Regeringens proposition

1999/2000:59

Avgiftssystemet i rättshjälpslagen

Prop.

1999/2000:59

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 10 februari 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Den som får rättshjälp skall som regel betala en rättshjälpsavgift.

Avgiften består av en viss andel av kostnaderna för rättshjälpsbiträdet.

Hur stor andelen är beror på rättshjälpstagarens ekonomiska situation.

Det finns sex olika avgiftsintervaller, från två procent av kostnaderna för

rättshjälpsbiträdet upp till fyrtio procent.

Regeringen föreslår att systemet för beräkning av rättshjälpsavgift

skall bli förmånligare för dem som beviljas rättshjälp. Detta skall

åstadkommas genom en justering av de gränsvärden som gäller för

beräkning av rättshjälpsavgiften. Förslaget innebär att fler personer

kommer att hamna i ett lägre intervall och därmed få en lägre

rättshjälpsavgift.

 Vidare föreslås en mindre justering som innebär att den som har

lämnat rådgivning har rätt till ersättning från staten i samtliga fall där

nedsättning av rådgivningsavgiften har skett.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1996:1619) 4

3 Ärendet och dess beredning 6

4 Bakgrund 6

5 Domstolsverkets redovisning 7

6 Förändringar avseende det ekonomiska underlaget 9

7 Rätt till ersättning av allmänna medel för lämnad rådgivning 13

8 Ekonomiska konsekvenser 13

9 Författningskommentar 14

Bilaga 1 Promemorians lagförslag 15

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

 promemorian 17

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 februari 2000 18

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i rättshjälpslagen (1996:1619).

2 Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen

(1996:1619)

Härigenom föreskrivs att 5 och 23 §§ rättshjälpslagen (1996:1619)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

Den som har lämnat rådgivning

har rätt till skälig ersättning av

allmänna medel för de kostnader

för tolk och översättning som

rådgivningen kan ha krävt. Om

rådgivning har skett mot nedsatt

avgift enligt 4 § andra stycket, kan

den som har lämnat rådgivning få

ersättning av allmänna medel.

Den som har lämnat rådgivning

har rätt till skälig ersättning av

allmänna medel för de kostnader

för tolk och översättning som

rådgivningen kan ha krävt. Om

rådgivning har skett mot nedsatt

avgift enligt 4 § andra och tredje

styckena, kan den som har lämnat

rådgivning få ersättning av

allmänna medel.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare bestämmelser om ersättning enligt första stycket.

23 §

Den som har beviljats rättshjälp skall betala en rättshjälpsavgift som

bestäms med hänsyn till kostnaderna för rättshjälpsbiträdet och den

rättssökandes ekonomiska underlag enligt 38 §.

Rättshjälpsavgiften, som aldrig får överstiga kostnaderna för

rättshjälpsbiträdet, utgör

1. två procent av kostnaderna

om det ekonomiska underlaget inte

överstiger 20 000 kr,

1. två procent av kostnaderna

om det ekonomiska underlaget inte

överstiger 50 000 kr,

2. fem procent av kostnaderna,

dock minst 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

20 000 men inte 40 000 kr,

2. fem procent av kostnaderna,

dock minst 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

50 000 men inte 100 000 kr,

3. tio procent av kostnaderna,

dock minst 1 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

40 000 men inte 80 000 kr,

3. tio procent av kostnaderna,

dock minst 1 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

100 000 men inte 120 000 kr,

4. tjugo procent av kostnaderna,

dock minst 1 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

80 000 men inte 120 000 kr,

4. tjugo procent av kostnaderna,

dock minst 1 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

120 000 men inte 150 000 kr,

5. trettio procent av kostnaderna,

dock minst 2 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

120 000 men inte 160 000 kr,

5. trettio procent av kostnaderna,

dock minst 2 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

150 000 men inte 200 000 kr,

6. fyrtio procent av kostnaderna,

dock minst 5 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

160 000 kr.

6. fyrtio procent av kostnaderna,

dock minst 5 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

200 000 kr.

Avgift för rådgivning utöver en timme skall avräknas från den lägsta

avgift som anges i andra stycket 2 6.

