ökas

och att den mångfald och variation som finns inom landet synliggörs.

Genom kunskap om mångfald skapas förutsättningar för ökad respekt

och förståelse för olika människors kultur och kulturarv.

IT kan på grund av sin effektivitet när det gäller omfattning och

spridning av information, innebära risker för otillbörlig integritets-

kränkning. Det är viktigt att minimera dessa risker.

5 IT för livskvalitet

Den föreslagna inriktningen innebär att IT skall användas på ett sådant

sätt i vardags- och arbetslivet att individernas välfärd tryggas samt att IT

också skall vara ett redskap för att höja utsatta gruppers livskvalitet.

Skälen för regeringens förslag: Inriktningen att höja livskvaliteten

motsvarar 1996 års IT-propositions strävan att utnyttja IT för att utveckla

välfärdssamhället och öka medborgarnas livskvalitet, samt att också

använda IT för att stödja grupper med särskilda behov av särskilda

åtgärder, t.ex. funktionshindrade och äldre. Den nya inriktningen betonar

tydligare IT:s möjligheter att nå ut överallt där enskilda individer behöver

tekniken och att den kan anpassas till de särskilda krav som utsatta

grupper ställer.

IT kan t.ex. användas för att äldre skall kunna bo kvar hemma längre,

och för att ge stöd och arbetsmarknadstillträde åt personer med

funktionshinder. IT kan underlätta även för boende i glesbygd.

Informationsteknikens betydelsen för sjukvården, bl.a. telemedicinska

tillämpningar, kan bli stor. Människors kontakter med myndigheter och

företag kan också förenklas genom IT-användning. Elektronisk handel

och Internetanvändning i övrigt gör att individen själv i större

utsträckning kan planera sin tid och t.ex. inte blir begränsad till myndig-

heters och företags öppettider.

6 IT för jämställdhet och mångfald

Den föreslagna inriktningen innebär att jämställdhet och mångfald

främjas genom att öka alla männniskors förutsättningar att utnyttja

informationsteknikens möjligheter oberoende av kön, ålder, etnisk

bakgrund och eventuella funktionshinder samt att sammansättningen av

IT-specialister bör bättre motsvara befolkningen med avseende på kön

och etnisk bakgrund.

Skälen för regeringens förslag: Inriktningen avseende jämställdhet är

en precisering av motsvarande formuleringar i 1996 års IT-proposition

om att IT-strategin skulle utnyttja såväl kvinnors som mäns erfarenheter

och kompetens i IT-utvecklingen. För att fullt ut kunna utnyttja Sveriges

potential på IT-området får inte människors tillträde till växande sektorer

av ekonomin hindras av invanda mönster, som begränsar individers

utbildnings- och yrkesval. Att tendensen till könsbundna studieval bryts

är en förutsättning för att kvinnor och män skall engageras i IT-samhället

på lika villkor. Ett särskilt råd för jämställdhetsfrågor som rör transport-

och IT-tjänster har inrättats (dir. 1999:83) med uppgift att behandla

frågor bl.a. om utbildning, kompetens och rekrytering.

Vad gäller kravet på mångfald har regeringen också i 1999 års

regeringsförklaring framhållit att Sverige skall vara en nation i mångfald,

varmed menas etnisk, religiös, språklig och kulturell mångfald. All form

av diskriminering hämmar utvecklingen. Även här gäller att människors

tillträde till växande sektorer av ekonomin inte får hindras av invanda

mönster och fördomar som begränsar individers utbildnings- och

yrkesval. Alla måste kunna ta del av informationssamhället.

För personer med funktionshinder förutsätter detta att IT-systemen är

tillgängliga och användbara.

7 IT för en effektiv offentlig förvaltning

Den föreslagna inriktningen innebär att den offentliga förvaltningen skall

vara en föregångare i användningen av IT bl.a. genom att elektronisk

kommunikation sker på ett säkert sätt mellan myndigheter, människor

och företag.

Skälen för regeringens förslag: Inriktningen av IT i förvaltningen är

en konkretisering av motsvarande formuleringar i 1996 års IT-

proposition om att IT skulle användas för att öka effektiviteten och

kvaliteten i offentlig verksamhet och förbättra servicen till medborgare

och företag. Regeringen angav också i 1999 års regeringsförklaring att de

offentliga myndigheterna skall vara föregångare i användandet av den

nya tekniken.

Med hjälp av IT kan information lämnas och tas emot på ett smidigt

sätt, bl.a. kan deklarationer och ansökningar göras via nätet. Inriktningen

bör vara att all den information individer och företag behöver få från, och

lämna till myndigheter bör finnas tillgänglig elektroniskt. En

förutsättning är att detta kan ske på ett säkert och lättillgängligt sätt och

då även med hänsyn till tillgänglighet för personer med funktionshinder.

Statlig förvaltning har av tradition legat i täten i användandet av IT, en

inriktning som skall gälla även i framtiden.

8 IT för ett hållbart samhälle

Den föreslagna inriktningen innebär att IT skall användas för att främja

en ekologiskt hållbar utveckling, att datorer och annan IT-utrustning skall

inordnas i ett hållbart kretslopp och att IT skall bidra till att minska

transporters miljö- och hälsopåverkan.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen angav i 1999 års

regeringsförklaring att Sverige skall vara en nation i ekologisk balans.

Regeringen anser att detta också skall inbegripa IT. Det är en

komplettering av 1996 års IT-proposition som på denna punkt saknade en

övergripande inriktningsformulering.

Riksdagen har lagt fast övergripande miljömål. Med ny, resurseffektiv

teknik och andra tekniska landvinningar kan välfärd och välstånd byggas

upp utan att man samtidigt tär på miljön. Produktion av IT-produkter

medför miljöproblem i olika led från uttag av naturresurser, utsläpp vid

produktion, energiförbrukning, kemikalieanvändning, skrotning etc. Ett

arbete för att minska denna negativa effekt av själva varorna pågår.

Informationstekniken har möjlighet att bidra till en ekologiskt hållbar

samhällsutveckling. Detta förutsätter att IT-tillämpningarna planeras med

miljömålen i åtanke. Om IT-tillämpningar som distansarbete, styrning av

energiförbrukning, transportinformatik, dosering av kemikalier samt

analys av miljökonsekvenser används så kan de bidra till att minska

miljöpåverkan och resursförbrukning i samhället. Arbetet med att mäta

och analysera miljöproblem och konsekvenser för natur- och

kulturmiljön kan underlättas, effektiviseras, samordnas och spridas till en

stor mängd människor med hjälp av IT. IT möjliggör också ökad

effektivisering, styrning och ersättning av transporter.

5.2.2 Prioriterade uppgifter för staten

Regeringens förslag: När det bl.a. gäller regelsystem, utbildning och

infrastruktur skall staten prioritera att öka

- tilliten till IT,

- kompetensen att använda IT samt

- tillgängligheten till informationssamhällets tjänster

i syfte att skapa ett informationssamhälle för alla i enlighet med den

föreslagna inriktningen av IT-politiken.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen kan påverka IT-

användningen genom att verka för att öka människors kompetens inom

IT-området, förbättra informationsteknikens tillgänglighet, och genom

åtgärder som ökar användarnas tillit till den nya tekniken. De tre

områdena kan ses som regeringens huvudsakliga arbetsfält inom IT-

politiken.

Inriktningen av dessa mål bestäms av det IT-politiska målet om ett

informationssamhälle för alla. Tillit till IT skall inte förutsätta hög

teknisk kompetens eller dyr utrustning utan förtroende för att använda IT

för kommunikation, handel och höjd livskvalitet skall kunna skapas hos

alla användare. Kompetensen skall ökas inte bara hos ett fåtal specialister

utan en grundkompetens att utnyttja och förstå tekniken skall finnas hos

alla. Tillgänglighet skall inte bara finnas i de delar av Sverige som

attraherar marknadens aktörer utan i alla delar av landet.

Om Sverige skall hålla jämna steg med andra framstående IT-länder

måste höga och mycket speciella krav ställas på arbetskraft,

kapitaltillgång, datormognad och andra förutsättningar för ett gott

företagsklimat.

För att underlätta uppföljningen och utvärderingen av det IT-politiska

målet och IT-politikens inriktning är det viktigt att följa upp det arbete

som pågår på olika områden samt påskynda utvecklingen av indikatorer

inom de områden som är relevanta. En kontinuerlig uppföljning kan visa

om politiska åtgärder behöver ökas. En förbättrad IT-statistik är av stor

vikt för att utvärdering av måluppfyllelsen skall kunna ske.

Vid Europeiska Rådets möte i Helsingfors 10 11 december år 1999

presenterade Kommissionen ett initiativ på IT-området, eEurope Ett

informationssamhälle för alla (KOM(1999) 687 slutlig). Regeringen

ställer sig bakom initiativet. En handlingsplan kommer att antas vid

Europeiska Rådets möte 19 och 20 juni år 2000. Det är dock regeringens

uppfattning att initiativet behöver understödjas på ett mer aktivt sätt.

Därför har regeringen tagit fram ett förslag till att inrätta en EU

myndighet på IT-området för att understödja IT-utvecklingen inom EU

med utgångspunkt i eEurope.

5.2.3 Ett handlingsprogram för statens insatser

För att konkretisera de åtgärder som staten bör vidta, presenteras nedan

under de tre rubrikerna tillit, kompetens och tillgänglighet ett handlings-

program uppbyggt på ett antal insatser och konkreta handlingslinjer där

regeringen avser att arbeta vidare under den närmaste tiden. I

handlingsprogrammet redovisas även insatser inom några användnings-

områden. Inom många områden ankommer det på regeringen att fatta

beslut om åtgärder för att nå de politiska målen. Åtgärderna i handlings-

programmet ligger i många delar helt i linje med det ovannämnda

eEurope-dokumentet. Presentationen sker för överskådlighetens skull i

form av en kort inledande sammanfattning följd av en utförligare

redovisning i avsnitt 5.3 5.6.

Insatser för att öka tilliten till IT

Regeringens insatser syftar till bättre generella förutsättningar för

informationssäkerhetsarbetet. De beskrivs närmare i avsnitt 5.3 Tillit till

IT.

 För den närmaste framtiden har regeringen valt att prioritera tre

områden: skydd mot informationsoperationer, ett säkrare Internet samt

elektroniska signaturer och annan säkerhetsteknik. Regeringen föreslår

också att riksdagen skall slå fast ansvarsfördelningen för informations-

säkerhetsarbetet.

Bland åtgärderna kan nämnas:

 Att främja att den svenska delen av Internet skall kunna drivas

oberoende av funktioner utomlands.

 Att tillhandahålla en säker och korrekt nationell tidsangivelse för

Internet via riksmätplatsen för tid och frekvens.

 Att ta initiativ till en bred samverkan mellan de viktigaste aktörerna på

leverantörs- och användarsidan i syfte att få till stånd en samsyn om hur

man kan stimulera och utveckla en gemensam infrastruktur för

elektroniska signaturer, t.ex. genom en lösning baserad på s.k. smarta

kort.

 Att på grundval av betänkandet Ds 1999:73 under våren 2000 föreslå

riksdagen en lag om elektroniska signaturer med syfte att underlätta

användningen av sådana.

Insatser för att öka IT-kompetensen

Regeringens insatser för att öka IT-kunskaperna beskrivs närmare i

avsnitt 5.4 Kompetens.

Bland åtgärderna kan nämnas:

 Fortsätta den särskilda satsningen på IT i skolan (ITiS) under åren

2000 2001. Skolverket skall medverka till utveckling av IT:s användning

i skolan.

 Satsning för att öka IT-kompetensen i småföretag bör genomföras

under en tvåårsperiod med start år 2001.

 Kvinnors användning av IT kartläggs.

 Ökning av antalet högskoleplatser över hela landet med 20 000 år 2000

och drygt 10 000 för vart och ett av åren 2001 och 2002. Tyngdpunkten

skall ligga inom det naturvetenskapliga och tekniska området.

 KTH gör en satsning på ett IT-universitet i Kista.

 Behovet av kompetens på IT-området har ökat kraftigt, t.ex. inom

området nätutbyggnad och IP-teknik. Högskolorna bör beakta detta i

dimensioneringen av utbildningen av IT-specialister av olika slag.

 Resursförstärkning för utbyggnad av ett kluster med inriktning mot

kiselteknik.

 Etablering av ett kompetenscentrum för Internetteknik med delvis

virtuell struktur inom högskolesektorn.

 Insatser för ökad kompetensutveckling i arbetslivet.

Insatser för att öka tillgängligheten

Insatser för att öka tillgängligheten beskrivs närmare i avsnitt 5.5

Tillgänglighet.

Bland åtgärderna kan nämnas:

 Förslag om ändring i ledningsrättslagen så att utbyggnad av infra-

struktur för kommunikation med hög överföringskapacitet underlättas.

 Förslag till nationellt IT-infrastrukturprogram.

 Ett kommersiellt stomnät som avses nå alla Sveriges kommun-

huvudorter.

 Ett statligt stöd för de regionala ledningsförbindelser som prioriteras av

regional- och näringspolitiska skäl och som under de närmaste fem åren

inte bedöms komma till stånd på helt kommersiella grunder.

 Ett statligt stöd till kommuner för att möjliggöra abonnentanslutning

med hög överföringskapacitet i glest bebyggda områden.

 Skattelättnad för att stimulera anslutning till nät med hög överförings-

kapacitet.

 Frågan om tillgång till accessnät genom lagstiftning bereds i

Regeringskansliet.

 Utredning om åtgärder för att förebygga risker för lokal mono-

polisering av fastighetsnät för bredbandsanslutning.

 Försöksverksamhet för bredband till funktionshindrade inleds med att

en förstudie genomförs.

 En strategi utformas för att effektivisera och underlätta tillhanda-

hållandet av den offentliga informationen och utvecklingen av

elektroniska informationstjänster.

 En samlad redovisning av statistik om information- och kommunika-

tionsteknik inom ramen för den officiella statistiken.

Insatser inom några användningsområden

Insatser inom några användningsområden beskrivs närmare i avsnitt 5.6

Användningen av IT.

Bland åtgärderna har nämnts:

 Utveckling av s.k. 24 timmarsmyndigheter, som är elektroniskt till-

gängliga för informationsgivning och elektronisk självbetjäning dygnet

runt,

 Åtgärder för att snabbt få till stånd för statsförvaltningen gemensamma

säkerhetslösningar som innefattar system för hantering av elektroniska

signaturer. Regeringen bedömer att arbetet måste intensifieras och har

därför uppdragit åt Riksskatteverket att i samverkan med

Riksförsäkringsverket, Patent- och registreringsverket samt Statskontoret

föreslå hur ansvaret för utfärdande och administration av certifikat och

elektroniska signaturer bör organiseras inom statsförvaltningen,

 Ett förslag till hur EU-direktivet om elektronisk handel skall införlivas

i svensk lagstiftning skall utarbetas. Regeringen avser att återkomma till

riksdagen i dessa frågor,

 Regeringen skall verka för ökad information och ökat förtroende hos

konsumenter och små och medelstora företag för användande av

elektronisk handel,

 En nationell handlingsplan för utveckling och förnyelse av sjukvården,

inklusive användning av IT, skall upprättas,

 En samarbetsgrupp inom Regeringskansliet och med medverkan från

kommun- och landstingsförbunden bör etableras för att vidareutveckla de

nationella förutsättningarna för en breddad användning av telemedicin,

 Försök bör göras i olika typer av boendemiljöer för att öka

medborgarnas insyn och delaktighet i politiska beslutsprocesser,

 Lagstiftningen bör samordnas inom tele-, data- och massmedie-

områdena,

 Frågan om fortsatt utbyggnad av marksänd digital-TV skall avgöras av

riksdagen. Regeringen avser att återkomma till riksdagen i denna fråga,

 Lagen om anställningsskydd ändras så att anställningstryggheten blir

oberoende av var den distansarbetande arbetstagaren bor i förhållande till

huvudarbetsplatsen,

 En särskild delegation tillsätts för att kartlägga hur IT-tillämpningar i

högre grad kan utnyttjas för att minska miljöpåverkan och främja en

hållbar utveckling,

 Staten skall vara ett föredöme i att ställa tillgänglighets- och miljökrav

vid IT-upphandling i överensstämmelse med EG-rätten,

 Börsintroduktion av Telia syftar till att ge företaget ännu större

möjligheter att utveckla sitt utbud av nät och tjänster.

5.3 Tillit till IT

5.3.1 Allmän inriktning

Regeringens bedömning: Regler och system på IT-området bör vara

sådana att de skapar förtroende genom att vara

- säkra, förutsägbara och teknikneutrala,

- internationella,

- skydda individens integritet.

Skälen för regeringens bedömning: Samhället är i dag betydligt mer

sårbart än tidigare. De öppna kommunikationsstandardernas snabba

utveckling har inneburit att gårdagens system med stordatorer i stor

utsträckning ersatts av distribuerade system för persondatorer i nätverk.

Detta har medfört en högre grad av informationsutbyte inom och framför

allt mellan organisationer. Nya tjänster växer fram genom Internet.

Sammankopplingen av kommunikation mellan system ökar exponeringen

av den information som hanteras. Detta för med sig att hoten mot

systemen ändrar karaktär. Bristande säkerhet kan medföra störningar i

informationshantering och informationsutbytet.

Företagens IT-användning och IT-sektorns utveckling är viktiga

faktorer för en ökad tillväxt i Sverige. Användningen och utvecklingen

får inte begränsas av brister i lagstiftning som medför minskad vilja att

investera i och utveckla IT. Exempelvis patentskydd och säkerhet är två

viktiga områden där en tydlig lagstiftning är av vikt. Individens skydd är

också viktigt, både för individen som konsument och för individen som

samhällsmedborgare.

Den osäkerhet som många människor i dag upplever inför IT hindrar

en effektiv användning. Osäkerheten rör dels integritetsfrågor, dels den

ekonomiska sidan. Om individer exempelvis skall våga göra elektroniska

affärer måste konsumentskyddet vara likvärdigt med det som gäller vid

traditionell handel. Dessutom måste betalningen vara trygg och smidig.

Den personliga integriteten måste också skyddas då myndigheter och

företag använder datoriserade system i allt större utsträckning, gällande

t.ex. socialförsäkring och sjukjournaler. Därför behövs en tydlig lag-

stiftning i dessa frågor.

5.3.2 Informationssäkerhet

Begrepp och definitioner

Det finns olika begrepp som beskriver säkerhet kring elektronisk

informationshantering. Informationssäkerhet, som är det övergripande

begreppet, omfattar IT-säkerhet (traditionell datasäkerhet) och admini-

strativ säkerhet som är relaterad till hantering av information i olika

verksamheter.

Begreppet IT-säkerhet används för att beskriva skydd av information i

informationsbehandlande tekniska system. IT-säkerhet kan delas upp i

ADB-säkerhet (bearbetning och lagring) och kommunikationssäkerhet.

Administrativ säkerhet avser regler för personal, säkerhetsklassifice-

ring av information m.m.

Fortsättningsvis kommer huvudsakligen det vidare begreppet

informationssäkerhet att användas. I följande avsnitt behandlas även

ämnesområdet informationsoperationer. Informationsoperationer är

samlade och samordnade åtgärder i fred, kris och krig till stöd för

politiska eller militära mål genom att påverka eller utnyttja motståndares

eller annan utländsk aktörs information och informationssystem. Det kan

ske genom att utnyttja egen information och egna informationssystem

samtidigt som dessa också måste skyddas. Ett viktigt inslag är att

påverka beslutsprocesser och beslutsfattande.

Det finns både offensiva och defensiva informationsoperationer. De

genomförs i politiska, ekonomiska och militära sammanhang. Exempel

på informationsoperationer är t.ex. informationskrigföring, massmedie-

manipulation, psykologisk krigföring och underrättelseverksamhet.

Defensiva informationsoperationer är samordnade och samlade åtgär-

der i fred, kris och krig avseende policy, operationer, personal och teknik

för att skydda och försvara information, informationssystem och förmåga

till rationellt beslutsfattande. I följande avsnitt behandlas främst skyddet

mot informationsoperationer.

Informationssäkerhetsarbetet

Regeringens förslag: Ansvaret för informationssäkerheten skall även

fortsättningsvis ligga hos de myndigheter, företag och organisationer som

har det normala verksamhetsansvaret.

Regeringens bedömning: För den närmaste framtiden bör tre

områden prioriteras: skydd mot informationsoperationer, ett säkrare

Internet samt elektroniska signaturer och annan säkerhetsteknik. En

tvärsektoriell samordning för IT-säkerhet och skydd mot

informationskrigföring bör utformas.

Bakgrund till regeringens förslag: Riksdagen gav med anledning av

1996 års IT-proposition regeringen tillkänna sin syn på behovet av ett

mer samlande och samordnande ansvar för IT-säkerhetsfrågorna än för

närvarande (bet. 1995/96:TU:19, rskr. 1995/96:282). I det sammanhanget

skulle behovet av att koordinera Sveriges medverkan i det internationella

IT-säkerhetsarbetet beaktas. Riksdagen ansåg vidare att regeringen skulle

återkomma till riksdagen med en utvecklad strategi på IT-säkerhets-

området, där regeringen preciserar statens ansvar och anger hur

säkerhetsarbetet inordnas i det nationella handlingsprogrammet för IT

samt hur säkerhetsarbetet bör organiseras.

Regeringen beslutade den 25 september 1997 att uppdra åt

Statskontoret att ta fram en sammanhållen strategi som preciserar statens

ansvar och anger hur säkerhetsarbetet kan inordnas i det nationella

handlingsprogrammet för IT samt hur arbetet med IT-säkerhetsfrågor bör

organiseras och fördelas mellan olika statliga myndigheter.

Regeringens syn på arbetet har breddats från IT-säkerhet till

informationssäkerhet och informationsoperationer. Utvecklingen under

de senaste åren redovisas närmare i bilaga 1.

Under år 1999 har regeringen behandlat informationsoperationer och

informationssäkerhet i propositionerna Förändrad-omvärld omdanat

försvar (prop. 1998/99:74) och Det nya försvaret (prop. 1999/2000:30).

Flera pågående utredningar och uppdrag berör informationssäkerhets-

området och överväger om åtgärder behövs. Några av dessa utredningar

och uppdrag redovisas nedan.

Av regeringen tillsatta utredningar

Kommissionen för analys av informationsteknikens påverkan på

samhällsutvecklingen (IT-kommissionen, dir. 1998:38) skall bistå

regeringen i dess arbete med IT-frågor genom att ge råd och föreslå

konkreta åtgärder samt medverka till att information sprids till

allmänheten. IT-kommissionen har inrättat ett observatorium för

informationssäkerhet vars främsta uppgifter är dels att peka ut problemen

och föreslå åtgärder till regeringen, dels att sprida information om vikten

av informationssäkerhet.

Den 17 september 1998 beslutade regeringen att tillkalla en särskild

utredare med uppdrag att utreda hur domännamn skall behandlas inom

den svenska delen av Internet (dir. 1998:71). Utredningen skall granska

och utvärdera hur domännamn under huvuddomänen .se behandlas i dag.

Utredningen skall bl.a. beakta utvecklingen av funktioner för att

säkerställa informationskvaliteten i domännamnssystemet (DNS) samt

föreslå åtgärder för att påskynda införandet av Secure DNS, en standard

för säker hantering av domännamnsinformation, för toppdomänen .se.

Utredningen skall redovisa sina slutsatser under våren 2000.

Regeringen har i juni 1999 beslutat om direktiv för en särskild utredare

med uppgift att lämna förslag till principer för att åstadkomma en

förbättrad helhetssyn när det gäller planeringen för civilt försvar och

beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred (dir. 1999:63).

Utredaren skall, efter analys av nuvarande ansvars- och rollfördelning,

föreslå hur utformningen av en tvärsektoriell samordning för IT-säkerhet

och skydd mot informationskrigföring bör utformas. Utredningen skall

redovisa sina slutsatser under våren 2001.

Av regeringen beslutade uppdrag

Regeringen har överlämnat två lägesrapporter beträffande omställnings-

arbetet inför år 2000 till riksdagen, en i november 1998 (skr. 1998/99:40,

bet 1998/99:TU4, rskr. 1998/99:149) och en i maj 1999

(skr. 1998/99:111, bet. 1999/2000:TU3, rskr. 1999/2000:18).

Näringsministern redovisade läget inför skiftet till år 2000 inför

riksdagen den 30 november 1999. Inga stora felfunktioner i infra-

strukturen som kan hänföras till omställningen har rapporterats. 2000-

delegationen lämnar inom kort en slutlig redovisning av sitt uppdrag.

Regeringen beslutade den 4 november 1999 att ge Riksrevisionsverket

(RRV) i uppdrag att granska den statliga förvaltningens insatser för att

säkerställa den statliga verksamheten och viktiga samhällsfunktioner i

samband med IT-omställningen inför år 2000. Uppdraget skall redovisas

den 30 juni 2000.

Post- och telestyrelsen (PTS) har genom en ändring i myndighetens

instruktion från och med den 1 november 1999 bl.a. till uppgift att följa

utvecklingen av säkerheten vid elektronisk informationshantering. PTS

har fått flera uppdrag inom informationssäkerhetsområdet.

Regeringen beslutade således den 25 november 1999 att uppdra till

PTS att utreda förutsättningarna för att inrätta en särskild funktion för IT-

incidenthantering. En IT-incidenthanteringsfunktion syftar till att

motverka angrepp på informations- och kommunikationstekniska system

och infrastrukturer. PTS skall bl.a. föreslå lämplig ansvarsfördelning

mellan aktörerna, klarlägga behov av samarbete och kanaler för

informationsförmedling m.m. för en sektorsövergripande funktion för IT-

incidenthantering. Uppdraget skall redovisas den 1 september 2000.

Regeringen beslutade vidare den 9 december 1999 i regleringsbrevet

för PTS att myndigheten skall utreda hur den svenska delen av Internet

skall kunna drivas oberoende av funktioner utomlands bl.a. vägvals-

register, domännamnssystemet och enhetlig nationell tid och hur

oberoendet skall kunna kontrolleras. Behovet av en testmiljö för detta

ändamål, testmiljöns innehåll och inriktning skall också prövas. PTS

skall särskilt uppmärksamma vilka möjligheter telelagen ger att ställa

krav på teleoperatörerna inom detta område. Uppdraget skall redovisas

senast den 1 maj 2000.

IT-kommissionen och Statskontoret har, var för sig, under våren 1999

inkommit med förslag om organisation för hantering av certifikat och

krypteringsnycklar i Sverige. Dessa frågor bereds inom Regerings-

kansliet och som en del i detta arbete har regeringen givit Statskontoret i

uppdrag att utreda behoven av åtgärder för att tillgodose kraven på säker

elektronisk överföring av dokument och meddelanden till, från och inom

statsförvaltningen. Statskontoret har i februari 2000 lämnat in första

redovisning av detta uppdrag i rapporten Säker kommunikation i

statsförvaltningen.

I december 1996 tillsatte regeringen en arbetsgrupp inom

Regeringskansliet om informationskrigföring (Ag IW, Fö 1997:A) med

uppdrag att följa utvecklingen av hot och risker inom området

informationskrigföring. I gruppens uppgifter ingår också att sprida

kunskap om vad informationskrigföring innebär, komma med förslag till

ansvarsfördelning samt föreslå riktlinjer för en strategi på området.

Arbetsgruppen har hittills lämnat två rapporter till regeringen. Förslagen

från gruppen har behandlats i propositionen Förändrad omvärld

omdanat försvar (prop. 1998/99:74).

Arbetsgruppen har bl.a. pekat på att ett viktigt inslag i arbetet med att

minska sårbarheten i informationssystem är aktiv IT-kontroll. Aktiv IT-

kontroll innebär att kvalificerade IT-säkerhetsexperter tillåts undersöka

informationssystem i syfte att finna sårbarheter. Arbetssättet har visat sig

fungera väl när det gäller att bl.a. identifiera allvarlig sårbarhet i

komplexa informationssystem och nätverk.

Regeringen överväger att genomföra en sådan övningsverksamhet som

redovisats ovan. De närmare formerna skall emellertid prövas ytterligare.

Regeringen har i regleringsbrev för budgetåret 2000 avseende

Försvarsmakten, uppdragit åt Försvarsmakten att genomföra en

förberedande övning för att öka säkerheten i samhällsviktiga

informationssystem. Försvarsmakten skall vidare redovisa ett förslag till

en metod för hur aktiv IT-kontroll kan bedrivas i informationssystem av

samhällsviktig karaktär.

I regleringsbrevet för 1998 fick ÖCB i uppdrag att, i samråd med

berörda funktionsansvariga myndigheter och Försvarsmakten, redovisa i

vilken utsträckning sårbarheten hos den civila infrastrukturen kan be-

dömas vara gränssättande för totalförsvarsförmågan under vissa

antaganden. Denna utredning, har uppmärksammat de inbördes

beroenden som finns mellan el, tele- och IT-system. Mot bakgrund av

detta betonar ÖCB vikten av att denna konvergens beaktas i en framtida

utbyggnad av kommunikationsvägarna, eftersom dessa kommer att bli av

största betydelse för den civila beredskapen. ÖCB redovisade uppdraget

den 16 mars 2000. Ärendet bereds för närvarande inom Regerings-

kansliet.

Statskontorets rapport: Den 24 juni 1998 överlämnade Statskontoret

rapporten Sammanhållen strategi för samhällets IT-säkerhet (1998:18). I

denna har Statskontoret formulerat övergripande mål, roller och ansvars-

fördelning för informationssäkerhetsarbetet.

Rapporten överensstämmer till vissa delar med regeringens förslag.

Några områden som Statskontoret har lämnat förslag inom är emellertid

föremål för andra utredningar.

Det övergripande ansvaret för informationsförsörjningen i alla viktiga

samhällsfunktioner bör enligt Statskontorets ytterst ligga på regeringen

och det statsråd som har ansvaret för IT-frågorna. Det övergripande

ansvaret för statens egen informationsförsörjning bör ligga på det statsråd

som har ansvaret för den statliga förvaltningsstrukturen.

För att möjliggöra en bred samverkan i informationssäkerhetsfrågor på

hög nivå föreslår Statskontoret att ett rådgivande organ knyts till

regeringen med företrädare för alla delar av samhället.

Det verkställande ansvaret inom säkerhetsområdet bör åvila de

myndigheter som var och en inom sitt område har ett delansvar.

Statskontoret föreslår att Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) får i

uppdrag att koordinera detta arbete.

Enligt rapporten skall ÖCB även få ansvar för en samordnad

incidentrapportering för statsförvaltningens IT-system.

I rapporten skriver Statskontoret att det finns brister i samordningen av

Sveriges deltagande i det internationella arbetet kring informations-

säkerhet.

Den ökande användningen av Internet föranleder Statskontoret att ta

med Internet i strategin och föreslå åtgärder för den svenska delen av

Internet.

Remissinstanserna: Statskontorets rapport remissbehandlades under

hösten 1998. Remissinstanserna är överlag positiva till rapporten.

Flertalet anser att det är angeläget med en strategi på området. Flera

remissinstanser anser att elektroniska signaturer och kryptering borde ha

behandlats utförligare i rapporten. Remissyttrandena finns samlade i

Näringsdepartementets ärende med dnr N1999/504/ITFoU.

Få remissinstanser har kommenterat förslaget till hur arbetet skall

bedrivas inom regeringen. Länsrätten i Stockholms län menar att ansvaret

bör samlas på så få händer som möjligt, t.ex. en samordningsfunktion

inom Statsrådsberedningen. Försvarsmakten vill att en särskild IT-

säkerhetsminister utses, utöver det statsråd som har ansvar för IT-

frågorna, så att dessa frågor inte skapar intressekonflikter.

Några remissinstanser har kommenterat rapportens förslag om ett

rådgivande organ knutet till regeringen. Länsrätten i Stockholms län vill

placera organet i Statsrådsberedningen. Post- och telestyrelsen, IT-

kommissionen, Svenska Kommunförbundet och IT-företagen är positiva

till förslaget. En instans, 2000-delegationen, anser att ett rådgivande

organ riskerar att missuppfattas om det inte får en klar och tydlig uppgift.

De remissinstanser som har kommenterat principen om myndig-

heternas ansvar är positiva till denna.

Vad gäller det internationella arbetet framför några remissinstanser att

uppdelningen mellan olika myndigheter måste vara tydlig.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringen anser

med anledning av den snabba utvecklingen inom området att IT-

säkerheten måste ses i ett större sammanhang. IT-säkerheten är en viktig

del i samhällets skydd mot intrång i fredstid, informationsoperationer och

informationskrigföring. IT-säkerhet kan därför inte behandlas som en

enskild fråga. I den ekonomi som nu utvecklas är tilliten till information

och informationssystem viktig för tillväxt och konkurrenskraft. I takt

med att behovet och värdet av information ökar i både, näringslivet och i

den offentliga sektorn, ökar behovet av att skydda informationen.

Det är nödvändigt med ett fortsatt och fördjupat arbete kring frågor

som rör skyddet mot informationsoperationer, informationssäkerhet och

IT-säkerhet. Regeringen har tidigare konstaterat att frågan om samhällets

sårbarhet i detta hänseende är av stor säkerhetspolitisk betydelse.

Regeringens insatser på informationssäkerhetsområdet skall inriktas på

att skapa förtroende för den nya tekniken genom att bidra till bättre

generella förutsättningar för informationssäkerhetsarbetet. Vidare skall

Sverige spela en aktiv roll i det internationella arbetet inom området.

Arbetet med att organisera ett mer samlande och samordnande ansvar för

informationssäkerhetsfrågor.

Regeringen har i propositionen Det nya försvaret (prop. 1999/2000:30)

konstaterat att informationssäkerhetsarbetet måste ske hos de

myndigheter, företag och organisationer som har det normala

verksamhetsansvaret. Att respektive myndighet vidtar åtgärder för att

säkerställa detta faller därmed inom ramen för det departements ansvars-

område till vilket myndigheten etc. lyder.

Sedan riksdagen begärde att regeringen ytterligare skulle samla och

samordna arbetet inom IT-säkerhetsområdet (prop. 1995/96:125,

bet.1995/96:TU19, rskr. 1995/96:282) har frågan breddats och flera

utredningar har belyst området. Såväl arbetsgruppen om informations-

krigföring och Statskontoret har i sina rapporter understrukit vikten av en

bättre samordning av IT-säkerhetsarbetet och skyddet mot informations-

krigföring.

Regeringen delar utredningarnas bedömningar att samordningen

behöver förbättras. Frågan om vad samordningsansvaret bör omfatta, och

hur det skall organiseras, behandlas inom ramen för en utredning om det

civila försvaret och beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i

fred. Som tidigare har redovisats har regeringen beslutat om direktiv

(dir. 1999:63) för en särskild utredare med uppgift att lämna förslag till

principer för att åstadkomma en förbättrad helhetssyn när det gäller

planeringen för civilt försvar och beredskapen mot svåra påfrestningar på

samhället i fred.

Utredaren skall bl.a., efter analys av nuvarande ansvars- och roll-

fördelning, föreslå hur utformningen av en tvärsektoriell samordning för

IT-säkerhet och skydd mot informationskrigföring bör utformas. Det är

naturligt att i detta samarbete beakta frågan om Sveriges medverkan i det

internationella arbetet inom området.

Vad gäller frågan om incidentrapportering behandlade regeringen den i

Förändrad omvärld omdanat försvar (prop. 1998/99:74) och i Det nya

försvaret (prop.1999/2000:34). Som tidigare nämnts beslutade regeringen

den 25 november 1999 att ge Post- och telestyrelsen i uppdrag att utreda

förutsättningarna för att inrätta en särskild funktion för IT-

incidenthantering, inklusive incidentrapportering.

Regeringen fäster stor vikt vid de internationella frågorna i

informationssäkerhetsarbetet. Sverige skall även i framtiden ha en aktiv

roll i det internationella arbetet med dessa frågor.

Ett omfattande arbete pågår inom näringslivet, hos vissa myndigheter

och inom sjukvården när det gäller införande och användning av den

internationella informationssäkerhetsstandarden (SS 62 77 99) för att

trygga en säker informationshantering. Detta frivilliga arbete bedöms få

stor betydelse i framtiden. Inom området informationsoperationer finns

det anledning att delta i den internationella utvecklingen och samarbetet.

Ansvarsfördelning

I dag ingår IT-system eller ett beroende av IT-system i nästan all

verksamhet i samhället. Arbetet med IT-omställningen inför år 2000 har

tydligt visat detta. I dagens samhälle är det i princip omöjligt att urskilja

informationssystem och därmed informationssäkerheten ur den dagliga

verksamheten.

Vad gäller verksamhetsansvar, att varje myndighet ansvarar för den

egna verksamhetens informationssäkerhet, finner regeringen att

Statskontorets förslag är vad som gäller för närvarande och ser ingen

anledning att ändra detta. Varje myndighet har ett självständigt

förvaltningsansvar. Detta ansvar framgår av myndighetens instruktion

och verksförordningen. Förvaltningsansvaret innebär bl.a. enligt verks-

förordningen 6 och 7 §§ att myndighetens chef ansvarar för att

myndighetens verksamhet bedrivs på ett betryggande sätt och i enlighet

med gällande författningar. Med detta avses bl.a. att informations-

hanteringen skall ske på ett betryggande sätt och med god intern kontroll

enligt bokföringsförordningens 20 §.

Utöver detta uppmärksammas informationssäkerhetsfrågorna alltmer

både i totalförsvarsplanering och när det gäller beredskapen för svåra

påfrestningar på samhället i fred.

Staten ställer krav på myndigheter som skall kunna bedriva verksamhet

under höjd beredskap genom beredskapsförordningen. Detta innebär att

myndigheterna måste ha fungerande system även i fred.

Informationssäkerhetsarbetet i det nationella handlingsprogrammet

Utvecklingen inom informationssäkerhetsområdet går mycket fort. Det är

samtidigt mycket viktigt att det existerar ett förtroende i samhället för

informationsteknikens användning. Det är viktigt att skapa bättre

generella förutsättningar för informationssäkerhetsarbetet.

För den närmaste framtiden har regeringen valt att i det nationella

handlingsprogrammet (se avsnitt 5.2) prioritera tre områden: skydd mot

informationsoperationer, ett säkrare Internet samt elektroniska signaturer

och annan säkerhetsteknik. Regeringen kommer även fortsättningsvis att

följa utvecklingen inom området och vid behov prioritera nya eller andra

områden i informationssäkerhetsarbetet. Nedan motiveras valet av de tre

områdena.

Skydd mot informationsoperationer

Regeringens arbete med informationssäkerhet bör bl.a. syfta till att öka

skyddet mot informationsoperationer.

Det är nödvändigt med ett fortsatt och fördjupat arbete kring frågor

som rör skyddet mot informationsoperationer, informationssäkerhet och

IT-säkerhet. Gränsdragningen mellan vad som är att betrakta som

åtgärder för att motstå informationskrigföring (eller andra informations-

operationer) och åtgärder för att öka IT-säkerheten är enligt regeringen

diffus. Utvecklingen inom området informationskrigföring ställer ökade

krav på den grundläggande IT-säkerheten i samhället.

Det är viktigt för Sverige att aktivt stödja internationella avtal och

regler inom detta område som snabbt internationaliseras. Informations-

operationer och informationskrigföring har bl.a. behandlats i

Förenta nationerna, en G8-kommitté och i EU:s ministerråd.

Regeringen vill betona att arbetet som sker i Sverige för att öka

grundsäkerheten i samhällsviktiga IT-system, för att minska riskerna och

effekterna av såväl IT-incidenter som mer allvarliga informations-

attacker, har hög prioritet. Den internationella utvecklingen inom detta

område och arbetet med IT-omställningen inför år 2000 har tydligt visat

att frågan berör hela samhället.

Ett säkrare Internet

Regeringens arbete skall bidra till ett säkrare Internet. Regeringen anser

att ett säkrare Internet skulle innebära en snabb och effektiv höjning av

säkerheten för många aktörer i samhället. Detta behandlas mera i ett

följande avsnitt.

Under de senaste åren har användningen av Internet ökat mycket

kraftigt. Stora grupper av användare har blivit beroende av Internet som

kommunikations- och informationsväg. Informationsutbytet mellan

myndigheter, företag och medborgare ökar dramatiskt. Myndigheter och

företag använder i allt större utsträckning elektroniska tjänster och

Internet för tjänster och förmedling av information. Alltfler hushåll

använder Internet för att kommunicera med varandra, med myndigheter,

med sina arbetsplatser och med företag. Regeringen menar att en säker

infrastruktur för Internet utgör en viktig del i arbetet med samhällets

informationssäkerhet.

I propositionen Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst

(prop. 1997/98:136) uttalade regeringen att den tekniska infrastrukturen

för statsförvaltningens kommunikation med medborgare och företag bör

bygga på Internet. Inom ramen för Internet bör myndigheterna utveckla

tjänster som förenklar kontakterna med och samspelet mellan

medborgare, företag och offentlig förvaltning. Myndigheter bör använda

kommunikation baserad på Internetstandarder mot medborgare och

företag, därför att tekniken uppfyller de krav som kan ställas på en öppen

kommunikationsarkitektur. Genom att använda system som bygger på

Internet åstadkoms en enhetlig miljö för samverkan, utveckling, drift och

säkerhet.

Elektroniska signaturer och annan säkerhetsteknik

Med den ökande kommunikationen ökar exponeringen av den

information som hanteras. Hoten mot informationssystemen och kraven

på säkerheten i dessa ökar och ändrar karaktär. Brister i säkerheten kan

medföra allvarliga störningar. Sårbarheten i samhället ökar och

konsekvenserna av störningar tenderar att bli allt allvarligare, om inte

säkerhetsarbetet tas på allvar och håller jämn takt med den ökande

användningen av IT. Säkerhetstänkande måste blir en självklarhet för var

och en.

Den ökade användningen av elektronisk kommunikation innebär krav

på system som medger säker identifiering, att ett meddelande inte har

förändrats under överföringen, samt att man skall kunna skydda

information från insyn. För att uppnå detta kan olika former av

krypteringsteknik användas. Området brukar delas upp i kryptering som

används för att hålla information skyddad från insyn och kryptering som

görs för att skapa en elektronisk signatur eller för säker identifiering av

parterna i en kommunikationssituation, t.ex. en användare av ett

datasystem, en webbplats eller avsändare av ett e-postmeddelande. Bägge

dessa funktioner medför ökad säkerhet och bidrar till att tillit skapas till

kommunikationssystemen.

Elektronisk kommunikation, t.ex. över Internet, innebär nya affärs-

möjligheter och nya arbetssätt. Handel, myndighetsinformation, bank-

och försäkringskontakter, ansökningar till myndigheter m.m. måste

fungera på ett tillförlitligt sätt. Regeringen uttalade i propositionen Statlig

förvaltning i medborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136) att offentlig

förvaltning bör vara ett föredöme som IT-användare och att den skall

bidra till en öppen och säker elektronisk infrastruktur. Arbetet för att

skapa säker kommunikation i statsförvaltningen bör ha som mål att även

skapa lösningar för samhället som helhet. Staten kan främja denna

utveckling genom att i ökad utsträckning acceptera elektroniska

signaturer. Det handlar härvid dels om att visa exempel på

användningsområden och tillämpningar, dels om att visa att man litar på

tekniken. Staten kan också skapa förutsättningar för en ökad användning

av säkerhetsteknik genom att undanröja eventuella legala hinder. Det är

viktigt att den offentliga förvaltningen med gemensamma ansträngningar

börjar använda system för säker elektronisk kommunikation och driver

på denna utveckling i samhället. Regeringen anser att användning av

krypteringsteknik för att åstadkomma säkra elektroniska kommunika-

tioner utgör en viktig del av arbetet för att förbättra samhällets

informationssäkerhet.

Regeringen återkommer till åtgärder inom detta område nedan i

avsnittet Åtgärder för att främja elektronisk kommunikation (under

5.3.3).

5.3.3 Åtgärder inom prioriterade

informationssäkerhetsområden

Åtgärder för ett säkrare Internet

Regeringens bedömning: Utvecklingen inom Internet har stor

betydelse för utvecklingen av kommunikation och nya tjänster, för

allmänheten och inom privat och offentlig sektor. I det fortsatta

arbetet med informationssäkerhet bör staten bl.a. vidta åtgärder som

leder till ett säkrare och stabilare Internet t.ex. genom att

- verka för att den svenska delen av Internet bör kunna drivas

oberoende av funktioner utomlands,

- tillhandahålla en säker och korrekt nationell tidsangivelse för

Internet via riksmätplatser för tid och frekvens,

- stärka Sveriges roll i det internationella Internetsamarbetet och

förbättra förutsättningarna för den svenska delen av Internet.

Statskontorets rapport: Statskontoret föreslår att följande områden

bör vara prioriterade för att höja säkerheten på Internet: införande av

vägvalsregister (routingregister), införande av säker domänuppslagning

(Secure DNS) och tillgång till enhetlig nationell tid via protokollet

Network Time Protocol (NTP).

Remissinstanserna: De remissvar som tar upp förslaget om ett säkrare

Internet är positiva till Statskontorets åtgärdsförslag.

Skälen för regeringens bedömning

Oberoende drift av den svenska delen av Internet

Regeringen anser att ökad driftsäkerhet ger tilltro i användningen av

Internet. Regeringen vill därför verka för att den svenska delen av

Internet skall kunna drivas oberoende av funktioner utomlands.

Funktioner som underlättar trafikhanteringen t.ex. vägvalsregister och

domännamnssystemet är viktiga för att nätet skall fungera på ett effektivt

sätt. Det är också angeläget att se över möjligheterna att kunna

kontrollera att driften av den svenska delen av Internet verkligen blir

oberoende. Som tidigare nämnts skall Post- och telestyrelsen utreda

dessa frågor.

Sedan Statskontoret lämnade sin rapport har det skett en positiv

utveckling avseende vägvalsregister. Flera svenska Internetoperatörer har

skapat vägvalsregister för sin trafik. Dessa register finns och underhålls i

Sverige.

Tillgång till enhetlig nationell tidsangivelse på Internet

I många sammanhang där Internet används, t.ex. elektroniska affärer

krävs ofta tillgång till korrekt tid. Det kan också vara av stor vikt att alla

inblandade system har tillgång till samma tidsangivelse. I annat fall kan

ett informationsutbyte gå fel, avbrytas eller inte tas om hand på ett

korrekt sätt. Detta gäller t.ex. vid tidsstämpling av olika typer av

information, från skrivdatum i filer till elektroniska signaturer,

krypteringsnycklar och poster i loggdatabaser för uppföljning. Att på

förhand veta tidssignalens kvalitet och noggrannhet har ett stort värde i

säkerhetshänseende.

Internetoperatörernas tillgång till en säker och internationellt spårbar

tidhållning i Sverige med mycket hög och väl dokumenterad kvalitet är

en viktig gemensam resurs som staten bör tillhandahålla, i likhet med vad

som gäller för tillhandahållande av mätnormaler och distribution

(kalibrering) av andra fysikaliska mätstorheter, f.n. ett 40 tal inom t.ex.

massa (det s.k. rikskilot) längd, volym, tryck, el, temperatur, strålning

etc.

Den tidhållning som i dag erbjuds i landet för Internet har till stora

delar byggts upp av företaget Svensk TeleUtveckling ibland ger de tillgång till spetskompetens.

Genom IT-stödd distansutbildningsteknik inom högskolan kan sålunda

utbildningar bedrivas med samtidiga deltagare från olika länder.

5.4.5 Kompetensutveckling i arbetslivet

I dag blir tillämpad kunskap i allt snabbare takt inaktuell till följd av en

accelererande utveckling, inte minst inom de tekniska områdena.

Förmåga att ta till sig och omsätta ny kunskap blir avgörande för

individernas utveckling, anställbarhet och trygghet samt företagens

konkurrens- och utvecklingskraft. Det livslånga lärandet är därmed ett

gemensamt intresse för den enskilde individen, arbetsmarknadens parter

och staten.

Statens roll för att stödja det livslånga lärandet är framförallt att skapa

strukturer i utbildningsväsendet som tydliggör utbud och möjligheter.

Arbetsmarknads- och utbildningspolitiken har en viktig uppgift i att rusta

den enskilde utifrån efterfrågan på arbetsmarknaden.

Två typer av kunskapsinhämtning blir allt mer aktuella, förebyggande

och akut. Med förebyggande kunskapsinhämtning menas att man

successivt höjer sin allmänna kunskapsnivå och därigenom följer med i

den allmänna utvecklingen. Med akut kunskapsinhämtning menas

omedelbara behov av kunskaper som då man till exempel ställts inför en

arbetsuppgift som ögonblickligen kräver nya kunskaper. Behoven

kommer att behöva mötas med ett varierat utbud av bl. a. kortkurser och

individuell handledning. Både akut och förebyggande kunskaps-

inhämtning kommer att vara nödvändigt för människor i framtiden och

IT kommer att vara en viktig teknik för att göra detta möjligt.

I utbildningsprocesser har vi en stark tradition att tänka i planerade

kurser. Det livslånga lärandet och integrationsprocesserna kommer

emellertid att ställa nya krav på utbildningsanordnare, där flexibilitet och

omedelbarhet är ledorden. Universiteten och högskolorna ställs inför nya

utmaningar om man, inom ramen för såväl utbildning, forskning som den

tredje uppgiften, skall kunna spela en roll i samband med behoven av

kunskapsinhämtning för människor i olika åldrar och i olika situationer.

Den tredje uppgiften kommer dessutom genom en utvecklad kontakt och

kommunikation med det omgivande samhället att vara ett nödvändigt

redskap för att kunna följa och möta behovet av utbildning och lärande.

Dessa frågeställningar bör ytterligare belysas för att utröna vilka hinder

och möjligheter som finns för utvecklingen av den högre utbildningens

roll i det livslånga lärandet.

Ett råd för jämställdhetsfrågor som rör transport- och IT-tjänster (dir.

1999:83) har inrättats. Rådet skall senast den 1 juli 2000 lämna en

särskild redovisning i frågor som avser jämställdhet och IT-tjänster.

Rådets uppdrag skall vara avslutat senast den 30 juni 2001.

IT-kompetens i småföretag

Regeringens bedömning: En satsning för att öka IT-kompetensen i

småföretag bör genomföras under en tvåårsperiod med start 2001, där

informationssatsningar riktat mot småföretag samt företagsbesök bör

vara centrala delar.

Skälen för regeringens bedömning: Bristen på IT-kompetens hos

småföretag har uppmärksammats i flera sammanhang, bl.a. av företrädare

för näringslivet som pekar på dessa nya förutsättningar för företagen. De

mindre företagen är inte lika benägna att ta till sig nya informations-

tekniska lösningar och nya arbetsformer som de större företagen. I många

fall beror detta på en brist på kunskap om hur IT praktiskt kan användas i

verksamheten. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att medel avsätts

till en nationell satsning för att öka IT-kompetensen i småföretag.

Effekten av satsningen blir att företaget får förutsättningar att utveckla

både företaget och de anställda. Satsningen inleds med en riksomfattande

informationskampanj och seminarier riktade mot småföretag. Kampanjen

kommer att ske i samarbete med både regionala och lokala aktörer,

däribland företrädare för näringslivet. Detta följs sedan upp med konkreta

företagsbesök, som hjälper företaget att identifiera företagens IT-behov

och utvecklingsmöjligheter. Syftet är att visa på informationsteknikens

möjligheter samt motivera småföretag att höja sin IT-kompetens.

Arbetsmarknadsutbildningen

Det är viktigt att bristen på arbetskraft inte blir en hämmande faktor för

sysselsättningen. Här har arbetsmarknadsutbildningen en viktig roll att

spela för att motverka flaskhalsar, dvs. att bristen på arbetskraft hämmar

företagens tillväxt. Till skillnad från det reguljära utbildningssystemet

som i första hand skall tillgodose individens behov av kompetens-

utveckling, skall arbetsmarknadsutbildningen främst fokusera på

arbetsgivarens behov av utbildad arbetskraft.

Den snabba IT-utvecklingen på arbetsmarknaden ställer stora krav på

arbetsmarknadsutbildningen. Den måste ständigt förnyas och anpassas

både på yrkesanvändarnivå och specialistnivå. Efterfrågan som i dag

finns på IT-specialister kan till viss del mötas med att öka antalet elever i

utbildningen men det finns skilda meningar om huruvida arbets-

marknadsutbildningen kan ta på sig uppgiften att korrigera för behov som

arbetsgivaren i flera fall anser kräver kompetens på högskolenivå. Men

för att höja kvaliteten och närma sig de krav arbetsgivaren ställer på

arbetskraften är det sedan januari 1999 tillåtet att inom arbetsmarknads-

utbildningens ram upphandla kursplatser på högskolan i syfte att

komplettera redan förvärvade kunskaper. Det ger ytterligare handlings-

medel för Arbetsmarknadsverket, men utbudet av arbetskraft på

högskolenivå påverkas trots allt marginellt av dessa arbetsmarknads-

utbildningar. Det nationella IT-programmet (SwIT) som avslutas i

mars 2000 arbetar enbart med yrkesutbildningar mot IT-marknaden och

deras erfarenheter stämmer väl överens med arbetsmarknads-

utbildningens synsätt hur man skall arbeta för att nå bästa effekt.

Arbetsmarknadsutbildningen och även det nationella IT-programmets

(SwIT) möjligheter att avhjälpa flaskhalsar på IT-specialistnivå

förutsätter ett nära samarbete med arbetsgivaren för att kunna svara

direkt mot deras kompetensbehov. Ett ytterligare villkor, är att

arbetsgivaren har en strategi för återkommande kompetensutveckling, så

att arbetstagaren inte riskerar att kunskapsmässigt komma efter och

därmed slås ut från arbetsmarknaden när tekniken förändras.

Är dessa förutsättningar tillgodosedda kan arbetsmarknadsutbildningen

utgöra ett komplement till annan utbildning för att avhjälpa den brist som

uppstått på IT-specialister.

En arbetsgrupp är tillsatt på Näringsdepartementet som bl.a. skall

analysera hur arbetsmarknadsutbildningen kan effektiviseras ytterligare

för att möta de krav som näringslivet ställer på yrkesutbildat arbetskraft

såväl inom IT-sektorn som övriga arbetsmarknaden. Arbetsgruppen skall

lämna en slutrapport senast den 30 april år 2000.

I syfte att snabbt motverka flaskhalsar på arbetsmarknaden får

arbetsmarknadsutbildningar på försök under år 2000 riktas även till redan

anställda.

Genom att stimulera till ökad kompetens hos redan anställda går det

snabbare att tillgodose arbetsgivarens kompetensbehov än vad som är

möjligt med arbetsmarknadsutbildningen i sin nuvarande utformning.

Stimulera till ökat lärande i arbetslivet

Regeringen stimulerar till ett ökat lärande i arbetslivet genom olika

satsningar. För att satsningarna skall kunna anpassas till företagens och

individernas specifika behov är de framförallt av generell karaktär, dvs.

inte inriktade mot ett specifikt kunskapsområde. Därmed avgör företaget,

organisationen eller individen själv vilka satsningar som är mest

angelägna utifrån ett specifikt behov. Ett exempel är Socialfondens mål 3

för perioden 2000 2006 som bl.a. skall stimulera till kompetens-

utveckling av redan anställda. Regeringen har även föreslagit att avsätta

särskilda medel för att stimulera individuell kontinuerlig kompetens-

utveckling. Även denna satsning avser en generell satsning för

kompetensutveckling där IT-kompetens bör vara en naturlig och viktig

del.

Behovet av kompetensutveckling och ständig förbättring är väsentligt

för såväl små som stora företag. Bristen på tid utgör dock ofta ett hinder

för kompetensutveckling av anställda inom små och medelstora företag.

IT kan vara ett bra verktyg och distansutbildning en lösning som bidrar

till att undanröja detta hinder. Behov finns att utveckla olika modeller

och former för kompetensutveckling av anställda inom små och

medelstora företag.

Inom ramen för bland annat olika EU-projekt pågår sådan försöks-

verksamhet inom flera kommuner och regioner. Även de av regeringen

initierade Tillväxtavtalen visar på ett brett engagemang för kompetens-

utveckling. Det är angeläget att erfarenheterna från dessa olika projekt

sprids till övriga kommuner.

5.4.6 IT vid universitet och högskolor

Allmänt om IT i grundutbildningen

Regeringens bedömning: Alla universitet och högskolor bör ha en

strategi och handlingsplan för det samlade IT-arbetet. Alla som studerar

inom högre utbildning bör ha möjlighet att ingående lära sig nyttja IT

som ett medel för inlärning och för t.ex. kritisk informationssökning,

kommunikation och simulering. Det är viktigt att de försök att utveckla

pedagogiken med hjälp av IT som pågår stimuleras och utvärderas.

Andelen utbildade inom olika IT-utbildningar bör öka liksom andelen

kvinnliga högskoleutbildade inom IT-området. Arbetet med att utveckla

distanskurser tillgängliga via Internet måste påskyndas.

Skälen för regeringens bedömning: Svenska universitet och

högskolor använder IT i ökande grad i grundutbildningen. Det är därför

angeläget att universitet och högskolor fortsätter att utveckla

användningen av IT. Ytterst handlar det om att uppnå olika effektmål,

dvs. att:

 öka tillgängligheten i tid och rum för utbildning på högskolenivå,

 öka variationen av möjliga vägar till utbildning,

 skapa mer tid för själva inlärningen,

 höja kvaliteten i utbildningen.

Alla universitet och högskolor skall ha en tydlig strategi och

handlingsplan för det samlade IT-arbetet. Av handlingsplanen bör det

även framgå hur arbetet med att höja datormognaden hos studenter och

personal bedrivs.

Det är viktigt att universitet och högskolor tar ett fortsatt ansvar för att

förmedla kunskaper om hur IT kan användas som ett centralt verktyg för

aktiv inlärning och problemlösning. Alla som studerar inom högre

utbildning skall därför få möjlighet att ingående lära sig nyttja IT för

inlärning och för t.ex. kritisk informationssökning, kommunikation och

simulering. IT bör därför användas så att den stöder lärarens roll som

handledare och kunskapsförmedlare, stöder studentens inlärning samt

utvecklar studentens förmåga att söka och värdera information. Den bör

också användas i syfte att underlätta kontakt och interaktion mellan

studenter och lärare.

Det är viktigt att dels de försök som pågår med att utveckla

pedagogiken med hjälp av IT utvärderas, dels att nya initiativ stimuleras

och dels att kunskap om framgångsrika projekt sprids.

Regeringen ser därför mycket positivt på de utbildningar som i hög

grad försöker integrera IT i olika moment.

Högskolans grundutbildning utgör ett brett spektrum av utbildning vad

avser flera dimensioner som längd, form, innehåll, mål, osv. Oavsett

utbildning bör alla studenter öka sina allmänna IT-kunskaper. Detta kan

ske i form av exempelvis fördjupning av IT-kunskaperna på specifika IT-

kurser och program eller genom att öka dimensioneringen av specifika

IT-kurser och program.

Varje högskola har själv att besluta om vilka utbildningar man skall

erbjuda och hur de skall utformas inom ramen för de mål och riktlinjer

som beslutats av riksdagen. För närvarande pågår uppbyggnaden av ett

 IT-universitet vid KTH. Detta ligger helt i linje med hur högskolorna

själva kan anpassa sitt utbildningsutbud i riktning mot områden där

behovet av välutbildad arbetskraft bedöms öka.

Högskoleutbildning i nätbyggande och IP-teknik

Regeringens bedömning: Behovet av kompetens inom området

nätbyggnad och IP-teknik har ökat kraftigt de senaste åren. Högskolorna

bör beakta detta vid dimensioneringen av utbildningen av IT-specialister

av olika slag, t.ex. inom området nätutbyggnad och IP-teknik.

Statskontorets rapport: I rapporten Svenska delen av Internet

(Statskontoret, 1997, dnr 360/96 5) framhålls att intresset för Internet,

från såväl offentlig sektor som näringsliv, har medfört att det råder stor

brist på kompetent personal. Statskontoret föreslog att regeringen snarast

borde låta göra en detaljerad kartläggning över vilka utbildningsområden

som skall vara prioriterade på kort sikt inom högskoleväsendet rörande

teknisk kompetens för utbyggnad av stora IP-nät (IP=Internet Protocol),

för att så snabbt som möjligt fylla upp bristerna på kompetent personal.

Avsaknaden av eller ofullständiga kunskaper om IP-tekniken är ett av de

allvarligare hoten mot den tekniska infrastrukturen. Svårigheten att hitta

kompetent personal går ut över expansionen av Internet och nät-

byggandet och har allvarliga konsekvenser bl.a. för kvaliteten på den

service som tillhandahålls av operatörerna. För kommuner som satsar i

egna nätlösningar är detta en allvarlig fråga.

IT-infrastrukturutredningen: I IT-infrastrukturutredningens be-

tänkande (SOU 1999:85) anges att Svenska kommunförbundet räknar

med att det finns något hundratal IT-experter i Sverige men att det

förmodligen skulle behövas mer än 1 000. Statsmakterna borde därför

satsa på kvalificerad utbildning på detta område.

Remissinstanserna: IT kommissionen, IT Blekinge, SUNET, The

Swedish Chapter of the Internet Society (ISOC SE) m.fl. framhåller

kompetensbristen. Kommunförbundet, Landstingsförbundet och

Borlänge kommun föreslår ett försörjningsprogram för eftergymnasial

kvalificerad IT-utbildning.

Skäl för regeringens bedömning: Det finns en allmän uppfattning att

den ovan beskrivna bristsituationen inte har förbättrats under de sista

åren utan snarare ökat. Kompetens att utveckla och driva stora IP-nät är

en knapp resurs i Sverige. Det pågår en utveckling av utbildning i nät-

byggande och IP-teknik inom högskolan, men regeringen anser att det

ännu inte är av tillräcklig omfattning och att högskolorna även

fortsättningsvis bör beakta detta i dimensioneringen av denna utbildning.

IT-forskning i Sverige

Sveriges utgifter för forskning och utveckling uppgick till 67 miljarder

kronor år 1997 eller närmare 4 procent av BNP vilket är bland det högsta

i världen. Drygt två tredjedelar av dessa utgifter finansierades av

näringslivet medan en fjärdedel finansierades av offentlig sektor.

Elektronikindustrin stod för en femtedel, 11 miljarder kronor, av

näringslivets FoU-utgifter. Inom elektronikindustrin dominerar FoU

inom telekommunikationsområdet. Av svenskt näringslivs FoU-satningar

år 1997 gick 10 miljarder till programrelaterad FoU. För industri-

företagen genomfördes de största satsningarna inom teleprodukt-,

precisionsinstrument- och transportmedelsindustrin.

Kommunikationsforskningsberedningen (KFB) har sammanställt den

forskning inom formationsteknologin som finansierats av forskningsråd,

sektorsorgan och stiftelser mellan åren 1995 97. Under denna period

uppgick finansieringen till ca 1 miljard kronor per år. Största finansiär

var NUTEK. Även EU utgör en viktig finansiär för forskning inom

informationsteknologin.

Framtida utvecklingsområden

Projektet Teknisk framsyn genomförs av Ingenjörsvetenskapsakademien

(IVA), Industriförbundet, NUTEK och Strategiska stiftelsen. Projektet

syftar till att peka på betydelsefull teknikutveckling på 10 års sikt. En av

åtta paneler har som tema informations- och kommunikations-

systemteknik. I sin redovisning har panelen pekat ut framtida

utvecklingsområden inom IT, bl. a. kombinationen mellan mobil teknik

och Internet, säkerhet och integritet, gränssnittet mellan människa och

dator samt mötet mellan den tekniska och biologiska världen, särskilt

molekylär elektronik.

Stiftelsen för kunskaps- och kompetensutveckling, KK stiftelsen, har

under 1999 genomfört en förstudie kring upplevelseindustrin, Blandade

upplevelser . I förstudien pekas bl.a. på behovet av insatser inom

kompetensutveckling och forskning. KK stiftelsen kommer att under en

femårsperiod satsa 50 60 miljoner kronor på bl.a. kvalificerad vidare-

utbildning och kreativa mötesplatser för upplevelseindustrin.

Behov av insatser inom IT-forskning

Utvecklingen på IT-området går mycket snabbt. Nya satsningar och

omprioriteringar är nödvändiga för att kunna följa utvecklingen. Nedan

anges insatser inom IT-forskning och utveckling som regeringen redan

nu tar initiativ till.

Regeringen avser att återkomma till dessa frågor i en forsknings-

proposition under hösten år 2000. Vidare kan nämnas proposition

1999/2000:71 Vissa organisationsfrågor inom näringspolitiken samt

proposition 1999/2000:81 Forskning för framtiden en ny organisation

för forskningsfinansiering. I dessa föreslås en ny myndighet för

forskning och utveckling. Den nya myndigheten får som en angelägen

uppgift att kraftsamla, utveckla och fokusera på insatser inom IT-

området.

5.4.7 Elektronik och IT-baserad industri

Regeringens bedömning: Det finns ett behov av en ny nationell strategi

inom mikroelektronik, elektronik- och närliggande IT-områden. En sådan

strategi bör genomföras genom kraftsamlingar i ett antal nya kluster

(grupper av institutioner och företag). Regeringen har i ett första steg

beslutat att stödja utbyggnad av ett kluster med inriktning mot

kiselteknik. Principerna för uppbyggnad och samverkan inom nämnda

kluster bör utgöra en modell för övriga föreslagna satsningar.

NUTEK, Delegationen för utländska investeringar i Sverige (ISA),

Stiftelsen för Strategisk Forskning och Stiftelsen för kunskaps- och

kompetensutveckling (KK stiftelsen) har gemensamt föreslagit en ny

nationell strategi inom mikroelektronik, elektronik och närliggande IT-

områden. Syftet är att stärka basen för svensk industri inom IT och

elektronikområdena. I strategin anges som tillväxtmål att Sverige inom

tio år skall ha en export av IT- och elektronikrelaterade produkter som är

minst lika stor i förhållande till världsmarknaden för IT och elektronik

som Sveriges andel av den totala världshandeln.

