Regeringens proposition

1998/99:134

Vissa alkoholfrågor, m.m.

Prop.

1998/99:134

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 3 juni 1999

Lena Hjelm-Wallén

 Lars Engqvist

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att kravet i alkohollagen (1994:1738) på tillstånd för

partihandel med spritdrycker, vin och starköl tas bort och ersätts med en

koppling

till vissa begrepp i lagen (1994:1564) om alkoholskatt. Vissa följdändringar

före-

slås bl.a. på grund härav i lagen om alkoholskatt, liksom i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt och lagen (1994:1776) om skatt på energi. I propositionen föreslås

också att detaljhandelsbolaget skall ges en viss begränsad importrätt och att

inför-

sel av spritdrycker, vin och starköl i form av gåvoförsändelser skall tillåtas

under

vissa förutsättningar. Vidare föreslås att det skall vara straffbart att bl.a.

förvärva

sprit eller spritdryck som är olovligt tillverkad.

I propositionen lämnas också förslag till vissa förändringar vad avser de sär-

skilda bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker. Bestämmelserna i

lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker

arbetas in i alkohollagen. En särskild bestämmelse förs in i alkohollagen om att

alkoholreklam inte får rikta sig särskilt till barn och ungdomar och inte heller

 får

skildra sådana personer. Det nu gällande gåvoförbudet i alkohollagen förs till

de

särskilda bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker. I propositionen

lämnas vidare förslag till en viss förändring av tillsynsansvaret över

efterlevnaden

av de särskilda bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker.

I propositionen lämnar regeringen också förslag avseende finansieringen av

Alkoholinspektionen. Vidare lägger regeringen fram förslag till riktlinjer för

detaljhandelsbolagets öppethållande och för det Oberoende alkoholsamarbetet

OAS.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738) 6

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1961:181) om för

säljning av teknisk sprit m.m. 17

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 19

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt 20

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi 21

2.6 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450) 22

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 23

2.8 Förslag till lag om ändring i radio- och TV-lagen

(1996:844) 24

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkohol

varor, tobaksvaror och mineraloljeprodukter 25

3 Ärendet och dess beredning 27

4 Svensk alkoholpolitik 28

4.1 Kort historik 28

4.2 Alkoholpolitikens principer 31

4.3 Alkoholfria situationer 39

5 Utvecklingen av alkoholkonsumtionen i Sverige 42

6 Nuvarande ordning 55

6.1 Grunddragen i alkohollagen 55

6.2 Marknadsföring av alkoholdrycker 62

6.3 Kvalitetskontroll av alkoholdrycker 63

6.4 Beskattning av alkoholdrycker 63

6.4.1 Allmänt 63

6.4.2 Cirkulationsdirektivet 65

6.4.3 Den svenska regleringen 68

6.5 Teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat 71

7 EU och EG-rätten 73

7.1 Allmänt 73

7.2 EG-rätten och dess betydelse i nationell rättstillämpning 73

7.3 Principen om fri rörlighet för varor 75

7.4 EG-domstolens dom i Franzén-målet 77

7.5 Den formella underrättelsen av den 5 maj 1998 80

8 Behov av förändringar 83

9 Partihandel, tillverkning och införsel av spritdrycker, vin och

starköl 89

9.1 Rätten att tillverka och bedriva partihandel 89

9.2 Yrkesmässig införsel av och partihandel med

spritdrycker, vin och starköl 96

9.3 Tillsynsavgifter för tillverkare 103

9.4 Systembolagets importrätt 104

9.5 Distansförsäljning av spritdrycker, vin och starköl 105

9.6 Gåvoförsändelse av spritdrycker, vin och starköl 107

10 Illegal alkoholhantering 113

11 Alkoholreklam 117

11.1 Gällande reglering av alkoholreklamen 117

11.1.1 Alkoholreklamlagen 117

11.1.2 Alkohollagen 122

11.1.3 Marknadsföringslagen 123

11.1.4 Radio- och TV-lagen 125

11.1.5 Konsumentverkets riktlinjer 128

11.1.6 Näringslivets egenåtgärder m.m. 131

11.2 Vissa ändringar vad avser de särskilda bestämmel

serna om alkoholreklam 134

11.3 Tillsyn och sanktioner 139

12 Detaljhandelsmonopolet 142

12.1 Förbättrad service för Systembolagets kunder 142

12.2 Alkoholsortimentsnämnden och statens avtal med

Systembolaget 148

13 Oberoende Alkoholsamarbetet 151

13.1 Bakgrund 151

13.2 OAS framtid 154

14 Myndighetsstrukturen på alkohol-och narkotikaområdet, m.m. 159

14.1 Bakgrund 159

14.2 Inriktningen för en ny myndighetsstruktur 163

14.3 Alkohol- och drogforskning 168

14.4 Samarbetet med frivilliga organisationer på alkohol-

och drogområdet 170

14.5 Nationella ledningsgruppen för alkohol- och narko-

tikaförebyggande insatser 171

15 Ekonomiska konsekvenser, m.m. 173

16 Författningskommentar 175

16.1 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738) 175

16.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m. 185

16.3 Förslaget till lag om ändring i lagen(1994:1563) om

tobaksskatt 185

16.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt 186

16.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi 186

16.6 Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450) 186

16.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 186

16.8 Förslaget till lag om ändring i radio- och TV-lagen

(1996:844) 187

16.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkohol

varor, tobaksvaror och mineraloljeprodukter 187

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet (SOU 1998:8) Alkohol

reklam Marknadsföring av alkoholdrycker och System

bolagets produkturval 188

Bilaga 2 Alkoholreklamutredningens lagförslag 191

Bilaga 3 Sammanfattning av OAS-kommitténs (SOU 1998:154)

förslag 199

Bilaga 4 Sammanfattning av Statskontorets (1998:22) rapport 200

Bilaga 5 Sammanfattning av delbetänkandet (SOU 1998:156)

Alkoholpolitikens medel införsel av och partihandel

med spritdrycker, vin och starköl 205

Bilaga 6 Alkoholutredningens lagförslag 211

Bilaga 7 Undersökning om införandet av lördagsöppna butiker 222

Bilaga 8 Lagrådsremissens lagförslag 228

Bilaga 9 Lagrådets yttrande 249

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 juni 1999 252

Rättsdatablad 253

1

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738),

2. lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit

m.m.,

3. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

4. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

5. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi,

6. lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450),

7. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter

vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen

8. lag om ändring i radio- och TV-lagen (1996:844),

9. lag om ändring i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av

transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineralolje-

produkter,

 dels godkänner

10. vad regeringen föreslår om finansieringen av Alkoholinspektionen

(avsnitt 9.3),

 dels godkänner de föreslagna riktlinjerna för

11. detaljhandelsbolagets öppethållande (avsnitt 12.1),

12. Oberoende alkoholsamarbetet OAS (avsnitt 13.2).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738)

Härigenom föreskrivs i fråga om alkohollagen (1994:1738)

dels att 3 kap. 5 §, 4 kap. 3 § och 5 kap. 4 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 1 §, 3 kap. 7 §, 4 kap. 1, 2 och 5 8 §§, 5 kap. 1 §, 6 kap.

5 §, 7 kap. 1 3 och 18 §§, 8 kap. 1 och 4 §§, 9 kap. 2 §, 10 kap. 1 och

9 §§ och 12 kap. 8 a § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 7 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det närmast före 4 kap. 8 § skall införas en ny rubrik av föl-

jande lydelse,

dels att det i lagen skall införas sju nya paragrafer, 4 kap. 9 13 §§,

7 kap. 22 § och 8 kap. 1 a §, samt närmast före den nya 7 kap. 22 § en ny

rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Denna lag gäller tillverkning

och införsel av alkoholdrycker och

handel med sådana varor. Lagen

gäller också tillverkning av sprit.

Denna lag gäller tillverkning,

marknadsföring och införsel av

alkoholdrycker och handel med

sådana varor. Lagen gäller också

tillverkning av sprit.

Bestämmelser om införsel och försäljning av teknisk sprit finns i lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.

Föreskrifter om marknadsföring

av alkoholdrycker finns, förutom i

denna lag, även i lagen

(1978:763) med vissa bestämmel-

ser om marknadsföring av alko-

holdrycker.

3 kap.

7 §

Den som är underårig eller som

har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken får inte bedriva för-

säljning av alkoholdrycker.

Den som inte har fyllt 20 år el-

ler som har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

bedriva försäljning av alko-

holdrycker.

4 kap.

1 §

Partihandel med spritdrycker,

vin eller starköl får bedrivas en-

dast av den som har meddelats till-

stånd (partihandelstillstånd). Den

som har tillverkningstillstånd som

avser spritdrycker, vin eller

starköl skall anses ha partihan-

delstillstånd i fråga om motsva-

rande varor.

Partihandel med spritdrycker,

vin eller starköl får bedrivas en-

dast av den som har godkänts som

upplagshavare eller registrerats

som varumottagare för sådana

varor enligt 9 eller 12 § lagen

(1994:1564) om alkoholskatt. Av

detta följer att rätten till partihan-

del endast avser den dryck som

omfattas av godkännandet som

upplagshavare eller registreringen

som varumottagare enligt be-

stämmelserna i lagen om alkohol-

skatt.

Utöver vad som anges i första

stycket får partihandel med sprit-

drycker, vin och starköl bedrivas

av detaljhandelsbolaget i enlighet

med vad som anges i 5 kap. 1 §

tredje stycket.

2 §

Spritdrycker, vin och starköl får

föras in till landet endast av den

som har tillverknings eller parti-

handelstillstånd avseende sådana

varor.

Spritdrycker, vin och starköl får

föras in till landet endast av den

som enligt 1 § första stycket är be-

rättigad att bedriva partihandel

med sådana varor samt av detalj-

handelsbolaget för att kunna full-

göra den skyldighet som anges i

5 kap. 5 §.

Utöver vad som anges i första stycket får spritdrycker, vin och starköl

föras in

1. av den som har rätt till tullfrihet enligt 4 § lagen (1994:1547) om

tullfrihet m.m.,

2. av resande som har fyllt 20 år eller person, som utför arbete på

transportmedel och som har uppnått nämnda ålder, för eget eller famil-

jens bruk eller som gåva till närstående för dennes eller dennes familjs

personliga bruk,

3. som proviant på fartyg eller luftfartyg enligt särskilda bestämmelser,

4. av en enskild person eller i yrkesmässig befordran för en enskild

person som har fyllt 20 år och som flyttar till Sverige, om dryckerna är

avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk,

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en en-

skild person som har fyllt 20 år

och som har förvärvat dryckerna

genom arv eller testamente, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk,

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en en-

skild person som har fyllt 20 år

och som har förvärvat dryckerna

genom arv eller testamente, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk, och

6. av den som godkänts som

upplagshavare enligt 9 § lagen

(1994:1564) om alkoholskatt och

som bedriver verksamhet i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker, och

7. av den som registrerats som

varumottagare enligt 12 § lagen

om alkoholskatt och som har till-

stånd enligt lagen (1999:000) om

proviantering av fartyg och luft-

fartyg.

6. som enstaka gåvoförsändelse

under yrkesmässig befordran från

en enskild person i ett annat land

till en enskild person i Sverige,

som har fyllt 20 år, om dryckerna

är avsedda för dennes eller dennes

familjs personliga bruk.

Spritdrycker, vin och starköl som medförs som proviant på järnvägståg

i internationell trafik, får föras in i den utsträckning som krävs för serve-

ring av passagerare under tågets färd inom landet.

5 §

Den som är berättigad att be-

driva partihandel får sälja varorna

till detaljhandelsbolaget, till den

som har tillverknings- eller parti-

handelstillstånd för motsvarande

varor och till den som har medde-

lats serveringstillstånd för sådana

varor. Tillståndshavaren får också

exportera varorna eller sälja dem

till den som fått sådant särskilt till-

stånd till inköp av varorna som av-

ses i 4 §. Försäljning får även ske

till den som bedriver verksamhet i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker och

till den som har tillstånd enligt

lagen (1999:000) om proviantering

av fartyg och luftfartyg.

Den som är berättigad att be-

driva partihandel får sälja varorna

till detaljhandelsbolaget, till annan

som är berättigad att bedriva par-

tihandel med motsvarande varor

och till den som har meddelats

serveringstillstånd för sådana

varor. Den som är berättigad att

bedriva partihandel får också

exportera varorna eller sälja dem

till den som fått sådant särskilt till-

stånd till inköp av varorna som

avses i 4 §. Försäljning får även

ske till den som har tillstånd enligt

lagen (1999:000) om proviantering

av fartyg och luftfartyg.

Endast den som är berättigad att bedriva partihandel får omförpacka

eller buteljera varorna.

6 §

Överlåts rörelse vari ingår verk-

samhet som är tillståndspliktig en-

ligt denna lag, får överlåtaren sälja

sitt lager av spritdrycker, vin eller

starköl till sin efterträdare, om

denne har beviljats tillstånd som

gäller för verksamheten.

Överlåts rörelse vari ingår verk-

samhet som är tillståndspliktig en-

ligt denna lag eller för vilken det

krävs godkännande eller registre-

ring som anges i 1 § första stycket,

får överlåtaren sälja sitt lager av

spritdrycker, vin eller starköl till

sin efterträdare, om denne har be-

viljats tillstånd som gäller för

verksamheten eller, i fråga om

partihandel, är berättigad att be-

driva verksamheten.

Konkursbo eller dödsbo får utan

hinder av bestämmelserna i denna

lag sälja spritdrycker, vin eller

starköl till den som har tillverk-

nings- eller partihandelstillstånd

för sådana drycker eller till detalj-

handelsbolaget. Motsvarande gäl-

ler då en tillståndspliktig verksam-

het måste avvecklas till följd av att

tillståndet återkallats eller att andra

tvingande skäl föreligger.

Konkursbo eller dödsbo får utan

hinder av bestämmelserna i denna

lag sälja spritdrycker, vin eller

starköl till den som är berättigad

att bedriva partihandel med så-

dana drycker eller till detaljhan-

delsbolaget. Motsvarande gäller då

en verksamhet måste avvecklas till

följd av att tillståndet eller god-

kännande eller registrering som

avses i 1 § första stycket åter-

kallats eller att det finns andra

tvingande skäl.

Bestämmelserna i första och andra styckena gäller i tillämpliga delar

även i fråga om öl.

7 §

Vid partihandel med spritdrycker, vin och starköl är säljaren skyldig att

förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller köpa in varan.

Vid varje partihandelsställe

skall, om innehavaren inte är en-

skild person som själv förestår

verksamheten, finnas en för upp-

giften lämplig person som har till-

syn över försäljningen (förestån-

dare).

Särskilda bestämmelser för mark-

nadsföring

8 §

Den som är berättigad att be-

driva partihandel med sprit-

drycker, vin eller starköl ansvarar

för att distributionen av varorna

sker under betryggande former.

Detta gäller också om någon

utomstående anlitas för distribu-

tionen.

Tillståndshavare som avses i

första stycket och som låter im-

portera varor som anges där har

från och med att varorna kommit

in i landet motsvarande ansvar för

distributionen av dem.

Närmare föreskrifter om distri-

bution av spritdrycker, vin och

starköl meddelas av regeringen

eller, efter regeringens bemyn-

digande, Alkoholinspektionen.

Vid marknadsföring av alko-

holdrycker till konsumenter skall

särskild måttfullhet iakttas.

Reklam- eller annan marknads-

föringsåtgärd som är påträngande

eller uppsökande eller som upp-

manar till bruk av alkohol får inte

företas.

Marknadsföring får inte rikta

sig särskilt till eller skildra barn

och ungdomar.

9 §

Den som tillverkar, säljer eller

förmedlar försäljning av alko-

holdrycker får i sin rörelse lämna

sådana drycker som gåva endast i

form av varuprov.

Vid marknadsföring av tjänster

eller vid försäljning av andra

varor än alkoholdrycker får så-

dana drycker inte lämnas som

gåva.

10 §

Vid marknadsföring av alko-

holdrycker till konsumenter får

inte användas kommersiella

annonser i ljudradio- eller TV-

program. Detta gäller även för så-

dana TV-sändningar över satellit

som omfattas av radio- och TV-

lagen (1996:844).

11 §

Vid marknadsföring av sprit-

drycker, vin eller starköl till kon-

sumenter får inte användas kom-

mersiella annonser i periodiska

skrifter eller andra skrifter på

vilka tryckfrihetsförordningen är

tillämplig och som med avseeende

på ordningen för utgivningen är

jämförbara med periodiska skrif-

ter. Detta gäller dock inte i fråga

om skrifter som tillhandahålls en-

dast på försäljningsställen för så-

dana drycker.

12 §

En handling som strider mot

8-11 §§ skall vid tillämpningen av

4, 14 och 19 §§ marknadsförings-

lagen (1995:450) anses vara otill-

börlig mot konsumenter och, i fall

som avses i 9 §, även mot

näringsidkare. En handling som

strider mot 10 § kan medföra

marknadsstörningsavgift enligt

bestämmelserna i 22 28 §§ mark-

nadsföringslagen.

13 §

Regeringen får med avseende på

främmande stat bestämma att föl-

jande skall gälla.

Vid marknadsföring av alko-

holdrycker är det förbjudet att an-

vända oriktiga eller vilseledande

ursprungsbeteckningar, genom

vilka dryckerna direkt eller in-

direkt anges vara frambragta eller

tillverkade i den främmande staten

eller i en region eller ort i den

främmande staten. Detta gäller

även om det äkta ursprunget anges

eller om beteckningen används

bara i översättning eller åtföljs av

uttryck som art , sort , typ ,

 kopia eller liknande uttryck.

En handling som strider mot

andra stycket skall vid tillämp-

ning av marknadsföringslagen

(1995:450) anses vara otillbörlig

mot konsumenter och närings-

idkare.

5 kap.

1 §

För detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl skall det finnas ett

särskilt för ändamålet bildat aktiebolag (detaljhandelsbolaget), som staten

äger.

Detaljhandelsbolaget får inte

importera, exportera eller tillverka

drycker som anges i första stycket.

Detaljhandelsbolaget får inte

exportera eller tillverka drycker

som anges i första stycket. Detalj-

handelsbolaget får importera sådana

drycker endast för att kunna fullgöra

den skyldighet som anges i 5 §.

Detaljhandelsbolaget får, om det

har partihandelstillstånd, bedriva

försäljning till dem som har serve-

ringstillstånd.

Detaljhandelsbolaget får inte

bedriva annan partihandel än för-

säljning till dem som har serve-

ringstillstånd.

Bestämmelser om detaljhandelsbolagets verksamhet och drift samt om

särskild kontroll från statens sida skall tas in i ett avtal som upprättas

mellan staten och bolaget.

6 kap.

5 §

Den som har serveringstillstånd

får köpa spritdrycker, vin och

starköl som behövs för rörelsen

endast av någon som har parti-

handelstillstånd för varan.

Den som har serveringstillstånd

får köpa spritdrycker, vin och

starköl som behövs för rörelsen

endast av någon som är berättigad

att bedriva partihandel med varan

eller av detaljhandelsbolaget.

7 kap.

Tillverkningstillstånd,

partihandelstillstånd och

inköpstillstånd

Tillverkningstillstånd och

inköpstillstånd

1 §

Tillverkningstillstånd, partihan-

delstillstånd och inköpstillstånd

får meddelas endast den som visar

att han med hänsyn till sina per-

sonliga och ekonomiska förhållan-

den och omständigheterna i övrigt

är lämplig att utöva verksamheten.

Sökanden skall också visa att han

har tillfredsställande lagringsmöj-

ligheter.

Tillverkningstillstånd och in-

köpstillstånd får meddelas endast

den som visar att han med hänsyn

till sina personliga och ekono-

miska förhållanden och omstän-

digheterna i övrigt är lämplig att

utöva verksamheten. Sökanden

skall också visa att han har till-

fredsställande lagringsmöjligheter.

Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är

laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna.

Tillståndsmyndigheten får om det finns särskilda skäl begränsa till-

ståndets giltighet till viss tid. Myndigheten får också meddela de villkor

som behövs, i samband med beslutet om tillstånd eller senare under till-

ståndstiden.

2 §

Tillverkningstillstånd kan gälla

sprit, spritdrycker, vin, starköl och

öl eller avse en eller flera av dessa

varor. Partihandelstillstånd och

inköpstillstånd kan gälla sprit-

drycker, vin och starköl eller avse

en eller två av dessa drycker.

Tillverkningstillstånd kan gälla

sprit, spritdrycker, vin, starköl och

öl eller avse en eller flera av dessa

varor. Inköpstillstånd kan gälla

spritdrycker, vin och starköl eller

avse en eller två av dessa drycker.

3 §

Tillverknings-, partihandels-

och inköpstillstånd meddelas av

Alkoholinspektionen. Ansökan om

tillstånd skall göras skriftligen.

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Alkoholinspektio-

nen meddelar närmare föreskrifter

om vilken utredning som sökanden

skall ge in.

Tillverkningstillstånd och in-

köpstillstånd meddelas av Alko-

holinspektionen. Ansökan om till-

stånd skall göras skriftligen. Rege-

ringen eller, efter regeringens be-

myndigande, Alkoholinspektionen

meddelar närmare föreskrifter om

vilken utredning som sökanden

skall ge in.

18 §

Alkoholinspektionen skall åter-

kalla tillverknings-, partihandels-

eller inköpstillstånd om

1. tillståndet inte längre utnytt-

jas,

2. tillståndshavaren inte följer de

för tillståndet gällande bestämmel-

serna i denna lag eller föreskrifter

eller villkor meddelade med stöd

av denna lag, eller

3. de förutsättningar som gäller

för meddelande av tillståndet inte

längre föreligger.

Alkoholinspektionen skall åter-

kalla tillverkningstillstånd eller

inköpstillstånd om

1. tillståndet inte längre utnytt-

jas,

2. tillståndshavaren inte följer de

för tillståndet gällande bestämmel-

serna i denna lag eller föreskrifter

eller villkor meddelade med stöd

av denna lag, eller

3. de förutsättningar som gäller

för meddelande av tillståndet inte

längre föreligger.

Underrättelseskyldighet m.m.

22 §

En kommun som fattat beslut i

ärende enligt denna lag skall

sända en kopia av beslutet till

Alkoholinspektionen samt den

länsstyrelse och polismyndighet

som berörs av beslutet. Avser be-

slutet de särskilda bestämmelserna

för marknadsföring skall en kopia

av beslutet sändas också till

Konsumentverket.

En kommun skall utfärda bevis

om tillstånd som kommunen har

meddelat. Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, Alko-

holinspektionen meddelar närmare

föreskrifter om vilka uppgifter ett

sådant bevis skall innehålla.

8 kap.

1 §

Alkoholinspektionen utövar

central tillsyn över efterlevnaden

av denna lag och kan meddela

allmänna råd till vägledning för

tillämpningen av lagen.

Alkoholinspektionen utövar,

med den begränsning som följer

av 1 a §, central tillsyn över efter-

levnaden av denna lag och kan

meddela allmänna råd till vägled-

ning för tillämpningen av lagen.

Länsstyrelsen utövar tillsyn inom länet. Länsstyrelsen skall också bi-

träda kommunerna med råd i deras verksamhet.

Den omedelbara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om

servering av spritdrycker, vin och starköl utövas av kommunen och av

polismyndigheten. Kommunen och polismyndigheten utövar också till-

syn över servering av och detaljhandel med öl.

1 a §

För tillsyn över efterlevnaden av

bestämmelserna för marknads-

föring i 4 kap. 8 11 och 13 §§

finns särskilda regler i mark-

nadsföringslagen (1995:450). Till-

synen över efterlevnaden av be-

stämmelserna i 4 kap. 8 11 §§

gentemot den som har serverings-

tillstånd får, i fråga om mark-

nadsföring på serveringsställen,

utövas också av kommunen. För

kommunens tillsyn gäller inte 4

kap. 12 §.

Beskattningsmyndigheten (Skatte-

myndigheten i Gävle) utövar tillsyn

över efterlevnaden av bestämmel-

serna i 4 kap. 5 §. Beskattningsmyn-

digheten får uppdra åt Skattemyn-

digheten i Stockholm, Skatte-

myndigheten i Göteborg eller

Skattemyndigheten i Malmö att

utöva tillsyn i dess ställe.

4 §

Om en tillsynsmyndighet begär det skall en tillståndshavare lämna till-

träde till driftsställe med tillhörande lokaler och tillhandahålla handlingar

som rör verksamheten samt utan ersättning hjälpa till vid tillsynen, lämna

varuprover som behövs och redovisa uppgifter om verksamhetens om-

fattning och utveckling.

Vad som sägs i första stycket

gäller även i förhållande mellan

den som är berättigad att bedriva

partihandel enligt 4 kap. 1 § första

stycket och skattemyndighet som

anges i 1 a § andra stycket.

9 kap.

2 §

Alkoholinspektionens och kommunens beslut får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Det överklagade beslutet får inte ändras utan att den

beslutande myndigheten har lämnats tillfälle att yttra sig.

Alkoholinspektionen respektive kommunen får överklaga domstolens

beslut.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Bestämmelser om överklagande

av beskattningsmyndighetens be-

slut finns i 35 § lagen (1994:1564)

om alkoholskatt.

10 kap.

1 §

Den som

1. olovligen tillverkar sprit eller spritdrycker,

2. bereder mäsk i uppenbart syfte att olovligen tillverka sprit eller

spritdrycker eller

3. forslar, döljer eller förvarar

sprit eller spritdrycker, som

uppenbarligen är olovligt tillver-

kade, eller mäsk, som uppenbar-

ligen är avsedd för olovlig till-

verkning av sprit eller sprit-

drycker,

döms till böter eller fängelse i

högst två år.

3. förvärvar, innehar, forslar,

döljer eller förvarar sprit eller

spritdrycker, som är olovligt till-

verkade, eller mäsk, som är avsedd

för olovlig tillverkning av sprit

eller spritdrycker,

döms till böter eller fängelse i

högst två år.

9 §

För försök eller förberedelse till

brott som avses i 1, 2 och 6 §§

döms till ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken.

För försök eller förberedelse till

brott som avses i 1, 2 och 6 §§

döms till ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken. Detta gäller dock

inte gärningar som avses i 1 § 3

och endast gäller förvärv eller

innehav för personligt bruk.

Den till vilken sprit, mäsk eller

alkoholdrycker har anskaffats för

personligt bruk skall vara fri från

ansvar för medverkan till brott

som avses i detta kapitel.

Den till vilken lagligen fram-

ställda alkoholdrycker har anskaf-

fats för personligt bruk skall vara

fri från ansvar för medverkan till

brott som avses i detta kapitel.

12 kap.

8 a §

Tullverket får ha terminal-

åtkomst till uppgifter om tillverk-

nings- och partihandelstillstånd.

Skattemyndighet som anges i

8 kap. 1 a § andra stycket får för

sin tillsyn enligt denna lag ha ter-

minalåtkomst till uppgifter om

serveringstillstånd.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 då lagen (1978:763) med

vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker skall upphöra

att gälla.

2. Partihandelstillstånd, som före ikraftträdandet har meddelats annan

än den som avses i 4 kap. 1 § första stycket i dess nya lydelse, skall efter

ikraftträdandet fortfarande gälla, dock längst till utgången av år 2001.

Härvid gäller 7 kap. 1 § tredje stycket och 4 § samt 8 kap. 1 § i paragra-

fens lydelse före ikraftträdandet. Rätt till införsel enligt 4 kap. 2 § före-

ligger inte för den som avses i denna punkt.

3. Uppkommer fråga om administrativt ingripande mot den som avses i

2 tillämpas 7 kap. 18 § i dess tidigare lydelse.

4. Ansökningar om partihandelstillstånd som kommit in till Alkohol-

inspektionen och som inte har prövats slutligt vid ikraftträdandet skall

överlämnas för handläggning hos beskattningsmyndigheten

(Skattemyndigheten i Gävle).

5. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för marknadsföringsåtgärder

som har vidtagits före ikraftträdandet. För sådan marknadsföring gäller

att återkallelse av tillstånd enligt 7 kap. 19 § inte får ske.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m.

Härigenom föreskrivs att 10 och 14 §§ lagen (1961:181) om försälj-

ning av teknisk sprit m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §

Den som olovligen borttager eller försvagar denatureringsmedel i tek-

nisk sprit eller alkoholhaltigt preparat dömes för olovligt förfarande med

teknisk sprit till påföljd som angives i 10 kap. 1 eller 3 § alkohollagen

(1994:1738).

För den som säljer eller tillhan-

dagår med anskaffande av teknisk

sprit eller alkoholhaltigt preparat

varmed vidtagits åtgärd enligt

första stycket äger 10 kap. 2 och 3

§§ alkohollagen motsvarande till-

lämpning. Detsamma gäller för

den som forslar, döljer eller för-

varar sådan vara.

För den som säljer eller tillhan-

dagår med anskaffande av teknisk

sprit eller alkoholhaltigt preparat

varmed vidtagits åtgärd enligt

första stycket äger 10 kap. 2 och 3

§§ alkohollagen motsvarande till-

lämpning. Detsamma gäller för

den som förvärvar, innehar, fors-

lar, döljer eller förvarar sådan

vara.

Är gärning som avses i andra

stycket andra meningen att anse

som ringa döms inte till ansvar.

14 §

För försök till brott som avses i

9 och 10 §§ dömes till ansvar

enligt 23 kap. brottsbalken.

För försök till brott som avses i

9 och 10 §§ dömes till ansvar

enligt 23 kap. brottsbalken. Detta

gäller dock inte gärningar som

avses i 10 § andra stycket andra

meningen och endast gäller för-

värv eller innehav för personligt

bruk.

Har flera medverkat till gärning

som avses i 9 och 10 §§ eller vid

försök som avses i första stycket,

äger 23 kap. 4 och 5 §§ brottsbal-

ken motsvarande tillämpning. Den

till vilken teknisk sprit eller alko-

holhaltigt preparat avyttrats eller

anskaffats för personligt bruk skall

dock vara fri från ansvar.

 Har flera medverkat till gärning

som avses i 9 och 10 §§ eller vid

försök som avses i första stycket,

äger 23 kap. 4 och 5 §§ brotts-

balken motsvarande tillämpning.

Den till vilken teknisk sprit eller

alkoholhaltigt preparat, i andra

fall än som avses i 10 §,

avyttrats eller anskaffats för per-

sonligt bruk skall dock vara fri

från ansvar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.3

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

Härigenom föreskrivs att 12 och 13 §§ lagen (1994:1563) om tobaks-

skatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 §

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte

längre finns. Godkännande av upplagshavare får också återkallas om

ställd säkerhet inte längre är godtagbar.

Beslut om återkallelse gäller

omedelbart, om inte något annat

anges i beslutet.

13 §

Den som yrkesmässigt tar emot

skattepliktiga varor från en god-

känd upplagshavare i ett annat EG-

land eller som yrkesmässigt från

tredje land importerar skatteplik-

tiga varor och som inte själv är

godkänd som upplagshavare, kan

hos beskattningsmyndigheten an-

söka om registrering som varu-

mottagare.

Den som yrkesmässigt tar emot

skattepliktiga varor från en god-

känd upplagshavare i ett annat EG-

land eller som yrkesmässigt från

tredje land importerar skatteplik-

tiga varor och som inte själv är

godkänd som upplagshavare, kan

hos beskattningsmyndigheten an-

söka om registrering som varu-

mottagare. Registrering får med-

delas den som med hänsyn till sina

ekonomiska förhållanden och om-

ständigheterna i övrigt är lämplig

som registrerad varumottagare.

Registrerad varumottagare skall ställa säkerhet för betalning av skatten

på de varor som han tar emot. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som

motsvarar tio procent av den beräknade årliga skatten på varorna.

Bestämmelserna i 12 § om återkallelse tillämpas även på registrerad

varumottagare.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.4

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

Härigenom föreskrivs att 11 och 12 §§ lagen (1994:1564) om alkohol-

skatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte

längre finns. Godkännande av upplagshavare får också återkallas om

ställd säkerhet inte längre är godtagbar.

Beslut om återkallelse gäller

omedelbart, om inte något annat

anges i beslutet.

12 §

Den som yrkesmässigt tar emot

skattepliktiga varor från en god-

känd upplagshavare i ett annat EG-

land eller som yrkesmässigt från

tredje land importerar skatteplik-

tiga varor och som inte själv är

godkänd som upplagshavare, kan

hos beskattningsmyndigheten an-

söka om registrering som varu-

mottagare.

Den som yrkesmässigt tar emot

skattepliktiga varor från en god-

känd upplagshavare i ett annat EG-

land eller som yrkesmässigt från

tredje land importerar skatteplik-

tiga varor och som inte själv är

godkänd som upplagshavare, kan

hos beskattningsmyndigheten an-

söka om registrering som varu-

mottagare. Registrering får med-

delas den som med hänsyn till sina

ekonomiska förhållanden och om-

ständigheterna i övrigt är lämplig

som registrerad varumottagare.

Registrerad varumottagare skall ställa säkerhet för betalning av skatten

på de varor som han tar emot. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som

motsvarar tio procent av den beräknade årliga skatten på varorna.

Bestämmelserna i 11 § om återkallelse tillämpas även på registrerad

varumottagare.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.5

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 5 och 6 §§ lagen (1994:1776) om skatt

på energi skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

5 §

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningar för godkännande inte

längre finns. Godkännande av upplagshavare får också återkallas om

ställd säkerhet inte längre är godtagbar.

Beslut om återkallelse gäller

omedelbart, om inte något annat

anges i beslutet.

6 §

Annan än upplagshavare kan an-

söka om registrering som varu-

mottagare hos beskattningsmyn-

digheten, om han i en yrkesmässig

verksamhet som bedrivs i Sverige

tar emot bränslen från en upplags-

havare i ett annat EG-land.

Annan än upplagshavare kan an-

söka om registrering som varu-

mottagare hos beskattningsmyn-

digheten, om han i en yrkesmässig

verksamhet som bedrivs i Sverige

tar emot bränslen från en upplags-

havare i ett annat EG-land. Regist-

rering får meddelas den som med

hänsyn till sina ekonomiska för-

hållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som registrerad

varumottagare.

Registrerad varumottagare skall ställa säkerhet för betalning av skatten

på de bränslen som han tar emot. Säkerheten skall uppgå till ett belopp

som motsvarar tio procent av den beräknade årliga skatten på bränslena.

Bestämmelserna i 5 § om återkallelse tillämpas även på registrerad

varumottagare.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.6

2.6 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450)

Härigenom föreskrivs att 22 § marknadsföringslagen (1995:450) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §

En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift

(marknadsstörningsavgift), om näringsidkaren eller någon som handlar

på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot

någon bestämmelse i 5 13 §§.

Detsamma gäller om en

näringsidkare eller någon som

handlar på dennes vägnar uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet bryter

mot någon av bestämmelserna i

2 § andra stycket lagen

(1978:763) med vissa bestämmel-

ser om marknadsföring av alko-

holdrycker, 26 § andra stycket

lokalradiolagen (1993:120), 12 §

första stycket andra och tredje

meningen tobakslagen (1993:581)

eller 7 kap. 3, 4 eller 10 §§ radio-

och TV-lagen (1996:844).

Detsamma gäller om en

näringsidkare eller någon som

handlar på dennes vägnar uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet bryter

mot någon av bestämmelserna i

26 § andra stycket lokalradiolagen

(1993:120), 14 § första stycket

andra och tredje meningen tobaks-

lagen (1993:581), 4 kap. 10 §

alkohollagen (1994:1738) eller

7 kap. 3, 4 eller 10 § radio- och

TV-lagen (1996:844).

Vad som sägs i första och andra stycket gäller också en näringsidkare

som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträ-

delsen.

Avgiften tillfaller staten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.7

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1996:701) om Tullverkets befo-

genheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen

skall ha följande lydelse.