Är den rättssökande underårig får det beslutas att någon rättshjälps-

avgift inte skall betalas, om sökandens ekonomiska förhållanden ger

anledning till det.

Avgiften för dödsbo som beviljas rättshjälp bestäms efter vad som är

skäligt med hänsyn till dödsboets och dödsbodelägarnas ekonomiska

förhållanden. Om rättshjälp övergår till ett dödsbo beräknas

rättshjälpsavgiften med ledning av den avlidnes ekonomiska underlag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000. Den nya bestämmelsen i 5 §

första stycket tillämpas på beslut om nedsättning av rådgivningsavgift

som meddelats från och med den 1 april 1999.

3 Ärendet och dess beredning

I mars 1998 gav regeringen Domstolsverket i uppdrag att ta fram

beräkningar för fastställande av gränsen för det ekonomiska underlag

som enligt 6 § rättshjälpslagen (1996:1619) gäller för beviljande av

rättshjälp. I uppdraget ingick också att undersöka behovet av justeringar i

avgiftssystemet. Under uppdragets genomförande skulle samråd ske med

Rättshjälpsmyndigheten, Riksförsäkringsverket, Socialstyrelsen och

Sveriges advokatsamfund.

Domstolsverket presenterade i juni 1998 promemorian Gräns för

ekonomiskt underlag enligt 6 § rättshjälpslagen (1996:1619) m.m., i

vilken en del av uppdraget redovisades. Promemorian låg till grund för

ändringar i 4, 6, 23, 24 och 38 §§ rättshjälpslagen (1996:1619) som

trädde i kraft den 1 april 1999 (prop. 1998/99:10, bet. 1998/99:JuU6,

rskr. 1998/99:132, SFS 1999:63). Ändringarna innebar bl.a. att

inkomstgränsen för rätt till rättshjälp höjdes från 210 000 kr till 260 000

kr och att reglerna avseende underåriga rättssökande ändrades.

Domstolsverket redovisade den resterande delen av uppdraget i

november 1998 och maj 1999 och lämnade förslag till ändringar

avseende avgiftssystemet. Dessa två redovisningar har arbetats samman i

en promemoria, vars lagförslag finns intaget i bilaga 1. Förslaget innebär

att de gränsvärden som gäller för beräkning av rättshjälpsavgift justeras.

Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remiss-

instanserna finns i bilaga 2. Domstolsverkets redovisningar, pro-

memorian och remissyttrandena finns tillgängliga i Justitie-

departementet (dnr 98/3876).

Efter remisstidens utgång har det tillkommit ytterligare ett lagförslag,

se avsnitt 7. Förslaget innebär en mindre justering av en bestämmelse och

är närmast av rättelsekaraktär avseende de ändringar som trädde i kraft

den 1 april 1999. Det kräver därför ingen ytterligare beredning.

Lagförslagen, som alltså endast innebär ändringar av de gränsvärden som

gäller för beräkning av rättshjälpsavgift samt en ändring av närmast

rättelsekaraktär, är inte heller av sådan beskaffenhet att de kräver

Lagrådets granskning.

4 Bakgrund

Den 1 december 1997 trädde en ny rättshjälpslag i kraft. Den nya lagen

innebar en hel del nyheter i förhållande till tidigare rättshjälpssystem.

Rättshjälpen har bl.a. gjorts subsidiär i förhållande till rättsskyddet i

privata försäkringar, vilket innebär att rättshjälp inte beviljas den som har

en rättsskyddsförsäkring som täcker den angelägenhet för vilken

rättshjälp sökts. Som regel kan inte heller den som borde haft en sådan

försäkring få rättshjälp om det inte finns särskilda skäl. Vidare har ett

nytt avgiftssystem införts som bygger på att rättshjälpstagarna

fortlöpande bör bidra till kostnaderna för rättshjälpen. Vissa ändringar

har som nämnts i föregående avsnitt gjorts sedan den nya lagen trädde i

kraft, bl.a. av inkomstgränsen för rätt till rättshjälp.

Rättshjälpsavgiften beräknas som en viss procentuell andel av

ersättningen till rättshjälpsbiträdet. Systemet innehåller sex avgiftsnivåer.