NUTEK m.fl. har gemensamt funnit att den föreslagna strategin kräver

nya samverkansformer inom ett antal nya kluster. Inom varje sådant

kluster kan näringslivets FoU i samverkan med såväl industriforsknings-

institut som med universitetens och högskolornas utbildning och

forskning koncentreras mot strategiska delområden. Ett enskilt kluster

avses verka inom ett specifikt funktionsområde, förutsatt att nationell

kraftsamling kan åstadkommas i sådan grad att även internationella

företag och gästforskare söker sig till respektive kluster.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att det är av

stor vikt att sverigebaserad IT- och elektronikindustri, förutom att vara

ledande utvecklare och användare av avancerad teknologi, också kan

säkerställa en internationellt konkurrenskraftig förmåga att producera

avancerade system och produkter. En satsning behöver göras inom

strategiskt viktiga områden för att få fram viktiga forskningsresultat och

forskare med spetskompetens för högskolans, institutens och

näringslivets behov. Viktiga behov finns bl.a. inom system- och

programvaruutvecklingsteknik samt komponenttekniker med tonvikt på

producerbarhet. Satsningen på tillämpningar avser såväl traditionella

områden, där Sverige redan är industriellt starkt, som nya områden med

stark utveckling och tillväxt, där Sverige bedöms ha goda förutsättningar

att skapa nya företag, produkter och tjänster.

En första resursförstärkning inom kiselteknik har nyligen gjorts enligt

regeringens beslut 9 mars 2000 med syftet att stärka de svenska för-

utsättningarna för att tillämpa framtidens teknik på kisel- och

kretskonstruktion. Klustret skall omfatta dels ett nytt institut i

Norrköping vilket tillförs ett engångsbelopp på 25 miljoner kronor dels

berörda delar av det svenska näringslivet inklusive såväl stora som

mindre företag liksom internationella företag och gästforskare.

Universiteten i[REDACTED_EFTERNAMN], Linköping och Stockholm samt KTH tillförs

sammanlagt 100 miljoner kronor under perioden 2000 t.o.m. 2005 för

forskning inom området.

5.4.8 Ett kompetenscentrum för Internetteknik

Regeringens bedömning: Ett kompetenscentrum för Internetteknik

etableras inom högskolesektorn. Centrumets uppgifter bör främst vara att

bedriva forskning och utveckling inom Internetområdet. Kompetens-

centrumet bör etableras i anslutning till den IT-satsning som Kungliga

Tekniska högskolan (KTH) påbörjat i Kista.

Skäl för regeringens bedömning: För att Internet skall kunna

utvecklas på ett stabilt, öppet och funktionssäkert sätt där tekniken är

tillgänglig för alla samhällsgrupper är det nödvändigt att skapa

förutsättningar för en långsiktig och medveten kunskapsuppbyggnad. Allt

fler verksamheter förutsätter att Internet fungerar och kraven höjs därför

på driftssäkerhet, informationssäkerhet och stabilitet. Som bl.a. framgår

av IT-infrastrukturutredningens betänkande (SOU 1999:85) är

kompetens att utveckla och driva stora nät en knapp resurs i Sverige.

För att möta behovet av forskning och utveckling inrättas ett

kompetenscentrum för Internetteknik inom högskolesektorn. För detta

ändamål avsätter regeringen sammanlagt 20 miljoner kronor under tre år,

dvs. knappt 7 miljoner kronor per år. Regeringen har erfarit att en

utredning om ett kompetenscentrum har genomförts vid KTH vilken i

huvudsak bör ligga till grund för etableringen av centrumet. Eftersom

kompetensen inom Internetteknik är relativt spridd nationellt bör det

övervägas om centrumet kan ges en delvis virtuell struktur. Kopplingen

till EU:s forskningsprogram bör betonas.

KTH:s IT-universitet i Kista

Kungl. Tekniska högskolan (KTH) har påbörjat en satsning att etablera

ett IT-universitet i Kista, där verksamheten skall vara inriktad mot

informationssamhällets infrastruktur och präglas av en helhetssyn på

informationssystem med starka kopplingar både mellan olika tekniska

discipliner och till nya industriella tillämpningar. Inom IT-området utgör

Kista en unik miljö för kompetens- och kunskapsutveckling. Här finns

redan i dag en miljö med företag, forskningsinstitut samt högre

utbildning och forskning. För närvarande finns cirka 5 000 studenter i

Kista. Utbildning bedrivs inom traditionella civilingenjörsprogram

(KTH), högskoleingenjörsprogram (KTH), data- och systemvetenskapligt

program (Stockholms universitet) samt inom enstaka kurser och vidare-

utbildningskurser. Regeringen har i budgetpropositionen för år 2000

beräknat medel för nya permanenta platser vid KTH åren 2000 2002. Av

dessa beräknas KTH avsätta ungefär hälften eller 1 275 platser

(helårsstudenter) för IT-satsningen i Kista.

Vid KTH Kista bedrivs i dag forskning inom flera områden från

mikroelektronik till IT-tjänster. Forskningen omfattar cirka 200 forskare

och ungefär lika många forskarstuderande. KTH:s forskningsprofil för

Kistasatsningen beskrivs som inriktad mot IT-samhällets infrastruktur

och är tänkt att spänna från system och tillämpningar via

kommunikationssystem och programvaruteknik till implementering i

hårdvara och komponentfysik.

5.4.9 IT-forskningen inom EU

Regeringens bedömning: Det svenska deltagandet i EU:s femte

ramprogram inom delprogrammet för IT bör öka.

Skälen för regeringens bedömning: Det nu påbörjade femte

ramprogrammet innebär för IT och elektronikområdet en fortsatt

utveckling mot satsningar inom strategiskt viktiga användningsområden.

Tidigare satsningar var mer inriktade på grundläggande kunskaper och på

att europeisk industri skulle hämta in det amerikanska försprånget inom

viktiga områden. Det strategiska målet i det femte ramprogrammet är att

förverkliga informationssamhällets möjligheter för Europa genom att

påskynda framväxten och säkerställa att behoven hos individer och

företag tillfredsställs.

Satsningarna sker inom fyra områden (s.k. Key Actions):

 System och tjänster för medborgaren med satsningar på hälsovård,

hjälpmedel för individer med speciella behov, särskilt handikappade

och äldre, administrativa hjälpmedel, miljö, transporter, turism,

 Nya metoder i arbetsliv och handel; distansarbete och mobilt arbete,

ledningssystem för leverantörer, konsumenter samt informations-

säkerhet,

 Multimediainnehåll och hjälpmedel; interaktiva medier, utbildning,

språkteknik samt åtkomst, analys och hantering av information,

 Grundläggande tekniker och infrastrukturer, med forskning inom

kommunikationsteknik, programutveckling, realtidssystem, mobil-

telefoni, bildhantering m.m.

Ett ökat forskningssamarbete med andra europeiska parter bör

uppmuntras, bl.a. med syftet att identifiera eventuella kompetensbrister

som Sverige har i förhållande till andra EU-länder. Därför skall strategier

för ett ökat EU-deltagande tas fram i de pågående nationella programmen

och integreras i nya satsningar.

EU:s forskningsprogram utgör en viktig kontaktlänk för svenska

forskare till internationell forskning och ett högt svenskt deltagande i

programmet är eftersträvansvärt. Hittills har det svenska utnyttjandet av

programmet legat på en alltför låg nivå och deltagandet bör därför öka.

5.5 Tillgänglighet

5.5.1 Inledning

IT-infrastrukturen består av två huvuddelar, en teknisk hård del, t.ex.

fysiska ledningar och utrustning och en logisk, mjuk, del som innehåller

program, standarder, grundläggande informationsbaser, gemensamma

tjänster av olika slag.

Regeringens bedömning: Hushåll och företag i alla delar av Sverige

bör inom de närmaste åren få tillgång till IT-infrastruktur med hög

överföringskapacitet. Detta skall i första hand ske i marknadens regi.

Staten har dock ett övergripande ansvar att se till att IT-infrastruktur

med hög överföringskapacitet finns tillgänglig i hela landet.

Konkurrens, låga priser och en snabb utveckling främjas av att ett

stort antal operatörer och IT-företag har möjlighet att nyttja näten.

Konkurrensneutralitet och mångfald på näten skall främjas genom

statliga insatser och regler. Den teknik som skulle kunna överbrygga

avstånden i landet får inte på grund av stora skillnader i tillgänglighet,

taxor och kapacitet bli ytterligare en klyfta mellan storstad och

glesbygd. Ett nationellt infrastrukturprogram bör upprättas.

I infrastrukturen ingår också databaser och tjänster för vars

allmänna tillgänglighet staten har ett särskilt ansvar. En nationell

strategi bör utvecklas för samhällets informationsförsörjning.

Skälen för regeringens bedömning: Genom IT-utvecklingen växer

helt nya varor och tjänster fram. En väl utvecklad IT-infrastruktur gör att

avståndet mellan bostadsort och arbetsplats minskar i betydelse. Den

snabba produktutvecklingen, de lägre priserna och produktivitets-

höjningarna som skapas av den nya tekniken kan positivt påverka

möjligheterna att förena en snabb ökning av sysselsättningen med en låg

inflation. Denna samhällsomvandling skapar stora möjligheter men också

risker för nya klyftor.

Staten har ett ansvar för att skapa förutsättningar för att behoven av IT-

infrastruktur, både när det gäller teknik och andra delar, tillgodoses i hela

landet. En väl utbyggd IT-infrastruktur främjar en konkurrenskraftig IT-

industri och användningen av IT i företag, offentlig förvaltning, skola

och hushåll. För att underlätta utbyggnad av nät med hög överförings-

kapacitet föreslås nedan en ändring av ledningsrättslagen.

Staten har en roll när det gäller förutsättningarna för IT-kommunika-

tion. Det i den följande texten nämnda uppdraget till Svenska Kraftnät är

ett exempel på ett statligt åtagande som syftar till att alla kommuner får

tillgång till en för alla operatörer tillgänglig bredbandsförbindelse. Ett

annat exempel är regeringens beslut (oktober 1999, skr. 1999/2000:33)

om utvecklingsprogram för vissa orter som drabbas av förbands-

nedläggningar innebärande att regeringen inom gällande budgetramar

avsatt medel under en treårsperiod för projekt inom Sollefteå,

Härnösands och Kramfors kommuner som stöd bl.a. för byggandet av ett

inomkommunalt transportnät för bredbandskommunikation i Sollefteå.

Den tekniska infrastrukturen samt IT-infrastrukturutredningens

betänkande Bredband för tillväxt i hela landet (SOU 1999:85) behandlas

i avsnitt 5.5.2 5.5.6.

Regeringen anser vidare att en nationell strategi för samhällets

informationsförsörjning bör utvecklas. Den s.k. mjuka infrastrukturen

behandlas i avsnitt 5.5.7 5.5.8.

5.5.2 Allmänt om teknisk infrastruktur

Bredband

Begreppet bredband används allmänt utan att innebörden är klart

definierad. Någon officiellt fastställd definition finns inte. Bredband är

egentligen en beskrivning av hög överföringskapacitet av tele- och data-

kommunikation. IT-infrastrukturutredningen definierade bredband som

överföringskapacitet för tele- och datakommunikation om minst

2 Megabits per sekund (Mbit/s) i riktning såväl till som från användaren.

En sådan kapacitet i nätet närmast abonnenten, det s.k. accessnätet, är så

hög att både mottagande och sändning kan ske av rörliga bilder med god

kvalitet. De flesta av dagens accessformer uppnår inte en

överföringskapacitet om 2 Mbit/s i båda riktningarna, men det är inte

självklart vilken eller vilka accessmetoder som kommer att dominera i

framtiden. Vissa av dagens accessnät har hög bandbredd i riktning mot

användaren men inte lika hög i riktningen från denne. Den tekniska

utvecklingen ökar kontinuerligt kapaciteten i dagens accessnät och olika

typer av accessnät med hög överföringskapacitet har börjat byggas ut i

fastigheter. I bilaga 12 behandlas bl.a. olika accessmetoder för att nå

Internet.

En ökad efterfrågan på kapacitet i accessnätet kommer även att leda

till ökad efterfrågan på kapacitet i övriga delar av nätet. En viktig

utgångspunkt är därför att betydligt högre överföringskapacitet än vad

som i allmänhet förekommer i dag kommer att krävas i framtiden, dels

beroende på kraftigt ökande trafikvolymer och antal användare och dels

beroende på nya tjänster som kräver högre kapacitet i näten.

Tillgången på IT-infrastruktur

IT-infrastrukturen har byggts ut kraftigt de senaste åren genom

modernisering av telefoninätet, kabel-TV-nätet, fibernät i Affärsverket

Svenska kraftnäts och Banverkets regi och de kommunala stadsnäten

samt i privat regi. Mobiltelefonin är under stark utveckling. Dessutom

byggs ett marksänt digitalt TV-nät ut. Efterfrågan på nya och utökade

tjänster ställer krav på en kontinuerlig utbyggnad av kapaciteten i

infrastrukturen om inte flaskhalsar skall uppstå. Den totala trafikvolymen

i Sverige kan enligt beräkningar av IT-infrastrukturutredningen komma

att öka med 1 000 gånger inom sex år, om accessnätet får

bredbandskapacitet.

Enligt utredningen sker emellertid den marknadsstyrda nätut-

byggnaden framför allt i tätbebyggda delar av landet, som endast

omfattar ungefär 70 procent av landets befolkning, och utbudet är därför i

varierande grad begränsat. Sverige har en geografisk särprägel med

mycket större glesbygd än de flesta av EU:s länder. För att de nya

tjänsterna skall kunna tillhandahållas i hela landet till rimliga priser krävs

inte minst en geografisk tillgänglighet av ledning med bredbands-

kapacitet. Det krävs också att sådana ledningar och kapacitet i dessa

tillhandahålls kommersiellt, att näten är tekniskt samstämmiga som ger

möjlighet till sammanhängande och rikstäckande nät samt att priserna är

sådana att t.ex. stora avstånd inte är ett avgörande hinder för att utnyttja

ledningen.

5.5.3 Förslag till ändring i ledningsrättslagen

Nuvarande bestämmelser

Ledningsrättslagen

Syftet med ledningsrättslagen (1973:1144) är att säkerställa rätt att dra

fram och bibehålla ledningar över annans mark. Den som för ledning vill

utnyttja utrymme inom fastighet kan få rätt till detta, s.k. ledningsrätt

(1 §). Ledningar kan även dras fram med stöd av servitut och

nyttjanderättsavtal.

Ledningsrättslagens tillämpningsområde är begränsat med hänsyn till

olika ledningars beskaffenhet och ändamål. Lagen tillämpas bl.a. på

teleledning som ingår i telekommunikationssystem för allmänt ändamål

samt allmän svagströmsledning för signalering, fjärrmanövrering,

dataöverföring eller liknande ändamål (2 § första stycket 1). Även

elektrisk starkströmsledning för vilken koncession fordras eller som

behövs för sådana ledningar som avses i första punkten omfattas av

lagens tillämpningsområde (2 § första stycket 2). I begreppet ledning

ingår även anordningar som transformatorer, pumpstationer och andra

tillbehör som behövs för ledningen (3 §). På begäran av ledningens

innehavare kan förordnas att ledningsrätt skall höra till

ledningsrättsinnehavarens fastighet (1 §). Jordabalkens regler om

fastighetstillbehör blir då tillämpliga. Överlåtelse av ledning är giltig

endast om överlåtelsen omfattar även ledningsrätten (35 §).

Ledningsrätt får inte upplåtas, om ändamålet lämpligen bör tillgodoses

på annat sätt eller olägenheterna av upplåtelsen från allmän eller enskild

synpunkt överväger de fördelar som kan vinnas genom den (6 §). Detta

gäller inte om det i en fastighetsplan har meddelats bestämmelser om en

ledningsrätt och ledningsbeslut meddelas under detaljplanens genom-

förandetid (6 a §). Inom område med detaljplan, fastighetsplan eller

områdesbestämmelser får som regel en ledningsrätt inte upplåtas i strid

mot planen eller bestämmelserna (8 §).

Mark eller annat utrymme för ledning får tas i anspråk på fastighet om

det inte orsakar synnerligt men för fastigheten (12 §). Även om

synnerligt men uppkommer är fastighet skyldig att avstå utrymme om

ledningen är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt eller om

ledningen enligt beslut av koncessionsmyndighet skall dras fram över

fastigheten. Om ägaren begär det skall fastigheten inlösas. I fråga om

ersättning för upplåtelse, inlösen samt skada skall expropriationslagen

(1972:719) tillämpas. Ledningsrättslagen skall inte tillämpas beträffande

ersättning för skada eller intrång som uppkommit efter förrättningen och

som inte har kunnat förutses vid denna (13 b §).

Ledningsrättsfråga upptas efter ansökan eller vid fastighetsreglering

(15 §). I fråga om förrättningen skall regler i 4 kap. och 6 kap. fastighets-

bildningslagen (1970:988) tillämpas. Lantmäterimyndigheten skall, om

inte något hinder finns mot upplåtelsen, meddela ledningsbeslut (22 §).

Ett ledningsbeslut skall bl.a. innehålla uppgift om det utrymme som

upplåtes för ledningen och den tid inom vilken ledningen skall vara

utförd (22 §). Enligt huvudprincipen skall ledningens innehavare svara

för förrättningskostnaderna (27 §). I fråga om fullföljd av talan mot

beslut av lantmäterimyndigheten skall bestämmelserna i 16 18 kap.

fastighetsbildningslagen (1970:988) om rättegången i fastighets-

bildningsmål tillämpas. I fråga om rättegångskostnader i ledningsrättsmål

skall därvid i mål om inlösenersättning sakägare som avstår mark få

ersättning för sina kostnader oberoende av utgången i målet (29 § och

16 kap. 14 § andra stycket fastighetsbildningslagen). För det fall att talan

som fullföljts av sakägare ogillas kan domstolen dels förordna att han

skall bära sina egna kostnader om han har inlett rättegången utan

tillräckliga skäl och dels förplikta honom att ersätta motpartens kostnader

om rättegången uppenbart inletts utan skälig grund (16 kap. 4 § tredje

stycket fastighetsbildningslagen och 15 kap. 6 § plan- och bygglagen).

För det fall att ändrade förhållanden som väsentligt inverkar på frågan

uppkommer sedan ledningsrättsfråga slutligt avgjorts kan denna prövas

vid ny förrättning (33 §). En ledningsrätt kan då ändras, upphävas och

om det sker med anledning av upphävandet, upplåtas. Ledningens

innehavare är berättigad till ersättning för skada som åsamkas honom på

grund av sådan åtgärd.

Expropriationslagen

Enligt expropriationslagen (1972:719) får fastighet, som tillhör annan än

staten, tas i anspråk genom expropriation med äganderätt, nyttjanderätt

eller servitutsrätt (1 kap. 1 §). Genom expropriation får även särskild rätt

till fastighet upphävas eller begränsas, om rättigheten tillkommer annan

än staten. I lagen förstås med särskild rätt till fastighet nyttjanderätt,

servitut och rätt till elektrisk kraft samt liknande (se vidare 1 kap. 2 §).

Bestämmelserna om fastighet äger motsvarande tillämpning i fråga om

byggnad eller annan anläggning på annans mark (1 kap. 2 andra stycket).

Expropriation får ske för att bereda utrymme för anläggning som

tillgodoser allmänt behov av samfärdsel, transport eller annan

kommunikation (2 kap. 2 §). Expropriation får även ske för att tillgodose

allmänt behov av elektrisk kraft eller annan drivkraft, vatten, värme eller

likartad nyttighet. Om en ledning för sådan nyttighet skall ingå i

ledningsnät av betydelse för riket eller för viss ort eller är intrånget av

ledningen ringa i jämförelse med nyttan därav, får expropriation ske även

om allmänt behov av ledningen inte finns (2 kap. 3 §). Ett

expropriationstillstånd skall inte meddelas om ändamålet lämpligen bör

tillgodoses på annat sätt eller olägenheterna av expropriationen från

allmän och enskild synpunkt överväger de fördelar som kan vinnas

genom den (2 kap. 12 §).

För fastighet som exproprieras i sin helhet skall betalas löseskilling

med belopp som motsvarar fastighetens marknadsvärde. Exproprieras del

av fastighet skall intrångsersättning betalas med belopp som motsvarar

den minskning av fastighetens marknadsvärde, som uppkommer genom

expropriationen. Uppkommer i övrigt skada för ägaren skall även sådan

skada ersättas (4 kap. 1 §). Löseskilling skall bestämmas så att sådan

ökning av fastighetens marknadsvärde av någon betydelse som ägt rum

de senaste tio åren före ansökningen om expropriation, dock högst

femton år före talans väckande vid domstol, räknas ägaren tillgodo

endast i den mån det blir utrett att den beror på annat än förväntningar

om ändring i markens tillåtna användningssätt. Värderingen skall ske

med hänsyn till fastighetens skick när ersättningsfrågan avgörs eller, om

fastigheten dessförinnan har tillträtt eller övergått på den exproprierande,

när tillträdet eller övergången skedde (4 kap. 3 §).

Förslag till ändring i ledningsrättslagen

Regeringens förslag: Den som har ledningsrätt som avser utrymme

antingen för elektrisk starkströmsledning för vilken koncession fordras,

eller för elektrisk starkströmsledning som ingår i telekommunikations-

system för allmänt ändamål eller i allmän svagströmsledning, skall ha

rätt att dra fram och begagna både teleledningar för allmänt ändamål och

allmänna svagströmsledningar för signalering m.m. inom det utrymmet.

För detta behövs ingen ny förrättning. Den kompletterande ledningen får

dras fram tidigast två veckor efter det att ledningens innehavare

underrättat fastighetsägaren om när arbetet skall påbörjas. Underrättelse

skall anses ha skett när ledningens innehavare sänt meddelandet med

brev till fastighetsägaren.

Frågan om eventuell ersättning för skada och intrång skall prövas i

fastighetsdomstol enligt bestämmelserna om expropriationsersättning.

Vid beräkning av fastighetens värde skall den ökning som ägt rum de

senaste tio åren från det att fastighetsägaren underrättades om att den

kompletterande ledningen skulle dras fram, tillgodoräknas endast i den

utsträckning det blir utrett att ökningen beror på annat än förväntningar

om ändring i markens tillåtna användningssätt. När det gäller ersättning

skall bestämmelserna i expropriationslagen tillämpas. Vid fördelning av

rättegångskostnader skall bestämmelserna om rättegångskostnader i mål

om inlösenersättning i fastighetsbildningslagen tillämpas.

Utredningens förslag: Överensstämmer till viss del med regeringens.

Utredningen föreslog också att det i 10 § skulle läggas till att en

upplåtelse för teleledning som ingår i telekommunikationssystem för

allmänt ändamål alltid skall anses vara till övervägande nytta från allmän

synpunkt.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget, t.ex.

Svea hovrätt, Vattenfall AB och Stokab. Lantmäteriverket tillstyrker

förslaget och anser att det är en ytterst begränsad ökning av intrånget om

en fiberoptisk ledning hängs upp i en befintlig starkströmsledning och att

det är orimligt att kräva att det hålls ny förrättning för detta. Affärsverket

svenska kraftnät tillstyrker och anser att det bör komma till uttryck i

lagtexten dels att ytterligare ersättning inte skall utgå för rätten vid

utnyttjandet av befintlig ledningsrätt, dels att telekommunikationssystem

för allmänt ändamål enligt 2 § första stycket 1 ledningsrättslagen även

skall omfatta optokabel alternativt bredband. Kommunförbundet

tillstyrker och anser att ändringen bör förenas med en översyn av lagens

ersättningsbestämmelser. Kammarrätten i Stockholm invänder att

innebörden av begreppet utrymme skulle kunna behöva anges närmare

samt pekat på oklarhet beträffande förhållandet mellan den föreslagna

bestämmelsen och att meddelade ledningsrättsbeslut enligt 22 §

ledningsrättslagen skall innehålla den tid inom vilken ledningen skall

vara utförd. Slutligen anser kammarrätten att rätten till ersättning borde

regleras i lagen. Malmö tingsrätt avstyrker och invänder att förslaget

avviker från ledningsrättslagens systematik eftersom det varken fordras

ny förrättning eller samtycke från fastighetsägaren och att förslaget har

retroaktiv verkan. Malmö tingsrätt menar vidare att ledningsrätts-

innehavaren förutsätts själv bedöma om villkoren för upplåtelse av

ledningsrätt är uppfyllda vilket innebär att tillämpningen hamnar på

ledningsrättsinnehavaren. IT kommissionen pekar på nödvändigheten av

att ytterligare belysa behov av förändringar i bl.a. ledningsrätten.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att det är av

avgörande betydelse för att Sverige skall kunna behålla en ledande

ställning på IT-området att IT-infrastruktur med hög överföringskapacitet

kan erhålla en stor spridning. Detta är av stor betydelse för bl.a. tillväxten

i Sveriges ekonomi. Det är också viktigt att denna utveckling kan ske i

någorlunda samma takt över hela landet.

För att möjliggöra att de nya tjänsterna skall kunna tillhandahållas i

hela landet är det nödvändigt att vidta åtgärder som stimulerar

utbyggnaden av nät med hög överföringskapacitet. Detta skulle, enligt

regeringens uppfattning, kunna ske t.ex. genom en utbyggnad i det

befintliga elektriska stamnätet och i regionala elnät. Affärsverket svenska

kraftnät och regionala nätbolag har nämligen ledningsgator med

starkströmsledningar, för vilka det i allmänhet finns ledningsrätt, som når

samtliga huvudorter i landets kommuner och många andra tätorter. Dessa

elnät skulle kunna användas för att bygga ut IT-infrastrukturen genom att

i dessa befintliga nät dra fram fiberoptiska ledningar. För att kunna dra

fram och begagna ledning på annans mark krävs emellertid i dag ett

förrättningsförfarande enligt ledningsrättslagen, för det fall civilrättsliga

avtal inte används. Ett förrättningsförfarande kan dock vara resurs-

krävande både i tid och pengar. Det finns alltså skäl att se över

möjligheterna att lagstiftningsvägen försöka åstadkomma ett enklare sätt

utan att för den skull inkräkta på enskilda intressen. För att det skall vara

möjligt krävs att ledningsrättslagen ändras. Förslaget innebär att tre nya

paragrafer införs i lagen med materiella och processuella bestämmelser.

Innebörden av förslaget är att den som innehar ledningsrätt för

starkströmsledning med koncession eller för starkströmsledning som

försörjer telekommunikationssystem för allmänt ändamål m.m. skall få

rätt att, i befintligt ledningsrättsutrymme, även dra fram och använda

teleledningar, t.ex. fiberoptiska ledningar. Detta skall kunna ske utan nytt

förrättningsförfarande för varje fastighet där det redan finns ledningsrätt

för starkströmsledning.

Enligt 2 kap. 18 § regeringsformen är emellertid varje medborgares

egendom tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det

allmänna eller någon enskild genom expropriation eller annat sådant för-

fogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller

byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna

intressen. Enligt förarbetena (SOU 1993:40, Del A, s. 90 och

prop. 1993/94:117, s. 15 f) kan t.ex. samhällets behov av mark för

bostäder och gator och andra kommunikationsleder anses vara angelägna

allmänna intressen. Även Europakonventionens egendomsskydd

tillförsäkrar varje fysisk och juridisk person rätt till respekt för sin

egendom och bygger på att det görs en avvägning mellan allmänna och

enskilda intressen samt att rimlig balans däremellan uppnås.

Regeringen anser att om en starkströmsledning har dragits fram över

annans mark med stöd av ledningsrätt och denna starkströmsledning i ett

senare skede kompletteras med en eller flera svagströmsledningar som

teleledningar, medför detta som regel inte något ytterligare intrång i

fastighetsägarens rätt. Ett betydande intrång för fastighetsägaren har

redan skett i och med framdragandet av starkströmsledningen.

Framdragandet av ytterligare teleledningar och fiberoptiska ledningar har

därför mycket liten betydelse. Enligt regeringens uppfattning är däremot

en sådan komplettering av väsentlig betydelse från allmän synpunkt då

utbyggnaden av ett allmänt tillgängligt telenät med kapacitet för tjänster

som kräver hög bandbredd är ett angeläget intresse.

Enligt regeringen bör därför en sådan komplettering i befintligt

ledningsrättsutrymme kunna tillåtas utan ny förrättning med hänsyn till

de kostnader och den tidsutdräkt som är förenade med att genomföra ett

nytt förrättningsförfarande i förhållande till frågans ringa betydelse för

berörda fastighetsägare. Den kompletterande ledningen bör dock få dras

fram tidigast två veckor efter det att ledningens innehavare underrättat

fastighetsägaren om när arbetet skall påbörjas. Ledningens innehavare

bör anses ha fullgjort sin skyldighet att underrätta fastighetsägaren när

meddelande sänts med brev till fastighetsägarens adress.

Om en fastighetsägare trots allt anser att en kompletterande ledning

medför ytterligare intrång skall han ha rätt att få frågan om ytterligare

ersättning prövad i fastighetsdomstol. Ersättningens storlek skall

bedömas på samma sätt som vid en ledningsförrättning, således enligt

expropriationsrättsliga regler vilket innebär en prövning om fastighetens

värde minskat till följd av att t.ex. fiberoptiska ledningar dragits fram i

befintligt ledningsrättsutrymme. Ytterligare ersättning för intrång torde

bli aktuell endast i undantagsfall när det är frågan om luftledningar. Även

beträffande frågor om ersättning för t.ex. skada på mark som kan

uppkomma i samband med framdragning skall bestämmelserna i

expropriationslagen tillämpas.

Syftet med förslaget är, som tidigare nämnts, att stimulera

utbyggnaden av IT-infrastruktur. För att förslaget skall få avsedd verkan

bör de nya bestämmelserna även omfatta redan upplåtna ledningsrätter

för starkströmsledning. Utbyggnad av nät med hög överföringskapacitet

är dock ett mycket angeläget allmänt intresse för hela landet och dess

utveckling samtidigt som framdragandet av kompletterande ledningar

endast kan anses ha ringa betydelse för fastighetsägaren i förhållande till

det men som tidigare orsakats genom framdragandet av starkströms-

ledningen. Genom förslaget tillförsäkras dessutom fastighetsägaren en

rätt att få frågan om ytterligare ersättning prövad i domstol. Mot denna

bakgrund anser regeringen att det finns balans mellan allmänna och

enskilda intressen och att förslaget, trots viss retroaktiv verkan, kan

godtas med hänsyn till 2 kap. 18 § regeringsformen och Europa-

konventionens egendomsskydd.

Ansvaret för fastighetsägarens rättegångskostnader, vid en eventuell

prövning av ytterligare ersättning, bör därvid fördelas på samma sätt som

i dag gäller när en fråga om ledningsrätt prövas i domstol. Det innebär att

fastighetsägaren som huvudregel skall få ersättning för sina kostnader

oberoende av målets utgång. Domstolen kan dock förordna att fastighets-

ägaren skall bära sina egna kostnader om domstolen finner att han inlett

rättegången utan tillräckliga skäl. Om en rättegång uppenbart inletts utan

skälig grund, får domstolen dessutom förplikta honom att ersätta

motparten dennes rättegångskostnader.

Överlåtelse av ledning för vilken ledningsrätt upplåtits är giltig endast

om överlåtelsen omfattar även ledningsrätten. Detta innebär att någon

separat överlåtelse av t.ex. en fiberoptisk ledning i en ledningsgata för

starkströmsledning inte kan ske med hänsyn till att ledningsrätten inte

kan separeras från ledningen. För att en ledningsrätt skall upphöra krävs

förrättning enligt 33 § ledningsrättslagen. Detta gäller även om

koncessionen för starkströmsledningen har upphört.

Enligt 10 § ledningsrättslagen får ledningsrätt överhuvudtaget inte

upplåtas om någon olägenhet av betydelse uppkommer för allmänt

intresse. Detta gäller dock inte när upplåtelsen är till övervägande nytta

från allmän synpunkt. Innebörden av den av utredningen föreslagna

ändringen i 10 § ledningsrättslagen är att en upplåtelse för teleledning för

allmänt ändamål skall anses vara till övervägande nytta från allmän

synpunkt sett utifrån helheten av ett landsomfattande tele-

kommunikationssystem som har kapacitet för bredband, om inte

särskilda förhållanden föreligger. Något behov av en sådan bestämmelse

för att genomföra utbyggnaden av IT-infrastruktur finns enligt

regeringens uppfattning inte då redan nu gällande paragraf torde ge

utrymme för en sådan tolkning. Utveckling av den tekniska

infrastrukturen.

5.5.4 Ett nationellt IT-infrastrukturprogram

Regeringens bedömning: Ett nationellt infrastrukturprogram, som

omfattar hela infrastrukturen på IT-området bör skapas.

Programmet bör i första hand vara vägledande och underlätta en

utbyggnad i marknadens regi. Programmet bör innehålla förslag till

regler och riktlinjer som garanterar säkerheten och framkomligheten.

Staten bör ha ett övergripande ansvar för säkerheten i den tekniska

infrastrukturen. Staten bör inte i detalj peka ut tekniska lösningar.

Kommuner bör få möjlighet att ansöka om stöd för att ordna

abonnentanslutning med hög överföringskapacitet i glest bebyggda

områden. Stödet bör avse anslutning till fastigheter där sådan skulle

bli avsevärt dyrare för abonnenten än i normala fall. Stödet bör prövas

utifrån bl.a. regional- och näringspolitiska grunder och det bör endast

täcka en mindre del av utgiften för anslutningen

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens

förslag. Utredningen föreslog också att överläggningar skulle inledas

med Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet om att

kommuner och landsting, frivilligt, skulle åta sig att upprätta program för

försörjning av infrastruktur för bredbandskommunikation inom sina

gränser.

Remissinstanserna

Nationellt IT-infrastrukturprogram

Synen på behov och inriktning av ett nationellt strukturprogram präglas

av remissinstansens allmänna syn på behovet av statliga insatser för att

tillgodose behovet av infrastruktur. Stokab avstyrker exempelvis ett

nationell strukturprogram ett sådant anses onödigt eftersom Stokab

anser att utbyggnad av ett heltäckande fibernät skall ske under en

gemensam huvudman.

IT-företagen och[REDACTED_EFTERNAMN], vill slå vakt om den fria marknaden och

avstyrker av detta skäl ett strukturprogram. Telia är tveksamt till statens,

landstingens och kommunernas föreslagna roll som detaljplanerare av

IT-infrastruktur.

Ett stort antal remissinstanser tillstyrker det föreslagna struktur-

programmet, t.ex. Landstingsförbundet, PTS och Industriförbundet.

Statskontoret menar att till programmet även bör kopplas ett regelverk

som gör att ledningar som tillkommer enligt strukturprogrammet blir

tillgängliga för alla på ett konkurrensneutralt sätt till kostnadsbaserade

priser .

Några remissinstanser betonar vissa punkter i programmet. Tele 2

anser det angeläget att staten omgående i samråd med privata intressenter

identifierar väsentliga knutpunkter i det nationella stomnätet. Telenordia

tillstyrker att ett nationellt strukturprogram som skall definiera lokala och

regionala knutpunkter och kanalisation som alla operatörer, inklusive

Telia och andra statliga eller kommunala aktörer, är skyldiga att följa.

Några remissinstanser, t.ex. Svenska Kommunförbundet, STUNS och

Mälardalsrådet betonar programmets vägledande roll som t.ex. ett

viktigt incitament för aktörerna på marknaden. Ekonomistyrningsverket

menar att programmet inte får uppfattas som en styrning, eftersom det i

sådana fall kan uppfattas som inte konkurrensneutralt.

Kommunala försörjningsprogram

Synen på kommunala försörjningsprogram präglas av remissinstansens

allmänna uppfattning om vilket ansvar kommunerna egentligen bör ha.

De remissinstanser som hävdar ett starkt statligt ansvar för nät-

utbyggnaden, även utöver stomnät, tonar ner kommunernas ansvar.

Stokab ifrågasätter om man centralt behöver driva fram lokala

handlingsprogram eftersom kommunerna kommit olika långt. LRF menar

att utredningens förslag om kommunalt försörjningsansvar riskerar att

permanenta de obalanser som redan råder mellan olika delar av landet.

Samma invändning har Högskolan i Karlskrona/Ronneby och IT

Blekinge som menar att försiktighet måste iakttas när ansvaret för

utbyggnad överlåts till kommunerna då de kanske inte delar samma

vision.

Även andra invändningar framförs mot kommunala försörjnings-

program. RRV menar att det finns risker med att ge ett ansvar för det

lokala nätet till kommunerna, bl.a. för att kompetensen i kommunerna är

begränsad, att flera kommuner själva är operatörer och att kommunen

kanske inte är den lämpligaste geografiska enheten. Statens institut för

regionalforskning, SIR, menar att det kommunala försörjningsansvaret

kan behöva lyftas till den regionala nivån, dvs. länsstyrelserna och de

regionala självstyrelseorganen.

Några tillstyrker förslaget om frivilliga kommunala försörjnings-

program, t.ex. Glesbygdsverket och IT-företagen. Landstingsförbundet är

positivt till överläggningar med Svenska Kommunförbundet i denna

fråga. Förbundet framhåller att sådana program i flera regioner kan

bygga på strategiplaner som redan utarbetats.

Ett antal remissinstanser, t.ex. Länsstyrelsen i Västra Götalands län

och SEKO vill dessutom göra de kommunala programmen mer eller

mindre obligatoriska eller koppla dem som villkor för statligt stöd.

Borlänge kommun menar att det är naturligt att tänka sig att ansvaret för

planering av utbyggnaden av IT-infrastrukturen sammanförs med

kommunens övriga planeringsverksamhet. Malmö kommun vill att

kommunerna ska ha en ägarliknande kontroll över accessnäten och nöjer

sig därmed inte med frivilligt upprättade program. Tele 2 anser att

kommuner bör åläggas skyldighet att upprätta program för bredbands-

försörjning till vägledning för eventuellt eget men också för andras

nätbyggande.

Några, tex. Svenska Kommunförbundet, Sandvikens och Ovanåkers

kommuner, Sollefteå kommun och STUNS anser att arbetet med att ta

fram program skall ges statligt stöd.

Skälen för regeringens bedömning

Behovet av en nationell helhetsbild

Det finns behov av ett nationellt infrastrukturprogram för att skapa en

helhetsbild av behovet av IT-infrastrukturen samt att ge underlag till

principer för ansvarsfördelningen mellan staten och övriga aktörer. En

viktig utgångspunkt är att programmet i första hand ska vara vägledande

och underlätta en utbyggnad i marknadens regi, samtidigt som grund-

läggande krav att åstadkomma en tekniskt sammanhängande helhet

uppfylls.

Regeringen har därför beslutat uppdra (Dir. 2000:04) åt en särskild

utredare att överväga dessa frågor, liksom också de organisatoriska

formerna för en fortsatt statlig medverkan. Utredaren skall som ett av

underlagen för sina bedömningar använda kommuners och landstings

prioriteringar av ledningsbehoven. Länsstyrelserna och de regionala

självstyrelseorganen har i regleringsbrev respektive villkorsbeslut för

år 2000 fått i uppdrag att lämna de underlag rörande bedömning av

framtida IT-infrastruktur som utredaren begär. Där det finns samarbets-

organisationer som redan har gjort eller inlett arbete på regionala

infrastrukturprogram, bör utredaren samråda även med dessa. Även

information och bedömningar från andra aktörer kan ge ett värdefullt

bidrag.

Utredaren skall också föreslå under vilka former staten bör medverka i

nätutbyggnaden i första hand för att stimulera den kommersiella

utbyggnaden, exempelvis genom upphandling, långivning eller genom att

staten går in som hel eller delvis nätägare. Av direktiven framgår att

också möjligheten att med stöd av tillståndsvillkor enligt 15 § telelagen

erhålla tillgång till erforderlig öppen ledning skall utredas. I 15 §

telelagen finns en bestämmelse om vilka villkor som får knytas till ett

tillstånd att bedriva televerksamhet. Ett sådant villkor är att, med

beaktande av tillgänglig kapacitet, tillhandahålla nätkapacitet åt den som

efterfrågar sådan. En viktig förutsättning i detta sammanhang är att både

Sveriges och EU:s regler beaktas samt att ledningarna blir tillgängliga på

konkurrensneutrala villkor.

Utredaren har därför även fått i uppdrag att försöka klarlägga i vilken

utsträckning det redan finns lämplig kanalisation för ledningsdragning, i

marken eller luften, bl.a. med kommuners och berörda myndigheters

hjälp.

Programmet skall behandla även andra förutsättningar som kan kräva

statens medverkan och som behövs för att underlätta en utbyggnad av ett

bredbandsnät. Programmet bör även innehålla förslag till regler och

riktlinjer som garanterar säkerheten och framkomligheten i ett

landsomfattande nät. I den mån detta faller inom det område som regleras

genom telelagen bör tillsynsmyndigheten göras uppmärksam på

eventuella regleringsbehov som framkommer i utredningen.

Programarbetet förutsätter medverkan från kommuner och landsting.

Dessa antas av eget intresse utforma lokala och regionala försörjnings-

program, som kan användas som ett av underlagen för det nationella

programmet.

Det regionala nätet

Det föreslagna infrastrukturprogrammet gäller hela landet. Utredningen

avgränsade ett eventuellt statligt stödåtagande till de glesare befolkade

delarna av Sverige med totalt omkring 30 procent av befolkningen, vilket

i stort sett omfattar området utanför kommunernas huvudorter.

Regeringen delar delvis denna bedömning men ytterligare avgränsningar

måste dock göras. Många mindre orter som t.ex. ligger i närheten av

större orter kan komma att få transportnät genom marknadens försorg.

De mer glesbefolkade delarna finns inte enbart inom de delar av landet

som uppfyller villkoren för regionalpolitisk stödgivning till företag.

Eventuellt stöd till investeringar i ledning som ingår i en nationell

infrastrukturpolitik kommer därför inte att följa samma regler som

regionalpolitiskt stöd till företag. Ett IT-stöd skulle kunna vara en del av

en kombinerad infrastruktur och regionalpolitik.

Transportnätet förväntas i stor utsträckning förverkligas av

marknadens och andra icke statliga aktörer. Det är därför viktigt att

osäkerhet om statens intentioner inte hämmar andra aktörers

investeringsvilja. Utredaren bör göra en bedömning av de transport-

nätsförbindelser som bör prioriteras av regional- och näringspolitiska

skäl och som inte bedöms komma till stånd under de närmaste fem åren

på helt kommersiella grunder. För statligt stöd till dessa nät har för åren

2000 2004 reserverats 2,625 miljarder kronor.

I ett av alternativen enligt direktivet bör bara sådana sträckor ingå där

lämplig IT infrastruktur helt saknas. Ett annat alternativ är att prioritera

orter som har ett stort inslag av företag som för sin verksamhet är

beroende av IT kommunikation.

Utredarens prioriteringsuppgift omfattar inte accessnätet, t.ex.

fastighetsnät, dvs. nät inom exempelvis ett bostadshus eller en

fabriksanläggning. Därmed har också en gräns dragits gentemot stöd till

fastighetsägare, företag och andra slutanvändare. Transportnätet

förutsätter accessnät som når abonnenterna, varför de båda delarna har ett

starkt samband. I de kommunala programmen kommer bl.a. att behöva

uppmärksammas hur man når fram till accessnäten med kanalisation.

Inom regionalpolitiken finns redan olika former av företagsstöd.

Lokala transport- och accessnät

Den delen av transportnätet som ovan beskrivits som ett regionalt nät är

avsett att stimulera förbindelser mellan orter i kommunen där marknaden

inte bedöms tillgodose behoven. För att abonnenterna skall kunna

komma ut på det riksomfattande nätet krävs ett s.k. accessnät. Detta är

kostnadskrävande och nätinvesteringen per abonnent blir högre i

glesbygd eftersom antalet abonnenter blir färre och avstånden längre.

På samma sätt som när det gäller det regionala nätet kan det finnas

delar av accessnätet som inte bedöms komma till stånd på kommersiella

grunder. En kommun kan av näringspolitiska eller andra skäl välja att

prioritera utbyggnad av accessnätet i vissa delar av kommunen. För att

underlätta en utbyggnad också i gles bygd bör en kommun kunna få

möjlighet att söka om stöd för att ordna anslutning med hög

överföringskapacitet. Stödet bör avse fastigheter där anslutning skulle bli

avsevärt dyrare för abonnenterna än i normala fall.

Stödet bör förenas med villkor. Sådana villkor kan vara att nätet skall

kunna hyras av alla operatörer och att priserna är rimliga och enhetliga

inom kommunen. Vidare skall det finnas ett lokalt försörjningsprogram.

Ansökningarna från kommunerna skall prövas utifrån ovannämnda

villkor och regional- och näringspolitiska grunder.

Det bör framhållas att kommunala initiativ vad gäller utbyggnad av

accessnät är ett frivilligt åtagande för kommunerna. Det statliga stödet

bör täcka endast en mindre del av utgiften. Slutligen bör villkoren för

stödet vara så utformade att kommunerna redan vid sitt beslut om en

eventuell utbyggnad ha rimliga möjligheter att bedöma möjligheterna att

få del av stödet.

Regeringen kommer att ge utredningen om infrastrukturprogram för

bredbandskommunkation (Dir. 2000:04) tilläggsdirektiv att lägga fram

ett förslag om utformningen av kriterier och organisation för detta stöd.

Utredningen skall också analysera den kommunala likställighetsprincipen

för att undvika att kommunen gynnar vissa grupper framför andra samt

stödets förenlighet med EG:s statsstödsregler. Vidare skall utredningen

lämna förslag på hur den totala ramen om 3,2 miljarder kronor skall

fördelas mellan stöd till kommunerna och skattelättnad för

bredbandsanslutning enligt nedan samt formerna för utbetalning av det

kommunala stödet. Avsikten är att stödet skall börja gälla den 1 juli 2000

och att utbetalningar kan börja ske efter den 1 januari 2001.

Skattelättnad för bredbandsanslutning

Regeringens bedömning: En skattelättnad bör övervägas för fysiska

och juridiska personer som haft utgifter för en anslutning för

datakommunikation som innebär en väsentlig kapacitetshöjning i

förhållande till överföringskapaciteten i det normala telefonnätet.

Skattelättnaden, som bör kunna utformas som en skattereduktion, bör

avse anslutningsutgifter över ett visst belopp och motsvara en mindre

del av utgiften. Frågan bör utredas med inriktning på att ny

lagstiftning skall kunna träda i kraft den 1 januari 2001.

Remissinstanserna: Vid remissbehandlingen av betänkandet

Bredband för tillväxt i hela landet (1999:85) har några remissinstanser

berört frågan om behovet av att stimulera utbyggnaden av accessnäten.

IT Norrbotten anser att en skattereduktion kan vara ett lämpligt sätt. Det

skulle kunna bidra till att även villaområden kan få bredbandsaccess

samtidigt som det framhålls att man dock måste vara öppen för många

olika tekniker i accessnätet. Även Centrum för Distansöverbryggande

Teknik (CDT vid Luleå Tekniska Högskola) förordar en skattereduktion

eller någon annan form av stimulans för utbyggnaden av accessnät. Både

Telia och SABO menar att ett stöd kan behöva ges till slutanvändaren för

att åstadkomma en lokal utbyggnad av ny IT-infrastruktur med

bredbandskapacitet, särskilt i glesbygdsområden. Föreningen PROMISE

(Producenter av Interaktiva Medier i Sverige) föreslår att

infrastrukturaktörerna skall få ett bidrag (i form av ett räntefritt lån på

20 år) med 20 000 kronor per hushåll i de delar av landet som av IT-

infrastrukturutredningen betecknas som ointressanta för den

kommersiella utbyggnaden.

Skäl för regeringens bedömning: I likhet med flera remissinstanser

bedömer regeringen att det finns ett behov av en viss stimulans till

bredbandsanslutning av de hushåll som finns utanför tätorterna.

Stimulansen bör lämpligen kunna ges som en skattelättnad i form av en

skattereduktion. Därmed undviks även effekter på det kommunala

skatteunderlaget. Skattereduktionen bör riktas mot de anslutningar som

är avsevärt mer kostnadskrävande än i normala fall. Ett sätt att göra det är

att skattereduktion enbart ges för anslutningsutgifter som överstiger ett

visst belopp och att den utgör en relativt låg andel av den totala

kostnaden. Skattelättnaden skall tillsammans med det kommunala stödet

till accessnät uppgå till 3,2 miljarder kronor. Utredningen om

infrastrukturprogram för bredbandskommunikation (Dir 2000:04) skall

lämna förslag till fördelningen av stödet mellan de två stödformerna och

hur stödet kan begränsas till totalt 3,2 miljarder kronor.

Det är viktigt att skattereduktionen kan utformas så att den är enkel att

tillämpa av skatteförvaltningen och lätt att administrera. Regeringen

avser att utreda den närmare utformningen av skattereduktionen och

förelägga riksdagen ett lagförslag. Lagen bör träda i kraft den

1 januari 2001 och skattereduktionen bör medges första gången vid

taxeringen 2002.

Statens ansvar för säkerhet och regler

Utredningens förslag: Överenstämmer med regeringens bedömning

angående att säkerhetsfrågor av olika slag måste uppmärksammas

särskilt vid uppbyggnad av nya nät med många ägare och operatörer

Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalar sig om denna

fråga betonar samtliga statens ansvar, t.ex. IT kommissionen,

Statskontoret, PTS, SIKA, STUNS (Samverkan mellan universiteten i

Uppsala, näringsliv och samhälle), Kommunförbundet, Landstings-

förbundet och Stadsnätsföreningen.

Skälen för regeringens bedömning: Staten skall ha ett övergripande

ansvar för säkerheten i den tekniska infrastrukturen i allmänt tillgängliga

telenät. En stor del av de regler som ska tillämpas för att näten skall

fungera har utvecklats inom branschen. Staten måste dock, i takt med att

IT-infrastrukturen blir en alltmer betydelsefull del av samhället, ytterst

garantera att den kan fungera på ett tillförlitligt sätt. Staten kan främja

genom lagar och regler samt genom att stimulera bransch i

säkerhetsfrågor. Att främja säkerheten är en naturlig statlig roll, som

dock måste finna former som passar branschens speciella karaktär. Post-

och telestyrelsen (PTS) har särskilt analyserat telelagen för att klarlägga

dess tillämpning på Internettrafiken (Post- och telestyrelsen: Telelagen

och Internet, rapport 8 oktober 1999). Vad gäller säkerhet konstaterar

PTS att telelagens regler om god funktion och säkerhet i näten också

gäller för Internetoperatörerna. Som tidigare nämnts skall PTS utreda

vilka krav som telelagen ger möjlighet att ställa på operatörerna för att

kunna upprätthålla driften av den svenska delen av Internet utan att vara

beroende av funktioner i utlandet.

Teknikneutralitet

Utredningens förslag: Att staten inte i detalj skall peka ut tekniska

lösningar överensstämmer med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: LO, Telia och[REDACTED_EFTERNAMN] instämmer.

KFB vill starkt understryka statens teknikneutralitet, beroende på såväl

den tekniska osäkerheten som att användarnas preferenser inte kan

förutses.

Statskontoret och REK (Riksföreningen för Elektronisk Kunskaps

överföring) anser att staten bör upprätthålla neutralitet mellan

tekniklösningar men när det gäller stomnätet mellan kommunernas

huvudorter finns det emellertid goda skäl för att staten tar ställning för ett

fibernät.

SIKA instämmer med kravet på statlig teknikneutralitet men om de

föreslagna programmen skall ge vägledning för konfigurationer av

ledningar och kanalisation är det enligt SIKA svårt att se hur synpunkter

på teknikval kan undvikas.

Några remissinstanser bl.a. Luleå tekniska högskola, Svenska

Stadsnätsföreningen, IT kommissionen och STOKAB framhåller valet av

fibernät som det självklara tekniska valet.

KK stiftelsen och IT kommissionen anser att ställning för IP-tekniken

skall tas.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 1996 års IT-proposition

bör statsmakterna inte låsa fast sig i bestämda uppfattningar om

teknikval. Detta krav kan, som några remissinstanser framhållit, vara

svårt att upprätthålla strikt, allteftersom statliga instanser blir alltmer

involverade i ställningstaganden av olika slag som rör de nya teknikerna.

Det är dock viktigt att hålla fast vid denna strävan till neutralitet,

eftersom det är omöjligt att med säkerhet hävda att t.o.m. de tekniska

lösningar som i dag anses särskilt tillförlitliga inför framtiden, verkligen

kommer att förbli de bästa på längre sikt. Vidare kan den konkreta

tekniken komma att variera beroende på lokala och speciella

förutsättningar.

För förbindelsen från slutanvändaren, accessnätet och delar av detta,

t.ex. fastighetsnät, dvs. nät inom exempelvis ett bostadshus, finns många

tekniska lösningar. Det går inte i dag att säga hur hushållens och

företagens IT-användning kommer att utvecklas på längre sikt. Det är

därför naturligt att staten inte förordar den ena eller andra tekniska

lösningen för accessnäten. Under förutsättning att den grundläggande

infrastrukturen har tillräcklig kapacitet, säkerhet och flexibilitet, går det

att välja nya lösningar för accessnäten den dag då användarnas behov

kräver det och den tekniska utvecklingen medger det. Utan att frångå

kravet på teknikneutralitet, är det viktigt att staten genom sina åtgärder

främjar möjligheterna att välja långsiktigt hållbara infrastrukturlösningar

förutsättningar.

Ett stomnät till alla landets kommuner

Regeringens bedömning: Ett stomnät bör skapas med hög överförings-

kapacitet till alla kommuner. Tillgängligheten i nätet skall vara hög så att

konkurrens, låga priser och en snabb utveckling främjas av att ett stort

antal aktörer har möjlighet att nyttja nätet. Konkurrens skall skapa

förutsättningar för låga och så långt möjligt avståndsoberoende priser i

hela landet. Det ska vara möjligt för alla tjänsteleverantörer som så

önskar att få tillgång till ledningen och huvudorterna i alla kommuner bör

nås.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens

bedömning. Utredaren föreslog att staten skulle ta initiativ till att

samordna kommunerna inför byggandet av ett stomnät med öppen

bredbandsledning bl.a. mellan alla kommuners huvudorter. Utredaren

föreslog även bildandet av ett statligt marknadsbolag enbart för IT-

infrastruktur, SweNet AB, som skulle få möjlighet att utnyttja ledning

och kanalisation hos i första hand Svenska kraftnät och, om möjligt,

Banverket, Vägverket och Vattenfallsbolagen. Motivet var att förbättra

utbudet av öppen IT-infrastruktur.

Remissinstanserna: Remissvaren ger ett starkt stöd för en

uppbyggnad av ett rikstäckande, öppet och operatörsoberoende

bredbandsnät eller stomnät. Samtliga intresseorganisationer och

regionala, lokala organ anser att utbyggnaden av ett rikstäckande

bredbandsnät eller stomnät är angelägen. Industriförbundet framhåller

behovet av ett stomnät och anser att ett strukturprogram omgående

 måste upprättas för hur ett stomnät med bredbandskapacitet skall

förbinda Sveriges kommuner.

Vidare tillstyrker exempelvis PTS, Statskontoret, Glesbygdsverket,

Länsstyrelserna i Gävleborgs län och Norrbottens län, Svenska

Kommunförbundet. Konkurrensverket förordar konkurrenslinjer om att

låta marknaden svara för investeringar i olika slags nät. Några stöd för att

föregripa en, konkurrenslösning har inte redovisats av utredaren.

Nätbolagen är mer tveksamma och majoriteten avstyrker förslaget i

utredningens form. Svenska kraftnät, Sydkraft och Vattenfall AB hänvisar

till nätbolagens samarbete kring uppbyggnaden av optokabel på

befintliga kraftledningar. Banverket anser att utredningen fokuserar för

mycket på möjligheten till uthyrning av svart fiber och framför att

Banverkets nät är efterfrågestyrt, vilket innebär att den tillgängliga

kapaciteten ökar i takt med efterfrågan. Även Telia påpekar att nätet är

efterfrågestyrt. Ett fåtal nätbolag och myndigheter tar inte ställning till

bredbandsutbyggnad överhuvudtaget.

Stödet för idén med SweNet AB är störst på regional och lokal nivå.

Direkt berörda organisationer som Svenska kraftnät, Sydkraft och

Vattenfall avstyrker förslaget och menar att ett gemensamt ägt bolag är

ett mera realistiskt alternativ. Telia avstyrker förslaget med motiveringen

att det rubbar marknadsförutsättningarna. Svenska kommunförbundet

anser att kommunerna bör ges möjlighet att vända sig till såväl privata

som olika statliga aktörer på marknaden. Ett synpunkt som framförs i

flera av remissvaren är ett mer fristående SweNet AB.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt IT-infrastruktur-

utredningen råder brist på ledning med hög överföringskapacitet för

uthyrning till operatörer. Det finns ett behov av en högre

överföringskapacitet i näten på grund av den snabba IT-utvecklingen. I

dag är utbudet av sådana nät inte tillräckligt för att möta efterfrågan.

Enligt utredningen skulle ett ökat utbud av ledning med

bredbandskapacitet kunna pressa priser och öka konkurrensen på

marknaden. Därmed skulle utvecklingen och expansionen av IT-

användningen gynnas. Sedan betänkandet lämnats till regeringen har

marknadssituationen ändrats såtillvida att Telia nu förklarat sig berett att

upplåta ledning i fibernätet alternativt, då tillgång till separata fiberpar

inte medges, våglängder på fibernät mellan olika orter. Förfrågningar till

Telia om möjlighet och avgifter för att tillhandahålla såväl ledning i

fibernätet och våglängder har emellertid visat att Telias utbud är

begränsat. Utbudet av ledning ökar för närvarande kraftigt särskilt i de

tätbefolkade delarna av landet, dock gäller det i huvudsak på stora stråk i

stomnät, medan tillgången fortfarande är mycket begränsad i andra delar

av landet. Om utbudet av ledning ökade även i de glest befolkade delarna

av landet, skulle priset på ledning kunna pressas vilket i sin tur skulle

gynna konkurrens bland operatörerna och därmed också gynna

utvecklingen och expansionen av IT-användning.

För att få klarhet i de kommersiella förutsättningarna för ett initiativ i

direkt anslutning till det statsägda nätet gav regeringen den

14 oktober 1999 i uppdrag till affärsverket Svenska kraftnät att utreda de

kommersiella förutsättningarna för uthyrning av öppen ledning samt

ökad datatransmissionskapacitet på marknaden genom en accelererad

utbyggnad av optokabel på i första hand stamnätet för starkströms-

ledningar. Genom att en eller flera optofiberkablar placeras på redan

existerande stolpar, skulle dessa kunna utnyttjas på ett sätt som kan sänka

investeringskostnaden i jämförelse med att gräva ner kablar. Svenska

kraftnät har bildat ett bolag för ändamålet. Investeringen finansieras på

marknadsmässiga grunder.

Regeringens uppfattning, som också tidigare redovisats i

budgetpropositionen (1999/2000:1, utg.omr. 22), är att det första steget i

utvecklingen mot en tillgänglig infrastruktur med hög överförings-

kapacitet tas genom utbyggnad av ett stomnät för bredbands-

kommunikation mellan landets alla kommuner på marknadsmässiga

villkor. Svenska kraftnäts uppdrag är att erbjuda svart fiber på

marknadsmässiga villkor. Ett sådant nät utgör början av utvecklingen

mot en högre kapacitet i nätet som helhet. Remissbehandlingen visar att

det finns ett starkt stöd för ett utbyggt stomnät för bredbands-

kommunikation. Några remissinstanser har dock en avvikande

uppfattning. Det ankommer på regeringen att fatta nödvändiga beslut.

Investeringskostnader för ett nationellt optofibernät som når fram till

varje kommunhuvudort har beräknats till ca 2,5 miljarder kronor.

5.5.5 Informationsteknikens betydelse för regional utveckling

och utjämning

Regeringens bedömning: Tillgång till modern informationsteknik till

konkurrenskraftiga priser bör finnas för att näringslivet i hela landet

skall kunna utvecklas så att det bidrar till den ekonomiska tillväxten.

För att hela Sverige skall leva och utvecklas bör även företag i

regionalpolitiskt prioriterade regioner snabbt få tillgång till denna

teknik så att de kan konkurrera på mer likvärdiga villkor med företag i

övriga landet. I detta syfte bör särskilda åtgärder vidtas, bl.a. för att

stimulera utbyggnaden av transportnätet i dessa områden.

Skälen för regeringens bedömning: Sveriges ekonomi växer för

närvarande mycket snabbt. För att denna utveckling skall kunna fortsätta

är tillgång till modern informationsteknik till konkurrenskraftiga priser

för företag i hela Sverige av avgörande betydelse.

Den nuvarande tillväxten är dock ojämnt fördelad över landet. Detta

gäller även verksamheter inom informationstekniken. Dess snabba

utveckling har hittills framförallt lett till ökad sysselsättning i

storstadsregionerna. Det finns dock många exempel på framgångsrika

verksamheter i branschen i olika delar av landet. Informationstekniken

rymmer således möjligheter att undvika oacceptabla regionala skillnader.

En ojämnt fördelad tillväxt kan på sikt också påverka den totala

tillväxten negativt. En mer balanserad regional utveckling i dessa

avseenden innebär fördelar för hela landet, alltifrån glesbygd till

storstäder.

Regeringen har därför bl.a. tillsatt en utredning om den framtida

regionalpolitiken (N 1999:01). Den har i uppgift att utarbeta en strategi

för regional balans och föreslå vilka medel som kan behövas för att

uppnå detta mål. I direktiven till utredningen nämns den accelererande

utvecklingen av informationstekniken som en väsentlig förändring i

förutsättningarna att bedriva regionalpolitik i Sverige.

Regeringen bedömer det som avgörande för näringslivets framtida

utveckling i regionalpolitiskt prioriterade regioner att den nya tekniken

kan spridas så att även företag i dessa områden kan delta i den fortsatta

utvecklingen och tillgodogöra sig de kostnadsfördelar som den medför

för både tillverknings- och tjänsteföretag.

Som tidigare nämnts bedöms en sådan spridning också kunna komma

till stånd på marknadsmässiga villkor i större delen av landet. Samtidigt

finns det risk att denna utveckling inte når ut tillräckligt snabbt till delar

av de regionalpolitiskt prioriterade områdena för att i tid motverka de

ökade regionala obalanserna. Den teknik som skulle kunna överbrygga

avstånden i landet får inte på grund av stora skillnader i tillgänglighet,

taxor och kapacitet bli ytterligare en klyfta mellan storstad och glesbygd.

Med regionalpolitiskt prioriterade regioner avses i första hand områden

i främst norra och västra Sverige, men även i Småland, som omfattas av

de nationella stödområdena A och B för vissa företagsstöd och/eller av

EG:s strukturfonders mål 1 eller mål 2-områden. Härtill kommer gles-

och landsbygdsområden, med delvis andra förutsättningar och problem,

som finns även i andra delar av landet.

Den nya tekniken innebär en stor utvecklingspotential för näringslivet i

områden med långa avstånd till större marknader genom att den kan

överbrygga avstånd och även möjliggöra olika former av distansarbete.

Hittills har dock de största sysselsättningseffekterna uppstått i tillväxt-

orter. På många håll i landet har dock olika former av teleföretag som

tillhandahåller avståndsoberoende tjänster etablerats, bl.a. med hjälp av

regionalpolitiska företagsstöd.

Hittills har merkostnaderna för företag i de från regionalpolitisk syn-

punkt mest utsatta områdena, på grund av långa avstånd till marknader,

sämre servicegrad än i övriga landet, svårt att erhålla kvalificerad

personal, etc., delvis kompenserats med bl.a. nedsatta socialavgifter.

Regeringen bedömer, att det för utvecklingen av nuvarande och ett

lönsamt framtida näringsliv i dessa områden, är viktigare att företagen

snabbt tillförsäkras tillgång till ett transportnät för den moderna

informationstekniken och nättjänster på konkurrenskraftiga villkor, än att

de erhåller den generella kompensation som nedsatta socialavgifter

hittills inneburit. Inte i några delar av Sverige kan ett framtida näringsliv

konkurrera med omvärlden med låga arbetskraftskostnader. Både varor

och tjänster måste ges ett sådant kunskapsinnehåll att de kan bära upp

välfärdssamhället.

Sedan Sverige blev medlem i den Europeiska unionen måste också alla

företagsstöd anpassas till statsstödsreglerna i fördraget om upprättande

av den Europeiska gemenskapen. EG kommissionen, till vilken

medlemsländerna bl.a. delegerat befogenheten att utfärda riktlinjer och

att övervaka att dessa följs, beaktar inte alltid, enligt regeringens

uppfattning, de särskilda regionalpolitiska problem som Sverige har i

jämförelse med andra medlemsländer.

EG kommissionen har bl.a. inte godkänt stödformen nedsatta social-

avgifter trots att förhandlingarna om detta fortsatt efter att riksdagen

beslutat om betydande inskränkningar i dess omfattning. Regeringen har

därför tvingats att från den 1 januari 2000 tills vidare se till att stöd-

formen inte tillämpas. I annat fall kan de företag som kommer i

åtnjutande av nedsättningen bli återbetalningsskyldiga. Kommissionen

har dessutom nyligen inlett s.k. formellt granskningsförfarande gentemot

Sverige beträffande stödformen.

Regeringen bedömer mot denna bakgrund att det inte är försvarligt att

längre vänta på att stödformen nedsatta socialavgifter eventuellt skall

komma att godkännas av EG kommissionen i en oviss framtid och i

mycket inskränkt omfattning. De regionalpolitiska medel som frigörs

avser regeringen i stället föreslå riksdagen skall användas för att på andra

sätt förbättra förutsättningarna för näringslivet i de regionalpolitiskt mest

utsatta områdena, dvs. i huvudsak de områden som tidigare haft nedsatta

socialavgifter.

Ett användningsområde är att delvis finansiera den utbyggnad av det

transportnät för informationsteknik som just beskrivits i den mån det inte

kan ske på kommersiella grunder.

Bl.a. härigenom bedömer regeringen att goda förutsättningar i form av

teknisk infrastruktur kommer att skapas för företag i dessa områden.

Nästa viktiga steg är att företagen på olika sätt kan tillämpa tekniken för

att uppnå de fördelar som den bedöms kunna medföra. Många aktiviteter

pågår redan över hela landet för att främja användningen i t.ex.

småföretag. Närings- och teknikutvecklingsverket gör för närvarande en

inventering av dessa aktiviteter och avser att till halvårsskiftet kunna

lämna förslag som gynnar denna utveckling.