4 §

Anmälningsskyldighet föreligger

1. för den som utan erforderligt

tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande

uppgift, från ett annat EU-land till

Sverige inför eller från Sverige till

ett sådant land utför en vara som

avses i 3 § 3, 5 8, 10 och 14,

1. för den som utan erforderligt

tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande

uppgift, eller i övrigt utan att ha

rätt till detta, från ett annat EU-

land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en

vara som avses i 3 § 3, 5 8, 10 och

14,

2. för den som från ett annat EU-land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en vara som avses i 3 § 1, 4, 9 och 11-13.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Tullverket får med-

dela närmare föreskrifter om anmälningsskyldigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.8

2.8 Förslag till lag om ändring i radio- och TV-lagen

(1996:844)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 9 § radio- och TV-lagen (1996:844)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

9 §

Bestämmelser om förbud mot

reklam för alkoholdrycker och

tobaksvaror finns i lagen

(1978:763) med vissa bestämmel-

ser om marknadsföring av alko-

holdrycker och tobakslagen

(1993:581). Ett program får inte

sponsras av någon vars huvudsak-

liga verksamhet gäller tillverkning

eller försäljning av alkoholdrycker

eller tobaksvaror.

Bestämmelser om förbud mot

reklam för alkoholdrycker och

tobaksvaror finns i 4 kap. alko-

hollagen (1994:1738) och i

tobakslagen (1993:581). Ett pro-

gram får inte sponsras av någon

vars huvudsakliga verksamhet

gäller tillverkning eller försäljning

av alkoholdrycker eller tobaks-

varor.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.9

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkohol-

varor, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 16 § och 3 kap. 1 § lagen (1998:506)

om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror

och mineraloljeprodukter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

16 §

En alkohol- eller tobaksvara får inte lämnas ut om det är sannolikt att

varan är avsedd att bjudas ut till försäljning i Sverige och

1. den som gör anspråk på en

alkoholvara inte har tillverknings-

eller partihandelstillstånd enligt

alkohollagen (1994:1738) eller

föreskrivet tillstånd för försäljning

enligt lagen (1961:181) om för-

säljning av teknisk sprit m.m. för

varan i fråga, eller

1. den som gör anspråk på en

alkoholvara inte är berättigad att

bedriva partihandel enligt alko-

hollagen (1994:1738) eller inte har

föreskrivet tillstånd för försäljning

enligt lagen (1961:181) om för-

säljning av teknisk sprit m.m. för

varan i fråga, eller

2. det är uppenbart att en tobaksvara är avsedd att bjudas ut till försälj-

ning i strid med 11 § tobakslagen (1993:581) eller 4 § lagen (1994:1563)

om tobaksskatt.

Även om första stycket inte är

tillämpligt får alkoholvara och

tobaksvara inte lämnas ut till den

som är under 20 år vad avser

alkoholvara och under 18 år vad

avser tobaksvara.

Även om första stycket inte är

tillämpligt får alkoholvaror inte

lämnas ut till den som saknar rätt

att föra in varan enligt bestämmel-

serna i 4 kap. 2 § alkohollagen

eller 4 § lagen om försäljning av

teknisk sprit m.m., och tobaks-

varor inte lämnas ut till den som

är under 18 år.

3 kap.

1 §

Tullverket får undersöka postförsändelser, såsom paket och brev, för

att kontrollera om de innehåller alkohol- eller tobaksvaror.

Sådana försändelser får öppnas om det finns anledning att anta att de

innehåller sådana varor som nämns i första stycket samt om de finns hos

Tullverket eller på utväxlingspostkontoret.

Om en försändelse innehåller ett förtroligt meddelande skall detta

omedelbart tillslutas och vidarebefordras till mottagaren.

Har en försändelse öppnats skall mottagaren och, om det är möjligt,

avsändaren underrättas så snart som möjligt.

Om mottagaren av en alkohol-

vara som påträffas i en postförsän-

delse inte har partihandels- eller

tillverkningstillstånd enligt be-

stämmelserna i 4 kap. 2 § alko-

hollagen (1994:1738), eller inte

fyllt 20 år, skall varan sändas åter

till avsändaren. Detsamma gäller

om försändelsen innehåller en

tobaksvara och mottagaren är

under 18 år. Om avsändaren är

okänd, eller om det av annan an-

ledning inte finns möjlighet att

återsända varan, skall denna tas

om hand.

Om mottagaren av en alkohol-

vara som påträffas i en postförsän-

delse saknar rätt att föra in varan

enligt bestämmelserna i 4 kap. 2 §

alkohollagen (1994:1738) eller 4 §

lagen (1961:181) om försäljning

av teknisk sprit m.m., skall varan

sändas åter till avsändaren. Det-

samma gäller om försändelsen

innehåller en tobaksvara och mot-

tagaren är under 18 år. Om avsän-

daren är okänd, eller om det av

annan anledning inte finns möjlig-

het att återsända varan, skall denna

tas om hand.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

3

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen beslutade den 18 april 1996 att tillkalla en särskild utredare

med uppdrag bl.a. att göra en översyn av bestämmelserna om marknads-

föring av alkoholdrycker. Utredningen antog namnet 1996 års Alkohol-

reklamutredning. I januari 1998 överlämnade utredningen sitt betänkande

Alkoholreklam Marknadsföring av alkoholdrycker och Systembolagets

produkturval (SOU 1998:8). En sammanfattning av förslagen i betänkan-

det finns i bilaga 1. De lagförslag som lades fram i betänkandet finns i

bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En remissammanställning

finns tillgänglig i Socialdepartementet (dnr S98/162/ST).

Regeringen beslutade den 9 januari 1997 att tillkalla en kommitté med

uppdrag att organisera samarbete mellan branschorganisationer, försäk-

ringsbolag och berörda myndigheter m.fl. när det gäller alkoholförebyg-

gande arbete. Kommittén antog namnet OAS. I december 1998 överläm-

nade kommittén sitt betänkande OAS Oberoende alkoholsamarbetet i

framtiden (SOU 1998:154). En sammanställning av förslagen i betän-

kandet finns i bilaga 3. Betänkandet har remissbehandlats. En remiss-

sammanställning finns tillgänglig i Socialdepartementet (dnr

S99/212/ST).

Den 29 januari 1998 uppdrog regeringen åt Statskontoret att kartlägga

vissa centrala och regionala myndigheters och andra organisationers

ansvar och uppgifter på alkohol- och narkotikaområdet. I uppdraget

ingick också att lämna ett principiellt förslag till en ny myndighetsstruk-

tur på området. I september 1998 överlämnade Statskontoret sin rapport

Samordning mot droger - kartläggning och skiss till ny myndighets-

struktur på alkohol- och narkotikaområdet (Statskontoret 1998:22). En

sammanfattning av rapporten finns i bilaga 4. Rapporten har remiss-

behandlats. En remissammanställning finns tillgänglig i Socialdeparte-

mentet (dnr S97/604/ST).

Regeringen beslutade den 12 mars 1998 att tillkalla en särskild utre-

dare med uppdrag att se över vissa bestämmelser i alkohollagen

(1994:1738) och i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.

samt att utarbeta förslag till ny lagstiftning för handeln med teknisk sprit

och alkoholhaltiga preparat. Utredningen har antagit namnet Alkohol-

utredningen. Utredningen har, mot bakgrund av att EU kommissionen i

en formell underrättelse riktat kritik mot vissa delar av den svenska alko-

hollagstiftningen, fått i uppdrag att med förtur se över bl.a. reglerna om

och villkoren kring den yrkesmässiga importen av alkoholdrycker.

Utredningen har i december 1998 redovisat denna del av uppdraget i del-

betänkandet Alkoholpolitikens medel Införsel av och partihandel med

spritdrycker, vin och starköl (SOU 1998:156). En sammanfattning av

förslagen i delbetänkandet finns i bilaga 5. De lagförslag som lades fram

i delbetänkandet finns i bilaga 6. Betänkandet har remissbehandlats. En

remissammanställning finns tillgänglig i Socialdepartementet (dnr

S98/7668/ST).

I propositionen behandlar regeringen förslagen i nämnda rapport och

betänkanden. I propositionen behandlar regeringen också frågor gällande

detaljhandelsbolagets, dvs. Systembolaget AB, öppethållande. Dessa frå-

gor har beretts inom den Alkoholpolitiska kommissionen i betänkandet

Svensk alkoholpolitik en strategi för framtiden (SOU 1994:24).

Betänkandet har remissbehandlats. Frågorna har också beretts i den

Nationella ledningsgruppen för alkohol- och narkotikaförebyggande

insatser. I gruppen ingår cheferna för de myndigheter som i någon del har

ansvar för preventiva insatser inom drogområdet. I gruppen ingår också

bl.a. ledningarna för Svenska kommunförbundet och Landstingsförbun-

det. Vidare har genomförts en TEMO-undersökning hos allmänheten. En

sammanfattning av undersökningen finns i bilaga 7.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 29 april 1999 att inhämta Lagrådets yttrande

över de förslag som finns i bilaga 8. Lagrådet har i allt väsentligt god-

tagit förslagen men har förordat vissa ändringar av huvudsakligen lag-

teknisk natur. Lagrådets yttrande finns i bilaga 9.

Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Därutöver har

vissa ändringar, främst av redaktionell art, gjorts. Lagrådets synpunkter

behandlas i avsnitt 10 samt i författningskommentaren till de lagrum som

ändrats med anledning av Lagrådets synpunkter.

I förhållande till lagrådsremissens lagförslag föreslår regeringen i pro-

positionen att ytterligare en paragraf i alkohollagen skall upphävas, se

avsnitt 12.1.

4 Svensk alkoholpolitik

4.1 Kort historik

För att förstå den svenska alkoholpolitiken av idag är det nödvändigt att

blicka tillbaka till hur det såg ut i landet på 1800-talet. I början av seklet

blomstrade alkoholromantiken bl.a. med hjälp av ett antal brännvinslibe-

rala förordningar. Ett exempel på detta är en förordning som stadgade att

en viss del av jordbruksprodukterna måste förbehållas sprittillverk-

ningen. Husbehovsbränning var tillåten. I det fattiga Sverige var bränn-

vinet bland de mest eftertraktade varorna. Det var billigt och ansågs

lindra många av fattigdomens vedermödor. Brännvinet tilltroddes även

flera andra goda egenskaper och rekommenderades t.ex. av både läkare

och präster. Det ansågs fullt naturligt framför allt för den manliga delen

av befolkningen att dricka avsevärda mängder sprit dagligen. Alkohol-

bruket i landet i mitten av 1800-talet var extremt högt. Någon helt till-

förlitlig statistik över den totala förbrukningen var inte utvecklad på den

tiden, men enligt vissa källor beräknades den årliga konsumtionen till

ca 46 liter brännvin per person. Därtill skall sedan läggas andra alko-

holdrycker, men vid den här tiden var brännvinet den klart dominerande

drycken.

En första motkraft till det utbredda superiet i landet var etablerandet av

nykterhetsföreningarna på 1830-talet. Till en början riktade sig dessa

föreningar främst mot missbruket av alkoholdrycker, men så småningom

tog helnykterhetsrörelsen över. Denna rörelse kom snart att kräva total-

förbud mot rusdrycker. Efter påtryckningar från nykterhetsrörelsen

infördes det kommunala vetot mot utminutering och utskänkning av

rusdrycker. Många landskommuner blev härigenom helt torrlagda .

Under storstrejken år 1909 förekom ett tillfälligt rusdrycksförbud i hela

landet och vid en av nykterhetsorganisationerna kort tid därefter arrange-

rad inofficiell folkomröstning röstade 56 % av landets vuxna befolkning

för ett totalförbud. Nykterhetsrörelsens sista riktigt stora kraftsamling

kom i samband med den officiella folkomröstningen år 1922. Den

svenska valmanskåren skulle då ta ställning till nykterhetskommitténs

förslag till lagstiftning om totalförbud. Nej-sidan vann en knapp seger

med 28,3 % av de röstberättigade mot 27,2 % för förbudsanhängarna.

Parallellt med nykterhetsrörelsens framväxt under 1800-talet formades

den svenska restriktiva alkoholpolitiken. Husbehovsbränningen försvåra-

des för att senare helt förbjudas. Genom olika regleringar, bl.a. 1855 års

försäljningsförordning, begränsades tillgängligheten på alkoholdryck-

erna. Desintresseringsprincipen lanserades av läkaren och alkoholpoli-

tikern Ivan Bratt som ett alternativ till totalförbud mot tillverkning,

import och försäljning av rusdrycker. Principen innebar en avveckling av

de privata (och även kommunala) vinstintressena inom alkoholhante-

ringen. En bit in på 1900-talet kompletterades restriktionerna med en

medveten högskattepolitik på alkoholvarorna, för att därigenom få ner

den totala konsumtionen. Tidigare var det snarare finanspolitiska än

alkoholpolitiska motiv som låg till grund för hur hög skatten skulle vara.

Monopolens framväxt

Redan i 1855 års försäljningsförordning uppdelades alkoholhanteringen i

partihandel, utminutering (detaljhandel) och utskänkning (servering).

Särskilda rättigheter infördes för att få bedriva minuthandel eller

utskänkning. Partihandeln var däremot tillståndsfri. Utminuteringsrättig-

heterna överlämnades till kommunala bolag, som sedermera kom att

benämnas systembolag. Dessa bolag drevs till en början i rent vinstsyfte

för att förstärka kommunernas ekonomi. Genom en förordning år 1873

föreskrevs dock att bolagen efter skälig kostnadstäckning skulle avstå

från all vinst till kommuner, landsting och hushållningssällskap. År 1905

monopoliserades brännvinshandeln och lades under de kommunala bola-

gen. AB Göteborgssystemet införde år 1912 inköpskontroll vid försälj-

ningen av spritdrycker och två år senare införde AB Stockholmssystemet

motbok och individuell ransonering. Några år senare infördes mot-

bokstvång i hela landet. Denna ordning gällde sedan ända till år 1955 då

motboken avskaffades och alla systembolag samlades i ett enda statligt

bolag.

För att vinna kontroll även över partihandel och tillverkning bildades,

först som ett dotterbolag till AB Stockholmssystemet, AB Vin nämligen att

sänka den totala alkoholkonsumtionen. Modellen har dock på senare tid

fått kritik dels avseende slutsatsen om sambandet mellan den totala kon-

sumtionen och andelen högkonsumenter, dels om var samhället skall

sätta in sina krafter för att åstadkomma en minskning av antalet personer

med alkoholskador. I detta sammanhang brukar den s.k. preventions-

paradoxen nämnas. Denna säger att storförbrukarna rekryterar färre akuta

problem alkoholrelaterade sjukdomar, olyckor och våld än måttlig-

hetsförbrukarna. Kritiker av totalkonsumtionsteorin menar att eftersom

storförbrukarna och andra riskgrupper är betydligt färre än måttlighets-

förbrukarna lönar det sig ändå bättre för samhället att koncentrera sina

preventiva insatser mot mer riktade insatser till olika riskgrupper än

generella åtgärder för hela befolkningen. T.ex. har de alkoholrelaterade

trafikskadorna genom riktade åtgärder minskat i Sverige trots att total-

konsumtionen inte har minskat. Även tillgänglighetens betydelse för ett

lands totalkonsumtion har ifrågasatts efter flera exempel på att konsum-

tionen inte ökar trots kraftigt ökad tillgänglighet (t.ex Quebeck, Ontario,

Nya Zeeland m.fl.). Det är också uppenbart att det med olika andra medel

går att påverka totalkonsumtionen i ett land utan att minska tillgänglig-

heten. I Sydeuropa Italien, Spanien, Grekland har den totala alkohol-

konsumtionen minskat kraftigt (30 40 %) sedan 1980-talet trots oföränd-

rad tillgänglighet. I Sverige har tillgängligheten ökat kraftigt sedan 1980-

talet (antalet restauranger med serveringstillstånd har t.ex. tredubblats)

utan att totalkonsumtionen nämnvärt har ökat. Detta visar att det är

många andra faktorer förutom tillgängligheten som har stor betydelse för

såväl konsumtionsutvecklingen som skadeutvecklingen.

Utgångspunkten för teorin om totalkonsumtionsmodellens giltighet var

data från konsumtionen i en homogen befolkning. Befolkningen i Sverige

är inte längre särskilt homogen och den ökade internationaliseringen har

medfört influenser och påverkan på såväl tillgänglighet som dryckes-

kultur som är större än någonsin. Detta gör att totalkonsumtionsmodel-

lens giltighet för dagens svenska samhälle ifrågasätts från olika håll.

Med hänsyn till kritiken mot totalkonsumtionsmodellen ansåg den

alkoholpolitiska kommissionen, som arbetade 1991-1994, att modellen

behöver utvecklas och kompletteras. Totalkonsumtionen är som mått på

om alkoholpolitiken är framgångsrik ett alltför trubbigt mätinstrument. I

sitt slutbetänkande (SOU 1994:24) gjorde kommissionen följande

bedömning:

 Totalkonsumtionsmodellen behöver utvecklas teoretiskt och komplet-

teras som underlag för en allsidig alkoholpolitik. Det är viktigt att vi

skaffar kunskap om alkoholvanornas spridning, särskilt bland ung-

domar. Kommissionen anser att vi mer än hittills bör komplettera de

alkoholpolitiska styrmedlen, koncentrerade till generella restriktioner,

med riktade åtgärder. Vi bör mer än nu komplettera restriktionerna och

pröva olika möjligheter att direkt förebygga riskbeteenden och direkt

påverka rekryteringen till gruppen storkonsumenter såväl som grup-

pens alkoholvanor.

Vi bör kunna använda oss av fler mål än minskad totalkonsumtion

för att klargöra vad vi vill uppnå. På motsvarande sätt bör vi även

kunna använda fler än ett mått på om alkoholpolitiken är framgångsrik.

En sådan målprecisering och utvecklad mätmetod motsäger inte att det

finns ett samband mellan en ökad alkoholkonsumtion i befolkningen

och ökade alkoholskador, inte heller att det är ett huvudmål att

begränsa den totala konsumtionen. Det måste understrykas att det finns

starkt stöd för slutsatsen att alkoholskadorna minskar med minskande

alkoholkonsumtion. Och ännu viktigare: Om totalkonsumtionen ökar

måste man räkna med att skadorna ökar: Kompletterat med mål som

rör hög konsumtion, och särskilda mål för olika grupper (ungdom,

kvinnor etc.) samt mål för olika alkoholrelaterade konsekvenser

(trafiknykterhet, sluten vård etc.) bör målet att begränsa den totala

konsumtionen därför ligga fast.

WHO:s alcohol action plan

Världshälsoorganisationen (WHO) har sedan länge samarbetat med alko-

holforskare från hela världen för att få underlag för sitt arbete. Det var

t.ex. i en rapport från WHO år 1975 som den s.k. totalkonsumtions-

modellen först lanserades. År 1977 antog WHO:s generalförsamling en

resolution som slog fast att det viktigaste målet för medlemsländerna var

 att till år 2000 uppnå en hälsonivå för alla medborgare som möjliggör

för dem att leva ett socialt och ekonomiskt produktivt liv . Resolutionen

följdes upp två år senare med en uppmaning till medlemsländerna att for-

mulera nationella mål, strategier och handlingsplaner för att nå detta mål.

Detta ledde så småningom till att WHO:s europaregion år 1984 antog ett

antal delmål, varav det inom alkoholpolitiken mest kända var det s.k. 25

procent-målet. Den exakta lydelsen var:

 År 1995 skall hälsovådligt beteende, såsom överkonsumtion av alko-

hol och mediciner; bruk av illegala droger och farliga kemiska ämnen;

samt trafikfarligt framförande av fordon och våldsamt socialt beteende

ha minskat avsevärt i samtliga medlemsstater. Utvecklandet av integre-

rade program, med syfte att reducera alkoholkonsumtionen och bruket

av andra farliga ämnen med minst 25 procent före år 2000, kan ge

väsentligt stöd åt strävandena att uppnå detta delmål.

WHO uttalade också att en 25-procentig minskning av alkoholkonsum-

tionen skulle innebära stora välfärds- och hälsomässiga vinster sam-

tidigt som hälso- och sjukvården kunde minska de vårdinsatser man nu

måste göra för dem som drabbas av alkoholrelaterade sjukdomar . Rege-

ring och riksdag har upprepade gånger slagit fast det övergripande alko-

holpolitiska målet att pressa tillbaka alkoholkonsumtionen i syfte att

begränsa alkoholskadorna. Regeringen anslöt sig också till WHO-målet i

sin hälsopolitiska proposition år 1985. För Sveriges del angavs att 25-

procentmålet skulle utgå från 1980 års nivå. Den registrerade försälj-

ningen var det året 6,74 liter ren alkohol per person 15 år och däröver. En

minskning av alkoholkonsumtionen anses allmänt vara svårare att åstad-

komma ju lägre konsumtion man har i ingångsläget. Inte desto mindre

har den registrerade försäljningen av alkoholdrycker i Sverige gått ner till

5,8 liter ren alkohol per person 15 år och däröver för år 1998, vilket är

den lägsta siffran inom EU-området.

År 1992 antog WHO-Europa en aktionsplan för det alkoholförebyg-

gande arbetet; European Alcohol Action Plan. I denna plan uppmanar

man medlemsstaterna att se över sin alkoholpolitik och, om det behövs,

vidtaga lagstiftningsåtgärder så att den nationella politiken ligger i linje

med planen. Områden som kan vara föremål för lagstiftning exemplifie-

rades med åldersgränser, dryckesskatter och kontroll av tillgängligheten.

Man pekade också på att det finns risker för alkoholpolitiken i tankarna

på en harmonisering av alkoholskatten inom EU.

Vid WHO:s europeiska ministerkonferens om hälsa, samhälle och

alkohol i Paris år 1995 antogs The European Charter on Alcohol, även

kallad Europadeklarationen om alkohol. Europaregionen angav i dekla-

rationen följande tio strategier för ett handlingsprogram för ett alkohol-

förebyggande arbete:

 1. Informera människorna om följderna av alkoholkonsumtion för

hälsa, familj och samhälle och om de effektiva åtgärder som kan vidtas

för att förhindra eller minimera alkoholskador genom breda utbild-

ningsprogram med början i tidig barndom.

2. Stöd sådana offentliga och privata miljöer och arbetsplatser som

skyddas mot olyckor, våld och andra negativa återverkningar orsakade

av alkoholkonsumtion.

3. Inför och genomdriv lagar som effektivt avskräcker från bilkörning

med alkohol i kroppen.

4. Verka för bättre folkhälsa genom begränsad tillgång till alkohol-

haltiga drycker, t.ex. genom beskattning.

5. Genomför stränga kontroller av direkt eller indirekt reklam för alko-

holhaltiga drycker och ge samtidigt de länder som redan infört

begränsningar och förbud ett erkännande, och tillse att ingen form av

reklam riktar sig speciellt till unga människor, t.ex. genom att förbinda

alkohol med idrott.

6. Se till att människor med hög eller skadlig alkoholkonsumtion och

deras familjer får effektiv behandling och rehabilitering, som skall

utföras av utbildad personal.

7. Stöd åtgärder som ökar medvetandet om det etiska och juridiska

ansvar de har som sysslar med försäljning eller servering av alkohol-

haltiga drycker, och se till att produktsäkerheten kontrolleras noga,

samt vidta lämpliga åtgärder mot illegal tillverkning och försäljning.

8. Öka samhällets möjligheter att ta itu med alkoholproblem genom

utbildning av yrkesfolk i olika sektorer, t.ex. inom sjukvården, social-

tjänsten, skolan och rättsväsendet, samtidigt som man stärker utveck-

lingen och ledarskapet ute i kommunerna.

9. Stöd ideella organisationer och hjälp-dig-själv-rörelser som verkar

för en hälsoinriktad livsstil, särskilt sådana som syftar till att förebygga

och minska alkoholrelaterade skador.

10. Utarbeta program på bred grund i medlemsstaterna på grundval av

Europeiska stadgan om alkohol. Fastställ klara mål för vad man vill

uppnå och notera resultaten. Övervaka utvecklingen och se till att pro-

grammen uppdateras regelbundet, grundat på utvärderingar.

Samtidigt uppmanade Pariskonferensen alla medlemsstater att genomföra

handlingsprogram som också ger uttryck för följande etiska principer och

mål:

ALLA MÄNNISKOR i hemmet, i samhället och på arbetet har rätt

till en tillvaro som är skyddad från olyckor, våld och andra negativa

följder av alkoholkonsumtion.

ALLA MÄNNISKOR har från tidig ålder rätt till välgrundad, opartisk

information och utbildning om alkoholkonsumtionens konsekvenser

för hälsan, familjen och samhället.

ALLA BARN OCH UNGDOMAR har rätt att växa upp i en miljö som

är skyddad från alkoholkonsumtionens negativa följder, som i möjli-

gaste mån är fredad mot marknadsföring av alkoholhaltiga drycker.

ALLA MÄNNISKOR med riskabla eller skadliga alkoholvanor och

deras familjemedlemmar har rätt till lätt tillgänglig behandling och

vård.

ALLA MÄNNISKOR som inte vill dricka alkohol, eller inte kan det

p.g.a. hälso- eller andra skäl, har rätt att fredas mot påtryckningar att

dricka samt att stödjas i sitt alkoholfria levnadssätt.

För närvarande pågår inom WHO:s europaregion arbetet med The

Second European Alcohol Action Plan för perioden 2000-2004 som

beräknas kunna bli antagen i september 1999.

Prispolitik

Sverige har sedan 1600-talet bedrivit en aktiv pris- och skattepolitik inom

alkoholområdet. Skatteinstrumentet var emellertid länge främst en finan-

siell fråga och det var först år 1956 som prisinstrumentet fick en mer

alkoholpolitisk innebörd. I samband med att motbokssystemet avskaffa-

des år 1955 ökade spritförsäljningen markant och av hälsopolitiska skäl

infördes ett kraftigt skattepåslag för att bromsa denna utveckling. En ny

prishöjning genomfördes av samma skäl år 1958 och till år 1962 hade

man genom skattehöjningarna lyckats pressa ner den totala alkoholkon-

sumtionen till 5,14 liter ren alkohol per invånare och år, vilket var nästan

exakt den konsumtionsnivå som gällde innan motboken togs bort. Där-

efter har Sverige fortsatt att föra en högskattepolitisk linje och tillhör till-

sammans med bl.a. Finland och Norge de länder som har de högsta alko-

holskatterna.

Flera forskningsarbeten under de senaste decennierna har visat att

alkoholdrycker tillhör de mest priskänsliga varorna. Mätningar av den

s.k. priselasticiteten på alkoholvarorna i Sverige har visat att om priset

höjs med X procent så minskar konsumtionen med ungefär motsvarande

procenttal, dvs. priselasticiteten är ca -1,0.

Precis som totalkonsumtionsmodellen har även priselasticitetsteorin

sina kritiker. Kritiken går framför allt ut på att vid för höga skatte-

nivåer leder ytterligare prishöjningar till en ökning av den oregistrerade

konsumtionen (det s.k. mörkertalet) i form av legal gränshandel, illegalt

införd spritdryck, vin och starköl samt hembränt m.m. Målet att minska

den totala konsumtionen skulle därför gå förlorat om skattetrycket är för

högt. Emellertid kan den oregistrerade konsumtionen knappast helt ha

uppvägt minskningen av den registrerade försäljningen. Gjorde den det

skulle alkoholskadorna enligt alkoholforskningen inte ha minskat i den

takt som skett i samband med att den registrerade konsumtionen har

minskat.

Vård och behandling

Tyngdpunkten i den svenska missbrukarvården har under nästan hela

1900-talet legat på vård på behandlingshem. Inte sällan har personerna

vistats där under tvång. Den nuvarande lagstiftningen om tvångsvård av

missbrukare är lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall

(LVM) men den första lagen om tvångsvård av alkoholister kom redan år

1913. LVM, liksom även lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser

om vård av unga (LVU) kompletterar socialtjänstlagen (1980:620) när

det gäller att anordna framför allt institutionsbaserad vård.

Vården hade länge ingen annan funktion än rent humanitär. Det hand-

lade mest om förvaring och arbetsträning, som inte hade något annat

syfte än att göra livet drägligare för många alkoholister och deras anhö-

riga. Något hopp om att kunna bota alkoholism genom institutionsvård

fanns egentligen endast inom de s.k. terapeutiska samhällena en vård-

form som hade sin storhetstid på 1970-talet. Det fanns en betydande

överskattning av vårdens effekter inom denna behandlingsform och

behandlingsoptimismen varade långt in på 1980-talet.

Metoder för utvärdering av behandlingsresultaten har dock på senare

tid visat att institutionsvård inte alls har den effekt som man länge har

trott. Framför allt har forskningen visat vilken betydelse den individuella

anpassningen av vården har för att en behandling skall bli framgångsrik.

Denna kunskap har fört med sig att utbudet av olika behandlingsformer

har ökat betydligt. Sedan slutet av 1980-talet har institutionsvården för

alkoholmissbrukare nästan halverats. Minskningen är särskilt tydlig

bland de missbrukare som har någon social förankring, i form av t.ex.

familj, bostad och arbete.

Den minskade institutionsvården har till viss del kompenserats med

öppenvårdsinsatser, huvudsakligen i socialtjänstens regi. Det handlar om

strukturerade behandlingsverksamheter på hemmaplan ; alkoholmot-

tagningar/rådgivningsbyråer, caféverksamheter med olika former av sys-

selsättning, dagcentraler av stöd- och omvårdnadskaraktär m.m. Denna

utveckling har också påskyndats av höga vårddygnsavgifter inom insti-

tutionsvården och kommunernas försämrade ekonomi. År 1994 ökade

kommunernas inflytande över utrednings- och beslutsprocessen när upp-

giften att utreda och ansöka om LVM-vård togs över från länsstyrelsen.

Kommunerna har därigenom fått starkare motiv att leta alternativ till

institutionsvården. Man beräknar att drygt hälften av vårdinsatserna för

alkoholmissbrukare i dag sker inom öppenvården.

Ett område där behandlingsinsatser har visat på relativt goda resultat

inom såväl institutions- som öppenvård är insatser riktade till missbru-

kare som ännu inte utvecklat ett svårt alkoholberoende. Även inom

arbets- och föreningslivet finns många exempel på tidiga behandlings-

insatser för att kunna stoppa ett begynnande missbruk. Vård enligt den

s.k. Minnesotamodellen och AA-grupper (Anonyma Alkoholister) är

exempel på detta. Inom flera samhällssektorer prioriterar man i dag tidig

upptäckt och tidiga insatser för att förhindra personer att etablera ett

alkoholberoende.

Förebyggande arbete

Kunskaps- och metodutveckling har på senare tid fått en alltmer fram-

trädande roll inom det alkoholförebyggande arbetet. För att stärka forsk-

nings- och informationsinsatser på bl.a. alkoholområdet inrättades Folk-

hälsoinstitutet (FHI) år 1992 med huvuduppgift att driva folkhälsofräm-

jande och sjukdomsförebyggande arbete av sektorsövergripande karaktär.

En stor del av FHI:s arbete är inriktat på att förebygga alkoholmissbruk.

FHI har utvecklat metoder för detta framför allt inom följande områden:

- Forskning, utveckling, statistik. FHI initierar, finansierar och bedriver

egen forskning inom alkoholområdet. I detta arbete samverkar FHI

med Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN).

Statistik sammanställs och analyseras.

- Nationella insatser. FHI bedriver riktad kunskapsförmedling, allmän

information och opinionsbildning samt ger stöd till förebyggande

projekt.

- Lokalt och regionalt arbete. I varje län finns två kontaktpersoner som

fungerar som samordnande länk både inom det egna länet och gente-

mot FHI. Genom dessa personer förankras och sprids FHI:s insatser.

Ett exempel på projekt som initierats på detta vis är Kommuner mot

droger som bl.a. har tagit fram lokala handlingsprogram om drog-

förebyggande arbete.

På uppdrag av regeringen inrättade Folkhälsoinstitutet 1994 en natio-

nell ledningsgrupp för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser. Den

nationella ledningsgruppen består av chefer för statliga myndigheter och

bolag med anknytning till området samt företrädare för Svenska Kom-

munförbundet och Landstingsförbundet. Ledningsgruppens uppgift var

att utforma en nationell handlingsplan för alkohol- och drogförebyggande

insatser. Planen antogs av regeringen 1995 och särskilda medel ställdes

till ledningsgruppens förfogande för dess genomförande. År 1997 beslöt

regeringen att inrätta en ny nationell ledningsgrupp under socialminis-

terns ledning för att därigenom markera arbetets vikt. Ledningsgruppens

uppgift angavs vara bl.a. att bygga upp ett långsiktigt förebyggande

arbete som kan kompensera de förändringar som EU-medlemsskapet

medfört för den svenska alkoholpolitiken. Det handlar om insatser som

direkt kan påverka människors förhållningssätt och vanor och som också

ökar det individuella ansvarstagandet. Vidare skall ledningsgruppen

verka för utvecklandet av hållbara lokala strategier och som också inne-

bär ett ökat lokalt ansvarstagande. Denna omställningsprocess kräver

insatser under lång tid framöver. Ledningsgruppen har tagit initiativ till

ett antal nationella projekt i syfte att stimulera en sådan utveckling.

Det tydligaste exemplet under senare år på en medveten satsning för att

uppnå alkoholpolitiska mål genom information och opinionsbildning är

det Oberoende alkoholsamarbetet (OAS). Regeringen samlade under år

1996 myndigheter, försäkringsbolag och branschorganisationer på alko-

holområdet till diskussioner om gemensamma informationsinsatser kring

bruket av alkohol, dess risker och skadeverkningar. Detta utmynnade i

bildandet av en särskild kommitté som startade sitt arbete i januari 1997.

Socialdepartementet har givit OAS-kommittén i uppdrag att organisera

informationsinsatser för att påverka svenskarna till mer måttfulla alko-

holvanor. Samarbetet grundas på enhällighet; alla som deltar skall stå

bakom de projekt OAS genomför. Enligt direktiven skall OAS-kommit-

tén driva och samordna insatser som syftar till:

- att sprida kunskap om alkoholens medicinska och sociala verkningar i

olika skeden av livet,

- att främja en alkoholfri uppväxt,

- att motverka langning till ungdomar,

- att eftersträva en måttfull alkoholkonsumtion bland dem som använder

alkohol och särskilt bland dem som riskerar att bli storkonsumenter,

- att verka för att kvinnans graviditetsperioder, arbetsplatserna och tra-

fiken (till lands och sjöss) blir alkoholfria,

- att genom attitydförändringar motverka konsumtionen av illegalt till-

verkad eller insmugglad alkohol.

Som första och prioriterad uppgift har OAS inlett en flerårig aktion

mot den illegala alkoholhanteringen. OAS har när det gäller illegal alko-

holhantering bl.a. initierat regionala konferenser i samtliga län och

stimulerat till bildandet av lokala OAS-kommittéaktiviteter.

Reklamförbud

Alkoholpolitiska utredningen (APU) analyserade effekterna av reklam-

stoppet i samband med att motbokssystemet avskaffades år 1955 och den

uppmjukning som skedde ett par år senare. Genom studier av reklam-

kostnader och försäljningsvolymer fann man att alkoholreklamen inte

endast hade en inverkan på val av märken och sort utan även en allmänt

konsumtionshöjande effekt. APU föreslog i sitt betänkande år 1974 att

alkoholreklamen skulle förbjudas med vissa undantag för utländska pub-

likationer m.m. Reklamfrågan blev därefter föremål för ytterligare

behandling i Tobaks- och alkoholreklamutredningen som i slutet av år

1976 avlämnade sitt slutbetänkande. Utredningen föreslog att all mark-

nadsföring av alkoholdrycker skulle vara särskilt måttfull. Riksdagen

ställde sig bakom detta förslag i det alkoholpolitiska beslutet år 1977.