Den rättssökandes ekonomiska situation är avgörande för vilken

procentuell andel av kostnaderna som denne skall betala. Avgiften skall

betalas till biträdet allt eftersom kostnaderna uppstår.

I förarbetena till rättshjälpslagen (prop. 1996/97:9 s. 159 f.) sägs att det

finns flera skäl till att den rättssökande bör betala en avgift för

rättshjälpen. Framför allt medverkar avgiften till att hålla rättshjälps-

kostnaderna på en rimlig nivå och att ge parterna en likvärdig

processekonomisk situation. Ett avgiftssystem bör vidare vara utformat

så att rättshjälpstagaren blir medveten om vilka kostnader som uppstår i

ärendet och göra denne intresserad av att hålla dessa kostnader nere på

samma sätt som den som själv betalar sina kostnader. Om

rättshjälpstagaren betalar samma avgift oavsett vilka kostnader som

uppstår får han eller hon inte något sådant intresse. Avgifterna får dock

inte sättas så högt att de innebär ett hinder för människor att ta till vara

sin rätt. Ett av syftena med det nya avgiftssystemet är alltså att den

rättssökande skall bli kostnadsmedveten. Avgiftssystemet konstruerades

därför på det sättet att den rättssökande alltid skall bidra med åtminstone

någon del av kostnaderna.

Sedan rättshjälpslagens tillkomst har den genomsnittliga löneökningen

i Sverige varit cirka nio procent. Många rättssökande har därigenom

passerat den tidigare gränsen för rätt till rättshjälp vilket var en av

orsakerna till att gränsen nyligen justerades uppåt (prop. 1998/99:10, bet.

1998/99:JuU6, rskr 1998/99:132). Många rättssökande har också passerat

en gräns till ett högre avgiftsintervall och får därmed en högre avgift än

tidigare.

Den senaste tidens löneökningar var alltså ett av skälen till den tidigare

ändringen i rättshjälpslagen. Den ändringen samt skälen för denna

medför att det finns anledning att överväga om även de olika

intervallerna för rättshjälpsavgift bör justeras.

5 Domstolsverkets redovisning

Som tidigare nämnts har Domstolsverket haft i uppdrag att undersöka

behovet av justeringar i avgiftssystemet. För att få ett underlag för denna

undersökning har Domstolsverket tagit fram statistik för att belysa det

typiska rättshjälpsärendet. Den statistik som Domstolsverket har

undersökt omfattar samtliga av Rättshjälpsmyndigheten beviljade

ärenden enligt den nya rättshjälpslagen under perioden den 1 december

1997 31 januari 1999 och samtliga under perioden slutreglerade ärenden,

i vilka rättshjälp antingen har beviljats av Rättshjälpsmyndigheten eller

av domstol. Statistik från domstolarna om det antal beslut där rättshjälp

har beviljats finns inte att tillgå. En första utgångspunkt för

Domstolsverket har varit att det inte finns några skillnader vad beträffar

ekonomiska förhållanden mellan en rättssökande som ansöker om

rättshjälp vid Rättshjälpsmyndigheten eller vid domstol. Vidare har

Domstolsverket haft som utgångspunkt att ärenden enligt den nya

rättshjälpslagen som redan har slutreglerats, s.k. korta ärenden, med

hänsyn till sin korta omloppstid har kostat förhållandevis lite.

Enligt statistiken från Rättshjälpsmyndigheten fördelar sig antalet

beviljade ärenden i olika intervaller under perioden den 1 december

1997 31 januari 1999 enligt följande.

Ekonomiskt

underlag i kronor

Antalet beviljade

ärenden

0 20 000

340

20 000 40 000

193

40 000 80 000

355

80 000 120 000

313

120 000 160 000

237

160 000 210 000

155

Med hjälp av uppgifterna i tabellen har Domstolsverket räknat ut

medianrättshjälpstagarens ekonomiska underlag och konstaterat att

medianunderlaget ligger i intervallet 40 000 80 000 kr. Av detta följer att

medianrättshjälpstagaren betalar en avgift om tio procent för sin

rättshjälp.