Ett ytterligare användningsområde för de nämnda regionalpolitiska

medlen kan således vara att på olika sätt särskilt främja användningen av

tekniken i företag i främst de områden där de hittills haft nedsatta

socialavgifter. Detta kan också komma att vara av betydelse för

exempelvis vissa av de orter för vilka regeringen nu genomför ett särskilt

omställningsprogram på grund av förändringar inom försvarsmakten.

Även andra regionalpolitiska medel avses användas i detta syfte.

Den regionalpolitiska utredningen kan också senare förväntas komma

med förslag till åtgärder som är värdefulla för näringslivet i dessa

områden.

För anslutning för datakommunikation kan även företag i viss

utsträckning erhålla skattereduktion i enlighet med vad som tidigare

sagts.

För följdinvesteringar i företagen, t.ex. i maskiner utrustade med

avancerad informationsteknik, som bedöms lönsamma och inte komma

till stånd utan statligt stöd finns i de regionalpolitiskt prioriterade

områdena redan nu möjligheter för att erhålla stöd i form av t.ex.

regionalt utvecklingsbidrag, landsbygdsstöd eller småföretagsstöd.

Företrädesvis företag inom tjänstesektorn kan erhålla sysselsättnings-

bidrag i samband med att de expanderar eller lokaliserar ny verksamhet

inom stora delar av de nationella stödområdena A och B. Sistnämnda

stödform har på senare tid bl.a. medverkat till en snabb expansion av

teleföretag som tillhandahåller olika former av kvalificerade tjänster i

dessa stödområden.

Ett snabbt utbyggt transportnät för informationstjänster över hela

landet, ett bidrag till finansiering av anslutningar till detta nät för vissa

företag och hushåll, en fungerande konkurrens som främjar likvärdiga

villkor för utnyttjande i hela landet, bedömer regeringen samman-

fattningsvis vara de mest effektiva åtgärder som nu kan vidtas för att

skapa goda förutsättningar för att näringslivet i hela landet skall

utvecklas och bidra till fortsatt ekonomisk tillväxt. För att hela Sverige

skall leva och utvecklas är det motiverat att vidta särskilda åtgärder för

att företag i de regionalpolitiskt mest utsatta delarna av landet skall få

tillgång till tekniken och för att främja användningen denna.

I detta avsnitt har främst behandlats förutsättningarna för näringslivet i

regionalpolitiskt prioriterade områden att skapa förutsättningar för håll-

bar ekonomisk tillväxt. Regionalpolitiken har också som mål att skapa

likvärdiga levnadsvillkor för medborgarna i hela riket. Förslaget om stöd

till lokala transport- och accessnät samt skattelättnad för bredbands-

anslutning är ett led i denna del av politiken.

5.5.6 Övriga insatser för den tekniska infrastrukturen

Tillgång till accessnät

Post- och telestyrelsen (PTS) har i september 1999 lämnat förslag till

ändringar i telelagen (1993:597) för att möjliggöra åtkomst till vissa

accessnät. Förslaget innebär att tillståndshavare enligt telelagen som är

anmälda till Europeiska kommissionen på grund av att de har ett

betydande inflytande på den svenska marknaden genom tillståndsvillkor

skall kunna ges skyldighet att ge tillgång till sitt accessnät på rimlig

begäran. Skyldigheten skall gälla på likvärdiga villkor och ersättningen

för upplåtelsen skall grunda sig på kostnaderna. Rätten att få tillgång till

accessnätet avses gälla för teleoperatörer som tillhandahåller teletjänster

inom ett allmänt tillgängligt telenät. I dagsläget är det endast Telia AB

som uppfyller kraven för att åläggas denna skyldighet.

Avsikten med förslaget är att främja konkurrensen på tjänster och

produkter inom accessnätet. Sedan telelagens tillkomst år 1993 har

konkurrensen utvecklats mycket positivt på vissa delar av telemarknaden

såsom internationell telefoni och mobiltelefoni. T.ex. finns för

närvarande ca 160 till PTS anmälda teleoperatörer. Andra delar av

telemarknaden har inte blivit föremål för samma starka konkurrens. Det

avser framförallt produkter och tjänster som i hög grad är beroende av

tillgången till ett accessnät, såsom lokal telefoni, abonnemang, ISDN

anslutning och bredbandsaccess.

Accessnätet står för merparten av de totala nätkostnaderna. Tillgången

till ett accessnät är av avgörande betydelse för att möjliggöra för en

operatör att kunna tillhandahålla produkter och tjänster i accessnätet och

därmed öka konkurrensen på området. Detta kan ske antingen genom

nyutbyggnad av accessnät, uthyrning av Telias accessnät eller

utnyttjande av befintliga alternativa accessnät.

Enligt en konsultation som PTS genomförde sommaren 1999 ansåg

aktörerna på marknaden att något alternativt accessnät för framförallt

hushållskunderna som kunde konkurrera med Telias accessnät inte skulle

finnas inom överskådlig framtid.

För utvecklingen av konkurrensen beträffande produkter och tjänster

såsom lokal telefoni, abonnemang, ISDN anslutning och ADSL

anslutning är således tillgång till accessnät av avgörande betydelse.

Beträffande bredbandsaccess kan det dessutom antas att utvecklingen av

tjänsten ur teknisk synvinkel, t.ex. avseende ADSL teknik, främjas om

konkurrens skapas i operatörsledet liksom utbudet av tjänsten snabbt kan

förväntas öka. Detta bör i sin tur komma konsumenterna till del i form av

lägre priser.

Kommissionen har i sitt meddelande Mot ett nytt regelverk för

infrastruktur för elektronisk kommunikation och tillhörande tjänster,

KOM(1999)539, beträffande konkurrensen i lokala nät (dvs. accessnät)

angett att brådskande åtgärder krävs för att öka konkurrensen inom de

lokala näten. Det framhålls att nationella tillsynsmyndigheter i många

medlemsstater håller på att införa krav på att monopoloperatörerna skall

göra sina lokala nät tillgängliga för konkurrerande tjänsteleverantörer.

Kommissionen välkomnar detta och anser att gemenskapen inte kan

vänta på att lagstiftning skall antas inom detta område. Kommissionen

kommer i stället att använda sig av rekommendationer och, i särskilda

fall, sina befogenheter enligt konkurrensreglerna i Romfördraget för att

uppmuntra en uppdelning av anslutningarna för lokala nät i hela EU.

I ett yttrande den 17 februari 2000 över kommissionens ovannämnda

meddelande ställde sig regeringen positiv till förslaget och angav att

tillgången till ett accessnät är av avgörande betydelse för att som operatör

kunna tillhandahålla produkter och tjänster i accessnätet och därmed öka

konkurrensen inom detta segment. Hänvisning gjordes till lagförslaget

om tillgång till accessnät.

Inom kommissionen har Generaldirektoratet Informationssamhället

tagit fram ett arbetsdokument som underlag för en rekommendation och

som f.n. är utsänt för konsultation. Rekommendationen förväntas antas i

april 2000. Den föreslagna rekommendationen skall också sättas i

samband med Kommissionens initiativ eEurope i vilket angivits att

åtkomst till tidigare monopoloperatörers accessnät som målsättning skall

finnas tillgängligt redan december 2000.

Inför fusionen med Telenor gjorde Telia ett åtagande i förhållande till

kommissionen att öppna sitt accessnät. I och med att fusionen inte

genomfördes gäller dock inte längre åtagandet. Telia har emellertid

förklarat att bolaget ändå avser att leva upp till åtagandet genom att

öppna sitt accessnät. Allmänt gällde att Telias åtagande var mer detaljerat

än PTS förslag. Motsvarande kan antas gälla ett frivilligt erbjudande från

Telias sida. PTS förslag anger i stället riktlinjer och bemyndiganden för

PTS att genom föreskrifter förtydliga skyldigheter när det gäller t.ex.

tekniska lösningar, samlokalisering och kostnadsmodell.

Ett utnyttjande av tillgång till accessnät fordrar i vissa fall

investeringar t.ex. i form av anslutningsledningar till och utrustning i de

lokalstationer som accessnätet utgår ifrån. En lagreglering om tillgång till

accessnät ger aktörerna på marknaden klara spelregler som bildar

förutsättning för långsiktiga investeringar på ett sätt som inte torde kunna

säkerställas om aktörerna hänvisas till att endast förlita sig på avtal som

med all sannolikhet kommer att innehålla tidsbegränsningar.

Starka skäl talar därför för att tillgång till accessnät görs möjlig och att

detta skall ske genom lagstiftning. Den senaste tidens tekniska utveckling

har emellertid inneburit att radio- och TV-tjänster samt andra tjänster

som kräver hög överföringskapacitet, t.ex kommunikation via Internet,

kan förmedlas även genom telenätet. Detta innebär att vissa

bestämmelser i yttrandefrihetsgrundlagen aktualiseras även när det gäller

telenät. Bestämmelsen i 3 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen innebär att

varje svensk medborgare och svensk juridisk person har rätt att sända

radioprogram genom tråd. Det kan inte uteslutas att en skyldighet att ge

tillgång till sitt accessnät innebär en begränsning av denna grundlagsfästa

rätt för nätinnehavaren. Frågans förhållande till yttrandefrihets-

grundlagen måste därför övervägas innan något förslag till lagstiftning

kan presenteras.

Risker för lokal monopolisering

IT-infrastrukturutredningen konstaterade att risker för monopolisering

kunde komma att uppträda, men utredde inte denna fråga närmare utan

föreslog en ny utredning inom detta område. Remissinstanserna bl.a.

Hyresgästernas Riksförbund framhåller kraftfullt risken för monopol i de

nya accessnät som nu växer fram. Man hänvisar till parallellen med

kabel TV näten, som man föreslår skall öppnas för konkurrens. Även

Konsumentverket påpekar samma risker för monopolisering.

Utvecklingen av de nya fastighetsnäten för bredbandskommunikation

har gått oerhört snabbt alltsedan 1999. En undersökning från Hyres-

gästernas Riksförbund (december 1999) visar att 138 bostadsföretag

fattat beslut eller kommer att fatta beslut inom 6 månader om utbyggnad

av fastighetsnät. I 81 av dessa företag kommer hyresgästerna inte att få

välja operatör. Man kan därför befara att det finns stora risker för lokal

monopolisering. Riskerna för monopolisering blir mindre om användarna

kan välja mellan såväl olika operatörer som accesstekniker, t.ex. via

kabel TV nät eller trådlös överföring, men i många bostadsområden

kommer sådana möjligheter att saknas. Risker för lokal monopolisering

är viktiga att förebygga. Regeringen har därför uppdragit åt PTS att

utreda frågan och därvid också belysa fastighetsägarens ansvar för

anläggning av fastighetsnät.

Tillgänglighet för funktionshindrade

Regeringens bedömning: En försöksverksamhet för personer med

funktionshinder bör inledas när det gäller möjligheterna till förbättrade

levnadsvillkor med hjälp av produkter och tjänster som kräver hög

överföringskapacitet inom telekommunikationsområdet. Formerna för en

sådan försöksverksamhet bör utredas. Fortsatta insatser bör göras för

utveckling och kompetensutveckling då det gäller IT för funktions-

hindrade.

Utredningens förslag: överensstämmer i stort med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Bl.a. Svenska Kommunförbundet, Landstings-

förbundet, SEKO och IT företagen tillstyrker förslaget utan vidare

kommentarer. PTS ställer sig positiv till att medverka i uppläggningen av

försöksverksamheten. Hjälpmedelsinstitutet tillstyrker förslaget, är berett

att åta sig ansvaret för försöksverksamheten och vill i samråd med PTS

och Socialstyrelsen utreda formerna för försöksverksamheten. Institutet

vill även inkludera personer med funktionshinder i glesbygd.

Synskadades Riksförbund tillstyrker förslaget, även om man anser att

bredband inte är det viktigaste inslaget för att stödja de synskadade.

Förbundet kräver en nationell IT-strategi för synskadade, innebärande

bl.a. att de synskadades datorhjälpmedel måste fungera tillsammans med

de operativsystem, gränssnitt och applikations-program etc. som ingår i

IT-infrastrukturen.

Statskontoret tar inte ställning till försöksverksamheten utan anser att

en kalkyl och en finansieringsmodell krävs innan några försök startas.

Skälen för regeringens bedömning: Den pågående utbyggnaden av

bredbandsnät och utvecklingen av tjänster som kräver hög nätkapacitet

kan ge ökade möjligheter för personer med funktionshinder att utnyttja

informationstekniken på ett effektivt och smidigt sätt. Personer med

funktionshinder skall ha tillgång till och kunna använda de IT-system

som byggs upp. Särskilda lösningar för personer med funktionshinder

skall så långt som möjligt undvikas. IT-systemen skall vara så flexibelt

utformade att de går att utnyttja av så många som möjligt och med

samma utrustning som andra. Den offentliga sektorn bör vara ett

föredöme och kunna ställa krav på tillgänglighet och användbarhet vid

upphandling av IT-system.

Det finns ett stort antal personer med olika funktionshinder där hjälp-

medel i form av rätt datorutrustning och tjänster som kräver anslutning

med hög nätkapacitet skulle kunna underlätta vardagen och innebära

både höjd livskvalitet för den enskilde och sänkta kostnader för

kommunala och andra stödinsatser. Med bredband kan det t.ex. bli

naturligt med telefonsamtal på teckenspråk genom att kvaliteten i

bildtelefonin blir bättre. Personer med rörelsehinder kan snabbare få

information om tillgängliga platser och tjänster av olika slag. Nya

tjänster och tillämpningar kan bidra till att överbrygga

kommunikationsklyftor mellan personer med funktionshinder och andra.

Samtidigt finns en risk för att nya kommunikationsmönster och ny

teknik kan innebära att personer med funktionshinder ställs utanför

utvecklingen och således inte har möjligheter att ta del av de positiva

effekterna som t.ex. tjänster som kräver hög kapacitet i näten kan

medföra. Nya tjänster och avancerade produkter inom IT-området måste

därför göras tillgängliga och användbara för alla. En generell

tillgänglighet är samhällsekonomiskt lönsam och bör eftersträvas. En

satsning från statens sida bör på olika sätt innehålla åtgärder som säker-

ställer en sådan utveckling.

Mot bakgrund av ovanstående och av resultatet av den utvärdering av

telekommunikationsområdet med inriktning mot funktionshindrades

behov som föreslogs i proposition (1995/96:86) Funktionshindrades

tillgång till teletjänster gör regeringen bedömningen att det är viktigt att

behoven hos personer med funktionshinder beaktas tidigt i en satsning

inom bredbandsområdet. Regeringen har inom ramen för den år 1998

beslutade handlingsplanen för äldrepolitiken beslutat om medel för olika

satsningar inom IT-området. Regeringen stöder också det av

Hjälpmedelsinstitutet föreslagna IT-programmet och har avsatt

60 miljoner kronor för finansiering av programmet. Detta program är i

gång och bedrivs i nära samarbete med användargrupper och avser bl.a.

ett försök med nya IT-tillämpningar, utveckling, anpassning och

utvärdering av IT-baserade produkter och tjänster liksom utveckling av

kompetens hos brukarna och inom handikapprörelsen. Det är angeläget

att komplettera dessa insatser med att få kunskap om vilka som skulle

kunna ha nytta av bredband, vilka praktiska och tekniska förutsättningar

som måste vara uppfyllda, vilka speciella anpassningar som måste göras,

vilken utrustning som kan behövas, vilket IT-stöd som kan behövas samt

vilka extra kostnader som kan uppkomma för den enskilde. Regeringen

avser därför att utreda förutsättningarna för hur en försöksverksamhet

med denna inriktning kan läggas upp. Pågående forskningsprojekt vid

PTS för en samhällsekonomisk utvärdering av tjänster för personer med

funktionshinder bör kunna användas som utvärderingsmetod för att

bedöma värdet av lämnade stöd.

Ett internationellt arbete pågår med syfte att skapa tillgänglighet till

Internet för personer med funktionshinder. Initiativet, Web Accessiblity

Iniative, är knuten till det generella utvecklingsarbete av Internet som

genomförs av World Wide Web Consortium, W3C. Tillgänglighets-

arbetet stöds ekonomiskt av regeringarna i USA och Canada, av EU

kommissionen, samt av några av de största IT-företagen. Sverige bör

aktivt delta i detta initiativ.

I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken (prop.

1999/2000:79) behandlas en rad frågor vad gäller tillgänglighet för

personer med funktionshinder, och en särskild utredning aviseras i denna

proposition som bland annat ska se på IT-området.

5.5.7 Samhällets informationsförsörjning

Regeringens bedömning: En strategi bör utformas för att effektivisera

och underlätta tillgängligheten till den offentliga informationen och för

att stimulera utveckling av elektroniska informationstjänster.

Skälen för regeringens bedömning: Offentlig information efterfrågas

i ökande utsträckning i elektronisk form av både medborgare och

näringsliv. Sverige har en lång erfarenhet av breda och grundläggande

elektroniska tjänster. Det finns ett antal databaser med grundläggande

information som fungerar i samverkan mellan näringsliv och förvaltning.

Det finns också en tradition av samarbete för att utveckla samhällets

informationsförsörjning. Satsningar på nya tjänster som bygger på

elektronisk information görs nu i offentlig förvaltning, i näringslivet och

i samhället i övrigt. Att ha väl fungerande system för information om

grundläggande fakta från den offentliga sektorn är betydelsefullt i flera

avseenden. För det första är det, av demokratiska skäl angeläget att

enskilda får en god insyn i samhället och de produkter som är resultatet

av det arbete som bedrivits inom den offentliga förvaltningen. För det

andra har en väl fungerande informationsspridning stor betydelse för

effektiviteten i den offentliga förvaltningen självt. Att göra grund-

läggande information från den offentliga sektorn tillgänglig är också en

betydelsefull faktor för tillväxt och välfärden.

Bedömningar utomlands och i Sverige tyder på att närmare hälften av

dagens elektroniska informationsmarknad baseras på material från

offentliga källor.

Utvecklingen av informationstekniken innebär att praktiskt taget all

offentlig information kommer att vara elektroniskt producerad, lagrad

och distribuerad för att effektivisera den offentliga verksamheten.

Särkostnader för att ta fram och leverera information till medborgare och

företag blir i det läget små. Riksdagen har redan tidigare tagit ställning

till statens roll på informationsområdet genom bl.a. beslut om en

nationell IT-strategi (prop. 1995/96:125, bet. 1995/96:TU19, rskr.

1995/96:282) och beslut om förvaltningspolitiken (prop. 1997/98:136,

bet. 1997/98:KU31, rskr. 1997/98:294). Regeringen fortsätter arbetet

med att skapa tydliga regler för samhällets informationsförsörjning, för

att bättre utnyttja befintliga informationskällor samt eventuellt skapa nya

tjänster.

Av den grundläggande informationen som finns i samhället har

rättsinformationen i många avseenden en särställning. Lagar,

förordningar och andra föreskrifter utgör en av hörnstenarna för ett

ordnat och organiserat samhällsliv. De reglerar det offentligas

verksamhet och förhållandet mellan det offentliga och det enskilda

inbördes. Rättsordningen bygger på principen att medborgarna skall

känna till de föreskrifter som har beslutats och kungjorts. För att

underlätta för allmänheten att skaffa sig information om vilka regler som

gäller har regeringen beslutat att det skall byggas upp ett nytt offentligt

rättsinformationssystem som skall vara tillgängligt via Internet. Det nya

systemet regleras av rättsinformationsförordningen (1999:175), som

trädde i kraft den 1 maj 1999. Systemet genomförs i olika etapper. I en

första etapp blir all information som skall ingå i systemet sökbar via den

gemensamma ingångssidan på Internet. I en andra etapp integreras den

samlade informationsmängden så att det går att söka i olika rättskällor

med en samlad sökning.

När det gäller övrig grundläggande information behöver flera frågor en

lösning. Det gäller t.ex. omfattningen av det offentliga åtagandet för

grundläggande offentliga informationen, omfattning av samverkan och

samspel med olika intressenter, krav på kvalitet, standardisering m.m.

Oklarheter i dessa sammanhang hindrar utvecklingen på området.

Samhällets informationsförsörjning har varit föremål för omfattande

utredningar under de senaste tio åren. Senast har en arbetsgrupp i

Regeringskansliet gjort en inventering och analys av det hittillsvarande

arbetet vilket kommer att redovisas i promemorian Samhällets

grundläggande information (kommande Ds). Det framgår bl.a. att

frågeställningarna kan fördelas på en rad delområden av skiftande

karaktär inom vilka det behövs ökad tydlighet beträffande det offentliga

åtagandet. De avser frågor kring uppbyggnad, förvaltning och

tillhandahållande. De omfattar såväl villkoren för spridning av samhällets

grundläggande information som frågor om samverkan, informations-

kvalitet, prissättning och finansiering. En särskild fråga för att underlätta

effektiv sökning är att utveckla information om tillgänglig information,

så kallad metadata. De innefattar beskrivande uppgifter både om enskilda

dokument eller andra objekt, som databaskataloger för att kunna hitta i

informationsmängden. En annan fråga är inrättandet av en enhetlig

terminologi för att underlätta utbyte av uppgifter mellan de elektroniska

systemen.

För att de elektroniska informationsvägarna och tjänsterna i den

offentliga verksamheten ska få den förväntade funktionen av snabbhet,

kvalitet och tillförlitlighet, behövs vissa grundläggande gemensamma

regler. Regeringen avser därför att påskynda den systematiska och

långsiktiga uppbyggnaden av regler och riktlinjer som kan vara

sammanhållande för det offentliga agerandet när det gäller att

elektroniskt förse samhället med grundläggande offentlig information.

En annan viktig förutsättning för att materialet skall bli lätt tillgänglig

är att det finns enkla ingångar s.k. portaler till den offentliga

informationen. Tjänsten Sverige Direkt, som startades i januari 1997 är

sådan gemensam ickekommersiell ingångssida till den offentliga sektorn.

Från denna sida kan en besökare länka sig till hemsidorna för alla statliga

myndigheter, samtliga landsting och regionerna Skåne och Västra

Götaland samt samtliga kommuner. Från SverigeDirekts hemsida kan

man också gå till Samhällsguiden och till ett antal andra offentliga

Internet-nätverk. Behovet av en portal som inkörsport till offentlig sektor

och med koppling till olika specialtjänster, t.ex. ingångar för att

underlätta sökning för företagare och andra användargrupper, kommer att

öka i takt med att allt mera information produceras och publiceras i

elektronisk form. Regeringen kommer därför att göra särskilda satsningar

på att utveckla SverigeDirekts sökmöjligheter. Regeringen har vidare gett

NUTEK i uppdrag (N1999/12595/NL) att underlätta för företagare att

söka information bl.a. genom att skapa en elektronisk sökväg till relevant

företagsinformation.

Regeringens uppfattning är att offentlig information måste hålla hög

kvalitet. Portalen SverigeDirekt bör därför användas för kvalitetssäkring

av den information som är kopplad till portalen.

Sammanfattningsvis skapar Sverige en bra grund för nya tjänster och

tillväxt i framtiden genom målmedvetna satsningar på utveckling och

tillhandahållande av offentlig information. I offentlig sektor pågår en

utveckling av medborgar- och företagsnära förvaltning som kan erbjuda

bl.a. dygnetrunttjänster, integrerade tjänster i olika livs- och affärs-

situationer samt en i övrigt snabbare och mer kundanpassad service.

Näringslivet ges tillgång till offentliga bastjänster och annan service som

bl.a. underlättar övergången till elektronisk affärsverksamhet. Ur

demokratisk synvinkel är de elektroniska informationskällorna viktiga

och ger medborgarna en förstärkt och mer ingående insyn och kontroll av

myndigheterna. I dessa sammanhang bör nämnas den betydelse som en

ordnad adresstruktur har för elektronisk handel och annan elektronisk

kommunikation. Post- och telestyrelsen har i uppdrag att utreda en

samlad katalogfunktion för teleadresser, vari också e-postadresser kan

ingå.

5.5.8 Statistik om informations- och kommunikationsteknik

Regeringens bedömning: Statistik om informations- och kommunika-

tionsteknik bör ingå i den officiella statistiken och publiceras

regelbundet. I ett första steg kommer en samlad redovisning av befintlig

statistik publiceras vid två tillfällen, under år 2001 2003, i avvaktan på

underlag om den långsiktiga inriktningen för informations- och

kommunikationsteknikstatistiken.

Skälen för regeringens bedömning: Behovet av överblick över

statistik om informations- och kommunikationsteknik (IKT) i Sverige är

stort. Behov finns både inom den offentliga och privata sektorn..

Utvecklingen inom IT-området påverkar alla delar av samhället och

omfattar allt från människors och företags IT-användning till effekter på

samhällsutvecklingen. Tillgången till statistik är av stor vikt t.ex. för

regeringens uppföljning av den IT-politiska inriktingen.

Det finns i dag ingen samlad svensk ITK statistik att tillgå. En

offentligt beställd och producerad statistik samt annan kvalitets-

deklarerad statistik bör därför göras tillgänglig. Statens institut för

kommunikationsanalys (SIKA) har regeringens uppdrag att utreda

uppbyggnaden av ett system för statistik om IKT (K98/2096/1). I

uppdraget ingår att ge förslag på hur statistiken skall göras tillgänglig.

Inom ramen för uppdraget sker en kontinuerlig bevakning och

dokumentation av den IKT statistik som i dag tas fram. Detta sker bl.a. i

samverkan med bland annat NUTEK och SCB med ansvar inom

området. SIKA har i regleringsbrev för år 2000 givits i uppdrag att senast

i maj år 2001 ta fram en publikation som med hjälp av statistik samlat

redovisar utveckling och nuläge avseende IKT. Regeringen anser att

samlad statistik bör publiceras regelbundet och att ovannämnda

publikation i ett första steg ges ut vid två tillfällen. Regeringen avser att

senare ta ställning till den långsiktiga omfattningen och ansvars-

fördelningen av officiell statistik på IKT-området när redovisningen av

uppdraget rörande uppbyggnaden föreligger.

5.6 Användningen av IT

5.6.1 IT för demokrati

Regeringens bedömning: Försök bör genomföras i olika typer av

boendemiljöer för att med IT-stöd öka medborgarnas insyn och

delaktighet i demokratiska beslutsprocesser.

Skälen för regeringens bedömning: I framtidsdebatten brukar

informationstekniken tillskrivas förmågan att lösa många av de problem

som det moderna samhället skapat. Ett stort antal positiva effekter för

samhället har mer eller mindre regelmässigt tagits för givna. Bland

sådana effekter hör fördjupad demokrati och ökad medborgerlig insyn till

de mera framträdande. Såväl i Demokratiutredningens arbete som i den

senaste eftervalsdebatten har dessa möjligheter framhållits.

Det saknas dock kunskaper inom området IT och demokrati. Många

informationsprocesser i samhället har utvecklats radikalt med stöd av IT.

Men folkstyret är ett undantag. Ännu så länge saknas större erfarenhet,

både i Sverige eller internationellt, av hur IT kan användas för att skapa

mötesplatser och diskussionsforum som främjar den demokratiska

dialogen.

Vår praktiska kunskap om vad som ibland kallas digital demokrati,

cyberdemokrati eller teledemokrati är fortfarande blygsam. I detta

sammanhang är det viktigt att betona att informationsteknikens

demokratiska potential naturligtvis är beroende av vilken teknik som

avses samt vad vi menar med demokrati. IT, liksom demokrati, är ett

brett och mångtydigt begrepp, och preciseringar krävs om debatten ska

bli meningsfull.

Regeringen vill här fästa uppmärksamheten på behovet av ytterligare

kunskap om informationstekniken som ett demokratiskt redskap. Sådan

kunskap kan bara fås genom praktiska försök. Det är därför angeläget att

det snarast tas initiativ som syftar till att testa IT-stödd demokrati i

praktiken under förhållanden som tillåter att nya kunskap och

erfarenheter kan vinnas. Sådana försök kan t.ex. utformas enligt följande:

 en relativt stor skala (kommundel eller större bostadsområde),

 en längre tidsrymd (4 5 år),

 ett brett spektrum av möjligheter (såväl information och diskussion

som direkt demokratiskt handlande),

 ett underifrånperspektiv (medborgarna och invånarna i centrum,

snarare än politiker och tjänstemän).

Initiativ i denna riktning skulle tillföra värdefull och för den fortsatta

debatten om demokratins framtid nödvändig kunskap. Regeringen avser

därför att inleda ett utvecklingsarbete om IT och demokrati. Syftet är att

via ett antal pilotkommuner få svenska och internationella erfarenheter

av hur IT kan användas för att skapa demokratiska mötesplatser och

diskussionsforum som främjar dialogen mellan medborgare och de

förtroendevalda.

Tillsammans med Svenska kommunförbundet och Landstings-

förbundet kommer ett nätverk att skapas, som dels kan fungera som

mötesplats där deltagarna kan utbyta erfarenheter av hur olika politiska

områden kan stödjas med IT och hur detta kan göras, dels kan stödja

utformningen av IT-strategier inom området.

Det finns i dag olika tekniker som syftar till att folkets röst kan höras

på annat sätt än genom traditionella kanaler. Så kallade medborgar-

paneler har prövats i mindre skala i några länder. Det innebär att grupper

av medborgare väljs ut med avseende på kön, ålder, inkomst, utbildning

m.fl. viktiga faktorer så att den motsvarar befolkningen som helhet.

Grupperna informeras utförligt om en sakfråga eller ett samhällsproblem.

Den får möjlighet till diskussion och eftertanke, varefter dess

medlemmar genom en röstningsprocedur redovisar sina slutsatser.

Syftet med det utvecklingsarbete som kommer att inledas i några

kommuner och landsting är bl.a. att utveckla metoder där mötesgrupper

kan utbyta mer eller mindre modererade åsikter med IT-stöd så att de kan

fungera som ett konstruktivt komplement till andra demokratiska kanaler.

Regeringen beslutade vid sitt sammanträde den 25 november 1999 att

tillsätta en kommitté med uppdrag att föreslå åtgärder för att säkra den

medborgerliga insynen och deltagandet i den kommunala demokratin.

Kommittén skall bl.a. kartlägga vilket praktiskt stöd de förtroendevalda

har i sitt arbete och vad som kan behövas i framtiden, t.ex. arbetsverktyg

i form av IT-stöd. Kommittén skall också studera erfarenheterna i de

försök som gjorts i arbetet med s.k. medborgarpaneler och utifrån detta

föra en diskussion om hur dessa kan användas i större utsträckning. I

detta arbete skall också vissa internationella jämförelser göras.

Dessa frågor har också behandlats av Demokratiutredningen som

lämnade sitt betänkande i mitten av februari år 2000.

Utredningen föreslår att en statlig och kommunal politik i första hand

bör inrikta sig på att utveckla tekniker och metoder för en deltagar-

demokrati med IT-stöd. Den nya informationstekniken har en potential

när det gäller att vidga medborgarnas möjligheter att delta i och påverka

problemformuleringar och diskussionerna före beslut i folkvalda

församlingar. Det bör därför prövas om och i vilken utsträckning den nya

informationstekniken kan stimulera ett politiskt intresse och deltagande.

Det finns emellertid allvarliga brister i den grundläggande tillgången

till det medium som med säkerhet kommer allt bli allt viktigare för

demokratin i framtiden. Dessa brister har samband med faktorer som

kön, ålder, socialgrupp, utbildningsnivå, bostadsort, etnicitet etc. LO

rapporten Datorn och Internet från juni 1999 visar att andelen LO

medlemmar med hemdator var 51 procent. Bland TCO- och SACO

medlemmar var datortillgången i hemmet 76 respektive 84 procent. Ett

stort antal svenskar, framför allt bland LO-grupperna, kan alltså inte

utnyttja informationsteknikens möjligheter. Om inte alla medborgare har

tillgång till den nya tekniken, eller inte kan använda den, blir det svårt att

tala om en fullvärdig demokrati. Hamnar vissa grupper utanför

samhällsutvecklingen och den politiska debatten finns det en fara för

ökad segregation och för att en permanent informationsunderklass växer

fram. Många hushåll saknar dock fortfarande tillgång till dator och

Internetuppkoppling.

Många faktorer samverkar till att invandrare som grupp är eftersatta

när det gäller jämlika och jämställda levnadsvillkor i det svenska

samhället. En sådan faktor är tillgången till samhällsinformation.

Problemet kan yttra sig i att det är svårare för invandrare att ta del av

information från myndigheter, institutioner och organisationer. Bristande

kunskaper i svenska språket är en av orsakerna; utbildning och

ekonomiska resurser är andra. Konsekvensen av att flertalet offentliga

webbplatser bara publiceras på svenska är att de med sämre kunskaper,

inte kan ta del av samhällsinformationen lika lätt som andra. Detta kan

dock undvikas om statliga och kommunala myndigheter uppmuntras att

informera även på andra språk än svenska.

Storstadspolitiken syftar till att ge storstadsregionerna goda förut-

sättningar för en långsiktigt hållbar tillväxt samt att bryta den sociala och

etniska segregationen i storstadsregionerna och att verka för jämlika och

jämställda levnadsvillkor för storstädernas invånare.

Eftersom boendedialog och s.k. underifrånperspektiv som metodik i

storstadsarbetet har lyfts fram av riksdag och regering

(prop. 1997/98:165, bet. 1998/99:AU2, rskr. 1998/99:34) gäller det att

hitta olika strukturer för detta. IT kan vara en sådan. Det krävs dock

insatser för att eftersatta grupper i dessa områden ska öka sin användning

av IT och kunna ta tillvara IT:s möjligheter. En utveckling av denna

metodik genom IT kan skapa en ny demokratisk infrastruktur för

medborgares engagemang och delaktighet.

Ett aktivt arbete för att öka datortillgången och utjämna tendenserna

till ökande klyftor fordras om alla skall få tillträde till informations-

samhället och dess möjligheter. Men att undvika informationsklyftor är

också i hög grad en fråga om förbättrad utbildning, framför allt till

grupper som annars har svårt att tillgodogöra sig samhällets utbild-

ningsutbud. Utan kunskap om hur datorer och programvara fungerar och

används kan inte ens den mest sofistikerade tekniska infrastruktur

motverka ett demokratiskt underskott. På detta område har inte minst

folkbildningens organisationer en stor uppgift framför sig.

Sist men inte minst är informationsteknikens möjligheter att bidra till

fördjupad demokrati en fråga om informationstillgång. IT har en

potential att vidga tillgången till offentlig information, öka medborgarnas

insyn i myndigheternas verksamhet, och därmed bidra både till en ökad

yttrandefrihet och en mera levande demokrati. Regeringen anser att

denna potential skall utvecklas.

5.6.2 Staten som föregångare inom IT-användning

IT-användningen i statsförvaltningen

Regeringens bedömning: Den statliga förvaltningen bör vara ett

föredöme som aktiv användare av informationsteknik i den egna

verksamheten och i samverkan med företag och medborgare.

Arbetet med att utveckla myndigheternas IT-användning fortsätter

därför i enlighet med de riktlinjer som regeringen angett i

prop. 1997/98:136 Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst.

Utvecklingen av s.k. 24 timmarsmyndigheter som är elektroniskt

tillgängliga för informationshämtande och ärendehantering bör

stimuleras. För att öka tilliten hos dem som skall utnyttja den nya

tekniken bör hög säkerhet garanteras i den elektroniska

kommunikationen mellan myndigheter, företag och medborgare. Det

är angeläget att snabbt få till stånd för statsförvaltningen

gemensamma säkerhetslösningar som innefattar system för hantering

av elektroniska signaturer. Regeringen har därför uppdragit åt

Riksskatteverket att i samverkan med Riksförsäkringsverket, Patent-

och registreringsverket samt Statskontoret, utveckla användningen av

certifikat och elektroniska signaturer.

Skälen för regeringens bedömning

Ökad tillgänglighet genom elektronisk information och service dygnet runt

Regeringen har i prop. 1997/98:136 Statlig förvaltning i medborgarnas

tjänst understrukit vikten av att utveckla myndigheternas service

gentemot såväl enskilda medborgare som företag. Målet är att statliga

myndigheter skall vara tillgängliga och tillmötesgående, kunna deklarera

vilka tjänster som erbjuds och i vilka former detta sker, ge enskilda

medborgare och företag tillfälle till dialog och möjlighet att lämna

synpunkter på den verksamhet de berörs samt medge insyn i och kontroll

av myndighetens verksamhet. Myndigheter skall fästa stor vikt vid att

tillgodose kraven från medborgare med särskilda behov, t. ex. funktions-

hindrade.

Medborgare och företag bör kunna hämta information, ställa frågor

och uträtta ärenden när det passar dem oberoende av tid och geografisk

belägenhet. Som ett komplement till manuella tjänster bör myndigheterna

också erbjuda elektroniska tjänster med möjlighet till självbetjäning, s.k.

elektronisk förvaltning. S.k. portaler, bland annat formade utifrån livs-

och affärssituationer, underlättar tillgängligheten. En sådan icke

kommersiell statlig portal är SverigeDirekt som är en ingång till

elektroniska tjänster inom hela det offentliga området. För att underlätta

för grupper som i dag inte har tillgång till informationstekniken bör

myndigheter också utveckla sina tjänster via avancerad radio, tv och

telefoni. Medborgare och företag bör i det enskilda ärendet, med

beaktande av integritets- och säkerhetsaspekter, så långt det är rimligt

inte behöva ta kontakt med mer än en myndighet.

En ökad tillgänglighet innebär ett enkelt sätt att få information om

myndigheten och dess regelverk samt tillgång till interaktiva tjänster.

Den innebär också bättre möjligheter till insyn i myndigheternas verks-

amhet och till utkrävande av ansvar, samt bättre tillgång till

grundläggande samhällsinformation.

24-timmarsmyndighet har kommit att bli ett vägledande begrepp för

tillgänglighet och tillmötesgående med stöd av IT. För att ge upp-

märksamhet åt de myndigheter som aktivt arbetar för att göra sig mer

tillgängliga elektroniskt och stimulera de myndigheter som ännu inte

kommit så långt i arbetet vill regeringen ge begreppet 24-timmars-

myndighet en tydlig innebörd. Regeringen har uppdragit åt Statskontoret

att ta fram ett förslag till kriterier som bör vara uppfyllda för att

benämnas 24-timmarsmyndighet.

Ökad tillit genom system för säker elektronisk kommunikation med

myndigheterna

Statliga myndigheter bör enligt prop. 1997/98:136 Statlig förvaltning i

medborgarnas tjänst använda säker överföring av dokument och

meddelanden i den öppna IT-infrastruktur, som bygger på Internet.

Informationsutbytet mellan myndigheter, medborgare och företag ställer

krav på gemensamma säkerhetsregler och standardiserade lösningar.

Som ett led i arbetet med att åstadkomma denna säkerhet har

Statskontoret under våren 1999 tillsammans med Riksskatteverket och

Riksförsäkringsverket upphandlat en gemensam teknisk lösning för

standardiserad överföring av information mellan myndigheter och mellan

myndigheter och företag eller privatpersoner. Systemet kallas för

Spridnings- och hämtningssystemet, SHS.

Statliga myndigheter som i sin kommunikation med allmänhet och

företag använder öppna nät, t.ex. Internet, behöver öka säkerheten genom

att identifiera de kommunicerande parterna och hålla informationen

insynsskyddad. Det senare kan ske genom kryptering. För att identifiera

kommunicerande parter behövs elektroniska signaturer. Elektroniska

signaturer kan ersätta egenhändig namnunderskrift där så är lämpligt.

Statskontoret har i upphandling av aktiva kort för tjänstebruk tecknat

avtal med Posten och Telia om utfärdande av aktiva kort och certifikat

för anställda i offentlig sektor. Certifikattjänster kan också tillhandahållas

av banker eller andra företag. Enskilda arbetsgivare kan utfärda nycklar

och certifikat för sina anställda.

Regeringen uppdrog mot den bakgrunden åt Statskontoret att i

samverkan med Riksskatteverket, Riksförsäkringsverket, Patent- och

registreringsverket, Centrala studiestödsnämnden, Arbetsmarknads-

styrelsen och Lantmäteriet förslå åtgärder för att tillgodose kraven på

säker elektronisk överföring av dokument och meddelanden till, från och

inom statsförvaltningen. I uppdraget ingick att utreda vilka olika typer av

certifikat och övriga tjänster rörande kryptonycklar som behövs i

statsförvaltningen.

Statskontoret har i en rapport till regeringen den 1 februari 2000

redovisat en första etapp av utredningsarbetet. Ett antal myndigheter har i

samrådsyttranden i allt väsentligt ställt sig bakom de förslag som

Statskontoret lämnar om inriktningen på det fortsatta arbetet.

Av Statskontorets rapport framgår att behoven av säker elektronisk

kommunikation inom statsförvaltningen ökar i takt med att allt flera

statliga myndigheter ser möjligheter att förbättra sin service och

effektivisera sin verksamhet genom elektroniskt informationsutbyte och

elektroniska tjänster av olika slag till medborgare och företag.

Inom vissa områden finns redan i dag väl fungerande system för

elektronisk dokumenthantering. Det gäller bl.a. inom tull- och skatte-

administrationen där informationsutbytet med företagen i stor

utsträckning sker elektroniskt. En utveckling av elektroniska tjänster som

kan förenkla kontakterna med såväl företag som medborgare pågår eller

planeras i många myndigheter.

Inom Riksförsäkringsverket skall ett nytt IT-stöd och en ökad grad av

självbetjäning medverka till att öka service och tillgänglighet, förkorta

handläggningstiderna, öka kvaliteten i besluten och minska resurs-

behoven vid de allmänna försäkringskassorna. I det utvecklingsarbete

som pågår överväger verket förutsättningarna för att ge allmänheten

möjlighet att via Internet sköta sina kontakter med försäkringskassorna i

frågor som rör bl. a. sjuk- och föräldraförsäkring.

Inom Riksskatteverket pågår ett motsvarande arbete som bl. a. inriktar

sig på att företagen skall lämna sina månatliga deklarationer elektroniskt.

Inom ramen för sitt ansvar för folkbokföringen och det centrala

aviseringsregistret planerar verket också att enskilda i framtiden skall

kunna göra flyttningsanmälan elektroniskt.

Tillsammans med Patent- och registreringsverket bedriver

Riksskatteverket ett projekt för att möjliggöra elektronisk kommunika-

tion vid start av nya företag. Patent- och registreringsverket strävar

därutöver inom alla sina verksamhetsområden efter att snarast införa

elektronisk invigning av ansökningar (patentmönster, varumärken, namn,

bolag etc).

Behoven av och förutsättningarna för en ökad elektronisk

kommunikation övervägs även inom en rad andra myndigheter och olika

utvecklingsprojekt pågår inom bl.a. Lantmäteriverket, Centrala

studiestödsnämnden och Arbetsmarknadsstyrelsen.

Utvecklingen av elektronisk förvaltning förutsätter väl fungerande

system för att garantera att hanteringen sker korrekt och säkert. En

avgörande fråga är därför att få till stånd de gemensamma

säkerhetsfunktioner som krävs för att den statliga förvaltningen fullt ut

skall kunna utnyttja de möjligheter som den elektroniska

kommunikationen och dokumenthanteringen ger.

Statskontoret har i sin rapport analyserat vilka säkerhetsfunktioner som

behövs i olika sammanhang. Den tekniska lösning som Statskontoret i

enlighet med sitt uppdrag har utgått ifrån bygger på krypteringsteknik

och elektroniska signaturer. I sådana system ingår certifikat och andra

tjänster för hantering av de kryptonycklar som används. Statskontoret har

analyserat vilka krav som bör ställas på de elektroniska signaturerna och

certifikatutfärdarna.

I sin rapport har Statskontoret också övervägt olika vägar att tillgodose

statsförvaltningens behov av certifikat och tjänster. Enligt Statskontorets

bedömning behövs särskilda insatser för att skapa en gemensam funktion

med ansvar för utfärdande och hantering av nyckelcertifikat och

elektroniska signaturer i statsförvaltningen. Statskontoret föreslår att

regeringen uppdrar åt Riksskatteverket att i samarbete med

Riksförsäkringsverket, Patent- och registreringsverket samt Statskontoret

utforma en sådan funktion.

Det är enligt regeringens bedömning angeläget att snabbt få till stånd

för statsförvaltningen gemensamma säkerhetslösningar. Regeringen har

därför den 2 mars 2000, i enlighet med Statskontorets förslag, uppdragit

åt Riksskatteverket att i samverkan med ovan nämnda myndigheter

utreda och lämna förslag om hur man i statsförvaltningen bör organisera

ansvaret för en säker hanteringen av elektroniska signaturer. I uppdraget

ingår att precisera vilka uppgifter som bör ligga på den som har det

sammanhållande ansvaret för certifikathanteringen och överväga om

någon särskild författningsreglering behövs. Förslag till finansiering skall

redovisas. Möjligheterna till samverkan med banker och andra aktörer,

såsom Posten, Telia och leverantörer av elektroniska id-kort för

tjänstebruk skall tas tillvara.

I uppdraget ingår vidare att klargöra ansvars- och rollfördelningen

mellan olika aktörer, vad gäller bl.a. beställar respektive utförar-

funktioner, och överväga förutsättningarna för Riksskatteverket eller

någon av de övriga i uppdraget nämnda myndigheterna att ha ett

sammanhållande ansvar för certifikathanteringen inom statsförvalt-

ningen. Det bör slutligen prövas om det finns lösningar som kan tas i

bruk och testas redan under utredningstiden och som kan ge erfarenheter

för myndigheternas fortsatta arbete med att utveckla sina elektroniska

tjänster. De olika säkerhetsnivåer som inledningsvis behöver tillgodoses

bör därför fastställas utifrån de behov och planer som nu föreligger vid

myndigheterna. Uppdraget skall redovisas senast den 1 oktober 2000.

5.6.3 Elektronisk handel

Regeringens bedömning: Elektronisk handel är ett viktigt medel för

att öka tillväxten. Den elektroniska handeln är global och

utvecklingen på området sker mycket snabbt. Statens roll bör vara att

följa utvecklingen samt att vid behov införa lagreglering på de

områden där det visar sig behövas. I de fall reglering är nödvändig bör

den vara internationellt baserad och teknikoberoende.

Informationen kring och förtroendet för elektronisk handel vad

gäller konsumenter och små och medelstora företag bör öka.

Regeringen kommer att verka för detta.

Vad är elektronisk handel?

I regeringens skrivelse, (1997/98:190) Elektronisk handel, framhålls att

elektronisk handel inte är något entydigt begrepp. Det är en översättning

av det engelska begreppet electronic commerce där commerce har en

vidare betydelse än ordet handel , vilket på engelska snarast motsvaras

av trade . Ordet handel för tanken till köp och försäljning av varor och

tjänster. Med elektronisk handel avses emellertid en rad olika tjänster och

former av affärskommunikation över nätet. Därför väljer man ibland att i

stället tala om elektronisk affärsverksamhet eller elektronisk

affärskommunikation.

I skrivelsen valde regeringen att använda begreppet elektronisk handel

och att ge begreppet en vid innebörd så att det inbegriper alla situationer

där parter utväxlar affärsinformation via olika former av tele-

kommunikation och där minst en part har ett ekonomiskt intresse av

kommunikationen. Denna definition är fortfarande aktuell och kommer

därför att ligga till grund för det fortsatta arbetet, med den ändringen att

begreppet telekommunikation ändras till elektronisk kommunikation.

En annan viktig utgångspunkt för den fortsatta diskussionen är att

elektronisk handel i de flesta avseenden inte skiljer sig från traditionell

handel. Det innebär att i stort sett alla de regler och förutsättningar som

finns på marknaden i dag även gäller då handeln sker på elektronisk väg.

Det som skapar osäkerhet gentemot dagens etablerade system och

regelverk är det faktum att handeln är opersonlig. Den sker på en global

och gränslös marknad och genom mycket snabba transaktioner. Därför

kan det i vissa fall krävas anpassning och förtydligande av gällande

regelverk.

Skälen för regeringens bedömning: I skrivelsen (1997/98:190)

Elektronisk handel, ansåg regeringen att förutsättningar bör skapas för en

bred användning av elektronisk handel i syfte att främja sysselsättning

och tillväxt. Vidare angavs att denna utveckling bör komma alla grupper

och alla delar av landet till del och att eventuella negativa

omställningseffekter skall minimeras. Eftersom elektronisk handel är

global till sin natur ansågs det angeläget att i största möjliga utsträckning

nå överenskommelser på internationell nivå vad avser regler och villkor

för elektronisk handel.

Vidare ansåg regeringen att utvecklingen av den elektroniska handeln

primärt bör drivas av marknadens aktörer och att reglering endast skall

tillgripas när branschstandarder och avtal inte anses vara tillräckliga

åtgärder.

Statens uppgift ansågs vara att i internationell samverkan och i samspel

med näringslivet och berörda aktörer verka för ett effektivt regelverk, en

samordning av offentliga aktiviteter samt för en tillgänglig och säker

infrastruktur.

Dessa mål är alltjämt aktuella. Vissa av dem behandlas under andra av-

snitt i propositionen (se särskilt avsnitt 5.3.3 om elektroniska signaturer).

Inriktning på det fortsatta arbetet

Statens roll är att se till att den elektroniska handeln kan utvecklas med

hänsyn tagen till såväl företag som konsumenters intressen. Utvecklingen

på området sker mycket snabbt och effekterna av hindrande nationella

regler som försvårar och komplicerar situationen bör undvikas. Genom

att noggrant följa utvecklingen skall regeringen kunna ingripa snabbt om

hinder visar sig uppstå.

När det gäller elektronisk handel inom den offentliga sektorn avser

regeringen att ta en mer aktiv roll (se avsnitt 5.3.3 och 5.6.2) Europeiska

Kommissionen har lanserat initiativet eEurope (se avsnitt 5.2.2).

Statens övergripande mål bör vara att tillvarata de tillväxtmöjligheter

som skapas genom elektronisk handel, genom att främja utvecklingen

och användningen av denna. Elektronisk handel berör en rad olika

regleringsområden vilket ställer stora krav på samordning över

områdesgränserna. Regeringen har därför en viktig roll i att samordna de

offentliga aktiviteterna och att utveckla en samlad politik för elektronisk

handel. Regeringen bör vidare verka för att reglering som berör området

skall vara teknikoberoende. Utvecklingen av tillämpningar och tjänster

bör emellertid även fortsättningsvis drivas av marknaden. Regeringen bör

uppmuntra marknadens parter att finna lösningar som stimulerar till en

ökad användning av elektronisk handel samt främjar tillgänglighet och

tillit. Elektronisk handel är global och de regler som styr den elektroniska

handeln bör ha en global förankring. Global elektronisk handel innefattar

även möjligheter för u-länderna varför det är av vikt att även dessa

länders intressen tas tillvara. Regeringen avser att aktivt arbeta bl.a.

genom EU för internationella regler och överenskommelser som

stimulerar och främjar utvecklingen av den elektroniska handeln och

samtidigt bevaka att det inte uppstår hinder för den fortsatta

utvecklingen. EU:s externa handelspolitik behöver anpassas för att

tillgodose de krav som informationssamhället ställer i ett internationellt

perspektiv. Detta arbete befinner sig ännu i ett inledningsskede. Sverige

går i täten bland medlemsländerna. Sverige verkar t.ex. för att

Världshandelsorganisationens (WTOs) regelverk skall anpassas till den

internationella e-handelns krav. Kommande WTO-förhandlingar om

villkoren för tjänstehandel bör användas för samma ändamål. WTO:s

avtal om tullfrihet för IT-produkter bör utvecklas och vidgas. EU:s regler

för införande av s.k. anti-dumpningstullar bör användas på ett sätt som

inte skadar IT-sektorn. WTO:s avtal om handelsrelaterade immaterial-

rättsliga villkor bör ses över ur IT-synvinkel. Slutligen bör WTO bidra

till att medlemsländerna i högre grad kan övergå till modern

informationsteknik i stället för omoderna, tidskrävande och byråkratiska

tullprocedurer.

Den offentliga sektorn har en viktig roll som föregångare och gott

exempel. Regeringen vill därför, som nämnts i tidigare avsnitt, öka takten

i arbetet med att få den offentliga sektorn att övergå till att handla och

kommunicera elektroniskt. Tillämpningar och system som styr

kommunikationen via Internet måste fungera på ett säkert och tillförlitligt

sätt.

Ökad information och stöd till konsumenterna så att ett starkt

konsumentskydd upprätthålls är ett led i främjandet av elektronisk handel

för konsumenter.

De stora fördelarna med att handla elektroniskt torde emellertid finnas

inom området elektronisk handel mellan företag och organisationer. I en

undersökning gjord av den amerikanska investmentbanken Goldman,

Sachs de förutsättningar som en gång

styrde utformningen av den gällande tele- och mediepolitiken påverkas

också.

Konvergensutredningen konstaterade i betänkandet Konvergens och

förändring (SOU 1999:55) att tillämpningen av nuvarande lagstiftning

inom medie- och teleområdet kan leda till olika slag av tolknings-

problem. Samma tjänstetyp och samma innehåll kan regleras på olika sätt

beroende på vad som förmedlas, på vilket sätt förmedlingen sker, vilken

mottagarutrustning som används och vilket subjekt som tillhandahåller

tjänsten. Telelagen respektive yttrandefrihetsgrundlagen och radio- och

TV-lagen kan vidare vara både växelvis och samtidigt tillämpliga inom

ramen för samma tjänsteutbud och även inom vad mottagaren kan

uppfatta som en och samma tjänst. Det blir också allt svårare att dra en

gräns mellan frekvensanvändning av betydelse för yttrande- och

informationsfriheterna och annan frekvensanvändning. Slutligen är det

oklart hur begrepp, definitioner och avgränsningar skall tolkas respektive

tillämpas.

Utredningens slutsats är att den aktuella lagstiftningen behöver

samordnas. Detta gäller framför allt relationen mellan å ena sidan tele-

lagen och å den andra yttrandefrihetsgrundlagen radio- och TV-lagen.

Detta arbete måste relateras till det arbete som bedrivs inom EU och som

har till syfte att lägga en gemensam grund för behandlingen av

konvergensfrågorna inom unionen. Utredningen anser vidare att det finns

särskilda skäl att närmare utreda vilka krav konvergensutvecklingen

ställer på utformningen, omfattningen och finansieringen av public

service i framtiden och med vilka verkningsmedel detta skall

åstadkommas samt i vilken utsträckning elektroniska medier kan

omfattas av presstödet och vilka behov av förändringar i

presstödsförordningen detta kan medföra. Utredningen föreslår att det

fortsatta arbetet samordnas inom ramen för en departements-

överskridande beredning, eventuellt med parlamentariskt inslag.

Beredningens uppgift bör utifrån ett övergripande perspektiv och rådande

politiska målsättningar bl.a. vara att utarbeta underlag för val av

samordningsstrategi och genomförandeplan, där bl.a. arbetet inom

pågående utredningar och inom EU beaktas.

Den tekniska utvecklingen har gjort att det inte längre går att dra klara

gränser mellan de system eller nätverk som är avsedda för individuell

elektronisk kommunikation och motsvarande system eller nätverk för

massmedier. Det innebär att olika politikområden, t.ex. telepolitik, IT-

politik och mediepolitik, tenderar att flyta samman och att det blir

tydligare att åtgärder inom ett område kan få stora konsekvenser inom ett

annat område.

Konvergensutvecklingen innebär inte att de målsättningar som är

centrala inom de olika politikområdena blir mindre angelägna. Det gäller

t.ex. ambitionen att värna yttrandefrihet, tillgänglighet och mångfald

inom massmedieområdet. Däremot kan utvecklingen medföra att behovet

av politiska åtgärder förändras. Vissa åtgärder som har varit nödvändiga i

en tidigare teknisk situation kan bli överflödiga, samtidigt som

utvecklingen kan skapa behov av nya åtgärder för att se till att viktiga

värden inte åsidosätts.

De frågor som konvergensutredningen uppmärksammade behandlas

för närvarande i olika sammanhang. Bl.a. förbereder Europeiska

kommissionen förslag till nytt regelverk för elektronisk kommunikation

och tillhörande tjänster, Kommittén om mediegrundlagarna (Ju 1999:01)

analyserar behovet av och förutsättningarna för en mer teknikberoende

grundlagsreglering av yttrandefriheten. En särskild utredare

(Ku 1999:08) skall lägga fram ett brett underlag inför beredningen av de

villkor som skall gälla för radio och TV i allmänhetens tjänst under nästa

tillståndsperiod. Presstödsnämnden har fått i uppdrag att bedöma vilka

effekter presstödet haft samt utveckla metoderna för att analysera dags-

pressens utveckling och det framtida behovet av presstöd, bl.a.

kopplingen mellan presstödet och nya elektroniska medier.

Det är inte nu möjligt att förutse alla konsekvenser av konvergens-

utvecklingen. Det ligger i sakens natur att vi först så småningom kommer

att bli medvetna om utvecklingens följder. Därför är det viktigt att arbetet

inom Regeringskansliet är organiserat på sådant sätt att det är möjligt att

ta hänsyn till målsättningar inom olika politikområden i samband med

ställningstaganden som får betydelse för informationsförsörjningen i

samhället. Ett närmare samarbete mellan Justitiedepartementet,

Kulturdepartementet och Näringsdepartementet har inletts i syfte att

förstärka samordningen av arbetet med dessa frågor.

5.6.6 Skydd av barn från skadligt innehåll

Regeringens bedömning: Samhällets intresse av att skydda barn från

skadligt innehåll i nya informationsbärande medier, bl.a. Internet,

måste tryggas. Regeringen skall utöver nationella åtgärder aktivt delta

i det internationella arbetet för att skapa ett gott skydd för barn i en

globaliserad medievärld.

Skälen till regeringens bedömning: Internet erbjuder barn och unga

nya möjligheter att skaffa kunskap, roa och förströ sig, knyta kontakter

och utbyta erfarenheter med jämnåriga i andra delar av landet och övriga

världen. Genom Internet öppnas ett fönster mot all världens information

och kontakter, direkt från barnkammaren och klassrummet.

I takt med att tillgången till Internet växer ökar också risken för att

barn exponeras för olagligt material och material som utan att vara

illegalt ändå kan vara olämpligt och skadligt för yngre personer. Av

avgörande betydelse för den framtida tilliten till Internet är att föräldrar,

all personal inom förskola, skola och fritidsverksamhet och andra vuxna

har möjlighet att skydda barn från olagligt och skadligt innehåll som t.ex.

kan ta sig uttryck i våldsspel, pornografi och rasistisk propaganda.

Ansvaret vilar dels på staten genom lagstiftningen som sätter ramarna,

dels på branschernas egna kompletterande system för självreglering. Av

stor betydelse är också att forskning och kunskap tas fram och att

information om hur Internet kan användas på ett barnsäkert sätt når ut till

föräldrar och pedagogisk personal m.fl.

Sverige deltar i internationellt samarbete på området, bland annat inom

EU. Under år 1998 antog ministerrådet dels en rekommendation om

skydd av minderåriga och den mänskliga värdigheten i audiovisuella

tjänster och informationstjänster1, dels en handlingsplan för att främja en

säkrare användning av Internet2 .

Rekommendationen, vars effekter skall utvärderas under år 2000,

omfattar alla audiovisuella tjänster och informationstjänster som görs

tillgängliga för allmänheten, oavsett spridningssätt. Det rör t.ex. tjänster

via Internet men även radio- och TV-sändningar. Medlemsstaterna

rekommenderas bl.a. att främja inrättandet på frivillig grund av själv-

reglerande nationella system. Våldsskildringsrådet, som är en kommitté

under Kulturdepartementet, ansvarar för att informera branscherna om

rekommendationens innehåll, följa branschernas självreglerande arbete

och fungera som deras stöd och samtalspartner i frågor som rör skydd av

barn i media. Insatserna riktar sig även mot datorspelsbranschen vars

organisationen Multimedia, Dator och TV-spel (MDTS) till julhandeln år

1999 som en direkt följd av rekommendationen införde en gemensam

märkning med åldersgräns av spelprodukter med våldsinslag.

Även handlingsplanen syftar till att främja branschens självreglering.

Under fyra år har 25 miljoner euro avsatts för branschprojekt som syftar

till bättre övervakning av innehållet på Internet, bl.a. genom s.k. hot-

lines, och utvecklandet och spridandet av filtreringsverktyg som ger

föräldrar och all personal inom friskola, skola och fritidsverksamhet

möjlighet att välja bort innehåll som anses olämpligt för barn.

Rekommendationen och handlingsplanen följdes under år 1999 upp av

två separata rådsslutsatser av EU:s ministerråd om självregleringens roll

inom nya medietjänster och behovet av att skydda barn från skadligt

innehåll vid framväxten av digital distributionsteknik. Det senare

omfattar såväl digital television som Internet och interaktiva tjänster som

blir tillgängliga via de digitala TV-mottagarna.

Att självreglering förespråkas som komplement till regelverket i dessa

och andra internationella dokument har delvis att göra med den snabba

tekniska utvecklingen. Detaljerade regler stiftade i dag kan vara

föråldrade redan inom ett par år. Branschregler är snabbare att inrätta och

ändra utifrån de nya behov utvecklingen skapar. Nationell lagstiftning är

inte heller tillräcklig när det gäller ett globalt medium som Internet. De

som vill använda Internet för att sprida olagligt eller skadligt innehåll

kommer lätt förbi svenska regler och myndigheter genom att flytta

materialet till datorsystem placerat utomlands.

Lagstiftningen sätter givetvis ramarna. I Sverige finns särskild

lagstiftning som innebär att den som tillhandahåller s.k. elektroniska

anslagstavlor har skyldighet att hindra spridning av exempelvis

barnpornografi, rasistisk propaganda och olaga våldsskildring samt ha

rimlig uppsikt över de tjänster som erbjuds.

Informations- och medvetandegörande insatser är också mycket

viktiga. Sådana bedrivs i dag inom bland annat Våldsskildringsrådet och

the UNESCO International Clearinghouse on Children and Violence on

the Screen vars verksamhet är placerad vid Göteborgs universitet med

finansiering av den svenska regeringen. Ett annat exempel är

informationskampanjen InternetAction som frivilligorganisationen

ECPAT Sverige, KK stiftelsen och Skolverket genomfört i skolor runt

om i landet med syftet att göra barn och ungdomar medvetna om de

risker som är förknippade med användningen av Internet.

5.6.7 Marksänd digital-TV

Regeringens bedömning: Frågan om fortsatt utbyggnad av marksänd

digital-TV skall avgöras av riksdagen (prop. 1996/97:67,

bet. 1996/97:KU17, rskr. 1996/97:178). Det är för tidigt att nu uttala sig

om den framtida utbyggnadstakten eller hur länge sändningar skall pågå

parallellt med både analog och digital teknik. Strävandena att förse alla

delar av Sverige med goda IT-förbindelser spelar också en viktig roll.

Skälen för regeringens bedömning: De analoga marksändningarna är

i dag det enda distributionssättet för TV som når hela befolkningen.

Sveriges Television och Sveriges Utbildningsradio når 99,8 procent och

TV4 når 98 procent av de svenska hushållen. Genom satellit- och kabel-

tekniken har sedan mitten av 1980 talet delar av Sveriges befolkning fått

tillgång till ett stort antal TV-kanaler. Utbyggnaden av kabelnäten har

emellertid stannat av. För närvarande torde ca. en tredjedel av

befolkningen vara hänvisade enbart till marksänd TV.

På samma sätt som andra slag av elektronisk kommunikation har

televisionen under de senaste åren gått över från analog till digital teknik

inom programproduktionen. När det gäller distributionstekniken är

övergången från analog till digital teknik ännu inte fullbordad. Vissa

satellitsändningar sker digitalt medan andra fortfarande använder analog

teknik. Några kabel-TV-företag har börjat digitalisera delar av utbudet.

Digital marksänd TV kan i dag tas emot av ungefär hälften av Sveriges

befolkning.

Digitaltekniken har fördelar i jämförelse med analog sändningsteknik.

Den viktigaste är att radiofrekvenserna kan utnyttjas mer effektivt. Vid

marksändningar kan minst fem programkanaler sändas inom ett

frekvensutrymme som med analog teknik endast rymmer en kanal.

Därigenom kan frekvensutrymme också frigöras för olika slag av

tjänster. En annan fördel är att de digitala signalerna kan bära olika slag

av tjänster. Samma infrastruktur som används för t.ex. television kan

också användas för att ge tillgång till andra kommunikationstjänster,

framför allt i glesbygden.

Riksdagen beslutade våren 1997 att digital marksänd TV skulle införas

i flera steg. Den första etappen varar till utgången av år 2002 och

omfattar fem sändningsområden. En förutsättning för verksamheten är att

programföretagen samarbetar inom samma tekniska system så att hela

publiken skall kunna få tillgång till samtliga program med en och samma

mottagarutrustning. Den parlamentariska digital-TV-kommittén har i

uppdrag att följa och utvärdera sändningarna under den första etappen.

Efter vissa inledande svårigheter och fördröjningar har systemet för

digitala marksändningar nu kommit på plats. Sändningarna omfattar för

närvarande fjorton eller femton programkanaler. Under våren 2000 skall

ytterligare tre kanaler börja sändas och till hösten väntas minst 18 kanaler

sändas digitalt i marknätet. Uthyrning av avkodare pågår sedan

november 1999. Antalet abonnenter ökar för närvarande med nära 1 000 i

veckan.

5.6.8 IT i arbetslivet

Informationsteknikens betydelse för arbetsförhållandena

Regeringens bedömning: Informationstekniken förändrar på ett

genomgripande sätt sättet att arbeta. Det skapar nya arbeten och

möjligheter till förändring av nuvarande arbeten. Det ger möjlighet till

nya arbetssätt och nya arbetsorganisationer. Det skapar också nya

möjligheter för utsatta grupper.

Utvecklingen av IT-samhället måste samtidigt bygga på trygghet

och säkerhet för den enskilde individen. Ett lyckat införande av ny

teknik förutsätter att den enskildes behov av skydd för såväl den

personliga integriteten som hälsa och säkerhet och socialt skydd

tillgodoses. Dessutom krävs en kontinuerlig kompetensutveckling i

samband med införande och användning av informationsteknik. De

arbetsmiljöproblem, t.ex. stress och utbrändhet, som kan följa i

teknikens spår behöver uppmärksammas.