Sedan dess råder enligt lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om

marknadsföring av alkoholdrycker (alkoholreklamlagen) ett principiellt

förbud mot reklam för spritdrycker, vin och starköl i dagspress, radio,

TV och annan media som riktar sig till allmänheten. I fackpress och på

restauranger med serveringstillstånd tillåts emellertid måttfull annonse-

ring, liksom även vad gäller öl klass II i dagspressen. Därtill finns regler

om återhållsam marknadsföring av alkoholdrycker i alkohollagen.

Konsumentverket/KO har ansvaret för bevakningen av att reklamreg-

lerna efterlevs och kan besluta om vite för den som bryter mot alkohol-

reklamlagen (se vidare avsnitt 11).

4.3 Alkoholfria situationer

Förutom det övergripande alkoholpolitiska målet att pressa tillbaka den

totala alkoholkonsumtionen bedrivs regelbundna insatser för att främja

den s.k. punktnykterheten. Med detta menas att man i vissa situationer i

livet helt bör avstå från konsumtion av alkoholdrycker. På dessa områden

har Sverige sedan länge varit ett föregångsland.

Ungdomen

Uppfattningen att alkoholkonsumtion av betydelse inte skall förekomma

under uppväxtåren är djupt rotad hos det svenska folket. Det finns en

bred uppslutning kring våra åldersgränser för inköp och servering, trots

att de svenska åldersgränserna i ett EU-perspektiv är förhållandevis höga.

För att vidmakthålla skyddet för ungdomen har ibland speciella åtgärder

vidtagits. Ett exempel är avskaffandet av mellanölet i detaljhandeln år

1977. Att mellanölet togs bort var en åtgärd som framför allt motiverades

av skyddet för ungdomen. Den ledde till en kraftig minskning av den

totala ölkonsumtionen, särskilt bland ungdomar. Information och opi-

nionsbildning i skolan i form av ANT-undervisning har en betydelsefull

roll.

Regeringen har gett Statens skolverk i uppdrag att bl.a. granska hur

undervisningen om tobak, alkohol och andra droger har förändrats och

utvecklats över tid. Uppdraget skall redovisas senast den 15 januari år 2000.

Graviditeter

Sedan genombrottet för diagnostisering av fetalt alkoholsyndrom (FAS)

skedde år 1973 betonas vikten av helt alkoholfria graviditetsperioder.

FAS är en samlingsdiagnos för fosterskador till följd av moderns alko-

holkonsumtion. Det är främst tre typer av skador det handlar om; till-

växthämning, skador på centrala nervsystemet och ett karaktäristiskt

utseende med missbildningar och ögonskador. De allvarligaste skadorna

(hjärnskador och cns-skador) riskeras under de tre första månaderna av

graviditeten. Inom mödravården informeras om hur alkohol påverkar

fostret, och vilka skador som fostret riskerar att utsättas för. De flesta

kvinnor som får del av sådan information slutar använda alkohol under

graviditeten. Målet för samhället är därför att alla gravida kvinnor skall

ha sådana kunskaper om vilka risker som är förenade med alkoholbruk

under graviditeten att de frivilligt väljer att avstå från all användning av

alkohol, och att de betraktar graviditeten som en alkoholfri period i livet.

För att uppnå detta mål är det viktigt att alla kvinnor i barnafödande åld-

rar får kunskap om alkoholens skadliga inverkan på fostret. Gjorda

utvärderingar tyder på att denna information har haft effekt, kanske där-

för att den vänder sig till en starkt motiverad grupp. Det har dock visat

sig att denna information är färskvara och om den inte upprepas för

nya generationer avtar kunskaperna om kopplingen mellan alkohol-

konsumtion och fosterskador. Ett av OAS prioriterade områden är att

verka för alkoholfria graviditeter.

Arbetsplatser

Alkoholmissbruk på arbetsplatsen leder till betydande produktionsbort-

fall, och strävan att uppnå nykterhet på arbetsplatserna är ett sedan länge

erkänt delmål för alkoholpolitiken. Motiven för detta har på senare tid

också utökats till kvalitets-, säkerhets- och miljöaspekter. Arbetsgruppen

är en viktig referensgrupp för alla som har ett arbete. Arbetsplatsens

alkoholkultur blir därmed en viktig referensram för människors förhål-

lande till alkohol. En restriktiv hållning till alkohol med ovillkorliga krav

på nykterhet i arbetet bidrar till att upprätthålla en alkoholrestriktiv kultur

i samhället. I arbetsmiljölagen (1977:1160) anges att arbetsgivaren är

skyldig att vidta alkoholförebyggande åtgärder. En samverkan mellan

arbetsgivare och arbetstagare har också vuxit fram i form av ALNA-

verksamheterna ute i landet. ALNA-rådet bildades år 1961 av LO, TCO

och SAF och bedriver kurser och arbetsplatsinformation om förebyg-

gande insatser, ledarskap, kamratstöd m.m. inom ämnet alkohol och

arbetsliv. År 1998 inleddes bl.a. ett treårigt projekt inom ALNA-verk-

samheterna i syfte att förebygga missbruk bland ungdomar på arbetsplat-

ser och bland arbetslösa på datortek.

Trafik

Sverige har sedan lång tid tillbaka varit ett av de ledande länderna i värl-

den när det gäller att bekämpa bruk av alkohol i samband med bilkör-

ning. Ett verksamt instrumentet på detta område är att ha en låg tolerans

för hur mycket alkohol personer som kör bil kan tillåtas dricka. Den

internationellt vedertagna metoden att ta reda på alkoholkonsumtionen

hos bilförare är att mäta koncentrationen av alkohol i blodet. Denna

uttrycks i promille. Vid alltför höga halter dras körkortet in. Hur låg

denna promillegräns är är ett mått på landets inställning till alkohol i tra-

fiken. Promillegränsen i Sverige har alltid varit bland de lägsta i världen

och har haft följande utveckling.

- År 1941: 0,8 promille. Endast Norge hade lägre promillegräns näm-

ligen 0,7.

- År 1957: 0,5 promille. Därmed var Sverige långt före resten av värl-

den.

- År 1990: 0,2 promille. Detta är den lägsta promillegränsen bland

medlemsländerna inom EU.

Viktigt att notera i sammanhanget är att Sverige tillämpar regeln att

bilförare som påträffas med högre promillehalt än 0,2 döms för rattfylleri

 oavsett om någon olycka har inträffat. Det finns några länder, t.ex. ett

par av de forna öststaterna, som har satt 0,0 som promillegräns men som

tillämpar bestämmelsen endast i samband med trafikolyckor, dvs. så

länge ingenting händer dras körkortet inte in vid högre promillehalt. I

Sverige genomförs regelbundet slumpmässiga trafikkontroller av polisen,

där bl.a. nykterheten kontrolleras.

Sverige är också föregångsland inom forskningsområdet trafik alko-

hol. Bl.a. har studier avseende prestationsförmågan vid mycket låga

alkoholhalter (under 0,5 promille) visat på en tydlig försämring av kör-

förmågan. Detta gäller även personer som kör bil dagen efter . Infor-

mationskampanjer med syfte att göra dessa forskningsresultat kända har

fått stor uppmärksamhet även utomlands. En effekt som har kunnat

utläsas är att antalet körkortsindragningar har halverats under 1990-talet,

trots sänkningen till 0,2 promille år 1990.

För säkerheten till sjöss finns regler i sjölagen (1994:1009). Där anges

bl.a. att den som framför ett fartyg och då är så påverkad av alkoholhal-

tiga drycker, att det kan antas, att han inte på ett betryggande sätt kan

utföra vad som därvid åligger honom, döms för sjöfylleri eller i före-

kommande fall för grovt sjöfylleri. Regeringen har dock nyligen över-

lämnat en proposition till riksdagen där det föreslås att en gräns införs

om 1,0 promille för alkohol i sjölagens bestämmelser om grovt sjöfylleri.

Höga krav på omdöme och reaktionsförmåga gäller för piloter och lok-

förare. Med anledning härav finns stränga regler om alkoholförtäring.

Enligt Luftfartsverkets Särskilda tjänstgöringsbestämmelser för flyg-

besättningsmedlem vid såväl privatflyg som vid förvärvsmässig luftfart

(BCL D1.15) gäller att ingen alkoholförtäring över huvud taget får ske

under de närmaste 8 timmarna före flygning. För övrigt gäller rent all-

mänt att piloter bör iaktta stor försiktighet med alkoholdrycker och all-

deles särskilt gäller detta under tiden mellan 24 och 8 timmar före flyg-

ning. Den som bryter mot Luftfartsverkets bestämmelser riskerar att få

sitt flygcertifikat indraget. Lufträttsutredningen har nyligen lagt förslag

om promillegränser för piloter.

För tågtrafiken gäller i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) samma

alkoholgräns för lokförare som för bilister, nämligen högst 0,2 promille.

Dessutom finns motsvarande bestämmelse för lokförare som för båt-

förare. I SJ:s Hälsofordringar (SJF 200.4) stadgas också att missbruk av

alkohol utgör hinder för säkerhetstjänst , vartill räknas att framföra ett

tåg.

5 Utvecklingen av alkoholkonsumtionen i

Sverige

Sett ur ett längre tidsperspektiv har den svenska alkoholkonsumtionen

varierat ganska kraftigt. Figur A visar utvecklingen av den registrerade

konsumtionen (Systembolagets försäljning, restaurangförsäljningen och

försäljningen av folköl omräknat till 100 % alkohol per invånare, 15 år

och äldre) totalt och uppdelat på olika alkoholdrycker från 1950 till 1998.

Efter andra världskriget var den registrerade konsumtionen mycket låg

(ca 4 liter ren alkohol). Från mitten av 1950 talet, efter motbokens

avskaffande, fram till mitten av 1970 talet ökade konsumtionen kraftigt.

Denna ökning ägde för övrigt rum i de flesta västeuropeiska länder och

kan bl.a. förklaras av ett kraftigt ökat välstånd. Efter 1976 då konsumtio-

nen i Sverige nådde sin topp med 7,7 liter, sjönk konsumtionen med

22 % fram till 1984. Därefter har den enbart uppvisat smärre föränd-

ringar. Om man endast ser till den registrerade alkoholkonsumtionen kan

en minskning iakttas, sedan 1996 har den registrerade konsumtionen

minskat med ca 5 %. 1998 uppgick den registrerade alkoholkonsumtio-

nen i Sverige till 5,8 liter 100 % alkohol per invånare 15 år och äldre.

Figur A

Under 1980- och 90-talen har problemet att få tillförlitlig kunskap om den

totala alkoholkonsumtionen uppmärksammats allt mer, dvs. problemet att

få kunskap om både den registrerade och den icke-registrerade kon-

sumtionen.

Kalibreringsprojektet (KALK) ett samarbetsprojekt mellan Alkohol-

inspektionen, Svenska Bryggareföreningen, Folkhälsoinstitutet, System-

bolaget AB och Vin EG-fördraget, EKSG-fördraget och

Euratom-fördraget. I den andra och den tredje pelaren är samarbetet av

mellanstatlig karaktär. Till den andra pelaren hör den gemensamma utri-

kes- och säkerhetspolitiken (GUSP) och till den tredje pelaren hör rätts-

liga och inrikespolitiska frågor. De enskilda medlemsstaterna har alltså

inte överlämnat någon del av sin suveränitet till EU inom dessa områden.

Beslut om en gemensam åtgärd eller aktion inom de områden som

omfattas av andra och tredje pelaren skall fattas enhälligt.

Inom ramen för den första pelaren har de fem gemensamma institutio-

nerna, dvs. Europaparlamentet, Europeiska unionens råd (tidigare

Ministerrådet), Europeiska kommissionen (tidigare EG-kommissionen),

EG-domstolen (varunder finns Förstainstansrätten) samt Revisionsrätten,

ansvaret för att genomföra gemenskapens uppgifter i enlighet med de tre

grundfördragen.

Den 2 oktober 1997 undertecknades Amsterdamfördraget som inne-

håller ändringar och tillägg till de grundläggande fördragen. Amsterdam-

fördraget godkändes av riksdagen den 29 april 1998. Fördraget trädde i

kraft den 1 maj 1999.

7.2 EG-rätten och dess betydelse i nationell

rättstillämpning

Genom de grundläggande fördragen och rättsakterna har en egen rätts-

ordning skapats EG-rätten. Den liknar inte en nationell rättsordning

och skiljer sig från både traditionell statsrätt och internationell rätt. EG-

rätten har utvecklats med särskilda grunddrag. Den är självständig men

integrerad med medlemsstaternas nationella rättssystem. I egenskap av

högste uttolkare av denna rättsordning har EG-domstolen utvecklat vik-

tiga principer för dess tillämpning.

Med Sveriges medlemskap i EU har EG-rätten blivit en del av den

svenska rättsordningen.EG-rättens rättskällor kan delas in i fyra slag;

primärrätten med de grundläggande fördragen inklusive senare ändringar

samt alla anslutningsfördrag, sekundärrätten, dvs. den lagstiftning som

antagits av institutionerna, t.ex. förordningar och direktiv, internationella

avtal som ingåtts av gemenskapen samt EG-domstolens praxis.

Grundfördragen liksom förordningarna har vad som kallas direkt tilll-

lämplighet. Med direkt tillämplighet menas att reglerna automatiskt blir

en del av den nationella rättsordningen och som sådana skall tillämpas

inom denna. EG-rättsliga regler kan också ha direkt effekt. Därmed åsyf-

tas sådana direkt tillämpliga regler som också är så utformade att de kan

åberopas av enskilda som stöd för rättigheter som tillerkänts dem. Direkt

effekt kan vara antingen vertikal eller horisontell. Vertikal direkt effekt

innebär att en bestämmelse kan ge rättigheter till den enskilde som denne

kan åberopa mot nationella myndigheter. Horisontell direkt effekt inne-

bär att rättigheterna kan åberopas i förhållande till andra enskilda.

Det finns huvudsakligen fem typer av rättsakter som gemenskapens

institutioner, i de flesta fall rådet och kommissionen, kan anta. Dessa är

förordningar, direktiv, beslut, rekommendationer och yttranden.

En förordning har allmän giltighet. Den är till alla delar bindande och

direkt tillämplig i varje medlemsstat. Detta innebär att alla medlemsstater

måste tillämpa samtliga bestämmelser i en förordning. Så snart en för-

ordning trätt i kraft, vilket den gör genom att ha publicerats i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning (EGT), blir den automatiskt en del av

medlemsstaternas nationella rättssystem. När en förordning väl trätt i

kraft utesluter den tillämpningen av nationell lagstiftning som inte är för-

enlig med förordningen. En förordning skapar rättigheter och skyldig-

heter för medlemsstaterna såväl som för enskilda. Förordningar har alltså

direkt effekt och är därför som sådana förmögna att skapa rättigheter för

enskilda som de nationella domstolarna måste skydda.

Ett direktiv, som t.ex. rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari

1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav,

flyttning och övervakning av sådana varor det s.k. cirkulationsdirekti-

vet är med avseende på det resultat som skall uppnås bindande för varje

medlemsstat till vilken det är riktat, men överlåter åt de nationella myn-

digheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet.

Avsikten med direktiv är att harmonisera lagstiftningen mellan de olika

medlemsstaterna. När tiden för genomförande gått till ända kan dessa

regler ha direkt effekt, och detta gäller även om staten inte har omsatt

direktivet i sin nationella rättsordning.En redogörelse för cirkulations-

direktivet finns i avsnitt 6.4.2.

Beslut är till alla delar bindande för dem som de är riktade till. Beslut

kan vara ställt till en eller flera medlemsstater eller till en eller flera

fysiska och juridiska personer. Kommissionen använder ofta beslut i

bestämda ärenden, som t.ex. statsstöd. Rekommendationer och yttranden

är inte bindande.

Vid tillämpning av nationell rätt och särskilt av sådan lag som införts

för att genomföra ett visst direktiv är nationella domstolar skyldiga att

tolka den nationella rätten i ljuset av direktivets ordalydelse och syfte.

EG-rätten skall inte bara beaktas fullt ut i medlemsstaternas nationella

rätt utan också ges företräde framför däremot stridande nationella regler.

Principen om gemenskapsrättens företräde säkerställer en uniform

rättstillämpning även för det fall att medlemsstaterna inte har kunnat eller

inte har velat omsätta EG-rättsliga regler till nationell lag. Den över-

vägande delen av tillämpningen av EG-rätten sker på nationell nivå i de

skilda medlemsstaterna; i olika nationella domstolar och myndigheter. I

denna verksamhet har de nationella domstolarna möjlighet att begära

förhandsavgörande från EG-domstolen och sålunda få ett tolknings-

besked i en viss fråga där både den nationella rätten och EG-rätten är

föremål för prövning. Kompetensfördelningen mellan domstolarna inne-

bär att EG-domstolen tolkar EG-rätten medan den nationella domstolen

tillämpar EG-rätten i sitt avgörande av det nationella målet.

EG-domstolen har den exklusiva befogenheten att tolka EG-rätten. Vid

sin tolkning och tillämpning har domstolen vidareutvecklat principerna

inom EG-rätten. Många av EG-domstolens viktigaste avgöranden har

varit förhandsavgöranden.

En viktig del av EG-rätten är de grundläggande allmänna rättsprinci-

perna. Några rättsprinciper finns uttryckligen angivna i fördragen. Andra

principer har härletts från fördragen eller hämtats från medlemsstaternas

rättssystem. Bland de allmänna rättsprinciper som tillämpas av EG-dom-

stolen kan nämnas legalitetsprincipen, likabehandlingsprincipen, subsi-

diaritetsprincipen, proportionalitetsprincipen och skyddet för de mänsk-

liga rättigheterna.

7.3 Principen om fri rörlighet för varor

En central del av EG-samarbetet i den första pelaren utgörs av den inre

marknaden som är ett område utan inre gräns med fri rörlighet för varor,

tjänster, personer och kapital.

Reglerna beträffande den fria rörligheten för varor innebär ett avskaf-

fande av både tullar och avgifter samt kvantitativa restriktioner och

åtgärder med motsvarande verkan mellan medlemsstaterna. En särskild

betydelse i sammanhanget har artikel 28 och 30 i EG-fördraget (f.d.

artiklarna 30 och 36). Artikel 28 har direkt tillämplighet i medlems-

staterna och har också tillerkänts direkt effekt. Enligt artikeln är kvanti-

tativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan i prin-

cip förbjudna mellan medlemsstaterna. Avgörande för bedömningen är

inte utformningen av åtgärden utan den verkan åtgärden har. Den när-

mare innebörden av uttrycket åtgärder med motsvarande verkan har

preciserats av EG-domstolen i det s.k. Dassonville-målet (mål C-8/74

Dassonville, REG 1974, s. 837). I det målet uttalade domstolen att med

uttrycket avses alla åtgärder som direkt eller indirekt, faktiskt eller

potentiellt kan hindra handeln inom gemenskapen. Domstolen har vidare

tolkat definitionen så att en vara som lagligen tillverkas och marknads-

förs i en medlemsstat skall ha fritt inträde i alla medlemsstater. Detta

synsätt, som har haft stor betydelse för integrationen, grundlades i målet

Cassis de Dijon (mål C-120/76 Rewe-Zentral mot Bundesmonopol-

verwaltung für Branntwein, REG 1979, s. 649).

I en dom från år 1993 utvecklade domstolen sin praxis och förklarade

att nationella regler avseende vissa försäljningssätt inte påverkar handels-

flödet mellan medlemsstaterna (mål C-267/268-91, Keck och Mithourd,

REG 1993, s. I-6097). Reglerna skall gälla för alla aktörer och ha samma

rättsliga och faktiska verkan på inhemska och importerade varor för att

inte omfattas av förbudet i artikel 28.

I fråga om nationella regler som föreskriver tillståndskrav för import

av varor har EG-domstolen i flera fall slagit fast att sådana krav är att

anse som en åtgärd med motsvarande verkan (se t.ex. mål 51-54/71,

International Fruit, REG 1971, s. 1107 och mål 41/76, Donckerwolcke,

REG 1976, s. 1921 samt mål C-304/88, Kommissionen mot Belgien,

REG 1990, s. I-2801). Ett system med tillstånd/licenser för import av

varor torde således i de allra flesta fall omfattas av förbudet i artikel 28.

Artikel 28 är inte utan undantag. I artikel 30 stadgas sålunda att

bestämmelsen i artikel 28 inte skall hindra sådana förbud eller restriktio-

ner mot import som grundas på hänsyn till

- allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet,

- intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv,

- intresset att bevara växter,

- intresset att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller

arkeologiskt värde, eller

- intresset att skydda industriell och kommersiell äganderätt.

Sådana förbud eller restriktioner får aldrig utgöra medel för godtycklig

diskriminering eller innefatta en förtäckt begränsning av handeln mellan

medlemsstaterna. Åtgärderna måste vara nödvändiga och får inte heller

gå längre än vad som behövs. Åtgärden måste alltså vara utformad pro-

portionellt mot det mål som eftersträvats. En intresseavvägning skall

således göras mellan det nationella skyddsintresset och gemenskaps-

intresset så att varucirkulationen på den gemensamma marknaden inte

onödigt hämmas. Om ett skyddsbehov kan tillfredsställas på ett annat sätt

än vad som skett och om ett sådant sätt bedöms medföra mindre hinder

för det fria varuutbytet, måste medlemsstaten välja det sättet. Domstolen

har givit villkoren för att medge undantag en snäv tolkning.

Vid sidan av artikel 30 och de hänsyn som där räknas upp har EG-

domstolen i sin rättstillämpning utvecklat ytterligare undantag. Exempel

på sådana undantag är effektiv skattekontroll, konsumentskydd och god

handelssed.

Enligt artikel 31 i EG-fördraget (f.d. artikel 37) skall medlemsstaterna

säkerställa att statliga handelsmonopol gradvis anpassas på sådant sätt att

ingen diskriminering med avseende på anskaffnings- och saluförings-

villkor föreligger mellan medlemsstaternas medborgare vid övergångs-

tidens utgång. Bestämmelsen tillämpas även på monopol som staten

överlåtit på andra. Tillämpningen av artikel 31 är inte begränsad till

import eller export av produkter som är föremål för monopol utan

omfattar alla åtgärder som hör ihop med förekomsten av ett statligt

monopol under förutsättning att det påverkar handeln mellan medlems-

staterna.

7.4 EG-domstolens dom i Franzén-målet

I det s.k. Franzén-målet (mål C-189/95, åklagaren mot Harry[REDACTED_EFTERNAMN],

REG 1997, s. I-5909) prövade EG-domstolen förenligheten av System-

bolaget AB:s detaljhandelsmonopol med gemenskapsrätten. Domen

meddelades den 23 oktober 1997.

Bakgrund

Harry[REDACTED_EFTERNAMN] stod åtalad vid Landskrona tingsrätt för olovlig försäljning

och olovligt innehav av alkoholdrycker (mål B 235/94). Åklagaren

påstod att Harry[REDACTED_EFTERNAMN] i sin butik i[REDACTED_EFTERNAMN] uppsåtligen utan tillstånd

dels den 7 april 1994 (dvs. före Sveriges medlemskap i EU, då lagen om

handel med drycker fortfarande gällde) sålt 26 liter vin och innehaft fyra

liter vin i uppenbart syfte att olovligen sälja dem, dels den 1 januari 1995

(dvs. samma dag som Sverige blev medlem i EU och alkohollagen trädde

i kraft) sålt 20 flaskor lättvin och fem liter lättvin i tetraförpackning och

innehaft 12 flaskor lättvin och en liter lättvin i tetraförpackning i uppen-

bart syfte att olovligen sälja dem.

Harry[REDACTED_EFTERNAMN] förnekade, under åberopande av att det svenska detalj-

handelsmonopolet för försäljning av spritdrycker, vin och starköl stred

mot gemenskapsrätten, att han gjort sig skyldig till något brott.

Landskrona tingsrätt fann att en förutsättning för att kunna avgöra

målet var att få klarhet i frågan huruvida Systembolagets detaljhandels-

monopol var förenligt med gemenskapsrätten. Tingsrätten ställde därför

till EG-domstolen i en begäran om förhandsavgörande följande frågor.

1. Är ett lagstadgat monopol sådant som Systembolaget förenligt med

artikel 30 i Romfördraget?

2. Strider ett lagstadgat monopol sådant som Systembolaget mot artikel

37 i Romfördraget och, om så är fallet, skall monopolet upphöra eller är

en anpassning möjlig?

3. Om ett monopol sådant som Systembolaget skulle anses strida mot

artikel 37, föreligger då någon anpassningsperiod eller skulle bolaget ha

upplösts eller anpassning ha skett per den 1 januari 1995?

Tingsrätten ansåg att det inte förelåg något behov av att dessutom

inhämta yttrande från Efta-domstolen.

EG-domstolens dom

EG-domstolen konstaterade i sin dom att artikel 37 inte kräver att statliga

handelsmonopol skall avskaffas men väl att de till utformning och funk-

tionssätt skall anpassas på ett sådant sätt att ingen av medlemsstaternas

medborgare diskrimineras i fråga om anskaffnings- och saluföringsvill-

kor. Syftet med artikeln är enligt domstolen att förena de krav som följer

av inrättandet av den gemensamma marknaden och dess funktionssätt

med medlemsstaternas möjlighet att, i syfte att uppnå vissa mål av

allmänintresse såsom skyddet av folkhälsan, upprätthålla vissa handels-

monopol. Domstolen konstaterade vidare att målet att skydda folkhälsan

mot alkoholens skadeverkningar är ett mål av allmänintresse.

Sammanfattningsvis fann domstolen med hänsyn till uppgifterna i

målet att detaljhandelsmonopolets kriterier och urvalsmetoder föreföll

varken diskriminerande eller av sådant slag att de missgynnade importe-

rade produkter. Sålunda slog domstolen fast att artikel 37 inte utgjorde

hinder för sådana nationella bestämmelser om ett statligt detaljhandels-

monopol för spritdrycker, vin och starköl och dess funktionssätt som

avsågs i begäran om förhandsavgörande. EG-domstolen har därigenom

förklarat att Systembolagets verksamhet är förenlig med gemenskaps-

rätten

EG-domstolen tolkade emellertid de frågor som Landskrona tingsrätt

ställt på det sätt att de också avsåg de nationella bestämmelser som, även

om de inte direkt reglerade monopolets funktionssätt, ändå påverkade

detta. De bestämmelserna skulle enligt domstolen bedömas mot artikel

30, dvs. regeln om förbud mot kvantitativa importrestriktioner samt

åtgärder med motsvarande verkan.

Vad domstolen därvid prövade var tillståndssystemet för partihandlare

och tillverkare. Detta system utgjorde enligt domstolen ett hinder för

import av spritdrycker, vin och starköl ( alkoholdrycker ) från övriga

medlemsstater genom att dessa drycker fördyrades genom bl.a. kostnader

för mellanhänder och kostnader i samband med betalning av de skatter

och avgifter som fordrades för att tillstånd skulle beviljas eller som hade

samband med skyldigheten att förfoga över lagringsutrymmen på svenskt

territorium. En sådan lagstiftning som den svenska stod således i strid

med artikel 30.

Den svenska lagstiftningen kunde inte rättfärdigas under åberopande

av artikel 36, dvs. lagstiftningen kunde inte fullt ut motiveras av hänsyn

till skyddet för liv och hälsa. Den svenska staten hade i detta fall inte

visat vare sig att det tillståndssystem som föreskrevs i alkohollagen, sär-

skilt vad avsåg villkoren för lagringskapacitet samt de höga skatter och

avgifter som skulle betalas av tillståndshavarna, stod i proportion till

syftet att skydda folkhälsan eller att syftet inte skulle kunnat uppnås

genom åtgärder som begränsade handeln inom gemenskapen i mindre

utsträckning.

Således fann domstolen att artiklarna 30 och 36 utgjorde hinder för

nationella bestämmelser varigenom rätten att importera spritdrycker, vin

och starköl var förbehållen aktörer med tillverknings- eller partihandels-

tillstånd på sådana villkor som föreskrevs i den svenska lagstiftningen.

Det kan nämnas att generaladvokaten i Franzén-målet lade fram ett

förslag till avgörande, enligt vilket det lagstadgade svenska systemet för

detaljhandel skulle anses stå i strid med artikel 30 och 37 i EG-fördraget

samt inte i sin helhet kunna motiveras med hänsyn till skyddet för män-

niskors liv och hälsa enligt artikel 36 i fördraget.

Åtgärder med anledning av domen

Som en anpassning till EG-domstolens förhandsavgörande beslöt rege-

ringen den 24 oktober 1997 att sänka avgifterna för tillståndsprövning för

tillverknings- och partihandelstillstånd från 25 000 kronor till 2 000 kro-

nor. Samtidigt sänktes tillsynsavgifterna med 30 procent. Ett annat resul-

tat av domen var att Alkoholinspektionens föreskrifter om ansökan om

partihandelstillstånd liksom föreskrifterna kring lagerhållning och distri-

bution förenklades.

Vid sin uppföljning av Franzén-målet beslutade Europeiska kommis-

sionen att till Sveriges regering enligt artikel 169 i EG-fördraget över-

lämna en s.k. formell underrättelse om hinder mot import av spritdrycker,

vin och starköl till Sverige. I underrättelsen gör kommissionen gällande

bl.a. att vissa villkor och krav i den svenska lagstiftningen beträffande

partihandelstillstånd står i strid med artikel 30 36 i fördraget. Denna

underrättelse föranledde de tilläggsdirektiv som Alkoholutredningen fick

den 25 juni 1998.

Landskrona tingsrätts dom

Landskrona tingsrätt ådömde den 15 september 1998 Harry[REDACTED_EFTERNAMN]

dagsböter för olovlig försäljning av alkoholdrycker och olovligt innehav

av sådana drycker, enligt dels lagen om handel med drycker, dels alko-

hollagen. Det kan nämnas att tingsrätten, efter att ha framhållit att huvud-

frågan för tingsrätten var huruvida de av åklagaren åberopade ansvars-

bestämmelserna var tillämpliga eller ej, anförde bl.a. följande.

 Hur det svenska regelverket avseende detaljhandelsmonopolet

tillämpas av Systembolaget och berörda myndigheter påverkar inte

denna fråga. Detta synsätt avspeglas även i den formulering frågorna

till EG-domstolen fått, vilket också konstaterats av domstolen i punkt

31 i domen. Frågan om ansvarbestämmelsernas tillämplighet påverkas

inte heller av huruvida EG-domstolens dom, såvitt gäller reglerna för

partihandelstillstånd, inneburit att anpassningsåtgärder blivit nödvän-

diga för Sverige och om sådana åtgärder vidtagits eller ej.

Det kan emellertid konstateras att EG-domstolen funnit att reglerna i

alkohollagen som säger att alkoholdrycker får införas till Sverige

endast av den som har tillverknings- eller partihandelstillstånd strider

mot grundläggande bestämmelser om varors fria rörlighet i EG-för-

draget. Detta torde innebära att dessa regler i alkohollagen inte är till-

lämpliga som gällande svensk rätt. Detta får konsekvenser av olika

slag, dock icke i detta mål. Det har hävdats av Harry[REDACTED_EFTERNAMN] att

nämnda regler är av så vital betydelse i alkohollagen att denna lag i sin

helhet inte går att tillämpa. Tingsrätten delar inte denna uppfattning

och uppenbarligen delas den inte heller av EG-domstolen.

Tingsrätten har inte funnit att ifrågavarande bestämmelser i alko-

hollagen, i annat avseende än som nyss nämnts beträffande partihan-

delstillstånd, står i strid med överordnad författning och därför inte får

tillämpas.

Tingsrätten konstaterade att de i målet aktuella reglerna hade direkta

motsvarigheter i Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

(EES-avtalet). Enligt tingsrättens mening kunde de principer som EG-

domstolen uttalat i förhandsavgörandet tillämpas även på reglerna i lagen

om handel med drycker, varför rättens bedömning blev densamma för

försäljningen den 7 april 1994 och försäljningen den 1 januari 1995.

7.5 Den formella underrättelsen av den 5 maj 1998

I den formella underrättelsen från Europeiska kommissionen anförs bl.a.

följande. Enligt den svenska lagstiftningen skall de som bedriver handel

uppfylla vissa villkor och erlägga vissa avgifter för att erhålla partihan-

delstillstånd eller tillverkningstillstånd. Ett sådant tillstånd krävs för att

de skall ha rätt att importera spritdrycker, vin och starköl från andra

medlemsstater till Sverige. Sökandena skall sålunda visa att de uppfyller

vissa krav för att beviljas partihandelstillstånd eller tillverkningstillstånd.

De skall ha tillfredsställande lagringsmöjligheter och vara etablerade med

föreståndare i Sverige. Vidare skall sökandena visa att de med hänsyn till

sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämpliga att utöva verksamheten, att de är laglydiga och

benägna att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna.

Kommissionen anför vidare att EG-domstolen i det s.k. Franzén-målet

(mål C-189/95, åklagaren mot Harry[REDACTED_EFTERNAMN], REG 1997, s. I-5909)

uttalade att det står i strid med artikel 30 i EG-fördraget att förbehålla

rätten att importera alkoholdrycker aktörer med tillstånd på sådana vill-

kor som beskrivits ovan eftersom detta innebär att importen av alko-

holdrycker från övriga medlemsstater fördyras. Som exempel på sådant

fördyrande nämnde gemenskapsdomstolen kostnader för mellanhänder

och kostnader i samband med skyldigheten att förfoga över lagrings-

utrymme i Sverige. Vidare hänvisade domstolen till att importörerna

skall visa sin lämplighet att utöva verksamheten: tillräckliga personliga

och ekonomiska förutsättningar att utöva den aktuella verksamheten, sär-

skilt beträffande deras branschkunskap och ekonomiska förhållanden.

Enligt kommissionens mening strider det följaktligen mot artikel 30 i

EG-fördraget att förbehålla rätten att importera spritdrycker, vin och

starköl aktörer med tillstånd på dessa villkor.

Kommissionen tar i underrättelsen vidare upp att EG-domstolen i

Franzén-målet hänvisade även till att kravet att erlägga en ansöknings-

avgift och årliga avgifter fördyrade importen av alkoholdrycker och där-

för stred mot artikel 30. Efter denna dom sänkte de svenska myndig-

heterna ansökningsavgifterna. Denna avgift kan enligt kommissionen

motsvara sådana förvaltningskostnader som nödvändigt följer av syste-

met med tillstånd och skulle därför vara förenlig med artikel 30 förutsatt

att systemet med tillstånd inte innehåller andra villkor som är oförenliga

med artikel 30. Kommissionen anser dock att de årliga tillsynsavgifterna,

som också sänktes av de svenska myndigheterna efter Franzén-domen,

fortfarande är alltför höga och innebär att importen av alkoholdrycker

avsevärt fördyras. De svenska myndigheterna anses inte ha visat att de

årliga avgifterna motsvarar de förvaltningskostnader som nödvändigt

följer av tillsynsförfarandet. Enligt EG-domstolens rättspraxis (mål 31/67

Stier [1968] ECR 235) skall vidare det tillsynsförfarande som avses

täckas av de årliga avgifterna anknyta till det förfarande genom vilket de

för importen nödvändiga tillstånden beviljas, dvs. de som bedriver handel

granskas först i förhållande till vissa krav och sedan utförs tillsynen för

att kontrollera att dessa personer uppfyller ifrågavarande krav. Tillsyns-

förfarandet kan således endast användas för att granska innehavaren av

tillståndet men inte de produkter som handlas med eftersom sådan pro-

duktkontroll kan utföras enligt andra regler rörande exempelvis beskatt-

ningskontroll.