Domstolsverket har också undersökt frekvensen av olika rättsliga

angelägenheter i olika inkomstintervaller. Av statistiken framgår att

familjeärenden är den klart dominerande ärendetypen. Även när det

gäller rättsliga angelägenheter som inte hänförs till familjeärenden är det

framförallt schismer inom en familj som ligger till grund för behovet av

rättsligt bistånd, då verkställighet av domar som rör vårdnads- och

umgängesfrågor dominerar i övrigt. Angelägenheter som rör arbetsrätt

förekommer också tämligen frekvent. Dessa tvister förekommer dock

endast i försumbar utsträckning i de lägsta inkomstskikten, medan de blir

mer vanliga i de högre inkomstklasserna.

Genomsnittskostnaden för ett rättshjälpsärende enligt 1972 års

rättshjälpslag har av Domstolsverket beräknats uppgå till cirka 30 000 kr.

Domstolsverket har funnit att det inte finns någon anledning att anta att

denna kostnad skulle bli en annan vid en beräkning enligt den nya

rättshjälpslagen. Vad gäller kostnaderna visar inte statistiken att det är

någon större skillnad mellan olika avgiftsintervaller eller mellan olika

måltyper. Den tidsperiod som är möjlig att studera är emellertid kort och

Domstolsverket kommer därför att fortlöpande följa kostnadsutveck-

lingen.

Domstolsverket har under uppdragets genomförande samrått med

Rättshjälpsmyndigheten, Riksförsäkringsverket, Socialstyrelsen och

Sveriges advokatsamfund. De synpunkter som Sveriges advokatsamfund

och Socialstyrelsen har framfört i detta sammanhang behandlas i avsnitt

6.

6 Förändringar avseende det ekonomiska

underlaget

Regeringens förslag:Rättshjälpsavgifterna sänks genom att

gränsvärdena höjs i samtliga sex intervaller.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissutfallet är överlag positivt. Samtliga

remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Sveriges advokatsamfund anser dock att avgifterna är för höga även om

förslaget genomförs, att det bör finnas möjlighet att helt befria en

rättssökande från att betala avgift samt att i de fall rättshjälpsavgift skall

betalas avgiften för rådgivning även för den första timmen bör avräknas

från rättshjälpsavgiften. Några tingsrätter ifrågasätter motiveringen av

förslaget. Riksrevisionsverket menar att de ekonomiska konsekvenserna

inte är fullständigt utredda och att någon rimlighetsbedömning av

eventuella ekonomiska konsekvenser därför inte kan göras.

Skälen för regeringens förslag: Den som beviljas rättshjälp skall

betala en rättshjälpsavgift vilken utgör en viss procentuell andel av

ersättningen till rättshjälpsbiträdet. Avgörande för vilken procentuell

andel som skall betalas är den rättssökandes ekonomiska situation det

ekonomiska underlaget. Beräkningen av detta underlag görs med

utgångspunkt i den rättssökandes årsinkomst och med beaktande av

underhållsskyldighet, förmögenhet och skuldsättning. Den procentsats

som skall betalas i rättshjälpsavgift och den för varje intervall lägsta

avgiften redovisas i nedanstående tabell.

Ekonomisk underlag

Procentsats

Lägsta avgift

0 20 000

 2

20 000 40 000

 5

500

40 000 80 000

10

1 000

80 000 120 000

20

1 500

120 000 160 000

30

2 000

160 000 260 000

40

5 000

Som framgår av tabellen är gränsvärdena för det ekonomiska underlaget

uttryckta i fasta krontalsintervaller. I förarbetena till rättshjälpslagen

(prop. 1996/97:9 s. 110 f.) anförde regeringen att bestämmelserna skulle

bli mer lättillgängliga om de gränsvärden som anges i lagen uttrycktes i

siffror i stället för att, såsom tidigare, uttryckas i förhållande till

basbeloppet. Vidare angavs att det självfallet måste bevakas att beloppen

justeras om penningvärdets förändringar eller andra faktorer skulle ge

skäl för detta.