Dessa frågor liksom behovet av och de eventuella formerna för en

trepartssamverkan mellan staten och arbetsmarknadens parter när det

gäller införandet av ny teknik i arbetslivet bör övervägas inom ramen

för den arbetsgrupp som har tillsatts inom Regeringskansliet för

åtgärder på arbetsmiljöområdet.

Skälen för regeringens bedömning: Teknik, arbetsorganisation och

arbetets innehåll är grundläggande faktorer för utformningen av

arbetsmiljön i vid bemärkelse. Införande av IT i arbetet medför oftast

konsekvenser för arbetets organisation och innehåll. Den fysiska

arbetssituationen, arbetssätt samt styrningen och ledningen av arbetet

förändras på ett mer eller mindre genomgripande sätt. IT förändrar

dessutom möjligheterna att utföra arbetet utan att vara bunden i tid och

rum. Arbetet kan t.ex. utföras som distansarbete i hemmet eller på annan

plats på avstånd från en mer traditionell arbetsplats.

IT har en potential för att skapa en flexibel arbetsorganisation som

gynnar ett decentraliserat arbetssätt, ökat självbestämmande och en ökad

kvalifikationsgrad i arbetet. Informationstekniken ställer samtidigt krav

på kunskaper inte bara för dess direkta användning utan också för att

kunna utnyttja den information som den är bärare av. De snabba

förändringarna av teknik och kunskaper gör att många utbildningar

snabbt blir föråldrade. Som belysts på annan plats i propositionen finns

det därför behov av kontinuerlig kompetensutveckling. Tillgång till såväl

tekniken som informationen blir avgörande såväl för den enskildes

arbetssituation som verksamhetens effektivitet.

IT ger således möjlighet att öka kvalifikationsgraden, kunskaps-

innehållet och handlingsutrymmet i arbetet. Hur arbetsuppgifterna och

arbetsplatserna utformas är emellertid avgörande för om och hur dessa

möjligheter kan utnyttjas. Det snabba informationsflödet och de stora

informationsmängder som hanteras, intensiv kommunikation genom

elektronisk post m.m. innebär i sig stressfaktorer som kan innebära

hälsoproblem. Den snabba utvecklingen av informationstekniken som

sådan och den intensiva konkurrens som gäller inom IT-industrin är

faktorer som skapar en speciellt utsatt situation för dem som arbetar där.

Vidare kan de rationaliseringar och andra förändringar av verk-

samheten som ofta hänger samman med införande av IT innebära att den

fysiska och psykiska belastningen ökar. Undersökningar tyder också på

att antalet arbetstagare i allmänhet som upplever att de har fått större

inflytande i sina arbeten inte har ökat i den utsträckning som kunde ha

förväntats. I många fall kan en ökad arbetstakt vara en del av

förklaringen till detta. Utformningen av datorarbetsplatsen från bl.a.

ergonomisk synpunkt sett har vidare stor betydelse för just den fysiska

och psykiska belastningen i arbetet.

Med stöd av arbetsmiljölagen har Arbetarskyddsstyrelsen utfärdat

föreskrifter (AFS 1998:5) om arbete vid bildskärm. Föreskrifterna

behandlar såväl datorarbetsplatsens fysiska utformning som hur arbetet

är organiserat. De ställer bl.a. upp krav på programmens och systemens

utformning samt anger begränsningar i möjligheterna att utföra

kvantitativ och kvalitativ kontroll av arbetsinsatsen genom datasystemet

(se vidare om kontrollfrågorna under avsnittet om skyddet av den

personliga integriteten i arbetslivet).

När det gäller frågor om arbetsbetingad ohälsa till följd av stress och

andra organisatoriska och sociala faktorer, som ökat kraftigt under de

senaste åren, har en arbetsgrupp inom Regeringskansliet nyligen tillsatts

på regeringens uppdrag för att analysera utvecklingen av den angivna

ohälsan och presentera en handlingsplan för åtgärder på arbetsmiljö-

området. Frågor om arbetssituationen inom IT-sektorn kommer att kunna

tas upp i arbetsgruppens arbete. I gruppens arbete skall vidare tas upp

arbetsmarknadsparternas roll i arbetsmiljöarbetet. I det sammanhanget

bör behovet av och de eventuella formerna för en trepartssamverkan

mellan staten och arbetsmarknadens parter övervägas när det gäller

införandet av ny teknik i arbetslivet. Frågor som kan vara aktuella för

samverkan är t.ex. samråd och inflytande i samband med teknik-

förändringar samt kompetensutveckling.

Skyddet av den personliga integriteten i arbetslivet

Regeringen beslutade i september 1999 att tillkalla en särskild utredare

för att se över behovet av lagstiftning eller andra åtgärder för att stärka

skyddet av den enskildes personliga integritet i arbetslivet (dir. 1999:73).

I översynen skall det i första hand ingå frågor om användning av

drogtester och andra medicinska kontroller samt frågor om användning

av persondatorer, elektronisk post (e-post) och Internet i arbetet. Även

andra integritetsfrågor som kommer upp under utredningsarbetets gång

och där skyddet för den personliga integriteten i arbetslivet kan vara

allvarligt hotat skall tas upp av utredaren. Behovet av skydd för arbets-

sökande skall särskilt belysas. Utredningsuppdraget skall redovisas

senast den 1 april 2001.

Bakgrunden till utredningen är bl.a. att användningen av persondatorer

samt e-post och Internet i arbetet ger upphov till en hel del nya frågor när

det gäller kontrollen och skyddet av den personliga integriteten i arbetet.

Den utveckling som skett sedan frågorna om datatekniken och den

personliga integriteten i arbetslivet senast sågs över (se bl.a. rapporten

Datatekniken och den personliga integriteten i arbetet en kartläggning,

Ds 1989:24) gör det motiverat att se över integritetsskyddet vid

användning av datatekniken i arbetslivet med särskild tonvikt på

användning av persondatorer, e-post och Internet.

5.6.9 Ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd

Regeringens förslag: Enbart den omständigheten att en arbetstagare

har sin arbetsplats i sin bostad skall inte medföra att den arbetsplatsen

utgör en egen driftsenhet.

Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inget

att erinra mot förslaget. Landsorganisationen i Sverige tillstyrker i och

för sig förslaget men föreslår att 22 § anställningsskyddslagen i stället

uttryckligen skall ange att arbetstagare som i sin helhet utför arbete från

bostaden skall hänföras till den driftsenhet denne organisatoriskt tillhör.

Arbetslivsinstitutet avstyrker förslaget och menar att utredningens förslag

inte är nödvändigt. Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) och Sveriges

Industriförbund (Industriförbundet) avstyrker förslaget under hänvisning

till dels att utredningen funnit att anställda distansarbetande som arbetar i

eller i närheten av sina hem har samma arbetsrättsliga ställning som

andra arbetstagare, dels att förslaget inte föregåtts av en noggrann analys

av dess påverkan på den distansarbetande eller arbetsgivarens övriga

medarbetare. Vidare hänvisar SAF och Industriförbundet till att

lagförslaget även är tillämpligt på arbetstagare som inte distansarbetar.

Bakgrunden till regeringens förslag: Vid uppsägning på grund av

arbetsbrist sker som huvudregel inte någon överprövning av de

företagsekonomiska bedömningar som lagts till grund för arbetsgivarens

beslut. Kärnan i anställningsskyddet vid uppsägningar på grund av

arbetsbrist återfinns i stället i anställningsskyddslagens turordningsregler

som innebär att arbetsgivaren i dessa situationer inte fritt får välja vilka

arbetstagare som skall sägas upp.

Anställningsskyddslagens turordningsregler i 22 § bygger på principen

först in sist ut, således att den arbetstagare som anställts först skall sägas

upp sist. Härutöver gäller att en turordning fastställs för varje driftsenhet.

Om en arbetstagare endast kan beredas fortsatt anställning genom att

omplaceras gäller som förutsättning för företräde enligt turordningen att

arbetstagaren skall ha tillräckliga kvalifikationer för det fortsatta arbetet.

Om en arbetsgivare har flera driftsenheter på samma ort skall

driftsenheterna på begäran av den lokala fackföreningen läggas samman

till en turordningskrets. Om arbetsgivaren är eller brukar vara bunden av

kollektivavtal fastställs en turordningskrets för varje avtalsområde. Det

leder normalt till att arbetare och tjänstemän utgör separata

turordningskretsar. Är arbetsgivaren inte bunden av kollektivavtal bildar

hela driftsenheten en turordningskrets.

Anställningsskyddslagens driftsenhetsbegrepp bygger i princip på ett

geografiskt synsätt. I motiven till 1974 års anställningsskyddslag anges

beträffande den närmare innebörden av begreppet driftsenhet att därmed

avses i princip sådan del av ett företag som är belägen inom en och

samma byggnad eller inom ett och samma inhägnade område, dvs.

fabrik, butik, restaurang osv. (prop. 1973:129 s. 260). Arbetsdomstolen

har i några fall prövat frågan om driftsenhetsbegreppets innebörd (AD

1988 nr 32, 1988 nr 100, 1993 nr 99 och 1994 nr 85). I alla de fall som

varit föremål för arbetsdomstolens prövning har domstolen tillämpat ett

geografiskt synsätt. I ett fall har emellertid arbetsdomstolen ifrågasatt om

det alltid är möjligt att upprätthålla ett geografiskt synsätt (AD 1988 nr

100).

En annan faktor som har betydelse i sammanhanget är ortsbegreppet i

22 §. Driftsenheter som är belägna på samma ort skall om en

fackförening begär det läggas samman till en turordningskrets. En

arbetstagare som arbetar på distans från bostaden, där bostaden är

belägen på samma ort som huvudarbetsplatsen, kan således om

fackföreningen begär att driftsenheterna skall läggas samman hänföras

till en större turordningskrets. Med ort avses i första hand en plats som

utgör en från en annan plats helt skild befolknings- och bebyggelse-

koncentration i geografisk bemärkelse. Har det funnits skog eller

obebyggda områden mellan två koncentrationer har arbetsdomstolen

bedömt att det varit fråga om två skilda orter (AD 1984 nr 4, 1984 nr 50

och 1993 nr 99). När det är fråga om större befolknings- och bebyggelse-

koncentrationer, såsom i Storstockholmsområdet utgör kommunen den

yttersta gränsen för vad som kan betecknas som en och samma ort

(AD 1993 nr 99). Liksom fallet är med driftsenhetsbreppet bygger

således även ortsbegreppet på ett geografiskt och inte ett organisatoriskt

synsätt.

Skälen för regeringens förslag: Det är viktigt att stärka anställnings-

skyddet för dem som väljer att distansarbeta från hemmet. En otrygghet i

detta avseende kan innebära ett hinder för införande av distansarbete. Det

är viktigt att anpassa anställningsskyddet till förändrade betingelser i

arbetslivet.

Regeringen anser att det geografiska synsätt som såväl

anställningsskyddslagens driftsenhetsbegrepp som ortsbegrepp bygger på

kan leda till otillfredsställande konsekvenser för de distansarbetandes

anställningsskydd. Enligt distansarbetsutredningen är det oklart hur

driftsenhetsbegreppet i 22 § anställningsskyddslagen skall tolkas

beträffande arbetstagare som arbetar heltid på distans vilket leder till att

dessa arbetstagares anställningsskydd riskerar att allvarligt försämras.

Det är visserligen möjligt att genom kollektivavtal komma till rätta med

de problem som kan uppkomma vid tillämpningen av anställnings-

skyddslagens turordningsregler vid distansarbete. Alla arbetsgivare är

emellertid inte bundna av kollektivavtal och fackföreningar kan ha svårt

att få gehör för en kollektivavtalsreglering på detta område med hänsyn

till att en arbetsgivare normalt inte har något att vinna på en sådan

lösning. Regeringen anser därför att lagstiftningsåtgärder bör vidtas.

Utredningen har identifierat olika kategorier av distansarbetande. Den

vanligaste formen av distansarbete är att en anställd arbetar någon eller

några dagar i veckan på en annan plats än huvudarbetsplatsen, i normal-

fallet bostaden. I dessa fall har arbetstagaren till väsentlig del sin

arbetsplats förlagd till huvudarbetsplatsen och kan därigenom inte anses

utgöra en egen turordningskrets. Om en arbetstagare arbetar större delen

av sin arbetstid på distans bör inte heller detta leda till slutsatsen att

denne inte tillhör huvudarbetsplatsens driftsenhet. Det bör nämligen

räcka att den anställde har en fast anknytning till huvudarbetsplatsen för

att han eller hon skall anses tillhöra huvudarbetsplatsens driftsenhet. Att

arbetstagaren arbetar vid huvudarbetsplatsen t.ex. en dag per vecka eller

har ett eget arbetsrum på huvudarbetsplatsen bör vara fullt tillräckligt för

att en sådan fast anknytning skall anses finnas. En annan grupp av

distansarbetare är däremot de som arbetar heltid från sin bostad eller

annan lokal. Utredningen har funnit att även om denna grupp för

närvarande är relativt liten finns det tecken på att gruppen kan komma att

öka.

Verksamheten vid s.k. telekontor (call centers) vilka företrädesvis är

bemannade av kvinnor kan utvecklas till distansarbete från bostaden.

Denna typ av verksamhet består normalt i att service av olika slag lämnas

per telefon. Det kan vara fråga om IT-stöd, telefonförsäljning, marknads-

undersökningar och telefonförsäljning. Med modern informations-

teknologi kan denna typ av verksamhet med fördel utföras från

respektive arbetstagares hem. Som utredningen konstaterat kan

personalen i en verksamhet av den beskrivna typen organisatoriskt

tillhöra en huvudarbetsplats men vara placerad till exempel i hemmet.

Med ett geografiskt bestämt driftsenhetsbegrepp kan en arbetsgivare efter

förhandlingar som skall föregå ett uppsägningsbeslut ensidigt bestämma

vilken eller vilka driftsenheter som skall läggas ned med den effekten att

principen om sist in först ut helt sätts ur spel.

I vissa fall kan flera arbetstagares bostäder och därmed driftsenheter

vara belägna på samma ort. Om arbetstagarnas fackförening i ett sådant

fall begär att driftsenheterna läggs samman gäller principen om sist in

först ut för de berörda arbetstagarna. Detsamma gäller för arbetstagare

som arbetar helt på distans men som är organisatoriskt knutna till en

huvudarbetsplats på samma ort som deras bostad är belägen och där

övriga arbetstagare är verksamma på huvudarbetsplatsen. För arbets-

tagare som distansarbetar på heltid från sin bostad belägen på en annan

ort än huvudarbetsplatsen finns inte någon möjlighet enligt gällande

regler att lägga samman driftsenheterna. Anställningsskyddet blir då

beroende av var den distansarbetande arbetstagaren bor i förhållande till

huvudarbetsplatsen. Regeringen anser att det är otillfredsställande att

sådana slumpmässiga faktorer skall vara styrande för anställningsskyddet

för de distansarbetande.

Vidare har utredningen, som nämnts, funnit att företrädesvis kvinnor är

sysselsatta i vissa av de verksamheter som kan organiseras som sådant

distansarbete som i sin helhet utförs från bostaden. Flera skäl talar för att

utredningens förslag skall genomföras. Det är angeläget att skapa en

likvärdig trygghet i anställningen för alla distansarbetande och

därigenom också undanröja ett onödigt hinder för införande av

distansarbete. Även jämställdhetskäl innebär ett starkt motiv för att

genomföra denna förstärkning av anställningsskyddet. Enbart den

omständigheten att arbetet utförs från hemmet skall alltså inte leda till att

arbetstagaren utgör en egen driftsenhet. Genom den föreslagna regeln

förstärks anställningsskyddet för distansarbetande.

SAF och Industriförbundet har avstyrkt förslaget, bl.a. därför att den av

utredningen föreslagna lagändringen omfattar arbetstagare utöver dem

som distansarbetar. Regeringen anser att detta i och för sig inte behöver

vara någon nackdel. Frågan om tillämpningsområdet är intimt förknippad

med hur man vill definiera distansarbete. Utredningen har funnit att det

inte finns någon enhetlig definition på distansarbete. Emellertid

definieras distansarbete ofta som förvärvsarbete som helt eller till någon

del förläggs till bostaden eller annan plats än den ordinarie arbetsplatsen.

Avsikten med lagändringen är att undanröja den oklarhet som råder för

de arbetstagare som har hela sin arbetstid förlagd till bostaden, eller som

utgår från bostaden i de fall arbete utförs på annan plats, utan någon fast

anknytning till huvudarbetsplatsen eller någon annan arbetsplats. I vissa

fall kan detta leda till att lagändringen blir tillämplig på arbetstagare vars

arbetsförhållanden måhända inte alla gånger skulle betecknas som

distansarbete. Regeringen gör den bedömningen att den lämpligaste

avgränsningen för den nya regelns tillämpningsområde är det

organisatoriska samband som finns mellan bostaden och huvud-

arbetsplatsen, i de fall arbetstagaren utför arbete i bostaden. Ett annat sätt

att avgränsa tillämpningsområdet skulle vara att försöka definiera

distansarbete. Som anmärkts tidigare finns det inte någon entydig

definition på distansarbete och ett försök att definiera distansarbete i

syfte att avgränsa den föreslagna regelns tillämpningsområde skulle

motverka en önskvärd flexibilitet. Enligt regeringens bedömning

framstår det därför som lämpligare att anknyta till det organisatoriska

sambandet. Som nämnts ovan har även Arbetsdomstolen i något fall

ifrågasatt om det alltid är möjligt att upprätthålla ett geografiskt synsätt.

Meningen är således att den föreslagna lagändringen inte skall utgöra

något hinder för en rättsutveckling i den riktningen.

En fråga som aktualiseras i sammanhanget är vilka kriterier som skall

tillämpas för att fastställa till vilken driftsenhet en arbetstagare som

arbetar i bostaden hör. Enligt regeringens bedömning kommer många

gånger det utslagsgivande att vara om de olika arbetsplatserna skall ses

som en sammanhållen enhet med hänsyn till hur verksamheten i det

enskilda fallet faktiskt är organiserad. Det avgörande kommer då att vara

huruvida arbetstagaren skall ses som organisatoriskt självständig eller

inte. Finns det inte någon anknytning till någon annan driftsenhet kan

arbetstagaren många gånger hänföras till en egen driftsenhet.

5.6.10 IT-användningen och en ekologiskt hållbar utveckling

Regeringens bedömning: Regeringen anser att ett mer samlat grepp

bör tas kring frågorna om IT och miljö. Regeringen kommer därför att

tillsätta en särskild delegation för att kartlägga hur IT-tillämpningar i

högre grad kan utnyttjas för att minska miljöpåverkan och främja en

hållbar utveckling.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i 1999 års

regeringsförklaring framfört att Sverige skall bygga vidare på den

styrkeposition Sverige har som föregångsland i omställningen till ett

ekologiskt hållbart samhälle. Med ny, resurseffektiv teknik och andra

tekniska landvinningar skall välfärd och välstånd byggas upp utan att tära

på miljön. IT kan bli ett effektivt redskap i arbetet att uppnå

miljökvalitetsmålen och för omställningen till det ekologiskt hållbara

samhället. Olika aktörer bör stimuleras till att arbeta för att IT-

tillämpningar i högre grad utnyttjas i syfte att minska miljöpåverkan och

främja en hållbar utveckling. Arbetet med att ta fram styrmedel som kan

medverka till att IT-användningen blir ett medel för att skynda på

utvecklingen av nya samhällstrukturer och levnadsmönster som tär

mindre på resurser och miljö bör påskyndas. Exempel på hur skilda

verksamheter kan bedrivas på ett miljömässigt bättre sätt med hjälp av IT

har redovisats av IT kommissionen i betänkandet IT och miljö (SOU

1996:178). I betänkandet berördes också de negativa konsekvenser för

miljön som IT-användningen i vissa fall kan medföra. Det är angeläget

att miljöaspekterna även fortsättningsvis beaktas inom de i rapporten

upptagna områdena.

IT-användningen ger stora möjligheter att motverka dagens miljö-

problem och medverka till att de nationella miljömålen kan nås. IT-

användningen kan leda till nya samhällstrukturer och levnadsmönster

som tär mindre på resurser och miljö.

Det är viktigt att hänsyn tas till miljöaspekterna så tidigt som möjligt

när IT-tillämpningarna planeras. IT-utvecklingen kan annars innebära

ökad belastning på miljön. Datorer behöver t.ex. kunna uppgraderas i

högre grad, så att de inte behöver bytas ut i samma snabba takt som i dag.

Regeringen anser att ett producentansvar för elektriska och elektroniska

produkter kan bidra till en sådan utveckling av produkter.

Exempel på där IT redan finns och där IT skulle kunna utnyttjas mer i

miljöns tjänst och för att miljökvalitetsmålen skall uppnås har bl.a.

redovisats av Naturvårdsverket i rapporten IT och de nationella miljö-

kvalitetsmålen (rapport 5022) från september 1999.

En väl fungerande IT-infrastruktur är en viktig förutsättning för att IT-

användningen skall kunna medverka till omställningen till ett ekologiskt

hållbart samhälle. Samhället kan skapa förutsättningar för denna

utvecklingen även när det gäller exempelvis nya arbets- och

verksamhetsformer. Med tidig integrering av miljöaspekterna i offentlig

planering kan goda förutsättningar skapas för att IT-tillämpningar skall

kunna bidra till minskad energi- och resursförbrukning.

Införande av distansarbete eller video- och telekonferenser kan inne-

bära miljömässiga och ekonomiska vinster såväl för samhället som för

det enskilda företaget och dess anställda, vilket bör uppmärksammas.

Tillverkare av IT-utrustning och telekommunikationsbolag bör upp-

muntras att utforma sitt produkt- och tjänsteutbud så att miljöhänsyn

integreras i produktens hela livscykel.

För att underlätta för hushållen att ta ett ökat miljöansvar gav

regeringen i mars 1999 Konsumentverket i uppdrag att inrätta en

webbplats med hushållsrelaterad miljöinformation. Information bör även

fortsättningsvis göras tillgänglig för konsumenterna om produkters

miljöpåverkan och hur produkter kan användas på ett miljöanpassat sätt.

Vidare är marknadens aktörer viktiga kanaler för spridning av miljö-

information.

Förutom enskilda konsumenter bör också myndigheter, företag och

andra organisationer uppmuntras att ställa miljökrav vid IT-upphandling.

Staten bör härvidlag vara ett föredöme. Statskontoret ställer t.ex. redan i

dag omfattande miljökrav i sina ramavtalsupphandlingar av IT-produkter.

Det pågår inom EU ett arbete med att ta fram ett tolkningsmeddelande

om miljökrav vid offentlig upphandling. Reglerna för upphandling följer

av EG-direktiv och medlemsstater kan endast ställa krav som

överensstämmer med EG-rätten.

Regeringen anser att en dialog med IT-branschen och andra aktörer om

dessa frågor kan skapa förutsättningar för en snabbare integration av

miljöfrågorna i IT-arbetet. Miljövårdsberedningen (JO 1968:A) för en

sådan dialog med näringslivet inom området e-handel, Framtida handel

transporter av och försörjningskanaler för livsmedel. Regeringen anser

dock att ett mer samlat grepp bör tas kring frågorna om IT och miljö och

kommer därför att tillsätta en särskild delegation för att kartlägga hur IT-

tillämpningar i högre grad kan utnyttjas i syfte att minska miljöpåverkan

och främja en hållbar utveckling.

Redan i dag finns exempel på hur IT används men skulle kunna

utnyttjas mer i miljöns tjänst. Elektronisk styrning och övervakning vid

energiproduktion och andra processer för att minska utsläppen av

föroreningar. Elektroniska styrsystem i fordon för att optimera bränsle-

förbrukningen. IT i transportinformationen för att göra trafikflödena

smidigare och minska förbrukningen av bränslen. Distansarbete, bild-

och telekonferenser för att minska transporter och utsläppen till luften.

5.7 Ändring av årlig redovisning

Riksdagen gav i samband med behandlingen av prop. 1995/96:125

regeringen till känna att den parlamentariska förankringen skulle stärkas

genom att regeringen årligen borde återkomma till riksdagen med en

skrivelse som redovisade utvecklingen på IT-området

(bet 1995/96:TU19, rskr.1995/96:282). Regeringen har därefter lämnat

två sådana skrivelser (skr. 1997/1998:19, bet. 1997/98:TU7,

skr. 1998/99:2, bet. 1998/99:TU4). I föreliggande proposition lämnas en

motsvarande redovisning i bilaga 1.

Regeringen avser att även i fortsättningen hålla riksdagen fortlöpande

underrättad om utvecklingen på IT-området. Erfarenheten har emellertid

visat att en obligatorisk årlig skrivelse knappast är den lämpligaste

formen för detta. IT-politiken aktualiserar många nya och ofta tekniskt

komplicerade frågor. Den griper in över alla politikområden, vilket får

till följd att redovisningar i ett sammanhang över hela det IT-politiska

fältet blir mycket omfattande och resurskrävande samtidigt som det blir

svårt att ge tillräckligt konkret och uttömmande information på varje

område.

Enligt regeringens bedömning är en bättre ordning att den

parlamentariska förankringen tillgodoses genom att regeringen i olika

propositioner eller i annan lämplig form utan krav på en särskild årlig IT-

skrivelse håller riksdagen fortlöpande orienterad om utvecklingen. Om

inte riksdagen har annan uppfattning, kommer regeringen i fortsättningen

inte att avlämna någon allmän IT-politisk skrivelse annat än om särskilda

skäl motiverar det.

6 Börsintroduktion av Telia AB

Regeringen kommer i dag att lämna en proposition om börsintroduktion

av Telia. I propositionen föreslås att riksdagen bemyndigar regeringen att

minska statens ägande i Telia.

I propositionen redogörs för att telekommunikationsmarknaden under

de senaste åren har genomgått grundläggande förändringar vilka på ett

mycket påtagligt sätt påverkat Telia. De fem senaste åren har inneburit

betydligt större förändringar än någonsin tidigare i koncernens historia.

Telia har i en skrivelser den 28 januari och den 6 mars 2000 redovisat

huvudinriktningen i bolagets affärsstrategi. Sammanfattningsvis kommer

den framtida verksamhetsinriktning att koncentreras mot ett antal

kärnområden såväl geografiskt som verksamhetsmässigt. De fyra

satsningsområderna är mobil kommunikation, internationell IP carrier

och en snabb bredbandsutbyggnad i Sverige samt nya bredbandstjänster

för privatpersoner och nya tjänster för mindre företag. Kapitalbehoven är

mycket betydande och utbyggnaden genererar omfattande utvecklings-

arbete i Sverige och stora investeringar i nät både i Sverige och

utomlands. Investeringarna sker i Sverige i första hand i egen regi medan

investeringarna utomlands till en del sker genom förvärv.

Telia bör enligt förslaget i propositionen ges långsiktiga och stabila

verksamhetsförutsättningar som ger bolaget samma förutsättningar som

konkurrenter har. Det förslag som läggs innebär att Telia ges möjligheter

att utvecklas som operatör på samma villkor som övriga aktörer på

marknaden.

Telia är den största operatören på den svenska telemarknaden. Sverige

har en framskjuten position på området för teleterminalutrustning och

nätutrustning. Sverige ligger också framme på dataområdet inom

programvaruproduktion. Vilka satsningar Telia gör för att tillhandahålla

nya tjänster och produkter får därför stor betydelse för den svenska IT-

utvecklingen. Den del av industrin som tillverkar tele- och IT-utrustning

kan även fortsättningsvis få starka utvecklingsincitament genom Telias

utveckling. Kvalificerade arbetsplatser kan etableras över hela landet om

Telia kan fullfölja en expansiv strategi. För att Telia även i framtiden

skall kunna vara ett konkurrenskraftigt företag, som kan utveckla sin

verksamhet och bidra till att göra den svenska telemarknaden fram-

gångsrik bör Telia få verksamhetsförutsättningar som överensstämmer

med konkurrenternas och möjlighet att på kapitalmarknaden skaffa

kapital samt genom delägarskap med andra telebolag skapa konkurrens-

kraftiga enheter. Om den svenska IT-sektorn skall kunna öka sin

internationella konkurrenskraft är det viktigt att den svenska telesektorn

ligger i framkant i fråga om teknik och tjänsteutbud. En börsintroduktion

av Telia kan antas öka incitamenten för att utveckla verksamheten i

konkurrens med andra operatörer. Detta ger en direkt effekt på utbud av

tjänster och produkter till konsumenterna på den svenska telemarknaden,

men kan även leda till snabbare forskning och utveckling i Sverige på IT-

området i stort. Detta kan i sin tur leda till exportframgångar på IT-

området som skapar förutsättningar för tillväxt.

7 Ekonomiska konsekvenser

Regeringen har, som tidigare redovisats, tillsatt en särskild utredare med

uppdrag att utarbeta ett förslag till ett nationellt IT-infrastrukturprogram.

Förslaget skall i första hand vara vägledande för att underlätta en

utbyggnad av transportnätet i marknadens regi. Dessutom skall utredaren

lämna förslag till prioriteringar mellan vilka orter det bör finnas

ledningsförbindelser som inte bedöms komma till stånd på kommersiella

grunder. I samband härmed skall utredaren även bedöma vad en eventuell

statlig medfinansiering av dessa förbindelser kan komma att kosta inom

den ram som regeringen avser att ställa till förfogande enligt nedan.

Regeringen beräknar att sammanlagt 2 625 miljoner kronor under åren

2000 2004 kommer att stå till förfogande för att inom ramen för det

nationella IT-infrastrukturprogrammet ge stöd till den utbyggnad av

regionala transportnät m.m. som inte kommer till stånd på kommersiella

grunder.

Detta stöd föreslås finansieras genom bl.a. omfördelningar inom

utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv (800 miljoner kronor),

utgiftsområde 19 Regional utjämning och utveckling (1 500 miljoner

kronor), varav en del avses användas som medfinansiering av EG:s

strukturfondsprogram, samt utgiftsområde 22 Kommunikationer,

(50 miljoner kronor).

Inom arbetsmarknadspolitiken avses en omfördelning ske från arbets-

marknadspolitiska åtgärder, inom regionalpolitiken, huvudsakligen en

minskning av befintligt anslagssparande och minskat anslag för nedsatta

sociala avgifter samt inom kommunikationspolitiken likaledes genom

minskning av anslagssparande.

Härtill kommer medel som inom de nämnda strukturfondsprogrammen

beräknas komma att användas för informationsteknisk infrastruktur.

Inom mål 1-programmen uppgår de inom ovan nämnda tidsperiod till

ca 275 miljoner kronor. Dessa medel skall kompletteras med offentlig

medfinansiering med samma belopp inom målområde 1 från bl.a.

kommuner och länsstyrelser. Programmen för mål 2 är ännu inte klara

men även inom dessa kommer säkerligen behovet av informationsteknisk

infrastruktur att uppmärksammas och offentlig medfinansiering att

behöva ställas till förfogande. Användningen av dessa medel utgår från

de program som utarbetats regionalt och som fastställs av EG-

kommissionen.

Regeringen överväger också ett stöd till kommuner för att möjliggöra

abonnentanslutning med hög överföringskapacitet i glest bebyggda

områden genom lokala transport- och accessnät. (Se avsnitt 5.5.4).

Regeringen överväger vidare en särskild skattelättnad för utgifter för

anslutning för datakommunikation som innebär en väsentlig kapacitets-

höjning i förhållande till överföringskapaciteten i det normala telefon-

nätet. (Se avsnitt 5.5.4). Det sammanlagda beloppet för stödet till

kommuner och skattelättnaden motsvarar 3 200 miljoner kronor.

Summan av dessa belopp för utbyggnad av IT-infrastrukturen uppgår

således till 5 825 miljoner kronor.

Investeringskostnader för ett nationellt optofibernät som når fram till

varje kommunhuvudort har beräknats till ca 2 500 miljoner kronor (se

avsnitt 5.5.4). Svenska Kraftnäts investering i ett nationellt optokabelnät

beräknas finansieras på marknadsmässiga villkor.

Övriga finansieringsbehov, t.ex. av utredning och försöksverksamhet

kring funktionshindrades tillgång till IT-infrastrukturen, bildande av ett

Internetcentrum, publicering av en mer heltäckande IT-statistik, och IT-

kompetens för småföretagare avses till största delen finansieras från

anslag inom utgiftsområde 22 Kommunikationer.

Regeringen avser att återkomma till riksdagen med de närmare förslag

som föranleds av ovan nämnda åtgärder senast i samband med

budgetpropositionen för år 2001.

Förslaget beträffande ändringarna i ledningsrättslagen innebär att

någon förrättning inte skall hållas för det fall att en ledningsrätts-

innehavare vill dra fram kompletterande ledning i befintligt utrymme.

Några förrättningskostnader uppkommer därmed inte i anledning av den

nya ledningen. En fastighetsägare kan dock få frågan om ytterligare

ersättning prövad i fastighetsdomstol. I dagsläget gör regeringen

bedömningen att förslaget kommer att påverka mål- och ärende-

hanteringen för domstolarna i ytterst begränsad omfattning. Förslaget

bedöms därför inte nämnvärt påverka domstolarnas resursbehov.

Förslaget kommer att främja utbyggnaden av IT-infrastrukturen med

bredbandskapacitet och bör därför få positiva ekonomiska effekter för

näringslivet och samhällsutvecklingen.

Förslaget avseende ändringen i anställningsskyddslagen bedöms inte

medföra några andra direkta ekonomiska konsekvenser än de som redan i

dag uppkommer för en arbetsgivare vid en omorganisation.

8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

De nya bestämmelserna i ledningsrättslagen bör träda i kraft den

1 juli 2000. Av lagtextens utformning följer att de nya bestämmelserna

även skall tillämpas beträffande ledningsrätter för starkströmsledningar

vilka upplåtits före ikraftträdandet.

Den nya bestämmelsen i anställningsskyddslagen bör träda i kraft den

1 augusti 2000. Bestämmelsen skall tillämpas på uppsägningar som sker

efter ikraftträdandet.

9 Författningskommentar

9.1 Lag om ändring i ledningsrättslagen

3 a §

Paragrafen är ny. Den som har erhållit ledningsrätt för elektrisk

starkströmsledning för vilken koncession fordras eller ledningsrätt för

elektrisk starkströmsledning som ingår i telekommunikationssystem eller

i allmän svagströmsledning, skall ha rätt att utnyttja utrymmet, utan nytt

förrättningsförfarande, för att dra fram och begagna teleledningar som

ingår i telekommunikationssystem för allmänt ändamål, t.ex. fiberoptiska

ledningar, och även allmän svagströmsledning för signalering,

fjärrmanövrering, dataöverföring eller liknade ändamål. Någon ny

ledningsrätt skapas inte utan den befintliga ledningsrätten skall anses

omfatta även dessa nya ledningar.

Rätten att dra fram ledning med stöd av 3 a § gäller endast den som har

ledningsrätt för utrymme för starkströmsledning. Som en konsekvens av

detta får ledningar dras fram med stöd av 3 a § endast i samma utrymme

som den befintliga starkströmsledningen och inom ramen för vad som

anges beträffande hur utrymmet skall utnyttjas t.ex. att ledningen skall

vara luftburen eller nedgrävd. Rätten att dra fram den kompletterande

ledningen omfattas inte av det ursprungliga ledningsbeslutet utan

bestäms genom lag. Detta innebär att t.ex. den begränsning i tid för

utförandet som anges i det ursprungliga ledningsbeslutet inte gäller den

kompletterande ledningen.

Den kompletterande ledningen får dras fram tidigast två veckor efter

det att ledningens innehavare underrättat fastighetsägaren om när han har

för avsikt att påbörja ledningsdragningen. En sådan underrättelse till

fastighetsägaren kan ske formlöst, t.ex. per brev eller via telefonkontakt.

Underrättelse skall dock anses ha skett när ledningens innehavare sänt

meddelandet med brev till fastighetsägarens postadress.

13 d §

Paragrafen är ny. Frågan om eventuell ytterligare ersättning på grund av

framdragning och begagnande av utrymmet för befintlig ledningsrätt

eller på grund av annan skada t.ex. på mark eller annan egendom prövas i

fastighetsdomstol enligt 4 kap. expropriationslagen. Kapitlet innehåller

bestämmelser om expropriationsersättning för det fall att fastighet eller

del av fastighet blir föremål för expropriation varvid inlösenersättning

med belopp som motsvarar fastighetens marknadsvärde skall betalas

alternativt intrångsersättning som motsvarar minskningen av fastighetens

värde. Dessutom finns bestämmelser om ersättning för det fall att skada

uppkommer i övrigt.

Vid bestämmande av fastighetens marknadsvärde skall, för det fall

ledning dras fram och begagnas med stöd av 3 a §, en ökning av

fastighetens marknadsvärde beaktas endast i den utsträckning det blir

utrett att den beror på annat än förväntningar om ändring i markens

tillåtna användningssätt. Tiden för ökningen räknas i sådana fall från

dagen tio år före det att fastighetsägaren underrättats om när ledningen

skulle dras fram.

29 a §

Paragrafen är ny. I fråga om ersättning skall bestämmelserna i 5 6 kap.

expropriationslagen om rättegången i expropriationsmål m.m. och om

betalning av expropriationsersättning m.m. tillämpas varvid prövning

skall ske i fastighetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen.

Vid fördelning av rättegångskostnader skall dock bestämmelserna i

16 18 kap. fastighetsbildningslagen om rättegångskostnader i mål om

inlösenersättning tillämpas.

Ikraftträdandebestämmelser

Regeringen föreslår att förslaget träder i kraft den 1 juli 2000. Av

lagtextens utformning följer att de nya bestämmelserna även skall till-

ämpas beträffande redan upplåtna ledningsrätter för starkströmsledning.

9.2 Lag om ändring i lagen (1982:80) om

anställningsskydd

22 §

I första stycket har införts en regel som anger att enbart den

omständigheten att en arbetstagare har sin arbetsplats i sin bostad inte

skall medföra att den arbetsplatsen utgör en egen driftsenhet vid

uppsägning på grund av arbetsbrist. Avsikten är inte att generellt införa

ett organisatoriskt driftsenhetsbegrepp. Avgörande kommer ofta att vara

om olika arbetsplatser skall ses som en sammanhållen enhet utifrån hur

verksamheten är organiserad och hur arbetet bedrivs. I detta sammanhang

kan sådana faktorer som varifrån arbetsledningen utövas och till vilken

enhet som arbetstagaren rapporterar ha stor betydelse. Det måste dock

finnas en viss intensitet i kontakterna mellan huvudarbetsplatsen och

enheten för att de skall utgöra en gemensam driftsenhet. Det förhållandet

att en viss arbetstagare tidigare har arbetat på en viss arbetsplats kan tala

för att arbetstagaren skall anses höra till denna. Det avgörande är

huruvida arbetstagaren skall ses som organisatoriskt självständig eller

inte. Finns det ingen anknytning till någon annan driftsenhet kan

arbetstagaren många gånger hänföras till en egen driftsenhet. Tillägget

utesluter således inte att arbetstagare som arbetar i sin bostad hänförs till

en egen driftsenhet.

Tillägget omfattar enligt sin ordalydelse bara arbetstagare som arbetar i

sin bostad och inte sådana som arbetar på distans från någon annan lokal.

Ikraftträdandebestämmelser

Regeringen föreslår att förslaget träder i kraft den 1 augusti 2000.

Förslaget innebär att den nya bestämmelsen skall tillämpas på

uppsägningar som sker efter ikraftträdandet.

Redogörelse för utvecklingen efter 1996 års IT-

proposition

Allmänna mål och prioriteringar 135

Delmål för IT-politiken 135

Prioriterade statliga uppgifter 140

Regler som skapar tillit till informationssamhället 140

Integritetsskydd, immaterialrätt, telelagstiftning 140

Integritetsskyddet har stärkts 141

IT-kommissionens rättsliga observatorium 147

Informationssäkerhet 147

Kompetens inom IT-området 156

Skolväsendet 156

IT i högre utbildning, forskning och bibliotek 164

IT-forskning i Sverige 165

Tillgänglighet och samhällets informationsförsörjning 170

Teknisk infrastruktur 170

Grundläggande informationstjänster 175

Statistik om IT 182

IT och språket 186

Några av IT:s användningsområden 189

Allmänt om IT inom näringslivet 189

Elektronisk handel 191

Konsumentfrågor 196

Den offentliga sektorns IT-användning 196

Arbetsmarknad 200

Personaldatorer 203

Miljöanpassning 203

IT inom kultur-, medie -och ungdomsområdena 204

IT inom hälso- och sjukvård, social omsorg samt

socialförsäkring 209

Allmänna mål och prioriteringar

Regeringen lämnade våren 1996 propositionen Åtgärder för att bredda

och utveckla användningen av informationsteknik (prop. 1995/96:125)

till riksdagen. Förslag till mål för en nationell IT-strategi, ett handlings-

program och prioriterade uppgifter lades fram. Riksdagen godkände

regeringens förslag (bet. 1995/96:TU 19, rskr. 1995/96:282). Riksdagen

gav regeringen tillkänna att den parlamentariska förankringen skulle stär-

kas genom en årlig rapportering till riksdagen av utvecklingen inom IT-

området. Regeringen har hittills lämnat två skrivelser till riksdagen (skr.

1997/1998:19, bet. 1997/98:TU7 samt skr 1998/99:2, bet. 1998/99:TU4)

I föreliggande proposition lämnas den begärda rapporteringen i denna

bilaga. I texten anges målformuleringar ur den tidigare IT-propositionen,

här benämnd 1996 års IT-proposition,. samt en sammanfattning av hur

målet uppfyllts och något om det som hänt i frågan.

I detta avsnitt behandlas riksdagens beslut om mål och prioriterade

uppgifter. Avsnittet inleds med ett utdrag om trafikutskottets betänkande

(1995/96:TU19) som sammanfattar utskottets allmänna syn på IT-

politiken:

 Utskottet konstaterar att det råder en betydande samsyn om

informationsteknikens möjligheter att påverka samhällsutvecklingen i

positiv riktning. Informationstekniken påverkar vår produktionsförmåga

och vårt levnadsmönster liksom demokratiska värden som medborgarnas

möjligheter till insyn och deltagande i samhällsutvecklingen. Utskottet

framhåller vikten av att informationstekniken används i sådana former att

samhällsutvecklingen främjas och att risker för regionala obalanser,

försämrat integritetsskydd, ökad sårbarhet och kunskapsmässiga

skillnader mellan olika grupper i samhället motverkas.

För att stärka den parlamentariska förankringen anser utskottet att

riksdagen bör ge regeringen till känna att den årligen bör återkomma till

riksdagen med en skrivelse som redovisar utvecklingen på IT-området.

Utskottet tillstyrker regeringens förslag till mål och prioriterade

uppgifter för en nationell IT-strategi och framhåller vikten av att det

redovisade handlingsprogrammet genomförs snabbt och kraftfullt.

Utskottet förutsätter att målen för IT-användningen kommer att vidare-

utvecklas och förtydligas. Riksdagen föreslås ge regeringen till känna att

säkerhets- och sårbarhetsfrågor inom IT-användningen bör uppmärk-

sammas tydligare och att regeringen bör återkomma till riksdagen med en

utvecklad strategi för detta arbete.

Eftersom utskottet tillstyrkte regeringens mål och prioriteringar

(med en precisering vad gäller säkerhetsfrågorna) och riksdagen därefter

biföll utskottets förslag utgår utvärderingen i det följande från

propositionstexten.

Delmål för IT-politiken

I 1996 års IT-proposition formuleras åtta övergripande IT-politiska mål

som nedan mycket kortfattat utvärderas.

De åtta övergripande målen för IT-politiken avser effekter, det vill

säga förändringar i samhället som helhet, som kan hänföras specifikt till

prestationer inom IT-politikområdet. Såväl uppföljningar som ut-

värderingar av sådana samband är generellt mycket vanskliga, om man

syftar till att fastställa eller påvisa orsakssamband. Därtill kommer att IT-

politiken utvecklas och förverkligas i ett komplicerat samspel mellan stat

och marknad. Även om man begränsar sig till den IT-politik där

statsmakterna har ansvar verkar dessa genom ett flertal myndigheter,

något som gör orsakssamband än otydligare. Det som går att göra är att

följa särskilda indikatorer samt göra allmänna bedömningar.

Mål 1 för en nationell IT-strategi var att utnyttja IT:s möjligheter på ett

aktivt sätt, som skulle bidra till att skapa tillväxt och sysselsättning och

stärka Sveriges konkurrenskraft.

Att bedöma i vilken mån förändringar i tillväxt, sysselsättning och

konkurrenskraft kan hänföras till IT-utvecklingen är svårt. Statistik som

belyser denna fråga finns i bilaga 13. IT-sektorns utveckling kan ge en

uppfattning om IT-utvecklingens betydelse för den svenska ekonomin

men det är viktigt att hålla i minnet att informationstekniken förändrar

förutsättningarna även i andra sektorer. En stark tillväxt inom IT-sektorn

medför att arbetskraft och kapital förflyttas till denna sektor från mer

traditionella näringar. Detta medför en stagnation i vissa sektorer till

förmån för IT-sektorn. Därmed inte sagt att det är ett nollsummespel.

Positiva effekter på tillväxten kan förväntas av en strukturomvandling

där resurser förflyttas från lågproduktiva sektorer till högproduktiva

kunskapsintensiva sektorer.

Att IT har haft positiva effekter på Sveriges konkurrenskraft kan man

dock med stor säkerhet fastslå. Sveriges framstående ställning inom

informations- och kommunikationsindustrin har tveklöst gynnat

konkurrenskraften. Troligen har även den internationellt sett för-

hållandevis intensiva användningen av informationstekniken inom övrig

varu- och tjänsteindustri gynnat konkurrenskraften. En positiv utveckling

inom IT-sektorn har även betydelse för näringslivet i stort genom

kompetensspridning och användning av avancerad teknik. Det innebär

också att Sverige utgör en attraktiv miljö för inhemska och utländska

kunskapsintensiva företag.

Regeringens IT kommission har inrättat ett s.k. Tillväxtobservatorium.

Detta skall studera de nya förutsättningar för tillväxt och sysselsättning

som nu skapas eller bör skapas. Observatoriet skall undersöka vad som

kan hämma eller gynna tillväxten samt vilka tjänster och teknik-

tillämpningar som kommer att vara efterfrågade i framtiden.

Mål 2 var att värna allas lika möjligheter så att IT skulle kunna bli ett

medel för ökad kunskap, demokrati och rättvisa.

Detta mål kan bedömas utifrån två perspektiv tillgång till IT och

relevanta myndigheters utbud av tjänster som avser kunskap, demokrati

och rättvisa.

Andel med tillgång till dator någonstans, på arbetet eller i hemmet, i

åldrarna 15 84 år har ökat från 58 till 68 procent åren 1996 till 1998. Det

skatteavdrag som infördes under år 1998 för personaldatorer kan ha

bidragit till ökningar. Fördelningen avseende olika grupper ojämn. Män

har större tillgång än kvinnor, yngre har större tillgång än äldre.

Högutbildade och grupper med hög inkomst har störst tillgång. Andelen

med tillgång till dator i hemmet låg 1998 på 31 procent. Fördelningen

mellan olika grupper när det gäller tillgång till Internet visar samma

mönster som för dem med dator.

Erfarenhet av att arbeta med dator är också en viktig faktor för

uppnående av detta och andra mål. Siffrorna visar en mycket hög

erfarenhetsnivå bland unga och åldersgrupper upp till 55 år. I äldre

grupper är erfarenheten betydligt mindre och avtagande. Se tabell nedan.

Ålder (år)

15 24

25 34

35 44

45 54

55 64

65 74

75 84

Alla

Använt dator

någon gång (%)

99

96

92

86

65

30

9

75

Av dem som

använt dator:

Skrivit text på

datorn någon

gång (%)

100

98

98

95

94

90

40

96

Varit ute på

Internet (%)

92

83

72

65

53

19

18

72

Skickat e-post

någon gång (%)

75

65

58

58

45

14

9

59

Tabell. Individens erfarenhet av datorer m.m. (procent), hösten 1998.

Källa: SIKA:s kommunikationsundersökning (KOM98).

Det finns ett stort utbud t.ex. via Internet och olika program som kan

förmedla kunskap i de mest skilda frågor. Inte minst Svenska

universitetsdatanätet (SUNET) har bidragit till detta. Samtliga högskolor

har i dag egna webbplatser med användbar information för medborgaren.

Såväl riksdag, regering, som landsting och kommuner har webbplatser på

Internet med information. Den som vill orientera sig i de aktuella

politiska frågorna har här stora möjligheter till såväl bredd som

fördjupning. Förutsättningar för fördjupning av demokrati kan skapas

genom lättillgänglig information och direkt kontakt mellan medborgare

och beslutsfattare. De flesta myndigheter har i dag webbsidor med såväl

service som lättillgänglig information.

En sammanfattande bedömning är att vad gäller myndigheternas

insatser har mål 2, nåtts i stor utsträckning och att det även kan hänföras

till insatser från statsmakter och statliga myndigheter. Däremot är det

svårare att bedöma om allas lika möjligheter därmed har kunnat värnas i

tillräcklig omfattning. Där saknas ännu utvärderingar.

Mål 3 var att såväl kvinnors som mäns erfarenheter och kompetens i IT-

utvecklingen skulle utnyttjas.

Av texten i övrigt framgick innebörden av med målformuleringen var

att motverka att användningen av IT i hög grad domineras av män, vilket

var en effekt av och bidrog till att upprätthålla en könsuppdelad

arbetsmarknad. IT borde i stället göras till en angelägenhet för alla,

innebärande att så många som möjligt, både kvinnor och män skulle få

god kunskap om IT och att därmed kreativitet, tillväxt och sysselsättning

skulle främjas.

Av utvärderingar framgår att andelen kvinnliga IT-specialister ligger

lågt. Endast drygt en femtedel av de examinerade på högre IT-

utbildningar är kvinnor i minoritet. Kvinnors användning av informa-

tions- och kommunikationstjänster på arbetet ligger också lägre än för

män (för närmare redovisning se bilaga 13). Kvinnors erfarenheter

utnyttjas således inte tillräckligt. Det finns också skillnader när det gäller

kvinnors och mäns IT-användning. Det är en större andel bland männen

som har erfarenhet av dator- och Internetanvändning, än bland

kvinnorna.

Mål 4 var att IT skulle utnyttjas för att utveckla välfärdssamhället och

öka medborgarnas livskvalitet.

Beträffande IT:s bidrag till välfärdssamhället måste detta ställas mot

välfärdssamhällets utveckling för att man sedan skall kunna bedöma vad

just IT betytt. Har IT kunnat bidra till att öka effektiviteten på

välfärdspolitikens olika områden eller lindra de negativa verkningarna av

de åtstramningar som förekommit? Kunskapen om detta är bristfällig. IT

har väsentligen bidragit till att öka tillgängligheten av välfärdspolitikens

myndigheter, t.ex. genom användningen inom arbetsmarknadsverket för

att öka sysselsättningen. Erfarenhetsutbytet mellan olika myndigheter har

förbättrats med IT. På andra områden har användningen av IT inte varit

lika påtaglig, t.ex. vid rehabilitering av långtidssjukskrivna.

Medborgarnas livskvalitet borde ha ökat Detta som en följd av att

mål 1 i stor utsträckning har uppfyllts, nämligen IT:s bidrag till tillväxt,

sysselsättning och Sveriges konkurrenskraft. Denna effekt är av stor

betydelse för livskvaliteten för befolkningen. Vidare har den breda

tillgången till Internet inneburit att möjligheterna att informera sig om det

man själv anser vara livskvalitet ökats, liksom möjligheterna att beställa

varor och tjänster på en global marknad.

Mål 5 handlade om att IT skulle användas för att stödja grupper med

särskilda behov.

Åtgärder under denna rubrik har vidtagits, t.ex. genom IT-programmet

vid Hjälpmedelsinstitutet med inriktning på funktionshindrade. Det är

dock för tidigt att dra några slutsatser om effekter av detta program.

Mål 6 var att skapa bred tillgång till information för ökad delaktighet och

kunskapsutveckling.

Detta mål kan till stor del anses uppfyllt sammanhängande med utfallet

av mål 2. Beträffande tillgång till kunskap har till exempel SUNET och

satsaningar på IT:skolan (ITiS) substantiellt bidragit till att målet nåtts.

Vidare har vissa legala förutsättningar skapats för en bred tillgång till

information, även om fler steg i denna riktning måste tas. I vilken

utsträckning den ökade legala tillgängligheten men också andra former

av ökad tillgänglighet lett till ökad delaktighet och kunskapsutveckling är

svårare att bedöma.

Den 1 januari 1999 fördes termen tekniska upptagningar in i

yttrandefrihetsgrundlagen (prop. 1997/98:43 samt bet. 1997/98:KU19

och 1998/99:KU4). Detta har stor betydelse för yttrandefrihets-

grundlagens tillämplighet på nya medier. Tekniska upptagningar utgör i

detta sammanhang en samlingsterm för upptagningar som innehåller text,

stillbilder, rörliga bilder eller ljud och som kan läsas avlyssnas eller på

annat sätt uppfattas endast med tekniska hjälpmedel. Sedan våren 1999

gör emellertid en parlamentarisk kommitté, Mediegrundlagsutredningen

(dir. 1999:8), en översyn av tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets-

grundlagen för att bl.a. analysera behovet av och förutsättningarna för en

ännu mer teknikoberoende grundlagsreglering. Kommittén skall föreslå

de grundlagsändringar och andra lagändringar som den finner motiverade

och redovisa sitt uppdrag senast den 31 december 2000.

Mål 7 innebar att det svenska språket och kulturen skulle bevaras och

utvecklas i en allt mer gränslös värld.

Vid en bedömning av utfallet kan man konstatera att ökad

internationalisering, EU-inträdet och den ökande IT-användningen

påverkar det svenska språket. Internationaliseringen hotar bl.a. att slå ut

sådana centrala delar av språkstandarden som bruket av å, ä och ö.

Informationstekniken har inneburit att textframställningen ökar och att

den sker snabbt på bekostnad av språklig granskning.

Samhällsutvecklingen aktualiserar nya språkvårdsinsatser samtidigt

som behovet av språkvårdens mer traditionella arbete ökar. Svenska

språknämnden tog år 1998 på regeringens uppdrag fram ett handlings-

program för att främja det svenska språket. Vissa av de konkreta åtgärder

som föreslås har redan vidtagits. Språknämndens anslag höjdes år 1999

med 500 000 kronor. De utökade resurserna används till att möta det

stora behovet av språklig rådgivning och textgranskning samt till

bevakning av det svenska språkets utveckling vid ökande

internationalisering och IT-användning. Språknämnden granskar bl.a.

datorprogram som ger språkstöd i form av stavnings- och avstavnings-

kontroll.

Övriga åtgärder inom kulturområdet, bl.a. digitalisering av kulturarvet

och inrättandet av Kulturnät Sverige, bör ha bidragit till att öka

tillgängligheten till kulturen och kulturarvet.

Mål 8, slutligen, gällde användandet av IT för att öka effektiviteten och

kvaliteten i offentlig verksamhet och förbättra servicen till medborgare

och företag.

IT har utan tvekan förbättrat förutsättningarna för en ökad effektivitet

och kvalitet. Inte minst förvaltningens redovisningssystemet har

förbättras. Många rutiner har förenklats genom IT-lösningar. Det saknas

dock heltäckande goda mått för att följa upp den offentliga sektorns

effektivitet och kvalitet. Resultaten för effektiviteten som helhet varierar

sannolikt mellan olika myndigheter, bl.a. därför att IT också förutsätter

investeringar och förändringar i organisation och bemanning.

Beträffande servicen till medborgare och företag har IT haft stor

betydelse. Många myndigheters webbplatser ger god service till låg

kostnad. Blanketter kan t.ex. på ett enkelt sätt beställas denna väg.

Prioriterade statliga uppgifter

I 1996 års IT-proposition föreslogs att staten skulle prioritera uppgifter

inom tre områden i syfte att främja utvecklingen av informations- och

kunskapssamhället i enlighet med de ovan beskrivna målen för den

övergripande nationella IT-strategin. Dessa uppgifter var:

 rättsordningen,

 utbildningen och

 samhällets informationsförsörjning.

De tre områdena behandlas nedan men under följande beteckningar:

 rättsordningen behandlas under regler som skapar tillit till informa-

tionssamhället,

 utbildningen behandlas under kompetens inom IT-området

 samhällets informationsförsörjning behandlas under tillgänglighet och

samhällets informationsförsörjning.

Vidare redovisas utvecklingen under rubriken Några av IT:s använd-

ningsområden

Regler som skapar tillit till informationssamhället

Enligt 1996 års IT-proposition var en genomgripande reformering av

lagstiftningen nödvändig för att informationssamhället skulle få en reell

innebörd. Det gällde att skapa så goda förutsättningar som möjligt för att

bibehålla och förstärka idealet om ett rättssamhälle och att inrymma

informationssamhällets verksamhetsformer i lagstiftningen utan att för

den skull rucka på de grundläggande värderingarna för rättssamhället.

Nedan anges de viktigaste målformuleringarna på ett antal juridiska

områden och vad som hänt sedan år 1996.

Integritetsskydd, immaterialrätt, telelagstiftning

Regeringen angav i 1996 års IT-propositionen att den IT-anknutna

uvecklingen måste påskyndas. Målet var att genomföra författnings-

ändringar inom prioriterade områden inom tre år. Prioriterade områden

var integritetsskyddet, regelverk för elektronisk dokumenthantering i

offentlig förvaltning, upphovsrätt, regleringen av distansarbete samt

telelagen.

Ett antal lagar har sedan dess successivt ändrats för att uppnå de

telepolitiska målen och för att följa utvecklingen inom EG-rätten. Dessa

ändringar redovisas nedan.

Integritetsskyddet har stärkts

Regeringen beslutade i september 1999 att tillkalla en särskild utredare

för att se över behovet av lagstiftning eller andra åtgärder för att stärka

skyddet av den enskildes personliga integritet i arbetslivet (dir. 1999:73).

I översynen skall det i första hand ingå frågor om användning av

drogtester och andra medicinska kontroller samt frågor om användning

av persondatorer, elektronisk post (e-post) och Internet i arbetet. Även

andra integritetsfrågor som kommer upp under utredningsarbetets gång

och där skyddet för den personliga integriteten i arbetslivet kan vara

allvarligt hotat skall tas upp av utredaren. Behovet av skydd för

arbetssökande skall särskilt belysas. Utredningsuppdraget skall redovisas

senast den 1 april 2001.

Bakgrunden till utredningen är bl.a. att användningen av persondatorer

samt e-post och Internet i arbetet ger upphov till en hel del nya frågor när

det gäller kontrollen och skyddet av den personliga integriteten i arbetet.

Den utveckling som skett sedan frågorna om datatekniken och den

personliga integriteten i arbetslivet senast sågs över (se bl.a. rapporten

Datatekniken och den personliga integriteten i arbetet en kartläggning,

Ds 1989:24) gör det motiverat att se över integritetsskyddet vid

användning av datatekniken i arbetslivet med särskild tonvikt på

användning av persondatorer, e-post och Internet.

För att stärka integritetsskyddet har det införts bestämmelser om

behandling av personuppgifter inom telekommunikationsområdet i

telelagen (1993:597). Bl.a. skall teleoperatören utplåna eller avidentifiera

uppgifter som angår särskilda telemeddelanden efter samtalets slut eller

när meddelandet nått mottagaren. Bestämmelser om rättelse och skade-

ståndsskyldighet vid överträdelse av dessa föreskrifter har införts. Vidare

har regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Post- och tele-

styrelsen fått rätt att meddela närmare föreskrifter om bl.a. nummer-

presentation, vidarekoppling och kataloguppgifter. Bestämmelserna

kompletterar och preciserar personuppgiftslagen på detta område.

Genom denna reglering, som trädde i kraft den 1 juli 1999,

genomfördes EG:s direktiv om teledataskydd (97/66/EG). Syftet med

direktivet är att genom en harmonisering av medlemsstaternas

bestämmelser om behandling av personuppgifter säkerställa en likvärdig

nivå på integritetsskyddet. Direktivet skall vidare säkerställa fri rörlighet

inom gemenskapen för personuppgifter inom telekommunikations-

området och för teleutrustning och teletjänster. Till skillnad från

dataskyddsdirektivet är bestämmelserna i teledataskyddsdirektivet även

avsedda att skydda berättigade intressen hos abonnenter som är juridiska

personer.

Vidtagna åtgärder för elektronisk handel

OECD har tagit på sig en mycket aktiv roll när det gäller elektronisk

handel. I november 1998 arrangerades en internationell konferens i

Ottawa där även Sverige deltog. Vid konferensen identifierades ett antal

frågor som bör prioriteras i det fortsatta arbetet mot en gemensam policy,

bl.a. konsumentskydd och skatter. OECD-arbete drivs vidare inom ramen

för bl.a. Committee for Information Computer and Communication

Policy (ICCP) och Committee on Fiscal Affairs.

I december 1999 beslöt OECD att antaga riktlinjer för

konsumentskydd i samband med elektronisk handel.

Sverige har deltagit i arbetet att inom FN:s handelsrättskommission

(UNCITRAL) ta fram en modellag om rättsliga aspekter på elektronisk

handel. Modellen grundar sig på principen om s.k. funktionell

ekvivalens, dvs. att när IT-system fyller samma funktioner som pappers-

mediet skall utgångspunkten vara att elektroniska medier inte bör

diskrimineras utan ges samma rättsverkan som pappersdokument.

Sverige deltar också i det arbete inom UNCITRAL som syftar till att ta

fram modellregler för elektroniska signaturer, detta arbete förväntas bli

klart under år 2000.

Inom Världshandelsorganisationen (WTO) behandlas de rent handels-

politiska aspekterna av elektronisk handel. Dessa behandlas också bl.a. i

EU:s kommitté för varor respektive tjänster och i OECD:s handels-

kommitté. Gränsdragningen kring vad som är handelspolitik är dock svår

då handeln över nätet påverkas av arbetet i många övriga internationella

organisationer. I sammanhanget kan nämnas de förhandlingar som är på

väg att slutföras mellan EU och USA om säkerställande av person-

uppgiftsskydd vid datatrafik, frågor som inte saknar handelspolitiska

aspekter.

Vid WTO:s ministermöte i Genève den 18 20 maj 1998 nåddes

enighet om att inrätta ett arbetsprogram för att utreda handelsrelaterade

problem i samband med elektronisk handel. Man enades också om ett

 stand still -åtagande på tullområdet, dvs. under den tid som

diskussionen om elektronisk handel pågår i WTO förband sig

medlemsländerna att inte införa några nya tullar på elektronisk handel.

Arbetsprogrammet inleddes i september samma år. Arbetsprogrammet

har inte lyckats föra diskussionerna framåt nämnvärt. I synnerhet många

u-länder har visat tveksamhet till att för tidigt dra slutsatser. Den kanske

största knäckfrågan gäller hur man skall karakterisera det som levereras

via nätet; är det en vara, en tjänst eller något där emellan?

Slutligen kan Global Business Dialog (GBD) nämnas som är, en

beredningsgrupp på hög nivå bestående av representanter för näringslivet

som samlats på initiativ av den förre kommissionären Bangemann för att

stimulera utvecklingen av elektronisk handel.

Ändring i Upphovsrättslagen

Lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

(upphovsrättslagen) ger upphovsmän en viss ensamrätt (upphovsrätt) till

sina verk. Den ursprungliga upphovsrätten till ett verk tillkommer den

som har skapat ett konstnärligt eller litterärt verk. I lagen finns även

bestämmelser om skydd för vissa prestationer som inte kan betecknas

som verk men som ändå har ett tydligt samband med litterär eller

konstnärlig verksamhet, s.k. närstående rättigheter.

Genom den digitala teknikens utveckling har nya produkter och

tjänster skapats, som innehåller upphovsrättsligt skyddade verk och

närstående rättighetshavares prestationer. Tekniken har medfört att

skyddat material numera kan kopieras snabbt och billigt. Materialet kan

också med minimal tidsåtgång spridas till ett stort antal personer i olika

länder. Detta kan givetvis innebära stora möjligheter för den rättighets-

havare som använder sig av den nya tekniken. Den digitala tekniken

medför emellertid också problem i form av svårigheter att kontrollera att

det skyddade materialet inte kopieras och sprids obehörigen. Vidare

uppkommer nya rättsliga tolkningsfrågor, t.ex. vad som egentligen är att

betrakta som framställning av ett exemplar vid utnyttjande av digital

teknik.

Utvecklingen inom upphovsrättsområdet såvitt gäller IT-anknutna

frågor har redovisats i regeringens skrivelse till riksdagen i juli 1998

angående elektronisk handel (skr. 1997/98:190). Det lagförslag som

därefter föreslogs i departementspromemorian Ny skyddsåtgärd vid

immaterialrättsintrång (Ds 1998:24) har lett till en ändring i bl.a.

upphovsrättslagen. Genom lagändringen, som trädde i kraft den

1 januari 1999, har en ny skyddsåtgärd, intrångsundersökning, införts.

Åtgärden innebär att en upphovsrättsinnehavare, t.ex. en rättighetshavare

till ett datorprogram, i ett civilrättsligt förfarande kan begära att det görs

en undersökning för att säkra bevis hos någon som på goda grunder

misstänks ha gjort ett intrång i upphovsrätten. Allmän domstol kan

besluta om intrångsundersökning om det skäligen kan antas att någon har

gjort intrång i upphovsrätten. Undersökningen genomförs av

kronofogdemyndigheten. Den utökade möjlighet till bevissäkring som

rättighetshavarna har fått genom lagändringen kan förväntas förbättra

möjligheterna att beivra t.ex. obehörig kopieringsverksamhet av dator-

program.

I syfte att på ett internationellt plan modernisera upphovsrätten och

anpassa den till informationssamhällets behov anordnade World

Intellectual Property Organization (WIPO) i december 1996 en diplomat-

konferens. Konferensen resulterade i två fördrag, WIPO Copyright

Treaty (WCT) och WIPO Performances and Phonograms Treaty

(WPPT). Sverige och övriga medlemsstater i EU har undertecknat, men

ännu inte ratificerat fördragen.