Kommissionen nämner vidare att EG-domstolen i Franzén-målet utta-

lade att även om syftet att skydda människors hälsa från alkoholens

skadeverkningar otvivelaktigt är ett av de syften som kan göra ett

undantag från artikel 30 befogat, hade den svenska regeringen inte visat

vare sig att det tillståndssystem som föreskrivs i alkohollagen stod i pro-

portion till syftet att skydda folkhälsan eller att syftet inte skulle kunna

ha uppnåtts genom åtgärder som begränsar handeln inom gemenskapen i

mindre utsträckning. I förhållande till de omständigheter som var aktuella

i målet, har ansökningsavgiften sänkts till en nivå motsvarande de för-

valtningskostnader som nödvändigt följer av tillståndssystemet. Kom-

missionen framhåller att tillståndssystemet dock fortfarande innehåller

samma villkor enligt alkohollagen och att de årliga avgifterna fortfarande

är alltför höga. Det har, enligt kommissionen, inte visats att dessa regler

är nödvändiga och proportionella i förhållande till intresset av skydd för

folkhälsan (Franzén-domen punkten 76).

Kommissionen erinrar vidare om att restauranger som importerar alko-

holdrycker skall ha ett serveringstillstånd för vilket vissa avgifter skall

erläggas, såväl som ett partihandelstillstånd eller ett tillverkningstillstånd

för att ha rätt att importera alkoholdrycker. Det konstateras att restau-

ranger följaktligen är skyldiga att ha dubbla tillstånd enligt svenska regler

och dämed skall betala dubbla avgifter och administrativa kostnader.

Dessa villkor utgör enligt kommissionen åtgärder vilkas verkan motsva-

rar kvantitativa importrestriktioner i den mening som avses i artikel 30

och följande i EG-fördraget. Åtgärderna kan inte betraktas som nödvän-

diga och proportionella.

Då de svenska åtgärder som avses ovan inte kan betraktas som nöd-

vändiga och proportionella i förhållande till intresset av skydd för folk-

hälsan, finner kommissionen att Sverige har underlåtit att uppfylla sina

skyldigheter enligt artiklarna 30 36 i EG-fördraget.

I underrättelsen konstaterar Europeiska kommissionen bl.a. att sprit-

drycker, vin och starköl inte får sändas som gåva från en annan med-

lemsstat till en mottagare i Sverige, utan det krävs att någon rent fysiskt

åtföljer drycken till Sverige eller hämtar den på något av detaljhandels-

monopolets försäljningsställen. Det finns följaktligen ett hinder för privat

import av alkoholdrycker, vilket enligt kommissionen är en åtgärd vars

verkan motsvarar en kvantitativ importrestriktion i den mening som

avses i artikel 30 och följande i EG-fördraget.

Kommissionen nämner att tidigare presenterade svenska förslag att

tillåta gåvoförsändelser uppgetts inte kunna genomföras med anledning

av att kommissionen ifrågasatt andra regler relaterade till beskattning av

sådana gåvor. Oberoende av sambandet med de relevanta svenska

beskattningsreglerna måste dock enligt kommissionen svenska regler ge

möjlighet att mottaga alkoholdrycker i Sverige utan att någon fysiskt

skall behöva åtfölja drycken eller hämta den på något av detaljhandels-

monopolets försäljningsställen.

Kommissionen anger avslutningsvis att de svenska åtgärderna som

avses ovan inte kan betraktas som nödvändiga och proportionella i för-

hållande till intresset av skydd för folkhälsan.

Den svenska regeringens svar av den 26 juni 1998

Med anledning av den formella underrättelsen anförde regeringen, vad

gäller kritiken beträffande partihandeln och den yrkesmässiga införseln,

bl.a. följande som sin preliminära inställning.

---

Det föreligger inte något krav på föreståndare i Sverige för den utländ-

ske partihandlare som inte vill etablera någon verksamhet med eget

partihandelsställe eller eget lager här i landet.

---

Eftersom krav på visad lämplighet helt grundar sig på objektiva och

icke-diskriminerande kriterier och dessutom är proportionellt i förhål-

lande till målet att upprätthålla ett effektivt tillståndssystem finner den

svenska regeringen att bestämmelsen i alkohollagen 7 kap. 1 § inte kan

anses strida mot artikel 30 i EG-fördraget.

---

Det bör framhållas att den svenska regeringen med anledning av EG-

domstolens dom i Franzénmålet (C-189/95) sänkte ansökningsavgifterna

och de årliga tillsynsavgifterna för partihandelstillstånd (SFS 1997:755).

Kommissionen har i den formella underrättelsen ingen erinran mot nivån

för ansökningsavgifterna och anser att de är förenliga med artikel 30 i

EG-fördraget. Emellertid anser kommissionen att de årliga tillsynsavgif-

terna fortfarande är alltför höga vilket innebär att importen av alko-

holdrycker fördyras.

Kommissionen utgår i den formella underrättelsen från felaktiga

belopp när de gäller de årliga tillsynsavgifterna. Beloppen är betydligt

lägre i praktiken för de kvantiteter som kommissionen har angett. Den

svenska regeringen efterlyser kommissionens synpunkter på frågan om

de verkliga beloppen också anses alltför höga.

---

Serveringstillstånd meddelas av kommunen efter en bedömning av

bl.a. serveringsställenas lämplighet och riskerna för lokala ordningsstör-

ningar. Tillverknings- eller partihandelstillstånd meddelas av Alkohol-

inspektionen, dvs. staten, efter en bedömning av sökandens lämplighet

för sådan verksamhet. Vid beredningen av förslaget till alkohollag ansågs

det olämpligt att kombinera serveringstillståndet med en importrätt. Den

svenska regeringen är emellertid i ljuset av de synpunkter som har kom-

mit fram i kommissionens formella underrättelse beredd att närmare

överväga denna fråga. Det förutsätter emellertid att tillfredsställande

kontrollmekanismer kan åstadkommas.

---

Ytterligare ett försök från svensk sida har numera företagits för att

finna en lösning på problemet med gåvoförsändelser med alko-

holdrycker. I en remiss den 12 mars 1998 till Lagrådet redovisade rege-

ringen bl.a. ett förslag till lag om ändring i alkohollagen av innebörd att

det skulle bli möjligt att från utlandet sända alkoholdrycker som gåva till

en mottagare i Sverige. I den proposition som därefter förelades riks-

dagen (regeringens proposition 1997/98:100 om förbättrade möjligheter

till punktskattekontroll m.m.) fullföljdes emellertid förslaget endast i vad

det avsåg införsel av alkoholdrycker som arv eller flyttgods. Som skäl för

att inte föreslå riksdagen en reform även såvitt avsåg gåvoförsändelserna

framhöll regeringen i propositionen bl.a. att lagstiftningen på alkohol-

området syftar till att begränsa det privata vinstintresset och alkoholens

tillgänglighet samt till att skydda ungdomen. Det ansågs därför viktigt att

hitta ett system för gåvoförsändelser som vid sidan av att det tillgodoser

principen om den fria rörligheten för varor också tar hänsyn till dessa

folkhälsoaspekter, inte minst hur ålderskontrollen kan garanteras. Det är

frågor som ännu inte har kunnat lösas på ett tillfredsställande sätt.

8 Behov av förändringar

Sverige bedriver sedan lång tid tillbaka en restriktiv alkoholpolitik för att

begränsa alkoholens skadeverkningar. Bakom denna politik finns insik-

ten att överkonsumtion och missbruk av alkohol utgör ett av våra stora

folkhälsoproblem. Genom forskningens insatser finns en hel del kunskap

om vilka åtgärder som är av betydelse när det gäller att påverka såväl

alkoholkonsumtionens nivå som alkoholproblemens omfattning.

Forskningen har förordat en politik som arbetar med alkoholbeskatt-

ning och kontroll av alkoholens tillgänglighet tillsammans med mång-

sidiga lokala handlings- och informationsprogram som ett led i en uttalad

alkoholstrategi, som effektivt arbetar mot trafikonykterhet och som

investerar i behandling och framför allt i tidiga vård- och stödinsatser.

I Sverige bedrivs sedan länge en alkoholpolitik som ligger i linje med

detta. Dess huvudsyfte är att begränsa tillgängligheten och framför allt att

skydda ungdomen. Till detta kan läggas de folkhälsopolitiska målen om

en bättre folkhälsa för alla, som länge haft stor betydelse för utform-

ningen av den svenska alkoholpolitiken.

Samhällsutvecklingen har dock delvis förändrat förutsättningarna för

att genomföra den svenska alkoholpolitiken. Detta gäller framför allt på

grund av två genomgripande tendenser i samhällsutvecklingen, dels

internationaliseringen, dels decentraliseringen dvs. överflyttningen av

verksamheter och beslut från stat till kommun. Dessa tendenser gör att vi

måste se över formerna för vår alkoholpolitik.

Under senare delen av 1990-talet har således en mängd olika föränd-

ringar skett i Sverige inom alkoholpolitikens område. En ny alkohollag

har trätt i kraft. Import-, export-, tillverknings- och partihandelsmonopo-

len har avvecklats. Sverige har fått en växande konkurrensutsatt alkohol-

näring. Nya statliga myndigheter har inrättats och en överflyttning av

verksamheter och beslut har skett från stat till kommun. Parallellt med

denna utveckling har inom många områden en ökad internationalisering

skett. Den ökade internationaliseringen har medfört ett ökat handels-

utbyte, ett ökat privat resande och ett närmande till andra länder när det

gäller attityder och värderingar. Internationella influenser och demogra-

fiska förändringar har gjort det svenska samhället mer heterogent. Bruket

av alkohol är i Sverige, liksom i många andra europeiska länder, en del

av kulturmönstret. Alla dessa förändringar och inte minst det svenska

EU-medlemskapet har i grunden påverkat förutsättningarna för den

svenska alkoholpolitiken och för alla aktörer inom alkoholområdet.

Sociala hänsyn har sedan länge präglat den svenska alkohollagstift-

ningen och skyddet för ungdomen går som en röd tråd genom alkohol-

politiken. Förbud att överlåta alkohol till ungdomar, åldersgränser för

inköp av alkohol liksom för servering av alkohol på restauranger är

exempel på detta. Detta synsätt liksom målet att begränsa alkoholens

skadeverkningar genom att minska den totala alkoholkonsumtionen lig-

ger fast inom alkoholpolitiken. All försäljning av alkoholdrycker till kon-

sument skall skötas på ett sådant sätt att skador i möjligaste mån förhind-

ras. En annan uttalad ambition för den svenska alkoholpolitiken är att

övergången från bruket av starkare till svagare alkoholdrycker skall

främjas.

Systembolagets detaljhandelsmonopol kvarstår efter Sveriges tillträde

till EU och har av EG-domstolen befunnits vara förenligt med EG-rättens

regler om fri rörlighet för varor. Förutsättningarna för detta är att mono-

polet fungerar icke-diskriminerande. Anledningen till att Sverige i för-

handlingarna med EU drev bibehållandet av detaljhandelsmonopolet så

kraftfullt var övertygelsen om att ett statligt detaljhandelsmonopol är ett

av de viktigare medlen för att begränsa alkoholskadornas utveckling och

inte minst viktigt när det gäller skyddet av ungdomen. Ålderskontrollen

fungerar bäst i detaljhandelsmonopolets regi. Därför var det viktigt att

behålla detta monopol i det nya EU-systemet. Detta argument var inte

alls lika bärkraftigt när det gällde de övriga monopolen, dvs. import-,

export-, tillverknings- och partihandelsmonopolen, som Sverige valde att

ge upp redan i samband med EU-inträdet.

Sveriges viktigaste alkoholpolitiska medel för att begränsa totalkon-

sumtionen och därmed skadorna är fortfarande detaljhandelsmonopolet

och prispolitiken. Den nya situationen gör det nödvändigt att dels bibe-

hålla detaljhandelsmonopolets och prisinstrumentets effektivitet, dels

söka nya metoder för det förebyggande arbetet. Samhällets insatser

behöver samordnas och effektiviseras bättre än hittills. Resurser måste

också satsas där det största behovet finns. Totalkonsumtionen måste även

begränsas genom sådana insatser som riktar sig mot storkonsumenter och

olika riskgrupper samt sådana situationer där alkohol definitvt inte hör

hemma dvs. insatser till förmån för en alkoholfri uppväxt, trafik, gravi-

ditet och ett alkoholfritt arbetsliv. Insatserna här måste bli mer effektiva

och träffsäkra.

Sedan de övriga alkoholmonopolen avskaffades och förutsättningarna

att använda prisinstrumentet som ett alkoholpolitiskt medel till följd av

EU-medlemskapet delvis har ändrats får information, ålderskontroll och

andra liknande alkoholskadeförebyggande insatser en ökad tyngd i den

svenska alkoholpolitiken. Folkhälsoinstitutet har fått ansvaret för det

förebyggande arbetet. Som ett led i den förändringsprocess som pågår

har regeringen i april 1997 beslutat att det skall finnas en nationell led-

ningsgrupp för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser under

socialministerns ledning. Ledningsgruppens uppgift är att bygga upp ett

långsiktigt förebyggande arbete som kan kompensera den försvagning

som bl.a. Sveriges EU-medlemskap medfört för den svenska traditionella

alkoholpolitiken. Det handlar om insatser som direkt kan påverka männi-

skors förhållningssätt och vanor och som också ökar det individuella

ansvarstagandet. Dvs. det handlar om att effektivare än hittills försöka

påverka konsumentledet i alkoholförsäljningen och i ökad utsräckning

utveckla hållbara lokala strategier som också innebär ett ökat lokalt

ansvarstagande för kommunen, bostadsområdet, arbetsplatsen m.m.

Regeringen har också tagit ett samarbetsinitiativ genom att tillsätta en

kommitté (OAS) som skall utveckla samarbetet mellan berörda myndig-

heter, försäkringsbolag och olika branschorganisationer på alkoholområ-

det. Utgångspunkten för samarbetet är de prioriteringar som gjorts i den

nationella handlingsplanen för alkohol- och narkotikaförebyggande insat-

ser. Uppgiften är att uppmuntra olika aktörer, såsom företag, bransch-

organisationer, försäkringsbolag, berörda myndigheter och andra att

engagera sig i arbetet mot missbruk och alkoholskador. Ett prioriterat

område där samtliga inblandade har gemensamma intressen är insatser

som motverkar den illegala alkoholhanteringen, dvs. illegalt tillverkad

eller illegalt införd alkohol samt langning till ungdomar. Detta arbete

försvåras idag av att köp av hemtillverkad sprit, till skillnad från

insmugglad sprit, är lagligt. Övriga områden som prioriteras i OAS

arbete är insatser för att åstadkomma en alkoholfri trafik, alkoholfria

arbetsplatser, alkoholfri uppväxt och alkoholfria graviditetsperioder samt

en måttfullhet bland dem som använder alkohol och särskilt bland dem

som riskerar att bli storkonsumenter.

Samtidigt som regeringen således försvarar grundläggande element i

Sveriges alkoholpolitik måste vi inse att förutsättningarna har förändrats.

Prioriteringar måste göras till de områden där insatserna ger störst effekt.

En uttalad politisk strävan är att hålla fast vid de mest verkningsfulla

alkoholpolitiska medlen så länge de har effekt och ta bort sådana restrik-

tioner som bedöms ha mindre alkoholpolitisk betydelse. Inget tyder på att

avskaffandet av import-, export-, tillverknings- och partihandelsmono-

polen har påverkat totalkonsumtionen i Sverige. Tillverkare, importörer

och partihandlare får endast sälja till Systembolaget eller den som har

serveringstillstånd. I detta led förekommer i princip ingen kontakt med

konsumenterna och det finns heller inte i lagstiftningen några egentliga

alkoholpolitiska regler att kontrollera. Alkoholpolitisk kontroll utöver

skattekontroll och polisiär kontroll är därför mindre viktig i detta led. De

medför i många stycken en onödig dubbelkontroll från samhällets sida

samt administration, byråkrati och kostnader för näringsidkarna. Rege-

ringen vill understryka att detta självfallet förutsätter att samhällets

övriga kontroll i detta led fungerar effektivt, dvs. skattemyndighetens,

tullens och polisens verksamhet för att driva in skatter och avgifter samt

ingripa mot eventuella lagöverträdelser. Enligt regeringens mening är det

rimligt att tyngdpunkten i den rent alkoholpolitiska kontrollen mera tyd-

ligt läggs vid ledet närmast konsumenten, dvs. detaljhandel och serve-

ring. Det är också där som behovet av skydd för ungdomen är särskilt

framträdande och det är där det t.ex. är viktigt att ålderskontroll m.m.

fungerar effektivt.

Regeringens förslag som redovisas i det följande, som t.ex slopandet

av de särskilda partihandelstillstånden, bör ses mot den beskrivna bak-

grunden. Samtidigt föreslår regeringen vissa skärpningar för att hindra

kringgåenden av detaljhandelsmonopolet och motverka den ökande ille-

gala alkoholhanteringen som t.ex. kriminalisering av köp och innehav av

illegal sprit. Regeringen kommer också när Alkoholutredningen har

överlämnat sitt slutbetänkande att återkomma till riksdagen med en över-

syn av reglerna för serveringstillstånd t.ex. vad avser öppettider m.m.,

ålderskontrollen i livsmedelshandeln och ansvars- och straffbestämmel-

serna bl.a. med utgångspunkt från de övriga överväganden som förts

fram i promemorian Svartsprit och ungdomar (Ds 1997:8) för att ytter-

ligare försöka begränsa den alkoholhantering som samhället inte har

kontroll över.

Regeringen vill också framhålla att de förslag som nu läggs fram syftar

till att med bibehållande av målsättningarna för den svenska alkoholpoli-

tiken åstadkomma en hållbar lösning på de EG-rättsliga problem som

vissa delar i vårt nuvarande regelsystem ger upphov till.

Hittills har den svenska alkoholpolitiken varit framgångsrik, åtmins-

tone om vi jämför med andra länder. Såväl försäljningen av alkohol som

den alkoholrelaterade dödligheten är klart lägre i Sverige än i andra

Europeiska länder. Även om vi tar hänsyn till det s.k. mörkertalet

(hembränning, smuggling och legal införsel) som sannolikt är högre i

Sverige än i flertalet andra europeiska länder, så kommer vi fortfarande

längst ned i statistiken över alkoholkonsumtionen i Europa. När det

gäller att trafiken, kvinnors graviditetsperioder och arbetsplatserna skall

vara helt alkoholfria har vi i Sverige kommit långt jämfört med flertalet

andra länder.

Allt fler europeiska länder börjar nu också inse att även de måste göra

något åt sin mycket höga alkoholkonsumtion och de problem denna ska-

par i vissa situationer. Andelen 15-åringar som berusar sig minst en gång

i veckan är t.ex dubbelt så hög i Frankrike och Tyskland och tredubbelt

så hög i Danmark och Wales som i Sverige. I Ryssland anses ungefär en

miljon dödsfall sedan 1992 kunna relateras till alkoholen. Även EU-

kommissionen medger att den höga alkoholkonsumtionen är ett av de

stora folkhälsoproblemen inom unionen som måste angripas. Efter

svenskt förslag finansierar kommissionen länderjämförande studier om

alkoholproblemets omfattning som också inkluderar jämförelser av län-

dernas politik och åtgärder i samtliga EU-länder. På svenskt initiativ dis-

kuteras nu också behovet av en gemensam folkhälsostrategi om alkohol

inom den Europeiska unionen.

Samtidigt måste vi alla inse att vi inte längre lever isolerade från

omvärlden. Hundratusentals svenska ungdomar och vuxna reser varje år

ut i världen och tar därigenom också intryck av andra människors vanor

och länders alkoholkultur. Regeringen avser naturligtvis även i fortsätt-

ningen att bedriva en aktiv alkoholpolitik men det blir allt viktigare att få

med även andra länder och andra aktörer än de traditionella i ett gemen-

samt arbete mot alkoholproblemen. Tillsammans kan vi t.ex. inom EU

utforma en effektiv social och ansvarsfull alkoholpolitik som gagnar

folkhälsan inom unionen.

Sverige har också som nämnts tidigare erhållit medel från EU-kom-

missionen för att genomföra en länderjämförande undersökning om alko-

holproblemens omfattning och hur alkoholpolitiken ser ut i samtliga EU-

länder. Avsikten är att detta material bl.a. skall tjäna som underlag för en

EU-strategi på alkoholområdet. Undersökningen kommer att presenteras

på den WHO-konferens om alkohol som skall hållas i Stockholm i

december år 2000. Förhoppningsvis kan sedan en EU-strategi på alko-

holområdet behandlas under det svenska ordförandeskapet våren 2001.

Den framtida politiken i Sverige måste således i ökad utsträckning

formas i samverkan mellan många olika aktörer såväl inom som utanför

Sverige och vara väl förankrad hos människorna om den skall ha någon

bestående effekt. Alkoholpolitiska handlingsprogram och strategier har

därför utarbetats på såväl nationell som lokal nivå och kan förhoppnings-

vis också framöver utarbetas på EU-nivå. På lokal nivå spelar kommuner

och landsting en allt viktigare roll i denna utveckling liksom skola och

arbetsliv samt olika organisationer som t.ex. fackliga, ideella, politiska

och branschorganisationer. Inte minst alkoholnäringen själv och dess

organisationer måste mer aktivt och konstruktivt delta i arbetet med hur

man kan minska skadorna och ta ökat ansvar för hur dess produkter

används.

Höga alkoholskatter är inget självändamål. Men dessa kan inte dras-

tiskt sänkas om det skulle innebära att konsumtionen, problemen och

superiet därmed kraftigt ökar. Samhället måste först hitta lika effektiva

alternativ till pris- och skatteintrumentet innan detta kan överges som

alkoholpolitiskt medel. Näringen måste naturligtvis också vara med och

betala för de kostnader som användningen av dess produkter åsamkar

medborgarna och samhället. Detta är viktigt för alla att förstå, inte minst

de som arbetar inom alkoholnäringen och som ofta ropar på sänkta alko-

holskatter. Det är glädjande att branschen numera, främst genom OAS-

samarbetet, tar ett ökat ansvar för att informera om hur dess produkter

skall hanteras på ett socialt och ansvarsfullt sätt. Branschen och näringen

måste naturligtvis hjälpa till med bruksanvisningen. Budskapet måste

vara att alkoholkonsumtion är förenad med risker som det är angeläget

att informera om. Branschens deltagande i OAS-samarbetet är således

positivt men insatserna inte minst ekonomiskt från branschens sida borde

öka.

Den oro som de flesta känner för att alkoholmissbruket skall öka,

framför allt bland ungdomar, måste mötas med konkreta och trovärdiga

åtgärder. Det är i ungdomarnas närmiljö som det verkningsfulla arbetet

bör bedrivas. Det är där som det avgörs om vi skall lyckas. Förutom till-

gängligheten är föräldrarnas förhållningssätt den faktor som har störst

inverkan på ungdomarnas förmåga att motstå frestelsen att alltför tidigt

dricka alkohol eller pröva droger. Det är regeringens övertygelse att

alkoholkonsumtionen kan hållas nere bland ungdomar genom ett gemen-

samt engagemang och en nationell mobilisering med basen i ett profes-

sionellt förebyggande arbete i samverkan mellan kommuner, landsting,

näringsliv, bransch och ideella organisationer. En sådan mobilisering är

inte viktig bara nationellt utan även internationellt. Mot den bakgrunden

har Sverige tagit initiativet till en europeisk WHO-konferens på minis-

ternivå i Stockholm år 2000 med fokus på ungdomars alkoholkonsum-

tion. Förhoppningsvis kan en Stockholmsdeklaration om ungdomar och

alkohol utgöra en viktig plattform för det alkoholpreventiva arbetet in i

det nya milleniet.

Men det är också viktigt att utgå ifrån att alkoholen är en del av det

svenska kulturmönstret och att en stor majoritet av svenska folket

betraktar alkoholdrycker som ett inslag i livet som de inte vill avvara. De

flesta använder alkohol på ett sådant sätt att det inte vållar problem, var-

ken för dem själva eller samhället. De flesta både vill och kan bruka

alkohol på ett måttfullt sätt.

Nya metoder och arbetssätt måste dock ständigt utvecklas för att nå

målet att begränsa alkoholens skadeverkningar samtidigt som mindre

verkningsfulla restriktioner överges. Människor uppfattar restriktioner

som legitimt och rimligt om det ges tillräckligt sakliga skäl, inte bara för

individens skull utan också av hänsyn till andra och samhället i stort.

Som förälder är man ensam och maktlös om resten av samhället rycker

på axlarna åt växande problem. Regeringen kan inte medverka till att en

alkoholkultur breder ut sig som gör att alkoholproblemet och framför allt

ungdomsfylleriet ökar. Därför är det inte möjligt att göra drastiska för-

ändringar i de traditionella restriktiva medel som är kännetecknande för

den svenska alkoholpolitiken.

Sverige har valt att bli medlem i EU därför att en majoritet tror att det

gagnar det svenska folket och att det ger oss möjlighet att delta i skapan-

det av ett nytt, öppet och fredligt Europa. Det är då illa om Sverige på

olika delområden intar hållningen att medlemskapet är en försvårande

omständighet. Samtidigt skall givetvis Sverige, liksom andra medlems-

länder, slå vakt om våra nationella intressen inom ramen för samarbetet

och inte i onödan avstå från sådant som vi anser viktigt. På alkoholpoliti-

kens område kommer vi inte att på samma sätt som tidigare kunna arbeta

med några av de instrument som varit viktiga för att minska konsumtio-

nen och därmed skadorna. Det kan komma att bli svårare att i framtiden

upprätthålla den relativt höga beskattningen av alkoholdrycker och vi

måste förbättra Systembolagets service till allmänheten. Samtidigt är det

också viktigt att vi nu utvecklar nya handlingsplaner och strategier för att

förverkliga våra mål om minskade skador i denna förändrade värld.

EG-domstolens beslut att helt godkänna Systembolagets detaljhandels-

monopol var mycket viktigt ur svenskt folkhälsoperspektiv. I de över-

synsförhandlingar om införselbegränsningen som kommer att inledas till

hösten kommer Sverige att kämpa för att få fortsatt undantag på nuva-

rande nivå. Detta är nödvändigt för att ge oss möjlighet att bygga vidare

på de delar av vår politik som är EG-rättsligt godkänd och effektiv sam-

tidigt som det också ger oss ytterligare tid för att komplettera vår

alkoholpolitik med delvis nya metoder. Det handlar bl.a. om att utveckla

metoder som påverkar människors förhållningssätt till alkohol så att man

tar ett ökat eget ansvar. Detta är en omställningsprocess som kräver

insatser under lång tid framöver.

Sverige skall således även fortsättningsvis behålla målet om att

begränsa alkoholens skadeverkningar och arbeta för att minska den totala

alkoholkonsumtionen. Detta måste ske mer målinriktat mot främst vissa

riskgrupper och storkonsumenter för att därigenom mera effektivt kunna

minska skadorna. Arbetssätt och metoder måste bli mer träffsäkra gen-

temot dem som också dricker mest och där skadorna är störst. Rege-

ringen menar att Sverige även i framtiden med de förändringar som rege-

ringen föreslår kommer att förfoga över tillräckligt effektiva instrument

för att förverkliga dessa våra mål.

9 Partihandel, tillverkning och införsel av

spritdrycker, vin och starköl

9.1 Rätten att tillverka och bedriva partihandel

I 4 kap.1 § alkohollagen finns regler för rätten att bedriva partihandel,

dvs. försäljning av spritdrycker, vin och starköl till främst annan till-

ståndshavare i och för hans rörelse eller till detaljhandelsbolaget, dvs.

Systembolaget. Sådan handel får bedrivas endast av den som har med-

delats partihandelstillstånd av Alkoholinspektionen. Enligt författnings-

rummet skall den som har ett av inspektionen meddelat tillverkningstill-

stånd för sådana drycker anses ha partihandelstillstånd i fråga om mot-

svarande varor.

Det nu gällande tillståndssystemet för spritdrycker, vin och starköl

innebär att även detaljhandelsbolaget, dvs. Systembolaget, måste vara

innehavare av ett partihandelstillstånd för att kunna partihandla. System-

bolagets genom föreskrift i lag begränsade partihandelstillstånd behand-

las nedan.

Vad närmare gäller de rättigheter som är knutna till innehavet av ett

tillverknings- eller partihandelstillstånd, anges i 4 kap. 5 § första stycket

alkohollagen att den som är berättigad att bedriva partihandel får sälja

varor för vilka han har tillstånd till detaljhandelsbolaget, till den som har

tillverknings- eller partihandelstillstånd för motsvarande varor, till den

som har meddelats serveringstillstånd för motsvarande varor och till den

som har meddelats särskilt inköpstillstånd för användning av varorna i

viss angiven huvudsakligen industriell verksamhet. Tillståndshavaren får

också exportera varorna. I proposition Ändrade skatteregler med anled-

ning av att taxfreeförsäljningen inom EU upphör (prop. 1998/99:86)

föreslås i förtydligande syfte att den som är berättigad att bedriva parti-

handel skall få sälja varorna till exportbutiker och till fartyg och luftfar-

tyg för proviantering.

Rätten till yrkesmässig införsel

I 4 kap. 2 § första stycket alkohollagen föreskrivs att spritdrycker, vin

och starköl får föras in till landet endast av den som har meddelats ett

tillverknings- eller partihandelstillstånd avseende sådana varor. Det har

inte ansetts nödvändigt att i paragrafen uttryckligen ange att den nämnda

regeln endast tar sikte på yrkesmässig införsel, dvs. sådan som sker i och

för rörelsen. Den som har partihandelstillstånd får således inte med stöd

av första stycket importera för privat bruk. Däremot kan andra stycket,

om annan än yrkesmässig införsel, i vissa fall vara tillämpligt.

Första stycket innebär att restauranger i dag inte får föra in nyss

nämnda slag av drycker utan att ha både ett serveringstillstånd och ett

tillverknings- eller partihandelstillstånd. Krav på dubbla tillstånd gäller

alltså i detta avseende.

Det kan konstateras att lagstiftningen inte är uppbyggd på det sättet att

något särskilt tillståndskrav för importen har ställts upp; inte heller har

det i lagtexten föreskrivits några kvantitativa begränsningar. Rätten att

importera har i stället knutits till att importören i annat sammanhang

ansetts lämplig att hantera spritdrycker, vin och starköl. Regleringen

medför att en utländsk tillverkare eller partihandlare, i likhet med vad

som gäller för den som meddelats ett serveringstillstånd, måste ansöka

om partihandelstillstånd om han vill etablera verksamhet här i Sverige

och själv importera spritdrycker, vin och starköl.

Det förhållandet att även ett tillverkningstillstånd ger partihandels-

rättigheter framgår, som tidigare redogjorts för, redan av den inledande

paragrafen i 4 kap. i alkohollagen. Att en tillverkare skall kunna agera på

samma sätt och ha samma rättigheter som en licensierad partihandlare

motiveras av bl.a. affärsmässiga skäl.

Som tidigare nämnts har Systembolaget, förutom monopol på detalj-

handel med spritdrycker, vin och starköl, även en begränsad rätt att

bedriva partihandel med sådana drycker. Denna partihandelsmöjlighet

består i att Systembolaget efter beslut om partihandelstillstånd av Alko-

holinspektionen har rätt att, i enlighet med vad som föreskrivs i 5 kap.

1 § tredje stycket alkohollagen, bedriva försäljning av nämnda drycker

till dem som har serveringstillstånd, dvs. framför allt restaurangerna. Att

Systembolaget inte på egen hand får importera spritdrycker, vin och

starköl är reglerat i 5 kap. 1 § andra stycket. Vad gäller Systembolagets

verksamhet konstateras i förarbetena till alkohollagen (prop.1994/95:89

s. 55) att verksamheten även framdeles skall koncentreras till den alko-

holpolitiskt betingade kärnverksamheten, dvs. detaljhandel.

Förutsättningar för tillstånd

Enligt 7 kap. 1 § första stycket får bl.a. tillverknings- eller partihandels-

tillstånd meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina per-

sonliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig att utöva verksamheten.

Beviskravet för den som ansöker om tillstånd har således satts högt. I

förarbetena framhålls att tillstånd inte kan beviljas t.ex. om ingenting är

känt om sökandens tidigare verksamhet och att det inte är tillräckligt att

inga anmärkningar har framkommit (prop. 1994/95:89 s. 100 f.). Det

krävs således att en positiv utredning förebringas av sökanden.

Vid den tillståndsprövning som Alkoholinspektionen har att göra skall

bedömas om den person som ansöker om tillstånd har visat sig lämplig

att utöva en sådan verksamhet som avses med ansökan. Inspektionen

skall göra en objektiv och icke-diskriminerande bedömning med hänsyn

tagen till personliga och ekonomiska förhållanden samt omständigheter i

övrigt som är av betydelse för tillståndet. Som omständigheter i övrigt

anges i förarbetena (prop.1994/95:89 s. 100) t.ex. att sökanden har kun-

skaper om reglerna för alkoholhantering.

Vid tillståndsprövningen skall, enligt 7 kap. 1 § andra stycket, särskild

hänsyn tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina

skyldigheter mot det allmänna. Detta innebär att den person som t.ex. vill

partihandla med spritdrycker, vin eller starköl skall ha en ordnad eko-

nomi och inte tidigare ha varit straffad för brott som kan ha betydelse för

förmågan att yrkesmässigt hantera partihandel med nämnda drycker.

Tillståndssökande skall även visa att han har tillfredsställande lag-

ringsmöjligheter. Något krav på att tillståndshavaren rent faktiskt har

lager i Sverige uppställs dock inte. För vinagenter m.fl. som endast för-

medlar affärer finns inte något större behov av lagringsmöjligheter.

Alkoholinspektionen måste i varje enskilt fall bedöma vilka lagringsmöj-

ligheter som skall krävas.

Vad gäller övriga allmänna förutsättningar för att få tillstånd framhålls

i förarbetena (prop.1994/95:89 s. 56) att sökanden skall ha lokaler, för-

varingsutrymmen och interna kontroll- och redovisningssystem som gör

sannolikt att de regler som gäller på alkoholområdet kommer att följas.

Systemen skall möjliggöra insyn och i förekommande fall kunna ligga till

grund för egenkontroll baserade på t.ex. internationella standarder.

Enligt 7 kap. 1 § tredje stycket får tillståndets giltighet begränsas till

viss tid om det föreligger särskilda skäl. Tillståndet får också förenas

med villkor. De nya villkor som kan behövas får meddelas även sedan

själva tillståndet meddelats.

Meddelande av tillstånd, m.m.

Av 7 kap. 2 § framgår att tillverkningstillstånd kan gälla sprit, sprit-

drycker, vin, starköl och öl eller avse en eller flera av dessa varor. Parti-

handelstillstånd kan gälla spritdrycker, vin och starköl eller avse en eller

två av dessa drycker.

Det gäller samma krav på lämplighet hos tillståndshavaren oavsett

vilka tillståndspliktiga varor som tillstånd söks för.

I 7 kap. 3 § anges att bl.a. tillverknings- eller partihandelstillstånd

meddelas av Alkoholinspektionen. Inspektionen har således att utreda,

bedöma och utfärda tillstånd. Vidare anges att ansökan om tillstånd skall

göras skriftligen samt att regeringen eller, efter regeringens bemyndig-

ande, Alkoholinspektionen meddelar närmare föreskrifter om vilken

utredning som sökanden skall ge in.

I 7 kap. 4 § första stycket föreskrivs att den som hos Alkoholinspek-

tionen ansöker om tillstånd skall betala ansökningsavgift samt att den

som beviljas tillstånd även skall betala en årlig tillsynsavgift.

Ansökningsavgifterna är avsedda att täcka myndighetens kostnader för

prövning av ansökningar. Tillsynsavgifterna skall täcka övriga kostnader

hos Alkoholinspektionen samt kostnader för länsstyrelsernas regionala

tillsyn. De totala avgifterna skall således motsvara Alkoholinspektionens

anslag samt del av länsstyrelsernas anslag.