Genom en lagändring den 1 april 1999 höjdes inkomstgränsen för rätt

till rättshjälp från 210 000 kr till 260 000 kr. Som skäl för denna höjning

angav regeringen (prop. 1998/99:10 s. 9 f.) dels att den s.k. skiktgränsen i

skatterättsliga sammanhang kommit att överstiga inkomstgränsen, dels

att den genomsnittliga inkomstökningen de senaste två åren uppgått till

2,5 3 procent per år, vilket innebar att färre människor kunde komma

ifråga för rättshjälp än då rättshjälpslagen beslutades.

Eftersom de tidigare avgiftsgränserna fastställdes med utgångspunkt

från det tidigare gällande gränsvärdet för rätt till rättshjälp finns det

anledning att se över om även avgiftsgränserna bör justeras. Något

underlag för en sådan justering fanns dock inte vid tidpunkten för

ändringen av gränsvärdet. Domstolsverket har nu (se avsnitt 5) tagit fram

ett underlag som bl.a. innehåller förslag till justeringar och en

redovisning av konsekvenserna av dessa.

Sedan rättshjälpslagens tillkomst har den genomsnittliga löneökningen

i Sverige varit cirka nio procent. Som några tingsrätter påpekar är det inte

självklart att en genomsnittlig inkomstökning alltid bör medföra att

avgiftsgränserna justeras. Det är å andra sidan inte heller rimligt att

generella löneökningar innebär att alla får högre rättshjälpsavgift, dvs. att

rättshjälpstagarna som kollektiv bidrar med en allt större del av

kostnaderna.

De senaste årens löneökningar har inneburit att många rättssökande

passerat den tidigare gränsen för rätt till rättshjälp vilket var en av

orsakerna till att den gränsen justerades förra året. Många rättssökande

har också passerat en gräns till ett högre avgiftsintervall och får därmed

en högre avgift än tidigare. Höjningen av inkomstgränsen för rätt till

rättshjälp har medfört att de olika avgiftsintervallerna inte längre är så väl

avpassade i förhållande till den gränsen. För att skapa bättre

överrensstämmelse mellan intervallerna och inkomstgränsen bör enligt

regeringens mening en höjning av avgiftsgränserna ske. Vidare är det

viktigt att de personer som har de sämsta ekonomiska förutsättningarna

inte får för höga avgifter. För att åstadkomma lättnader för dessa

personer bör, såsom Domstolsverket föreslagit, intervallernas omfång

justeras så att fler personer kommer i de lägre intervallerna.

Enligt regeringens uppfattning bör intervallerna höjas med ungefär den

procentsats, cirka nio procent, som låg till grund för höjningen våren

1999 av inkomstgränsen för rätt till rättshjälp från 210 000 till 260 000

kr. Ändringarna bör gälla samtliga intervaller på sätt som framgår av

nedanstående tabell.

Ekonomiskt underlag

Procentsats

Lägsta avgift

0 50 000

 2

50 000 100 000

 5

500

100 000 120 000

10

1 000

120 000 150 000

20

1 500

150 000 200 000

30

2 000

200 000 260 000

40

5 000

Regeringens förslag innebär alltså att rättshjälpsavgifterna blir lägre än

tidigare. Följande tabell ger exempel på vilken rättshjälpsavgift som skall

betalas vid olika rättshjälpskostnader.

Ekonomiskt

underlag i

kronor

Rättshjälpsavgift vid olika rättshjälps-

kostnader

10 000

30 000

60 000

100 000

0 50 000

 200

 600

 1 200

 2 000

50 000 100 000

 500

 1 500

 3 000

 5 000

100 000 120 000

 1 000

 3 000

 6 000

 10 000

120 000 150 000

 2 000

 6 000

 12 000

 20 000

150000 200 000

 3 000

 9 000

 18 000

 30 000

200 000 260 000

 5 000

 12 000

 24 000

 40 000

För medianrättshjälpstagaren (40 000 80 000 kr) innebär regeringens

förslag en halvering av rättshjälpskostnaderna. Det innebär att

medianrättshjälpstagaren får betala 3 000 kr plus rådgivningsavgift om

kostnaderna för rättshjälpsbiträdet blir 60 000 kr eller 5 000 kr plus

rådgivningsavgift om kostnaderna för rättshjälpsbiträdet blir 100 000 kr.