Inom EU pågår ett arbete med ett direktivförslag om harmonisering av

vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informations-

samhället. Det ursprungliga förslaget lades fram i december 1997

(KOM (97) 628 slutlig) och ett reviderat förslag kom i maj 1999

(KOM (99) 250 slutlig). Förslaget syftar dels till att införliva WIPO-

fördragen på ett samordnat sätt inom EU dels till att ytterligare

harmonisera upphovsrätten och närstående rättigheter. Det berör bl.a.

frågor om digital kopiering och tillgängliggörande av skyddade verk i

datornätverk. Det är osäkert när direktivarbetet kan beräknas vara

avslutat. En uppskattning är att ett antaget direktiv kan föreligga tidigast

under hösten år 2000.

Vad gäller en mer övergripande översyn av den svenska upphovsrätts-

lagen kommer en sådan att ske så snart direktivförslaget om upphovs-

rätten i informationssamhället antagits.

Kodade tjänster

Regeringen överlämnade i januari 2000 propositionen Utökat skydd för

kodade tjänster (prop. 1999/2000:49) till riksdagen. I propositionen läggs

det fram förslag till en ny lag om förbud beträffande viss avkodnings-

utrustning bl.a. för att i svensk rätt genomföra Europaparlamentets och

rådets direktiv 98/84/EG av den 20 november 1998 om det rättsliga

skyddet för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång.

Förslaget innebär att reglerna om avkodningsutrustning som ger

obehörig tillgång till radio- och TV-sändningar skärps. Även

informationssamhällets tjänster föreslås omfattas av den nya lagen. Med

avkodningsutrustning avses all utrustning eller programvara som

utformats eller anpassats för att göra en tjänst som omfattas av lagen

tillgänglig i tolkningsbar form. Förslaget innebär att i stort sett all

kommersiell hantering av sådan utrustning utan tjänsteleverantörens

godkännande kriminaliseras.

Reglering av distansarbete

I juni 1997 tillkallade regeringen en särskild utredare för att se över den

lagstiftning som berör distansarbete. Utredarens uppgift var bl.a. att

belysa förekomsten av olika former av distansarbete, de konsekvenser

som sådant arbete kan ha för arbetsförhållandena, den yttre miljön och i

andra avseenden samt klarlägga de hinder lagstiftningen kan innebära för

att införa och genomföra distansarbete samt behovet av skydd för den

enskilde. Den centrala arbetsrättsliga lagstiftningen, arbetsmiljölagen,

arbetstidslagen, jämställdhetslagen, lagstiftningen om ansvar och

ersättning för skada på person eller egendom samt socialförsäkrings-

lagstiftningen skulle ingå i översynen, liksom annan lagstiftning som kan

ha betydelse för införandet och utförandet av distansarbete. Utredaren

skulle slutligen föreslå de ändringar eller kompletteringar av

lagstiftningen som erfordrades.

I september 1998 överlämnade utredaren betänkandet Distansarbete

(SOU 1998:115). Det innehåller en belysning av olika aspekter på

distansarbetet samt en beskrivning av svårigheterna att beräkna

omfattningen av distansarbete, bl.a. med hänsyn till att det saknas en

enhetlig definition av begreppet. Enligt SCB:s AKU-undersökning 1998

förlägger emellertid 9 procent av samtliga arbetstagare eller 300 000

personer i Sverige sitt arbete till hemmet regelbundet. Betänkandet

innehåller vidare en redovisning av vilka regler som gäller och behovet

av förändrad reglering genom lagstiftning eller avtal.

I betänkandet lämnas två lagförslag. Det ena förslaget avser en ändring

av 22 § lagen (1982:80) om anställningsskydd, såvitt avser

driftsenhetsbegreppet vid arbete i bostaden. Det andra förslaget avser en

ändring i anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928:370) såvitt

avser avdrag för bostadskostnad. Utredaren lämnar vidare förslag om

försöksverksamhet, information och forskning om distansarbete samt om

kartläggning av utlokaliserad verksamhet. Utredaren redovisar dessutom

till hjälp för parterna i distansarbetsförhållanden en checklista över frågor

som bör beaktas i avtal och överenskommelser om distansarbete.

Telelagen

Den 1 juli 1997 trädde vissa ändringar av telelagen i kraft, som syftade

till att bättre uppnå de telepolitiska målen och till att anpassa lag-

stiftningen till den framväxande regleringen inom EG. De telepolitiska

målen förtydligades genom att det i lagen angavs att telefonitjänsten skall

tillhandahållas till ett rimligt pris och att alla skall få tillgång till

teletjänster på likvärdiga villkor. Telelagens regler om tillståndsplikt

kompletterades med regler om anmälningsplikt för alla operatörer, även

de med verksamhet av mindre omfattning. Lagens regler om samtrafik

skärptes och hårdare krav ställdes på operatörer med ett betydande

inflytande på marknaden, t.ex. vad gäller kostnadsredovisning.

I februari 1998 antogs Europaparlamentets och rådets direktiv

98/10/EG om tillhandahållande av öppna nätverk för taltelefoni och

samhällsomfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt

miljö (taltelefonidirektivet). Direktivet ersatte det tidigare direktivet

95/62/EG. Syftet med direktivet är att säkerställa tillgången till fasta

allmänt tillgängliga telefonitjänster av god kvalitet inom hela gemen-

skapen och att fastställa det utbud av tjänster till överkomliga priser som

alla användare skall ha tillgång till (s.k. samhällsomfattande tjänster).

Telelagen har från och med den 1 juli 1999 ändrats för att

överensstämma med direktivet. Bl.a. har det införts regler om vad

abonnemangsavtal skall innehålla och om förfarandet vid avstängning av

abonnemang.

Den 1 juli 1999 trädde även vissa regler om nummerportabilitet och

förval i kraft. Med nummerportabilitet avses att en abonnent skall kunna

behålla sitt telefonnummer när denne byter teleoperatör. Det infördes en

skyldighet för teleoperatörer som tillhandahåller teletjänster i det fasta

telenätet eller digital mobiltelefoni att införa funktioner i telenäten som

medger att telefonnummer kan lämnas över till en annan teleoperatör om

abonnenten begär det. Med förval avses att abonnenten skall ha möjlighet

att, efter överenskommelse med valfri teleoperatör, få sina utgående

samtal för en viss tjänst automatiskt kopplade via denne operatörs

telenät. Tillståndshavare som tillhandahåller telefonitjänster i det fasta

telenätet eller digital mobiltelefoni skall se till att abonnenterna har

möjlighet att genom förval välja de tjänster som erbjuds av sam-

trafikerande teleoperatörer.

Regeringen har i syfte att öka konkurrensen och mångfalden på

mobiltelemarknaden i januari år 2000 förelagt riksdagen propositionen

Ökad konkurrens på mobiltelemarknaden (prop. 1999/2000:57). I den

föreslås att operatörer som innehar klient för mobila teletjänster skall

tillgodose en begäran om att på marknadsmässiga villkor upplåta ledig

kapacitet i nätet.

Lag om radio- och teleterminalsutrustning

Regeringen överlämnade den 20 januari 2000 en proposition om en ny

lag om radio- och teleterminalutrustning m.m. (prop. 1999/2000:51).

Genom lagförslaget genomförs Europaparlamentets och rådets direktiv

1999/5/EG om radioutrustning och teleterminalutrustning och om

ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse. Lagen inne-

håller regler om bl.a. mobiltelefoner och modem och sådana produkters

användning, utsläppande och fria rörlighet på marknaden. Genom den

nya lagen minskas omfattningen av de egenskapskrav som ställs på

produkterna och procedurerna för bedömningen av överensstämmelse

med dessa krav förenklas. Lagen föreslås träda i kraft den 8 april 2000,

då direktivet skall börja tillämpas i medlemsstaterna.

Skyddet av personuppgifter

Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG om skydd för enskilda

personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria

flödet av sådana uppgifter antogs den 24 oktober 1995. Efter beslut av

regeringen den 15 juni 1995 tillkallades en parlamentariskt sammansatt

kommitté med uppgift att bland annat göra en total revision av datalagen

och analysera på vilket sätt EG-direktivet om personuppgifter skulle

genomföras i svensk lagstiftning. Kommittén antog namnet

Datalagskommittén. Den 2 april 1997 avgav kommittén betänkandet

Integritet-Offentlighet-Informationsteknik (SOU 1997:39).

Datalagskommittén föreslog att datalagen skulle ersättas av en ny lag

och personuppgiftslagen (1998:204) trädde i kraft den 24 oktober 1998. I

samband med ikraftträdandet möttes lagens regler om överföring av

personuppgifter till tredje land av kritik. Reglerna ansågs medföra en

oönskad begränsning av möjligheten att använda sig av modern

informationsteknik, som t.ex. elektronisk post eller elektroniska

anslagstavlor. Flera exempel nämndes i debatten där en tillämpning av

personuppgiftslagens regler ansågs leda till orimliga resultat eftersom

uppgifterna bedömdes vara harmlösa i den meningen att en spridning av

uppgifterna inte borde kunna leda till någon integritetskränkning.

Detta ledde till en lagändring 1 januari 2000 (prop. 1999/2000:11).

Numera är överföring inte längre är förbjuden till länder som har en

adekvat nivå för skyddet av personuppgifter. Vidare har ringa fall av

överträdelser av personuppgiftslagen avkriminaliserats. Ändringarna är

nu genomförda och har trätt i kraft den 1 januari 2000.

Ny bokföringslag

Den nya bokföringslagen (prop. 1998/99:130 trädde i kraft 1 januari

2000 reglerar bl.a. kretsen av bokföringsskyldiga, räkenskapsår, löpande

bokföring, avslutande av den löpande bokföringen och arkivering av

räkenskapsinformation.

Lagen syftar till att tillgodose behovet av skydd för det bokförings-

skyldiga företagets borgenärer och det allmänna samt företagets ägare,

medlemmar och anställda. Den är utformad som en ramlag och skall

kunna tillämpas oberoende av vilken teknik som används vid

bokföringen.

I lagen används uttrycket räkenskapsinformation som beteckning för

vissa i bokföringen förekommande sammanställningar av information.

Räkenskapsinformation skall bevaras i vanlig läsbar form, i format som

kan läsas med förstoringshjälpmedel eller i annan form som kan läsas,

avlyssnas eller på annat sätt uppfattas med tekniskt hjälpmedel. Kravet

på att varannan länk i bokföringskedjan skall vara i vanlig läsbar form

(den s.k. varannanlänksprincipen) är borttagen.

IT-kommissionens rättsliga observatorium

I 1996 års IT-proposition framhölls att ett mål var att finna effektiva

former för en kontinuerlig rättslig uppföljning av den snabba

utvecklingen på IT-området.

Inom IT-kommissionen har ett IT-rättsligt observatorium bildats. Dess

inledande arbete beskrevs i regeringens skrivelse till Riksdagen

1998/99:2, avsnitt 4.1.10. Observatoriet har inom ramen för av IT-

kommissionen prioriterade områden att självständigt ta upp de ämnen

som Observatoriet finner anledning att belysa. Arbetet sker genom

nätverk bestående av experter på olika rättsområden och även på vissa

angränsande områden, t.ex. teknikutveckling, samt av jurister och andra

inom företag, organisationer och myndigheter. Totalt omfattar nätverket

nu närmare 130 personer. Seminarier och hearingar anordnas, ibland i

samarbete med andra intressenter t.ex. Stiftelsen för rättsinformation och

Nätverk för Europarättsforskning. Resultaten av Observatoriets projekt

redovisas bl.a. i en särskild skriftserie. Projekt som bedrivs eller bedrivits

är t.ex. rättspolitik på IT-området, dvs. grundläggande frågor rörande IT

och rättsordningen, ny associationsrätt, konsumenträttigheter i

informationssamhället, åtgärder mot s.k. spam (massutskick av e-post-

meddelanden med reklam till personer som inte har begärt dem), e-post

på arbetsplatsen samt digital straffrätt och straffprocessrätt.

Informationssäkerhet

Ett säkrare och stabilare Internet i Sverige

I 1996 års IT-proposition framhölls det att det var angeläget att, med

bibehållande av Internets öppna karaktär, öka uthålligheten i den

organisation av gemensamma, konkurrensneutrala funktioner som

krävdes för administrationen och utvecklingen av nätet. Syftet var också

att minska nätets sårbarhet för störningar samt att undersöka för-

utsättningarna att öka användbarheten genom ett regelverk som är

tekniskt sunt avseende bl.a. namn- och adressplan, utveckling av

vägvalsregister, administration av säkerhetsnycklar samt utveckling av en

nationell sökstruktur. Avsikten var också att i detta arbete bygga vidare

på den delvis unika kompetens på området som utvecklats i Sverige.

Sammanfattningsvis var syftet att minska nätets sårbarhet för

störningar samt att undersöka förutsättningarna att öka användbarheten

genom ett regelverk som är tekniskt sunt. I det följande redogörs för

utvecklingen på säkerhetsområdet.

Adresseringssystemet på Internet

Adresseringssystemet på Internet är viktigt för säker funktion av Internet.

För att en adress på Internet skall kunna användas till att hitta rätt dator

på nätet, måste det finnas en översättningsfunktion som omvandlar

domännamnet (t.ex. regeringen.se) till en adress som anger var på nätet

datorn finns (t.ex. IP-numret 194.52.220.6). På så vis kan information

skickas rätt över Internet.

Det distribuerade system som i dag fungerar som översättare mellan

domännamn och nätadresser kallas domännamnssystemet (DNS). Många

har möjlighet att göra ändringar i DNS, vilket medför risker, eftersom

falska uppgifter öppnar möjligheter för obehöriga att styra om trafik,

avlyssna eller förvanska information och störa transaktioner.

Det har nu utvecklats en standard för säker hantering av domännamns-

information Secure DNS (DNSSEC). Den statliga Domännamns-

utredningen (K 1998:09) skall beakta utvecklingen av funktioner för att

säkerställa informationskvaliteten i DNS samt föreslå åtgärder för att

påskynda införandet av Secure DNS för toppdomänen .se. Utredningen

skall att redovisa sina slutsatser under våren 2000.

Oberoende drift av den svenska delen av Internet

Post- och telestyrelsen (PTS) har fått i uppdrag att utreda hur den

svenska delen av Internet skall kunna drivas oberoende av funktioner

utomlands (bl.a. vägvalsregister, domännamnssystemet och enhetlig

nationell tidsangivelse) och hur detta skall kunna kontrolleras. Behovet

av en testmiljö för detta ändamål, testmiljöns innehåll och inriktning

skall också prövas. PTS skall särskilt uppmärksamma vilka krav som

telelagen ger möjlighet att ställa på teleoperatörena inom detta område.

Uppdraget skall redovisas senast den 1 maj 2000.

Knutpunkterna för den svenska delen av Internet placeras i skyddade

anläggningar som PTS har låtit bygga på olika orter. Olika Internet-

operatörers nät kopplas ihop i dessa knutpunkter där även DNS-servrar,

tidgivningsservrar och andra gemensamma servrar placeras.

De bergskyddade anläggningarna är fullträffskyddade mot precisions-

styrda robotar och bomber. De har skydd mot EMP (elektromagnetisk

puls från kärnvapen), HPM (högeffekt pulsad mikrovågsstrålning),

stridsgas och brand. De har eget kylsystem, egen reservkraft och är

anslutna till flera transmissionsnät.

PTS för en dialog med NetNod Internet Exchange i Sverige AB (som

ansvarar för knutpunkterna) och teleoperatörerna om deras tekniska

utveckling och hur näten bör förbättras av beredskapsskäl. PTS

upphandlar åtgärder för att minska sårbarheten mot såväl fysisk

bekämpning som IT-angrepp i fred och i krig. Flera knutpunkter kan

anordnas när Internet och bredbandsnät utvecklas.

Lagstiftning och regler som underlättar informationsutbyte

Enligt 1996 års IT-proposition kunde IT-utvecklingen inte bara vila på

teknisk utbyggnad av infrastrukturen. Den tekniska utvecklingen skulle

kompletteras med lagstiftning och regler som underlättade informations-

utbytet. Utvecklingen måste ske stegvis och styras av användarnas

behov. Nedan beskrivs utvecklingen för några säkerhetsfrågor inom

området.

Den svenska toppdomänen .se

Det är ett samhällsintresse att den svenska delen av Internet fungerar väl.

Det är därför viktigt att domännamn i Sverige handhas på ett sätt som

garanterar god tillgänglighet hos Internetsystemet. Den statliga

Domännamnsutredningen (K 1998:09) skall granska och utvärdera hur

domännamn under huvuddomänen .se behandlas i dag. Vid granskningen

skall utredaren undersöka hur domännamnsinnehavarnas och andra

användares behov av effektivitet, rättssäkerhet, teknisk funktionalitet,

driftsäkerhet och kostnadseffektivitet tillgodoses. Den enskilde

användarens behov skall särskilt beaktas. Även behovet av skydd för

vissa personnamn, firmanamn, varumärken eller andra immateriella

rättigheter vid tilldelningen av domännamn skall beaktas. Därvid ingår

dock inte att överväga materiella ändringar i gällande bestämmelser. Om

analysen ger anledning till det, skall utredaren lämna de författnings-

förslag som behövs. Utredaren skall redovisa sina resultat under

våren 2000.

Elektroniska signaturer

Elektronisk handel och annan elektronisk kommunikation kommer, i allt

större utsträckning, att bedrivas mellan parter som inte är kända för

varandra. Kraven på säker identifiering av motparten liksom kraven på

skydd mot insyn i meddelanden kommer därför att växa. För att uppnå

säker elektronisk kommunikation används olika former av krypterings-

teknik. Det är vanligt att skilja på kryptering som görs för att skydda

innehållet i ett meddelande från insyn och kryptering som görs för att

skapa en s.k. digital signatur. En digital signatur säkerställer avsändarens

identitet och skyddar ett dokument mot förvanskning. För att markera att

man inte vill binda sig till den teknik som för närvarande används för att

framställa signaturer används inom EU i stället det mer teknikneutrala

begreppet elektronisk signatur. I fortsättningen används genomgående

detta begrepp.

Inom Regeringskansliet har arbetet med att utforma regler för att

främja användningen av elektroniska signaturer och bidra till dess,

rättsliga erkännande bedrivits under flera år. Detta arbete sker med

beaktande av internationellt regleringsarbete, särskilt EG-direktivet om

elektroniska signaturer. Frågan om elektroniska signaturer och regler

som underlättar dess, användande har behandlats i departements-

promemorian Digitala signaturer en teknisk och juridisk översikt (Ds

1998:14). Promemorian har legat till grund för svenska ståndpunkter i

arbetet med Europeiska kommissionens förslag till direktiv om

elektroniska signaturer. Den 30 november 1999 antogs Europaparla-

mentets och rådets direktiv om ett gemenskapsramverk för elektroniska

signaturer EG/99/93. Direktivet syftar till att främja användandet av

elektroniska signaturer och bidra till deras rättsliga erkännande. Det är

avsett att fastställa ett rättsligt ramverk för elektroniska signaturer och

vissa certifikattjänster för att säkerställa en väl fungerande inre marknad.

Inom Näringsdepartementet har det utarbetats ett förslag till hur en

svensk reglering om elektroniska signaturer skall se ut (Ds 1999:73).

Utgångspunkten för den svenska regleringen är att skapa stabila

spelregler för användare av elektroniska signaturer. Regleringen skall

vara teknikneutral och öppen för den tekniska utvecklingen på området.

Direktivets regel om elektroniska signaturers rättsliga verkan kommer

inte att påverka svensk rätt nämnvärt, eftersom svensk rättsskipning

bygger på principen om fri bevisprövning. Detta innebär att när en

domare skall bedöma och värdera bevisningen är denne obunden av

lagregler. Det finns således ingen begränsning i svensk rätt om att

åberopa eller beakta elektroniska signaturer eller andra IT-tillämpningar

som bevisning i en domstolsprocess. En proposition om elektroniska

signaturer planeras att föreläggas riksdagen i maj 2000 och en lag om

elektroniska signaturer skulle kunna träda i kraft den 1 januari år 2001.

Ökad medvetenhet om sårbarhet och ökad säkerhet i IT-tillämpningar

Enligt 1996 års IT-proposition skulle användningen av IT breddas och

utvecklas genom att medvetenheten ökades om sårbarhet i olika IT-

tillämpningar och att den faktiska säkerheten höjdes. Vidare skulle

kunskapen ökas om hur man skyddar sig mot olovlig verksamhet. Nedan

kommenteras hur arbetet har bedrivits på några områden.

Förberedelsearbetet inför skiftet till år 2000

Regeringen har prioriterat förberedelsearbetet inför skiftet till år 2000.

Regeringen beslutade att tillkalla en särskild delegation för att behandla

frågor rörande omställningen av datorer och system vars funktioner

måste ses över inför år 2000 (dir. 1998:10). En delrapport lämnades till

regeringen den 1 oktober 1999 och en slutrapport kommer att lämnas den

31 mars 2000.

Regeringen har överlämnat två lägesrapporter beträffande omställ-

ningsarbetet till riksdagen, en i november 1998 (skr. 1998/99:40, bet

1998/99:TU4, rskr. 1998/99:149) och en i maj 1999 (skr. 1998/99:111,

bet. 1999/2000:TU3, rskr. 1999/2000:18). Slutligen redovisades läget

inför skiftet till år 2000 till riksdagen muntligen av näringsministern den

30 november 1999. Sammanfattningsvis konstaterar regeringen att ett

omfattande arbete lagts ned av aktörerna samt att årsskiftet passerades

utan allvarliga störningar i samhället.

Statskontorets arbete

Statskontoret skall stödja myndigheterna inom IT- och teleområdet, så att

en enhetlig, säker och stabil elektronisk infrastruktur utvecklas inom det

statliga området samt att villkoren förbättras och kostnaderna sänks för

myndigheterna. Följande aktiviteter har genomförts:

Det har skett en vidareutveckling och testverksamhet vad gäller

användning av aktiva (smarta) kort inom offentliga sektorn, bl.a. genom

Statskontorets upphandling av aktiva kort med tillhörande krypterings-

och certifikattjänster. Korten används vid inloggning i den egna

organisationens IT-system, för säker kommunikation inom organisa-

tionen eller med omvärlden, för elektronisk signering i verksamheten

m.m.

Vidare pågår arbete vid Statskontoret och andra myndigheter vad

gäller utveckling av ett spridnings- och hämtningssystem (SHS) för

effektivt och säkert informationsutbyte mellan myndigheter och andra

organisationer samt mellan myndigheter och allmänheten. SHS är en

generell dokumenttransportör mellan olika verksamhetssystem. Genom

en gemensam standard för informationsutbytet kan effektiviteten ökas

samtidigt som kostnaderna minskas. Dessutom förenklas informations-

utbytet mellan medborgare, företag och offentlig sektor.

Statskontoret har publicerat Handbok i IT-säkerhet. Handboken ger en

allmän introduktion till området IT-säkerhet och informationssäkerhet

samt råd avseende policy, ansvar och organisation av säkerhetsarbetet

samt anvisningar för genomförande av skyddsåtgärder. Den är avsedd att

användas av såväl större som mindre organisationer inom den offentliga

sektorn och näringslivet.

Det pågår också ett annat handboksprojekt, Handbok för CIRT, mellan

Svenska Arbetsgivareföreningen, Rikspolisstyrelsen och Statskontoret.

CIRT står för Computer Incident Response Team och handboken inne-

håller råd för hantering av IT-relaterade incidenter (tillbud och olyckor).

Målgruppen utgörs av organisationer inom den offentliga sektorn samt

näringslivet och handbokens syfte är att öka dessa organisationers

förmåga att agera effektivt vid incidenter.

Ledningsystem för informationssäkerhetet

Ett projekt med deltagare från såväl industriföretag, säkerhetskonsulter

och IT-revisorer som Statskontoret och SAF/Näringslivets säkerhets-

delegation har under år 1999 resulterat i den nya svenska standarden

SS 62 77 99, Ledningssystem för informationssäkerhet. Det är en direkt

översättning en brittisk standard.

Standarden är inriktad på alla former av informationshantering, oavsett

om den är IT-stödd eller inte. Standarden berör tre olika områden,

tillgänglighet (att behöriga användare har tillgång till informationen),

riktighet (att informationen är korrekt) och sekretess (att obehöriga inte

kommer åt informationen). Standarden kan användas som grund för

tredjepartscertifiering av företags ledningssystem för informations-

säkerhet, men den kan också användas som grund för självutvärdering.

Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (SWEDAC) har

utarbetat en ordning för ackreditering (kontroll av kontrollörer) av

certifieringsorgan inom område. Inom kort kommer den första

ackrediteringen att ske.

I arbetet med att inleda pilotcertifieringar deltar ett 30-tal intressenter

som representerar företag, myndigheter och organisationer. Sju företag

och en myndighet arbetar för närvarande med målsättningen att bli

certifierade under första hälften av år 2000.

Certifiering mot standarden för informationssäkerhet bedöms av

SWEDAC få mycket stor betydelse i framtiden, t.o.m. lika stor som för

ISO 9000 (kvalitetsledningssystem), både inom svenskt näringsliv och

offentlig förvaltning. Det är ett frivilligt sätt att visa att man arbetar

medvetet med dessa säkerhetsfrågor. Certifieringen beräknas också att få

en central roll inom området elektroniska signaturer då certifikatutfärdare

kommer att behöva visa sin kompetens och oberoende. Detta sker genom

att de ackrediterade certifieringsorganen gör löpande bedömningar av

deras organisation och verksamhet mot kraven i SS 62 77 99

Sverige medverkar i det internationella samarbetet kring ISO/IEC

standarden IS 15408 Evaluation Criteria for IT Security genom

Försvarets Materielverk och Försvarsmakten. Det är en standard för

säkerhetscertifiering av IT-system och IT-produkter. Till skillnad från

SS 62 77 99 är detta en produktcertifiering, dvs. avser IT-säkerheten hos

enstaka produkter och tekniska system. Detta är av speciellt intresse för

samhällskritiska tillämpningar och för inbyggd datorutrustning och

program i sådana system.

Kryptografi

IT-kommissionen och Statskontoret har, var för sig, under våren 1999

inkommit med ett förslag om organisation för hantering av certifikat och

krypteringsnycklar i Sverige. Dessa frågor bereds inom Regerings-

kansliet. Som en del i detta arbete har regeringen givit Statskontoret i

uppdrag att utreda behoven av åtgärder för att tillgodose kraven på säker

elektronisk överföring av dokument och meddelanden till, från och inom

statsförvaltningen. Statskontoret skall utreda vilka olika typer av

certifikat och övriga tjänster rörande kryptonycklar för olika ändamål

som behövs i myndigheternas verksamhet.

Statskontoret skall redovisa vilka krav som bör ställas på de olika

certifikaten och tjänsterna och därvid beakta det arbete som pågår inom

EU med ett direktiv om elektroniska signaturer. Arbetet bedrivs, i

enlighet med uppdraget, tillsammans med sex myndigheter som har stora

behov av att utveckla elektroniska tjänster, nämligen Riksskatteverket,

Riksförsäkringsverket, Arbetsmarknadsstyrelsen, Centrala studiestöds-

nämnden, Patent- och registreringsverket och Lantmäteriverket.

Rapporten (Infrastruktur för säker elektronisk överföring till, från och

inom statsförvaltningen), rapport 2000:7, har överlämnats till regeringen

i februari 2000.

Inom näringslivet pågår en omfattande utveckling av kryptoprogram

för civil användning.

Telekommunikationer

Inom telekommunikationsområdet har Post- och telestyrelsen (PTS)

initierat två projekt för att förbättra skyddet mot IT-angrepp. Det första

handlar om intrångsanalyser och det andra är ett tvåårigt projekt med

rapporter om intrångsincidenter från teleoperatörerna.

PTS har initierat intrångsanalyser med hjälp av s.k. aktiv IT-kontroll

hos teleoperatörerna. En grupp med kvalificerade IT-säkerhetsexperter

har fått i uppdrag att pröva om det går att utifrån, via telenät, ta sig in i

teleoperatörens styr- och övervakningsnät. Efterföljande analyser skall

leda till att åtgärder vidtas för att försvåra intrång. PTS delfinansierar

analyserna av beredskapsskäl. PTS får del av resultaten av

intrångsanalyserna och de motåtgärder som teleoperatören vidtar av

kommersiella skäl. Skyddsåtgärder mot fientliga angrepp i större skala

analyseras. Preliminärt kan sägas att analyserna har givit underlag för

åtgärder som vidtagits av berörda operatörer.

PTS avser att starta ett projekt som försöksvis under cirka två år skall

ta emot rapporter om intrångsincidenter från teleoperatörerna, för att

analysera dem och informera andra operatörer om hur angreppsmetoder

förändras och på vilket sätt skydd och motåtgärder kan åstadkommas.

Vad gäller telekommunikationssäkerhet inom totalförsvaret har

Försvarsmakten uppgiften att leda och samordna totalförsvarets signal-

skyddstjänst. Denna verksamhet har varit mycket framgångsrik.

Det finns kryptosystem, godkända för att skydda text-, fax-, tal- och

datameddelanden med försvarssekretess, inom mer än fyrtio centrala

totalförsvarsmyndigheter och många av deras regionala och lokala

enheter. System används även av försvarsindustrin och i internationellt

arbete. Hos varje användare leds och utförs signalskyddsverksamheten av

utbildad personal. Ett lätthanterligt system för starkt skydd av elektronisk

post saknas dock fortfarande, huvudsakligen beroende på brister i

datasäkerheten. Inte heller har system för kryptering av mobiltelefon-

samtal på ett för totalförsvarets behov säkert sätt anskaffats i tillräcklig

mängd.

För kryptering av information som inte omfattas av försvarssekretess

finns produkter på marknaden. Försvarsmakten kan biträda myndig-

heterna i bedömningen av systemens kryptologiska styrka.

Funktion för IT-incidenthantering

Incidentrapportering är ett strategiskt verktyg när det gäller

informationssäkerhet. Regeringen har i Förändrad omvärld omdanat

försvar (prop. 1998/99:74) behandlat inrättandet av en IT-incident-

hanteringsfunktion. för att övervaka i första hand statsförvaltningens

informationssystem. Syftet med en sådan funktion är att kunna skilja

mellan osystematiska och okvalificerade angrepp å ena sidan, och

kvalificerade, systematiska angrepp å den andra. Funktionen för

hantering av IT-incidenter skulle fungera både som driftövervaknings-

central och kvalificerad rådgivare vid fel eller större störningar i nätet

samt innehålla s.k. responsfunktioner, vilket bl.a. innebär att i realtid

kunna spåra ursprunget till ett dataangrepp. På sikt bör även privata

organisationer för hantering av IT-incidenter (teleoperatörer, Internet-

operatörer, intressorganisationer m.fl.) via avtal kunna ansluta sig.

Regeringen uppdrog den 25 november 1999 åt Post- och telestyrelsen

att utreda förutsättningarna för att inrätta en särskild funktion för

hantering av IT-incidenter.

I uppdraget ingår att utarbeta ett förslag på hur funktionen skall

organiseras (huvudman, bemanning, rapportering m.m.) för ett system

med rapportering av IT-incidenter, sammanställning av statistik och

analyser av incidenter. PTS skall föreslå lämplig ansvarsfördelning

mellan aktörerna, klarlägga behov av samarbete och kanaler för

informationsförmedling m.m. Uppdraget, som skall utföras i samverkan

med berörda myndigheter och näringslivet, skall vara slutfört senast den

1 september 2000.

Samhällsviktiga datasystem

Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) har en samordnande roll när det

gäller arbetet med att inom det civila försvaret uppnå en acceptabel

säkerhetsnivå i samhällsviktiga datasystem.

Regeringen beslutade den 26 juni 1997 med tillägg i 22 a § i

beredskapsförordningen (1993:242, 1997:649), att en beredskaps-

myndighet som i sin verksamhet under höjd beredskap är i behov av

elektronisk informationsbehandling ansvarar för att data- och

kommunikationssystem uppfyller sådana säkerhetskrav att myndighetens

uppgifter kan utföras på ett tillfredsställande sätt (1997:649).

De säkerhetsanalyser som ÖCB genomför fokuseras på eventuella

brister inom datasystemsäkerheten och förhållanden som har betydelse

för säkerheten. Säkerhetskraven faställs av myndigheten själv och

därefter bedöms överensstämmelsen mot de uppställda kraven. I

bedömningen ingår att gå igenom säkerhetsplaner, ansvarsfördelning,

behörighet, datakommunikation, driftsäkerhet, avbrottsplanering m.m.

Positiva effekter av genomgången är att bristområden i såväl fred som

krig identifieras och att verksamhetens sårbarhet redovisas i förhållande

till de uppställda kraven på ett överskådligt sätt. Under perioden 1994

1998 har drygt 300 analyser genomförts hos kris- och krigsviktiga

företag, myndigheter, länsstyrelser och kommuner.

Informationsoperationer

Regeringens arbete inom informationsoperationsområdet fortsätter.

Arbetsgruppen om informationskrigföring (Ag IW, Fö 1997:A) har

överlämnat sina förslag på informationskrigsföringsområdet.

Regeringens syn på den fortsatta berednings- och utredningsarbetet av

gruppens förslag redovisas i Förändrad omvärld omdanat försvar

(prop. 1998/99:74) och i Det nya försvaret (prop. 1999/2000:30). Arbetet

för att öka grundsäkerheten i samhällsviktiga IT-system genom att

minska riskerna för och effekterna av såväl IT-incidenter som mer

allvarliga informationsattacker har hög prioritet. Den internationella

utvecklingen har tydligt visat att detta är en säkerhetsfråga som berör

hela samhället.

Det är viktigt för Sverige att aktivt stödja internationella avtal och

regler för spårningar av t.ex. dataintrång utan tidsfördröjning över

nationsgränser. I det senare fallet har G8:s kommitté på området uttalat

rekommendationer i denna riktning, vilka senare också EU:s ministerråd

ställt sig bakom.

De rent militära aspekterna på informationskrigföring omfattar en rad

defensiva åtgärder för att säkra militära lednings- och IT-system,

vapensystems funktionalitet m.m. Enligt regeringen är det viktigt att de

offensiva metoderna studeras noga för att erhålla defensiv kompetens och

förmåga, samt för att ha förmåga att slå tillbaka mot en angripande stat. I

sammanhanget kan nämnas att gränsen mellan militära och civila

operationer knappast är helt klar.

Ett viktigt inslag i arbetet med att minska sårbarheten i

informationssystemen är aktiv IT-kontroll. Aktiv IT-kontroll innebär att

grupper av kvalificerade IT-säkerhetsexperter som har god kunskap om

informationssystemens uppbyggnad och sårbarhet tillåts, under

kontrollerade former, angripa informationssystem i syfte att finna

sårbarheter. Arbetssättet har visat sig fungera väl när det gäller att bl.a.

identifiera allvarlig sårbarhet i komplexa informationssystem och

nätverk. Övningar och simuleringar av detta slag torde även kunna leda

till viktiga erfarenheter för svenskt vidkommande t.ex. för att

identifiera de mest angelägna skyddsbehoven.

Regeringen överväger att genomföra en sådan övningsverksamhet som

redovisats ovan. De närmare formerna skall emellertid prövas ytterligare.

Utifrån rapporterna från den av regeringen tillsatta arbetsgruppen för

informationskrigföring sker inom försvarssektorn ett arbete för att höja

IT-kompetensen som på sikt även ska kunna vara till nytta för det övriga

samhället. Härvid kan nämnas, avseende organisatoriska åtgärder, det

som regeringen i (prop. 1999/2000:30) Det nya försvaret har föreslagit i

form av utveckling av s.k. IT-säkerhetsförband. Vid Försvarshögskolan

har inrättats en funktion som biträder vid utbildning och övningar

avseende informationsoperationer. Regeringen har dessutom i reglerings-

brev för budgetåret 2000 avseende Försvarsmakten, uppdragit åt

Försvarsmakten att med stöd av Försvarshögskolan genomföra en

förberedande övning för att öka säkerheten i samhällsviktiga

informationssystem. Försvarsmakten skall vidare, efter samråd med

berörda myndigheter, redovisa ett förslag till en metod för hur aktiv IT-

kontroll kan bedrivas i informationssystem av samhällsviktig karaktär

samt lämna förslag till vilka informationssystem av betydelse för

totalförsvaret som skulle kunna omfattas av en sådan kontroll.

Kompetens inom IT-området

Enligt 1996 års IT-proposition var en genomgripande reformering av

utbildningen nödvändig för att informations- och kunskapssamhället

skulle få en reell innebörd och nå alla medborgare. Det gällde att skapa

så goda förutsättningar som möjligt för att bibehålla och förstärka idealen

för ett samhälle där individerna utvecklas till fria och självständiga

medborgare.

Skolväsendet

Enligt 1996 års IT-proposition skulle kunskaper om IT och dess

användningsmöjligheter föras in på alla nivåer i utbildningsväsendet

inom tre år.

Förändringar i läroplaner

Läroplanen för förskolan (Lpfö 98) anger Att skapa och kommunicera

med hjälp av olika uttrycksformer såsom bild, sång och musik, drama,

rytmik, dans och rörelse liksom med hjälp av tal- och skriftspråk, utgör

både innehåll och metod i förskolans strävan att främja barns utveckling

och lärande. Detta inbegriper också att forma, konstruera och nyttja

material och teknik. Multimedia och informationsteknik kan i förskolan

användas i såväl skapande processer som i tillämpning.

Av läroplanens mål för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen

och fritidshemmet (Lpo 94) framgår att skolan ansvarar för att varje elev

efter genomgången grundskola skall kunna använda informationsteknik

som ett verktyg för kunskapssökande och lärande. Skolverket har i

arbetet med revidering inför år 2000 anlagt ett IT-perspektiv i det

generella kursplanearbetet.

Kursen datorkunskap under ämnet datoranvändning är för flertalet

gymnasieprogram och skall ge den kompetens som krävs för att eleverna

skall kunna använda datorer som verktyg i andra ämnen och är den enda

kurs som ger en ren dator- och programkunskap för användare. Innehållet

anpassas mot vald studieinriktning.

Övriga kurser i ämnet datorteknik är avsedda att i olika kombinationer

ge kompetens för olika tekniska arbetsuppgifter i företag och

förvaltningar. Samtliga dessa kurser erbjuds både inom elprogrammet

och inom det nya teknikprogrammet, dels som inriktningskurser för

inriktning informationsteknik och dels som valbara kurser. Vissa kurser

finns även som valbara kurser i andra program.

Kommunal vuxenutbildning och kunskapslyftet

Inom kunskapslyftet är datakunskap det i särklass största ämnet både när

det gäller verksamhetspoäng och andel kursdeltagare. Av deltagarna i

Kunskapslyftet deltog ca 17 procent i ämnet datakunskap våren 1998.

Även inom de lokala kurserna utgör ämnet datakunskap som den i

särklass största andelen, ca 33 procent. De lokala kurserna beslutas av de

lokala styrelserna i varje kommun. Innehåll och kvalitet hos dessa kurser

kan variera kraftigt från kommun till kommun.

Kvalificerad yrkesutbildning

Inom försöksverksamheten med kvalificerad yrkesutbildning (KY) finns

drygt 200 olika utbildningar inom 14 branschområden. Tillverkning och

informationsteknik är de dominerande sektorerna, där drygt hälften av

utbildningarna finns. Regeringen har avsatt medel motsvarande drygt

12 000 platser fr.o.m. år 1999. KY avser yrkesbefattningar med IT-

specialistkompetens. Utbildningsanordnare är kommuner, landsting,

högskolor och privata företag.

Folkbildning

I överensstämmelse med syftet för bidraget till folkbildningen anger

Folkbildningsrådet mål för verksamheten samt fördelar bidrag till

studieförbund och folkhögskolor. Detta innebär en avsevärd frihet för

folkbildningens organisationer. En av grundtankarna med folk-

bildningens pedagogik är att deltagarna skall ifrågasätta och sätta saker i

sitt sammanhang. Den bredare IT-kompetensen förutsätter dessa

egenskaper. Det handlar inte bara om att hämta in information utan även

om att bearbeta informationen och kritiskt värdera den.

Datakurser är populärt i folkbildningen. I kurskatalogen för 1999/2000

erbjuder ca 40 folkhögskolor utbildning med datainriktning. Dessa kurser

är ofta grundläggande. Ett flertal skolor erbjuder en bredare IT utbildning

ofta kombinerad med multimedia, där inslag av desktop publishing m.m.

ingår. Flera av folkhögskolorna erbjuder utbildningar i IT och

multimedier. Inom studieförbunden bedrivs utbildning i datorkunskap

och de programvaror som är gängse. Flera av kurserna är så kallade

grundkurser. Ett antal är speciellt riktade till seniorer och invandrare

oavsett kön. Andra kurser är utformade för enbart kvinnliga deltagare.

Könsfördelningen och datorer

I Skolverkets rapport Informationstekniken i skolan en forskningsöver-

sikt redovisas att flera forskare pekar på att flickor har mindre intresse för

tekniken i sig till skillnad från vad pojkar har. Forskningsgenomgångar

har dock inte kunnat finna stöd för någon skillnad mellan pojkars och

flickors datoranvändning hos barn i förskolan. Inte heller hos

lågstadiebarn visar det sig finnas någon skillnad. Attityderna utvecklas

framförallt i tonåren, då kön och könsidentitet blir viktigt för både pojkar

och flickor.

Pojkar har ofta större erfarenhet av datorer och det är vanligare att

pojkar har en egen dator hemma än att flickor har det. Pojkar har också

mer allmänt positiva attityder till datorer. En positiv attityd till att arbeta

med datorer förklaras däremot mer av om individen har deltagit i en

datorkurs i skolan. Detta visar att skolans grundläggande datorutbildning

är av särskild vikt för flickorna. Skolan kan faktiskt spela en

kompensatorisk roll.

I de utvärderingar som Skolverket genomför av kunskapslyftet märks

tydliga skillnader mellan män och kvinnors val av ämnen. Kvinnorna är i

majoritet totalt sett i kunskapslyftet och den kommunala

vuxenutbildningen. Kvinnorna är i majoritet även när det gäller ämnen

med datainriktning.

Tillgången till datorer i olika skolformer

Inom ramen för regeringsuppdraget Den nationella datapolitiken för

skolområdet kartlade Skolverket år 1993 skolans datoranvändning i

kvantitativa termer. Studien omfattade grundskolan, gymnasieskolan, den

kommunala vuxenutbildningen och särskolan. Studien genomfördes på

nytt åren 1995, 1997 och 1999 och omfattade då samtliga skolhuvudmän.

Studierna visar att antalet datorer har ökat kraftigt under perioden.

Antalet elever per dator har varit lägst i glesbygdskommuner, men

skillnaderna har utjämnats mellan varje mättillfälle.

Datorer för undervisning i olika skolformer

Under perioden 1993 1999 har datortätheten i grundskolan ökat från

38 elever per dator 1993 till 10 elever per dator 1999. Antalet datorer för

undervisning har under samma period ökat från 21 143 år 1993 till

101 602 datorer 1999.

Datortätheten för fristående grundskolor har ökat från 12 elever per

dator 1995 till 10 per dator 1999.

I gymnasieskolan har under perioden 1993 1999 antalet datorer ökat

från 22 728 datorer till 63 733. Datortätheten var 1993 10 elever per

dator och 5 elever per dator 1999.

I fristående gymnasieskolor har datortätheten fördubblats sedan 1995

och uppgår 1999 till tre elever per dator.

Antalet datorer i komvux ökade med 41 procent mellan 1995 och 1997

och med 28 procent mellan 1997 och 1999. Antalet heltidsstuderande vid

komvux har ökat i samma takt vilket gör att datortätheten varit

oförändrad de senaste åren, 9 elever per dator.

Tabell 1 Datorer för undervisning i olika skolformer

Undervisnings-

datorer

1993

1995

1997

1999

Antal

datorer

Antal

elever

per

dator

Antal

datorer

Antal

elever

per

dator

Antal

datorer

Antal

elever

per

dator

Antal

datorer

Antal

elever

per

dator

Kommunal

grundskola

21143

38

45013

19

72899

13

101602

10

Fristående

grundskola

1526

12

2175

12

3182

10

Kommunalt

gymnasieskola

22728

10

38053

8

49960

6

63733

Kommunal +

landsting

24191

11

40547

8

53168

6

65075

5

Gymnasieskola

Fristående

gymnasieskola

974

6

1413

5

2692

3

Komvux

4417

*

8286

8

11663

9

14906

9

Kommunal +

landsting

1294

8

1821

6

2271

4

2429

4

Särskola

Fristående särskola

48

5

47

7

63

5

Särvux

388

6

314

8

580

4

Specialskolor

196

4

209

4

311

3

Statens skolor för

vuxna

25

**

52

**

43

**

Sameskola

16

8

40

4

*

17

* Kunde ej redovisas ** Ej relevant

Datorer för undervisning per kommungrupp

Glesbygdskommuner har på såväl grundskole som gymnasienivå haft

färre elever per dator än övriga kommungrupper, men dessa skillnader

har utjämnats allt mer vilket framgår av nedanstående tabell. I komvux

däremot är antalet elever per dator högst i storstäder och

glesbygdskommuner, 13 respektive 12 elever per dator. Högst datortäthet

har gruppen mindre övriga kommuner, 5 elever per dator.

Tabell 2 Antal elever per dator i kommunal grundskola och gymnasie-

skola per kommungrupp

Elever per

dator 1993

Elever per

dator 1995

Elever per

dator 1997

Elever per

dator 1999

Grund

skola

Gymnasie

skola

Grund

skola

Gymnasie

skola

Grund

skola

Gymnasie

skola

Grund

skola

Gymnasie

skola

Storstäder*

54

13

22

10

12

10

10

9

Förorts-

kommuner

38

12

21

9

14

7

10

6

Större städer

39

11

18

8

14

6

10

5

Medelstora

städer

39

10

19

8

13

5

10

4

Industri-

kommuner

32

6

19

5

13

5

10

4

Landsbygds-

kommuner

36

8

19

6

12

6

9

5

Glesbygds-

kommuner

23

7

14

5

8

5

7

4

Större övriga

kommuner

37

11

21

7

12

6

9

5

Mindre

övriga

kommuner

34

6

22

4

12

5

9

4

Totalt

38

10

19

8

13

6

10

5

*Uppgifter från Malmö saknas för 1995

Datorernas placering

Sedan 1995 har andelen undervisningsdatorer i grundskolan placerade i

klassrum ökat och i dag är tre fjärdedelar av dessa placerade i klassrum.

Andelen datorer i gymnasieskolan som är placerade i datasalar är

fortfarande hög, till skillnad från grundskolan. Orsaken till detta kan vara

att det inom de flesta gymnasieprogrammen finns speciella datorämnen

eller kurser som kräver att alla elever i en undervisningsgrupp har

tillgång till var sin dator samtidigt. 1993 var 12 procent av datorerna

placerade i klassrum och 1999 var motsvarande andel 36 procent.

Spridning och användning av IT i skolan

Det framhölls i 1996 års IT-proposition att spridningen och

användningen av IT i skolorna var mycket ojämn, vilket var ett problem

som måste lösas.

Sedan dess har en rad satsningar gjorts och görs för närvarande för att

öka spridningen och användningen av IT i skolorna. Nedanstående sats-

ningar är exempel på detta.

Anslutning till Internet

År 1995, när den första undersökningen om skolors tillgång till Internet

gjordes, var andelen grundskolor med tillgång till Internet 17 procent,

två år senare 56 procent och 1999 hela 86 procent. Motsvarande

utveckling för gymnasieskolan är 68 procent 1995, 91 procent 1997 och

95 procent 1999.

År 1999 hade 86 procent av alla grundskolor uppkoppling på Internet.

Dessutom har 57 procent av undervisningsdatorerna i grundskolan

tillgång till Internet. Glesbygdskommuner och större städer hade högst

andel undervisningsdatorer uppkopplade på Internet, 77 procent

respektive 63 procent. Lägst andel undervisningsdatorer med tillgång till

Internet hade storstäder, 43 procent.

År 1999 var 95 procent av de kommunala gymnasieskolorna upp-

kopplade på Internet. 88 procent av undervisningsdatorerna i gymnasie-

skolan hade dessutom tillgång till Internet. Högst andel, 94 procent, hade

kommungrupperna storstäder respektive mindre övriga kommuner. Lägst

andel undervisningsdatorer med tillgång till Internet hade landsbygds-

kommuner, 75 procent.

År 1995 hade 40 procent av de fristående gymnasieskolorna tillgång

till Internet, 1997 69 procent och 1999 var andelen 91 procent.

Datorer för lärarbruk

I kommunala grundskolan har antalet lärare per dator minskat från

27 lärare per dator 1993 till 6 lärare per dator 1999, vilket är oförändrat i

förhållande till 1997 års mätning. I fristående grundskolor delar 3 lärare

på en dator jämfört med 4 lärare per dator 1997.

I kommunala gymnasieskolor har datortätheten ökat från 7 lärare per

dator 1993 till två lärare per dator såväl 1997 som 1999. I fristående

gymnasieskolor har varje lärare en dator.

Precis som för grundskolan och gymnasieskolan har antalet lärare per

dator varit oförändrat i komvux de senaste två åren, 2 lärare per dator.

Tillgång till e-post

I kommunala grundskolor har 39 procent av eleverna och 66 procent av

lärarna tillgång till e-post. I kommunala gymnasieskolor är motsvarande

siffror 60 respektive 84 procent. För komvux uppgår tillgången till e-post

till ca 30 procent (räknat på heltidsstuderande).

Kommunernas IT-strategier

Sedan 1995 har andelen huvudmän som uppger att de har någon IT-plan

ökat kraftigt. Inom kommunal grundskola, gymnasieskola, komvux och

särskola svarar nu två tredjedelar eller fler att de har plan. Av friskolorna

har mindre är en tredjedel egna IT-planer.

ITiS

Den nationella satsningen på IT i skolan, ITiS, genomförs under tre år,

1999 2001. ITiS omfattar ungdomsskolan, dvs. förskoleklassen,

grundskolan, särskolan, sameskolan, specialskolan och gymnasieskolan.

Regeringens satsning omfattar en förstärkning av skolornas

infrastruktur. Den består av dels ett särskilt statsbidrag för att förbättra

skolornas anslutningar till Internet, dels av insatser som skall bidra till att

alla elever och lärare får en egen e-postadress.

Tyngdpunkten i ITiS-satsningen på kompetensutveckling har

pedagogisk inriktning och omfattar 60 000 lärare i arbetslag. Det

motsvarar 40 procent av lärarkåren i ungdomsskolan. Varje lärare som

deltar i kompetensutvecklingen får disponera en multimediedator. Detta

för att läraren ska nå den förtrogenhet som erfordras för att använda

datorn som såväl ett professionellt redskap som ett pedagogiskt verktyg.

KK stiftelsen

I KK stiftelsens uppdrag att främja en bred användning av IT ligger att

initiera utbildning som når alla åldrar och alla miljöer. KK stiftelsen gör

detta genom att stödja utbildningar där IT blir ett naturligt inslag i

pedagogiken. Stiftelsen bidrar till utveckling och ökad användning av IT-

baserade läromedel och utveckling av den svenska multimedieindustrin.

En viktig uppgift för stiftelsen är att även skapa läromedel som gör att

elever med funktionshinder får tillgång till den nya tekniken. Totalt har

ca 120 miljoner kronor satsats på utveckling av nya läromedel. Stiftelsen

har gett bidrag till såväl kommersiella som icke-kommersiella

läromedelsproducenter. Stiftelsen har givit projektbidrag inom

ungdomsskola, vuxenutbildning och högskola.

Den satsning på IT i ungdomsskolan som stiftelsen inledde år 1995 har

genererat nära hundra pilotprojekt. Stiftelsen samverkar också med

regeringens projekt ITiS och Skolverket för att sprida erfarenheter från

projekten.

Folkbildningen har fått ett särskilt uppdrag att utveckla

distanspedagogik. KK stiftelsen har för detta ändamål avsatt

50 miljoner kronor. Under perioden 1997 1998 bedrev ett 30-tal folk-

högskolor och studieförbund försöksprojekt inom området öppet och

flexibelt lärande med folkbildningsinriktning.

KK stiftelsen har avsatt en ram om totalt 90 miljoner kronor för

utvecklingsinsatser inom folkbildningen åren 1999 2001.

50 miljoner kronor av dessa avser verksamheter kopplade till Distans-

utbildningsmyndigheten (Distum). Andvändningen av resterande

40 miljoner kronor bestäms genom det avtal som slutits mellan KK

stiftelsen och Folkbildningsrådet.

Folkbildningsrådet har mot bakgrund av detta inbjudit folkhögskolor

och studieförbund att ansöka om medel för att öka IT-användningen i

studieförbund och folkhögskolor. I dag pågår verksamhet där man

integrerar IT i den vanliga folkhögskolekursen, studiecirkeln eller

kulturprogrammet. KK stiftelsen har sedan år 1997 bedrivit ett

forskningsprogram inom området IT och lärande, som i dagsläget

rymmer 18 doktorander. År 1999 beslöt KK stiftelsen att utveckla

programmet.

I samarbete med Landstingsförbundet driver KK stiftelsen sedan år

1997 ett FoU-program ITHS IT för hälso- och sjukvård. Programmet

omfattar totalt 150 miljoner kronor och bägge parter satsar

75 miljoner kronor vardera. Utvecklingsarbetet i ett antal projekt drivs i

samarbete med näringslivet, främst inom områdena data, kommunikation

och medicinteknik.

Skoldatanätet

Skoldatanätets syfte är ytterst att utveckla IT-användningen i

undervisningen. Skoldatanätet är en webbplats som ger goda förut-

sättningar för de svenska skolorna att hämta information, publicera eget

material och kommunicera med skolor inom och utom landet. En viktig

roll för Skoldatanätet är att fungera som en mötesplats, att initiera och

driva projekt samt att ge ekonomiskt stöd till ett antal större projekt som

är viktiga ur ett nationellt perspektiv. Skoldatanätet har cirka 20 000

användare per dag, som i genomsnitt hämtar 90 000 sidor. Inom

skoldatanätet öppnades den 24 april 1998 Multimediabyrån. En nätverks-

baserad virtuell organisation med redaktörer spridda över hela landet

placerade på skolor, universitet och kommunala resurscentra. I dag består

byrån av tjänster såsom en Internetbaserad radiostation, ett projekthotell

för samarbete och multimedial Internetpublicering, en multimedietidning,

en cd rom cirkel, ett ljud- och bildarkiv, multimedielänkar, frågelåda och

ett antal idéböcker om att skapa med multimedier. Detta innehåll

förändras, fylls på och utvecklas hela tiden.

Europeiska skoldatanätet (EUN)

Utvecklingen av det europeiska skoldatanätet (EUN) innebär att det

svenska Skoldatanätet kontinuerligt behöver utvecklas och anpassas för

att fungera ihop med de andra europeiska skoldatanäten. Webb-

plattformen utgör navet för EUN, som är ett nätverk av nätverk genom

att det har länkar till de övriga skoldatanäten.

Det nordiska skoldatanätet (Odin)

Det nordiska skoldatanätet Odin grundades i mars 1994. De nationella

skoldatanäten från de nordiska länderna är samlade i ett gemensamt

nordiskt nätverk. I nätverket finns information om skolsamarbete,

skolprojekt och praktisk information som t.ex. stipendier, överens-

kommelser etc. Tack vare likheterna mellan skolsystemen i de nordiska

länderna kan nätanvändarna dra nytta av innehållet i skoldatanäten i

deras grannländer.

Folkbildningsnätet

Enligt 1996 års IT-proposition borde folkbildningen ta på sig viktiga

uppgifter på IT-området till nytta för samhället och folkbildningens egen

verksamhet.

Folkbildningsnätet är öppet för studieförbund, folkhögskolor och andra

folkbildningsorganisationer samt för de personer som är verksamma

inom folkbildningen. Här kan t.ex. studieförbund och folkhögskolor

lägga upp olika slags konferenser med deltagare från hela landet. De

flesta konferenser är begränsade till en viss grupp och stängda för

utomstående. Men där finns också några öppna konferenser som alla har

tillgång till och som alla kan delta i genom att skriva egna inlägg eller

besvara andras.

På Folkbildningsnätet är det möjligt att delta i en studieverksamhet

oberoende av tid och rum.

Kompetensutveckling för lärare

Enligt 1996 års IT-proposition var det viktigaste att ett engagemang och

intresse i alla skolor skapades för IT som ett pedagogiskt verktyg.

För samtliga lärarexamina finns det sedan den 1 januari 1998 målet att

en student, för att få examen, skall ha förmåga att använda dator och

andra informationstekniska hjälpmedel för egen inlärning och kunskap

om hur dessa hjälpmedel kan användas i undervisningen av barn och

ungdom.

IT i högre utbildning, forskning och bibliotek

Enligt 1996 års IT-proposition var det en viktig uppgift för högskolan att

bidra till utvecklingen av den nya tekniken och utbilda dem som skulle

arbeta med IT i framtiden samt främja användningen av IT inom

högskolan och i samhället.

I december 1996 gav regeringen Högskoleverket i uppdrag att fördela

vissa medel till universitet och högskolor för utveckling av IT-

användningen. Uppdraget avsåg att stödja utvecklingen av goda exempel

och modeller för att bibringa lärarstudenter nödvändiga färdigheter i, och

ett kritiskt förhållningssätt till, den nya tekniken. Vidare fick

Högskoleverket i uppdrag att stödja den pedagogiska användningen av IT

inom den högre utbildningen. Högskoleverkets redovisning visar att

resultaten vad gäller IT-användningen i lärarutbildningarna är

svårtolkade, bl.a. därför att många av projekten fortfarande pågår. Ett

framträdande problem tycks vara bristande kunskaper och teknisk

support.

Högskoleverket konstaterar i rapporten Högskoleutbildade tillgång

och efterfrågan, Omvärldsanalys för Högskolan, Arbetsrapport nr 9, att

det sker en omfattande utveckling och förnyelse av IT-utbildningarna

inom den svenska högskolan. Inom det tekniska området kompletterar

nya ämnen såsom informationsteknik och medieteknik de mer

traditionella datateknik och elektroteknik och ett antal tvärvetenskapliga

programutbildningar med stora IT-inslag har tillkommit för att möta

studenternas och arbetsmarknadens efterfrågan.

Den 1 juli 1999 startade Distansutbildningsmyndigheten (Distum) i

Härnösand sin verksamhet. Myndigheten skall främja utveckling och

användning av utbildning på distans inom högskolan och folkbildningen

grundad på informations- och kommunikationsteknik. Vidare skall den

följa distansutbildningens utveckling och medieteknik både i Sverige och

utomlands.

I 1996 års IT-proposition framhöll regeringen att alla studenter borde

ges möjlighet att själva använda datorer och nätverk för att bearbeta,

skapa, kommunicera och söka kunskap och information.

Det svenska universitetsdatornätet SUNET tecknade år 1997 ett

ramavtal med Telenordia som ger alla högskolestudenter tillgång till

Internet under hela studietiden till kostnaden av 62 kronor per kvartal.

Avtalet reglerar också den samtalstaxa som de uppkopplade studenterna

betalar och innebär att uppkopplingen mot Internet alltid motsvarar

kostnaden för ett lokalsamtal.

I 1996 års IT-proposition redogjorde regeringen för sin avsikt att

uppdra åt varje universitet och högskola att redovisa ett

handlingsprogram för användning av IT inom utbildning och forskning. I

Årsrapport för universitetet 

telematikens betydelse för strukturomvandling av branscher och inverkan

på samhället, analys av nya mönster och företagande som skapas av IT.

Elektronisk handel och frågor om priskonkurrens samt olika aspekter på

Internet är högaktuella forskningsområden. Faktorer som påverkar

resbeteende och lokalisering i informationssamhället och om IT kan

minska företagens resande är också viktiga forskningsfrågor för FBK.

Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR) har sedan

mitten av 1980 talet avsatt särskilda medel för humanistisk-

samhällsvetenskaplig grundforskning som på olika sätt anknyter till

informationsteknologins utveckling och användning. Programmet

 Människa, Samhälle, IT inleddes 1997 och kommer att fortgå i första

hand till och med år 2002. Det vänder sig till forskare med IT-relaterad

inriktning inom HSFR:s hela intresseområde.

Tillgänglighet och samhällets informationsförsörjning

Enligt 1996 års IT-proposition borde det vara en huvuduppgift för staten

att medverka till utvecklingen av en grundläggande informations-

infrastruktur som svarar mot medborgarnas och näringslivets behov.

Samhällets informationsförsörjning måste enligt propositionen bygga på

en effektiv, tillförlitlig och allmänt tillgängliga informationsinfrastruktur.

Med infrastruktur avsågs såväl teknisk infrastruktur som gemensamt

tillgänglig information och program m.m., varför beskrivningen av

utvecklingen delas upp på dessa två delar.

Teknisk infrastruktur

Utvecklingen av infrastrukturen

Enligt 1996 års IT-proposition borde politiska fastställda mål, ramar och

riktlinjer för hur samhällets kommunikations- och informationssystem i

stort skall fungera förenas med valfrihet för användarna och med en

marknadsmässig utveckling av nät, tillämpningar och tjänster.

Under tidsperioden från den förra IT-propositionen har en mycket stor

expansion skett på data- och telekomsektorn i allmänhet. De största för-

ändringarna är dels Internets genomslag som ett allmänt

kommunikationssätt för såväl företag som hushåll, dels att telefonin

kommit att övergå till att bli alltmer mobil. En branschglidning mellan

tele-, data- och mediesektorerna har inletts under perioden.

Antalet teleoperatörer har ökat starkt under perioden 1995 1999. Det

fanns vid periodens början ca 15 tillståndshavare, varvid vissa dock hade

flera tillstånd. Under perioden har anmälningsplikt införts. Vid utgången

av år 1999 hade 18 företag tillstånd att driva televerksamhet. Därutöver

fanns ca. 140 olika företag som anmält en eller flera televerksamheter till

PTS. I vissa fall har den anmälda verksamheten en ytterst ringa

omfattning eller har överhuvudtaget inte kommit igång. Ungefär 70

företag har anmält att de tillhandahåller eller tillhandahålla telefonitjänst

och ca. 100 företag har anmält verksamhet som består i upplåtelse av

nätkapacitet. För mobila teletjänster finns ca. 15 företag anmälda och för

annan teletjänst som kräver nummerkapacitet finns ca. 40 företag

anmälda.

Det telepolitiska målet att var och en skall få möjlighet att från sin

stadigvarande bostad eller sitt fasta verksamhetsställe utnyttja

telefonitjänst till ett rimligt pris inom ett allmänt tillgängligt telenät

Universal Service Obligation (USO) var uppfyllt redan vid tiden för den

förra IT-propositionen. Enligt mobiloperatörerna omfattas i dag mer än

95 procent av Sveriges befolkning av mobiltelenätens (f.n. 5 nät)

täckningsområden. Det finns således i dag ett flertal fasta nät och fem nät

för mobila taltelefonitjänster, som också medger överföring av

telefaxmeddelanden och datakommunikation via låghastighetsmodem.

Antalet abonnenter för mobiltelefoni har ökat från 1 500 000 till

4 600 000 mellan åren 1995 och 1999.

Tillväxten av antalet abonnenter för uppringd access (inkl. Integrated

Services Digital Network, ISDN) till Internet i Sverige har under

perioden 1995 1999 ökat från 50 000 till över 1 500 000. Därtill kommer

ökningen för andra accessformer som förhyrd förbindelse m.m.

Utbyggnad av s.k. nationella knutpunkter har ägt rum under perioden.

Trafiken vid knutpunkten i Stockholm uppgår f.n. till ca 300 Mbit/s i

medeltal under ett vardagsdygn.

Under perioden har en kraftig utveckling skett i stomnäten och den

fiberoptiska tekniken och multiplexeringstekniken har utvecklats snabbt.

Framförallt Telia, Banverket och Svenska Kraftnät har byggt ut

kapaciteten i stomnätet (kabelnätet). Nya operatörer har också börjat

bygga ut stomnät, t.ex. Utfors. Även på radiosidan har det skett en snabb

utveckling av kapacitetsutvecklingen.

Utbyggnaden av de kommunala stadsnäten har under perioden tagit

fart. Stokab i Stockholm har svarat för den allra största utbyggnaden men

utbyggnad av stadsnäten har även skett i många andra kommuner.

I accessnätet har för högre kapacitet än vad PSTN (vanlig telefoni)

erbjuder ISDN marknadsförts längst. På senare tid har även ADSL börjat

tillhandahållas till allmänheten. Företagen har förutom ISDN i allmänhet

varit hänvisade till förhyrda förbindelser för anslutningen till Internet och

andra datanät. Kabel-TV fanns utbyggd i stora delar redan före förra IT-

propositionen. I många fall måste näten för kabel-TV byggas om för att

också kunna användas inom teletrafik. När så väl skett erbjuds tillgång

till starkt ökad överföringskapacitet för telekommunikation. Sådan

uppgradering har börjat ske. På senaste tid har också accessnät i form av

lokala datanät (LAN) börjat byggas ut av bl.a. Bredbandsbolaget och

Telia.

Minutpriserna för fastelefoni har gått ner under perioden avseende

såväl när-som fjärrsamtal. Priset för att använda mobiltelefonin har inte

sjunkit så mycket som skulle ha kunnat förväntas. För privata abonnenter

har det varit i stort sett oförändrade priser under perioden. Priserna för

abonnemang för Internet har stadigt gått ner under perioden. Priserna för

nätkapacitet och samtrafik har också gått ner under perioden.

Förval och nummerportabilitet har införts under perioden, vilket har

gett större valfrihet för abonnenterna.

Tillväxten i fråga om tele- och datatjänster av traditionellt slag får

därmed anses hittills i huvudsak tillgodose samhällets och enskildas

behov. Ny teknik för informationskommunikation har emellertid växt

fram under perioden. Arbete med att tillgodose samhällets och enskildas

behov att utnyttja denna utveckling pågår.