Av andra stycket framgår att regeringen beslutar om avgifternas storlek

samt att ytterligare föreskrifter om avgifterna meddelas av regeringen

eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen.

De närmare föreskrifterna om de avgifter som tas ut av Alkohol-

inspektionen för tillståndsprövning och tillsyn återfinns i 10 22 §§ alko-

holförordningen (1994:2046).

Upphörande av tillstånd i vissa fall

Enligt 7 kap. 17 § första stycket alkohollagen upphör ett enligt denna lag

meddelat tillstånd att gälla under vissa förutsättningar. Som exempel kan

nämnas situationen att en tillståndshavare avlidit och dödsboet inte inom

viss tid anmält till tillståndsmyndigheten, dvs. såvitt avser tillverknings-

eller partihandelstillstånd Alkoholinspektionen, att boet vill fortsätta

rörelsen. Har den som fått tillstånd försatts i konkurs, gäller enligt andra

stycket att tillståndet omedelbart upphör att gälla. Om konkursboet vill

fortsätta rörelsen skall ansökan göras hos tillståndsmyndigheten. Myn-

digheten skall behandla en sådan ansökan med förtur.

Återkallelse, varning m.m.

Enligt 7 kap. 18 § skall Alkoholinspektionen återkalla ett tillverknings-

eller partihandelstillstånd om

1. tillståndet inte längre utnyttjas,

2. tillståndshavaren inte följer de för tillståndet gällande bestämmel-

serna i alkohollagen eller föreskrifter eller villkor meddelade med stöd av

denna lag, eller

3. de förutsättningar som gäller för meddelande av tillståndet inte

längre föreligger.

I förarbetena (prop. 1994/95:89 s. 109) anges beträffande punkten 3

följande. För en återkallelse på denna grund bör det vara fråga om mera

påtagliga förändringar, så att tillstånd inte skulle ha meddelats i mot-

svarande situation. Om en anmärkning är av mindre allvarligt slag och

kan antas komma att rättas till, kan i stället varning komma i fråga. Höga

krav måste dock ställas på dem som har tillstånd, bl.a. med hänsyn till

deras rätt till omförpackning av varor, ansvar för skatteuppbörd m.m.

Även mindre anmärkningar bör därför kunna utgöra skäl för återkallelse,

särskilt om de upprepas.

Att en innehavare av tillverknings- eller partihandelstillstånd kan med-

delas varning i stället för återkallelse framgår av 7 kap. 20 §. Varning får

meddelas om varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig

åtgärd. I förarbetena (prop. 1994/95:89 s. 110) anges bl.a. följande. Om

en tillståndshavare vidtar erforderliga åtgärder för att rätta till förhållan-

dena så att det kan antas att verksamheten i fortsättningen kommer att

bedrivas i enlighet med gällande föreskrifter och meddelade villkor kan

ingripandet begränsas till varning. Även andra fall för att meddela var-

ning kan tänkas, t.ex. då en överträdelse av en föreskrift varit tillfällig

eller berott på ett missförstånd, eller dylikt. I förarbetena erinras i detta

sammanhang om en tillsynsmyndighets möjlighet att meddela villkor

enligt 7 kap. 1 § alkohollagen.

Tillsyn m. m.

I 8 kap. 1 § första stycket alkohollagen anges bl.a. att Alkoholinspektio-

nen utövar central tillsyn över efterlevnaden av alkolhollagen och att

inspektionen kan meddela allmänna råd till vägledning för tillämpningen

av lagen. Den omedelbara tillsynen avser främst tillsyn över innehavare

av tillverknings-, partihandels- eller inköpstillstånd (prop. 1994/95:89

s. 110). Alkoholinspektionens tillsynsuppgifter är emellertid, som tidi-

gare framgått, inte begränsade till detta område. I förarbetena framhålls

tvärtom att Alkoholinspektionen tillsyn skall utövas på nationell nivå och

att målet för tillsynen skall vara att garantera att all hantering i landet av

alkohol sker ansvarsfullt och i enlighet med gällande bestämmelser

(prop. 1994/95:89 s. 51).

Alkoholinspektionen har, förutom att meddela allmänna råd, även att

utfärda föreskrifter i den utsträckning regeringen bemyndigar inspektio-

nen därtill.

Av andra stycket framgår bl.a. att den regionala tillsynen utövas av

länsstyrelserna och att dessa på så sätt bistår Alkoholinspektionen.

I 8 kap. 2 § anges vilka som har att till Alkoholinspektionen lämna

uppgifter som behövs hos inspektionen. Dessa är kommunen, polismyn-

digheten, kronofogdemyndigheten samt skattemyndigheter och andra

myndigheter som uppbär eller driver in skatter eller avgifter.

I 8 kap. 4 § finns bestämmelser om tillståndshavares skyldighet att

bl.a. lämna tillträde till driftsställe med tillhörande lokaler och tillhanda-

hålla handlingar som rör verksamheten.

Alkoholinspektionens register

Alkoholinspektionen skall, enligt 12 kap. 1 § alkohollagen, föra ett

register med hjälp av automatisk databehandling. I 12 kap. 2 § anges att

registret får användas för

1. handläggning av ärenden om tillstånd,

2. tillsyn över tillståndshavares verksamhet samt

3. uppföljning och utvärdering av lagens tillämpning samt framställ-

ning av statistik.

Registret får, enligt 12 kap. 3 § första stycket, innehålla uppgifter om

1. den som har tillstånd,

2. den som har haft tillstånd,

3. den vars ansökan om tillstånd är föremål för prövning och

4. den som tidigare har ansökt om tillstånd men vars ansökan har

avslagits, avvisats eller avskrivits.

Vad gäller punkten 4 kan nämnas att denna är föranledd bl.a. av det

samhälleliga intresset av att kunna förebygga bulvanförhållanden.

Att regeringen får meddela föreskrifter om registrering av uppgifter i

fråga om olika företrädare för en verksamhet, framgår av författnings-

rummets andra stycke.

Enligt 12 kap. 4 § första stycket får i registret, beträffande de som

avses i 3 § första stycket 1 eller 3, registreras

1. uppgift om namn eller firma, person-, registrerings- eller organisa-

tionsnummer, adress och telefonnummer,

2. uppgift om dom i brottmål, såvitt avser domstol, domsnummer,

utgången i målet och tillämpade bestämmelser,

3. uppgift om förekomst av ärende hos polis- eller åklagarmyndighet,

såvitt avser diarienummer eller motsvarande beteckning,

4. uppgift om registrering av mervärdeskatteskyldighet, punktskatte-

skyldighet och upplagshavare enligt skattelagstiftningen,

5. uppgift om konkurser samt restförda skatter och avgifter,

6. uppgift om den verksamhet som tillståndet avser och om villkor som

har meddelats för denna,

7. uppgift om överträdelser av föreskrifter och meddelade villkor samt

om utförda inspektioner och

8. i den utsträckning regeringen närmare föreskriver, annan uppgift

som har särskild betydelse för handläggningen av ärenden enligt denna

lag och inte utgör personuppgift av känslig natur.

Alkoholinspektionens register är fortfarande under uppbyggnad.

Ansökan om tillverknings- eller partihandelstillstånd

Enligt Alkoholinspektionens föreskrifter (AIFS 1997:5) gäller bl.a. föl-

jande. Ansökan om tillverknings- och partihandelstillstånd skall göras på

fastställt formulär (2 §). Till ansökan skall, vad gäller företaget, bifogas

bl.a. kvitto på inbetald ansökningsavgift, F-skattebevis från skattemyn-

digheten samt diverse uppgifter om lokaler för tillverkning, omtappning,

lagring och försäljning. Vidare skall uppgifter ges in om bl.a. uppskattad

försäljningsvolym under innevarande kalenderår, beskrivning av det eko-

nomiska redovisningssystemet (bokföring, lagerredovisning och fakture-

ring), beskrivning av den praktiska internkontrollen av varuhanteringen,

senast fastställda årsredovisning och revisionsberättelse eller, för andra

än aktiebolag, motsvarande ekonomisk information. Andra handlingar

som skall ges in är registerutdrag från kronofogdemyndighetens utsök-

ningsregister, företagsbevis alternativt registreringsbevis från Patent- och

registreringsverket. Vidare skall lämnas en utförlig beskrivning av före-

tagets organisation och verksamhet, inklusive ledningens ansvarsfördel-

ning inom organisationen, och uppgift om personer med betydande eko-

nomiska intressen i företaget.

Vad särskilt gäller personer med betydande inflytande i rörelsen, gäller

följande (4 §). För verkställande direktör, ensam firmatecknare i före-

taget samt delägare i fåmansföretag eller i fåmansägt handelsbolag skall

lämnas följande uppgifter:

1. Uppgift om kunskap om alkohollagstiftningen.

2. Personnummerutdrag från Patent- och registreringsverket.

3. Bevis från Patent- och registreringsverket om

 a. frihet från näringsförbud samt

 b. konkursfrihet.

4. Registerutdrag från kronofogdemyndighetens utsökningsregister.

Därtill innehåller föreskrifterna regler för uppgifter beträffande före-

ståndare och möjligheten för utländsk sökande att styrka sin lämplighet

genom handling från utländsk myndighet m.m. Föreskrifterna innehåller

dessutom en regel beträffande Alkoholinspektionens möjlighet att medge

undantag (dispens) från föreskrifterna i fråga.

Alkoholinspektionen har utarbetat ett handledningsformulär för ansö-

kan.

I övrigt kan här tilläggas att ansökan inte behandlas förrän ansöknings-

avgiften, f.n. 2 000 kronor, har betalats. Handläggningstiden uppgår,

enligt uppgift från Alkoholinspektionen, till ungefär en månad. Uppfyller

sökanden de formella kraven utfärdar myndigheten ett tillståndsbevis

med uppgifter om tillståndets omfattning.

Någon möjlighet för Alkoholinspektionen att avslå en ansökan av

alkoholpolitiska skäl finns inte.

Lämplighetsprövning, lager m.m.

Enligt handboken för partihandel och tillverkning baseras Alkohol-

inspektionens lämplighetsprövning på de uppgifter som lämnas i ansökan

och de uppgifter som inspektionen inhämtar från vissa andra myndig-

heter, bl.a. Rikspolisstyrelsen. Lämplighetsprövningen omfattar såväl

företaget som fysiska personer med betydande inflytande i verksamheten.

För företaget prövas den ekonomiska skötsamheten med särskild hänsyn

till hur företaget fullgör sina skyldigheter mot det allmänna (betalning av

skatter m.m.). För fysiska personer med betydande inflytande i rörelsen

kontrolleras laglydnad och ekonomisk skötsamhet (eventuell brottslighet

samt betalning av skatter och inblandning i konkurser m.m.). Vidare görs

en bedömning av omständigheterna i övrigt , dvs. bland annat möjlighet

och förmåga att sköta verksamheten i enlighet med lagar och föreskrifter

på området. En genomgång görs då av företagets organisation, rutiner

och system för bokföring m.m.

För det fall att tillståndshavaren har lager i Sverige, skall dessa lager

uppfylla kraven i Alkoholinspektionens föreskrifter och allmänna råd.

Föreskrifterna innehåller regler för distribution, lagerhållning och redo-

visning.

Tillsynen och kontrollen

Som ovan redogjorts för har Alkoholinspektionen, förutom sitt ansvar

som central tillsynsmyndighet, det direkta tillsynsansvaret över bl.a.

innehavare av partihandelstillstånd. Syftet med inspektionens tillsyn av

tillståndshavarna är att kontrollera dels att de lagstadgade reglerna m.m.

efterlevs (t.ex. att försäljning sker endast på föreskrivet sätt), dels att för-

utsättningar för tillstånd fortfarande föreligger (t.ex. att tillståndshavaren

fortfarande är lämplig att utöva sin verksamhet).

Tillsynen över tillståndshavarna kan genomföras i form av s.k. admini-

strativ tillsyn eller genom kontrollbesök. Enligt inspektionens handbok

gäller följande.

Den administrativa tillsynen omfattar kontroll av personlig vandel

genom polisregistret och kontroll av ekonomisk skötsamhet t.ex. genom

kronofogdemyndigheten. Inspektionen hämtar regelbundet in uppgifter

om tillståndshavare även från andra myndigheter, t.ex. tullmyndigheten

och Patent- och registreringsverket. En del uppgifter förs in i det register

med uppgifter om tillståndshavare, som inspektionen för som en del av

sin löpande tillsyn. Den administrativa tillsynen omfattar, enligt uppgift

från Alkoholinspektionen, i princip samtliga ca 300 tillståndshavare.

Vad därefter gäller kontrollbesöken, kontrolleras vid dessa att reglerna

för hantering av spritdrycker, vin och starköl efterlevs. Kontrollen kan

omfatta allt från företagets kundregister till lagerlokalens fysiska utform-

ning, lagerinventering och kontroll av rutiner samt granskning av hur

varuhanteringen redovisas.

Vad gäller antalet kontrollbesök, gör Alkoholinspektionen enligt

egen uppgift ett årligt kontrollbesök hos ca 60 av de 300 partihand-

larna.

Sedan tillkomsten av gällande tillståndssystem har 77 partihandels-

eller tillverkningstillstånd upphört att gälla. Av dessa har 41 upphört på

egen begäran, 18 på grund av konkurs och 14 på grund av att Alkohol-

inspektionen återkallat tillstånden. Anledningen till dessa återkallelser

har uppgetts vara olaglig import, slarv med bokföringen eller personlig

olämplighet.

9.2 Yrkesmässig införsel av och partihandel med

spritdrycker, vin och starköl

Regeringens förslag: Partihandelstillstånden tas bort i sin nuvarande

form och ersätts i alkohollagen med en koppling till vissa begrepp i

lagen (1994:1564) om alkoholskatt. En automatisk rätt att bedriva

partihandel med spritdrycker, vin och starköl om vissa förutsättningar

är uppfyllda införs. I lagen (1994:1564) om alkoholskatt, liksom i

lagen (1994:1563) om tobaksskatt och lagen (1994:1776) om skatt på

energi, föreskrivs att beslut om återkallelse som huvudregel skall gälla

omedelbart. I lagarna införs vidare ett uttryckligt krav på vandels-

prövning av den som ansöker om registrering som varumottagare.

Alkoholutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens

utom vad gäller restaurangers rätt att på grundval av sitt serveringstill-

stånd importera alkoholdrycker för den egna verksamheten. Restauranger

måste enligt regeringens förslag på samma sätt som andra partihandlare

vara godkända av skattemyndigheten antingen som upplagshavare eller

som registerad varumottagare för att få importera alkoholdrycker. Utred-

ningen har vidare pekat på avsaknaden av regler om vandelsprövning vid

registrering som varumottagare.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker

utredningens förslag när det gäller att ta bort nuvarande partihandelstill-

stånd enligt alkohollagen och ersätta detta med en koppling till alkohol-

skattelagens regler om godkännande av upplagshavare och registering

som varumottagare. Flera instämmer i bedömningen att tyngdpunkten i

den alkoholpolitiska kontrollen skall ligga nära konsumenten, dvs. hos

detaljhandeln och serveringsstället. Alkoholinspektionen, Systembolaget,

länsstyrelserna i Skåne, Västra Götaland och Västerbottens län avstyrker

utredningens förslag i denna del med motiveringen att denna förändring

allvarligt skulle försvaga den svenska alkoholpolitiska kontrollen. Man

menar att skattemyndigheten inte på ett effektivt sätt kommer att kunna

hävda de alkoholpolitiska aspekterna på partihandlarnas verksamhet.

När det gäller utredningens förslag om att restaurangerna på sitt serve-

ringstillstånd skall få möjlighet att importera alkoholdrycker som ore-

gisterade varumottagare har förutom ovannämnda remissinstanser bl.a.

Tullverket och Riksskatteverket påpekat vissa kontrollproblem i samman-

hanget. De oregisterade varumottagarna som inte följer förfarande-

bestämmelserna är t.ex. inte kända av skattemyndigheten på annat sätt än

om de upptäcks vid en kontroll. Om restaurangerna skall tillåtas föra in

alkoholvaror som oregistrerade varumottagare krävs enligt Riksskatte-

verket en förhållandevis kraftig reaktion om reglerna inte följs. Särskilda

skattekontoret (SSK) gör bedömningen att den här uppgiften kräver ett

tillkommande resursbehov om åtminstone 8 årsarbetskrafter. Sprit s.k. privatimport.

Alkoholutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig i frågan

tillstyrker utredningens förslag.

Skälen för regeringens förslag: I 5 kap. 1 § alkohollagen stadgas att

detaljhandelsbolaget, dvs. Systembolaget AB, inte får importera, expor-

tera eller tillverka spritdrycker, vin eller starköl. Som innehavare av

partihandelstillstånd får emellertid Systembolaget bedriva försäljning till

dem som har serveringstillstånd.

För att värna om det svenska detaljhandelsmonopolet bedömdes det

vid EU-inträdet som viktigt att inte tillåta Systembolaget att kunna

direktimportera alkoholdrycker från annat land. Av främst konkurrens-

mässiga skäl gentemot andra importörer skulle det annars finnas risk för

missbruk av monopolets dominerande ställning. Dessutom bedriver Sys-

tembolaget i konkurrens med andra även partihandel gentemot restau-

ranger. Denna partihandelsrätt ansågs viktig framför allt med hänsyn till

glesbygsförsörjningen till restauranger av ett brett sortiment av alko-

holdrycker. Att tillåta utländska producenter att sälja sina alkoholvaror

direkt till Systembolaget skulle kunna äventyra såväl monopolet som

dess partihandelsrätt till restauranger.

Systembolaget måste vända sig till någon med tillverknings- eller

partihandelstillstånd för inköp av spritdrycker, vin eller starköl till sina

butiker och för sin försäljning till restaurangerna. Upphandlingen bygger

i huvudsak på en produktplan med tidsangivelser för när offerter för de

olika produkterna önskas. Denna plan uppdateras var fjärde månad och

gäller tolv månader framåt. Inkomna offerter bedöms mot produktplanen.

Vid sidan av denna upphandling erbjuds leverantörer möjlighet till test-

försäljning, varvid leverantören tar något större risk. Det innebär att leve-

rantören lagerhåller produkten och måste ta tillbaka ej sålda varor, om

produkten inte klarar kvalifikationsgränsen för det ordinarie sortimentet.

Regeringen ställer sig liksom Alkoholutredningen tveksam till om full

import- och partihandelsrätt är förenlig med monopolställning i detalj-

handelsledet. Systembolaget har kunskap och kapacitet att administrera

egen importrätt, men om bolaget ges egen importrätt blir upphandlingen

mer komplicerad genom att antalet tänkbara leverantörer mångdubblas.

Dessa ökade krav hänger samman med att Systembolaget har monopol på

detaljhandeln med spritdrycker, vin och starköl och därför redan vid

inköpstillfället måste behandla alla produkter likvärdigt. Om detta inte

kan hanteras på ett tillfredsställande sätt riskerar Systembolagets detalj-

handelsmonopol att ifrågasättas. Regeringen finner att övervägande skäl

talar mot att ge Systembolaget egen importrätt.

Privatimporten

Som en följd av monopolställningen är Systembolaget skyldigt att

anskaffa spritdryck, vin eller starköl som inte finns med i bolagets varu-

sortiment, om inte bolaget finner att det finns hinder mot det. Det kan

t.ex. röra sig om att en kund vill ha ett särskilt vin, som Systembolaget av

någon anledning inte har köpt in, och som inte heller finns i det s.k.

beställningssortimentet. På kundens begäran kan Systembolaget anskaffa

varan via en partihandlare med importrätt. Efter påslag för alkoholskatt,

distributions- och hanteringskostnader kan varan sedan lämnas ut till

kunden. Privatimporten är emellertid ganska dyr och besvärlig för den

enskilde kunden. Inköp av enstaka flaskor och mindre kvantiteter för

med sig högre kostnader per enskild artikel och har förmodligen bidragit

till att privatimporten är mycket begränsad i Sverige. Samtidigt kan kon-

stateras att möjligheten att genom den lokala systembutiken kunna

beställa varor från i stort sett hela världen till begränsade kostnader inne-

bär en service för kunderna som torde vara svår att finna i andra länder.

Om Systembolaget ges rätt att importera spritdrycker, vin och starköl

på enskild kunds begäran, dvs. utan att behöva vända sig till en parti-

handlare med importrätt, blir importen både snabbare och billigare än

enligt nuvarande ordning. En sådan inköpsrätt är lätt att hantera och

innebär inte någon otillbörlig konkurrens gentemot andra med rätt att

bedriva partihandel. En utökad möjlighet till privatimport via System-

bolaget kan enligt regeringen knappast ha någon negativ alkoholpolitisk

betydelse eller någon märkbar effekt på konkurrensförhållandena på

partihandelsmarknaden. För en del kunder kan det dock betyda att man

väljer att beställa andra varor än dem som finns i Systembolagets sorti-

ment. Detta innebär ytterligare en viss möjlighet för utländska produ-

center att nå den svenska marknaden. Privatimporten kan tyckas likna

distansförsäljningen (se avsnitt 9.5) men stora skillnader finns, bl.a. sker

försäljningen genom detaljhandelsmonopolet. Därigenom kan ålders-

gränser och öppettider för alkoholförsäljningen behållas. Regeringen

föreslår således att detaljhandelsmonopolet får importera spritdrycker,

vin och starköl i samband med beställningar från privatkunder.

9.5 Distansförsäljning av spritdrycker, vin och starköl

Regeringens bedömning: Distansförsäljning av spritdrycker, vin och

starköl till Sverige från andra länder bör inte heller tillåtas i fortsätt-

ningen.

Alkoholutredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig i frågan

instämmer i utredningens bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: Distansförsäljning dvs. direkt-

försäljning från annat land till privatperson för konsumtion i Sverige

(t.ex. via postorder eller internet) av spritdrycker, vin och starköl är i dag

inte tillåten i Sverige. Författningstekniskt uppnås detta genom att det i

4 kap. 2 § alkohollagen saknas en föreskrift om rätt till införsel avseende

kommersiella försändelser till enskilda. Anledningen till detta är att för-

säljning av sådana drycker till privatperson för konsumtion endast får

bedrivas av Systembolaget och av den som har meddelats serveringstill-

stånd. Någon annan form av försäljning för konsumtion är inte tillåten

enligt svensk lag. Distansförsäljning av spritdrycker, vin och starköl står

således i strid med den svenska alkohollagstiftningen. Det enda undantag

som finns är om försäljningen sker genom Systembolagets försorg enligt

de särskilda rutiner som gäller för den s.k. privatimporten. Dryckerna

utlämnas då av Systembolaget efter det att adressaten betalat kostnaden

för skatt och hantering. Systembolaget kontrollerar också att mottagaren

har uppnått 20 års ålder.

I den formella underrättelsen av den 5 maj 1998 har Europeiska kom-

missionen inte ställt några krav till den svenska regeringen om regler för

distansförsäljning.

Vi lever i ett informationssamhälle där varor kan förmedlas snabbt och

enkelt. Ofta räcker det med en uppkoppling via dator till Internet, något

som en stor del av de svenska hushållen redan har tillgång till. Ett exem-

pel på genomslagskraften är Internethandeln med alkoholvaror under

första halvåret 1998, som ökade till betydande omfattning till dess att

Tullverket från och med den 1 juli 1998 gavs ökade möjligheter att

ingripa mot verksamheten. På goda grunder kan det därför antas att om

distansförsäljning av spritdrycker, vin och starköl skulle tillåtas kommer

den att bli mycket omfattande, bl.a. genom att företag som specialiserar

sig på distansförsäljning kommer att bearbeta den svenska marknaden.

Distansförsäljning är en etablerad försäljningsform för alkoholdrycker

inom EU där restriktioner mot sådan försäljning saknas. När distansför-

säljning börjar användas på en marknad ökar marknadens utbud. Detta

leder till att också konkurrenstrycket ökar, något som är bra från kon-

kurrenssynpunkt. Att utbudet ökar är emellertid mindre lyckligt ur en

alkoholpolitisk synvinkel. Denna försäljningsform skulle mycket väl

kunna utvecklas till att bli ett realistiskt alternativ till inköp på System-

bolaget. Detta skulle skapa betydande svårigheter med ålderskontroll,

skatteuttag, postorderförsäljning inom landet m.m. Vidare skulle en ny

kanal för legal försäljning av spritdrycker, vin och starköl öppnas, vid

sidan av detaljhandelsmonopolet och restaurangernas servering. Detta

skulle undergräva den alkoholpolitiska regleringen och på sikt göra det

svårt att upprätthålla detaljhandelsmonopolet, vilket Sverige starkt slagit

vakt om. Regeringen anser därför att distansförsäljning av spritdrycker,

vin och starköl till Sverige från andra länder inte kan tillåtas.

9.6 Gåvoförsändelser av spritdrycker, vin och starköl

Regeringens förslag: Införsel av spritdrycker, vin och starköl i form

av gåvoförsändelse tillåts. Bedömningen av en försändelses status och

ålderskontrollen av mottagaren görs av Tullverket inom ramen för den

kontroll som sker redan i dag. En försändelse som bedömts utgöra

något annat än en gåvoförsändelse får inte föras in. Rätten till införsel

av gåvoförsändelser gäller endast enstaka gåvoförsändelser från en

enskild person i ett annat land under yrkesmässig befordran till en

enskild person här i landet som har fyllt 20 år. Dessutom skall försän-

delsen vara avsedd för den enskilde mottagarens eller dennes familjs

personliga bruk.

Alkoholutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker

utredningens förslag även om flera pekar på tolkningssvårigheter och att

möjligheter till kringgåenden av de föreslagna bestämmelserna finns.

Riksåklagaren och Sprit några åldersgränser tillämpas inte vid försäljningen,

den är tillgänglig dygnet runt och den illegala spriten är förhållandevis

billig.

Det görs stora insatser för att bekämpa den illegala alkoholhanteringen,

framför allt från polisens sida. Upprepade tillslag görs mot misstänkta

spritfabriker o.dyl. Någon nedgång i handeln med smuggelsprit och

hembränt har emellertid inte kunnat noteras. Tvärtom tenderar denna

handel att öka. En åtgärd som regeringen därför föreslår för att kunna

vända denna negativa trend är att genom lagstiftning ge polis- och

tullmyndigheter större befogenheter att ingripa mot förvärv av illegal

sprit. Svartspritsutredningen anför i sitt betänkande (s. 72) bl.a. följande:

 Enligt arbetsgruppens mening finns det starka skäl för en kriminalise-

ring av allt innehav av olovligt tillverkad sprit. Det främsta skälet är att

förekomsten av olovligt tillverkad sprit tenderar att öka, vilket innebär

ökad tillgänglighet. Särskilt oroande är att distributionen i allt högre

grad riktar sig mot ungdomar. Den tidigare redovisade attitydunder-

sökningen bland 2 600 svenskar mellan 15 och 75 år visar att 72 pro-

cent av ungdomar mellan 15 och 24 år tror sig kunna skaffa ett par liter

hembränt inom ett par dagar. När det gäller smuggelsprit är motsva-

rande siffra 22 procent. Tillgängligheten i kombination med lägre pri-

ser och avsaknad av åldersgräns för inköp av svartsprit innebär enligt

arbetsgruppens mening ett allvarligt hot mot den uppväxande genera-

tionen. Ett annat skäl är att det torde medföra betydande svårigheter att

bevisa om innehavet verkligen är avsett för eget bruk eller om det är en

förberedelse för försäljning. Vidare skulle det försvåra för tillverkarna

och försäljarna av svartsprit att få avsättning för sina produkter om

innehav för eget bruk kriminaliserades. Ovan nämnda enkätundersök-

ning visar att en majoritet (60 procent) vill kriminalisera köp av svart-

sprit. En kriminalisering av allt innehav av svartsprit skulle därigenom

troligen inte uppfattas som en oskälig åtgärd. Man kan heller inte

bortse från den opinionsbildande kraft som finns i lagstiftningsinstitu-

tet.

I dag gäller enligt alkohollagen att olovlig försäljning av alko-

holdrycker kan straffas med böter eller fängelse i högst två år (10 kap.

2 §). Är brottet grovt, t.ex. om verksamheten har bedrivits yrkesmässigt

eller i större omfattning, kan fängelsestraff i högst fyra år dömas ut

(10 kap. 3 §). Innehav av spritdrycker, vin och starköl i uppenbart syfte

att olovligen sälja dem är också straffbart (10 kap. 5 §). För köparen har

dock inte föreskrivits något straffrättsligt ansvar i dessa situationer. De

inköpta dryckerna kan emellertid tas i beslag och förverkas.

I lagen (1960:418) om straff för varusmuggling anges att den som för-

värvar, forslar, döljer, förvarar eller avyttrar gods som varit föremål för

varusmuggling döms, om gärningen sker uppsåtligen, för olovlig befatt-

ning med smuggelgods till böter eller fängelse i högst två år. Om gär-

ningsmannen inte insåg, men hade skälig anledning anta att godset varit

föremål för smuggling, utdöms böter. Någon ändring i sak av denna

bestämmelse har inte föreslagits i promemorian Ds 1998:53 Ny smugg-

lingslag.

Som jämförelse kan nämnas att all befattning med narkotika, som inte

är medicinskt motiverad, är straffbelagd. Enligt narkotikastrafflagen

(1968:64) kan den som innehar, brukar eller tar annan befattning med

narkotika dömas till fängelse i högst tre år eller om brottet är att anse

som ringa till böter eller fängelse i högst sex månader. En annan före-

teelse som samhället har markerat mot är användning av dopningsmedel.

Enligt lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel kan den

som överlåter, framställer, förvärvar i överlåtelsesyfte, bjuder ut till för-

säljning, innehar eller brukar förbjudna dopningsmedel dömas till böter

eller fängelse i högst två år. Den som för in olovliga dopningsmedel till

landet kan enligt lagen jämförd med lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling dömas till böter eller fängelse i högst två år.

Socialstyrelsen framhåller i sitt remissvar den grundläggande principen

inom svensk lagstiftning att handlingar som riktar sig enbart mot den

egna personen eller mot eget intresse vanligtvis inte skall vara straff-

belagda. Exemplen ovan visar emellertid att undantag från denna regel

förekommer inom andra områden. Det har också visats att inköpt illegal

sprit ofta säljs vidare, bl.a. till ungdomar. Hanteringen av illegal sprit kan

därför inte ses som en isolerad handling riktad enbart mot den egna per-

sonen.

I svartspritsutredningen redovisas en intervjuundersökning med

2 600 personer i åldrarna 15 75 år som genomfördes av TEMO år 1997.

När det gäller attityderna till försäljning och köp av hembränt framgick

att 93 procent av de tillfrågade instämde i påståendet att det är ett allvar-

ligt brott att sälja hemtillverkad sprit till ungdom under 20 år. På frågan

om det är ett allvarligt brott att sälja till vuxna var det 79 procent som

svarade att så var fallet. Man lät även de intervjuade ta ställning till

påståendet Man borde ändra lagen så att det blev straffbart att köpa

hemtillverkad sprit . Nära två tredjedelar, 62 procent, instämde i detta

påstående. Under hösten 1998 genomförde TEMO en ny intervjuunder-

sökning, denna gång omfattande 5 000 personer. En av frågorna var om

det bör vara straffbart att köpa svartsprit. Av respondenterna var 64 pro-

cent för förslag om kriminalisering, och endast 19 procent mot. Därmed

torde det kunna sägas vara relativt väl belagt att det finns en folkvilja för

att förbjuda köp av illegal sprit.

Yrkesmässig import och partihandel skall enligt regeringens förslag få

bedrivas endast av dem som har blivit godkända som upplagshavare eller

registrerade som varumottagare. Distansförsäljning till privatpersoner

föreslås även fortsättningsvis vara otillåten, medan det däremot föreslås

att det under vissa förutsättningar skall vara tillåtet att skicka sprit-

drycker, vin eller starköl som gåva till en enskild person i Sverige. Denna

sistnämnda möjlighet kan enligt Alkoholutredningen locka vissa personer

att bedriva distansförsäljning under täckmantel av gåva. Ett förbud mot

distansförsäljning måste därför enligt utredningen följas upp med någon

form av straffansvar för den som bryter mot bestämmelserna.

Enligt regeringens uppfattning är dock införsel genom distansförsälj-

ning redan idag kriminaliserad bl.a. genom varusmugglingslagen. Dels

kan den som för in eller tar emot alkoholdrycker utan att vara behörig

därtill dömas för varusmugglingsbrott, dels kan köparen dömas till olov-

lig befattning med smuggelgods. Härutöver kan även ansvar enligt alko-

hollagen komma i fråga i dessa situationer. Mot denna bakgrund anser

regeringen att det saknas anledning att ytterligare straffbelägga förfaran-

den i samband med distansköp.

Alkoholutredningens förslag omfattar dock fler situationer än enbart

köp av olovligen tillverkad sprit och distansförsäljning. Framför allt träf-

far förbudet det som brukar benämnas langning, nämligen lovligen till-

verkad och inköpt alkohol som olovligen säljs direkt till konsumenter.

Det föreligger dock vissa skillnader mellan olovligt tillverkad sprit och

alkoholdrycker som är föremål för langning, inte minst därigenom att den

olovligt tillverkade spriten inte varit föremål för någon beskattning.

Regeringen anser vid en samlad bedömning att det skulle föra för långt

att kriminalisera även köpet av s.k. langad sprit.

Enligt regeringen finns det däremot starka skäl som talar för en krimi-

nalisering av förvärv och innehav av olovligt tillverkad sprit eller sprit-

dryck. Tillverknings- och försäljningsledet är redan straffbelagt. Vad det

nu gäller är alltså frågan om det dessutom bör införas ett ansvar för den

köpare som i full medvetenhet om att drycken är olovligt tillverkad ändå

köper eller innehar den. Enligt regeringens mening finns knappast skäl

att vidhålla att ett sådant förfarande bör vara straffritt. Köpet och inne-

havet är del i en transaktion, handling eller företeelse som redan är kri-

minaliserad. För gemene man torde det också framstå som mer logiskt att

såväl försäljningen som köpet är olagligt. Regeringen föreslår sålunda

nya straffbestämmelser i alkohollagen och i lagen om försäljning av tek-

nisk sprit m.m. som öppnar möjligheten att ingripa också mot den som

förvärvar eller innehar olovligt tillverkad sprit eller spritdryck respektive

den som förvärvar eller innehar teknisk sprit eller alkoholhaltigt preparat

som renats från denatureringsmedel. En sådan straffrättslig skärpning

skulle troligen få en moralhöjande verkan, och även underlätta polisens

bekämpning av hembränd eller på annat sätt olovligt tillverkad eller

renad sprit. För detta ändamål avser regeringen att ge polisen förstärkta

resurser, se avsnitt 15.

I sammanhanget kan anmärkas att Lagrådet påpekat att definitionerna

av sprit, spritdrycker och vin i 1 kap. alkohollagen i visst avseende fått en

mindre lyckad utformning. Lagrådet har härvid hänvisat till en brott-

målsdom i Svea hovrätt i december 1998. Regeringen har redan överläm-

nat denna dom till Alkoholutredningen. Utredningen skall redovisa sitt

uppdrag till regeringen senast den 31 december 1999.

11 Alkoholreklam

11.1 Gällande reglering av alkoholreklamen

11.1.1 Alkoholreklamlagen

Särskilda regler för marknadsföringen av alkoholdrycker finns i lagen

(1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alko-

holdrycker, den s.k. alkoholreklamlagen. Lagen är tillämplig på närings-

idkares marknadsföring som avser alkoholdrycker och som vänder sig till

konsumenter. Med alkoholdryck förstås spritdrycker, vin, starköl och öl i

den betydelse de beteckningarna har i 1 kap. 4 6 §§ alkohollagen. Med

alkoholdryck förstås en dryck som innehåller mer än 2,25 volymprocent

alkohol (1 kap. 3 § alkohollagen). Alkoholreklamlagen gäller därför inte

för marknadsföring av lättdrycker, t.ex. lättöl. Begreppen marknads-

föring, näringsidkare och konsument har samma innebörd som i mark-

nadsföringslagen (1975:1418) i dess dåvarande lydelse (jämför prop.