Det bör i det här sammanhanget påpekas att ett ärende där kostnaderna

uppgår till så stora belopp som regel har pågått en längre tid samt att de

är relativt sällsynta. Dessutom betalas avgiften löpande under den tid

som ärendet pågår, som regel en gång i kvartalet (se 25 § rättshjälpslagen

samt DVFS 1997:12). För de som har det sämst ställt innebär förslaget

således att de får betala 1 200 kr plus rådgivningsavgift om kostnaderna

för rättshjälpsbiträdet uppgår till 60 000 kr eller 2 000 kr plus

rådgivningsavgift om biträdeskostnaderna uppgår till 100 000 kr. Om ett

ärende där biträdeskostnaderna uppgår till 100 000 kr pågått under

exempelvis ett år medför detta att rättshjälpstagaren får betala rätts-

hjälpsavgift med ett belopp som stannar vid 500 kr i kvartalet.

Sveriges advokatsamfund anser att avgiftsystemet även efter de

justeringar som har föreslagits föranleder betydande tröskeleffekter

eftersom den procentuella avgiften höjs med tio procent i varje intervall.

Regeringen är medveten om att avgiftssystemet, som angetts ovan, i

vissa fall kan medföra tröskeleffekter. De effekter som kan inträffa om

en person hamnar strax över en gräns i stället för under kan i några fall

bli relativt stora, i vart fall i kostsamma ärenden för de som ligger inom

de högre inkomstintervallerna. I de lägre intervallerna blir effekten

betydligt mindre, räknat i kronor. Det är dock ofrånkomligt att vissa

tröskeleffekter uppstår i ett system som bygger på fasta

krontalsintervaller. Dessa effekter är ingen nyhet utan behandlades redan

i förarbetena till den nya rättshjälpslagen (se prop. 1996/97:9 s. 162). Där

anfördes att en lämplig avvägning mellan risken för tröskeleffekter å ena

sidan och systemets begriplighet och effektivitet å andra sidan enligt

regeringens mening var ett avgiftssystem med sex nivåer. Något skäl att

ändra den bedömning som då gjordes finns inte.

Sveriges advokatsamfund och Socialstyrelsen har såväl till

Domstolsverket som i sina remissvar anfört att det bör finnas en

möjlighet att sätta ned rättshjälps- och rådgivningsavgiften till noll kr

även för andra än underåriga.

Med anledning av dessa synpunkter har Domstolsverket under upp-

dragets genomförande även sett på frågan om nedsättning av

rådgivningsavgiften. Enligt 4 § andra stycket rättshjälpslagen får

nedsättning av rådgivningsavgiften ske till hälften om den rättssökandes

ekonomi ger anledning till det. Domstolsverket har enligt 4 och 5 §§

rättshjälpsförordningen (1997:404) bemyndigats att lämna närmare

föreskrifter om rådgivning och har i DVFS 1997:11 föreskrivit att

nedsättning får ske om den som får rådgivning har ett ekonomiskt

underlag som inte överstiger 50 000 kr. Bistånd enligt socialtjänstlagen

(1980:620) kan som högst antas motsvara en inkomst om 75 000 kr per

år. De personer som erhåller sådant bistånd tillhör således intervallet

50 000 75 000 kr och får därmed betala hela rådgivningsavgiften.

Domstolsverket överväger om gränsen för nedsättning bör höjas till

75 000 kr.

Vad gäller frågan om total befrielse från skyldighet att betala

rättshjälps- och rådgivningsavgift ställer sig regeringen tveksam till en

sådan ordning. En viktig faktor i det nya rättshjälpssystemet är att låta

den rättssökande bidra till kostnaderna för att på så sätt göra denne mer

kostnadsmedveten. Självfallet får avgifterna inte hindra den enskilde från

att kunna ta tillvara sin rätt. Emellertid innebär, som redogjorts för ovan,

de nu föreslagna justeringarna av avgiftsintervallerna att rättshjälps-

avgifterna sänks. Regeringen anser inte att det finns anledning till

ytterligare sänkningar.