Digitala TV-sändningar över marknätet inleddes under första halvåret

1999. För närvarande pågår sändningar i fem regioner med ungefär halva

Sveriges befolkning. Digitala ljudradiosändningar pågår sedan hösten

1995.

Sambandet mellan IT och fysiska transporter

Enligt 1996 års IT-proposition innefattade kommunikationspolitiken att

det skedde en integrerad utveckling av IT/telekommunikationer och

fysiska transporter för att lösa samhällets kommunikationsbehov.

Det i propositionen behandlade sambandet mellan utvecklingen av

informationsteknik och fysiska transporter är komplicerat och endast

delvis belyst genom forskning. IT kan i vissa situationer ersätta fysiska

transporter, medan det i andra fall kan vara så att mer användning av IT

leder till ökat behov av transporter. Nettoeffekten är svår att avgöra,

särskilt på samhällsnivå och i ett längre tidsperspektiv.

Frågan om vad informationstekniken betyder för resandet och

transportbehovet togs upp i Kommunikationskommitténs slutbetänkande

(SOU 1997:35, kap. 18 och 19). Kommittén konstaterade att det finns

olika uppfattningar om vilken betydelse informationstekniken har för

transportsektorn. En ökad användning av IT inom företag och

organisationer kan bl.a. leda till förenklade kontakter mellan personer

och till telependling. Behovet av att resa kan därmed minska. IT kan

emellertid också leda till att det knyts fler kontakter eller att människor

får mer tid över för t.ex. fritidsresor. Resandet kan därmed öka.

Kommittén ansåg att det av transportskäl kunde finnas motiv för att

stimulera distansarbete. Detta kunde göras exempelvis genom att

regeringen uppmanar offentliga myndigheter och organisationer att så

långt som möjligt underlätta distansarbete för sina anställda. Det finns

inga tillgängliga uppgifter som visar i vilken mån sådana åtgärder har

vidtagits.

När det gäller godstransporter ger informationsteknik möjlighet till

effektiviseringar. Det är dock långt ifrån säkert att den utnyttjas för att

minska transportarbetet. Det kan lika gärna bli tvärtom. IT gör

transporterna billigare och det blir lättare att erbjuda snabba och

frekventa transporter. Genom den statistikinsamling som Statens institut

för kommunikationsanalys (SIKA) gör finns det viss möjlighet att belysa

utvecklingen av IT och av olika former av transporter samt resmönster.

Fortfarande saknas dock exempel där man kan peka på att det skett en

integrerad utveckling av IT/telekommunikationer och fysiska transporter

för att lösa samhällets kommunikationsbehov.

Flexibel infrastruktur

Enligt 1996 års IT-proposition borde kommunikationspolitiken inriktas

mot att främja en god IT-användning genom att det säkerställdes att

infrastrukturen utvecklades till väl fungerande allmänna plattformar för

att stödja produktion, konsumtion, rekreation m.m. och utveckling av nya

tjänster. Målet var att skapa flexibilitet och frihet i tillämpningarna.

De angivna målen har till stor del förverkligats genom marknadens

försorg. Genom avreglering har antalet operatörer mångfaldigats. Flera

av dessa har byggt ut framför allt egna stamnät men i vissa fall också

accessnät. Internettrafiken har ökat och ökar i det närmaste exponentiellt,

driven av framför allt webbteknik. E-post har visserligen expanderat i

antalet användare men inte bidragit i samma höga grad till trafik-

utvecklingen. Accesstekniken har utvecklats något genom snabbare

modem och utbyggnad av ISDN men ligger i allt väsentligt kvar på

relativt låga hastigheter (smalband).

I dag är Internetinfrastrukturen underdimensionerad i förhållande till

de tjänster som finns att tillgå. Den ökade Internet-trafiken lägger

flaskhalsar i nätet. Detta gäller internationellt, medan framkomligheten i

den svenska delen är fortfarande bättre än i övriga världen, samtidigt som

en stor del av trafiken dock är internationell. Vidare har man hittills bara

använt nätet för s.k. asynkron trafik (text och data) som inte ställer krav

på tidsfördröjningar.

Nätfrågorna har belysts i två utredningar publicerade under 1999,

nämligen IT-infrastrukturutredningens betänkande Bredband för tillväxt i

hela landet (SOU 1999:85), och IT kommissionens rapport från en

hearing Framtidssäker IT-infrastruktur för Sverige (SOU 1999:134).

Båda dessa dokument utgick från en situation med stor efterfrågan på

bredbandstjänster. För att klara den framtida trafiktillväxten betonades i

IT-kommissionens betänkande behovet av en finmaskig IT-infrastruktur

baserad på optisk fiber, liksom behovet av en grundtjänst från Internet-

operatörer som uppfyller specificerad kvalitet. En sådan grundtjänst

måste utarbetas centralt i en teknisk specifikation. IT-infrastruktur-

utredningen föreslog en stegvis utbyggnad av ett allmänt tillgängligt

bredbandsnät med statlig medfinansiering i de glest befolkade delarna av

landet, men specificerade inte närmare den tekniska utformningen.

Ännu så länge har dock bredbandstjänster, som ställer högre kvalitets-

krav och kräver momentant högre kapacitet (överföringshastighet) än

som finns i dagens nät, inte slagit igenom. Detta kan naturligtvis ses som

en effekt av bristande utbyggnad av infrastrukturen. Samtidigt finns det

en stor potential i dessa tjänster, inte minst för näringslivet, offentlig

förvaltning, skola och vård. Utvecklingen av dagens nät är till stora delar

ett resultat av marknadskrafterna. Staten har bidragit till infrastrukturen

t.ex. genom beslut om digital-TV samt genom insatser för att sprida IT-

användningen till hushåll (genom personaldatorreformen) och till

näringslivet, särskilt småföretagen. Därutöver har demonstration,

experiment och forskning om mer avancerade tjänster skett via program

inom främst NUTEK och KFB, i samarbete med motsvarande EU-

program.

Ett stort antal EU-program har bidragit till tjänsteutvecklingen. Bland

dessa kan nämnas ACTS (Advanced Communication Technologies and

Services) och Telematik. Vidare har tjänsteuteckling varit huvud-

aktiviteten inom TEN-Telecom (TEN står för TransEuropean Networks).

För att tillhandahålla infrastrukturen för experiment och demonstration

används konceptet National Hosts. Tanken var att ställa respektive

medlemsstaters icke-kommersiella nät, testplattformar och laboratorier

till förfogande för hela gemenskapen i avsikt att

- stimulera användning av ny infrastruktur och nya tjänster,

- utvärdera ny avancerad telekommunikationsteknik och tjänster,

- minska kostnaderna genom att dela investeringar,

- dela med sig av erfarenheter och resultat.

Den svenska National Host-organisationen har varit lokaliserad till

SICS med finansiering från NUTEK och KFB. Den har kunnat erbjuda, i

samarbete med företagen inklusive[REDACTED_EFTERNAMN], Telia, Teracom, ett antal

avancerade plattformar som Scandinavian Gigabit Network (numera

nedlagd), VITI (The National Virtual Institute), NORDUnet, SUNET,

Denet (Distributed Environments Network), Sweden-Silicon Valley

Link, Resource Net Ronneby, DAB Service Experimental Platform. Ett

stort antal projekt med både svenska och utländska deltagare har bedrivit

tjänsteexperiment och demonstrationer på dessa plattformar. Dessa har

framförallt syftat till demonstration och utvärdering av avancerad teknik,

som inte gäller bred användning. Den svenska modellen för National

Host med staten som finansiär av en central koordinerande instans och

frivlliga insatser av företagen har stått som förebild för andra National

Hosts. Konceptet har inte förts vidare i femte ramprogrammet men

många länder fortsätter på egen hand. Kunskapen om nya avancerade

tjänster och plattformar för dessa har ökat och tekniken har utvecklats,

men tjänsternas affärsmässighet och allmänna acceptans är fortfarande

långt ifrån klarlagd.

Statsmakternas teknikneutralitet

Det vore, enligt 1996 års IT-proposition, olämpligt för statsmakterna att

låsa fast sig i bestämda uppfattningar om vilken teknik som skulle

utnyttjas för att stödja olika funktioner och tjänster. Staten borde inte ta

ställning till utbyggnaden av specifika överföringstekniker som t.ex.

ISDN.

Målet om teknikneutralitet avsåg de förädlade funktioner (tjänsterna)

som realiseras utgående från ett fysiskt överföringsmedium som

kopparkabel eller fiberoptiska kablar.

ISDN (liksom PSTN, dvs. telefonnätet) kan ses som ett logiskt telenät

med gemensamma stationer och system för drift och underhåll. ISDN har

(liksom PSTN) egna planer för debitering-, nummer- och transmissions-

plan. Stationerna i ISDN kan delas in i lokalstation, förmedlingsstation

och internationell station (precis som för PSTN). Således är det vid ISDN

fråga om en förädlad tjänst som bygger på transmission över den fysiska

kabeln.

Staten har inte tagit ställning till vilken teknik som ska användas på

transmissionsnivå i ett IP-nät, exempelvis SDH, ATM eller DTM, lika

lite som man tagit ställning för ISDN.

Grundläggande informationstjänster

Ett nytt offentligt rättsinformationssystem

Offentliga rättsdatabaser med grundläggande information om den

svenska lagstiftningsprocessen och svenska rättskällor borde, enligt 1996

års IT-proposition på sikt tillhandahållas utan särskilda avgifter.

Hösten 1996 överlämnade IT kommissionen en skrivelse till

regeringen med förslag till åtgärder för att få till stånd en aktiv spridning

av rättsinformation med hjälp av informationsteknik. Kommissionen

ansåg att det allmänna har ett ansvar för att grundläggande

rättsinformation förmedlas elektroniskt. Med anledning av bl.a.

kommissionens skrivelse tillsatte regeringen under hösten 1996 en

arbetsgrupp inom Regeringskansliet med uppgift att lämna förslag till ett

nytt rättsinformationssystem. I arbetsgruppen ingick, förutom företrädare

för olika departement, representanter från riksdagen (Riksdagens

förvaltningskontor) och Statskontoret. Arbetsgruppen avslutade sitt

arbete i februari 1998 och presenterade sina överväganden och förslag i

departementspromemorian Ett offentligt rättsinformationssystem

(Ds 1998:10). Promemorian remitterades till ett 70 tal instanser och fick

sammantaget ett mycket positivt mottagande. Med ledning av förslaget i

promemorian och remissvaren beslutade regeringen i mars år 1999 att det

skall byggas upp ett nytt offentligt rättsinformationssystem. Systemet

regleras i rättsinformationsförordningen (SFS 1999:175). Det

huvudsakliga innehållet i denna har presenterats för riksdagen i

skrivelsen Ett nytt offentligt rättsinformationssystem (skr. 1998/99:17).

Rättsinformationssystemet skall innehålla information om allt från

lagarnas förarbeten till rättspraxis från såväl domstolar som myndigheter.

Föreskrifter från centrala och regionala myndigheter skall ingå. En viktig

bestämmelse i förordningen, inte minst ur ett demokratiskt perspektiv, är

att större delen av informationen skall tillhandahållas utan avgifter.

Varje offentligt organ som deltar i systemet skall ansvara för att

informationen sprids elektroniskt, att den är korrekt och att den är

aktuell. Det betyder att informationen kommer att finnas i ett stort antal

databaser runt om i landet. Innehållet i systemet skall dock med

teknikens hjälp finnas tillgängligt för användarna på ett enhetligt och

samlat sätt. All information i systemet skall finnas tillgänglig via en

gemensam ingångssida på Internet. Det skall vara möjligt att göra

fritextsökningar och strukturerade sökningar över hela systemet

samtidigt. Det skall vidare finnas goda länkningsmöjligheter.

I skrivelsen Ett nytt offentligt rättsinformationssystem har regeringen

redovisat de grundläggande tankarna bakom representationen i det råd

inom Regeringskansliet som finns för planering och samordning av det

nya systemet. Utgångspunkten är att rådet skall bestå av representanter

för den som bidrar med information till systemet. Någon rättvis

representation för användarna har inte ansetts möjlig att åstadkomma i

rådet. De intressen som finns hos den breda kåren av olika användare

tillgodoses i stället genom den skyldighet som finns enligt förordningen

att hålla årliga användarmöten. De som bör bjudas in till dessa

användarmöten är bl.a. domstolar, skolor, universitet, advokater, IT-

företag och Stiftelsen för rättsinformation.

När kan man använda det nya systemet?

Uppbyggnaden av det nya systemet kommer att genomföras i olika steg. I

ett första steg, som skall vara slutfört den 1 juli 2000, skall all

information som skall ingå i systemet göras tillgängligt via den centrala

webbplatsen. En testversion, som omfattar större delen av den

information som skall ingå, finns på webben under adressen

http://www.lagrummet.gov.se. I ett andra steg skall informationen

integreras så att det går att göra strukturerade sökningar över hela

systemet samtidigt.

Ett råd för planering och samordning

För att ett system med så många deltagande myndigheter skall fungera

behövs någon form av central samordning och ledningsfunktion. För att

åstadkomma detta har det inrättats ett råd inom Regeringskansliet, som är

den samordnande myndigheten, med representation för de deltagande

myndigheterna.

Förutom Regeringskansliet ingår Domstolsverket och Statskontoret

som permanenta representanter. Ytterligare fem myndigheter under

regeringen ingår i rådet för viss begränsad tid. Dessa är fram till den

30 juni 2001 Post- och telestyrelsen, Riksskatteverket, Riksarkivet,

Konsumentverket och Fiskeriverket. I rådet finns också riksdagen

representerad.

Förutom sin rådgivande funktion har rådet möjlighet att fatta vissa

beslut som blir bindande för de deltagande myndigheterna.

SverigeDirekt

Toppledarforum har tagit fram en handbok och rapport om hur offentliga

förvaltningen bör använda Internet för att sprida samhällsinformation. Ett

förslag som har genomförts är SverigeDirekt. Där en gemensam

ingångssida för den offentliga förvaltningen till vilken länkar skapats.

Syftet är att medborgarna på ett enkelt sätt skall hitta information som

önskas. SverigeDirekt drivs som ett projekt i samarbete mellan

Regeringskansliet, Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet och

riksdagen. Adressen är http://www.sverigedirekt.riksdagen.se.

Offentliga grunddatabaser

Enligt 1996 års IT-proposition borde tillgängligheten till och kvaliteten i

offentliga grunddatabaser förbättras. Enhetliga principer för prissättning

av offentliga informationstjänster skulle utformas. Riktlinjer för vilka

grundläggande data staten och kommunerna skulle svara för samt

principer för finansiering av investeringar och drift av grunddatabaser

skulle vidareutvecklas.

Första lägesrapporten (skr. 1996/97:19)

Hänvisning gjordes till Grunddatabasutredningen tillsatt den

30 maj 1996. Utredningen skulle bl.a. överväga hur databasernas

tillgänglighet, service och kvalitet skulle förbättras samtidigt som

uppgiftslämnandet effektiviserades och samhällskostnaderna minskade. I

utredningen ingick även att beakta Riksrevisionsverkets rapport om

prissättningsprinciper (RRV 1995:64).

Andra lägesrapporten (skr. 1998/99:2)

Här hänvisades till Grunddatabasutredningens förslag om reglering av

ansvar och definition avseende grunddata för centrala person-, företags-

och fastighetsdata m.m. samt till regeringens proposition Statlig

förvaltning i medborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136 se nedan).

Regeringen meddelade att man avsåg att initiera olika insatser inom

Regeringskansliet för att komma vidare i frågan.

Riktlinjer angivna i regeringens proposition 1997/98:136 avseende

grunddata

Grunddata bör ges en definition som omfattar offentlig information av

vikt för samhällets effektivitet och med bred användning. En ytterligare

precisering av den typ av uppgifter som bör hänföras till grunddata görs.

Eventuellt författningsstöd inriktas på de databaser som innehåller

grunddata. dvs. regeringen ansåg att den definition som Grunddatabas-

utredningen gjort borde breddas. Vidare borde eventuella behov av

ytterligare reglering av grunddata införas i berörda författningar i stället

för i en särskild författning.

Samordning av grunddata behövs på olika nivåer. Gemensamma frågor

kring krav på teknik, säkerhet och kvalitet är en myndighetsuppgift.

Myndighetsuppgifterna behöver preciseras ytterligare och lämplig

myndighet utses.

En enhetlig princip för myndigheternas uttag av avgifter för att i

elektronisk form tillhandahålla begärda uppgifter införs. Avgiften bör

endast grundas på kostnaden att ta fram och distribuera uppgifterna.

Regeringen ansåg vidare att principen borde komma till klart uttryck i

avgiftsförordningen samt att RRV borde ges i uppdrag att ta fram ett

underlag för beräkning av de kostnader som får täckas.

Det aktuella läget

Ovan har den utveckling i flera steg, som lett fram till det nuvarande

läget, beskrivits. Förra året fick en arbetsgrupp i uppdrag att analysera

det allmännas ansvar för spridning av basinformation från den offentliga

sektorn (Ju99/2144/F). Uppdraget omfattar en inventering och analys av

det omfattande utredningsunderlag som finns kring frågor som rör

basinformation. Analysen skall utvisa om det finns ett tillräckligt

beslutsunderlag i de frågor som kräver ställningstagande. Om så inte är

fallet skall förslag lämnas till hur ett beredningsunderlag bör skapas i

dessa delar. Utredningsuppdraget skall avrapporteras under våren 2000.

ESV har på regeringens uppdrag tagit fram en rapport (ESV 1999:6)

med underlag för beräkning av kostnader för tillhandahållande av

elektronisk information. I rapporten klargörs vad som avses med

uttagskostnad samt ges exempel på hur myndigheterna kan beräkna olika

kostnader. Vidare diskuteras frågan om när en myndighet bör

tillhandahålla information avgiftsfritt. ESV håller nu på att utforma en

handledning med råd och exempel på hur myndigheter bör hantera olika

prissättningssituationer.

Geografisk informationsteknik

Sverige hade enligt 1996 års IT-proposition unika förutsättningar inom

geografisk informationsteknik som borde tas till vara för att stödja

utvecklingen av nya tillämpningar och tjänster. Arbetet med att föra över

de konventionella allmänna kartorna till digital form borde bedrivas så

snabbt som möjligt. Stat och kommun borde i samverkan bygga upp den

digitala fastighetsregisterkartan på sådant sätt att den finns i digital form

så långt som möjligt före år 2000. Sveriges nationalatlas var en

betydande tillgång och den digitala versionen borde vidareutvecklas.

Mål angivet i första lägesrapporten (skr. 1996/97:19)

Geografisk informationsteknik borde på ett så effektivt sätt som möjligt

utnyttjas inom samhällsplanering, forskning, utbildning och närings-

politik.

Mål angivet i andra lägesrapporten (skr. 1998/99:2)

Geografisk information borde på ett så effektivt sätt som möjligt

utnyttjas i samhället. Lägesfaktorn var en av samhällets viktigaste

samordningsnycklar.

Det aktuella läget

Geografisk informationsteknik är en viktig del i utvecklingen mot

informations- och kunskapssamhället. Geografiska data kan hanteras för

analyser i s.k. geografiska informationssystem (GIS), vilket ger

förutsättningar för en mer rationell hantering av ärenden inom olika

samhällssektorer bl.a. samhällsplanering, räddningstjänst, miljööver-

vakning, transportplanering och försvar. Informationen används också i

ökande utsträckning inom den privata sektorn, bl.a. inom bank- och

kreditväsendet, jord- och skogsbruket, åkerinäringen och turismen.

Regeringen har initierat en särskild satsning för att stimulera en ökad

användning av geografiska data och informationssystem inom den

offentliga sektorn (prop. 1998/99:1 utg.omr. 18, bet. 1998/99:BoU1,

rskr. 1998/99:59). Satsningen omfattar sammanlagt 28 miljoner kronor

under åren 1999 till 2001. Satsningen avser bl.a. breddutbildning i

geografiska informationssystem mot området samhällsplanering riktad

till främst länsstyrelser och kommuner. Satsningen görs med sikte på ett

teknikskifte som innebär möjligheter att effektivisera verksamheten, höja

kvaliteten och utveckla processerna för att bl.a. skapa förutsättningar för

ett större demokratiskt inflytande.

För att underlätta användningen av geografisk informationsteknik och

användningen av satellitteknik bedrivs sedan år 1995, enligt en tioårig

plan, arbete med geodetiska referenssystem. I den berörda satsningen

från regeringen finns en intensifiering av det grundläggande

standardiseringsarbetet med geografiska data vilket underlättar en bred

användning. Lantmäteriverket och Svenska Kommunförbundet arbetar

med att utveckla ett gemensamt gränssnitt för överföring av geografisk

information mellan staten och kommunerna.

Regeringen har den 2 december 1999 överlämnat till riksdagen

propositionen Registrering av fastighetsrättsliga förhållanden

(prop. 1999/2000:39). Propositionen innehåller förslag till en ny

författningsreglering för registrering av fastigheter. Det nuvarande

fastighetsdatasystemet förelås benämnas fastighetsregister och bestå av

två delar, en allmän del och en inskrivningsdel. Fastighetsregistret skall

också innehålla en adressdel, en byggnadsdel och en taxerings-

uppgiftsdel. Fastighetsregistrets primära syfte skall vara att ge

offentlighet till den information som ingår i registret. I förslaget anges

vissa begränsningar för användningen som är nödvändiga av integritets-

och säkerhetsskäl. Lagförslaget föreslås träda i kraft den 1 juli 2000.

Förslaget bygger på betänkandet Fastighetsdataregister (SOU 1997:3)

och departementspremorian Registrering av fastighetsrättsliga

förhållanden (DS 1998:25).

Produktion av geografiska data

En förutsättning för användning av geografisk informationsteknik är att

det finns geografiska data i digital form. Produktion av landskaps- och

fastighetsinformation sker vid Lantmäteriverket med utgångspunkt i den

nioåriga plan som riksdagen beslutade år 1994 (prop. 1993/94:100,

bil. 15, bet. 1993/94:BoU10, rskr. 1993/94:185) vilket innebär att denna

information i princip skall byggas upp med sikte på slutförande år 2003.

Under år 1998 har färdigställts en rikstäckande förenklad databas för den

ekonomiska kartan och den digitala fastighetsregisterkartan vad avser

fastighetsindelningen för landsbygdsområderna. Produktion av geologisk

information sker vid Sveriges geologiska undersökning, som arbetar

utifrån att till år 2008 skall det finnas databaser med översiktlig

geologisk information på regional nivå för hela landet. Ett nationellt

program för väginformatik är under framtagande hos Vägverket som

också genomför uppbyggnaden av en nationell vägdatabas. Sjögeografisk

information tas fram av Sjöfartsverket som arbetar med att bygga upp en

databas för sjökort.

Riksdagen har beslutat att nästa folk- och bostadsräkning skall göras

registerbaserad (prop. 1995/96:90, bet. 1995/96:FiU6, rskr. 1995/96:117)

vilket innebär att ett lägenhetsregister skall byggas upp med sikte på ett

genomförande år 2004 eller 2005 (prop. 1998/99:100).

Sveriges nationalatlas

Sveriges nationalatlas är en tematisk beskrivning av Sverige

(prop. 1986/87:100, bil. 13, 1986/87:BoU12, rskr. 1986/87:188). Genom

atlasen underlättas kunskapsspridning om Sverige. Atlasen utgörs av ett

bokverk och en geografisk databas. Bokverket har getts ut i 17 tematiska

volymer på både svenska och engelska. Under år 1997 har databasen

utvecklats och anpassats för olika tekniska plattformar. I den ovan

berörda satsningen ingår att databasen bör ytterligare vidareutvecklas så

att möjligheterna med Internet tas tillvara. Lantmäteriverket är sedan

1996 ensam huvudman för atlasen.

Vägar

Enligt 1996 års IT-proposition borde en nationell digital vägdatabas

upprättas. Databasen borde betraktas som en av samhällets grund-

databaser och vara etablerad senast år 1999 med Vägverket som

huvudman.

Regeringen beslutade i juni 1996 (dnr. K96/1837/4) att Vägverket,

med utgångspunkt i Delegationen för Transporttelematiks delbetänkande

(SOU 1996:17), skulle upprätta en nationell digital vägdatabas. I detta

uppdrag fastställde regeringen också att vägdatabasen skall betraktas som

en av samhällets grunddatabaser och vara etablerad senast år 1999. I

uppdraget sades också att basen bör hållas à jour genom registrering vid

källan och att ingående data bör tillhandahållas så att en vidsträckt

användning främjas.

Arbetet har bedrivits i nära samverkan med Lantmäteriverket,

kommunförbundet samt företrädare för skogsnäringen. Vägverket

bedömer i sin årsredovisning för år 1998 att etableringen av

vägdatabasen kommer att försenas till följd av tidsödande

avtalsförhandlingar och systemutvecklingsproblem.

I 1996 års IT-proposition gjorde regeringen bedömningen att

vägtrafikledning skulle komma att bli en allt viktigare funktion i det

framtida vägtrafiksystemet och bilda basen för många IT-tillämpningar.

För att främja utvecklingen av IT inom vägtrafikområdet angavs att

organisationen av vägtrafikledningen borde ges en fastare form och att

samverkansformer och ansvarsförhållanden mellan olika berörda

myndigheter och organisationer preciserades.

Regeringen bedömde i propositionen Transportpolitik för en hållbar

utveckling (prop. 1997/98:56) att Vägverket borde svara för

vägtrafikledning på det nationella vägnätet samt för nationell samordning

av vägtrafikledningsfrågor. Vidare borde det framtida ansvaret för och

organisationen av vägtrafikledningen i storstäderna utredas.

Regeringen gav år 1997 Vägverket i uppdrag att i samråd med berörda

kommuner och landsting i Stockholm och Göteborg planera och

genomföra ett program för väginformatik. Uppdraget slutredovisades i

februari 1999. Regeringen gav i regleringsbrev för år 1999 Vägverket i

uppdrag att med berörda kommuner och landsting under år 1999

förhandla fram övergångslösningar, som möjliggör en fortsatt utveckling

av vägtrafikledningen i storstadsområdena. Ställningstagande till

utredning av organisation av vägtrafikledning på längre sikt kommer att

tas bl.a. med utgångspunkt av resultatet av förhandlingarna.

Miljöinformation

Enligt 1996 års IT-proposition var en väl fungerande informations-

försörjning och avancerad IT en av grundförutsättningarna för

genomförandet av den nya miljöpolitiken.

Enligt propositionen Svenska Miljömål (prop. 1997/98:145) nämns ett

uppdrag till Naturvårdsverket att föreslå hur miljöinformation från

miljömyndigheter och andra myndigheter med relevant miljöinformation

kan ställas till finansmarknadens förfogande. I en rapport (oktober 1998)

från Naturvårdsverket identifierades i en rapport ett antal tänkbara

aktörer, förutom banker och försäkringsbolag, som skulle kunna ha ett

intresse av en samlad miljöinformation. Dessa är bl.a. revisorer,

fastighetsmäklare, medier, kreditupplysningsföretag, länsstyrelser,

kommuner, finansanalytiker, investerare, allmänheten och kunder/leve-

rantörer till företag. I dagsläget finns inget sammanhållet register som

omfattar specifik miljöinformation från företag. De register som finns är

både geografiskt spridda, svåråtkomliga och sällan kompletta. En samlad

miljöinformation skulle här kunna utgöra en saknad länk mellan

finansmarknaden och miljömyndigheterna.

I propositionen. 1999/2000:1 uttalade regeringen att tillse att

organisationsnummer bör registreras i offentliga register för miljödata.

Naturvårdsverket skall också vidareutveckla analysen av hur

miljöinformation kan ställas till den finansiella sektorns förfogande och

redovisade resultatet under år 2000.

Miljövårdsberedningen presenterade våren 1996 betänkandet IT i

miljöarbetet (SOU 1996:92). Där föreslogs bl.a. inrättandet av Svenska

miljönätet, ett informationsnätverk på Internet, med stöd för miljöarbetet

i kommuner, myndigheter och företag. Svenska miljönätet är i full drift

sedan år 1998. Naturvårdsverket har regeringens uppdrag att driva

Svenska miljönätet. I betänkandet ges också några exempel på hur IT kan

användas positivt för miljön.

I utvecklingen av uppföljningssystemen för en ekologisk hållbar

utveckling är geografisk informationsteknik en tillgång. Miljövårds-

beredningen konstaterar i betänkandet IT i miljöarbetet att nästan alla

miljödata har någon form av geografisk koppling. Miljöinformations-

utredningen konstaterar i betänkandet Förbättrad miljöinformation

(SOU 1997:4) att analyser i geografiska informationssystem kan visa

vilka belastningsnivåer som gäller för en viss yta vilket kan påverka t.ex.

en verksamhets lokalisering. Utredningen om avrinningsområden har i

slutbetänkandet Miljösamverkan i vattenvården (SOU 1997:155)

uppmärksammat betydelsen av geografiska informationssystem för att

studera avrinningsområden.

Det är angeläget att informationsförsörjningen organiseras och

utnyttjas så effektivt som möjligt för att åstadkomma bl.a. skydd av

miljön, effektiv användning av resurser och en hållbar utveckling.

Naturvårdsverket har, genom regeringens beslut den 3 september 1998,

fått i uppdrag att i samverkan med bl.a. Boverket och Lantmäteriverket

göra en översyn av samhällets informationsförsörjning inom

miljöområdet. Naturvårdsverket har i en skrivelse till regeringen

22 december 1999 avrapporterat uppdraget och informerat om att

uppdraget inte genomförts som det var tänkt. Naturvårdsverket arbetar

vidare med att utarbeta ett uppföljningssystem för miljökvalitetsmålen.

Statistik om IT

Enligt 1996 års IT-proposition behövde statistiken utvecklas och göras

mer ändamålsenlig i syfte att belysa utvecklingen på IT-området. Ett

samlat program för statistik skulle utformas.

Regeringen har sedan propositionen uppmärksammat behovet av

utredning och uppbyggnad av IT-statistiken. Ett första uppdrag gavs till

SCB och syftade till att ta fram jämförelsetal som borde ligga till grund

för en kontinuerlig produktion av IT-statistik. Arbetet redovisas i

 Framtidens statistik om IT en förstudie med utgångspunkt i den

nationella IT strategin 1997.

Den 30 juni 1998 gavs SIKA i uppdrag att utreda uppbyggnaden av ett

samlat system för statistik om modern informations- och

kommunikationsteknik. Arbetet skall bygga vidare på SCB:s tidigare

utredningsarbete och på det arbete som NUTEK på uppdrag av

Näringsdepartementet genomfört i syfte att formulera en strategi för

utveckling av IT-användningsstatistiken. Resultatet av NUTEK:s arbete

har avrapporterats i Behov av svensk IT-användningsstatistik

(R 1996:53).

En första avrapportering av SIKA:s uppdrag har gjorts i rapporten

 IKT-statistik Uppbyggnad av ett system för statistik om modern

informations- och kommunikationsteknik , SIKA Rapport 1998:7 (IKT

står för informations- och kommunikationsteknik och används ofta

synonymt med IT). Vidare har ett första preliminärt förslag till

ansvarsfördelning för statistiken överlämnats. Uppdraget skall

slutrapporteras 30 juni 2001. De nordiska länderna har gemensamt

genomfört ett projekt där utgångspunkten var att identifiera gemensamma

informationsbehov rörande IT-användning i företag. Syftet med projektet

var att utarbeta riktlinjer för att mäta IT-användningen i företag. Projektet

finns beskrivet i Nordiska ministerrådets rapport TemaNord (1998:583)

Guidelines for measuring use of information and communication

technology (ICT) in enterprises a first step towards harmonised Nordic

surveys.

Samordning och kartläggning av befintlig IKT-statistik

Statens institut för kommunikationsanalys (SIKA) har i enlighet med det

uppdrag som tilldelats SIKA under uppbyggnadsfasen ett samordnings-

ansvar för IKT-statistiken. En betydelsefull resurs i arbetet är det nätverk

som tillskapats av SIKA. Nätverket består för närvarande av Närings-

och teknikutvecklingsverket (NUTEK), Post- och telestyrelsen (PTS),

Radio- och TV-verket, Statistiska centralbyrån (SCB) och Statskontoret.

IKT-nätverket träffas regelbundet för att utbyta information och arbeta

fram rekommendationer avseende inriktningen på IKT-statistiken,

genomförandet av och ansvarsfördelningen för densamma.

Arbetet med att utveckla, beställa, producera och tillhandahålla

statistik har nått olika långt inom olika samhällssektorer. Inom vissa

sektorer finns redan i dag delvis utpekade ansvar och fungerande

strukturer för arbete med IKT-statistik. Inom andra sektorer är statistik

om IKT överhuvudtaget inte en integrerad del av statistikverksamheten.

Behovet av överblick över vilken statistik om IKT som finns är stort.

SIKA har med stöd av IKT-nätverket tagit fram en databas över

befintliga IKT-statistikprodukter som inom kort kommer att kunna nås

via Internet. NUTEK har gjort en sammanställning av IT-statistik i

skriften Näringslivets IT-statistik . SCB gjorde år 1996 en

sammanställning av statistik på uppdrag av IT komissionen och

motsvarande sammanställning på eget initiativ år 1993. Det finns även

andra publikationer som innehåller sammanställningar av statistik från

olika källor (t.ex. Teldoks årsbok). För allmänheten kan det vara enklare

att hitta den statistik som efterfrågas om den offentligt beställda eller

producerade statistiken samlades i en skrift motsvarande den skrift som

Finland nu publicerat för andra gången och som väckt stort intresse

internationellt.

Statistikutvecklingen inom IKT-området.

Statistik om IKT är relevant inom de flesta samhällssektorer. Nedan

kommenteras kort tillgången på IKT-statistik inom några områden.

Områden som inte kommenteras är hälso- och sjukvårdsområdet,

betydelsen inom arbetslivet, forskning, transportområdet, föreningslivet,

miljöområdet och rättsområdet. Det beror dels på att efterfrågan på IKT-

statistik inom dessa områden är något mindre och dels på att den statistik

som direkt berör IKT-området inte har genomgått någon större

förändring. Till del täcks de också in av de områden som tas upp nedan.

Ett undantag är möjligen hälso- och sjukvårdsområdet. Generellt gäller

att det främst är tillgång till och användning av IKT som mäts. Det

saknas oftast statistik avseende effekter, kunskap etc.

Statistik om kunskapsnivån i samhället när det gäller IT

Det finns ingen egentlig statistik som kan användas för att beskriva den

allmänna kunskapsnivån i samhället när det gäller IT. Visst underlag när

det gäller erfarenheter av datoranvändning finns i den

kommunikationsundersökning som SIKA har utvecklat. Det finns

däremot sedan tidigare en statistik om IT-utbildningar vid universitet och

högskolor och om tillgången till datorer i skolorna som Högskoleverket

respektive Skolverket ansvarar för. Viss statistik finns även om IT-

utbildningar vid studieförbund, personalutbildning och arbetsmarknads-

utbildning.

Statistik om IKT-branschen

De flesta av de statistikprodukter som avser IKT-branschen fanns redan

när 1996 års IT-propositionen , men har utvecklats och sammanställts på

nya och informativa sätt. Ett exempel är NUTEK:s statistiska

beskrivning av elektronikindustrin och IT-relaterade tjänsteföretag som

tidigare genomfördes och utvecklades av SCB. Denna beskrivning

bygger på ett flertal olika register och har successivt utvecklats under de

år som den genomförts. SIKA har tillsammans med SCB utvecklat en

statistik om telekommunikationsbranschen och PTS samlar inom ramen

för sin tillsynsroll in statistik om branschen. Vidare pågår en uppbyggnad

av statistik inom Radio- och TV-verkets ansvarsområden. SCB har

deltagit i arbetet med en nordisk jämförelse av elektronikindustrin och de

IT-relaterade tjänsteföretagen som genomförts på uppdrag av Nordiska

Ministerrådet. I SCB:s industristatistik och statistik om tjänstenäringar

genomförs sedan tidigare regelbundet undersökningar som innefattar de

olika delarna av IKT-branschen för att användas i

Nationalräkenskaperna. Ett försvårande faktum är att de traditionella

statistiska indelningar nu inte alltid är de som är bäst lämpade för att

spegla denna dynamiska bransch.

Statistik om hushållens IKT-utnyttjande

Flera förstudier och undersökningar har genomförts som skulle kunna

ligga till grund för vidare utveckling av statistiken om individers och

hushålls IKT-utnyttjande, vilket behövs. Två olika undersökningar förser

oss i dag kontinuerligt med uppgifter om främst användning av och

tillgång till IKT. Nordicom vid Göteborgs Universitet för sedan många år

tillbaka statistik över mediers räckvidd och i undersökningen har under

senare år även datorer och Internet kommit att innefattas. Vidare har

SIKA:s undersökning om hushållens kommunikationsvanor startat och

utvecklats sedan IT-propositionen skrevs. Dessa båda undersökningar är

dock inte tillräckliga för att fånga alla aspekter på hushållens användning

av IKT, utan ytterligare undersökningar behövs. Det finns möjligheter att

koppla på frågor om IT på SCB:s Arbetskraftsundersökningar (AKU)

och Undersökningar om levnadsförhållanden (ULF), vilka görs på

uppdrag av olika myndigheter och organisationer. SCB har vid tre

tillfällen, senast 1995 på uppdrag av IT komissionen genomfört breda

användarundersökningar genom att lägga till IT-frågor till SCB:s

Arbetskraftsundersökning. Den typen av undersökningar har med

undantag från ett uppdrag från Statskontoret 1998, vars huvudinriktning

var att spegla efterfrågan av tjänster, inte genomförts sedan 1995. Ett

flertal undersökningar, både i offentlig och privat regi har genomförts

inom området som enstaka undersökningar. Vissa variabler undersöks

regelbundet av privata undersökningsföretag.

Statistik om näringslivets IKT-utnyttjande

NUTEK har utvecklat och genomfört en undersökning av IT-

användningen i fem branscher där SCB genomfört undersökningen.

Vidare har NUTEK undersökt IT-användningen i småföretag. NUTEK

har för andra gången deltagit i ett europeiskt projekt för att undersöka

förutsättningar för flexibla arbetsorganisationer, där en mängd frågor

som beskriver företagens IT-användning ingår. SCB har deltagit i ett

projekt inom Nordiska ministerrådet för att utveckla ett gemensamt

mätinstrument för att mäta IT-användningen i de nordiska länderna. Det

finns i dag ingen heltäckande kontinuerlig statistik om näringslivets IKT-

utnyttjande, men givet att medel kan tillskjutas, finns goda

förutsättningar för en sådan om ovanstående undersökningar och arbeten

kan följas upp och upprepas.

Statistik om offentlig förvaltnings IKT-utnyttjande

Ett flertal förstudier och utvecklingsarbeten har genomförts avseende

statistik om offentlig förvaltnings IKT-utnyttjande bland annat av

Statskontoret och SCB. Även NUTEK har genomfört en förstudie inom

området. Flera undersökningar har genomförts, men någon kontinuerlig

statistik inom området finns inte. Statskontoret har t.ex. undersökt hur

myndigheter använder Internet som informationskanal och vilka

kostnader som myndigheter har för IT. Vidare har Statskontoret inom

ramen för ett samarbetsprojekt inom EU kartlagt utbudet av elektroniska

informationstjänster och användningen av databaser och statliga register

via Internet.

IT och språket

I 1996 års IT-proposition angavs som mål 7 för den nationella IT-

strategin att det svenska språket och kulturen skulle bevaras och

utvecklas i en alltmer gränslös värld.

I Sverige finns sedan lång tid en aktiv språkvård och organisationer

som innebär att det svenska språkets utveckling noggrant följs. På en

grundläggande nivå ansvarar framför allt tre institutioner för

språkvården. Det är Svenska språknämnden, Tekniska nomenklatur-

centralen (TNC) och Svenska Akademien. En fundamental roll för

språkvården spelar naturligtvis den forskning i modern svenska som

bedrivs vid många universitet och högskolor. I det praktiska

språkvårdsarbetet gör bl.a. språkexperterna i Regeringskansliet

betydande insatser för att de offentliga texterna skall bli så lättbegripliga

som möjligt och för att språkvårdens rekommendationer skall föras ut

och tillämpas.

På initiativ av Svenska språknämnden och TNC bildades år 1996 en

datatermgrupp som ger rekommendationer om datatermer. Svenska

datatermgruppen är ett organ där språkvårdare och terminologer men

också dagstidningar, etermedier och databranschen är representerade.

Närings-och teknikutvecklingsverket (NUTEK)

NUTEK har påbörjat projekt och stött forskning på språkteknologi-

området. NUTEK har genom sitt omfattande nätverk möjlighet att

genomföra stora tidsbegränsade program som kräver deltagande av

samverkande centrala och regionala aktörer. NUTEK har stött den

talteknologiska forskningen och inrättade 1996 ett kompetenscentrum för

talteknologi vid Kungliga tekniska högskolan (KTH). Under 1990 talets

första del drev NUTEK och Humanistiska samhällsvetenskapliga

forskningsrådet (HSFR) ett gemensamt program i språkteknologi som

omfattade både talat och skrivet språk och med inriktning på såväl

grundforskning som tillämpad forskning. Programmet resulterade i en

förbättrad språkteknologisk infrastruktur och till ökade kontakter mellan

olika forskargrupper i Sverige och mellan universitet och industri. Ett

nytt program startade år 1997 och avslutades i december 1999. Målen för

det senare programmet var att utveckla och förbättra övergripande

metoder och tekniker för bearbetning av naturligt språk, särskilt svenska,

i tal såväl som i skrift vidare är målet att främja utveckling, utvärdering

och spridning av verktyg och dataresurser för svenska språket, att bidra

till att det kommer fram praktiskt användbara data, metoder, verktyg och

system samt att knyta samman kompetens i tvärvetenskapliga nätverk.

Programmet har satt igång ett antal stora projekt som omfattar flera

forskargrupper och kompetenser. Aktörer i olika projekt är Institutionen

för datavetenskap vid Linköpings universitet, Institutionen för lingvistik

vid Göteborgs universitet, Lunds universitet och Umeå universitet,

Centrum för talteknologi vid KTH, Institutionen för numerisk analys och

datologi (NADA) vid KTH, Svenska språknämnden och Institutionen för

svenska språket (tidigare Språkdata) vid Göteborgs universitet.

NUTEK har också haft regeringens uppdrag att utreda de tekniska och

ekonomiska förutsättningarna för att ta fram en basmodul för

maskinöversättningar av standardiserade förvaltnings- och affärs-

dokument från svenska till engelska och från engelska till svenska Detta

uppdrag hade sitt ursprung i EU:s projekt Multilingual Information

Soceity (MLIS). NUTEK redovisade uppdraget till regeringen under

september 1999 och konstaterade i sin rapport bl.a. att utvecklingen av

avancerade maskinöversättningssystem för svenska är eftersatt. NUTEK

föreslår därför att det utarbetas en långsiktig strategi för att främja svensk

språkteknologi.

Tekniska nomenklaturcentralen (TNC)

Tekniska nomenklaturcentralen (TNC) är den centrala instansen i Sverige

för terminologi och fackspråk. TNC har regeringens uppdrag att verka

för att lämplig teknisk terminologi skapas och används inom offentlig

förvaltning, näringsliv, utbildningsväsen och massmedier. När Sverige

anslöts till EU fick TNC i uppdrag av kommissionen att komplettera

EU:s termbank Eurodicautom med svenska termer. TNC:s uppgift har

bestått i att identifiera begreppet i varje termpost och tillföra en etablerad

svensk term. Totalt handlar det om mer än 110 000 termposter inom vitt

skilda ämnesområden som nu innehåller svensk terminologi och till viss

del även definitioner, kontexter eller annan tilläggsinformation. TNC

deltar vidare i projektet Nordterm Net, delvis finansierat av EU inom

ramen för MLIS-programmet. Detta kan beskrivas som en knutpunkt på

Internet där information om terminologi i Norden samlas, och där man

hittar länkar till liknande information på andra håll i världen. De nordiska

språken är i detta sammanhang danska, finska, färöiska, grönländska,

isländska, norska, samiska och svenska. Terminologin inom IT-området

kartläggs inom MLIS-projektet WebIT EFCOT, A Web-based

Terminology Database for Information Technology/European Forum for

Computer Terminology där TNC har rollen som samordnar och vars

syfte är att exportera den arbetsmodell som praktiseras inom Svenska

datatermgruppen.

Svenska språknämnden

Svenska språknämnden har till uppgift att följa svenskans utveckling i tal

och skrift, att ge ut ordböcker, skrivhandledningar och andra skrifter i

språkliga frågor samt att ge råd i språkfrågor åt myndigheter, företag och

enskilda.

Svenska språknämnden tog år 1998 på regeringens uppdrag fram ett

förslag till handlingsprogram för att främja det svenska språket. I

rapporten konstaterar språknämnden att den ökande internationali-

seringen, EU-inträdet och den ökande användningen av elektronisk

kommunikation påverkar det svenska språket. Nämndens förslag till

handlingsprogram omfattar ett stort antal åtgärder inom områden som

ungdomsskolan, högre utbildning och forskning, politik och

administration, medier, arbets- och näringsliv, dataprogram och

datakommunikation samt EU.

Nämnden har föreslagit en rad enskilda åtgärder, bl.a. att det bör

garanteras att svenskan förblir ett officiellt språk i EU. Sverige bör verka

för delvis nya regler och riktlinjer för EU:s översättarverksamhet och för

att fler kvalificerade översättare och tolkar utbildas. Svenska

språknämnden anser att de datorprogram som ger språkstöd skall

granskas kontinuerligt av språkvården. Språkvården bör även medverka

till att ta fram sådana program i fråga om teckenuppsättning och

alfabetisering. En riktlinje bör vidare vara, menar nämnden, att

multimedieprogram för skolbruk är översatta till svenska. Därutöver

pekar nämnden på angelägna områden för tillämpad språkforskning; dels

informationsteknik som skrivstöd, översättningsstöd och standardisering,

dels konkurrens och samspel mellan engelska och svenska inom

utbildning, forskning och kunskapsintensiva delar av arbetslivet.

Regeringen bedömde att förslagen i Svenska språknämndens förslag

till handlingsprogram måste analyseras och beredas ytterligare

(prop. 1989/99:1 Utgiftsområde 17). Särskilda insatser för språkvården

började dock genomföras redan år 1999. För att stärka språkvården

förstärktes anslaget till Svenska språknämnden med 500 000 kr.

Riksdagen har gett regeringen till känna att en parlamentarisk

språkpolitisk utredning om främjande av det svenska språket bör tillsättas

(bet. 1999/2000:KrU2, rskr. 1999/2000:7). Kulturutskottet förordar att

denna utredning får i uppgift att med utgångspunkt bl.a. i språknämndens

förslag till handlingsprogram föreslå ett handlingsprogram som dels

syftar till att främja svenska språkets ställning, dels syftar till att alla i

Sverige oavsett språklig och social bakgrund utifrån sina

förutsättningar skall ges likvärdiga möjligheter att tillägna sig svenska

språket. Regeringen har för avsikt att besluta om direktiv till

språkutredningen i enlighet med de riktlinjer riksdagen förordar.

Tekniska Litteratursällskapet (TLS)

Över 25 miljoner forskare, informatiker och bibliotekarier världen över

använder i dag Internet. Det finns nätverk mellan olika bibliotek och

användare. Dessa nätverk har med stor snabbhet utvecklats till ett

universiellt och nödvändigt redskap för svensk forskning och utveckling

och inte minst för vårt näringsliv.

Parallellt med det ökade informationsflödet växer kravet på

informationens kvalitet. En väl fungerande informationstjänst är därvid

av central betydelse. Informationsspecialister behöver i dag ständig

vidareutbildning på grund av den snabba tekniska utvecklingen.

Tekniska Litteratursällskapet (TLS) är en yrkesförening för

verksamma inom området informationsförsörjning. Föreningen har ca

1 300 medlemmar och bedriver utbildningsverksamhet, ger ut tidskrifter

och andra publikationer. Den frivilliga insatsen är betydande.

Verksamheten erhåller ett mindre årligt bidrag från staten.

Några av IT:s användningsområden

Allmänt om IT inom näringslivet

Enligt 1996 års IT-proposition måste IT-innehållet i svenska produkter

och tjänster öka och IT introducera snabbt i alla typer av företag.

Näringspolitiken skulle medverka till att främja näringslivets och särskilt

de små och medelstora företagens användning av IT samt främja

utvecklingen av en svensk program- och informationsindustri.

I en enkätundersökning utförd av NUTEK och SCB hösten 1998

(publicerad våren 1999) gällande IT-användning i företag ( Nyttan med

IT ) framkommer bl.a. att svenska företag har en hög och jämn teknisk

användning av IT. Detta gäller inom alla storleksklasser, branscher och i

en geografisk jämförelse. Dock ser man skillnader gällande hur man

använder sig av den nya tekniken. I de allra flesta företag använder man

sig av IT som ett administrativt hjälpmedel i verksamheten. Endast i en

begränsad andel av företagen, och då främst i entreprenöriella

verksamheter, ser man den strategiska nyttan med IT. Detta innebär med

andra ord att företagen ser IT som en del i affärsutvecklingen och som ett

medel för att uppnå mål och visioner såsom nya marknader och nya

kunder, ett sätt att skapa tillväxt.

Det sker mycket på både regionalt och lokalt plan för att främja IT-

användningen i små och medelstora företag, i form av insatser från t.ex.

länsstyrelser, kommuner, regionala högskolor, företagarnas egna

organisationer eller i olika konstellationer mellan dessa.

I en undersökning från IMIT 1997 (företag med mellan 20 200

anställda) så har 98 procent av alla tillverkningsföretag en pc och

67 procent har ett lokalt nätverk, men endast en bråkdel bedriver

elektronisk handel. Tekniken i sig genererar dock ingen tillväxt, utan det

är användningen kopplad till affärsutvecklingen som ger tillväxt.

NUTEK har med utgångspunkt från samverkan med Toppledarforum

(de centrala verken och kommun- och landstingssektorn) rent konkret i

sitt tjänsteutvecklingsprogram FavorIT, fokuserat på gränsöverskridande

IT-baserade tjänster. Dessa produceras i samverkan mellan offentliga

tjänsteproducenter och företag och skall förbättra servicen för

medborgare och småföretag. Stora sådana regionala projekt (Blekinge,

Dalarna och Stockholm) har initierats som samverkar och arbetsfördelar i

gemensamma utvecklingsprojekt. Nya IT-gränssnitt utvecklas mellan

myndigheter och företag för att underlätta och effektivisera kontakterna.

Den snabba tekniska utvecklingen leder till att digitala komponenter

utnyttjas och efterfrågas i allt fler produkter. För att positionera sig i den

internationella konkurrensen måste svenska företag utnyttja de

möjligheter IT ger att effektivisera den egna verksamheten samt

producera tekniskt avancerade produkter och tjänster med högt IT-

innehåll till låga kostnader.

Svenska produkter får alltmer systemkaraktär och svenskt näringsliv

har en lång och god tradition i att bygga och använda systemprodukter

inom centrala och marknadsmässigt stora tillämpningsområden. Förmåga

att hantera och styra stora, komplexa system har länge varit en svensk

styrka.

Svenska företag och organisationer ligger också långt framme när det

gäller att tillgodogöra sig och använda ny informationsteknik. Enklare

konsumentprodukter, där priset är avgörande, blir allt intelligentare .

Detta möjliggörs av att avancerade, men billiga, masstillverkade

processorer och minnen etc. byggs in i t.ex. tvättmaskiner och spisar. I

vissa produkter t.ex. mobiltelefoner, handdatorer och bilar är minimering

av storleken och vikten av dessa ingående kretsar väsentligt för

konkurrensförmågan. I konsumentprodukter av dessa slag är ofta priset

avgörande.

NUTEK har under den gångna treårsperioden satsat på flera

forskningsprogram i samverkan med avnämarna, företagen, på cost

shared -bas, där NUTEK svarat för finansieringen till högskolan (och i

viss mån till småföretagen). Det huvudsakliga syftet med dessa program

är att öka konkurrenskraften hos svenskt näringsliv genom att främja

utvecklingen av programprodukter och genom att utveckla kompetensen.

En viktig förutsättning för att öka IT-innehållet i svenska tjänster är

förmågan att göra lönsamma IT-investeringar i företag och förvaltningar

samt att företagen anammar moderna IT-baserade tjänstemodeller för

förnyelse och utveckling av verksamheten. NUTEK:s FoU-program

FavorIT stödjer innovativa kunskaper, metoder, verktyg och produkter

för att utveckla eller utföra IT-baserade tjänster.

NUTEK har under senaste 5 årsperioden hjälpt till att bygga upp

SweSI (Swedish Software Initiative) och åstadkommit större kontaktytor

för programbranschen gentemot olika användarbranscher och för export.

Verktyg för att hantera kvalitetsfrågor och affärs och avtalsmallar har

tagits fram som stärkt den svenska programbranschen.

I en skrivelse till riksdagen om kryptografi (skr. 1998/99:116) har

regeringen redovisat sin uppfattning när det gäller export av krypto-

produkter. I den svenska tillämpningen av de internationella regler, som

regeringen åtagit sig att följa, sker fortlöpande lättnader av teknisk och

administrativ natur för att underlätta exporten av svenska krypto-

produkter.

I tillämpningen av de exportkontrollregler som Sverige åtagit sig att

följa, eftersträvar regeringen och Inspektionen för strategiska produkter

(ISP) största möjliga enkelhet för de svenska företagen. Under år 1999

har administrativa och tekniska lättnader införts i syfte att främja

exporten av svenska kryptoprodukter. Med verkan från och med den

1 augusti har ISP infört möjligheten för företag att med åberopande av ett

generellt exporttillstånd och utan föregående ansökning kunna exportera

vissa kryptoprodukter, s.k. massmarknadsprodukter, till en rad länder.

Andra kryptoprodukter kan efter ansökan och prövning få globala

licenser, vilka berättigar till utförsel under tillståndets giltighetstid,

vilken är två år.

Elektronisk handel

Internationell jämförelse

Målet i 1996 års IT-proposition var att Sverige skulle ligga i framkant av

utvecklingen av elektronisk handel.

ECaTT är en jämförande studie i 10 EU-länder kring bland annat

elektronisk handel. En utredning som presenterades av NUTEK hösten

1999 tyder på att de svenska hushållen är bäst i Europa på att utnyttja e-

handeln. Samtidigt är det få av de svenska företagen som erbjuder

möjligheter att verkligen handla. Endast tio procent av företagen erbjuder

möjligheter till konsument handel vilket är 18 procent av de företag

som redan finns på Internet.

Statens roll

Regeringen anser att elektronisk handel är ett viktigt medel för

utveckling och tillväxt. I regeringens skrivelse om elektronisk handel

(skr 1997/98:190) angavs att förutsättningar borde skapas för en bred

användning av elektronisk handel i syfte att främja sysselsättningen och

tillväxten.

I regeringens Skrivelse om informationssamhället inför 2000-talet

(skr. 1998/9:2) framhölls att staten har ett ansvar för att utveckla en

samlad politik för elektronisk handel. Statens huvudsakliga uppgifter

ansågs vara:

- att åstadkomma ett effektivt regelverk,

- att satsa bl.a. på utbildnings- och informationsinsatser, och

- att verka för en tillgänglig och säker infrastruktur.

Utvecklingen av handeln bör primärt drivas av marknadens aktörer

regleringar bör tillämpas endast när branschstandarder och avtal inte är

tillräckliga åtgärder.

Det aktuella läget när det gäller

- att åstadkomma effektiva regelverk

I regeringens skrivelse om elektronisk handel (1997/98:190) framhölls

behovet av ett effektivt regelverk som en av de främsta verktygen för att

främja utvecklingen och utbredningen av elektronisk handel. Det ansågs

viktigt att relevanta författningar sågs över och ändrades för att bättre

passa till den nya utvecklingen. Målet skulle vara att undanröja

eventuella oklarheter samt att se till att befintliga regler inte onödigt

hindrar möjligheterna att bedriva elektronisk affärsverksamhet.

Vidare sades att de regler som gäller för traditionell handel i huvudsak

torde kunna tillämpas även vid elektronisk handel samt att dessa endast

skulle ändras om det var nödvändigt. Därutöver var ett krav att

regelsystemet i största möjliga utsträckning skulle förhålla sig neutralt till

den teknik som används.

Det framhölls att en hög säkerhet var av största vikt för handeln samt

att det är viktigt att det klart framgår vilka regler som gäller, inte minst

vad gäller den globala handeln.

Inom Regeringskansliet pågår arbete i huvudsak inom samtliga berörda

områden. Arbetet bedrivs både på nationell och internationell nivå.

Riksdagen antog år 1998 en personuppgiftslag med bestämmelser för

att skydda den enskilde mot kränkning av den personliga integriteten

genom behandling av personuppgifter (prop. 1997/98:44,

bet. 1997/98:KU18, rskr. 1997/98:180). Med denna lag genomfördes

Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober

1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av

personuppgifter och om fritt flöde av sådan uppgifter

(dataskyddsdirektivet).

Vid offentlig upphandling, som regleras av lagen (1992:1528) om

offentlig upphandling, finns krav på att anbud skall vara skriftliga och

vara egenhändigt undertecknade.

- att verka för en tillgänglig och säker infrastruktur

För att elektronisk handel skall kunna utvecklas och komma hela landet

till del fordras en väl utbyggd och fungerande infrastruktur. Denna fråga

har behandlats ovan under rubriken Teknisk infrastruktur.

- utbildning, forskning och utveckling

Enligt 1996 års IT-proposition avsåg statens uppgifter framförallt

utbildning, forskning och utveckling samt offentlig upphandling.

I skrivelsen om elektronisk handel (1997/98:190 s. 14) framhöll

regeringen att satsningar på kunskap och kompetens är viktiga. Det

ansågs att olika insatser borde vidtas för att underlätta omvandlingen

särskilt med hänseende till att höja kompetensen och utbudet av

kvalificerad arbetskraft. Ett exempel på sådana insatser inom

utbildningsområdet är SwIT, Sweden Information Technology, ett

utbildningssamarbete mellan Industriförbundet och IT-företagen som på

regeringens uppdrag har tillhandahållit yrkesutbildning inom IT. För att

koppla utbildning till de nya verktygen finns samverkansprojekt med

KK stiftelsen (Stiftelsen för kunskap och kompetens) för utbildnings-

insatser via regionala högskolor.

Även inom forskning och utveckling finns ett flertal projekt. Flera av

dessa forskningsprojekt om elektronisk handel har genomförts inom

EU:s ESPRIT-program. I Sverige arbetar Högskolan i Örebro med att

bygga upp ett Centrum för Elektroniska Affärer. Inom NUTEK arbetar

man för närvarande med flera stora FOU-projekt i syfte att utveckla

metoder och verktyg för mindre företag. Projekten riktar sig främst mot

industriföretag och företag med industrinära tjänster. Resultaten av dessa

projekt förväntas ge betydande resultat under år 2000.

Regeringen har även avsatt medel för projektet Gränslösa affärer för

att öka medvetandegraden om offentlig upphandling samt utbildning i

upphandling riktad främst mot små- och medelstora företag. Projektet är

samordnat mellan ett flertal myndigheter, med Kommerskollegium som

central koordinator.

Utvecklingen i Norden

I regeringens skrivelse Informationssamhället inför 2000-talet

(1998/99:2 ) framfördes intresset av att elektronisk handel på olika sätt

främjades på nordisk bas.

På svenskt initiativ har en nordisk referensgrupp för elektronisk handel

verkat under år 1999. Gruppens uppdrag har varit att utbyta erfarenheter

från respektive land och ta emot idéer och förslag från näringslivet till

hur användningen av den elektroniska handeln kan främjas i Norden.

Gruppens arbete avslutades i augusti 1999 och en rapport överlämnades

till de nordiska näringsministrarna (Rapport, nordisk referensgrupp för

elektronisk handel, 99 08 16).

Ett av gruppens förslag om tryggare Internethandel håller nu på att

förverkligas. Projektet består av tre delar.

- en gemensam nordisk standard för information på Internet.

- SCANsafe gemensam nordisk märkning för trygg e-handel.

- etablering av en nämnd för konfliktlösning.

Vid de nordiska justitieministrarnas möte i Visby i juni 1998 var

elektronisk handel en särskild dagordningspunkt. Bl.a. uppmärk-

sammades elektroniska signaturer och frågan om det finns behov av att

revidera den avtalsrättsliga lagstiftningen. Justitieministrarna ansåg att

initiativ skulle tas till ett nordiskt möte om lagstiftningsfrågor som berör

elektronisk handel. Ett möte med sådana diskussioner har hållits på

ämbetsmannanivå, men det nordiska samarbetet på detta område har

hittills främst inriktats på direktivförslaget rörande elektronisk handel

varvid även Norge och Island deltagit.

De nordiska konsumentministrarna antog på ministermötet den

25 augusti 1999 en resolution om en gemensam ståndpunkt beträffande

marknadsföring på Internet riktad till barn och unga. I resolutionen anges

att ministrarna bör verka för att konsumenterna även i fortsättningen ska

kunna åberopa de särskilda konsumentregler som finns i

Romkonventionen och Brysselkonventionen samt att de rättigheter som

regleras i dessa skall stärkas.

De nordiska konsumentombudsmännen lade i december 1998 fram en

gemensam ståndpunkt om handel och marknadsföring på Internet och

motsvarande kommunikationssystem. Ståndpunkten innehåller rekom-

mendationer om identifikation, upplysningsskyldighet, ingående av

elektroniska avtal, förpliktande kommunikation, betalning, fullgörande,

reklamationshantering, e-post m.m., registrering och behandling av

upplysningar samt marknadsföring till barn och ungdomar.

Globalt

I skrivelsen Informationssamhället inför 2000 talet (1998/99:2) angav

regeringen att det var angeläget att i största möjliga utsträckning nå

överenskommelser på global nivå avseende regler och villkor för

elektronisk handel.

Elektronisk handel diskuteras intensivt i ett antal internationella

organisationer. Man är överens om att elektronisk handel kommer att

innebära förändrade konsumtionsmönster (business to consumer trade)

men också i hur kontakterna mellan företag kommer att utvecklas

(business to business). Från de flesta håll framförs vikten av att

utvecklingen främst skall styras av marknadens aktörer och att staten

bara skall gripa in i undantagsfall.

Projekt

Enligt regeringens skrivelse (1998/99:2) skulle utvecklingen skulle

komma alla grupper och alla delar av landet till del och eventuella

negativa omställningseffekter borde minimeras.

Satsningar för att stimulera elektronisk handel inom företag, landsting

och kommuner görs, ofta i projektform, på läns- och kommunnivå. I

dessa projekt försöker man integrera det lokala näringslivet och

offentliga institutioner i gemensamma satsningar. Projekten kan antingen

vara direkt inriktade på elektronisk handel eller på generella IT-

satsningar där elektronisk handel är en del i helheten.

Finansiering av projekten sker med hjälp av privata aktörer, med

kommunala medel, regionala stöd via landstingen och länsstyrelserna

samt med hjälp av EU-medel, exempelvis i form av Call Center-

etableringsstöd. Flera av NUTEK:s projekt innefattar regionala kraft-

samlingar, men utformas så att resultaten kan nyttjas i hela landet.

Offentlig upphandling

Enligt 1996 års IT-proposition borde privat och offentlig sektor samverka

mer för att utveckla nya användningsområden och tillämpningar av IT,

bl.a. genom offentlig upphandling.

Under våren 1999 bildades Gemenskapen för elektroniska affärer

(GEA) av ett stort antal privata och offentliga organisationer som på

olika sätt engagerat sig i elektronisk handel. Alla dessa delar den

grundläggande inställningen att utvecklingen och användningen av

elektronisk handel i Sverige bör utökas och främjas. Syftet med GEA är

att:

1. Påverka utformningen av regelsystemet och övrig infrastruktur både

nationellt och internationellt,

2. Stimulera användningen av elektroniska affärer genom att driva

projekt, arrangera seminarier, workshops, mässor samt delta i

debatten,

3. Medverka i standardiseringsarbetet,

Ett projekt som nyligen har startats inom GEA:s ram kallas SVEA och

har som syfte att främja användningen av elektroniska affärs-

kommunikation hos små företag och enheter inom den offentliga sektorn.

Inom ramen för Toppledarforum har Statskontoret, Svenska

Kommunförbundet och Landstingsförbundet gemensamt finansierat och

genomfört projektet Elektronisk handel . Syftet med projektet var att

effektivisera inköpsadministrationen i offentlig sektor och därmed

åstadkomma besparingar i hela den offentliga sektorn.

Projektet upphörde i sin dåvarande form i juli 1998. Det kan dock

konstateras att även om projektet inte uppnått de mål som sattes 1995

(95 procent av den offentliga sektorns varuköp skulle ske elektroniskt

år 2000) så har det ändå bidragit till att ett stort antal kommuner och i

princip samtliga landsting har påbörjat arbetet med att införa elektronisk

handel.

I regeringens skrivelse (1998/99:2) uttalades att ansvaret för att införa

elektronisk handel i offentlig förvaltning vilade på respektive

verksamhetsledning och att det borde överlåtas åt marknadens aktörer att

finna former för att få information kring offentliga upphandlingar .

Inom Toppledarforums projekt har stöd tagits fram för att underlätta

utrednings- och utvecklingsarbete inför ett införande av elektronisk

handel i enskilda organisationer. Projektet har vidare arbetat för en öppen

och säker tekniklösning där underliggande standarder är allmänt

tillgängliga, t.ex. ett enhetligt gränssnitt för elektronisk handel mellan

den offentliga sektorn och dess varu- och tjänsteleverantörer, SFTI

(Single Face To Industry). En aktiv samverkan har skett med såväl

varuleverantörer som IT-leverantörer.

Som nämnts har många kommuner och samtliga landsting redan

påbörjat projekt för införande av elektronisk handel.

Arbetet med att införa elektronisk handel i offentlig förvaltning sker nu

inom organisationernas ordinarie verksamhet och inom det med

näringslivet gemensamma organet GEA (Gemenskapen för Elektroniska

Affärer).

Utöver GEA kan nämnas SME-link (en Internetsatsning för små och

medelstora företag) samt TED (Tenders Electronic Daily) vilket är ett

sätt att söka bland offentlig upphandling inom EU (framförallt för belopp

som ligger över brytvärden inom olika branscher).