1977/78:178 s. 47 f. med där angivna hänvisningar). Till skillnad mot

vad som gäller enligt marknadsföringslagen (1995:450) är det endast

avsättningsfrämjande åtgärder som omfattas av alkoholreklamlagen.

Näringsidkare är var och en som yrkesmässigt bedriver verksamhet av

ekonomisk art, både fysiska och juridiska personer. Om näringsidkaren

är producent eller återförsäljare saknar i princip betydelse för tillämp-

ningen. Som konsumenter anses i första hand privatpersoner, men också

andra som förvärvar varor eller tjänster för slutlig konsumtion.

Utanför lagens tillämpningsområde faller således marknadsföring rik-

tad till andra än konsumenter, t.ex. återförsäljare eller intressenter i bran-

schen. Vidare faller svenska näringsidkares marknadsföring på utländska

marknader utanför lagens tillämpningsområde. Var marknadsförings-

åtgärderna har sitt ursprung saknar däremot betydelse. Alkoholreklam-

lagen kan bli tillämplig på reklammaterial som producerats i annat land

men som distribueras till svenska konsumenter.

Kravet på särskild måttfullhet

I 2 § första stycket alkoholreklamlagen anges som en grundregel för

alkoholreklam att med hänsyn till de hälsorisker som är förbundna med

bruk av alkohol särskild måttfullhet skall iakttas vid marknadsföring av

alkoholdryck. Vad som därvid särskilt skall beaktas är att en reklam-

eller annan marknadsföringsåtgärd inte får vara påträngande eller upp-

sökande eller uppmana till bruk av alkohol. Uttrycket uppmana skall

ses i en mer aktiv mening. Syftet bakom kravet på särskild måttfullhet är

att säkerställa att marknadsföringen inte medverkar till att vidmakthålla

eller öka konsumtionen av alkohol och inte heller bidrar till en positiv

inställning till bruket av dessa varor. Även om konsumenter måste få

tillgång till relevant produktinformation, har det ansetts att det bör krävas

av näringsidkare en stark begränsning och en stark återhållsamhet både

när det gäller reklamens spridningsvägar och innehåll samt när det gäller

andra marknadsföringsmetoder. Kravet på särskild måttfullhet gäller val

av reklammedel (reklambärare), reklamens innehåll och utformning samt

särskilda marknadsföringsmetoder. Som exempel på reklammedel som

inte uppfyller kravet på särskild måttfullhet har under förarbetena nämnts

direktreklam och utomhusreklam. Bildmässigt bör reklamen inskränkas

till att visa själva varan och vad som på ett naturligt sätt hänger samman

med den, exempelvis förpackningen och vissa tillbehör. Också budska-

pets utförlighet, typografi och layout skall bedömas i belysning av kravet

på särskild måttfullhet. Konsumentverket har utfärdat riktlinjer för lagens

närmare tillämpning, se avsnitt 11.1.5.

Annonseringsförbuden m.m.

Enligt 2 § andra och tredje styckena alkoholreklamlagen gäller vissa

annonseringsförbud. Annonseringsförbuden möjliggörs genom regle-

ringen i 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 12 § yttrande-

frihetsgrundlagen som anger att den grundlagsskyddade yttrande- och

tryckfriheten inte hindrar att det i lag meddelas förbud mot kommersiell

annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhal-

tiga drycker eller tobaksvaror.

Enligt bestämmelsen i 2 § andra stycket får vid marknadsföring av

alkoholdryck inte användas kommersiell annons i ljudradio- eller tele-

visionsprogram. Detta gäller även för sådana TV-sändningar över satellit

som omfattas av radio- och TV-lagen (1996:844). Annonsförbudet i

radio och TV gäller också öl (folköl).

Enligt 2 § tredje stycket får vid marknadsföring av spritdryck, vin eller

starköl inte användas kommersiell annons i periodisk skrift eller annan

skrift på vilken tryckfrihetsförordningen är tillämplig och som med avse-

ende på ordningen för dess utgivning är jämförbar med periodisk skrift

(jämför prop. 1977/78:178 s. 32 ff. och s. 48 ff.). Förbudet omfattar inte

öl (folköl). Annonsering för sådant öl måste dock uppfylla det grund-

läggande kravet på särskild måttfullhet.

Med periodisk skrift förstås enligt 1 kap. 7 § första stycket tryckfri-

hetsförordningen tidning, tidskrift eller annan sådan tryckt skrift, som

enligt utgivningsplanen är avsedd att under en bestämd titel utges på sär-

skilda tider med minst fyra nummer eller häften årligen. Att skriftens titel

mellan utgivningarna undergår mindre förändringar behöver inte medföra

att annonsförbudet sätts ur spel. Till periodiska skrifter räknas löpsedlar

och bilagor som hör ihop med tidningen eller tidskriften. Annonsförbudet

gäller också sådana skrifter som är jämförbara med periodisk skrift, dvs.

sådana tidningar eller tidskrifter som kommer ut med viss periodicitet

utan att utgivningen uppgår till fyra nummer per år.

Med kommersiell annons avses, när det gäller tryckta skrifter, fram-

ställningar som för det första kan sägas ingå i en annons. Redaktionell

text är således helt skyddad av tryckfrihetsförordningen. På motsvarande

sätt är vad som faller utanför begreppet kommersiell annons på ljudradio-

och televisionsområdet skyddat av bestämmelserna i yttrandefrihets-

grundlagen. Den rent yttre formen av en text är dock inte utslagsgivande.

Även s.k. textreklam kan komma att falla under annonseringsförbudet.

För det andra krävs att annonsen är kommersiell. Detta innebär dels att

annonsen skall utgöra ett medel för marknadsföring av en vara, dvs.

meddelandet skall vara avsett att främja avsättningen av en vara, dels att

annonsen skall ha rent kommersiella förhållanden till föremål, dvs. avse

näringsidkarens näringsverksamhet eller där tillhandahållen vara.

Från förbudet undantas annonsering i skrift som tillhandahålls endast

på försäljningsställe för alkoholdryck, se 2 § tredje stycket andra

meningen alkoholreklamlagen, dvs. i huvudsak i Systembolagets butiker

eller på restauranger. Marknadsföring i fackpress, t.ex. tidskrifter till

återförsäljare av alkoholdrycker, är också tillåten. Förbudet hindrar inte

heller att en näringsidkare på uttrycklig begäran av en konsument till-

ställer denne sådan skrift. För sådan marknadsföring som nu nämnts gäl-

ler dock det grundläggande kravet på särskild måttfullhet. Under annons-

förbudet faller inte heller åsiktsannonsering i fråga om alkohol eller de

moment i propaganda för övergång från starkare till svagare alko-

holdrycker som är inriktade på att påverka allmänhetens alkoholvanor.

Likaså faller en annons som härrör från en annan än den som har ett

kommersiellt intresse av att avsätta en annonserad vara alltid utanför

begreppet kommersiell annons (prop. 1977/78:178 s. 39 och 50 f.).

Annonser i tidningar för en viss restaurang som samtidigt innehåller en

prisupplysning exempelvis vad en stor stark kostar på restaurangen har

i praxis ansetts falla utanför förbudet. Inslaget av kommersiell marknads-

föring i en sådan annons har bedömts avsevärt svagare än om ett bestämt

varumärke nämns samt att det måste anses vara ett konsumentintresse att

få information om restaurangernas priser på olika sorters dryck, jämför

Konsumentverkets riktlinjer för marknadsföring av spritdrycker, vin och

starköl (KOVFS 1979:5).

I 4 § alkoholreklamlagen finns en erinran om att det finns bestämmel-

ser om marknadsföringsåtgärder också i alkohollagen, se närmast föl-

jande avsnitt.

Genom en lagändring den 1 januari 1996 (SFS 1995:453), i samband

med att den nya marknadsföringslagen infördes, har i 5 § införts ett

bemyndigande för regeringen att med avseende på främmande stat

bestämma att det vid marknadsföring av alkoholdrycker inte får användas

oriktiga eller vilseledande ursprungsbeteckningar, genom vilka dryckerna

direkt eller indirekt anges vara frambragda eller tillverkade i den främ-

mande staten eller i en region eller ort i den främmande staten. Det-

samma gäller om det äkta ursprunget anges eller om beteckningen

används bara i översättning eller är åtföljd av uttryck som art , sort ,

 typ , kopia eller liknande uttryck. Geografiska ursprungsbeteckningar

på vin- och spritdrycker skall, enligt internationella åtaganden som

Sverige har gjort, alltid förbehållas originalvarorna och kan inte tillägnas

annan (jämför prop. 1994/95:123 s. 50 ff. och s. 195 f.).

Regeringen har genom förordningen (1996:1244) om tillämpning av

5 § lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av

alkoholdrycker beslutat att bestämmelsen skall tillämpas på främmande

stat som är ansluten till Madridöverenskommelsen den 14 april 1891

angående undertryckande av oriktiga eller vilseledande ursprungsbeteck-

ningar på handelsvaror eller som är medlem i Världshandelsorganisatio-

nen (WTO). Förordningen trädde i kraft den 1 januari 1997. En handling

som strider mot 5 § alkoholreklamlagen skall vid tillämpning av mark-

nadsföringslagen anses vara otillbörlig mot konsumenter.

Sanktioner och tillsyn

Det marknadsrättsliga sanktionssystemet enligt marknadsföringslagen

(1995:450) är tillämpligt vid överträdelser av reglerna i alkoholreklam-

lagen. Handlingar som strider mot det s.k. måttfullhetskravet eller mot

annonsförbuden i 2 § alkoholreklamlagen skall vid tillämpningen av 4,

14 och 19 §§ marknadsföringslagen anses som otillbörliga mot konsu-

menter. Vidare kan s.k. marknadsstörningsavgift utgå vid överträdelse av

annonsförbudet i ljudradio- eller TV-program.

Sanktionssystemet enligt marknadsföringslagen innebär följande. Om

en näringsidkare bryter mot alkoholreklamlagen kan näringsidkaren,

någon anställd hos honom, någon annan som handlar på hans vägnar eller

var och en som i övrigt väsentligt har bidragit till marknadsföringen för-

bjudas att fortsätta med marknadsföringen (14 §). Förbudet förenas som

regel med vite (19 §). Vitet kan dömas ut först vid sådana nya överträdel-

ser som faller inom förbudet. Förbuds- och informationsföreläggande kan

i fall som inte är av större vikt meddelas av Konsumentombudsmannen

(21 §). Ett sådant föreläggande, som skall förenas med vite, blir gällande

som en lagakraftvunnen dom om det godkänns av näringsidkaren inom

en av Konsumentombudsmannen föreskriven tid. Regelsystemet står inte

till endast Konsumentombudsmannens förfogande. Näringsidkare som

berörs, sammanslutningar av konsumenter, löntagare eller näringsidkare

kan också väcka talan med yrkande om ett förbud mot en viss marknads-

föringsåtgärd.

Genom den nya marknadsföringslagen (1995:450) har införts ytterli-

gare en sanktion, den s.k. marknadsstörningsavgiften (22 28 §§). En

näringsidkare kan åläggas att betala en marknadsstörningsavgift om

näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar upp-

såtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon s.k. katalogbestäm-

melse i marknadsföringslagen. Marknadsstörningsavgift är en direkt-

verkande sanktion som kan dömas ut redan första gången en närings-

idkare överträder en sådan bestämmelse i marknadsföringslagen. Endast

näringsidkare kan träffas av sanktionen. Till skillnad från vad som gäller

vid förbudsföreläggande enligt 14 § kan alltså marknadsstörningsavgift

inte åläggas anställda eller fysiska personer som inte är näringsidkare.

Enligt 3 § alkoholreklamlagen kan endast handlingar som strider mot

annonsförbudet i ljudradio- och TV-program medföra marknads-

störningsavgift.

Konsumentombudsmannen har primär talerätt i fråga om marknads-

störningsavgift. Talan om sådan avgift väcks vid Stockholms tingsrätt.

Först om Konsumentombudsmannen har beslutat att inte föra sådan talan

får en enskild näringsidkare som berörs av marknadsföringen eller en

sammanslutning av näringsidkare väcka talan. Marknadsstörningsavgif-

tens storlek bestäms till lägst femtusen och högst fem miljoner kronor.

Avgiften får emellertid inte överstiga tio procent av näringsidkarens års-

omsättning närmast föregående räkenskapsår.

Som skäl för att annonsförbudet i ljudradio- och TV-program skulle

avgiftssanktioneras anfördes i förarbetena att bestämmelsen om förbud

mot alkoholreklam i ljudradio- och TV program avser ett särskilt klan-

dervärt beteende och erinrades om att syftet med annonsförbudet är att

konsumtionen av alkoholhaltiga drycker inte skall uppmuntras. Vidare

ansågs det att annonsförbudet är tillräckligt tydligt för att det skall kunna

träffas av en marknadsstörningsavgift (prop. 1995/96:160 s. 136 f.).

En handling som kan medföra avgiftsansvar faller också inom tillämp-

ningsområdet för bestämmelserna om förbud eller ett åläggande vid vite.

Även om det är fråga om en prövning av påföljd i anledning av samma

förfarande grundas sanktionerna på överträdelser av olika materiella

regler. Marknadsstörningsavgift kan dömas ut vid överträdelse av

annonsförbudet i ljudradio- och TV-program, om överträdelsen skett

uppsåtligen eller av oaktsamhet. Förbud kan däremot meddelas för mark-

nadsföringsåtgärder som strider mot någon av föreskrifterna i alkohol-

reklamlagen utan krav på att ett subjektivt rekvisit är uppfyllt. Syftet med

förbud och ålägganden är att hindra framtida överträdelser medan avgift

ersatt straffet som direktverkande sanktion och alltså avser marknads-

föring som redan har bedrivits.

Både förbud eller ålägganden och marknadsstörningsavgift kan komma

i fråga med anledning av en och samma marknadsföringsåtgärd (prop.

1994/95:123 s. 117 ff.). Om det blir aktuellt med talan både om utdö-

mande av vite och om åläggande av marknadsstörningsavgift bör dock

vitet ges företräde. I det fallet är det nämligen fråga om två direktver-

kande sanktioner som har sin grund i samma marknadsrättsliga ända-

målsöverväganden. En bestämmelse om detta har tagits in i 23 § mark-

nadsföringslagen. Av den framgår att marknadsstörningsavgift inte får

åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att

följa ett föreläggande som har meddelats vid vite.

11.1.2 Alkohollagen

I 3 kap. alkohollagen har samlats allmänna bestämmelser om försäljning.

I 4 § återfinns de alkoholpolitiska grundprinciper som gäller vid försälj-

ning av alkoholdrycker. Försäljningen skall skötas på ett sådant sätt att

skador i möjligaste mån förhindras. Den som befattar sig med försäljning

skall se till att ordning och nykterhet råder på försäljningsstället. Intro-

duktion av nya alkoholdrycker får inte ske i strid med bestämmelsen att

försäljning skall ske på sådant sätt att skador i möjligaste mån förhindras

(jämför bet. 1994/95:SoU9 s. 13).

Enligt 3 kap. 5 § första stycket får den som tillverkar, säljer eller för-

medlar försäljning av alkoholdrycker i sin rörelse lämna sådan dryck

endast i form av varuprov. Enligt andra stycket samma paragraf får vid

marknadsföring av tjänster eller vid försäljning av andra varor än alko-

holdrycker sådana drycker inte lämnas som gåva.

Att skänka bort eller bjuda på alkoholdrycker är alltså inte tillåtet för

att främja försäljningen eller som säljargument för andra varor. Varupro-

ver får lämnas endast till tillståndshavare enligt alkohollagen. I begreppet

varuprov ligger i detta sammanhang att det skall vara avsett för någon

som har rätt att köpa varan direkt av tillverkaren eller partihandlaren.

Livsmedelsbutiker eller restauranger får alltså inte lämna varuprover till

sina kunder. Enligt förarbetena skall dock en allmänt godtagen represen-

tation accepteras, liksom att det bjuds på alkoholdryck t.ex. vid invigning

av en mässa.

Vidare följer av 6 kap. 2 § att servering av alkoholdrycker skall ske

med återhållsamhet och inte får föranleda olägenheter i fråga om ordning

och nykterhet. Bestämmelsen gäller även för öl (folköl). Enligt 6 kap. 7 §

får på ett serveringsställe inte åtgärder vidtas i syfte att förmå någon gäst

till inköp av alkoholdrycker. Detta s.k. animeringsförbud tar sikte endast

på åtgärder som innebär en aktiv påverkan.

11.1.3 Marknadsföringslagen

Marknadsföringslagen (1995:450) trädde i kraft den 1 januari 1996

(prop. 1994/95:123, bet. 1994/95:LU16, rskr. 1994/95:267). I stora delar

innebar den nya lagen en kodifiering av Marknadsdomstolens praxis.

Marknadsföringslagen gäller alla marknadsföringsåtgärder som riktas

mot den svenska marknaden oberoende av vad som marknadsförs. Mark-

nadsföringslagen är alltså tillämplig också på marknadsföring av alko-

holdrycker och lättöl. Lagen syftar till att skydda såväl konsumenter som

näringsidkare mot otillbörlig marknadsföring.

I 4 § formuleras de grundläggande kraven på marknadsföring. I denna

generalklausul anges i första stycket att marknadsföringen skall stämma

överens med god marknadsföringssed och även i övrigt vara tillbörlig

mot konsumenter och näringsidkare. Med god marknadsföringssed avses

god affärssed eller andra vedertagna normer som syftar till att skydda

konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring av produkter (3 §).

Till grund för bedömningen ligger både rättsliga och utomrättsliga nor-

mer. Regler om god affärssed finns bl.a. i ICC:s Grundregler för reklam.

Marknadsdomstolens praxis och Konsumentverkets riktlinjer är andra

källor som skall tjäna som underlag för tolkningen av vad som är god

marknadsföringssed.

I generalklausulen slås vidare fast att näringsidkaren vid marknads-

föring skall lämna sådan information som är av särskild betydelse från

konsumentsynpunkt (4 § andra stycket). Till skillnad från första stycket

är denna bestämmelse tillämplig endast på marknadsföring som riktar sig

till konsumenter.

Marknadsföringslagen innehåller nio bestämmelser om vissa specifice-

rade marknadsföringsåtgärder, och kraven som ställs på dessa (de s.k.

katalogbestämmelserna i 5 13 §§). Katalogbestämmelserna, som inte

fanns i den tidigare gällande marknadsföringslagen, rör följande frågor:

reklamidentifiering (5 §), vilseledande reklam (6 §), vilseledande för-

packningsstorlekar (7 §), vilseledande efterbildningar (8 §), konkurs-

utförsäljningar (9 §), utförsäljningar (10 §), realisationer (11 §), obe-

ställda produkter (12 §) och förmånserbjudanden (13 §).

Av katalogbestämmelserna är det främst 5 8, 12 och 13 §§ som är av

intresse vid bedömningen av marknadsföring av alkoholdrycker och

lättöl.

Av 5 § framgår att all marknadsföring skall utformas och presenteras

så att det tydligt framgår att det är fråga om marknadsföring. Vidare skall

det framgå vem som svarar för marknadsföringen. Av bestämmelsen

framgår sålunda att det skall finnas vad som kallas en reklamangivelse

och en sändarangivelse. Av bestämmelsen följer att kommersiella annon-

ser inte får presenteras som redaktionell text och att reklamblad inte får

se ut som en tidning.

I 6 § om vilseledande reklam sägs att näringsidkaren vid marknads-

föringen inte får använda påståenden eller andra framställningar som är

vilseledande i fråga om hans egen eller någon annan näringsidkares

näringsverksamhet. Detta gäller särskilt framställningar som avser pro-

duktens art, mängd, kvalitet och andra egenskaper, dess ursprung,

användning och inverkan på hälsa eller miljö samt produktens pris, grun-

derna för prissättningen och betalningsvilkoren. Vidare gäller det särskilt

framställningar som avser näringsidkarens egna eller andra näringsidka-

res kvalifikationer, ställning på marknaden, kännetecken och andra

rättigheter samt, slutligen, belöningar och utmärkelser som har tilldelats

näringsidkaren. Exemplen i bestämmelsen bygger på bl.a. EG:s direktiv

om vilseledande reklam. Framställningar är ett vitt begrepp; med fram-

ställning avses ord, bild, tecken m.m.

Utgångspunkt för bedömningen av om reklam är vilseledande eller ej

är det helhetsintryck reklamen förmedlar. Jämförande reklam kan godtas

om den är vederhäftig. Reservationslösa påståenden som inte kan styrkas

är i regel inte godtagbara.

I 7 § regleras frågan om vilseledande förpackningar. Av bestämmelsen

framgår att en näringsidkare inte får använda förpackningar som genom

sin storlek eller yttre utformning i övrigt är vilseledande i fråga om pro-

duktens mängd, storlek eller form. Som en allmän princip har Marknads-

domstolen uttalat att en förpackning inte skall ges större dimensioner än

vad innehållet kräver. Undantag kan ske där förvarings- eller distribu-

tionstekniska skäl föranleder att förpackningen måste ges en utformning

som avviker från innehållets form. Vilseledande texter, bilder, färger

eller teckningar på förpackningar bedöms enligt 6 §.

Enligt 8 § får en näringsidkare vid marknadsföring inte använda efter-

bildningar som är vilseledande genom att de lätt kan förväxlas med

någon annan näringsidkares kända och särpräglade produkter. Detta gäl-

ler dock inte efterbildningar vilkas utformning huvudsakligen tjänar till

att göra produkten funktionell.

Näringsidkare får alltså inte använda sådana efterbildningar av andra

näringsidkares kända och särpräglade produkter som är vilseledande i

fråga om produktens kommersiella ursprung. En produkt anses särpräg-

lad om dess utformning har en särskiljande funktion, dvs. har till ända-

mål att ge produkten ett utseende som i estetiskt hänseende skiljer den

från andra produkter. En utformning som är tekniskt eller funktionellt

betingad och som främst tjänar till att göra produkten ändamålsenlig är

alltså inte särpräglad. Med att produkten skall vara känd på marknaden

åsyftas att den skall vara känd på sådant sätt att den förknippas med en

viss näringsidkares produkter.

Av 12 § framgår att en näringsidkare vid marknadsföringen inte får

leverera produkter som inte uttryckligen beställts och därvid vilseleda

mottagaren om hans betalningsskyldighet. Vidare innehåller 12 § ett för-

bud mot att skicka falska fakturor och dylikt. Bestämmelsen tar sålunda

upp negativa säljmetoder eller negativ avtalsbindning. Näringsidkaren får

inte utnyttja någons okunnighet om vad som krävs för ett bindande avtal.

Bestämmelsen reglerar endast de fall där mottagaren blir vilseledd om sin

betalningsskyldighet. Leverans av obeställda produkter kan, även där det

inte förekommer något vilseledande, vara otillbörligt och således träffas

av generalklausulen om god marknadsföringssed i 4 § första stycket.

I 13 § regleras bl.a. förmånserbjudanden i form av s.k. kombinerade

utbud. Näringsidkaren åläggs genom bestämmelsen en informationsskyl-

dighet som syftar till att säkerställa att köparen får den information som

är nödvändig för att riktigt kunna bedöma sådana erbjudanden. Informa-

tionsskyldigheten omfattar villkoren för att utnyttja erbjudandet, t.ex. att

erbjudandet gäller endast under förutsättning av att ett visst antal av en

vara köps, erbjudandets beskaffenhet och värde samt de tidsgränser och

andra begränsningar som gäller för erbjudandet.

I avsnitt 11.1.1 har redogjorts översiktligt för marknadsföringslagens

sanktionssystem.

11.1.4 Radio- och TV-lagen

Radio- och TV-lagen (1996:844) gäller för ljudradio- och televisions-

sändningar till allmänheten samt innehållet i sådana sändningar.

Radiolagstiftningens reklambegrepp är detsamma som marknads-

rättens. Det krävs att ett avsättnings- eller tillgångsfrämjande syfte före-

ligger för att en åtgärd skall falla under reklambegreppet. Såväl reklam i

traditionell mening som reklam för kommande program

(programglimtar), sponsringsmeddelanden och försäljningsprogram har

normalt avsättningsfrämjande syfte (prop. 1995/96:160 s. 109 f.).

Bestämmelserna om reklam gäller dock inte den reklam som den sän-

dande gör för sin egen verksamhet (7 kap. 12 § radio- och TV-lagen).

Åsiktsannonser och andra program som inte är reklam men som sänds

på uppdrag av någon annan än programföretaget omfattas varken av

begreppet marknadsföring eller reklambegreppet. I likhet med vad som

gäller för reklam får dock sådana program bara sändas under annonstid.

Med annonstid avses sändningstid som inleds och avslutas med en sär-

skild signatur som markerar att den som sänder under den angivna tiden i

huvudsak gör detta på uppdrag av annan. Den sammanfattande benäm-

ningen på de program som får sändas endast under annonstid är annons.

Av 7 kap. 1 § tredje stycket framgår att med annonser avses reklam samt

sändningar som utan att vara reklam sänds på uppdrag av någon annan.

Regler om reklam och andra annonser

Enligt 3 kap. 3 § första stycket radio- och TV-lagen får villkor för sänd-

ningstillstånd avse förbud mot att sända reklam eller andra annonser och

även andra sponsrade program än sådana som regleras av radio- och TV-

lagen, se 7 kap. 8 § andra stycket och 9 §. Att regeringen får ställa villkor

om reklamförbud innefattar också att regeringen kan ställa villkor för

reklamen samt ange strängare villkor för andra annonser och för spons-

rade program (prop. 1995/96:160 s. 165 f.). Villkor om reklamförbud

gäller i dag för Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges

Utbildningsradio AB.

Regler om reklam och annan annonsering finns i 7 kap. radio- och TV-

lagen. Det bör dock understrykas att det är marknadsföringslagen

(1995:450) som gäller i fråga om tillbörligheten i reklam som sänds i

radio eller TV.

Av 7 kap. 1 § framgår att en annons skall särskiljas från de övriga

sändningarna genom en signatur. I televisionen skall signaturen bestå av

både ljud och bild. Om själva reklamidentifieringen hänvisas till 5 §

marknadsföringslagen. Kapitlet innehåller vidare vissa föreskrifter för

annonstiderna, dels för hur stor del av sändningarna som får utgöra

annonstid, dels för den sammanlagda annonstiden vid ett visst givet till-

fälle (5 och 6 §§). Som huvudregel skall annonser sändas mellan pro-

grammen (7 §).

7 kap. 8 § handlar om sponsring. Av bestämmelsen framgår att om ett

program som inte är annons helt eller delvis har bekostats av någon

annan än den som bedriver sändningsverksamheten eller som framställer

audiovisuella verk, dvs. ett sponsrat program, skall det på ett lämpligt

sätt i början och i slutet av programmet eller vid ett av tillfällena anges

vem eller vilka bidragsgivarna är. En uppgift om vem som har sponsrat

programmet är i regel att anse som reklam och är därmed enligt 7 kap.

1 § tredje stycket en annons. Uppgiften skall därför lämnas mellan pro-

grammen eller i pauserna på det sätt som anges i 7 §. Någon signatur

behöver emellertid inte omge uppgiften om bidragsgivaren/arna. Ett pro-

gram som handlar om nyheter eller nyhetskommentarer får inte sponsras.

7 kap. 9 § innehåller en erinran om att det finns bestämmelser om för-

bud mot reklam för alkoholdrycker i alkoholreklamlagen. Av lagrummet

framgår också att ett program inte får sponsras av någon, vars huvudsak-

liga verksamhet gäller tillverkning eller försäljning av alkoholdrycker.

Som nyss nämnts är redan ett sponsringsmeddelande normalt att anse

som reklam och därför otillåtet.

Mediets särskilda genomslagskraft

Av 3 kap. 2 § 9 framgår att ett villkor för sändningstillstånd får avse

skyldighet att ta hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda

genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt

tiden för sändning av programmen. Med uttrycket ljudradions och tele-

visionens särskilda genomslagskraft avses att medierna vänder sig till

hemmen och till en stor allmän publik samt att programmen kan påverka

lyssnare och tittare starkt (prop. 1990/91:149 s. 141 f.). Frågan om hur

alkohol- och narkotikabruk speglas i programmen omfattas av denna

bestämmelse. Varsamhet skall sålunda iakttas med att visa program som

på ett felaktigt sätt speglar bruk av alkohol eller narkotika.

Otillbörligt gynnande av kommersiella intressen

Av bestämmelsen i 6 kap. 4 § radio- och TV-lagen framgår att program

som inte är reklam inte på ett otillbörligt sätt får gynna kommersiella

intressen.

Programinslag som innebär att ett kommersiellt intresse gynnas faller

utanför reklambegreppet om inslaget sänds i nyhetsförmedlande, åsikts-

bildande, förströelse- eller underhållningssyfte.

För att ett gynnande av ett kommersiellt intresse mot vederlag skall

anses föreligga krävs att vederlaget tillgodogörs programföretaget. För-

budet mot att annars på ett otillbörligt sätt gynna ett kommersiellt

intresse tillkom med tanke på främst varuexponeringen i TV-program,

s.k. produktplacering. I lagens förarbeten angavs att varuexponering i TV

kan förekomma som gynnande mot vederlag men att det mer praktiska

fallet är när ett programföretag på grund av att det i ett program har gyn-

nat ett visst kommersiellt intresse slipper vissa utgifter som annars skulle

ha belastat företaget. Programföretaget uppnår den ekonomiska fördelen

genom att i programmet fokusera vissa produkter eller varumärken på ett

sätt som har reklamvärde för en viss näringsidkare. I förarbetena anförs

härom bl.a. följande. Om det i ett program förekommer en markant

fokusering av en produkt eller ett varumärke och detta inte för tittaren

framstår som motiverat med hänsyn till något informativt eller under-

hållande syfte hos programföretaget kan man misstänka att företaget har

haft ekonomisk fördel av åtgärden. Oavsett hur det förhåller sig med den

ekonomiska fördelen kan det emellertid finnas skäl för bedömningen att

företaget i programverksamheten på ett otillbörligt sätt har gynnat ett

kommersiellt intresse. Man bör dock skilja mellan program som pro-

gramföretaget självt har producerat och program till vilka företaget bara

har köpt visningsrätten, t.ex. långfilmer. När det gäller program av det

senare slaget kan det vara omöjligt för programföretaget att undvika att

en produkt fokuseras på ett sätt som har ett reklamvärde för en närings-

idkare utan att inkräkta på programmet som ett upphovsrättsligt skyddat

verk. Om gynnande av ett kommersiellt intresse på ett otillbörligt sätt kan

man också ha anledning att tala i vissa situationer då en medverkande i

ett programföretags sändningar har yttrat sig på ett avsättningsfrämjande

sätt om en produkt och av näringsidkaren fått betalt för detta.

Det förhållandet att något som sänds bör betraktas som reklam medför

å andra sidan inte nödvändigtvis att ett kommersiellt intresse gynnas på

ett otillbörligt sätt. När ett programföretag sänder reklam utan att detta

anses stå i strid med radiolagens krav på opartiskhet, bör det således inte

anses vara fråga om att gynna ett kommersiellt intresse på ett otillbörligt

sätt (prop. 1990/91:149 s. 141 f.).

Sanktioner

Bestämmelserna i den radiorättsliga lagstiftningen riktar sig till program-

företagen. En annonsör kan inte drabbas av sanktioner enligt de radio-

rättsliga lagarna. Om en annons har ett innehåll mot alkoholreklamförbu-

det är det möjligt för Granskningsnämnden för radio och TV att ingripa

mot programföretaget medan Konsumentombudsmannen kan ingripa mot

annonsören. Konsumentombudsmannen skulle dock också kunna ingripa

mot programföretaget, eftersom företaget kan anses ha medverkat till

överträdelsen (prop. 1994/95:123 s. 102 och prop. 1995/96:160 s. 108).

11.1.5 Konsumentverkets riktlinjer

Konsumentverket är central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor

med huvudansvar för att genomföra den statliga konsumentpolitiken (1 §

förordningen [1995:868] med instruktion för Konsumentverket). De

övergripande mål som gäller för verksamheten är desamma som gäller

för konsumentpolitiken, dvs. att ge hushållen goda möjligheter att

utnyttja sina ekonomiska och andra resurser effektivt, att ge konsumen-

terna en stark ställning på marknaden, att skydda konsumenternas hälsa

och säkerhet, och att medverka till att sådana produktions- och konsum-

tionsmönster utvecklas som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar

till en långsiktigt hållbar utveckling.

Enligt sin instruktion får Konsumentverket utarbeta riktlinjer för

näringsidkarnas marknadsföring och utformning av varor, tjänster och

andra nyttigheter. Sådana riktlinjer utarbetas efter överläggningar med

företrädare för den berörda branschen.

 Konsumentverkets generaldirektör är chef för verket. Generaldirektö-

ren är också Konsumentombudsman (KO). Konsumentverket/KO hand-

lägger huvudsakligen ärenden enligt produktsäkerhetslagen, avtalsvill-

korslagen och marknadsföringslagen (till vilken senare lag också alko-

holreklamlagen hänvisar). KO utfärdar förelägganden, ansöker om vitets

utdömande och för talan i mål enligt marknadsföringslagen, avtalsvill-

korslagen och produktsäkerhetslagen. I sin tillsynsverksamhet bevakar

Konsumentverket marknaden bl.a. genom att sprida information om

genomförda undersökningar. På det sättet påverkas marknaden indirekt.

Tillsynen sker också i prövningen av olika ärenden. Konsumentverket tar

emot ca 3 500 anmälningar per år, varav ca 60 rör alkoholreklam. Mer-

parten av anmälningarna kommer från enskilda konsumenter, men också

konsumentvägledare och näringsidkare står bakom en hel del av anmäl-

ningarna. Verket tar också upp ärenden på eget initiativ.

Konsumentverket har efter överläggningar med branschföreträdare

utfärdat riktlinjer för marknadsföringen av alkoholdrycker. Riktlinjerna

avser reklammedel, reklamens utformning och innehåll samt särskilda

marknadsföringsåtgärder. Riktlinjerna gäller vid tillämpningen av alko-

holreklamlagen. Iakttas riktlinjerna vid marknadsföringen skall, enligt

Konsumentverket, alkoholreklamlagens krav på särskild måttfullhet vara

uppfyllt.

Spritdrycker, vin och starköl

Av Riktlinjer för marknadsföring av spritdrycker, vin och starköl

(KOVFS 1979:5) framgår bl.a. följande. När det gäller reklammedel sägs

att det vid marknadsföring inte får användas följande reklambärare:

direktreklam eller annan reklambärare som bygger på direkt hänvändelse

till konsument; utomhusreklam, t.ex. reklam på eller vid allmän plats, i

eller på allmänt trafikmedel, i vänthall eller liknande, vid allmän idrotts-

plats och annan allmän arena, inbegripet reklam vid sportevenemang som

är öppet för allmänheten; reklamfilm, högtalarreklam, stillbildsreklam på

biografer och teatrar, videogram eller reklam i liknande former. På distri-

butionsfordon för spritdryck, vin eller starköl och liknande transport-

medel får dock finnas firma- eller varunamn.

Reklam får inte förekomma inom sjukhus eller annan vårdinrättning,

inom utbildningsanstalt (med undantag för restaurangskola) eller i lokal

huvudsakligen avsedd för eller besökt av ungdomar under 20 år.