Enligt 23 § tredje stycket rättshjälpslagen kan den som har betalat för

mer än en timmes rådgivning få avräkna kostnaderna för den andra

timmen från den lägsta avgift som anges i andra stycket 2 6. Sveriges

advokatsamfund anser att avräkning bör kunna ske av hela

rådgivningsavgiften.

Som framgår av bestämmelsen kan möjligheten till avdrag för

rådgivningsavgift endast komma i fråga när den rättssökande skall betala

rättshjälpsavgift enligt den s.k. minimiavgiftsregeln (se även prop.

1996/97:9 s. 107). Således finns det ingen möjlighet till avräkning i de

fall då rättshjälpsavgiften utgör en procentuell andel av biträdeskost-

naderna. Enligt regeringens mening skulle en sådan avräkningsmöjlighet

inom ett avgiftssystem som bygger på procentuella andelar få oönskade

konsekvenser. De inledande rättshjälpskostnaderna skulle i princip bli

gratis, vilket skulle motverka intentionerna med att skapa ett ökat

kostnadsmedvetande hos rättshjälpstagaren. Rådgivningsavgiften får

därför ses som en första grundavgift som är lika för alla utom för de som

har det sämst ekonomiskt ställt. I sammanhanget kan dessutom anmärkas

att rådgivningsavgiften uppgår till samma eller lägre belopp än den

grundavgift som den rättssökande betalade enligt den gamla rätts-

hjälpslagen (1972:429). För de sämst ställda grupperna finns, som ovan

nämnts, även möjlighet att få rådgivningsavgiften nedsatt. Sammantaget

är det regeringens uppfattning att den nuvarande ordningen där avräkning

endast kan ske i de s.k. minimiavgiftsfallen bör bibehållas. Då

minimiavgifterna är förhållandevis låga finns det inte heller tillräckliga

skäl att tillåta avräkning av rådgivningsavgiften i större utsträckning av

vad som nu medges.

Under våren kommer en utvärdering av den nya rättshjälpslagen att

påbörjas. Inom ramen för denna utvärdering kommer bl.a. avgifts-

systemet och dess konsekvenser att närmare analyseras. När denna analys

är klar kommer regeringen att göra de ytterligare överväganden som en

sådan analys kan föranleda.

7 Rätt till ersättning av allmänna medel för

lämnad rådgivning

Regeringens förslag: Den som har lämnat rådgivning skall ha rätt till

ersättning såväl vid nedsättning av rådgivningsavgiften till hälften som

vid befrielse från sådan avgift.

Skälen för regeringens förslag: Den 1 april 1999 fick 4 §

rättshjälpslagen ett nytt tredje stycke som innebär att en underårig

rättssökandes rådgivningsavgift får sättas ned till noll, om sökandens

ekonomiska förhållanden ger anledning till det.

Av 5 § andra meningen rättshjälpslagen följer att om rådgivning har

skett mot nedsatt avgift enligt 4 § andra stycket kan den som har lämnat

rådgivning få ersättning av allmänna medel. På grund av förbiseende

kom denna bestämmelse inte att utvidgas till att även omfatta sådana fall

som regleras i det nya tredje stycket i 4 §. Regeringen föreslår därför att

bestämmelsen nu ändras i detta avseende.

8 Ekonomiska konsekvenser

Höjningen av intervallgränserna torde leda till att rättshjälpskostnaderna

ökar med någon eller ett par miljoner kronor. Då denna kostnadsökning

ryms inom rättshjälpsanslaget behöver några extra resurser inte tillföras.

Vid sådant förhållande krävs inte på detta stadium någon ytterligare

utredning om de ekonomiska konsekvenserna.

I samband med lagändringen våren 1999, varigenom en underårig

rättssökande helt kan befrias från att betala rådgivningsavgift, konstate-

rade regeringen att det endast var fråga om mycket begränsade kostnads-

ökningar och att rättshjälpsanslaget därför inte behövde tillföras några

nya resurser (prop. 1998/99:10 s. 16). De extra kostnader som kan följa

på förslaget att låta rådgivare få ersättning från staten även i dessa fall

var alltså förutsedda redan i det tidigare lagstiftningsarbetet och ryms

således inom rättshjälpsanslaget.