Statskontoret fick i juni 1999 i uppdrag av regeringen att utreda

möjligheterna att sköta upphandlingen elektroniskt under de s.k.

tröskelvärdena, dvs. när en upphandlings låga värde medför att den inte

regleras av EG-direktiven på området. I sin rapport (1999:39) föreslår

statskontoret att det skall vara möjligt för upphandlande enheter att ta

emot elektroniska anbud. Den 13 december 1999 lade Upphandlings-

kommittén (dir. 1998:58) fram sitt betänkande om upphandlingar under

tröskelvärdena. I detta finns även långtgående förslag till hur

upphandling enligt 6 kap. i Lagen om offentlig upphandling (LOU) kan

effektiviseras och utvecklas.

Konsumentfrågor

Enligt regeringens skrivelse (1998/99:2) gjorde den snabba tekniska

utvecklingen att konsumentfrågorna på IT-området krävde kontinuerlig

bevakning för att en hög nivå av konsumentskydd skulle kunna skapas

och bibehållas inom detta område.

Inom konsumentområdet har det under de senaste åren genomförts ett

flertal utredningar som resulterat i olika förslag. Utredningen

Konsumentpolitiken inför ett nytt sekel (dir. 1999:1) skall bl.a. lämna

förslag om hur frågor som har samband med användarvänlighet, service

och god information kan få en tillfredsställande lösning, t.ex. genom

utbildningsinsatser. Utredningen skall även analysera säkerhetsaspekter

ur ett konsumentperspektiv rörande användning av informationsteknik

och lämna förslag om hur konsumenterna kan tillförsäkras att

informationstekniken kan användas på ett säkert sätt. Utredningen skall

vara klar i april 2000.

Utredningen Konsumenterna och IT en utredning om datorer, handel

och marknadsföring, SOU 1999:106, presenterades i oktober 1999.

Utredningen har kartlagt vilka problem av främst marknadsrättslig natur

som konsumenten kan ställas inför i samband med elektronisk

kommunikation i informationsamhället. De frågor som behandlats rör

t.ex. personlig integritet, skyddsbehov för särskilt utsatta

konsumentgrupper och möjligheten att undanbe sig reklam via e-post.

utredningen har varit på remiss och bereds nu inom Finansdepartementet.

Beträffande obeställd e-post-reklam har regeringen i proposition

Obeställd reklam m.m. (1999/2000:40) föreslagit en lösning som innebär

att sådan reklam får sändas om inte konsumenten tydligt motsatt sig

detta. Konsumentenverket har fått i uppdrag att inrätta ett register till

vilket konsumenter kan anmäla att de inte önskar få direktreklam med e-

post.

Den offentliga sektorns IT-användning

De övergripande mål som angavs i 1996 års IT-proposition var:

1. Offentlig förvaltning borde vara ett föredöme som IT-användare,

2. Den offentliga förvaltningen skulle utnyttja IT för att effektivisera

verksamheten och ge en god service till företag och medborgare. Mer

rationella arbetsrutiner, effektivare organisations- och samarbets-

former i den offentliga förvaltningen skulle förbättra servicen och

samtidigt minska kostnaderna,

3. Den offentliga förvaltningens IT-användning borde bidra till en öppen

och säker infrastruktur för samhällets informations- och kunskaps-

försörjning,

4. IT skulle användas för att utveckla kontakterna och samspelet mellan

allmänhet, företag och offentlig förvaltning. Medborgarnas och

företagens kontakter med den offentliga förvaltningen skulle göras

enklare och mer öppna. IT:s möjligheter att främja allmänhetens insyn

i förvaltningen skulle tillvaratas. Höga krav på informationssystemens

säkerhet och kvalitet skulle därvid beaktas. Den personliga integriteten

skulle värnas,

5. Alla offentliga organ borde utnyttja IT:s möjligheter. Det inbegrep att

kunna ta emot och besvara elektronisk post och ha möjligheter att söka

i informationsdatabaser. Därmed främjades elektronisk ärende-

hantering,

6. IT skulle användas för ett bättre utnyttjande av de

informationsresurser som fanns i den offentliga förvaltningen.

Offentlig information skulle göras tillgänglig också elektroniskt.

Enhetliga principer för prissättning av offentlig information skulle

utformas,

7. Elektroniska kommunikationsmöjligheter med organ i EU skulle göra

det europeiska förvaltningssamarbetet effektivare,

I propositionen lade regeringen fast övergripande mål för den

offentliga förvaltningens IT-användning och ett åtgärdsprogram i syfte

att åstadkomma en förnyelse av offentlig förvaltning med stöd av IT.

I det åtgärdsprogram som regeringen presenterade ingick:

1. Rättsliga frågor i samband med IT-användningen i den offentliga

förvaltningen,

2. Principer och riktlinjer för den offentliga förvaltningens informations-

försörjning,

3. Gemensamma plattformar för informationsutbytet,

4. Kvalitet och säkerhet,

5. Nya elektroniska medier,

6. Elektronisk handel,

7. Gemensamma telekommunikationsttjänster,

8. Informationsutbyte mellan förvaltningen och EU,

I propositionen Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst (1997/98:136)

har regeringen lagt fram riktlinjerna för det fortsatta arbetet med att

utveckla den statliga förvaltningen. I arbetet med att forma en förvaltning

för 2000 talets krav har informationstekniken en viktig roll.

Regeringen preciserade i propositionen de tidigare målformuleringarna

när det gäller informationstekniken på följande sätt:

1. Statsförvaltningen bör, med beaktande av integritets- och

säkerhetsaspekter, ta tillvara informationsteknikens möjligheter att:

- förenkla och förbättra kontakterna för medborgare och företag med

myndigheterna,

- öka allmänhetens insyn i och kontroll av myndigheternas verksamhet,

- effektivisera samverkan mellan myndigheter, med övrig offentlig

sektor samt med EU-institutioner och andra länders förvaltning,

2. Den tekniska infrastrukturen för statsförvaltningens kommunikation

med medborgare och företag bör bygga på Internet. Inom ramen för

Internet bör myndigheterna utveckla tjänster som förenklar

kontakterna med och samspelet mellan medborgare, företag och

offentlig förvaltning.

3. Statliga myndigheter bör använda säker överföring av dokument och

meddelanden i den öppna IT-infrastrukturen. Informationsutbytet

mellan myndigheter ställer krav på gemensamma säkerhetsregler och

standardiserade lösningar.

4. Myndigheter vars verksamhet riktar sig främst till företag och

medborgare bör erbjuda elektroniska tjänster för självbetjäning som

komplement till traditionella tjänster.

Det aktuella läget

Nedan beskrivs några exempel på initiativ. Rättsinformationssystemet

har redan behandlats ovan (i avsnittet Grundläggande informations-

tjänster).

Offentlighetsprincipen

Till främjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning skall

varje svensk medborgare ha rätt att ta del av allmänna handlingar. Detta

är ett uttryck för offentlighetsprincipen. Genom denna skall rätts-

säkerheten, effektiviteten i förvaltningen och effektiviteten i folkstyret

garanteras. Offentlighetsprincipen ger medborgarna möjlighet till

kontroll och insyn i myndigheternas verksamhet. Offentlighetsprincipen

är en omistlig del i det svenska rättssystemet.

Med den snabba utvecklingen på IT-området, som bl.a. medfört att allt

fler har tillgång till Internet, öppnas nya möjligheter för allmänheten att

få insyn i myndigheternas verksamhet. För myndigheterna innebär detta

en möjlighet att på ett effektivt och billigt sätt sprida information till

allmänheten på elektronisk väg. Det gäller både sådan informations-

spridning som sker inom ramen för myndigheternas allmänna service och

sådan som innebär ett utlämnande av allmänna handlingar

(jfr bet. 1997/98:KU18, rskr. 1997/98:180). Ett utlämnande av uppgifter

på elektronisk väg innebär emellertid också risker för t.ex. den personliga

integriteten. Det måste råda en god balans mellan myndigheternas

användning av ny informationsteknik för informationsspridning och

skyddet av känsliga uppgifter.

Arkivinstitutionernas arbete för att öka tillgängligheten till arkiven,

bl.a. genom insatser för att utveckla digitala söksystem och digitalisera

olika register, innebär att allmänhetens insyn i den offentliga

verksamheten förbättras.

De nya tekniska förutsättningarna på IT-området har redan medfört

konsekvenser för tillämpningen av offentlighetsprincipen. Förändringar i

regelverket på detta område kommer naturligtvis också att medföra

följder av olika slag. Såväl ekonomiska som andra konsekvenser av

lämnade förslag måste därför noggrant analyseras.

Regeringen har därför tillsatt en utredning (dir. 1998:32) med uppgift

att bl.a. göra en översyn av bestämmelserna om allmänna handlingars

offentlighet i syfte att vidga möjligheterna för offentlighetsprincipens

tillämpning i IT-samhället.

Ökad tillgänglighet och bättre service

Regeringen har uppdragit åt Statskontoret att varje år lämna en

redovisning av utvecklingen inom statsförvaltningen. I denna redovisning

ingår även statsförvaltningens användning av informationsteknik. I

finansplanen för år 2000 (kap. 10.3) lämnas en aktuell redogörelse av IT-

utvecklingen inom statsförvaltningen. Redogörelsen bygger på

Statskontorets rapport Staten i omvandling (1999:15).

Av redogörelsen framgår att regeringens ambition att myndigheterna

skall vara föregångare inom IT-utvecklingen genom hög tillgänglighet

och aktiv IT-användning har fått genomslag i förvaltningen.

Myndigheternas tillgänglighet och kommunikation via Internet ökar och

myndigheterna utvecklar successivt sin elektroniska förvaltning. Under

de senaste två åren har de flesta myndigheter etablerat sig på nätet och

erbjuder kontakt med medborgare och företag. Utvecklingen av redan

befintliga tjänster och introduktionen av nya informations- och

servicetjänster fortsätter.

Nya grundläggande tjänster, s.k. portaler, gör också att det blir lättare

att ta en första kontakt med myndigheterna. SverigeDirekt är den

gemensamma ingångssidan, portalen, till det offentliga Sverige. Arbetet

drivs i samarbete mellan riksdagen, Regeringskansliet, Landstings-

förbundet och Svenska kommunförbundet. Målet är att samtliga

kommuner och statliga myndigheter skall finnas med. Sommaren 1999

fanns länkar till ca 240 myndigheter, vilket innebär att så gott som alla

större statliga myndigheter nu är anslutna.

En förutsättning för att den elektroniska förvaltningen skall kunna

utvecklas är att de statliga myndigheterna finns på nätet. Fler och fler

myndigheter ansluter sig nu till Internet och skaffar sig en publik

webbplats. En genomgång av ca 280 myndigheter visar att närmare 90

procent hade egen webbplats år 1999, en ökning med en femtedel jämfört

med året innan. Det är främst mindre myndigheter som tillkommit under

senare tid.

Hos nästan alla fanns en myndighetsbrevlåda för elektronisk post år

1999. Det var endast 7, eller knappt 3 procent, som saknade en sådan

kontaktmöjlighet. IT-propositionens mål att alla myndigheter skulle ha

brevlåda för e-post bör vara uppfyllt under år 2000.

En av de mest besökta webbplatserna i Sverige är Arbetsmarknads-

styrelsens Platsbank . Platsbanken presenterar lediga arbeten. I Sökande-

banken kan både arbetstagare och företag registrera sig. AMS har fått

särskilda medel av regeringen för Internetsatsningen. Målsättningen på

ca 200 000 registrerade sökande i slutet av år 1999 skall nås med

annonskampanjer och nya interaktiva lösningar där företag och sökande

snabbt skall kunna hitta varandra.

Riksskatteverket erbjuder självbetjäning inom det sammanhängande

konceptet Fyrklövern, dvs. Skattemyndighetens servicetelefon, RSV:s

webbplats, Servicejouren och Serviceterminalerna. De sistnämnda är ett

försöksprojekt där även Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), Riksfösäk-

ringsverket (RFV) och Centrala studiestödsnämnden (CSN) ingår.

Publika terminaler där medborgare kan gå direkt in på de fyra

myndigheternas webbsidor är nu utplacerade i en testverksamhet.

Infrastruktur och säkerhet

Internet är väl etablerat som en infrastruktur för den sporadiska alla till

alla kommunikationen utan höga krav på säkerhet. När det gäller säkra

lösningar över Internet finns det ännu inte användarvänliga, entydigt

standardiserade metoder.

En infrastruktur för kommunikation av information mellan

myndigheter på ett strukturerat sätt är det av Statskontoret nyligen

upphandlade Spridnings- och Hämtningssystemet (SHS) . Initiativet till

SHS kommer från Riksskatteverket och Riksförsäkringsverket. SHS kan

utvecklas till ett kraftfullt verktyg för hantering av uppgifter och

dokument mellan myndigheter. Det erbjuder också ett enhetligt

webbgränssnitt mot privatpersoner och företag.

SHS förutsätter att en säker elektronisk identifikation av individer och

företag kan etableras. Statskontoret har på regeringens uppdrag

tillsammans med sex myndigheter utrett förutsättningarna för detta.

Rapporten Infrastruktur för säker elektronisk överföring till, från och

inom statsförvaltningen , rapport 2000:7, har överlämnats till regeringen

i februari 2000.

De flesta tjänster av karaktären ansökan, deklaration, begäran om

utbetalning etc. förutsätter en underskrift. Det regelverk för säker

kommunikation som krävs kommer att behöva definiera när det är

lämpligt och möjligt med elektroniska signaturer i ställer för

handskrivna. När det gäller möjligheten att ge in deklarationer med

elektroniska signaturer har de författningsändringar som krävs redan

genomförts.

Statskontoret har i projekt Säker e-post visat exempel på hur

säkerhetsnivån på e-post kan höjas utan att användarna belastas med

alltför mycket komplicerad administration av säkerhetsfunktioner. En e-

postserver som signerar och krypterar in- och utgående e-post med

automatik har utvecklats. Denna kan ge en grund för säker e-post, i första

hand inom förvaltningen.

Arbetsmarknad

I regeringens skrivelse Informationssamhället inför 2000-talet

(1998/99:2 ) framhölls att genom att väl fungerande sökkanaler för

arbetsgivare och arbetssökande byggdes upp så borde matchningen på

arbetsmarknaden kunna effektiviseras.

Arbetsförmedlingens grundläggande uppgift är att medverka till en väl

fungerande arbetsmarknad där arbetsgivare och arbetssökande med en

väl utbyggd infrastruktur snabbt kan finna varandra.

Sedan 1995 har Arbetsförmedlingen kraftfullt byggt ut sitt tjänste- och

informationsutbud på Internet Arbetsförmedlingen Internet. Via

Arbetsförmedlingen Internet kan företag annonsera lediga jobb,

presentera sitt företag i text och bild, ta emot ansökningar via e-post och

själva söka lämpliga kandidater i en meritförteckningsdatabas.

Arbetssökande kan presentera sig för arbetsgivare, söka lediga jobb i hela

landet och utomlands och ta direktkontakt med intressanta arbetsgivare.

Dessutom finns ett omfattande informationsutbud t.ex. om arbets-

marknaden, Arbetsförmedlingens service, regler för arbetslivskassa och

arbetsmarknadspolitiska åtgärder samt databaser med aktuell information

om de 500 vanligaste yrkena och över 3 500 utbildningar.

Varje månad utnyttjas Arbetsförmedlingens Internettjänster av ca

400 000 enskilda personer (källa: SIFO), vilket motsvarar omkring

10 procent av arbetskraften på 4,3 miljoner. Sammanlagt görs f.n. över

1,5 miljoner besök varje månad, antalet besök överstiger vissa dagar

100 000. Enligt SIFO är ca 30 procent av användarna i företagsledande

ställning.

Redan i dag är Internet det vanligaste sättet att ha kontakt med

Arbetsförmedlingen och Arbetsförmedlingen Internet är en av de mest

besökta svenska webbplatserna. Ingen annan arbetsförmedlingsaktör är i

närheten av den position som den offentliga arbetsförmedlingen har på

Internet. Genom Internet har Arbetsförmedlingen också nått nya grupper

användare, personer som inte är arbetslösa och som till en betydande del

kan antas vara Arbetsförmedlingens nya kunder. Det ökade intresset för

Arbetsförmedlingens Internettjänster innebär att funktionaliteten i

nuvarande tjänster hela tiden måste förbättras samtidigt som nya tjänster

kontinuerligt utvecklas. Regering och riksdag har genom att tilldela

särskilda medel lagt grunden till en sådan utveckling under de närmaste

åren.

Under innevarande år kommer varje enskild kund arbetsgivare såväl

som arbetsökande att kunna skapa sin egen, personligt anpassade

ingångsida på arbetsförmedlingens (AF) webbplats. Kunderna kan själva

välja vilka funktioner och vilken information de vill ha tillgång till på sin

personliga ingångssida. Istället för att varje gång själva söka i

databaserna kommer de att kunna lägga bevakningar på exempelvis

lediga jobb, intressanta företag, intressanta jobbsökande, artiklar, arbets-

förmedlingens aktiviteter osv., samt välja hur ofta och i vilken form de

vill få denna information levererad till sig via e-post eller via

mobiltelefon.

Varje arbetsförmedling kommer också att få en egen webbplats med

interaktiva applikationer, där arbetssökande hemifrån eller från företaget

kan kommunicera med handläggarna, boka in sig på aktiviteter och

utbildningar, arbeta med sina handlingsplaner och göra "e-besök" på AF.

Även kundstödet kommer att bli väsentligt förbättrat. Genom

Rekryteringsassistenten ges arbetsgivaren möjlighet till en fördjupad

dialog med arbetssökande, som man tidigare etablerat kontakt med via

plats- eller sökandebanken. I denna tjänst kan arbetsgivaren precisera

sina önskemål och krav mer utförligt och arbetssökande kan beskiva sina

meriter på ett mer nyanserat sätt i förhållande till arbetsgivarens

preciseringar. Det här höjer servicenivån väsentligt för arbetsgivaren, inte

minst för dem som saknar en egen personalfunktion.

Arbetssökande kommer att få tillgång till interaktiva jobbsökar-

program, intressetester och arbetsmarknadsinformation som kopplas till

information om lediga platser och aktuella utbildningar.

Genom utbyggnaden av Arbetsförmedlingens kundarbetsplatser till-

försäkras även de kunder som saknar Internet tillgång till Arbets-

förmedlingens självserviceinstrument. Kunddatorerna finns i dag på alla

arbetsförmedlingar och försök pågår med utplacering av kunddatorer på

externa platser, t.ex bibliotek, postkontor, affärer. Dessutom pågår försök

med vidoeuppkopplingar mellan en lokal arbetsförmedling och en externt

placerad kundarbetsplats. Genom denna utveckling kommer även

medborgare i glesbygdsområden att i framtiden kunna erhålla förbättrad

service.

Det nationella IT-programmet SwIT

I 1996 års IT-proposition påpekades att behovet av kompetens för

nätbyggnad och utveckling av nättjänster borde tillgodoses och att

regeringen avsåg att ta initiativ till att analysera behovet av kompetens på

detta område samt hur detta skulle uppfyllas.

Ovan har ett antal åtgärder redovisats i kompetensavsnitten kan

nämnas att regeringen med Industriförbundet träffat en överenskommelse

om att utbilda 11 700 personer inom yrken tillhörande IT-branschen från

år 1998 till mars år 2000, projektet kallas SwIT, Sweden Information

Technology. Upprinnelsen till satsningen var arbetsgivarnas svårigheter

att finna kompetenta IT-specialister. Den kunskapsprofil som arbets-

givaren efterfrågar involverar snarare eftergymnasial nivå än högskole-

nivå och avser den praktiska verksamheten på IT-företagen.

Deltagare i utbildningen är arbetslösa eller anställda som har behov av

att byta eller förnya sina arbetsuppgifter. Ambitionen är att inom

yrkesområdet prioritera underrepresenterade grupper t.ex. med avseende

på kön, funktionshinder och invandrarskap.

SwIT har särskilt uppmärksammat småföretagen där data och IT-

utvecklingen inte kommit lika långt som i större företag. Genom att

erbjuda skräddarsydd kompetens inom elektronisk handel öppnas helt

andra möjligheter för dem att lansera produkter och hitta nya

försäljningskanaler.

Av SwIT:s 11 700 deltagare har drygt 500 genomgått utbildningar i

elektronisk handel, närmare 75 procent med småföretagare som

presumtiva arbetsgivare. Flertalet av kurserna har arrangerats i norra

Norrland.

Som finansiering har avsatts 1,3 miljarder kronor (prop. 1997/98:1,

yttr. 1997/98:AU3y, bet. 1997/98:FiU11, rskr 1997/98:44). Genom-

förandet regleras genom ett särskilt avtal. Denna s.k. SwIT-

yrkesutbildning bedrivs inom en ideell förening som IT-företagen och

Industriförbundet skapat för ändamålet. Rekryteringen av elever sker i

nära samarbete med företagen.

Personaldatorer

Enligt 1996 års IT-proposition1996/97:173 och skr. 1998/99:2 var ett

syfte med personaldatorreformen att skapa bättre möjligheter för

arbetsgivare att höja personalens allmänna datamognad och därigenom

underlätta och förbereda en övergång till att använda den nya tekniken

inom olika arbetsområden.

1998 infördes möjligheten att kunna använda en av arbetsgivaren

tillhandahållen datorutrustning för privat bruk skattefritt. Förutsättningen

för skattefriheten är att förmånen riktar sig väsentligen till hela den

stadigvarande personalen på arbetsplatsen. Reformen har fått stort

genomslag. Mellan år 1997 och år 1998 har andelen anställda som har

tillgång till dator i hemmet ökat från 48 till 67 procent, vilket är den

högsta årliga ökningstakten sedan år 1994. Antalet LO-medlemmar

respektive TCO-medlemmar med tillgång till dator i hemmet uppvisade

en kraftigare relativ ökning än SACO-medlemmarna mellan år 1997 och

år 1998, beroende på att de två förra grupperna hade ett betydligt sämre

utgångsläge. Andelarna är fortfarande väsentligt lägre bland LO-

medlemmar än bland övriga bland LO-medlemmarna var år 1998

andelen som hade tillgång till dator i hemmet 51 procent, medan

motsvarande andelar för TCO-medlemmarna var 76 procent och för

SACO-medlemmarna 84 procent.

Miljöanpassning

Enligt 1996 års IT-proposition var det angeläget att anpassa

användningen av elektroniken till de krav som måste ställas i ett

kretsloppssamhälle.

I 25 § renhållningsförordningen (1998:902) ställs krav på att avfall

som utgörs av, eller innehåller elektriska och elektroniska produkter, får

deponeras, förbrännas eller fragmenteras endast om de förbehandlats i

enlighet med föreskrifter meddelade av Naturvårdsverket samt hanterats

av certifierad förbehandlare. Naturvårdsverket har tagit fram ett förslag

till föreskrifter för förbehandling av uttjänta elektriska och elektroniska

produkter. Förslaget är remissbehandlat och kommer inom kort att

beredas inom Regeringskansliet, innan en eventuell anmälan sker till

EU kommissionen.

IT-användningen och dess negativa konsekvenser för miljön i form av

t.ex. uttjänta elektroniska produkter som blir avfall uppmärksammades

också i den förra IT-propositionen (1995/96:125). Regeringen följde upp

detta i propositionen om Hantering av uttjänta varor i ett ekologiskt

hållbart samhälle ett ansvar för alla (1997/98:172) där regeringen

föreslog att ett producentansvar för elektriska och elektroniska produkter

(bl.a. IT-utrustning) införs. Baserat på detta förslag har regeringen

utarbetat ett förslag till en förordning om producentansvar för elektriska

och elektroniska produkter.

I enlighet med vad som angavs i regeringens skrivelse (skr. 1998/99:2)

har ett förslag till förordning om producentansvar för elektriska och

elektroniska produkter (bl.a. IT-utrustning) notifierats till EU

kommissionen. Kommissionen har inte haft några synpunkter på

förslaget. Vad gäller IT-utrustning ansåg regeringen i propositionen

(1997/98:145) och skrivelsen 1998/99:2 bl.a. att av människan

framställda ämnen som är långlivade och bioackumulerande, i huvudsak

inte bör förekomma i nyproducerade varor.

Inom ramen för det arbete som pågår inom Miljömålskommittén och

Utredningen om genomförande av nya riktlinjer inom kemikaliepolitiken

kommer bl.a. målet definieras närmare. Regeringen avser att lägga en

miljömålsproposition i slutet av år 2000.

Kemikalieinspektionen har presenterat ett förslag till förbud mot

användningen av vissa bromerade flamskyddsmedel i olika slags

produkter. Sådana regler måste emellertid utformas så att de överens-

stämmer med Sveriges förpliktelser i såväl EU som WTO. De ämnen

som föreslås förbjudas används eller har använts i stor utsträckning i IT-

utrustningar. Att en sådan användning upphör är ett viktigt led i arbetet

med att få IT-utrustningar mer kretsloppsanpassade.

Statskontoret ställer omfattande miljökrav i sina ramavtals-

upphandlingar av IT-produkter för offentlig förvaltning i Sverige. Vad

gäller bromerade flamskyddsmedel formulerade Statskontoret redan i

1998 års ramavtalsupphandling av datorer och skrivare, tvingande krav

(s.k. skall-krav) att bromerade flamskyddsmedel och andra miljöfarliga

ämnen inte får förekomma i produkternas plasthöljen. Nästan alla

leverantörer kunde också uppfylla kravet. Dessa miljökrav kommer att

vidareutvecklas och preciseras i kommande upphandlingar, givetvis inom

ramen för EG-kommissionens meddelande om miljökrav vid offentlig

upphandling.

IT inom kultur-, medie- och ungdomsområdena

Flera av de övergripande målen för regerings IT-politik som anges i 1996

års IT-proposition är aktuella inom kultur-, medie- och

ungdomsområdena. Inom dessa politikområden arbetar regeringen för att

IT skall utnyttjas som medel för ökad kunskap, demokrati, rättvisa och

livskvalitet, för att skapa bred tillgång till information för ökad

delaktighet och kunskapsutveckling samt för att bevara och utveckla det

svenska språket och kulturen i en allt mer gränslös värld.

Nedan beskrivs regeringens aktuella åtgärder för att bredda och

utveckla IT-användningen inom kulturområdet, medieområdet samt på

ungdompolitikens område.

Kulturnät Sverige

Enligt 1996 års IT-proposition skulle en samlad strategi för användning

av IT vid myndigheter och institutioner inom kulturområdet utformas.

När propositionen presenterades pågick en utredning som hade i uppdrag

att utforma en sådan strategi och dessutom att lämna förslag om upp-

byggnad av ett gemensamt kulturnät.

I sitt slutbetänkande IT i kulturens tjänst (SOU 1997:14) valde

utredaren att lägga tyngdpunkten vid förslagen om uppbyggnaden av ett

Kulturnät Sverige. Detta motiverades med att institutionerna hade alltför

olika verksamheter, förutsättningar och resurser för att kunna samlas

kring en gemensam IT-strategi. En sådan kunde av nödvändighet endast

innehålla principiellt hållna rekommendationer. Däremot skulle ett

framtida Kulturnät Sverige kunna utgöra fundamentet för en samlad IT-

strategi, eftersom institutionernas verksamheter och informationsresurser

då skulle göras tillgängliga i ett sammanhang.

I enlighet med utredarens förslag beslutade regeringen i mars 1997 att

ge Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA) i uppdrag att i projektform

bygga upp och inledningsvis administrera Kulturnät Sverige. Verk-

samheten inom IVA har under åren 1997 1999 finansierats av Stiftelsen

för Kunskaps- och kompetensutveckling, Stiftelsen framtidens kultur och

Riksbankens Jubileumsfond. Utvärderingen av projektet visade att

Kulturnät Sverige haft en framgångsrik start och är en samhällstjänst som

bör stå till medborgarnas förfogande utan kostnad.

Enligt regeringens förslag i budgetpropositionen för år 2000 har

Statens kulturråd från och med år 2000 fått ansvar för den fortsatta

driften av Kulturnät Sverige.

Syftet med Kulturnät Sverige skall vara att öka tillgängligheten till och

intresset för svensk kultur. Webbplatsen skall fungera som en gemensam

ingångssida som samlar och strukturerar det svenska kulturutbudet på

Internet för att underlätta för den enskilde att hitta det han eller hon

söker. Webbplatsen, eller kulturportalen som man också kan välja att

kalla den, utgör en viktig bas för kulturinstitutionernas och de fria

kulturutövarnas ansträngningar att nå ut med sin samlade kunskap och

information. Verksamheten skall bedrivas utifrån en vid definition av

kulturbegreppet och medverkan i kulturnätet skall vara kostnadsfri.

Tillgänglighet till kulturarvet

Enligt 1996 års IT-proposition skulle museerna och arkivmyndigheterna

ta aktiv del i utvecklingen av multimedier, digitaliseringssystem och

telekommunikation i syfte att öka tillgängligheten till kulturarvet.

Uppfyllandet av denna ambition är en prioriterad kulturpolitisk

uppgift. Det är därför angeläget att arbetet med att öka möjligheterna att

ta del av museernas, arkivinstitutionernas och kulturmiljösektorns

material fortsätter.

Museerna arbetar aktivt med att dokumentera samlingarna och ägnar

stor uppmärksamhet åt digitaliseringen. Det s.k. SESAM-projektet har

varit ett viktigt hjälpmedel i detta arbete. Satsningen, som avslutades

under år 1998, har utvärderats av Statskontoret. Utvärderingen pekar bl.a.

på att projektet i stor omfattning bidragit till ökad tillgänglighet till

museernas samlingar.

Regeringen fattade den 24 februari 2000 beslut om en skrivelse till

riksdagen med en samlad bedömning av SESAM-projektets resultat (skr.

1999/2000:65). Projektet syftade bl.a. till att göra museernas och

arkivens samlingar mer tillgängliga för andra museer och arkiv samt

forskare, skolor och allmänhet. Nya medier skulle användas i arbetet. I

65 procent av delprojekten utfördes någon form av digitaliseringsarbete.

Genom SESAM kom antalet föremål som är digitaliserade att öka med

över 30 procent. För många museer och arkiv blev SESAM-projektet

incitamentet för att påbörja datoriseringen av sina kataloger och register.

För andra som redan inlett arbetet innebar projektet en värdefull

förstärkning. Under projekttiden kom museernas föremålskatalog framför

allt att registreras i databaser tillgängliga på museerna.

Många museer och arkiv har tillgängliggjort delar av samlingarna via

Internet. Samarbetsprojekt har inletts mellan museer, arkiv och bibliotek

för att få till stånd gemensamma databaser på Internet med möjlighet

för användaren att söka information inom flera områden.

Under år 1999 inleddes en treårig satsning för att bereda personer med

arbetshandikapp arbete och öka tillgängligheten till kulturarvet, Kultur-

arvs-IT (prop. 1998/99:1, utg.omr. 14). Genom digital registrering,

inläsning och bearbetning skall samlingar hos framför allt centrala

kulturarvsinstitutioner och regionala museer göras tillgängliga.

Arbetet med att tillgängliggöra arkivmaterialet i digital form genom

bl.a. Internet, att utveckla digitala söksystem, dvs. förbättra den framtida

tillgången till uppgifter om arkivbestånden, att använda ny teknik vid

registreringen och att digitalisera arkivmaterial är av högsta prioritet för

arkivmyndigheterna. Genom arbetet ökar tillgängligheten till det

omfattande material som förvaras hos dessa myndigheter. Regeringen

avser att tillkalla en särskild utredare med uppgift att se över delar av

arkivväsendet. Utredningen kommer bl.a. att behandla frågan om hur

arkivmyndigheterna på bästa sätt kan rustas för att nya medier skall

bevaras, vårdas och tillgängliggöras.

Ett viktigt led i arbetet med att förmedla kunskapen på kulturmiljö-

området till såväl myndigheter och kommuner som enskilda är att öka

den digitala tillgängligheten till den information som finns på området.

Riksantikvarieämbetet (RAÄ) bedriver ett stort antal register-

uppbyggnads- och inventeringsprojekt inom olika områden. Av stor

betydelse i det sammanhanget är RAÄ:s arbete med att utveckla den IT-

baserade tillgängligheten till fornminnesregistret. Detta arbete bedrivs

sedan år 1998 inom ramen för ett särskilt projekt, Fornminnes-

information. Av särskild betydelse för utvecklingen är att tillgången till

GIS-data underlättas för institutionerna inom området.

Program för ökad kulturell tillgänglighet

Statens kulturråd har regeringens uppdrag att under åren 1998 2000

fördela 30 miljoner kronor till lokala och regionala utvecklingsprojekt

inom ramen för ett särskilt program för ökad kulturell tillgänglighet.

Projekt med god lokal förankring som bedöms ge långsiktiga effekter och

som syftar till utveckling av modern informationsteknik och förbättrad

kommunikation bör prioriteras.

Exempel på projekt som hittills beviljats stöd är "Arrangörer i

glesbygd ett fönster för den lokala kulturen". Projektet drivs av

Riksteatern och omfattar en inventering och en utveckling av webbplatser

för lokala arrangörer. Västerbottens museum i Umeå har fått bidrag för

att i samverkan med kommuner och övriga museer i länet utveckla en ny

länsmuseimodell det virtuella museet. Museet skall integrera det

digitala nätverksbyggandet i den fasta verksamheten med digitala

utställningar och digital presentation av länet. Svensk Arkivinformation

(SVAR) i Ramsele, Sollefteå kommun, har fått projektbidrag för att

utveckla sin Internetbokhandel. Landstinget i Dalarna har fått bidrag till

projektet Kulturnät Dalarna som skall vara en samlingsplats för att

stimulera länets kulturutövare i olika åldrar att skapa produktioner i och

för Internet. Ytterligare ett exempel är Norrbottens läns landsting som

fått bidrag till utvecklingen av kulturdatabasen Arcticult som är en

regional kulturdatabas för Barentsområdet. Databasen skall innehålla

uppgifter om kultur och föreningar och vara en informationskälla för

regionens kulturliv.

Kulturrådet skall slutredovisa programmet till regeringen senast den

31 mars 2001.

Marksänd digital-TV

Enligt 1996 års IT-proposition avsåg regeringen att utforma och förankra

riktlinjer som underlättar beslut om snabbt införande av digitala TV-

sändningar i marknätet, om åtgärder för att stärka och förtydliga public-

serviceverksamheten och om insatser för att säkra framtida svensk TV-

produktion med kultur och kvalitet.

Riksdagen beslutade april 1997 (prop. 1996/97:67, bet. 1996/97:Ku17,

rskr. 1996/97:178) att digital marksänd TV skall introduceras i Sverige.

Införandet ska ske i flera steg med möjlighet för staten att successivt ta

ställning till om och på vilket sätt verksamheten skall fortsätta. En

grundläggande förutsättning för en eventuell utbyggnad är att de digitala

marksändningarna bedöms ha ekonomisk bärkraft.

Enligt prop. 1996/97:67 har statens åtgärder inom massmedieområdet

som sitt främsta syfte att säkerställa yttrandefrihet, tillgänglighet och

mångfald. Enligt riksdagen (bet. 1996/97:KU17, rskr. 1996/97:178) bör

detta vara vägledande även inför den tekniska utveckling som nu pågår.

Introduktionen av digital-TV får inte innebära att publikens valfrihet

inskränks eller att Sveriges Televisions program inte längre kan nå alla i

hela landet. Digitaltekniken skall användas så att den vidgar

yttrandefriheten och mångfalden samt motverkar privat och offentlig

maktkoncentration.

Regeringen fattade i november 1997 beslut om de fem sändnings-

områden som ska ingå i den första utbyggnadsetappen. Samtidigt fattades

beslut om direktiv för den parlamentariska Digital TV kommittén

(dir. 1997:134) som ska följa och utvärdera verksamheten och medverka

vid urvalet av programföretag genom att yttra sig till Radio- och TV-

verket över tillståndsansökningarna.

I juni 1998 beslutade regeringen, på förslag från Radio- och TV-

verket, att ge elva företag tillstånd att sända digital marksänd TV. De

första bolagen startade sina sändningar i april 1999.

I juni 1999 beslutade regeringen om ytterligare en frekvens för

marksänd digital-TV. Radio- och TV verket utlyste fyra nya sändnings-

tillstånd i de områden som ingår i den första utbyggnadsetappen.

Regeringen har i januari 2000 meddelat ytterligare sändningstillstånd.

Fjorton företag har nu tillstånd att sända sammanlagt arton program-

kanaler i det digitala marknätet.

Digital ljudradio (DAB)

Våren 1995 beslutade riksdagen (prop. 1994/95:170, bet. 1994/95:Ku47,

rskr. 1994/95:369) att digitala ljudradiosändningar skulle påbörjas i ett

begränsat antal områden.

Reguljära DAB-sändningar har pågått sedan 1995 i fyra regioner i

Sverige, Stockholm, Göteborg, Malmö och Norrbotten. Sveriges Radio

AB och Utbildningsradion AB deltar. Regeringen fattade beslut om

sändningarna för Sveriges Radio och Sveriges utbildningsradio i

september 1995 respektive januari 1996. I januari 1998 utökade Sveriges

Radio sina DAB-sändningar genom att starta en digital finskspråkig

kanal.

Stimulans till ungdomars IT-användning

Enligt regeringens skrivelse (skr. 1998/99:2) ville regeringen motverka

en ojämlik utveckling mellan ungdomsgrupper genom projekt som syftar

till att uppmuntra och stödja IT-användning bland ungdomar inom

ungdomsgruppen som i liten omfattning har tillgång till informations-

teknik i sin hemmiljö.

Under avsnittet Kommande inriktning för stöd ur Allmänna arvsfonden

framhöll regeringen i skrivelsen 1996/97:125 Redovisning för

fördelningen av medel från Allmänna arvsfonden under budgetåret

1995/96 vikten av att på olika sätt motverka att det framväxande

informations- och kunskapssamhället befäster gamla och skapar nya

klasskillnader. Regeringen angav i skrivelsen att projekt som syftar till

att stödja IT-användningen bland ungdomar inom ungdomsgrupper som i

liten omfattning har tillgång till IT i sina hemmiljöer kommer att

prioriteras vid fördelning av stöd ur arvsfonden.

Under åren 1998 och 1999 har sju projekt beviljats sammanlagt

1,6 miljoner kronor. Fyra av projekten är planerade treårsprojekt varav

hittills tre beviljats stöd för det första året och ett beviljats stöd för år

två.

I regeringens proposition (prop. 1998/99:115) På ungdomars villkor

understryker regeringen vikten av en fortsatt prioritering av projekt som

motverkar en ojämlik utveckling på IT-området mellan ungdoms-

grupperna.

Ungdomskanalen

Tillgång till information och kunskap är avgörande för ungdomars

möjlighet till inflytande både över sin egen livssituation och i samhället

som helhet. I dagens informationssamhälle är det också viktigt att kunna

gallra i informationen samt att kunna skapa sig en överblick på lämplig

nivå.

Mot denna bakgrund gör regeringen i proposition (prop. 1998/99:115)

På ungdomars villkor bedömningen att en särskild arena på Internet med

riktad samhällsinformation till unga Ungdomskanalen bör inrättas

hösten 1999.

Ungdomskanalen bör underlätta såväl tillgången till information som

möjligheten att kommunicera med olika beslutsfattare. Syftet är också att

stimulera ungdomars IT-användning genom att utveckla pedagogiska

metoder för informationssökning.

Ungdomsstyrelsen har under år 1998 fått ekonomiskt stöd av

regeringen till uppbyggnaden av Ungdomskanalen. Vidare beviljade

regeringen i oktober 1999 Ungdomsstyrelsen ett bidrag om

1 500 000 kronor för genomförande av projektet under åren 1999 och

2000. Ungdomskanalen lanserades under hösten 1999 och har redan

erhållit flera utmärkelser både för innehåll och utseende.

IT inom hälso- och sjukvård, social omsorg samt socialförsäkring

Hälso- och sjukvård

För att hälso- och sjukvården effektivt skulle kunna ta tillvara

möjligheterna som informationstekniken erbjuder krävdes enligt

regeringens skrivelse Informationssamhället inför 2000-talet (1998/99:2 )

att nya lednings- och organisationsformer utvecklades. Vidare måste

lösningarna tillgodose hälso- och sjukvårdspolitiska mål om god och

säker vård, god kvalitet och patienten i centrum. Arbetet måste också

utgå från en informationsteknisk gemensam infrastruktur och

gemensamma tillämpningar.

I hittills bedrivet arbete har bl.a. behandlats nationella krav på

funktionalitet och innehåll i och struktur på elektroniska patientjournaler,

tekniska och logiska standarder för kommunikation och långtidslagring.

Arbetet har också resulterat i en nationell gemensam termdatabas, som

kan kopplas till den elektroniska journalen. Arbete har också skett

rörande modeller för hur patientintegriteten skall kunna bevaras på

betryggande sätt vid datakommunikation och lagring, men också för att

undvika förvanskning av information om patienterna. Visst ytterligare

utvecklingsarbete måste dock ske innan dessa IT-lösningar fullt ut kan

integreras i det dagliga arbetet inom hälso- och sjukvården.

Uppföljningar som gjorts av förändringsarbetet inom vissa landstings-

områden visar på volymmässiga minskningar av pappershanteringen och

att vårdkvaliteten ökar främst genom kortare ledtider. Patienter och

läkare kan snabbare och lättare få besked om undersökningsresultat.

Resultaten hittills har också rönt uppskattning internationellt, särskilt vad

gäller arbetet med elektroniska journaler och säkerhet och integritet.

Inom EU:s ram har arbete påbörjats för att i första hand skapa en

gemensam marknad för IT-produkter inom hälso- och sjukvård. Arbete

pågår dessutom inom EU med svensk medverkan beträffande bl.a.

gemensamma informationsstrukturer samt säkerhet och sekretess som har

sin grund i patientens integritet.

Överväganden pågår nu om nya former för det centrala stödet till

utvecklingsarbetet inom hälso- och sjukvården. Landstingsförbundet i

samverkan med Svenska kommunförbundet utreder hur organisationen

för IT-strategisk samverkan på nationell nivå bör utformas. Olika

intressenter bedömer det vidare vara av stort värde om ett

kompetenscentrum för hälso- och sjukvårdsinformatik (eller medicinsk

informatik) kan skapas. En samverkan mellan staten, sjukvårdshuvud-

männen och universitet och högskolor är därför önskvärd, inte minst för

att klara ett kraftfullt svenskt agerande avseende IT-frågorna på det

europeiska planet.

Alkohol- och narkotikaprevention

Inom Socialdepartementet finns webbplatsen Drugsmart, ett alkohol- och

narkotikapolitiskt forum på Internet. Drugsmart, som startade höst-

terminen 1998, vänder sig främst till yngre tonåringar samt deras lärare.

Webbplatsen består av fakta och information, spel och övningar,

lärarhandledning och möjlighet till kommunikation och diskussion.

Genom att öka kunskapen samt tillåta och stimulera till debatt i för

många ungdomar väsentliga existentiella frågor om droger och

droganvändning skall ungdomarna stödjas i valet av en drogfri livsstil.

Drugsmart hade under sin första säsong höstterminen 1998 och

vårterminen 1999 omkring 100 000 besökare. Både den utvärdering

som genomfördes bland lärare under vårterminen och de dagliga

kontakter som redaktionen har med Drugsmarts besökare bekräftar att

webbplatsen fyller ett stort behov.

Ansvaret för den fortsatta driften av Drugsmart överfördes den

15 februari år 2000 från Socialdepartementet till Centralförbundet för

Alkohol- och Narkotikaupplysning (CAN).

Funktionshindrade och äldre

Hjälpmedelsinstitutet har på regeringens uppdrag utarbetat ett IT-

program med inriktning på funktionshindrade och äldre. Regeringen

stöder programmet, och har beslutat att under en tvåårsperiod avsätta

sammanlagt 60 miljoner kr ur Allmänna arvsfonden, som stöd för

finansiering av programmet. Programmet bedrivs i nära samarbete med

brukargrupper och avser bl.a. utveckling, anpassning och utvärdering av

IT-baserade produkter och tjänster. Olika insatser pågår också för att höja

IT-kompetensen för funktionshindrade och organisationer inom

handikapprörelsen samt öka medvetenheten hos bl.a. beslutsfattare om

IT:s betydelse för människor med funktionshinder. Det är dock för tidigt

att dra några slutsatser om effekterna.

Dessutom pågår inom olika samhällsområden aktiviteter för att

förbättra IT-stödet för funktionshindrade och äldre. Närings- och teknik-

utvecklingsverket (NUTEK) har t.ex. på regeringens uppdrag utarbetat

ett forskningsprogram där funktionshindrades behov beaktas.

NUTEK och Kommunikationsforskningsberedningen (KFB) har till-

sammans med Hjälpmedelsinstitutet fortsatt och fördjupat sitt samarbete

om IT för funktionshindrade och äldre. Ett av tre prioriterade områden är

IT för barn med funktionshinder.

Post- och telestyrelsen och Informationstekniska standardiseringen

(ITS) ansvarar tillsammans för en arbetsgrupp där handikapp-

organisationer, Hjälpmedelsinstitutet, företag och andra myndigheter

ingår. De skall tillsammans identifiera behov av åtgärder och föra ut

kunskap samt öka medvetenheten om funktionshindrades behov vid

standardisering och beträffande teletjänster och terminaler. Inom

skolområdet behandlas frågor som rör utveckling av läromedel för elever

med funktionshinder samt tillgång till datorer.

Regeringen har inom ramen för den år 1998 beslutade handlingsplanen

för äldrepolitiken beslutat om medel för olika satsningar inom IT-

området. Detta gäller bl.a. projekt med inriktning på äldre med

funktionshinder och projekt som syftar till att föra samman äldre och

yngre IT-användare. Dessutom har inom ramen för det av FN utlysta

äldreåret 1999 ett antal IT-satsningar redan genomförts i syfte att hjälpa

äldre att komma över det motstånd många känner mot ny teknik. En

mässa om äldre och IT har genomförts och i september 1999 hade nästan

samtliga bibliotek i landet aktiviteter där äldre inbjöds att surfa på

Internet. Över 30 000 äldre besökte därvid biblioteken.

Standardisering och forskning inom telekommunikationsområdet för

personer med funktionshinder

I propositionen Funktionshindrades tillgång till teletjänster

(prop. 1995/96:86) redovisades den inriktning som, inom området

telekommunikationer och handikapp, ligger till grund för forsknings- och

utvecklingsinsatser samt standardiseringsarbetet. I denna proposition

pekar regeringen på nödvändigheten av en samlad utvärdering av

telekommunikationsområdet med inriktning mot funktionshindrandes

behov görs inom 3 år. I Trafikutskottets betänkande (bet. 1995/96:TU9)

Funktionshindrades tillgång till teletjänster hemställde utskottet att

riksdagen skulle godkänna de föreslagna riktlinjerna för forskning och

utveckling samt standardisering inom området telekommunikationer och

handikapp. Mot bakgrund av detta uppdrog därför regeringen åt

Kommunikationsforskningsberedningen (KFB) att den 30 oktober 1998

redovisa en samlad bedömning av vilka möjligheter som funktions-

hindrade har inom telekommunikationsområdet och funktionshindrades

behov av standardisering och utveckling av nya tjänster. I uppdraget

ingick också att redovisa utvecklingen av arbetet med det

forskningsprogramarbete som KFB och NUTEK initierade 1995 inom

området telematik och funktionshinder. Nedan redovisas resultatet av

detta uppdrag.

Post- och telestyrelsen leder en standardiseringsgrupp, (AG), med

uppgift att öka medvetenheten och kunskapen om funktionshindrades

behov vid standardisering av teletjänster och terminaler. Gruppen skall

säkra att handikappaspekterna beaktas i det nationella och internationella

standardiseringsarbetet. Verksamheten berör främst områden som

taltelefoni, texttelefoni, multimedia, talsvarssystem och smart card.

Gruppen har arbetat för introduktion av ett antal internationella

standarder för telefoni som ljudförstärkning, induktiv koppling och

elektrisk koppling. Pågående arbetet koncentreras till textkommunikation

i multimedia och textkonversation i IP-nät. För alla standarder gäller att

dessa är frivilliga överenskommelser. Därav krävs, förutom själva

standardiseringen, även insatser bl.a. i form av information för att

befintliga standarder skall tillämpas.

Sedan 1995 har KFB tillsammans med NUTEK ett gemensamt

forskningsprogram för Telematik och funktionshinder. Programmet har,

med betoning på beteendevetenskap med teknik som plattform, fördelat

ca. 24 miljoner kronor 1995 1997, med målet att ge funktionshindrade

möjlighet till kommunikation, information och livskvalitet. Då

programmet, vid utvärderingen, pågått i knappt tre år kunde relativt få

konkreta resultat redovisats. I den av regeringen beställda utredningen

konstaterar KFB att en utvärdering av forskningsprogramarbetet från

år 1998 visade att beviljade projekt inom ramen för programmet är

relevanta för forskningsområdet och att resultaten kommer att vara

värdefulla för målgruppen. Planeringsanslag och anordnande av

seminarier m.m. kring viktiga projektansökningar anges som lovvärda

styrgruppsalternativ. Som svagheter ses brister i informationsspridning,

industrins sparsamma representation i projekten och det begränsade

användarinflytandet i beslutsprocessen. En fortsättning av programmet

med koncentration på telematik för funktionshindrade och äldre samt en

förstärkning av antalet intressenter som breddar den finansiella basen

rekommenderas av utredaren. KFB antog på styrelsemöte i oktober 1998

detta som riktlinjer för det fortsatta arbetet inom området IT och

funktionshinder för perioden 1999 2002.

Regionalt IT-projekt om utsatta barn

Ett arbete som rör utsatta barn pågår, med koppling till det samarbete

som sker inom Östersjöregionen, inom Socialdepartementets särskilda

arbetsgrupp för barnfrågor The Swedish Special Group for Children at

Risk in the Baltic Sea Region. Projektet är inriktat på att skapa:

 Förståelse bland politiker och myndigheter om problemets omfattning

och att det behövs ett intradisciplinärt samarbete.

 Ett nätverk av kontakter mellan regionens alla aktörer.

Nätverket byggs upp med hjälp av informationstekniken. Projektidén är

att komplettera Östersjösekretariatets befintliga webbplats med en

intranetfacilitet som gör det möjligt att:

- överföra större informationsmängder, för t.ex. telekonferenser och

distansundervisning

- tillhandahålla en möjlighet för myndigheter, organisationer, experter

att utbyta erfarenheter och ge möjlighet till konsultationer och

handledning.

Socialförsäkringar

Det finns ett stort behov av vidareutveckling av socialförsäkringens

administration och ett omfattande och flerårigt samlat utvecklingsarbete

har därför påbörjats. Inriktningen är bl.a. att förkorta handläggningstider

samt att höja kvaliteten, öka likformigheten och förbättra kostnads-

effektiviteten i ärendehandläggningen. Lednings- och organisations-

formerna liksom kompetensen skall utvecklas med tyngdpunkt i att de

försäkrade ställs i centrum. Ett vidareutvecklat IT-stöd är en viktig del av

denna strategi.

Riksförsäkringsverket har som ansvarig systemägare för social-

försäkringens gemensamma IT-system ett särskilt ansvar för utvecklings-

arbetet. Arbetet skall bedrivas så att de frekvent förekommande löpande

ändringarna av bestämmelser m.m. inom socialförsäkringen kan hanteras

tillsammans med det omfattande utvecklingsarbetet. Bl.a. har betydande

insatser redan gjorts för att genomföra det nya pensionssystemet

samtidigt som ett intensivt utvecklingsarbete även inom andra

försäkringsområden pågår. Inriktningen är att huvuddelen av

ärendehandläggningen under de närmaste åren skall ges förbättrat IT-stöd

som bl.a. skall medföra bättre service gentemot de försäkrade.

Försäkringskassorna skall som ett led i detta utvecklingsarbete förbättra

arbetsformer, arbetssätt och kompetens.

Ett exempel på serviceförbättringarna är att varje försäkrad via enkla

IT-rutiner själv kan ta fram sin egen personliga pensionsprognos i det

nya pensionssystemet. Allmänhetens möjligheter till självbetjäning via

ett utvecklat IT-stöd hos försäkringskassorna avses gradvis komma att

öka inom olika försäkringsområden på motsvarande sätt som nu sker

beträffande pension. Inriktningen är att det samlade utvecklingsarbetet

skall vara genomfört år 2005

Sammanfattning av Statskontorets rapport "Svenska

delen av Internet" (1997:18)

Uppdraget

Regeringen (Kommunikationsdepartementet) beslöt den 26 september

1996 att Statskontoret skulle utreda den svenska delen av Internet.

Utredningen överlämnades av Statskontoret till Kommunikations-

departementet den 1 oktober 1997. Utredningens resultat redovisades i

Statskontorets rapport 1997:18 "Svenska delen av Internet-struktur,

säkerhet och regler".

Uppdraget omfattade att beskriva Internet i dagsläget, analysera fram-

tida krav, föreslå åtgärder till förändringar, undersöka behovet av och

förutsättningar för att öka säkerheten och användbarheten av Internet.

Uppdraget avsåg i huvudsak frågor som hade samband med datatrans-

mission av IP-paket. I direktiven angavs att staten endast i undantagsfall

skall ingripa med reglering. Branschen skall i så stor utsträckning som

möjligt ta ansvar för krav på nätoperatörer.

Statskontoret genomförde utredningen med bl.a. stöd av SNUS

(Swedish Network Users Society) och SEIS (Säkrad Elektronisk

Information i Samhället). Samråd genomfördes under september 1997

med nitton organisationer.

Internets huvudkomponenter

Internet är ett nät av nät. Varje delnät drivs och finansieras av den som är

delnätets operatör. Användarna av nätet betalar för sin anslutning till

Internet. Huvudkomponenterna i den svenska delen av Internet är:

 operatörernas nät med tillhörande stödsystem

 användarnas nät

 gemensamma resurser för alla operatörer och användare

För att delnäten tillsammans ska fungera som ett nät krävs gemensamma

regler för hur det sak byggas upp och drivas samt vissa funktioner som

drivs gemensamt av operatörerna. Utredningen identifierade ett antal

sådana gemensamma resurser (se nedan).

Utredningens förslag och bedömningar

Statskontoret föreslog att ytterligare knutpunkter (utöver den i Stockholm

och den som planerades att startas i Göteborg december 1997) för sam-

trafik mellan operatörer, så att alla användare kan nå alla, etableras

successivt med början i Malmö/Lund regionen och därefter i Sundsvall.

Utöver de knutpunkterna föreslog Statskontoret att de gemensamma

nätresurserna bl.a. skulle omfatta följande:

 Domännamnssystemet (DNS) för landskoden för Sverige .se och

för roten för det globala domännamnsträdet

 Tidservrar för nationell tid via nätet

 Vägvalsregister

 Hantering av domännamn för toppdomänen .se

Statskontoret förslog även hur anskaffning, placering och drift av de ge-

mensamma nätresurserna borde ske liksom hur dessa kunde finansieras.

Statskontoret föreslog dessutom en definition av Internetoperatör, att

vissa krav ställs på en Internetoperatör och vad en tjänst som en operatör

levererar till en kund minst bör omfatta (minimal IP-tjänst).

Statskontoret gjorde också följande bedömningar:

 Netnod Internet Exchange i Sverige AB, som hade etablerat den na-

tionella knutpunkten i Stockholm, även var lämplig att etablera och

ansvara för driften av övriga föreslagna nationella knutpunkter,

 Den organisation som The Swedish Chapter of the Internet Society,

ISOC SE byggt upp för domännamns-hanteringen hade förutsätt-

ningar att fungera bra, dock föreslogs att en samrådsgrupp med del-

tagare från lämpliga myndigheter skulle bildas,

 Regelverket för hantering av domännamn för toppdomänen .se är

till fyllest.

Statskontoret lämnade även vissa rekommendationer bl.a. gällande

säkerhetsfrågor.

Statskontoret konstaterade att branschen i stor utsträckning var villig

att själv reglera och driva de gemensamma nätfunktionerna.

Statskontorets ansåg att det dock fanns skäl att utvärdera hur väl ut-

redningens förslag genomförs för att kunna göra en bedömning om

eventuellt ytterligare åtgärder krävs för att erhålla ett robustare Internet i

Sverige. Därför föreslog Statskontoret att regeringen hösten 1998 skulle

ta initiativ till en sådan utvärdering.

Sammanfattning av Statskontorets rapport

Sammanhållen strategi för samhällets IT-säkerhet

(1998:18)

Regeringen beslutade den 25 september 1997 att uppdra åt Statskontoret

att ta fram en sammanhållen strategi som preciserar statens ansvar och

anger hur säkerhetsarbetet kan inordnas i det nationella handlings-

programmet för IT samt hur arbetet med IT-säkerhetsfrågor bör organi-

seras och fördelas mellan olika statliga myndigheter.

Strategin skulle innehålla långsiktiga övergripande gemensamma mål

samt förhållnings- och tillvägagångssätt för samhällets IT-säkerhet.

Uppdraget omfattar även förslag till hur Sveriges medverkan i det inter-

nationella IT-säkerhetsarbete skall koordineras.

Den 24 juni 1998 överlämnade Statskontoret rapporten Sammanhållen

strategi för samhällets IT-säkerhet (1998:18). I rapporten finns bl.a. en

analys av tidigare utredningar på området och en genomgång av IT-

säkerhetsarbetet i andra länder. Statskontorets rapport har remiss-

behandlats. Remissyttrandena finns samlade i Näringsdepartementets

ärende dnr N1999/504/ITFoU. Statskontoret lämnar i rapporten ett för-

slag till informationssäkerhetsstrategi som sammanfattas nedan.

Sårbarhet och risker

Statskontoret gör bedömningen att samhället är i dag betydligt mer sår-

bart än tidigare samtidigt som möjligheterna till kontroll försvårats.

Riskerna är stora att konsekvenserna av störningar i informations-

systemet fördjupas om inte säkerhetsarbetet håller jämn takt. Det är

viktigt att statsmakterna formulerar en sammanhållen strategi för

informationssäkerhet där mål, riktlinjer, organisation och ansvarsfördel-

ning läggs fast.

Nedan redogörs i förkortad form för Statskontorets förslag till en

sammanhållen strategi samt förslag till åtgärder för hur en sådan strategi

kan uppnås.

Utgångspunkter för en informationssäkerhetsstrategi

Utgångspunkten för regeringens strategi om informationssäkerhet bör

enligt Statskontoret vara att varje företag, organisation och myndighet

ansvarar för att den egna informationsbehandlingen sker med be-

tryggande säkerhet. Riksdag och regering bör emellertid ha det över-

gripande strategiska ansvaret för samhällets informationsförsörjning, IT

och informationssäkerhet främst när det gäller samhällsviktiga funk-

tioner.

Ansvarsfördelning och samordning

Enligt Statskontorets förslag har staten har det övergripande ansvaret för

alla samhällsviktiga funktioner. Staten har vidare ett direkt ansvar för den

statliga sektorns informationsförsörjning.

En samordning bör enligt Statskontoret ske inom regeringen av inte

bara IT-frågor utan även frågor kring informationssäkerhet i samhället.

För att möjliggöra en bred samverkan mellan privat och offentlig sektor

på hög nivå bör ett rådgivande organ skapas, med representanter för alla

delar av samhället, som knyts till regeringen.

Det verkställande ansvaret inom säkerhetsområdet bör åvila de

myndigheter som var och en inom sitt område har ett delansvar. En

myndighet bör emellertid utses som ansvarar för samordning av arbetet

med informationssäkerhet. ÖCB föreslås få ansvaret att samordna

informationssäkerhetsfrågor. För att göra den offentliga förvaltningen till

en effektiv och säker användare och föregångare på IT-området krävs

dessutom ett förebyggande arbete i form av råd och rekommendationer

om teknik och tillämpningar. Statskontoret föreslås få i uppgift att förse

myndigheterna med sådan vägledning.

Statskontorets förslag till åtgärder för bättre informationssäkerhet

Statskontoret lämnar i rapporten förslag på åtgärder för bättre informa-

tionssäkerhet.

 Alla samhällsviktiga funktioner skall på sikt vara certifierade

avseende säkerhet, kvalitet och tillgänglighet.

 Alla myndigheter, som är ansvariga för system eller information av

samhällsviktigt slag bör i sina regleringsbrev åläggas att årligen göra

risk- och säkerhetsanalyser. Analyserna bör rapporteras till ÖCB.

Rapporteringsskyldigheten bör utvärderas efter tre år.

 En organisation för incidentrapportering bör skapas. ÖCB föreslås få

ansvaret att bygga upp en sådan hantering.

 Möjligheterna till en harmonisering av befintlig lagstiftning inom

området informationssäkerhet bör utredas.

 Regeringen bör ta initiativ till att genomföra en kartläggning av

tillgång till och behov av utbildning inom området informations-

säkerhet.

 De organisationer som bär ett särskilt ansvar för informationssäkerhet

i samhällets informationsförsörjning bör stimuleras till att sprida

information om ämnet informationssäkerhet i både skolan och

arbetslivet.

 IT-kunskaper bör anges bland de meriterande utbildningar som anges

för att söka till utbildning som leder till tjänster inom rättsväsendet,

polis, åklagare och domare.

 Det av stor vikt att myndigheternas ledning tar ett särskilt ansvar för

att deras anställda ges lämplig utbildning i informationssäkerhet.

Ett säkrare Internet

En säker infrastruktur för Internet utgör en del av Statskontorets förslag

till strategi för samhällets IT-säkerhet och rapporten innehåller ett antal

förslag för att erhålla en säkrare infrastruktur för Internet. Bland annat

föreslår Statskontoret att den svenska delen av Internet skall kunna drivas

oberoende av funktioner i utlandet.

IT-infrastrukturutredningens förslag till ändring i

ledningsrättslagen

Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

Härigenom föreskrivs i fråga om ledningsrättslagen (1973:1144) att 10 §

skall ha följande lydelse samt att en ny paragraf, 3 a §, av följande

lydelse införs.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 a §

Ledningsrätt, som avser ut-

rymme för ledning som avses i 2 §

först stycket 2, innefattar rätt att

inom utrymmet anlägga ledningar

som avses i 2 § första stycket 1.

10 §

Ledningsrätt för ej upplåtas, om olägenhet av någon betydelse

uppkommer för allmänt intresse.

Första stycket gäller icke när upplåtelsen är till övervägande nytta från

allmän synpunkt.

Upplåtelse för teleledning som

ingår i telekommunikationssystem

för allmänt ändamål skall anses

vara till övervägande nytta från

allmän synpunkt, om inte särskilda

förhållanden föreligger.

____________

1. 10 § andra stycket skall tillämpas i sin äldre lydelse vid förrättning

som anhängiggjorts före lagens ikraftträdande.

2. Denna lag träder i kraft de

Förteckning över remissinstanser

Förteckning över remissinstanser som har lämnat skriftliga synpunkter

över betänkandet Bredband för tillväxt i hela landet (SOU 1999:85).

Svea hovrätt, Kammarrätten i Stockholm, Malmö tingsrätt, Statskontoret,

Delegationen för utländska investeringar i Sverige (Invest in Sweden

Agency), Försvarsmakten, Försvarets materielverk, Överstyrelsen för

civil beredskap, Försvarets forskningsanstalt, Försvarshögskolan, Arbets-

gruppen om informationskrigföring (Fö 1997:A), Ekonomistyrnings-

verket, Riksrevisionsverket, Länsstyrelsen i Gotlands län, Länsstyrelsen i

Gävleborgs län, Länsstyrelsen i Jönköpings län, Länsstyrelsen i

Norrbottens län, Länsstyrelsen i Västerbottens län, Länsstyrelsen i Västra

Götalands län, Chalmers tekniska högskola, Högskolan i Jönköping,

Riksföreningen för elektronisk kunskapsöverföring, Högskolan i

Karlskrona/Ronneby, Kungliga Tekniska högskolan, Luleå tekniska

universitet, Centrum för distansöverbryggande teknik, Lunds tekniska

högskola, Konsumentverket, Sveriges lantbruksuniversitet, Stiftelsen för

kunskaps- och kompetensutveckling, Lantmäteriverket, Radio- och TV

verket, Teracom AB, Boverket, Post- och telestyrelsen, Vägverket,

Banverket, Kommunikationsforskningsberedningen (KFB), Luftfarts-

verket, Sjöfartsverket, Statens institut för kommunikationsanalys,

Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK), Konkurrensverket,

Glesbygdsverket, Statens institut för regionalforskning, Affärsverket

svenska kraftnät, IT kommissionen, Regionalpolitiska utredningen,

Kalmar läns landsting, Arvidsjaurs kommun, Borlänge kommun,

Göteborgs kommun, Karlskrona kommun, Landskrona kommun, Malmö

kommun, Sandvikens kommun, Sollefteå kommun, Tranås kommun,

Töreboda kommun, IT Blekinge, IT Kronoberg, IT Norrbotten, Stiftelsen

för samverkan mellan universiteten i Uppsala, näringsliv och samhälle

(STUNS), Hjälpmedelsinstitutet, Swedish University Network (SUNET),

IT företagen, IT hemma.se, Kabel TV föreningen, Landsorganisa-

tionen i Sverige (LO), Lantbrukarnas riksförbund, SABO, Svenska

arbetsgivareföreningen (SAF), Svenska Kommunförbundet, Svenska

Landstingsförbundet, Svenska stadsnätsföreningen, Sveriges

akademikers centralorganisation (SACO), Sveriges industriförbund,

Tjänstemännens centralorganisation (TCO), AB Stokab,

Bredbandsbolaget AB,[REDACTED_EFTERNAMN], Sverige AB, Europolitan AB, Sydkraft

AB, Tele2 AB, Telenordia AB, Telia AB, Utfors AB, Vattenfall AB och

Handikappförbundens samarbetsorgan.

Synpunkter har även på eget initiativ inkommit från:

Ovanåkers kommun, Hedemora kommun, RegNet i Gävleborg,

Stockholms stad, Hyresgästernas riksförbund, Hela Sverige ska leva,

Näringslivets telekommitté (NTK), The Swedish Chapter of the Internet

Society (ISOC SE), Företagarnas Riksorganisation (FR), Norrlands

Universitetssjukhus, Medicinsk Teknik bilar, hushållsapparater, värme- och

reglersystem, varuautomater m.m. Protokolluppsättningen för IP vidare-

utvecklas kontinuerligt av Internet Engineering Task Force (IETF) vilket

möjliggör nya användningsområden.