När det gäller marknadsföringens innehåll och utformning anges i

huvudsak följande. Framställning i bild får inte omfatta annat än särskilt

måttfull återgivning av varan eller däri ingående råvara, enstaka flaskor

eller burkar samt varumärke eller därmed jämförligt kännetecken. Bilden

skall vara neutral i övrigt, dvs. den får inte innehålla föreställande ele-

ment, dekor eller annat som kan ge associationer i något konkret avse-

ende. På flaska eller burk får dock, förutom varumärken eller dylikt

kännetecken, förekomma bild med annat innehåll, om bildens utformning

uppfyller kravet på särskild måttfullhet.

Reklamtext får endast omfatta sakliga uppgifter om varans art eller typ,

såsom årgång, ingående råvaror och framställningsmetod samt varans

egenskaper, såsom smak och alkoholhalt; råvarors ursprung, tillverkare

och plats för tillverkningen; varans användningssätt och område, t.ex. råd

om viss dryck till viss måltid; flaskans/burkens utseende och egenskaper;

varans pris samt säljställe. Intygsreklam eller påtagligt värdeomdöme

anses inte som saklig uppgift.

I eller i direkt anslutning till lokaler där spritdrycker, vin eller starköl

får säljas får reklam finnas. För tillåtligheten av sådan reklam förutsätts

dock att riktlinjerna är uppfyllda. I eller i direkt anslutning till restau-

ranger eller andra lokaler där alkoholdrycker får säljas får dock inte före-

komma märkesreklam som utgör ett dominerande inslag i miljön, t.ex.

omfattande varuexponering.

Slutligen anges att vissa särskilt uppräknade marknadsföringsåtgärder

inte får användas, nämligen utdelning av varuprov eller avsmakning

(jämför 3 kap. 5 och 9 §§ alkohollagen), utdelning av presenter, t.ex. glas

och korkskruvar, pristävlingar, rabattmärkeserbjudanden eller jämförliga

erbjudanden samt kombinationserbjudanden. Kombinationserbjudande

med alkoholdryck får dock förekomma om drycken utgör en del av en

måltid och alkoholfritt alternativ samtidigt erbjuds.

Öl (folköl)

Av Riktlinjer för marknadsföring av öl klass II, dvs. folköl, (KOVFS

1979:6) framgår bl.a. följande. När det gäller reklammedel anges att

annonser inte får förekomma i veckotidningar eller andra publikationer

som riktar sig främst till ungdom under 20 år, på idrottssidor i dagspress

eller i idrotts- och sporttidningar. När det gäller tillåtna annonser i perio-

diska skrifter eller andra jämförbara skrifter finns vissa begränsningar i

fråga om annonsytan. En annons i en dagspress av normalt morgon-

tidningsformat får t.ex. inte överstiga en halv sida. Reglerna om annons-

format och frekvens gäller dock inte för facktidskrifter som vänder sig

till näringsidkare i deras egenskap av tillverkare eller distributörer av öl

klass II.

När det gäller övriga reklambärare anges att direktreklam eller annan

reklambärare som bygger på direkt hänvändelse till konsument inte får

användas. Sedvanlig brevlådereklam från detaljhandel som omfattar olika

varor får dock innehålla uppgift om öl klass II. Vidare får inte vid mark-

nadsföring för öl klass II användas utomhusreklam, t.ex. reklam på eller

vid allmän plats, i eller på allmänt trafikmedel, i vänthall eller liknande,

vid allmän idrottsplats och annan allmän arena, inbegripet reklam vid

sportevenemang som är öppet för allmänheten; reklamfilm, högtalar-

reklam, stillbildsreklam på biografer och teatrar, videogram eller reklam i

liknande former. I direkt anslutning till säljställe får dock anbringas

utomhusreklam under förutsättning att reklamen till innehåll och utform-

ning är särskilt måttfull. Vidare får på distributionsfordon för öl klass II

och liknande transportmedel finnas firma, varunamn, varumärke eller

därmed jämförbart kännetecken samt avbildning av förpackning.

Reklam får inte förekomma inom sjukhus eller annan vårdinrättning,

inom utbildningsanstalt eller i lokal huvudsakligen avsedd för eller

besökt av ungdomar under 20 år.

När det gäller marknadsföringens innehåll och utformning gäller föl-

jande. Framställning i text och bild skall vara saklig, och tyngdpunkten

skall ligga på själva varan. I kravet på saklighet ligger att intygsreklam

och påtagliga värdeomdömen inte är tillåtna. Framställningen får inte

utformas på det sätt att den kan anses vädja till ungdomen.

Framställning i bild får vidare inte omfatta annat än enstaka flas-

kor/burkar samt varumärken eller jämförligt kännetecken. Bild av männi-

ska eller av sport- eller naturmiljö får inte användas.

För att reklamen inte felaktigt skall uppfattas som reklam för starköl

skall tydligt framgå att reklamen avser öl klass II.

I eller i direkt anslutning till lokal där öl får säljas får reklam finnas.

För tillåtligheten av sådan reklam förutsätts dock att riktlinjerna är upp-

fyllda.

Slutligen anges att vissa särskilt uppräknade marknadsföringsåtgärder

inte får användas, nämligen utdelning av varuprov eller avsmakning,

utdelning av present, t.ex. glas och korkskruv eller liknande vars värde

inte är helt obetydligt, pristävling, rabattmärkeserbjudande eller jämför-

ligt erbjudande.

Vid marknadsföring av lättöl skall det enligt riktlinjerna framgå att det

är fråga om sådant öl. Syftet bakom den bestämmelsen är att undvika att

marknadsföringen felaktigt uppfattas avse öl klass II eller starköl klass

III.

11.1.6 Näringslivets egenåtgärder m.m.

Det har länge varit en uttalad inriktning för den förda konsumentpolitiken

att näringslivet och berörda myndigheter skall samarbeta. En form av

samarbete sker genom näringslivets egenåtgärder, dvs. åtgärder som i

systematiserad form vidtas av antingen ett enskilt företag, en grupp av

företag, en hel bransch eller näringslivet i sin helhet i syfte att utreda,

förebygga eller lösa problem i förhållande till konsumenter eller andra

kunder (Egenåtgärder inom näringslivet en begreppsbestämning,

1988, Näringlivets delegation för marknadsrätt).

I riksdagens beslut med anledning av regeringens proposition Inrikt-

ningen av konsumentpolitiken (prop. 1985/86:121) har fastslagits att

egenåtgärderna bör spela en större och delvis friare roll än vad som dit-

tills varit fallet. Det är Konsumentverket som har det övergripande

ansvaret för utvecklingen av egenåtgärderna. Egenåtgärderna medför

aldrig en förändring för Konsumentombudsmannens tillsyn och behörig-

het att tillgripa sanktioner, såsom att föra ett mål till Marknadsdomstolen.

Rollfördelningen mellan det allmänna och näringslivet ligger fast.

Ansvaret för rättstillämpningen ligger alltid på Konsumentverket. För att

Konsumentverket bäst skall kunna ägna sin tid åt uppgifter som stats-

makterna anvisat, har det dock ansetts nödvändigt att egenåtgärderna får

en ökad omfattning.

Egenåtgärder kan innebära t.ex. att näringslivet formulerar regler för

marknadsföringen inom ett visst område, förebygger att farliga eller ris-

kabla varor kommer ut på marknaden eller där hanteras felaktigt eller

utbildar sin personal i konsument- eller marknadsföringsfrågor. Ofta

medverkar Konsumentverket i utformningen eller uppföljningen av

egenåtgärderna. Oavsett om det finns egenåtgärder eller inte inom en viss

bransch så ansvarar alltid varje företag för sina produkter samt reklamen

för dessa. Näringslivets egenåtgärder påverkar inte heller den tillsyn som

enligt lag, t.ex. marknadsföringslagen eller alkoholreklamlagen, tillkom-

mer Konsumentombudsmannen.

Svenska Bryggareföreningens egenåtgärdsprogram

De egenåtgärder som numera förekommer inom alkoholbranschen sker i

Svenska Bryggareföreningens regi. Egenåtgärdsprogrammet har tagits

fram i samråd med Konsumentverket. Syftet med programmet är att

hindra att marknadsföringen av öl strider mot gällande lagstiftning.

Sedan år 1989 håller föreningen kursen Marknadsföring av alko-

holdrycker för anställda på bryggerier och reklambyråer. Även brygge-

rier som inte är medlemmar i föreningen inbjuds att delta i utbildningen.

Inom ramen för egenåtgärdsprogrammet prövar Svenska Bryggareföre-

ningen anmälningar av sådan ölreklam som produceras av eller avser en

produkt som tillverkas av ett medlemsföretag. Förfarandet går till på det

sättet att Konsumentverket skickar över anmälningen till föreningen som

så småningom meddelar verket sin bedömning. Om Konsumentverket

godtar bedömningen avslutas ärendet.

Som nämnts finns i Riktlinjerna för marknadsföring av öl klass II

(KOVFS 1979:6) en föreskrift att det vid marknadsföring av lättöl klart

och tydligt skall framgå att det är fråga om lättöl, så att marknads-

föringen inte felaktigt uppfattas som marknadsföring för starkare öl.

Kravet på tydlighet ledde till tillämpningsproblem. Därför träffade

Svenska Bryggareföreningen med sina medlemsföretag en överens-

kommelse, vilken trädde i kraft den 15 januari 1988, som innehåller för-

tydliganden om vad som krävs för att uppfylla riktlinjerna.

Av överenskommelsen framgår att ordet lättöl eller benämningen

 klass I i annonser, på affischer och stortavlor eller liknande skall före-

komma minst en gång i en stilgrad som är minst lika stor som den övriga

textens största stilgrad eller, i omedelbar anslutning till varumärket, i

samma stilgrad som detta. Vidare skall i reklamfilm för lättöl ordet

 lättöl eller klass I nämnas varje gång varumärket nämns. Saknar

reklamfilmen talat eller sjunget budskap skall lättöl eller klass I

anges som vid annonser och dylikt. Ordet lättöl eller klass I skall i

förekommande fall återges horisontellt.

I december 1997 beslutade styrelsen i Svenska Bryggareföreningen att

ett nytt regelverk skall gälla för medlemsföretagen avseende lättöls-

reklamen. Överenskommelsen gäller från och med den 1 januari 1998.

Bakgrunden till de nya reglerna är enligt överenskommelsen att Kraven

på tydlighet och kritiken mot innehållet i lättölsreklamen har gett upphov

till såväl tolkningsproblem som tveksamhet om reklamen kan anses vara

reklam för lättöl . Av överenskommelsen framgår i huvudsak följande.

Kraven på tydlighet är desamma som enligt tidigare gällande överens-

kommelse för lättöl. För att undvika tveksamhet om reklamen avser

marknadsföring av lättöl får reklamens innehåll inte associera till alko-

holkonsumtion eller dess effekter och den får endast presentera lättöl i

förpackningar som finns tillgängliga i hela det område där företaget som

producerar reklamen tillhandahåller lättöl. När det gäller kraven på inne-

hållet har särskilt angetts att lättölsreklamen inte får visa människor som

uppenbart, genom uttryck eller åthävor, är påverkade av alkohol, använda

ord som öl , bärs eller andra som används på sådant sätt att de

associerar till starkare drycker än lättöl, visa bilder från andra situationer,

t.ex. bastubad, där det är uppenbart att konsumtion av alkohol sker,

använda modeller som är eller förefaller vara under 25 år, använda tradi-

tionella alkoholskämt eller sjunga sånger med anknytning till alkohol-

konsumtion, visa toalettinteriörer eller andra miljöer och situationer som

kan väcka anstöt, uttrycka förklenande omdömen om alkoholfria drycker,

eller antyda att den sexuella förmågan stimuleras av konsumtion av alko-

hol.

Svenska Bryggareföreningen har även beslutat att komplettera över-

enskommelsen med att lättölsreklam inte heller får visa situationer då,

enligt allmänt vedertagen uppfattning, ingen alkoholkonsumtion skall

förekomma. Kompletteringen gäller från den 1 juni 1999.

En kopia av framställningen skall skickas till Svenska Bryggareföre-

ningen inom fjorton dagar från första gången den publicerats eller visats.

Om inte medlemsföretaget godtar föreningens bedömning skall reklamen

granskas av en oberoende granskningsnämnd, som skall bestå av två

jurister och en auktoriserad revisor. Nämndens utslag kan inte överkla-

gas. Svenska Bryggareföreningen granskar också till Konsumentverket

inkomna anmälningar mot reklam som producerats av företag som

anslutit sig till överenskommelsen.

Medlemsföretagen i Svenska Bryggareföreningen har åtagit sig att i

efterhand tillställa föreningen all lättölsreklam för kontroll. Om reklamen

inte uppfyller de ställda kraven får föreningen ålägga företaget dels att

vidta rättelse, dels att utge vite till föreningen om 10 000 kronor eller, vid

rikstäckande kampanj, 25 000 kronor. Genom en överenskommelse som

beslutades i december 1997 har föreningen och en särskilt tillsatt gransk-

ningsnämnd tilldelats vissa granskningsuppgifter. Om någon av dessa

finner att ett medlemsföretag brutit mot de interna reglerna för lättöls-

reklamen skall företaget åläggas dels att vidta rättelse, dels att till före-

ningen utge en bot. Boten uppgår till 500 000 kronor om det är fråga om

TV- eller annan reklamfilm och till 100 000 kronor om det är fråga om

rikstäckande annonsering i tidning eller utomhus. Boten på grund av

överträdelse vid regional eller lokal annonsering är 25 000 kronor. Vid

upprepad överträdelse fördubblas respektive bot.

Marknadsetiska rådet m.m.

Inrättandet av Marknadsetiska Rådet (MER) och Etiska Rådet mot köns-

diskriminerande Reklam (ERK) är exempel på branschöverskridande

egenåtgärder.

Huvudmän för MER är Näringslivets delegation för marknadsrätt och

Internationella Handelskammarens svenska nationalkommitté. MER prö-

var om en viss marknadsföringsåtgärd strider mot Internationella han-

delskammarens (ICC) Grundregler för reklam, dess Regler för säljfräm-

jande åtgärder samt andra riktlinjer för marknadsföring utfärdade av ICC.

Huvudmän för ERK är Annonsörföreningen och Reklamförbundet.

ERK:s prövning begränsas till frågan huruvida viss reklam eller annan

marknadsföring kan anses vara könsdiskriminerande på grundval av

rådets egen definition av vad som utgör sådan reklam. Alkoholreklam

kan sålunda prövas också utifrån de regler och principer som MER och

ERK tillämpar.

Även om det inte är frågan om egenåtgärder i egentlig mening bör i

sammanhanget nämnas att den intresseförening som organiserar dem

som handlar med eller tillverkar spritdrycker och vin, Sprit det kan sättas ifråga om ett hänsynstagande till

sådana hänsyn vid produkturvalet kan förenas med gemenskapsrätten.

Såväl Sveriges förhandlingar med EG-kommissionen inför EU-tillträ-

det liksom EG-domstolens domslut i Franzén-målet ger uttryckligt stöd

för att produkturvalet inom ramen för ett detaljhandelsmonopol får

göras med hänsynstagande till kundernas efterfrågan och andra affärs-

mässiga hänsyn.

Den nuvarande konstruktionen är enligt utredningens mening mindre

lyckad. Avtalet mellan staten och Systembolaget AB har en otydlig

konstitutionell status. Detta medför bl.a. att avtalets förhållande till

gemenskapsrätten är svårtolkad. Reglerna om produkturval bör ytter-

ligare tydliggöras. Vidare är det oklart om Alkoholsortimentsnämnden

i gemenskapsrättsliga sammanhang skall bedömas som en domstol.

Med utgångspunkt från den tillämpning av avtalet som följer av

Alkoholsortimentsnämndens praxis har Systembolaget mycket begrän-

sade möjligheter att avvisa produkter med hänsyn till produktens kva-

litet, särskilda risker för skadeverkningar av produkten eller etiska

hänsyn. Om de överväganden som hittills har styrt den svenska alko-

holpolitiken skall gälla också i fortsättningen, är det såsom utveck-

lingen har blivit nödvändigt att se över ordningen för Systembolagets

produkturval. Även det förhållandet att Franzén-domen kan leda till att

fler verkar som partihandlare av alkoholdrycker, vilket kan medföra en

avsevärt ökad arbetsbelastning för Systembolaget AB, kan motivera

ändrade former och kriterier för produkturvalet.

Enligt Alkoholreklamutredningens mening borde således en överarbet-

ning av avtalet ske. Alternativt borde, i syfte att tydliggöra reglernas sta-

tus, ett införande av de aktuella bestämmelserna ske i alkohollagen eller

alkoholförordningen. Om reglerna skulle föras in i t.ex. alkohollagen

borde beslut om produkturval kunna överklagas till allmän förvaltnings-

domstol, dvs. länsrätt och kammarrätt. Om uppgiften att pröva System-

bolagets sortimentsbeslut överfördes till allmän förvaltningsdomstol

kunde Alkoholsortimentsnämnden avskaffas.

Konkurrensverket skriver i sitt remissvar att det skulle vara svårt att i

detalj lagfästa hur produkturvalet för Systembolagets butiker skall göras,

eftersom urvalsprocessen bl.a. innehåller olika typer av tester. Även om

Konkurrensverket i allmänhet anser att det bl.a. ur rättssäkerhetssynpunkt

är en fördel om beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol,

gör verket emellertid bedömningen att ett sådant förfarande inte är lämp-

ligt i detta fall. Med nuvarande detaljhandelsmonopol blir Alkoholsorti-

mentsnämnden en sorts garant för att Systembolaget i sitt val av leve-

rantör tar sådana hänsyn att kravet på icke-diskriminering inte äventyras.

En mycket viktig aspekt är att nämndens verksamhet fungerar utan tids-

utdräkt.

Regeringen instämmer i Konkurrensverkets bedömning att beslut som

gäller Systembolagets produkturval och sortimentspolitik inte lämpar sig

för lagstiftning och prövning i allmän förvaltningsdomstol.

Inrättandet av Alkoholsortimentsnämnden tillkom som ett resultat av

de diskussioner som fördes med EU-kommissionen inför Sveriges EU-

inträde. EG-domstolen har i Franzén-målet inte anfört någon kritik mot

urvalskriterierna, nämnden eller dess sätt att arbeta. Nämnden är ett per-

manent inrättat organ och är oavhängigt. Nämnden är exklusivt behörig

att avgöra tvister mellan Systembolaget AB och leverantörer om pro-

dukturvalet. Nämnden är alltså en obligatorisk rättsinstans. De avgöran-

den som nämnden fattar är inga skälighetsbedömningar utan skall grun-

das på givna regler. De regler som nämnden skall tillämpa finns i dels

avtalet mellan staten och Systembolaget AB, dels förordningen

(1994:2048) med instruktion för Alkoholsortimentsnämnden. Vid sin

prövning har nämnden också att beakta gemenskapsrättsliga aspekter.

Regeringen anser att Alkoholsortimentsnämnden bör vara kvar i sin

nuvarande form. Avsikten är dock att se över statens avtal med System-

bolaget för att bl.a. försöka tydliggöra kriterierna för bolagets pro-

dukturval.

13 Oberoende Alkoholsamarbetet

13.1 Bakgrund

Den ökade internationaliseringen och det svenska EU-medlemskapet har

inneburit att det blivit nödvändigt att delvis söka nya metoder och arbets-

sätt för att även fortsättningsvis kunna begränsa alkoholens skadeverk-

ningar. Ett närmare samarbete mellan de olika aktörerna på alkohol-

området har därför bedömts som nödvändigt, liksom att fler aktörer

utöver de traditionellt inblandade engageras i det alkoholförebyggande

arbetet.

Under år 1996 inleddes diskussioner med branschorganisationer på

alkohol- och försäkringsområdena om möjligheterna att finna samarbets-

former som skulle kunna leda till att företag och bransch på dessa områ-

den i framtiden tar ett ökat socialt ansvar när det gäller det förebyggande

informationsarbetet och opinionsbildningen. Syftet med diskussionerna

var att få till stånd ett samarbete som skulle kunna leda till gemensamma

insatser i syfte att vidmakthålla eller förstärka en opinion till förmån för

återhållsamma alkoholvanor i befolkningen och för s.k. punktnykterhet

när det gäller vissa grupper och i vissa situationer. Utgångspunkten för

samarbetet skulle vara de prioriteringar som gjorts i den nationella hand-

lingsplanen för alkohol- och drogförebyggande insatser.

Regeringen tillsatte därefter den 9 januari 1997 en särskild kommitté

med uppdrag att organisera ett samarbete mellan branschorganisationer,

försäkringsbolag och berörda myndigheter m.fl. Kommitténs uppgift var

att verka för ett samarbete när det gäller olika informationsinsatser kring

måttfullhet i bruket av alkohol och dess risker. Den skulle också under-

söka om och hur samarbetet skulle kunna organiseras i mer permanenta

former och lämna förslag till organisationsform och fortsatt finansiering.

Kommittén har valt att kalla sig Oberoende Alkoholsamarbetet (OAS).

Ett prioriterat område som anges i direktiven till kommittén är att sam-

verka kring insatser som motverkar den illegala hanteringen, dvs. illegalt

tillverkad eller insmugglad alkohol och langning till ungdomar. Kom-

mittén skall enligt direktiven driva och samordna insatser som syftar till

- att sprida kunskap om alkoholens medicinska och sociala verkningar i

olika skeden av livet,

- att främja en alkoholfri uppväxt,

- att motverka langning till ungdomar,

- att eftersträva en måttfull alkoholkonsumtion bland dem som använder

alkohol och särskilt bland dem som riskerar att bli storkonsumenter,

- att verka för att kvinnans graviditetsperioder, arbetsplatserna och trafi-

ken blir alkoholfria,

- att genom attitydförändringar motverka konsumtionen av illegalt till-

verkad eller insmugglad alkohol.

Kommittén arbetar med enhällighet som princip och de aktiviteter som

genomförs i OAS namn måste således i förväg godkännas av en enhällig

kommitté. Aktiviteter som olika intressenter/samarbetspartners genomför

i egen regi utanför ramen för samarbetet med OAS, förväntas vara av

sådan karaktär att budskapet inte strider mot grundvalarna för OAS

arbete.

OAS-kommittén består idag av ledamöter från Socialdepartementet,

Svenska Bryggareföreningen, Folkhälsoinstitutet, Sprit- och vinleveran-

törsföreningen, Centralförbundet för Alkohol- och Narkotikaupplysning,

Sveriges Hotell- och Restaurangföretagare, Vägverket, Alkohol-

inspektionen, Sveriges Livmedelshandlareförbund, Rikspolisstyrelsen,

Kooperativa förbundet, Systembolaget, Försäkringsförbundet,

Finansdepartementet och Generaltullsstyrelsen. Ordförande i OAS är en

statssekreterare i Socialdepartementet.

OAS arbete ska bedrivas på ett sådant sätt att bredden i kommitténs

sammansättning tillvaratas och därmed ger största möjliga genomslag för

de opinions- och samordningsinsatser som stöds av kommittén. Alla

deltagare i kommittén har påtagit sig ett särskilt ansvar att främja att bruk

av alkohol sker ansvarsfullt och motverka missbruk av alkohol både

inom den egna organisationen eller företaget och i sina kontakter med

allmänheten.

I direktiven slås fast att en samordning av aktiviteter som finansieras

av aktörer som i vissa fall har skilda intressen kräver att målsättningen

med samordningen och de särskilda aktiviteterna noggrant klarläggs.

OAS-kommittén har därför enats om gemensamma kriterier för sam-

arbetet.

I det policydokument som antagits av kommittén har uppdraget for-

mulerats enligt följande:

 Kommittén ska organisera ett alkoholförebyggande informations-

samarbete mellan branschorganisationer, försäkringsbolag och

berörda myndigheter m.fl. kring bruk av alkohol, dess risker och

skadeverkningar. Insatser ska genomföras som vidmakthåller eller

förstärker en opinion till förmån för återhållsamma och måttfulla

alkoholvanor i befolkningen och motverkar bruk av alkohol på

arbetsplatser och under kvinnans graviditetsperioder. Kommittén

ska arbeta aktivt för att göra trafiken till ett totalt alkoholfritt

område. Kommittén ska vidare arbeta för att alkoholdebuten skjuts

upp genom att verka för en alkoholfri uppväxt samt genomföra

insatser som motverkar den illegala hanteringen av alkohol .

Kommitténs egna aktiviteter finansieras av deltagande företag, organi-

sationer och myndigheter. Samverkansaktiviteter finansieras ofta av en

eller flera medlemmar i OAS.

OAS huvuduppgift är att samordna och bedriva informations- och

opinionsbildningsaktiviteter på nationell nivå när behov finns eller när

det finns samordningsvinster att hämta. Informationsinsatserna ska riktas

till de målgrupper och de situationer som kommittén enat ställt sig

bakom. OAS insatser ska följas upp och utvärderas för att mäta graden av

måluppfyllelse. OAS uppdrag är inte att tillskapa en ny myndighet som

ska agera på den regionala eller lokala nivån utan uppdraget är att rikta

uppmärksamhet på och öka kunskapen om de sakfrågor som OAS

medlemmar beslutat att kraftsamla kring. Det konkreta arbetet bör utföras

och organiseras utifrån lokala behov och förutsättningar.

Sättet att bedriva opinions- och informationsarbete ska vara flexibelt.

Under det år som gått har det inom OAS förekommit många olika infor-

mationsaktiviteter under skilda former av samordning. Dessa har varit

följande.

- Opinionsinsatsen mot illegal alkohol

Avsändare och finansiär är OAS.

- Trafikprojektet om kopplingen mellan alkoholism och rattfylleri.

Avsändare är delar av OAS. Vägverket och Försäkringsförbundet är

initiativtagare och aktiviteten sker i samverkan med OAS. Inom OAS-

samarbetet bidrar Systembolaget, Folkhälsoinstitutet och Social-

departementet med finansiering och hjälp att marknadsföra projektet.

Ansvaret för projektledning ligger hos NTF.

- Alkohål i huvudet om kopplingen mellan för mycket alkohol och

våld. Målgrupp: ungdomar över 18 år.

Avsändare och finansiär är Bryggareföreningen i samverkan med

OAS.

- Drick med huvudet information om gränsvärden för skadlig alkohol-

konsumtion. Målgrupp: 18 25 åringar.

Avsändare och finansiär är Folkhälsoinstitutet i samverkan med OAS.

- Raka besked om bättre ålderskontroller vid folkölsförsäljning. Mål-

grupp: anställda vid livsmedelsbutiker.

Avsändare och finansiär: Sveriges Livsmedelshandlare i samverkan

med OAS och Handelsanställdas förbund.

- Ansvarsfull alkoholhantering ett utbildningspaket till hotell- och

restauranganställda.

Avsändare och finansiär är Sveriges Hotell- och Restaurangföretagare

i samverkan med OAS.

- Mot langning till underåriga en reklamfilm om vådan av att langa

till ungdomar. Målgrupp: de som kan tänka sig att köpa ut till ung-

domar.

Avsändare och finansiär är Systembolaget i samverkan med OAS.

- Alkoholfria arbetsplatser internt eget utvecklingsarbete.

OAS samarbetar med Riks-Alna för att utveckla metoder för det alko-

holförbyggande och rehabiliterande arbetet på arbetsplatserna.

- Alkohol och graviditet kvalitativ undersökning om inställningen till

alkohol bland barnmorskor och blivande föräldrar.

Ansvarig och finansiär: OAS i samarbete med Folkhälsoinstitutet.

- På vems sida står du Information om alkohol och graviditet.

Ansvarig och finansiär: Systembolaget i samverkan med OAS.

- Konsumtionsundersökningar, attitydmätningar ett led i den löpande

uppföljningen av OAS aktiviteter.

Ansvarig och finansiär är både OAS, Folkhälsoinstitutet, CAN,

Systembolaget och övriga medlemmar i OAS.

OAS-kommittén överlämnade den 15 januari 1999 betänkandet OAS i

framtiden (SOU 1998:154) till socialministern. I betänkandet konstateras

att de erfarenheter som gjorts inom OAS-samarbetet ger god vägledning

och tillräcklig grund för att föreslå att det nuvarande samarbetet perma-

nentas.

13.2 OAS framtid

Regeringens förslag: Oberoende alkoholsamarbetet (OAS) som är

ett samarbete i kommittéform mellan Regeringskansliet, branschorga-

nisationer, försäkringsbolag och berörda myndigheter ombildas på

sikt till en allmännyttig ideell förening. Samarbetet skall initiera, sam-

ordna, bedriva och effektivisera informations- och opinionsinsatser

för att främja måttfullhet och återhållsamhet i alkoholbruket samt

motverka alkoholskador. Föreningen OAS skall fungera som ett

forum för dialog mellan staten och dess myndigheter, branschorgani-

sationer, företag m.fl. i informationsfrågor relaterade till bruket av

alkohol och dess risker i samhället.

OAS-kommitténs förslag: OAS-samarbetet ombildas antingen till en

statlig delegation eller en privaträttslig organisation t.ex. en ideell före-

ning. På sikt bör dock enligt kommittén en privaträttslig organisation

vara den organisationsform som är bäst lämpad för den här formen av

samarbete. I övrigt överensstämmer kommitténs förslag med regeringens.

Remissinstanserna: Majoriteten av remisssinstanserna tillstyrker

OAS fortsatta verksamhet och tycker att OAS verksamhet är positiv och

fyller en viktig funktion när det gäller att samordna och utveckla sam-

arbetet mellan bransch och myndigheter. Rikspolisstyrelsen, Läke-

medelsverket, Ungdomsstyrelssen, Konsumentverket, Svenska Bryggare-

föreningen, har inga invändningar mot förslagen i betänkandet. Sprit 

- en föreningsstämma som beslutar,

- en styrelse som förvaltar,

- en chefstjänsteman som antingen fungerar som en relativt självständig

VD eller som en verkställande kanslichef, och

- ett kansli av varierande storlek.

Föreningen kan också inrätta olika typer av råd eller beredande organ.

Det förekommer också att en fullmäktigeförsamling, representantför-

samling eller liknande handhar vissa uppgifter i stämmans ställe.

En ideell eller allmännyttig ideell förening?

För att staten ska medverka i en förening krävs i regel att föreningen

klassas som allmännyttig. Det är dock inte nödvändigt. För att klassas

som en allmännyttig ideell förening ställs särskilda krav. Följande krav

måste OAS uppfylla för att få lyda under de regler som gäller för en all-

männyttig ideell förening.

- Intresseområdet för samverkan mellan staten och andra måste identi-

fieras. Detta gäller både för en vanlig ideell förening och en allmän-

nyttig förening.

- Det ideella målet bör vara klart och tydligt.

- Verksamhetens art och finansiering bör harmonisera med det ideella

ändamålet.

- För att föreningen ska klassas som allmännyttig ideell förening ställs

absoluta krav på öppenhet. Vissa avgränsningar kan dock vara för-

enliga med kraven men huvudregeln är att alla som är beredda att följa

föreningens stadgar och omfattar dess plattform och ändamål ska ha

rätt att bli medlemmar i föreningen.

- Bildandet av en ideell förening måste ske som en del i den statliga

budgetprocessen. Riksdagen måste för statens del godkänna engage-

manget i föreningen. Riksdagen ska godkänna verksamhetens inrikt-

ning och statens ekonomiska åtaganden.

En annan faktor som kan ha betydelse för OAS framtid är de skatte-

mässiga förutsättningarna för verksamheten. För ideella föreningar gäller

som huvudprincip samma beskattningsregler som för andra närings-

idkare, dvs. obegränsad skattskyldighet. Däremot kan ideella föreningar

som har allmännyttiga ändamål få en förmånlig behandling i skatte-

hänseende och bli begränsat skattskyldiga.

För att man definitivt ska veta om en förening blir befriad från skatt,

måste ett förhandsbesked begäras av skatterättsnämnden.

Enligt regeringens uppfattning är allmännyttig ideell förening den på

sikt mest passande organisationsformen för OAS fortsatta arbete. Statlig

delegation är per definition endast en tillfällig organisationsform för att

se om samarbetet håller för ett mer permanent samarbete. Kommitté-

formen har valts just av skälet att pröva samarbetet som sådant. Kom-

mittéformen bör därför fortsätta tills dess att verksamheten upplevs som

så stabil att den kan ombildas direkt till en allmännyttig ideell förening.

Med utgångspunkt från nuvarande erfarenheter bör en sådan ombildning

kunna ske relativt snart.

När tiden är mogen för att ombilda OAS-kommitténs verksamhet till

en allmännyttig ideell förening föreslås följande att gälla. Icke-statliga

medlemmar i OAS finansierar 50 procent av OAS basorganisation via

medlemsavgifter. Staten finansierar resterande 50 procent via bidrag över

statsbudgeten. Alla aktörer som antingen arbetar med alkoholinformation

eller opinionsbildning på området eller bedriver näringsverksamhet på

alkoholområdet och kan acceptera föreningens stadgar och omfatta dess

ändamål skall beredas möjlighet att vara med i föreningen. Medlemmar i

OAS skall bidra till finansieringen av informations- och opinionsinsatser

som bedrivs antingen i OAS egen regi och/eller som samverkansprojekt.

Föreningen bör fastslå den lägsta tillåtna finansieringsnivån för

deltagande i föreningen.

Medlemskapet i föreningen innebär dessutom att samtliga medlemmar

bör söka samordna sina informationsinsatser när budskapet ligger i linje

med organisationens plattform och samarbetet kan få positiva effekter på

arbetet att uppnå de gemensamma målen.

Stämman utser styrelseledamöter och suppleanter samt ordförande.

Genom konsortialavtal kan regleras att samtliga medlemmar som bidrar

till basfinansieringen får möjlighet att utse en ordinarie ledamot och en

suppleant i styrelsen. För varje ordinarie styrelseledamot utses en per-

sonlig suppleant. Föreningens ordförande bör vara en person som har

samtliga medlemmars förtroende.

Eftersom föreningen har till syfte att samordna informationsinsatser är

det viktigt att enighet råder i fråga om mål och plattform, kriterier för

samverkan, budget och verksamhetsplaner, aktiviteter i OAS regi, sam-

verkansaktiviteter, val av ordförande och medlemmars inval och beslut

om uteslutning.

Ideella föreningar som får särskilt organisationsanslag måste uppfylla

vissa krav. Den privaträttsliga organisationen OAS bör t.ex. lämna in en

anslagsframställan och en årsredovisning varje år. OAS kommer att ha

samma krav på revision som anslagsfinansierade myndigheter. Rege-

ringen kommer att vara avtalspart för staten och användningen av de

statliga medlen preciseras i tidsbegränsade avtal mellan medlemmarna i

föreningen. Ett s.k. konsortialavtal bör slutas mellan samtliga

medlemmar i OAS. I avtalet kommer OAS medlemmar överens om ett

gemensamt uppträdande i vissa frågor rörande föreningens

angelägenheter, t.ex. hur styrelse, ordförande och chefstjänsteman ska

utses. Avtalet kommer även att innehålla även förslag till stadgar.

På samma sätt måste ett finansieringsavtal upprättas där de finansiella

åtagandena slås fast. OAS finansieringsavtal bör reglera medlemsavgif-

ternas storlek, budget för basorganisationen, finansieringsnivå för infor-

mation/opinionsbildning och beslut om OAS startkapital. Ett medlem-

skap i den privaträttsliga organisationen bör vara förenat med ett minst

treårigt åtagande.

Sammanfattningsvis föreslår regeringen att OAS-kommitténs sam-

arbete mellan regeringskansliet, branschorganisationer, försäkringsbolag

och berörda myndigheter ombildas till en allmännyttig ideell förening.