9 Författningskommentar

5 §

Paragrafen har justerats så att den som har lämnat rådgivning har rätt till

ersättning från staten i samtliga fall där nedsättning av

rådgivningsavgiften har skett. Således omfattas nu även de fall då

rådgivningsavgiften enligt 4 § tredje stycket har satts ned till noll kronor.

23 §

De föreslagna ändringarna innebär att gränsvärdena höjs i samtliga sex

intervaller.

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1996:1619)

Härigenom föreskrivs att 23 § rättshjälpslagen (1996:1619) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 §

Den som har beviljats rättshjälp skall betala en rättshjälpsavgift som

bestäms med hänsyn till kostnaderna för rättshjälpsbiträdet och den

rättssökandes ekonomiska underlag enligt 38 §.

Rättshjälpsavgiften, som aldrig får överstiga kostnaderna för

rättshjälpsbiträdet, utgör

1. två procent av kostnaderna

om det ekonomiska underlaget inte

överstiger 20 000 kr,

1. två procent av kostnaderna

om det ekonomiska underlaget inte

överstiger 50 000 kr,

2. fem procent av kostnaderna,

dock minst 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

20 000 men inte 40 000 kr,

2. fem procent av kostnaderna,

dock minst 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

50 000 men inte 100 000 kr,

3. tio procent av kostnaderna,

dock minst 1 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

40 000 men inte 80 000 kr,

3. tio procent av kostnaderna.

dock minst 1 000 kr om det

ekonomiska underlaget överstiger

100 000 men inte 120 000 kr,

4. tjugo procent av kostnaderna,

dock minst 1 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

80 000 men inte 120 000 kr,

4. tjugo procent av kostnaderna,

dock minst 1 500 kr om det

ekonomiska underlaget överstiger

120 000 men inte 150 000 kr,

5. trettio procent av kostnaderna,

dock minst 2 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

120 000 men inte 160 000 kr,

5. trettio procent av kostnaderna,

dock minst 2 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

150 000 men inte 200 000 kr,

6. fyrtio procent av kostnaderna,

dock minst 5 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

160 000 kr.

6. fyrtio procent av kostnaderna,

dock minst 5 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

200 000 kr.

Avgift för rådgivning utöver en timme skall avräknas från den lägsta

avgift som anges i andra stycket 2 6.

Är den rättssökande underårig får det beslutas att någon

rättshjälpssavgift inte skall betalas, om sökandens ekonomiska

förhållanden ger anledning till det.

Avgiften för dödsbo som beviljas rättshjälp bestäms efter vad som är

skäligt med hänsyn till dödsboets och dödsbodelägarnas ekonomiska

förhållanden. Om rättshjälp övergår till ett dödsbo beräknas

rättshjälpsavgiften med ledning av den avlidnes ekonomiska underlag.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

promemorian

Remissyttranden har avgetts av Riksdagens ombudsmän, Svea hovrätt,

Huddinge tingsrätt, Norrtälje tingsrätt, Malmö tingsrätt, Luleå tingsrätt,

Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Jönköpings län, Rättshjälps-

myndigheten, Rättshjälpsnämnden, Riksåklagaren, Socialstyrelsen,

Riksrevisionsverket, Riksförsäkringsverket (avstår), Kommunförbundet

(avstår), Sveriges domareförbund, Sveriges advokatsamfund, TCO

(avstår), LO, Sammanslutningen för Sveriges Juridiska Byråer.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 februari 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:59 Avgiftssystemet i

rättshjälpslagen.

 Senaste lydelse 1999:63.

 Senaste lydelse 1996:1619.

Prop. 1999/2000:59

16

1

Prop. 1999/2000:59

Prop. 1999/2000:59

Bilaga 1

Prop. 1999/2000:59

Bilaga 1

Prop. 1999/2000:59

Prop. 1999/2000:59

Bilaga 2

Prop. 1999/2000:59

14

Prop. 1999/2000:59

18