Bandbredd

Bandbredd är ett mått på kapaciteten i kommunikationsnät. Uttrycket

bandbredd kommer från radioområdet och anger då vidden på det

frekvensutrymme som finns till förfogande för att överföra information

(skillnaden mellan den högsta och den lägsta frekvensen) och anges i

enheten Hz (Hertz: perioder per sekund).

Inom datakommunikationsområdet används nu begreppet bandbredd

för att ange ett näts kapacitet i antal överförda bit per sekund (bit/s). Bit/s

är en liten enhet och behöver ofta förstavelser för att indikera en högre

storleksordning, vanligen används följande:

kbit/s kilobit per sekund: 1 000 bit/s

Mbit/s megabit per sekund: 1 000 000 bit/s

Gbit/s gigabit per sekund: 1 000 000 000 bit/s

Bredband

Vad som skall betecknas som bredband, dvs. ett nät som har en hög

överföringskapacitet har dels varierat över tiden, dels varierar med olika

personers, företags eller operatörers uppfattning vad som är högt.

Sedan många år tillbaka har det funnits stamnät

(nätets huvudledningar) med hög kapacitet på nivån transmissionsnät

(se nedan avsnittet om nätnivåer) där multiplexering, dvs. samman-

slagning av flera överföringar på samma förbindelse, sker av olika

samtal. Nu finns även accesstjänster för att nå Internet för hushåll och

privatpersoner som har en betydligt högre kapacitet än vad som erhålls

via telefonnätet och uppringd modemanslutning.

I IT-infrastrukturutredningens betänkande (SOU 1999:85) angavs som

bredbandsanslutning nät med kapaciteten lika med eller större än

2 Mbit/s i båda riktningarna, dvs. både till och från slutanvändaren

Bandbreddsbehov för olika tjänster

Tjänst

Bandbreddsbehov

riktvärden

Anmärkning

Undre

gräns

Övre

gräns

Telefoni.

10 kbit/s

100 kbit/s

För det vanliga

telefoninätet används 64

kbit/s; vid GSM 10 13

kbit/s för tal beroende på

kodningsteknik

(av totalt 33,8 kbit/s).

Radioprogram och

musik.

80 kbit/s

2 Mbit/s

Vid DAB (digital

rundradio) ryms 4 6

samtidiga radiokanaler per

frekvenskanal som är 1,28

Mbit/s

Videokonferens.

64 kbit/s

2 Mbit/s

Interaktiv video.

2 Mbit/s

80 Mbit/s

TV och

högupplösande

TV (HDTV).

200 kbit/s

40 Mbit/s

För det markbundna nätet

för digital-TV används per

kanal normalt 5 6 Mbit/s.

Telefonnät och Internet

Det allmänna telefonnätet och Internet är båda världsomspännande nät.

Telefonnätet är optimerat och används i huvudsak för en tillämpning, för

telefoni. Internet kan utnyttjas för ett flertal tillämpningar som kan om-

fatta text, ljud (t.ex. tal och musik), bild (t.ex. stillbilder, rörliga

bilder).

Telefonnätet

Telefonnätet är ett kretskopplat nät som använder telefonväxlar för

uppkopplingen mellan den uppringande och svarande användaren.

Uppkopplingen garanterar alltid den bandbredd (kapacitet) som krävs för

tal och som för det vanliga telefonnätet är 64 kbit/s. I ett kretskopplat nät

förekommer ingen konkurrerande trafik på den uppkopplade talkanalen.

Således garanteras samma kapacitet under hela uppkopplingstiden. Unika

telefonnummer används för att identifiera slutanvändare.

Internet

Ett internet kan tekniskt sett betraktas som en samling datornät som är

sammankopplade och fungerar som ett enda stort virtuellt nät. Det finns

flera sådana nät. Ett av dessa kallas Internet. De olika nät som

sammantaget utgör Internet ägs och förvaltas av olika organisationer.

Internet är ett paketförmedlande nät som använder IP-protokollet

(Internet Protocol) för förmedlingen. Det innebär att den information

som skall sändas delas upp i ett antal datapaket. Noder i nätet (routrar)

avgör vid varje förgreningspunkt vägvalet för ett paket, baserat på ett

antal olika kriterier.

Routrarna är sammankopplade med varandra och förbindelserna

mellan dom kan ha olika kapacitet och varierande belastning, dvs. det är

inte möjligt att förutsäga hur stor bandbredd som finns tillgänglig för

respektive användare. Detta innebär i sin tur att man inte vet när ett

datapaket kommer fram. Unika IP-adresser för datorsystem och logiska

portnummer inom datorsystemet används för adressering.

För att Internet ska fungera finns ett antal stödsystem. De viktigaste

stödsystemen är det logiska vägvalssystemet (routingsystemet) och

domännamnssystemet (DNS, Domain Name System).

Ändamålet med routingsystemet är att finna bästa trafikväg till en viss

destination i nätet. Detta sker genom att routrarna signalerar till varandra

vilka andra destinationer de känner till. Routinginformationen skickas i

nätet via routingprotokoll på samma sätt som all annan trafik, dvs. som

IP-paket.

I Sverige finns ett flertal Internetoperatörer där varje operatör har sitt

eget IP-baserade nät. Trafikutväxling mellan operatörerna för att

möjliggöra kommunikation alla till alla sker i dag via knutpunkt i

Stockholm eller i Göteborg. Dessutom förekommer ett bilateralt trafik-

utbyte mellan vissa operatörers IP-nät.

Access till Internet

För en enskild användare (t.ex. från bostaden) eller för företag och

motsvarande sker anslutningen till Internet via en operatör. Det finns två

grundsätt för att ansluta sig till Internet, uppringt och fast. Fast anslutning

sker vanligen via en hyrd fast förbindelse från användarens dator eller,

oftare, hela lokala nät vid ett företag. Detta innebär att användaren hela

tiden är uppkopplad och när som helst kan nå Internet och att andra

anslutna till Internet kan nå användaren.

Vid uppringd anslutning är den enskilda användaren temporärt

inkopplad till Internet. Oftast används telefonen och modem för denna

typ av anslutning. Under de senaste åren har dock ett flertal nya

accessformer börjat användas.

Vid samtliga accessformer gäller att anslutningen till en operatörs

Internettjänst (nät) delas av flera användare. Anslutningen kan ske med

olika kapacitet som varierar från fall till fall. Prestanda som en användare

i praktiken erhåller vid kommunikation via Internet är beroende på ett

flertal faktorer, bl.a. på följande: anslutningskapaciteten, antalet

samtidiga användare, belastningen i operatörens stamnät, prestanda och

belastning på den dator (exempelvis webbserver) varifrån man

exempelvis skall hämta information.

Nättopologier och nättyper

Med ett näts topologi avses vanligen det geometriska utseendet, formen

och läget av nätets kablar (kabelförläggningen), noder och övriga enheter

respektive vid trådlös radiokommunikation placeringen av master och

antenner. Nättopologin har ringa betydelse för användaren, men är viktig

för dem som anskaffar, installerar och underhåller näten samt för nätets

kapacitet och utvecklingspotential.

Nät kan t.ex. indelas i fastighetsnät, områdesnät (t.ex. inom ett

bostadsområde), stads- och kommunnät, regionala nät och rikstäckande

nät. En annan indelning är accessnät och stamnät (ibland används

också stomnät). Dessa indelningar utgår från nätets placering relativt

användaren och kan ha olika topologier. Någon helt entydig indelning

och uppfattning existerar inte, speciellt gäller det vad ett accessnät

omfattar, dvs. det nät som användaren utnyttjar för att nå ett annat nät.

Med stamnät avses vanligen ett näts huvudledningar.

Redundanta förbindelser

För att kunna upprätthålla en kommunikation med hög tillgänglighet och

driftsäkerhet behöver nätet ha en genomtänkt topologi. En god topologi

löser vissa säkerhetsproblem och kan göra andra lättare att åtgärda.

Överallt i nätet, både på stamnätsnivån och regionnätsnivån måste det

alltså finnas redundans och alternativa framdragningsvägar. Orsaken till

det är att kablar kan grävas av, master kan förstöras vid hård väderlek.

Den fysiska överföringen måste vara säker (i nät, kopplingspunkter

och annan utrustning) så att den fungerar i enlighet med ställda krav. Det

är viktigt med en topologi som ger möjlighet till många olika

reservförbindelser eller att dubblerade förbindelser utnyttjas som har

olika framdragningsvägar. Speciellt viktigt är detta om ett stort antal

användare skulle drabbas av längre trafikbortfall.

Nätnivåer

Det är inte helt lätt att på ett enkelt och enhetligt sätt beskriva hur flera

olika nätnivåer förhåller sig till varandra vid digital kommunikation

mellan två parter (användare i bred bemärkelse). Det hela försvåras av att

det råder olika uppfattningar om vad ett nät omfattar. De olika nät-

nivåerna förekommer i alla typer av nät.

För att förklara principen med de olika nivåerna och hur de förhåller

sig till varandra används här IP (Internet Protocol), som exempel bl.a.

beroende på att IP används för Internet. De olika nivåerna är:

1. Tillämpningsnivån

På denna nivå finns användarens utrustning med bl.a. tillämpnings-

program och data (filer, databaser) samt nödvändig programvara

(protokoll) och anslutningar för kommunikation.

På denna nivå används ett antal olika protokoll beroende på typ av

tillämpning, exempelvis för e-post respektive för webbtrafik.

2. IP-nivån

På IP-nivån sker bl.a. vägval i nätet (växling) utgående från datapaketens

IP-adresser. IP-protokollet finns installerat i de utrustningar som ska

kommunicera med varandra, likaså i de mellanliggande utrustningarna

som förmedlar trafiken mellan ändpunkterna. IP-protokollet kan sägas

utgöra gränssnittet mellan tillämpningen och det underliggande

transmissionsnätet.

När en användare abonnerar på den grundläggande Internettjänsten är

det denna nätnivå som avses, dvs. användarens utrustning erhåller data i

form av paket (som kan innehålla text, bild, ljud) respektive kan sända

sådana datapaket.

3. Transmissionsnivån

På transmissionsnivån (transmissionsnätet) sker bl.a. multiplexering. Ett

antal tekniker används nu för transmission, exempelvis SDH

(Synkron Digital Hierarki). En annan teknisk lösning som har börjat

användas är att IP-nivån direkt utnyttjas över en fiberoptisk förbindelse,

 IP över fiber . Detta innebär att utrustningen för IP-nivån även utför

funktioner som vanligen utförs på transmissionsnivån. På en fiberoptisk

förbindelse kan även s.k. våglängdsmultiplexering utnyttjas, vilket

betyder att flera signaler (dataströmmar) överförs samtidigt i en enskild

fiber genom att skicka signaler i olika våglängder.

4. Kabel- och antennivån (ledningsnivån)

Med kabel avses här det passiva kabelnätet respektive den passiva

antennen och luftrummet för trådlös radiokommunikation.

Det finns ett antal olika typer av kablar, exempelvis sådan som består

av kopparledning eller av optisk fiber. I samband med fiberoptisk kabel

talar man om svart fiber , dvs. en kabel utan transmissionsutrustning.

5. Kanalisationsnivån

Kanalisationen utgörs av den fysiska utrustning som rymmer kablar och

radioutrustning, t.ex. plaströr för att skydda kabeln eller radiomaster för

antennmontering.

Figur Hur de olika nivåerna förhåller sig till varandra

 (Källa: SOU 1999:85)

Nättyper och accessmetoder att nå Internet

A. Trådbunden kommunikation

1. Kopparkabel för telefoni

I princip alla hushåll och företag i Sverige har i dag kopparkabel

(tvinnad parkabel) installerad för analog telefoni. Till denna telefon-

ledning kan kopplas modem på maximalt 56 kbit/s vilket exempelvis

möjliggör Internetanslutning via operatör. Två utvecklingar baserad på

tvinnad parkabel är dominerande:

 ISDN-anslutning (Integrated Services Digital Network) innebär att

överföringen blir digital. Man kan därmed öka kapaciteten. Ett vanligt

abonnemang kan omfatta två kanaler med vardera 64 kbit/s, tillsammans

128 kbit/s. Anslutning till Internet sker vanligen via en operatörs ISDN-

pool och det brukar kunna ske till lokal taxa för telefoni. ISDN är inte

tillgängligt i hela Sverige och där det är tillgängligt varierar avgifterna

kraftigt (engångs- och kvartalsavgift).

 ADSL (Asymetric Digital Subscriber Line) är en teknik som gör det

möjligt att använda den befintliga telefonanslutningen för överföring av

data med hög kapacitet. Överföringskapaciteten är asymmetrisk. Det

innebär att kapaciteten i nedåtriktningen (i riktning till slutanvändaren)

kan vara upp till 6 Mbit/s, i praktiken bl.a. beroende på avståndet till

telestationen och kvalitén på telefonförbindelsen dock inte mer än 2 3

Mbit/s. I riktning från användaren är gränsen 150 kbit/s. Uppkopplingen

är fast. ADSL-tekniken kräver ett speciellt modem på ömse sidor av

förbindelsen och att telefonstationen uppgraderas samt att nät med hög

kapacitet finns tillgängliga i stationen. Denna uppgradering kommer att

utföras av Telia men kommer först och främst att ske i tätorter.

På några större orter i Sverige har Telia sedan något år haft en

provtjänst med ADSL (Telia Flexicom) som har en volymbaserad taxa

(50 öre per megabyte överförda data). Telia planerar under år 2000

successivt att införa en ADSL-tjänst med en engångsavgift och en fast

månadskostnad oberoende av utnyttjandet. Beroende på belastningen på

Telias nät anges bandbredden till 512 kbit/s under 95 procent av tiden.

2. Koaxialkabel och kabel-TV

Koaxialkabel är mycket vanligt i företag som bärare av trafik för

datakommunikation inom respektive byggnad, dvs. för lokala nät (LAN)

I många hyreshus och bostadsområden finns lokala nät av koaxialkabel

dragna för att förse hushåll med TV. Dess överföringskapacitet är dock

större än över vanlig telefontråd. Förekomsten av kabel TV system med

tvåvägskommunikation bli alltmer utbredd genom ombyggnad av

befintliga system. Med vissa förändringar i utrustningen kan överförings-

kapaciteten t.ex. bli 10 Mbit/s till användaren och 2 Mbit/s från

användaren. Den överföringsteknik som används är Ethernet vilken är

mycket vanlig i organisationers lokala nät. Vid kabel-TV måste

användaren dock i vissa fall dela tillgänglig kapacitet med andra

användare anslutna till samma kabelsegment. I praktiken är kapaciteten

lägre än vad som anges ovan. Vanligen garanterar kabel-TV-operatören

en viss kapacitet per hushåll, t.ex. 512 kbit/s till användaren.

Kommunikationen är asymmetrisk. Ingen tids-eller volymbaserad taxa

tillämpas. Tillgången är begränsad utanför tätorter.

3. Fastighetsnät med kategori 5 kabel (kopparkabel)

Fastighetsnät eller liknande för datakommunikation är i dag ofta baserade

på kategori 5 kabel . Som överföringsteknik används vanligen Ethernet.

Symmetrisk kommunikation kan erhålls med hög kapacitet, vanligen

10 Mbit/s eller högre. Ny kabel och utrustning måste installeras i

bostadshus, villaområden eller liknande.

4. Fiberoptisk kabel

I Sverige är de flesta stamnäten och moderna stadsnäten uppbyggda med

fiberoptiska kablar. En fiberkabel omfattar ett antal optiska fiber,

exempelvis 48 par, dvs. 96 fiber. Jämfört med kopparbaserade

förbindelser har den optiska fibern en låg signaldämpning. Fiber är det

medium som har den största potentialen vad gäller överföringskapacitet.

Genom att uppgradera eller byta ut ändutrustning kan överförings-

kapaciteten på befintlig fiber ökas. Med dagens teknikutveckling kan

kapaciteten tredubblas på samma fiberkabel varje år. Ett sätt att göra

detta på är med s.k. våglängdsmultiplexering, WDM (Wavelength

Division Multiplexing). Detta innebär att flera signaler samtidigt kan

överföras per fiber och på så sätt ökas överföringskapaciteten ytterligare.

Optisk fiber i fastighetsnät har ännu inte nått slutanvändaren i någon

större utsträckning än bl.a. beroende på att kostnaden för anslutnings-

utrustningen på användarsidan är för hög. Det finns dock bostadsbolag

som av miljöskäl väljer att installera fastighetsnät baserat på fiberoptik i

stället för kategori 5 kabel.

5. Elnät

Elnätet är, på samma sätt som kopparkabeln för telenätet, kopplat till

nästan alla hushåll och företag i Sverige. Detta gör elnätet till ett tänkbart

alternativt accessnät. Flera svenska aktörer testar på olika sätt elnätet för

datakommunikation. Systemen brottas med problem bl.a. störningar från

övrig utrustning i huset och de begränsningar som själva eldistributionen

bär med sig.

B. Trådlös kommunikation

Jämfört med kommunikation via fiberkabel erbjuder radiobaserade

förbindelser normalt sett betydligt lägre bandbredd. Orsaken till det är

inte att det saknas frekvenser med tillräckligt stor bandbredd. I en kabel

finns tillgång till hela bandbredden medan en signal i luften skall

samexistera med andra signaler. Det går dock att uppnå hög kapacitet

med radiolänk, t.ex. LMDS (se nedan).

Den grundläggande enheten i ett cellulärt nät, t.ex. för GSM, är en

radiostation (basstation). Kommunikationen mellan en mobiltelefon och

en basstation sker med radiovågor och den exakta gränsen för cellens

räckvidd är beroende på atmosfäriska förhållanden och telefonens

signalstyrka. Ofta har en basstation större räckvidd än den mobila

telefonen vilket gör att räckvidden kan begränsas av telefonen. Det är

bara mellan telefonen och närmaste basstation som signalen sänds med

radiovågor.

Förutom de nedan redovisade accessformerna finns det även andra

tekniska lösningar som bygger på trådlös radiokommunikation som kan

användas för access till Internet.

1. Global Service for Mobile transmission (GSM)

GSM är den digitala standarden för mobila teletjänster upp till 9,6 kbit/s

och ger möjlighet att skicka korta textmeddelanden. GSM används nu

parallellt med NMT, den analoga tekniken.

Vid mobil kommunikation av typen GSM delar användarna som be-

finner sig i samma cell (område som täcks av en sändare och mottagare)

på den tillgängliga kapaciteten (bandbredd). Utvecklingen av GSM vad

gäller datatjänster omfattar ett antal olika steg. GSM klarar nu

dataöverföring på upp till ca. 14,4 kbit/s. Det pågår en utveckling i flera

steg för att höja överföringskapaciteten.

Med användning av kretskopplad teknik (HSCSD, High Speed Circuit

Switched Data Technology) uppnås maximalt 28,8 64 kbit/s och med

paketförmedlingsteknik (Generalised Packet Radio Service, GPRS)

uppnås teoretiskt maximalt 56 115 kbit/s. Vid GPRS är kommunika-

tionen asymmetrisk, i praktiken beräknas kapaciteten i snitt till

användaren att bli ca 50 kbit/s, bl.a. beroende på antalet användare i

respektive cell. Från användaren blir kapaciteten ca 28 kbit/s. Vid

införandet av EDGE (Enhanced Data Rates for GSM Evolution), som är

en ny radiokodningsteknik, beräknas kapaciteten att bli fyra gånger högre

än vid GPRS vilket innebär att kapaciteten till användaren kan komma att

bli ca 200 kbit/s och från användaren ca 96 kbit/s.

Ingen kommersiell tjänst finns ännu i Sverige som är baserad på

HSCSD, GPRS eller EDGE. Ny telefon eller motsvarande ändutrustning

krävs för varje ny teknik.

2. Universal Mobile Telecommunications System (UMTS)

UMTS är den tredje generationens system för mobilkommunikation och

tros inom några år få ett speciellt stort genomslag i de länder, däribland

Sverige, där en stor andel av befolkningen använder mobiltelefoner och

Internet i dag.

Liksom vid GSM, gäller vid UMTS att användare som befinner sig i

samma cell delar på tillgänglig bandbredd. Kapaciteten beräknas

teoretiskt att kunna bli cirka 2 Mbit/s nära basstationen vid användning

av radiokodningstekniken WCDMA (Wideband Code Division Multiple

Access) Detta värde gäller vid en ensam användare i cellen. Kommunika-

tionen vid UMTS är asymmetrisk, dvs högre till slutanvändaren än från

denne. Kapaciteten till användaren beräknat genomsnittligt och med ett

rimligt antal mottagare beräknas kunna bli 144 384 kbit/s.

Vid UMTS används ny teknik och mindre celler än vid GSM varvid en

omfattande utbyggnad av den befintliga infrastrukturen måste göras.

Detta kommer troligen först ske i de större städerna.

3. Trådlösa accessnät

På samma sätt som mobiltelefonsystem bär system med trådlösa

accessnät (WLL, wireless local loop) röst och data mellan användare och

det publika telenätet. DECT, Digital European Cordless Telephone, är

det vanligaste systemet. En typisk användning är inom större kontors-

komplex eller i affärscentrum eftersom räckvidden är kort, 20 300 meter

per cell. DECT anses av många inte ha någon större framtid i Sverige

beroende dels på att vi redan har rikstäckande mobilsystem, dels på att

flera nya tekniker är under utveckling, t.ex. Bluetooth.

Man kan också ersätta de fasta telefonerna och DECT-systemen med

mobiltelefoner. Man definierar då ett område inom vilket mobiltelefonen

fungerar som en trådlös kontorstelefon. Utanför området är den en vanlig

mobiltelefon men kan nås på kontorets telefonnummer.

4. Satellitkommunikation

Den omedelbara fördelen med satellitsystem är att de i många fall kan ge

en global täckning. De kan därför erbjuda alternativ till accessen från

bl.a. de publika näten till slutanvändaren. I Sverige finns nu

accesstjänster för anslutning till Internet där kapaciteten till användaren

är 200 400 kbit/s vid exempelvis webbtrafik och filöverföring. Vid

överföring av direktuppspelande ljud och video är kapaciteten till

användare 500 800 kbit/s. Den högre kapaciteten erhålls genom att

UDP- protokollet (User Datagram Protocol) används i stället för TCP

(Transmission Control Protocol). Som returkanal används telefonnätet.

Taxan är baseread på utnyttjad tid. Användaren måste ha parabolantenn

och anpassningsutrustning (kort) för satellitmottagning till datorn eller

motsvarande.

Telia m.fl. operatörer studerar olika system där även returtrafiken går

via satellit.

5. Punkt till multipunkt (trådlös radioteknik)

Landbaserade mikrovågssystem med sändare används för att till-

handahålla video-, data- och röstkommunikation till enskilda användare

eller grupper av användare. Det generella namnet för dessa

accesstekniker är BWA (Broadcast Wideband Access) som bl.a. omfattar

LMDS (Local Multipoint Distribution Service). I USA används

frekvenserna 27,5 29,5 GHz för LMDS. MVDS (Microwave Video

Distribution Service) använder frekvensen ca 40 GHz. Någon

frekvenstilldelning har ännu inte gjorts i Sverige för LMDS respektive

MVDS. En operatör fördelar basstationens resurser i kanaler och på ett

antal användare.

Vid LMDS är den totala nominella kapaciteten till användare cirka

1,5 Gbit/s som i praktiken fördelas på ett antal kanaler och användare.

Motsvarande kapacitet från användaren är cirka 200 Mbit/s, i vissa fall

används telefonnätet som returkanal. Förstärkare behövs i princip varje

kilometer.

En snabb utbyggnad kan ske inom ett begränsat område. Räckvidden

är begränsad och fri sikt krävs mellan sändare och mottagare, störningar

kan förekomma vid regn eller snö, vilket är ett generellt problem vid

mikrovågskommunikation. I Sverige gjordes under 1999 fältprov med

LMDS.

6. Digital Audio Broadcasting (DAB)

Digital Audio Broadcasting anger att det handlar om utsändning från en

avsändande punkt till en mängd mottagande punkter. DAB är ett system

för utsändning av digital rundradio. DAB är i sig ett enkelriktat system.

Genom hopkoppling med exempelvis GSM erhålls mobil användning

med hög kapacitet i utsändningsriktningen, medan returkanalen har lägre

kapacitet. DAB har en kapacitet på 1,28 Mbit/s per kanal som kan

fördelas på ett antal användare. DAB används i Sverige och når cirka

85 procent av befolkningen. Tekniken kräver särskild ändutrustning.

7. Markbundet nät för digital-TV

Även det digitala TV-nätet handlar om broadcasting. Teracom bygger ut

vad som planeras att bli ett rikstäckande markbundet nät. Teracom

bedömer att full rikstäckning kan uppnås år 2001. De första TV-

sändningarna inleddes den 1 april 1999. Det digitala förbindelsenät som

används för matning av sändarna för samtliga markbundna utsändningar,

inklusive digital-TV, har nu drygt 100 noder över hela landet. Till dessa

noder finns sammanlagt 300 kundaccesser med olika anslutnings-

kapacitet. Nätet är ett radiolänknät uppbyggt med SDH-teknik i multipler

av 155 Mbit/s. På varje sträcka (länk) kan kapaciteten teoretiskt byggas

ut till maximalt 16 gånger 155 Mbit/s, närhelst affärsmässiga skäl för

detta föreligger. För närvarande används fyra multiplexorer (vilket här

kan jämföras med att fyra separata TV-nät utnyttjas). Varje multiplexor

har en kapacitet på 22 Mbit/s vilket motsvarar fyra till fem vanliga

digitala TV-kanaler.

Digital-TV-näten är främst avsedda för TV-sändningar. Om ett sådant

nät skulle användas för access till Internet, kan kapaciteten för en

multiplexor, dvs. 22 Mbit/s, fördelas på ett antal användare. Rent

teoretiskt kan kapaciteten för en multiplexor också användas för TV-

sändning och Internetaccess samtidigt. Detta kan ske exempelvis så att

tre av de fyra kanalerna sänder TV dygnet runt, medan den fjärde under

antingen hela eller delar av dygnet använder sin kapacitet, dvs. drygt 5

Mbit/s, för Internetaccess till sina kunder. Kapaciteten i den andra

riktningen (returkanalen) är tills vidare beroende av telefonnätet eller

GSM.

För access till Internet pågår prov. Vid proven är kommunikationen

asymmetrisk och som returkanal används det vanliga telefonnätet eller

GSM. En fördel är möjligheten till mobilitet.

Statistik

Inledning

Syftet med denna statistikbilaga är att försöka ge en bild över tillgången

till och användningen av informationsteknik i Sverige från individ-till

företagsnivå, dvs. den svenska IT-mognaden. Utvecklingen på IT-

området är snabb och lika snabbt blir IT-statistiken inaktuell. Ambitionen

är därför inte att ge en heltäckande bild på alla de delområden

informationstekniken omfattar utan att exemplifiera IT-mognaden, med

så färsk statistik som möjligt, och i ett internationellt perspektiv på

områden där jämförbar data finns tillgänglig.

Bilagan är uppdelad i fyra avsnitt. I första avsnittet redovisas statistik

rörande hushållens användning och tillgång till IT. Därefter presenteras

statistik som speglar den svenska IT-kompetensen, både i form av

specialist kompetens och generell användarkompetens. I ett tredje avsnitt

ges en bild av näringslivets användning av IT och IT-sektorns

produktion, sysselsättning och utrikeshandel. Slutligen presenteras

statistik rörande elektronisk handel i Sverige och internationellt.

Individer och hushåll

Den huvudsakliga källan till bilagans statistik över tillgång och

användning av dator och Internet är SIKA:s kommunikations-

undersökning (KOM). Tre etapper av KOM har genomförts en under

våren 1996, en under hösten 1997 och en under hösten 1998.

Undersökningarna har utförts av Statistiska Centralbyrån. KOM syftar

bland annat till att undersöka tillgången till och användningen av

telekommunikationsutrustning runt om i landet. I undersökningen samlas

detaljerad information in om hur olika grupper i samhället reser och hur

de kommunicerar via medier som telefon, fax, brev och Internet. I

undersökningen ingår även frågor om datortillgång och användning samt

kring distansarbete.

KOM98 omfattade hela befolkningen i åldrarna 15 84 år. Det är

resultat avseende denna population, som nedan refereras som

befolkningen, som presenteras i detta avsnitt. Urvalet i KOM98 uppgick

till 2 500 individer. Av dessa var det 1 624 som intervjuades, vilket

således medför en svarsfrekvens på 65 procent.

Tillgång till dator och Internet

Andelen individer i åldern 15 84 år med tillgång till dator har ökat från

58 procent våren 1996 till 68 procent hösten 1998 enligt SIKA:s

kommunikationsundersökning (diagram 1). Detta är en kraftig ökning

som troligen till stor del kan förklaras av hemdatorreformen. Ökningen

av datortillgång bleknar dock vid en jämförelse med Internettillgångens

utveckling. Kommersialiseringen av Internet har gått oerhört snabbt. På

bara drygt två år har andelen individer med tillgång till Internet ökat från

13 procent till 50 procent.

I diagram 2 visas var individer har tillgång till dator och Internet, i

hushållet, arbetet eller skolan. Bland befolkningen hade drygt hälften

tillgång till dator i hushållet hösten 1998. Nästan tre av fyra sysselsatta

hade tillgång till dator på sin arbetsplats medan 94 procent av alla

studerande hade tillgång till dator på sin skola.

Fördelningen av tillgång till Internet i hushåll arbete och skola skiljer

sig inte mycket från datortillgångens fördelning. Ungefär en tredjedel av

befolkningen hade hösten 1998 tillgång till Internet i hushållet. Det är

långt fler som har tillgång till Internet på arbetsplatser och skolor än i

hemmen. Av de som förvärvsarbetar hade knappt hälften tillgång till

Internet på sin arbetsplats medan nästan nio av tio studerande hade

tillgång till Internet på sin skola.

Diagram 1

Källa: SIKA/SCB

Diagram 2

Källa:SIKA/SCB

SIKA:s undersökning ger inget stöd för någon markant skillnad mellan

män och kvinnor ifråga om tillgång till dator och Internet.

Undersökningen visar att 70 procent av männen och 66 procent av

kvinnorna hade tillgång till dator 1998. Skillnaden i tillgång till Internet

var ännu lägre, 51 respektive 49 procent (diagram 3).

Tillgången varierar dock kraftigt mellan olika ålderskategorier.

Ungdomar mellan 15 till 24 år är de som har högst tillgång både när det

gäller dator och Internet, 89 respektive 78 procent (diagram 4).

Tillgången sjunker med ålder. Av de som är 65 år och äldre har enbart

10 procent tillgång till dator och 2 procent till Internet.

Diagram 3

Källa: SIKA/SCB

Diagram 4

Källa:SIKA/SCB

Även inkomst har stor betydelse för tillgång till dator och Internet. Av

diagram 5 framgår att bortsett från den lägsta inkomstklassen, där en stor

andel ungdomar ingår, så finns ett klart positivt samband mellan inkomst

och tillgången till dator/Internet. Av de som tillhör den högsta

inkomstklassen hade 93 respektive 74 procent tillgång till dator

respektive Internet. För de som har en inkomst mellan 80 000 och

160 000 kronor är motsvarande andelar 52 respektive 33 procent.

Diagram 5

Källa: SIKA/SCB

En undersökning av Statskontoret visar att totalt 62 procent hade tillgång

till dator på sin arbetsplats år 1998, en betydligt lägre andel än SIKA:s

kommunikationsundersökning visar. Enligt undersökningen är statliga

sektorn mest datorintensiv, hela 89 procent av de sysselsatta i statlig

verksamhet hade tillgång till dator på arbetsplatsen (diagram 6). Av de

sysselsatta i kommunal verksamhet hade 58 procent dator på

arbetsplatsen, medan 78 procent av de anställda i landstingen hade

tillgång till dator.

Internationellt sett ligger USA och de skandinaviska länderna i

framkanten när det gäller tillgång till pc i hemmen. En dansk

undersökning som inkluderar ett urval av länder visar att 73 procent av

hushållen på Island hade pc i hemmet 1999, följt av Nederländerna med

65 procent och USA och Sverige med 58 procent (diagram 7). Därefter

följer de andra skandinaviska länderna; Norge, Danmark och Finland.

När det gäller Internet visar samma undersökning att USA, Island och

Sverige har högst andel hushåll med Internetuppkoppling med

42 procent. I Danmark, Norge och Finland hade bara ca 30 procent av

hushållen Internetuppkoppling.

Diagram 7

Källa: Danish IT-pictures 1999, Ministry of Research and Information Technology,

 May

1999

Användning av dator och Internet

Statistik rörande hushållens tillgång till dator ger inte en heltäckande bild

av hushållens IT-mognad. Att en individ har tillgång till t.ex. en dator

betyder inte nödvändigtvis att han eller hon regelbundet använder sig av

informationsteknik. Statistik över användning kan också ge en bild av

vad informationstekniken används till. I användarstatistiken från SIKA

som presenteras nedan är en användare definierad som en person som har

någon erfarenhet av att använda dator respektive Internet. En mindre

generös definition av användare hade givetvis gett lägre andelar

användare.

SIKA:s kommunikationsundersökning visar att tre av fyra svenskar

mellan 18 och 54 år 1998 någon gång hade använt en dator. Skrivit en

text på en dator hade nästan lika många gjort (72 procent). Ungefär

varannan person hade varit ute på Internet (54 procent), medan några

färre (44 procent) hade prövat på att skicka e-post. Det är små skillnader

mellan könen även när man ser på andelen individer som har någon

erfarenhet av dator (77 procent av männen och 73 procent av kvinnorna)

och Internet (57 respektive 51 procent). Det finns dock en klar tendens

att användningen sjunker med ökad ålder. Av diagram 8 framgår att

erfarenheten av både datoranvändning liksom Internet och e-post är högst

i den yngsta åldersgruppen för att sedan sjunka i de äldre

åldersgrupperna. Bland personer som är 65 år eller äldre hade bara var

femte person någon gång använt en dator och så få som 3 procent använt

e-post.

Diagram 8

Erfarenhet av datoranvändning, e-post och Internet efter ålder, 1998.

Källa: SIKA/SCB

Inte bara ålder, utan även utbildningsbakgrund är en faktor som förklarar

spridningen av befolkningens användarerfarenhet. Diagram 9 visar att

andelen med erfarenhet av Internet är mer än dubbelt så hög bland

individer med eftergymnasial utbildning i förhållande till de som bara har

grundskola. Även andelen med datorerfarenhet stiger med utbildning.

Diagram 9

Källa: SIKA/SCB

Det finns även vissa tendenser till skillnader i dator- och

Internetanvändning mellan olika regioner, vilket illustreras i diagram 10.

Individens användning är högst i större städer. Användarfarenheten

minskar sedan något när befolkningstätheten avtar. Användningen är

således lägst i norra glesbygden.

Diagram 10

Källa: SIKA/SCB

Informationstekniken underlättar möjligheterna till arbete i hemmet.

SIKA:s Kommunikationsundersökning visar att ungefär 8 procent av alla

sysselsatta arbetade på distans en eller flera dagar per månad 1998

(diagram 11). Det är betydligt fler män än kvinnor, 10 procent jämfört

med 5 procent, som använder sig av denna arbetsform.

Diagram 11

Andel (%) av de förvärvsarbetande med fast adress till arbetet som regelbundet

distansarbetar fördelat efter kön, 1998

Källa: SIKA/SCB

Statskontoret genomförde under våren 1998 en undersökning av

efterfrågan på tjänster via Internet genom att lägga till frågor till den

regelbundna arbetskraftsundersökning (AKU) som SCB genomför.

Undersökningen avser åldersgruppen 18 och 64 år.

Till skillnad från SIKAS:s kommunikationsundersökning visar

Statskontorets undersökning större skillnader i användningen mellan män

och kvinnor. Som framgår av tabellerna 1 och 2 är det en större andel

män som använder Internet både i bostaden och arbetet, oavsett vilken

typ av tjänst som avses. Användningsmönstret i bostaden och arbetet är i

stort sett det samma, men det är något mindre skillnader mellan män och

kvinnors användning på arbetet. E-post och följa frågor via Internet

uppges vara de vanligaste användningsområdena i hemmet. På arbetet

hör även användning av databaser och informationstjänster till de mest

frekventa användningsområdena.

Tabell 1

Användning av informations- och kommunikationstjänster i bostaden våren 1998

Användning av

internet i

bostaden

Användning i

procent av alla

män

Användning i

procent av de

män som har

Internet

hemma

Användning i

procent av alla

kvinnor

Användning i

procent av de

kvinnor som

har Internet

hemma

Använder e-

post

25

76

15

57

Följer frågor

via Internet

25

79

15

58

Hämtar

dokument m.m.

20

63

11

41

Kontakt

offentlig

institution

7

21

3

11

Databaser,

infotjänster

20

63

11

42

Använder

banktjänster

10

31

5

17

Beställer varor

och tjänster

11

34

6

21

Spelar spel

5

15

3

12

Andra tjänster,

nöje, underh

12

37

7

25

Källa: Statskontoret

Tabell 2

Användning av informations och kommunikationstjänster på arbetet 1998

Användning av

internet på

arbetet

Användning i

procent av alla

män

Användning i

procent av de

män som har

Internet på

arbete

Användning i

procent av alla

kvinnor

Användning i

procent av de

kvinnor som

har Internet på

arbetet

Använder e-

post

28

67

18

52

Följer frågor

via Internet

27

65

19

55

Hämtar

dokument mm

26

62

17

47

Kontakt

offentlig

institution

9

22

7

20

Databaser,

infotjänster

29

69

20

56

Använder

banktjänster

6

15

2

6

Beställer varor

och tjänster

10

25

5

14

Källa: Statskontoret

Post- och Telestyrelsen presenterade 1998 rapporten Internetmarknaden i

Sverige. I rapporten redovisas bland annat hur frekvent svenska Internet-

användare använde Internet på arbetet och hemmet 1998. Av de som

använder Internet på arbetet använde 43 procent Internet varje dag. 24

procent använde Internet några gånger i veckan på arbetet och 19 procent

någon gång i veckan (diagram 12).

Av Internetanvändare i hemmet använde 26 procent dagligen Internet i

hemmet. En större andel, 31 procent, använde Internet några gånger i

veckan, medan 24 procent uppgav att de bara någon gång per vecka

använde Internet i hemmet.

Diagram 12

Källa: TELDOK

Det är svårt att göra tillförlitliga internationella jämförelser på

användningssidan. Antalet Internetuppkopplingar i olika länder kan

bestämmas med någorlunda tillförlitlighet. Hur många som använder de

uppkopplade datorerna är dock betydligt svårare att uppskatta. Den

geografiska fördelningen som presenteras i diagram 13 skall därför ses

som en grov uppskattning. Antalet personer som använder sig av Internet

var enligt Nua Internet Surveys av 275 miljoner i februari 2000, vilket

motsvarar ca 4,6 procent av jordens befolkning. Nordamerika, som har

nära 50 procent av alla användare, har ett tydligt försprång jämfört med

resten av världen. Enligt undersökningen använder bara ca 10 procent av

Europas befolkning Internet, vilket motsvarar 72 miljoner användare.

Diagram 13

Källa: NUA Internet Surveys

Diagram 14 visar Internetanvändare som andel av befolkningen i ett antal

europeiska länder 1998 från en internationell undersökning av

konsultföretaget Morgan Stanley. I förhållande till sin folkmängd har

enligt denna undersökning Sverige tillsammans med Finland och Norge

den högsta andelen Internetanvändare.

Diagram 14

Källa: Morgan Stanley Dean Witter

IT-kompetens

IT-branschen är inne i en kraftig expansionsfas och det råder stark

efterfrågan på IT-utbildad arbetskraft, även i övriga näringslivet. Det är

därför intressant att närmare studera utvecklingen när det gäller

tillgången på IT-utbildade, närmare bestämt examinerade från längre

högskoleutbildningar inom IT-området då dessa är särskilt attraktiva på

arbetsmarknaden.

Det är svårare att hitta statistik som på ett allsidigt sätt speglar den

allmänna IT-kompetensen bland befolkningen. Ett sätt att belysa den

generella IT-kompetensen är att studera användningen för olika grupper i

samhället med avseende på kön, facklig bakgrund m.m.

 IT-kompetens är ett oerhört mångfacetterat begrepp och siffrorna

nedan utgör endast ett axplock av den statistik som kan tänkas användas.

Specialistkompetens

I oktober 1999 fick SCB i uppdrag av Näringsdepartementet att bearbeta

och presentera statistik över IT-utbildade under läsåren 1977/78

1997/98. Den statistiska datakälla som används är universitets- och

högskoleregistret. Definitionen av IT-utbildning görs med hjälp av en

definition som tidigare använts av NUTEK.

Diagrammet nedan visar antalet examinerade män och kvinnor från

grundutbildningar inom IT-området. Under perioden 1977/78 1997/98

utexaminerades 40 138 personer från en grundutbildning, enligt

statistiken från SCB. Under 1990 talet har antalet examinerade ökat från

1 867 personer läsåret 1990/91 till 2 813 personer läsåret 1997/98.

Endast drygt en femtedel (8 698 st eller 22 procent) av de examinerade

under den studerade perioden är kvinnor. Under mitten av 1980 talet var

andelen kvinnor som examinerades från någon grundutbildning inom IT-

området nästan 30 procent. Under mitten av 1990 talet sjönk andelen till

ca 17 19 procent. Läsåret 1997/98 förbättrades läget något, då andelen

kvinnor uppgick till drygt 21 procent.

Diagram 15

Källa: SCB

Den största gruppen examinerade från en grundutbildning inom IT utgörs

av civilingenjörer, följd av systemvetenskap/ADB, se diagram 16 nedan.

Gruppen systemvetenskap/ADB sjönk drastiskt mellan läsåren 1988/89

1990/91, då den korta ADB-utbildningen togs bort. Nästan två

tredjedelar av de IT-utbildade kvinnorna finns i gruppen system-

vetenskap/ADB och ca en femtedel bland civilingenjörerna. Över hälften

av de IT-utbildade männen har civilingenjörsinriktningar. Sett till

utbildningsgrupp är det systemvetenskap/ADB som har den jämnaste

könsfördelningen.

Diagram 16

Källa: SCB

Grundutbildningar inom IT-området kan delas in i ytterligare en

utbildningsgrupp, efter ämnesområden: datateknik/datavetenskap,

elektronik/elektroteknik, systemvetenskap/ informatik, teknisk fysik samt

övriga IT-utbildningar. Detta illustreras i diagram 17 nedan. Störst är

gruppen systemvetenskap/informatik där totalt 13 281 personer

examinerats under perioden 1977/78 1997/98. Därefter kommer gruppen

elektronik/elektroteknik där 11 777 personer examinerats under

motsvarande period. De flesta kvinnor finns, inte oväntat, inom ämnena

systemvetenskap/informatik. Manliga IT-studenter söker sig främst till

elektronik/elektroteknik.

Diagram 17

Källa: SCB

Högskoleverket framhåller i rapporten Högskoleutbildade tillgång och

efterfrågan, Omvärldsanalys för Högskolan, Arbetsrapport nr 9, att

statistiska uppföljningsdata har för grova klassificeringar för att kunna

fånga den utveckling och förnyelse som sker inom högskolan vad gäller

utbildning inom IT området. En rad nya programutbildningar har

tillkommit, såväl inom det tekniska som det tvärvetenskapliga området.

Vidare konstateras att antagningen till IT utbildningar har ökat kraftigt.

Höstterminen 1999 antogs 10 755 studenter till programutbildningar

inom IT. Detta antal kan jämföras med det antal antagna som NUTEK

beräknat till 6 597 läsåret 1996/97 i rapporten Utbildning och

arbetsmarknad för IT-specialister (R1998:16).

Generell användarkompetens

Uppgifterna nedan om datoranvändning efter facklig tillhörighet bygger

på LO-rapporten Datoranvändningen ökar men stora grupper står

fortfarande helt utanför, 1999. Studien bygger på intervjuer utförda

under år 1998 av SCB inom ramen för SCB:s undersökning av

levnadsförhållanden.

Av de anställda använder 40 procent dator både i arbetet och hemmet,

se tabell 3 nedan. 24 procent av de anställda uppger dock att de använder

dator varken i arbetet eller i hemmet. Denna grupp kan därmed

förmodligen antas ha bristande kompetens när det gäller IT-användning.

Bland den sistnämnda gruppen är det, sett till facklig tillhörighet, LO-

medlemmar som utgör den grupp som har flest icke-användare.

41 procent av LO-medlemmarna saknar datorerfarenhet. Sådan avsaknad

av datorerfarenhet är drygt fem gånger vanligare bland medlemmar i LO

än bland medlemmar i TCO och SACO.

Att varken använda dator på jobbet eller i hemmet är ungefär tio

gånger vanligare bland LO:s kvinnor än bland de manliga tjänstemännen.

Tabell 3

Datoranvändning uppdelat på facktillhörighet och kön, 1998

LO

(kvinnor,män)

TCO

(kvinnor, män)

SACO

(kvinnor, män)

Alla anställda

Använder

dator i arbetet

och i hemmet

18 (14, 21)

 59 (50, 71)

71 (64, 78)

40

Använder

dator i arbetet

men ej i

hemmet

16 (15, 17)

25 (29, 20)

16 (19, 13)

19

Använder ej

dator i arbetet

men i hemmet

25 (26, 25)

9 (12, 4)

5 (6, 5)

17

Använder

dator varken i

arbetet eller i

hemmet

41 (45, 37)

7 (9, 5)

8 (11, 4)

24

Summa

100

100

100

100

Källa: LO

LO:s studie visar vidare att ungefär hälften av Kommunals medlemmar,

var tredje medlem i Handels och var fjärde medlem i Metall helt saknar

datorerfarenhet. Bland privatanställda tjänstemän finns det enligt

rapporten knappt några alls som är i den situationen. En möjlig slutsats

av dessa skillnader i erfarenhet av datoranvändning är att det råder

väsentliga skillnader i IT-kompetens bland dessa grupper.

Näringslivet

Företagens IT-användning

NUTEK har i en undersökning av flexibla arbetsorganisationer ställt

frågor om företagens IT-användning. En enkät skickades till 5 700

arbetsställen och svarsfrekvensen var drygt 50 procent. Med arbetsställe

menas verksamhet på en specifik adress, till skillnad från företag som

kan bestå av flera arbetsställen, dvs. ha verksamhet på flera olika

adresser.

NUTEK:s undersökning visar att 66 procent av arbetsställena använde

datorer och datakommunikation för informationshantering år 1997.

Fördelningen på olika sektorer visas i tabell 4. Samtliga arbetsställen

verksamma inom FoU använder IT. Inom databehandlingsverksamhet,

post- och telekommunikation, finansförmedling och kunskapsintensiv

industri använder minst 80 procent av arbetsställena IT.

Tabell 4

Andelen arbetsställen inom respektive sektor som använder IT, 1997

Sektor

Procent

Tillverkning

65

Kunskapsintensiv industri

80

Kapitalintensiv industri

71

Arbetsintensiv industri

57

Kapitalintensiv övrig industri

20

Bygg

42

Handel

62

Kommunikation

67

Landtransport

61

Post- och telekommunikation

88

Företagstjänster

90

Finansförmedling etc

83

Databehandlingsverksamhetsamhet etc

95

Fastighetsverksamhet etc

61

FoU

100

Andra service företag

65

Totalt

66

Källa: Flex-2 databasen, NUTEK

IT-användningen ökar med ökad storlek på arbetsstället (tabell 5). Så gott

som samtliga företag med fler än 250 anställda använder datorer och

datakommunikation för informationshantering, jämfört med drygt

vartannat arbetsställe med mellan 5 9 sysselsatta.

Tabell 5

Andelen arbetsställen inom respektive storleksklass som använde IT, 1997

Storleksklass, antal sysselsatta

Procent

5 9

57

10 19

63

20 49

76

50 249

90

Över 250

96

Totalt

66

Källa: Flex-2 databasen, NUTEK.

NUTEK undersökte också förekomsten av internt och externt

informations- eller kunskapsutbyte med hjälp av nätverk, databaser,

Internet och elektroniska konferenser. Med internt utbyte avses kontakter

inom samma arbetsställe. I det externa informations- och

kunskapsutbytet ingår kontakter med andra arbetsställen, företag, kunder,

leverantörer m.fl. Som framgår av tabell 6 är Internet/e-post det

vanligaste verktyget för intern kommunikation. Som förväntat ökar

användningen av Internet och e-post för intern kommunikation med

storleken på arbetsstället. För användningen av nätverk och

gemensamma databaser är storlekssambandet omvänt, ju större

arbetsställe desto mindre används dessa verktyg för den interna

kommunikationen.

Tabell 6

Andelen arbetsställen, av totalt antal IT-användande arbetsställen inom

respektive

storleksklass, där det förekommer ett internt informations- eller kunskapsutbyte

 med

hjälp av nätverk, gemensamma databaser etc., 1997

Internt inom arbetsstället

Storleksklass

Nätverk/

Gemensamma

databaser

E-post/Internet

Elektroniska

konferenser

20 49

22

43

6

50 249

21

54

6

250 eller fler

14

68

9

Total

21

48

6

Källa: Flex-2 databasen, NUTEK.

Som framgår av tabell 7 är Internet och e-post det dominerande

verktygen även för extern kommunikation. Användandet av elektroniska

konferenser ökar med storlek, hela 25 procent av arbetsställen med mer

än 250 anställda använder detta för extern kommunikation. Varken

nyttjandet av Internet/e-post eller nätverk/gemensamma databaser

uppvisar någon klar tendens att variera med storlek.

Tabell 7

Andelen arbetsställen, av totalt antal IT-användande arbetsställen inom

respektive

storleksklass, där det förekommer ett externt informations- eller kunskapsutbyte

 med

hjälp av nätverk, gemensamma databaser etc., 1997

Externt med andra arbetsställen, företag, kunder m.fl.

Storleksklass

Nätverk/

Gemensamma

databaser

E-post/ Internet

Elektroniska

konferenser

20 49

7

63

10

50 249

5

70

14

250 eller fler

5

66

25

Total

6

66

12

Källa: Flex-2 databasen, NUTEK.

För de små arbetsställena finns ingen uppdelning av hur informations-

eller kunskapsutbytet sker. Frågan avser nätverk, e-post eller Internet

sammanslaget. Däremot visar resultatet om utbytet sker internt inom

arbetsstället, med andra arbetsställen eller med andra företag, kunder

leverantörer etc. Så många som 64 procent av arbetsställena med 5 19

anställda använder IT för externt informations- eller kunskapsutbyte, och

44 procent för intern kommunikation inom arbetsstället (tabell 8).

Tabell 8

Andelen arbetsställen, av totalt antal arbetsställen inom respektive

storleksklass, där

det förekommer informations- eller kunskapsutbyte med hjälp av nätverk, e-post

eller

Internet.

Storleksklass

Internt inom

arbetsstället

Med andra

arbetsställen

Med andra företag,

kunder mfl.

5 9

42

32

67

10 19

46

36

60

Total

44

34

64

Källa: Flex-2 databasen, NUTEK.

En färsk undersökning från Grant Thornton Management visar att

andelen svenska företag som använder Internet, e-post och har hemsida

är klart högre än i övriga EU-genomsnittet. Rapporten är baserad på

intervjuer med 7 500 små- och medelstora företag, där det visar sig att

hela 94 procent av de svenska företagen har e-post, jämfört med

85 procent för övriga EU (se diagram 18). När det gäller andel företag

som har försett mer än 75 procent av slutanvändarna med datorer, är

denna siffra hela 47 procent i Sverige, jämfört med 28 procent i övriga

EU. Andelen företag som är uppkopplade mot Internet är hela 93 procent

i Sverige, jämfört med EU-genomsnittet på 84 procent. Slutligen har 58

procent av de svenska företagen en hemsida, jämfört med 31 procent för

övriga Europa.

Diagram 18

Källa: TELDOK

Företagen i de nordiska länderna är betydligt datortätare än EU-

genomsnittet. Enligt IDC var datorpenetrationen bland nordiska företag

1999 0,85 per anställd (diagram 19). Detta utgör en ökning på drygt

18 procent jämfört med 1998, när antalet var 0,72. Detta är betydligt

högre än det europeiska genomsnittet, som var 0,6 datorer per anställd

1999.

Diagram 19

Källa: IDC

IT-sektorn

IT-sektorns omfattning är inte given utan varierar med olika definitioner.

I denna bilaga används två olika definitioner av IT-sektorn, dels OECD:s

definition och dels NUTEK:s och SCB:s definition som redovisas i

publikationen Elektronikindustri och IT-relaterade tjänsteföretag. De

båda definitionerna är snarlika och inbegriper elektronikindustri och IT-

relaterade tjänsteföretag. Definitionerna skiljer sig åt vad gäller

elektronikindustrin enbart i fråga om tillverkning av tråd och kabel som

ingår i OECD:s definition. I NUTEK:s och SCB:s definition av de IT-

relaterade tjänsteföretagen ingår parti- och detaljhandel, teletjänstföretag,

viss uppdragsverksamhet (t.ex. datakonsulter) samt vissa forsknings- och

utvecklingsföretag. Här skiljer sig definitionerna mer åt. I OECD:s

definition ingår t.ex. inte detaljhandel. I antal anställda och

förädlingsvärde är dock skillnaden mellan de båda definitionerna liten .

IT-sektorns betydelse för svensk ekonomi blir allt större,

Förädlingsvärdet som andel av BNP har ökat från 4,9 procent till 1993

till 7,4 procent 1997, enligt OECD:s definition (diagram 20). De IT-

relaterade tjänsteföretagens andel av IT-sektorns förädlingsvärde var

1997 67 procent. Dess andel har dock minskat sedan 1993 som en följd

av elektronikindustrins snabbare tillväxttakt.

Diagram 20

Källa: SCB

Andelen sysselsatta i IT-sektorn enligt OECD:s definition var år 1999

6,2 procent av totalt antal sysselsatta, jämfört med 4,9 procent år 1993

(diagram 21). Den genomsnittliga årliga ökningen av antal anställda

under perioden var 4,2 procent. Den största tillväxten i sysselsättning

återfinns i elektronikindustrin, med en genomsnittlig årlig ökning på

4,9 procent under perioden.

Det finns tecken på att flaskhalsproblem kan uppstå inom expansiva

delar av näringslivet. IT-sektorn, och framförallt datakonsultbranschen,

har expanderat kraftigt under 1990 talet. Det är därför särskilt intressant

att studera lönebilden för arbetskraften i denna sektor. En studie av

NUTEK (Lönebilden för IT-specialister 1996) visar att inkomstnivåerna i

genomsnitt är högre för samtliga IT-specialister jämfört med

referensgrupperna. En IT-specialist har enligt NUTEK en inkomst som är

12 22 procent högre än respektive kontrollgrupp. IT-specialister i

Stockholmsområdet har ca. 10 procent högre inkomst än i övriga landet.

IT-specialister, dvs. personer med IT-utbildning eller självlärda inom

branschen, får högre lön jämfört med andra yrkesgrupper. Detta är ett

uttryck för att det råder brist på kunnigt folk inom IT-branschen. Denna

brist på IT-specialister är hämmande för utvecklingen av branschen och

på sikt kan det vara skadligt för hela näringslivet, enligt rapporten.

Diagram 21

Källa: SCB Centrala företags- och arbetsställeregister (CFAR)

Diagram 22 visar hur export och import av elektronikprodukter som

andel av total export respektive import av varor och tjänster har

utvecklats under perioden 1975 1997. Under denna tid har

elektronikindustrins exportandel fördubblats från 8 till 16 procent.

Importandelen har relativt sett ökat något mer, från 6,5 till 15,5 procent.

Ökningstakten i exportandelen har dock sedan 1994 varit betydligt högre

än ökningstakten i importandelen.

Diagram 22

Källa: Elektronikindustri och IT-relaterade tjänsteföretag i Sverige 1999, NUTEK

 och SCB

Under perioden 1975 1997 har handelsnettot avseende elektronik-

produkter varierat kraftigt (se diagram 23), men uppvisat ett kraftigt

överskott sedan 1995. Överskottet blev år 1997 25 miljarder kronor.

Handelsöverskottet förklaras av ett kraftigt överskott i handeln med

kommunikationsutrustning, 55 miljarder 1997.

Diagram 23

Källa: Elektronikindustri och IT-relaterade tjänsteföretag i Sverige 1999, NUTEK

 och SCB

Av diagram 24 framgår att Sverige 1997 var OECD:s fjärde största

exportör av kommunikationsutrustning, med nästan 10 procent av

OECD-ländernas totala export. Sveriges andel av OECD:s export av

kommunikationsutrustning är betydligt större än andelen av den totala

exporten av varor och tjänster, vilket illustrerar Sveriges starka

konkurrenskraft inom denna bransch.

Diagram 24

Källa: OECD

Av diagram 25 framgår att OECD-ländernas export av mjukvaror

domineras av USA och Irland, som svarar för mer än 60 procent av

exporten 1997. Sverige kommer först på tionde plats som exportör av

mjukvaror med en andel på drygt en procent. Detta är betydligt lägre än

Sveriges andel av OECD-ländernas totala export som var två procent

1997.

Diagram 25

Källa: OECD

USA, tätt följt av Japan, var enligt Information Technology Outlook

världens största producent av hårdvaror 1997 (diagram 26). Om man

sätter produktionsvärdet av IT-varor i relation till BNP utmärker sig

Irland och Sydkorea som största producenter. Sverige hamnar på femte

plats, med en produktion som andel av BNP på 4,1 procent. Detta är

högre än USA:s andel, som är 3,4 procent.

Diagram 26

Källa: Information Technology Outlook och Statistisk årsbok 2000

Elektronisk handel

Användningen av Internet i kommersiella syften har tagit rejäl fart på

1990 talet. Resultaten från olika undersökningar varierar mycket, men de

har alla gemensamt att de visar på en starkt ökande handel över Internet.

Enligt IDC svarade handel mellan företag för 61 procent av den

svenska e-handelns omsättning 1998. Enligt samma källa hade Sverige,

Danmark och Finland betydligt högre omsättning per capita än

genomsnittet i Västeuropa när det gäller elektronisk handel mellan

företag (diagram 27).

Diagram 27

Källa: Danish IT Pictures

NUTEK:s Flex 2-studie visar att av arbetsställen i Sverige som använder

IT var det 32 procent som handlade elektroniskt 1997 (tabell 9). Det är

vanligare att arbetsställena använder elektronisk handel för inköp än att

de själva erbjuder elektronisk försäljning eller distribution av produkter.

Detta bekräftar att elektronisk handel mellan företag är betydligt

vanligare än detaljhandelsförsäljning över Internet

Tabell 9

Andelen av IT-användande arbetsställen som använde elektronisk handel 1997

Användning av elektronisk handel

Procent

Ja, för inköp av tjänster eller produkter

24

Ja för försäljning/distribution av

tjänster eller produkter

8

Nej

66

Källa: Flex-2 databasen, NUTEK.

Enligt analysföretaget Datamonitor är Sverige är det land med högsta

tillväxtstakten av investeringar för på elektronisk-handel från företag till

företag i Europa. Den årliga tillväxten för perioden 1997 2001

uppskattas till 170 procent (diagram 28). Tyskland och Storbritannien

fortsätter att vara de ledande länderna på detta marknadssegment.

Diagram 28

Källa: TELDOK

Det finns således mycket som tyder på en explosionsartad ökning av

Internethandeln i världen, men i dagsläget är den totala Internethandelns

omfattning förhållandevis liten. Handelns utredningsinstitut (HUI) gjorde

nyligen en mätning av detaljhandelns försäljning på Internet för tredje

kvartalet 1999. Då stod Internethandeln för 1,1 procent av detaljhandelns

omsättning vilket på årsbasis motsvarar 3,5 miljarder kronor. Främst är

det postorderföretagen som utnyttjar e-handel, 93 procent hade enligt

HUI försäljning på Internet (se diagram 29). Av varuhus och

stormarknader var det 13 procent som även hade försäljning via Internet,

medan 5 procent av detaljhandelns butiker också säljer via Internet.

Diagram 29

Källa: TELDOK

En färsk rapport (februari 2000) från The Boston Consulting Group,

 The race for online riches , bekräftar bilden av Sverige som ett

föregångsland inom elektronisk handel. Enligt denna rapport omsatte den

svenska elektroniska detaljhandeln 1999 0,7 procent av den totala

detaljhandeln, vilket placerar Sverige som tvåa i världen efter USA, som

ligger på 1,2 procent. I Europa är genomsnittssiffran 0,2 procent. Detta

placerar Sverige på fjärde plats i Europa när det gäller e-handelns totala

omsättning i detaljhandeln, efter stora länder som Tyskland,

Storbritannien och Frankrike (diagram 30). Den svenska e-handelns

tillväxt var enligt samma rapport 145 procent 1999, lägre än den totala

tillväxten i Europa som uppskattas till mer än 200 procent.

Diagram 30

Källa: The Boston Consulting Group

Ytterligare en bekräftelse på Sveriges relativt framstående position inom

elektronisk-handel ges av Danish IT-pictures. Av befolkningen i Finland

och Sverige handlade 2,9 procent över Internet någon gång under 1998. I

Danmark var andelen lägre, 1,6 procent (diagram 31). För Västeuropa

som helhet var andelen 1,2 procent.

Diagram 31

Källa: Danish IT-pictures

Diagram 32 visar vad svenskarna handlar på Internet. Det är musik,

böcker och programvara som i Sverige säljs mest över Internet. Detta

enligt en undersökning av Intelligence Web Survey. Det är köp som

ligger betydligt över 1000 kronor som dominerar, medan köp under

100 kronor knappast förekommer.

Diagram 32

Källa: TELDOK

Källförteckning

Diagram

1 5

SIKA (Statens Institut för KommunikationsAnalys)/SCB,

kommunikationsundersökningen 1998 (KOM98)

6

Statskontorets undersökning våren 1998 av datorinnehav och

Internetanvändning

7

Danish IT-pictures, Ministry of Research and Information

Technology, May 1999

8 11

SIKA, KOM98

12

TELDOK:s årsbok 2000, TELDOK rapport 130, red.[REDACTED_EFTERNAMN], G-

M, Stockholm 1999

13

NUA Internet Surveys, februari 2000, www.nua.ie/surveys/

how_many_online/index.html

14

Morgan Stanley Dean Witter, The European Internet Report,

June 1999, www.msdw.com/techresearch/index.html

15 17

SCB på uppdrag av Näringsdepartementet, statistik över IT-

utbildade läsåren 1977/78-1997/98, egen bearbetning

18

TELDOK:s Årsbok 2000, TELDOK rapport 130, red.[REDACTED_EFTERNAMN], G-

M, Stockholm 1999

19

IDC Nordic, pressmeddelande 1999-06-03,

www.idc.se/pages/content/press/news.asp?id=109

20

SCB, Företagsstatistiken

21

SCB, Centrala företags- och arbetställeregistret (CFAR)

22 23

Elektronikindustri och IT-relaterade tjänsteföretag i Sverige

1999, NUTEK-rapport 1999:15, NUTEK och SCB 1999

24 25

OECD, FTS database, maj 1999

26

OECD, Information Technology Outlook 2000 och SCB,

Statistisk Årsbok 2000

27

Danish IT-pictures, Ministry of Research and Information

Technology, May 1999

28 29

TELDOK:s Årsbok 2000, TELDOK rapport 130, red.[REDACTED_EFTERNAMN], G-

M, Stockholm 1999

30

The Boston Consulting Group, The Race for Online Riches: E-

retailing in Europe, February 2000

31

Danish IT-pictures, Ministry of Research and Information

Technology, May 1999

32

TELDOK:s Årsbok 2000, TELDOK rapport 130, red.[REDACTED_EFTERNAMN], G-

M, Stockholm 1999

Tabell

1 2

Statskontorets undersökning våren 1998 av datorinnehav och

Internetanvändning

3

LO, Löne- och välfärdsenheten, Datoranvändningen ökar

men stora grupper står fortfarande helt utanför, november

1999

4-9

NUTEK, Flex-2 databasen

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 28 mars 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden,Winberg,
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Björn[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:86 Ett informationssamhälle

för alla.

1 Rådets rekommendation av den 24 september 1998 om utvecklingen av

konkurrenskraften hos den europeiska industrin för audiovisuella tjänster och

informationstjänster genom främjande av nationella system för att uppnå en

jämförbar och

effektiv skyddsnivå för minderåriga och för den mänskliga värdigheten

(98/560/EG) (EGT

L 270, 7.10.1998, s.48, Celex 31998X0560).

2 Europaparlamentets och rådets beslut nr 276/1999/EG (EGT L 33, 6.2.1999, s.1,

Celex

31999D0276) av den 25 januari 1999 om antagande av en flerårig handlingsplan på

gemenskapsnivå för att främja en säkrare användning av Internet genom att

bekämpa

olagligt och skadligt innehåll på globala nät.

 NUTEKs viktigaste slutsats i en rapport den 30 april 1997 om offentlig

upphandling var

att några statliga åtgärder inte var nödvändiga på detta område .

 MPEG, Motion Picture Experts Group, representerar utvecklingen av en

uppsättning av

standarder för kodning av audiovisuell information som musik, video och film.

 Omfattar protokoll bl.a. för tillämpningar, transport av data, nätövervakning

och

adressering.

 Kategori 5-kabel är en standardiserad flertrådig kopparkabel (tvinnande par)

för

fastighetsnät eller liknande.

 Se Elektronikindustri och IT-relaterade tjänsteföretag i Sverige 1999 (NUTEK R

1999:15) för en detaljerad beskrivning av branscher som ingår i de båda

definitionerna.

Prop. 1999/2000:86

7

1

9

273

Prop. 1999/2000:86

80

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 1

215

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 2

218

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 3

219

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 4

221

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 5

223

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 6

224

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 7

225

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 8

226

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 9

227

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 10

231

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 11

244

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 12

271

273

Prop. 1999/2000:86

Bilaga 13

272

273

Prop. 1999/2000:86

273

273