Samarbetet i föreningen skall initiera, samordna, bedriva och

effektivisera informations- och opinionsinsatser för att främja måttfullhet

och återhållsamhet i alkoholbruket samt motverka alkoholskador. OAS-

samarbetet skall fungera som ett forum för dialog mellan staten och dess

myndigheter, branschorganisationer, företag m.fl. i informationsfrågor

relaterade till alkohol och dess risker. Samarbetet i föreningen bygger på

de erfarenheter som erhållits under kommittéperioden och på den

plattform och de kriterier som formulerats inom det nuvarande

kommittésamarbetet. OAS-kommittén får i uppdrag att förbereda

behövliga stadgar och avtal för inrättandet av en ny

samarbetsorganisation i form av en allmännyttig ideell förening. När

detta föreberedelsearbete är färdigt och förslag till stadgar,

konsortialavtal och finansieringsavtal föreligger återkommer regeringen

till riksdagen för godkännande av statens medlemskap i denna förening

samt förslag till finansiering.

14 Myndighetsstrukturen på alkohol- och

narkotikaområdet, m.m.

14.1 Bakgrund

På alkohol- och narkotikaområdet finns idag ett flertal centrala myndig-

heter med överlappande och likartade uppgifter. Detta leder ibland till

oklarheter, gränsdragningsproblem och samordningssvårigheter. Flera av

myndigheterna har också regionala organisationer som gör att antalet

myndigheter och organisationer som skall informeras och samordnas i

arbetet blir ganska stort och ibland råder oklarheter om vem som skall

göra vad och vem som egentligen leder det regionala arbetet på området.

Följande myndigheter och organisationer finns med ansvar och upp-

gifter i någon del på alkohol- och narkotikaområdet. Polisen, Alkohol-

inspektionen, Alkoholsortimentsnämnden, Folkhälsoinstitutet, Läke-

medelsverket, Socialstyrelsen, Statens institutionsstyrelse, Vägverket,

Generaltullstyrelsen, Skolverket, Ungdomsstyrelsen, Konsumentverket,

länsstyrelserna, Socialvetenskapliga Forskningsrådet, Särskilda skatte-

kontoret för punktskatter, OAS-kommittén, Nationella ledningsgruppen

för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser, Centralförbundet för

alkohol- och narkotikaupplysning, kommunerna och landstingen.

Regeringen uppdrog den 29 januari 1998 åt Statskontoret att kartlägga

vissa centrala och regionala myndigheters och andra organisationers

ansvar och uppgifter på alkohol- och narkotikaområdet. I uppdraget

ingick också att lämna principförslag till en ny myndighetsstruktur på

området.

Översynen omfattade Folkhälsoinstitutet, Socialstyrelsen, Alkohol-

inspektionen, Läkemedelsverket, Statens institutionsstyrelse, Samarbets-

nämnden för fördelning av statsbidrag, Centralförbundet för alkohol- och

narkotikaupplysning, länsstyrelserna, Alkoholsortimentsnämnden,

Nationella ledningsgruppen, Oberoende Alkoholsamarbetet (OAS),

Socialvetenskapliga forskningsrådet, Särskilda skattekontoret för punkt-

skatter samt kommuner och landsting.

Samarbetsnämnden för fördelning av statsbidrag till nykterhetsrörelsen

m.fl. är dock redan nedlagd och dess uppgifter överförda till Socialstyrel-

sen från och med den 1 januari 1999.

Översynen omfattade de nämnda myndigheternas arbete på alkohol-

och narkotikaområdet med kunskapsförsörjning (statistik, forsknings-

och utvecklingsarbete), normerande och styrande funktioner (regelverk,

policy, budgetprocess, administration, information) och resultatanalys

(uppföljning och utvärdering). Översynen omfattade dock inte några

operativa funktioner som t.ex vård, rehabilitering, brottsbekämpning etc.

på alkohol- och narkotikaområdet.

Kartläggningsdelens huvudsyfte var att ge en bild av i vilken utsträck-

ning likartade eller angränsande verksamhet bedrivs på flera håll och om

ansvars- och uppgiftsfördelningen är oklar. Vidare skulle Statskontoret

beskriva samordning och effektivitet i arbetet för att ge en plattform för

vidare överväganden. Statskontoret skulle också lämna ett principiellt

förslag till en ny myndighetsstruktur och ansvarsfördelning i syfte att

samordna och effektivisera verksamheten bättre såväl centralt som regio-

nalt.

Statskontoret pekar i sin rapport Samordning mot droger - kartläggning

och skiss till ny myndighetsstruktur på alkohol- och narkotikaområdet

(1998:22) ut tre problem med nuvarande myndighetsstruktur.

1. Förutsättningarna för regeringen att samlat styra, leda och följa upp

samhällets insatser för att uppnå de alkohol- och narkotikapolitiska

målen måste förbättras. Denna styrning försvåras idag av mängden aktö-

rer på alkohol- och narkotikaområdet.

2. Dagens uppgiftsfördelning innehåller oklarheter, gränsdragnings-

problem och samordningssvårigheter såväl centralt som regionalt som är

till men för effektiviteten

3. Genom en förbättrad samordning och effektivisering av arbetet kan

man sänka statens kostnader på området

Statskontorets kartläggning visar i sammandrag att de undersökta

myndigheterna i viss uträckning har likartade och överlappande uppgifter

och att detta ibland leder till oklarheter, gränsdragningsproblem och

samordningssvårigheter.

Statskontoret lyfter fram behov av följande samordningsåtgärder.

- En reviderad nationell handlingsplan mot droger borde tas fram och

föreläggas riksdagen som ram för ett fortsatt samlat agerande.

- Nuvarande tillståndsgivning på alkoholområdet borde förenklas i

första hand genom samordning med skattemyndighetens prövning i

kombination med kommunalisering av tillståndsgivningen när det

gäller teknisk sprit.

- Organisations- och projektbidrag borde samordnas och fördelas av

färre aktörer och resultatkraven skärpas.

- Ansvaret för breda informationssatsningar borde läggas på myndig-

hetsnivå varvid frivilligorganisationer m.fl. i större utsträckning bör

svara för utformning och genomförande. Utvärdering skall ske rutin-

mässigt.

- Övergripande tillsyn av alkohol- och droghantering bör samlas hos en

myndighet. Till Socialstyrelsen bör föras övergripande tillsyn för all

missbrukarvård.

- Arbetet med att samordna alkoholstatistiken bör snabbas upp, utveck-

las och utvidgas till övriga droger. Möjligheterna att samutnyttja myn-

digheternas databaser bör prioriteras i detta arbete.

- Styrningen av forsknings- och utvecklingsverksamheten bör skärpas

genom gemensamma prioriteringsgrunder och en förstärkt samord-

ningsroll för Socialvetenskapliga forskningsrådet.

Berörda verksamheter på alkohol- och narkotikaområdet kostar staten

årligen ca 230 miljoner kronor. De många aktörerna medför att finansie-

ringsvägarna blir komplicerade och svåra att överblicka för både finan-

siärer och mottagare. En reviderad anslagsstruktur behövs och budget-

processen på alkohol- och narkotikaområdet behöver utvecklas.

Statskontorets analys av samarbete och samverkan visar på att det

finns ett omfattande samarbete med breda nätverk mellan de undersökta

myndigheterna och andra aktörer på alkohol- och narkotikaområdet.

Detta är en naturlig följd av att alkohol- och narkotikaarbetet engagerar

stora delar av samhället.

På några punkter menar Statskontoret att det finns samordnings-

problem och brister, t.ex att

- delar av det operativa samordningsarbetet på grund av brister i myn-

dighetsstrukturen har lyfts upp i regeringskansliet,

- länsstyrelserna tycks ha svårigheter att ta tag i sin nya roll som sam-

ordnare av den statliga alkohol- och narkotikapolitikens genomförande

i länen,

- forsknings- och utvecklingsverksamheten är spridd på många myn-

digheter men samordningsmekanismerna dem emellan kan utvecklas

mycket mer.

Omvärldens syn på de undersökta myndigheternas verksamhet bekräf-

tar i flera avseenden att det finns behov av att förbättra samordningen.

Statskontoret har inhämtat synpunkter från kommuner, landsting, ideella

organisationer, branschorgan samt vissa andra statliga myndigheter med

viktiga uppgifter på alkohol- och narkotikaområdet. De viktigaste

gemensamma synpunkterna är följande.

- Det finns för många aktörer på central nivå och deras arbete berör inte

omvärlden särskilt mycket.

- Länsstyrelserna framstår som den naturliga kontaktpunkten mellan

centrala respektive lokala/regionala myndigheter eller organ.

- Informationsflödet uppifrån kommer från många håll, är svårtillgäng-

ligt och kan inte tillgodogöras fullt ut på fältet.

- Fördelningen av statliga medel är så splittrad att det är svårt för aktö-

rerna att få överblick och framförhållning för sin planering.

- Uppgiftsinhämtandet från central nivå kräver tid och bör kunna sam-

ordnas bättre. Datakvalitén är f.n. låg.

- De ideella organisationerna vill utnyttjas effektivare.

- Organisatoriska problem är dock enligt Statskontoret inte enda orsa-

ken till dagens svårigheter att leda och styra den statliga verksamheten

på alkohol- och narkotikaområdet. Det finns utan tvekan struktur-

problem, bl.a. följande:

- Förhållandet mellan vissa organ inom regeringskansliet och myndig-

heterna är oklar

- Antalet centrala myndigheter på alkohol- och narkotikaområdet har

mer än fördubblats under 1990-talet.

- Länsstyrelsernas roll som samordnare av den statliga alkohol- och

narkotikapolitiken är otydlig.

- Fördelningen av medel till organisationer och projekt är organisato-

riskt splittrad och resultatstyrningen är svag.

Mot bakgrund av de beskrivna problemen urskiljer Statskontoret tre

principiellt olika alternativ för en ny myndighetsstruktur på alkohol- och

narkotikaområdet.

- Fusionsmodellen där i princip alla centrala alkohol- och narkotika-

funktioner förs samman i en myndighet

- Stabsmyndighetsmodellen där uppgifter som hänger nära samman med

regeringens ledning, styrning, utveckling och utvärdering förs samman

hos en myndighet medan operativa förvaltnings- och myndighetsupp-

gifter avskiljs. All tillståndsverksamhet på alkoholområdet förs dels

till skattemyndigheten, dels till kommunerna. Som förstahandsalter-

nativ föreslås att en helt ny myndighet bildas. I andra hand att uppgif-

terna förs till Socialstyrelsen och i tredje hand till Folkhälsoinstitutet.

- Samverkansmodellen bygger på att ansvars- och uppgiftsfördelningen

mellan myndigheterna förtydligas men den befintliga myndighets-

strukturen bibehålls.

Statskontoret förordar att ett fortsatt utredningsarbete inriktas mot en

ny, central stabsmyndighet för ledning, utveckling och utvärdering av

den statliga alkohol- och narkotikaverksamheten. Vad gäller tillstånds-

givningen på alkoholområdet förordas en samordning med skattemyn-

digheternas och kommunernas motsvarande verksamhet.

14.2 Inriktningen för en ny myndighetsstruktur

Regeringens bedömning: En organisationskommitté tillsätts med

uppgift att ombilda Folkhälsoinstitutet till en myndighet med tydligare

uppgifter av stabsmyndighetskaraktär på folkhälsoområdet. Myndig-

heten skall följa utvecklingen på området, ta fram nationella hand-

lingsplaner, stå för kunskapsförsörjning och utveckling av metoder

samt arbeta med underlag som hör samman med regeringens ledning,

styrning och utvärdering av folkhälsoområdet. Alkoholinspektionens

uppgifter av övergripande tillsynskaraktär förs också dit liksom

Läkemedelsverkets när det gäller teknisk sprit. Organisations-

kommittén får i uppdrag att mer i detalj tydliggöra mål och uppgifter

samt lämna förslag till organisation av den nya myndighetens verk-

samhet. Kommittén skall också låta göra en övergripande utvärdering

av Folkhälsoinstitutets nuvarande verksamhet i syfte att öka effek-

terna av folkhälsoarbetet. Organisationskommittén skall i sitt arbete

samråda med Nationella folkhälsokommittén, Alkoholutredningen

och Narkotikakommissionen och redovisa sitt arbete senast den 1 juni

år 2000. Regeringen återkommer till riksdagen med närmare förslag

om den nya folkhälsomyndigheten och folkhälsoarbetet i övrigt.

Avsikten är att den nya myndigheten skall fungera fullt ut från den 1

juli 2001.

Statskontorets förslag: Statskontoret förordar i första hand att en ny

stabsmyndighet på alkohol- och narkotikaområdet bildas, i andra hand att

uppgifterna sammanläggs med Socialstyrelsen och i tredje hand att upp-

gifterna läggs på Folkhälsoinstitutet.

Remissinstanserna: Socialstyrelsen anser att Statskontorets rapport

väl kan ligga till grund för ett utvecklingsarbete som tar sin utgångspunkt

i den samordningsmodell som skisserats men ej för mer långtgående för-

ändringar. Folkhälsoinstitutet är mycket kritiskt och anser att Statskonto-

rets förslag skulle få långtgående konsekvenser för såväl alkohol- och

narkotikaområdet som för övriga folkhälsofrågor. Statens institutions-

styrelse kan inte ta ställning till förslaget om en ny myndighetsstruktur

men anser att en första åtgärd borde vara att återföra de till regerings-

kansliet stegvis överförda frågorna till de myndigheter som finns på

alkohol- och narkotikaområdet och att ställa tydliga och större krav på

resultat och samverkan. Alkoholinspektionen anser att Statskontorets

analys inte är tillräckligt väl förankrad i den verklighet som

myndigheterna på alkohol- och narkotikaområdet verkar inom, för att den

skall kunna ligga till grund för slutsatser och förslag. Inspektionen tar

vidare avstånd från förslaget om att lägga över delar av inspektionens

uppgifter på skattemyndigheterna. Systembolaget anser inte att

Statskontorets rapport kan ligga till grund för beslut om en ny myndighet

på alkohol- och narkotikaområdet men anser att vissa av de förändringar

som föreslås i rapportens s.k. samverkansalternativ snarast bör

genomföras. Generaltullstyrelsen finner rapporten vara mycket

svåröverskådlig och anser därför inte att det är möjligt att ta ställning

eller bemöta förslagen till ny myndighetsstruktur. Riksskatteverket

tillstyrker en samordning av tillståndsgivning beträffande upp-

lagshavare/upplag och tillstånd att tillverka eller handla med alkohol-

varor och anser att Särskilda Skattekontoret i Ludvika i sin tillstånds-

givning även borde kunna hantera kraven enligt alkohollagen. Skolverket

avråder från att Folkhälsoinstitutets alkohol- och narkotikaarbete som rör

undervisning och upplysning riktad till ungdomar i skolan läggs på en ny

myndighet. Länsstyrelserna i Stockholms län, Östergötlands län, Kalmar

län, Skåne län och Västerbottens län ställer sig positiva till en samord-

ning och effektivisering inom alkohol- och narkotikaområdet och till

ökade beslutsbefogenheter att fördela medel samt till att länsstyrelsernas

roll som samordnare förstärks. Stockholms och Linköpings kommuner

ställer sig bakom utredningens förslag om att minska antalet centrala

myndigheter inom det alkohol- och narkotikapolitiska området och att

samordna och effektivisera olika funktioner för att ge bättre stöd till de

lokala aktörerna. Stockholms läns landsting, landstinget i Värmland och

Centralförbundet för alkohol- och narkotiakupplysning anser att

Statskontorets kartläggning är ofullständig och otillräcklig som underlag

för att förorda en ny central stabsmyndighet för ledning, uppföljning och

utvärdering av den statliga alkohol- och narkotikaverksamheten. Norr-

bottens läns landsting stöder utredningens förslag att enhetliga principer

för resultatstyrning av tilldelade medel bör utarbetas och anser att stora

informations- och upplysningssatsningar som utgår från central nivå bör

begränsas. Svenska kommunförbundet instämmer i slutsatsen att det inom

alkohol- och narkotikaområdet finns en rad strukturella problem men

anser inte att föreliggande material kan utgöra underlag för ett ställ-

ningstagande i fråga om en ny myndighetsstruktur inom området. Natio-

nella folkhälsokommittén är kritisk och anser att rapporten saknar ett

helhetsperspektiv på alkohol- och narkotikafrågorna. Riks-Alna, Hela

Människan, Kristianstads kommun, Malmö kommun, Borås kommun,

Jönköpings kommun, Sundsvalls kommun, Länsstyrelsen i Stockholms

län, Narkotiakkommissionen, Kommunala alkoholhandläggares förening,

Motorförarnas Helnykterhetsförbund, Svenska Bryggareföreningen,

Sveriges Hotell rådets direktiv

89/522/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmel-

ser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om

utförandet av sändningsverksamhet för television (EGT L 298, 17.10.89,

s. 3, Celex 389L0552), ändrat genom Europaparlamentets och rådets

direktiv 97/36/EG (EGT L 202, 30.7.1997, s. 60, Celex 397L0036).

Regleringen går dock längre än vad som föreskrivs där eftersom den dels

gäller alla reklammedel, dels innehåller ett totalt förbud mot att skildra

barn eller ungdomar i alkoholreklam. Bakgrunden till förslaget i denna

del återfinns i avsnitt 11.2 Som framgår där är ungdomar en särskilt

skyddsvärd grupp, inte minst då en sen alkoholdebut anses minska ris-

kerna för en överdriven alkoholkonsumtion. Med barn avses de som inte

har fyllt 18 år och med ungdomar de yngre människor som har uppnått

18 års ålder. Också unga människor över 18 år är, även om det är tillåtet

att servera dem alkoholdrycker, skyddsvärda. Någon specifik ålder

beträffande dem som reklamen inte får rikta sig till eller som skildras i

reklamen anges inte. Det avgörande är om framställningen i sin helhet

kan anses särskilt rikta sig till barn och ungdomar eller om de som skild-

ras i reklamen kan uppfattas som barn och ungdomar.

Marknadsföringen kan anses rikta sig särskilt till barn och ungdomar

om den har en sådan utformning att det kan antas att barn och ungdomar

lätt lägger märke till och kan påverkas av den. Härvid bör beaktas att

barn och ungdomar redan har svårare att kritiskt granska och värja sig

mot marknadsföring i allmänhet. Som redogjorts för i avsnitt 11.2 är vik-

tiga bedömningskriterier dryckens egenskaper och sammansättning,

dryckens popularitet hos unga, dess namn och image samt förpackning-

ens utformning. Regleringen tar således inte ensidigt sikte på varumärken

eller förpackningen. Dessa bör beaktas inom ramen för en helhetsbedöm-

ning av framställningen. Udda eller aggressiva former av flaskor, burkar

eller annan förpackning eller emballage, inslag av seriefigurer på för-

packningar eller etiketter, uppkäftiga eller rebelliska namn, fräcka

eller psykedeliska färger, ett förenklat språk eller en ungdomlig jargong

på drycken eller i framställningen är allt exempel på omständigheter som

kan leda till att marknadsföringen skall anses riktad särskilt till barn och

ungdomar. Härför kan också tala att drycken är smaksatt som en läsk

eller att den har getts ett namn som uppenbarligen syftar till att tilltala

ungdomar eller att förpackningen, varumärket eller märkningen är utfor-

mad med t.ex. anspelning på vad som kan anses vara trendigt bland ung-

domar eller gångbart i vissa missbrukskretsar.

Vad som nu har uppräknats är endast exempel på omständigheter som

kan vägas in i en bedömning att marknadsföringen är riktad särskilt till

barn och ungdomar. Vid prövning av regleringens tillämplighet skall

dock samtliga omständigheter vid marknadsföringen beaktas. En

utgångspunkt för bedömningen är det helhetsintryck framställningen ger

vid en flyktig kontakt.

 Regleringen avser inte bara traditionell marknadsföring såsom tillåten

annonsering i tidning utan alla reklammedel och marknadsföringsåtgär-

der. Under regleringen kan också falla t.ex. vissa åtgärder i samband med

sponsring av tävlingar. Om en tävling engagerar barn och ungdomar och

det hos det företag som sponsrar tävlingen finns ett avsättningsfrämjande

syfte för en alkoholdryck kan sålunda bestämmelsen bli tillämplig.

9 §

Den nya 9 § motsvarar i huvudsak 3 kap. 5 § alkohollagen. Lika litet som

i dag är bestämmelsen avsedd att hindra en allmänt godtagen representa-

tion eller att det bjuds på en alkoholdryck, t.ex. vid invigning av en

mässa.

10 §

Den nya paragrafen motsvarar 2 § andra stycket alkoholreklamlagen och

innehåller förbud mot att marknadsföra alkoholdrycker till konsumenter

genom kommersiella annonser i ljudradio- eller TV-program.

11 §

Paragrafen innehåller det redan nu gällande förbudet mot kommersiella

annonser för spritdrycker, vin och starköl i periodiska skrifter och andra

skrifter som är jämförbara med sådana skrifter, se 2 § tredje stycket alko-

holreklamlagen. Det måste observeras att förbudet i förevarande para-

graf, till skillnad mot förbuden i 10 §, inte omfattar öl, dvs. folköl. Med

periodisk skrift förstås enligt 1 kap. 7 § första stycket tryckfrihetsförord-

ningen tidning, tidskrift eller annan sådan tryckt skrift, som enligt utgiv-

ningsplanen är avsedd att under bestämd titel utges med minst fyra på

särskilda tider utkommande nummer eller häften årligen, samt därtill

hörande löpsedlar och bilagor. Sedan utgivningsbevis för en skrift har

meddelats, skall denna anses som periodisk till dess att beviset återkallas

eller förklaras förfallet.

Begreppet periodisk skrift syftar till att skilja vad som i dagligt tal

kallas för tidningar eller tidskrifter från andra tryckta skrifter, t.ex.

böcker, broschyrer och kataloger. En skrift som saknar formell utgiv-

ningsplan eller utgivningsbevis kan dock betraktas som periodisk skrift

om den faktiskt utkommer minst fyra gånger per år eller om den är

avsedd att göra det.

I enlighet med vad som redan gäller i dag undantas från annonsförbu-

det annonser i tidningar som tillhandahålls endast på försäljningsställen

för spritdrycker, vin och starköl, dvs. Systembolagets försäljningsställen

eller restauranger med serveringstillstånd för sådana drycker.

12 §

Den nya 12 § motsvarar i sak 3 § alkoholreklamlagen och har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen framgår att marknads-

föring som sker i strid med bestämmelserna i 8 11 §§ skall anses som

otillbörlig mot konsumenter och, i fall som avses i 9 §, även mot

näringsidkare. Genom hänvisningen till 14 § marknadsföringslagen

(1995:450) klargörs att det är förbud och åläggande som kan tillgripas

som sanktioner vid överträdelser av den särskilda alkoholreklamregle-

ringen. Att sådana förbud kan förenas med vite framgår av 19 och 21 §§

marknadsföringslagen. Talerätten i fråga om sanktionerna följer av 38 §

marknadsföringslagen. En handling som strider mot annonsförbudet i 10

§, dvs. som strider mot förbudet avseende kommersiella annonser i ljud-

radio- eller TV-program, kan också medföra marknadsstörningsavgift

enligt bestämmelserna i 22 28 §§ marknadsföringslagen.

Att alkohollagens sanktioner kan tillämpas i vissa fall gentemot serve-

ringstillståndshavare för marknadsföring som sker i strid med alkohol-

reklamregleringen kommenteras i anslutning till 8 kap. 1 a §.

13 §

Bestämmelsen har förts över från 5 § lagen (1978:763) med vissa

bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker och har på Lag-

rådets inrådan tagits in under de särskilda bestämmelserna för marknads-

föring av alkoholdrycker. Bestämmelsen har tillkommit för att skydda

geografiska ursprungsbeteckningar (se prop. 1994/95:123 s. 50 ff.). Den

skall, enligt förordningen (1996:1244) om tillämpning av 5 § lagen

(1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alko-

holdrycker, tillämpas på främmande stat som är ansluten till Madridöver-

enskommelsen den 14 april 1891 angående undertryckande av oriktiga

eller vilseledande ursprungsbeteckningar på handelsvaror eller som är

medlem i Världshandelsorganisationen (WTO).

Det är visserligen ett konsumentintresse att geografiska ursprungsbe-

teckningar vid marknadsföring av alkoholdrycker är korrekta. Bestäm-

melsen har dock tillkommit till följd av internationella åtaganden som rör

främst handelsfrågor. Paragrafens huvudsakliga ändamål är sålunda att

skydda tillverkarna mot otillbörlig konkurrens. Tredje stycket har därför

utformats så att handling som strider mot bestämmelsen skall anses otill-

börlig mot konsumenter och näringsidkare.

5 kap.

1 §

Ändringen i andra stycket är avsedd att förtydliga att detaljhandelsbola-

get, dvs. Systembolaget AB, får importera spritdrycker, vin och starköl

endast för att kunna fullgöra sin skyldighet enligt 5 §, jämför 4 kap. 2 §

första stycket. I 5 § stadgas att spritdrycker, vin och starköl som inte hålls

i lager skall anskaffas på begäran av kund, s.k. privatimport. Den nya

ordningen ger således inte Systembolaget AB rätten att föra in drycker

som behövs för bolagets detalj- eller partihandel. Sådana drycker får

även i fortsättningen bara köpas från den som är berättigad att bedriva

partihandel.

Ändringen i tredje stycket är föranledd delvis av den nya ordningen för

rätten till partihandel, men avser också att förtydliga att detaljhandels-

bolagets partihandelsrätt är begränsad till försäljning endast till dem som

har serveringstillstånd.

6 kap.

5 §

Ändringen i paragrafen är föranledd av den nya ordningen för rätten till

partihandel. Köp av spritdrycker, vin och starköl som behövs för rörelsen

från någon annan än den som är berättigad att bedriva partihandel eller

detaljhandelsbolaget kan, liksom hittills, medföra återkallelse av serve-

ringstillståndet, se 7 kap. 19 §. En annan sak är att den serverings-

tillståndshavare som godkänts som upplagshavare eller registrerats som

varumottagare enligt lagen om alkoholskatt själv kan föra in drycker som

behövs i serveringsrörelsen.

7 kap.

1 §

Ändringen i första stycket första meningen är föranledd av att de nuva-

rande partihandelstillstånden avskaffas och ersätts med med en reglering

som är direkt kopplad till de skatterättsliga begreppen på området, jämför

4 kap. 1 §. Detta medför bl.a. att det uttryckliga kravet i första stycket

andra meningen att den som ansöker om tillstånd också skall visa att han

har tillfredsställande lagringsmöjligheter endast kommer att gälla i för-

hållande till den som ansöker om tillverknings- eller inköpstillstånd.

Lagen om alkoholskatt innehåller bestämmelser om vilka förut-

sättningar som skall vara uppfyllda för att grunda rätt till partihandel

enligt 4 kap. 1 § första stycket alkohollagen, se bl.a. 9 § lagen om alko-

holskatt.

Paragrafen liksom rubriken närmast före denna, har utformats i enlig-

het med Lagrådets förslag.

2 §

Ändringen är föranledd av den nya ordningen för rätten till partihandel.

Paragrafens lydelse har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

3 §

Ändringen är föranledd av den nya ordningen för rätten till partihandel.

18 §

Ändringen i första stycket är föranledd av den nya ordningen för rätten

till partihandel. Lagen om alkoholskatt innehåller bestämmelser om

återkallelse som medför förlust av rätten till partihandel enligt 4 kap.1 §

första stycket, se bl.a. 11 § lagen om alkoholskatt. Paragrafen har

utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

22 §

Den nya 22 § motsvarar i huvudsak vad som redan gäller enligt 2 och

3 §§ alkoholförordningen (1994:2046). I första stycket anges att en kom-

mun som fattat beslut i ett ärende enligt alkohollagen skall tillställa Alko-

holinspektionen samt berörd länsstyrelse och polismyndighet en kopia av

beslutet. Underrättelseskyldigheten omfattar såväl beslut om utfärdande

av tillstånd som beslut om återkallelse av ett tillstånd. En nyhet är att en

kommun som fattar ett beslut avseende de särskilda bestämmelserna för

marknadsföring av alkoholdrycker skall sända en kopia av beslutet till

Konsumentverket, se avsnitt 11.3.

I andra stycket anges att kommunen skall utfärda bevis om tillstånd

som kommunen har meddelat. Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Alkoholinspektionen får meddela närmare föreskrifter

om vilka uppgifter ett sådant bevis skall innehålla. Det kan gälla uppgif-

ter om bl.a. tillståndshavare, tillståndstiden och de rättigheter som följer

av tillståndet, jämför 3 § alkoholförordningen.

8 kap.

1 §

Ändringen i första stycket sammanhänger med att regler om marknads-

föring över vilka Konsumentverket har den primära tillsynen har förts in

i alkohollagen, se bl.a. 4 kap. 8 12 §§, och att beskattningsmyndigheten

kommer att utöva tillsyn över att den som är berättigad att bedriva parti-

handel följer bestämmelserna i 4 kap. 5 §.

1 a §

I första stycket fördelas ansvaret för tillsynen över efterlevnaden av

bestämmelserna i 4 kap. 8-11 §§ mellan Konsumentverket och kommu-

nerna. Skälen för fördelningen framgår av avsnitt 11.3.

De kommunala tillsynsmyndigheternas behörighet att utöva tillsyn

begränsas till serveringstillståndshavarnas marknadsföring på serverings-

ställena. Det är också dessa tillsynsmyndigheter som i första hand skall

utöva tillsynen härvidlag. Konsumentverket/KO utesluts dock inte utan

har rätt att pröva också den marknadsföring som bedrivs på serverings-

ställen. Detta är emellertid tänkt att ske endast i undantagsfall. Konsu-

mentverket/KO har ansvaret för den övriga tillsynen, dvs. all marknads-

föring utanför serveringsställena. Konsumentverket/KO ansvarar också

för den övriga tillsynen, t.ex. över reklambyråers och tidningsutgivares

medverkan till marknadsföringsåtgärder.

I avsnitt 11.3 har berörts några frågor om avgränsningen av tillsynen.

Därutöver kan tilläggas följande. Om en broschyr som innehåller alko-

holreklam distribueras på ett eller enstaka serveringsställen ligger på de

kommunala tillstånds- och tillsynsmyndigheterna att pröva förenligheten

av marknadsföringen med gällande bestämmelser. Det är också de som

har att utkräva ansvar hos serveringstillståndshavarna. Om broschyren

har större spridning är det däremot, även om den distribueras på serve-

ringsställen, Konsumentverket/KO:s sak att pröva marknadsföringen

samt att utkräva ansvar hos annonsören och medverkande reklambyråer.

Det är Konsumentverket/KO som har ansvaret för att övervaka efter-

levnaden av annonsförbuden. Detta tillsynsansvar gäller också annonser

för restauranger eller andra serveringsställen. De kommunala till-

synsmyndigheterna kan dock anmäla sådana annonser till Konsument-

verket/KO.

Genom bestämmelsen i sista meningen i första stycket klargörs att

kommunerna inte förfogar över några marknadsrättsliga sanktioner. I

stället gäller alkohollagens sanktioner, se avsnitt 11.3.

I andra stycket anges att beskattningsmyndigheten utövar tillsyn över

efterlevnaden av bestämmelserna i 4 kap. 5 §, dvs. över att den som är

berättigad att bedriva partihandel säljer varorna endast till dem som

anges i nämnda paragraf. Beskattningsmyndigheten, dvs. Skattemyndig-

heten i Gävle, kan uppdra åt i paragrafen angivna skattemyndigheter att

utöva tillsyn i dess ställe.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

4 §

Det nya andra stycket är föranlett av att de som är berättigade att bedriva

partihandel enligt den nya ordningen för sådan verksamhet inte är till-

ståndshavare enligt alkohollagen.

9 kap.

2 §

I ett nytt fjärde stycke har tagits in en erinran om att bestämmelser om

överklagande av beskattningsmyndighetens beslut finns i 35 § lagen om

alkoholskatt.

10 kap.

1 §

Genom tillägget i tredje punkten kriminaliseras förvärv och innehav bl.a.

av s.k. hembränd sprit. Bakgrunden till kriminaliseringen framgår av

avsnitt 10. Ansvar utkrävs av den som uppsåtligen förvärvar eller innehar

sprit eller spritdryck som är olovligen tillverkad. Ansvar utkrävs även av

den som uppsåtligen förvärvar eller innehar mäsk som är avsedd för

olovlig tillverkning av sprit eller spritdrycker. Kriminaliseringen omfat-

tar alla typer av förvärv, dvs. även förvärv genom gåva. Motsvarande

gäller enligt 6 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, enligt

vilken bestämmelse straffrättsligt ansvar för olovlig befattning med

smuggelgods kan utkrävas vid alla typer av förvärv. Förvärvaren eller

innehavaren av olovligt tillverkad sprit eller spritdryck eller mäsk som är

avsedd för olovlig tillverkning av sprit eller spritdryck straffas således,

även om alkoholen är avsedd för eget bruk. Avsikten är emellertid inte

att helt obetydliga förvärv eller innehav skall vara straffbara. Om någon

t.ex. innehar en liten mängd sådan sprit bör gärningen normalt kunna

komma att betraktas som ringa och därmed falla utanför det straffbara

området, jämför 10 kap 8 §.

I sammanhanget bör observeras bestämmelsen i 9 § andra stycket som

innehåller en begränsning av medverkansansvaret för den till vilken lag-

ligen framställda alkoholdrycker har anskaffats för personligt bruk.

Bestämmelsen medför bl.a. att straffrättsligt ansvar enligt alkohollagen

inte kan utkrävas av den som förvärvar lagligt framställda alkoholdrycker

från någon som saknar rätt att sälja varan.

9 §

I första stycket föreskrivs att ansvar för försök eller förberedelse inte

inträder för gärningar som avses i 1 § 3 och som endast gäller förvärv

eller innehav för personligt bruk.

Ändringen i andra stycket är en följd av kriminaliseringen av förvärv

och innehav av bl.a. sprit som är olovligen tillverkad, se kommentaren

under 10 kap. 1 §. Straffrättsligt ansvar enligt alkohollagen kan inte

utkrävas av den som förvärvar lagligt framställda alkoholdrycker från

någon som saknar rätt att sälja varan. Det bör emellertid observeras att

straffrättsligt ansvar i vissa sådana situationer i stället kan utkrävas enligt

lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

12 kap.

8 a §

Rätten till yrkesmässig import är inte längre kopplad till innehav av till-

verknings- eller partihandelstillstånd, se 4 kap. 2 §. Tullverket behöver

därför inte längre ha terminalåtkomst till uppgifter om sådana tillstånd.

Beskattningsmyndigheten, eller den skattemyndighet som i dess ställe

skall utöva tillsyn enligt alkohollagen, får för att kunna utöva sina upp-

gifter enligt 8 kap. 1 a § andra stycket ha terminalåtkomst till uppgifter i

Alkoholinspektionens register om serveringstillstånd. Detta möjliggör en

effektiv tillsyn över att bestämmelserna i 4 kap. 5 § efterlevs av den som

är berättigad att bedriva partihandel.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1.

Lagändringarna träder i kraft den 1 januari 2000. Vid ikraftträdandet

upphör lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av

alkoholdrycker (alkoholreklamlagen) att gälla.

2.

Partihandelstillstånd som före ikraftträdandet har meddelats annan än den

som avses i 4 kap. 1 § i dess nya lydelse skall efter ikraftträdandet fort-

farande gälla, dock längst till utgången av år 2001. Alkoholinspektionen

kan föreskriva villkor som avses i 7 kap. 1 § tredje stycket för de som

övergångsvis behåller sina partihandelsrättigheter enligt den gamla ord-

ningen. Dessa har också att betala tillsynsavgift enligt 7 kap. 4 §. Alko-

holinspektionen utövar tillsyn bl.a. över att försäljning sker i enlighet

med 4 kap. 5 §. Det är endast den som godkänts eller registrerats i enlig-

het med vad som föreskrivs i 4 kap. 1 § som fr.o.m. ikraftträdandet är

berättigad att föra in varor som behövs i rörelsen.

3.

Administrativa ingripanden mot den som enligt 2 övergångsvis behåller

sina partihandelsrättigheter enligt den gamla ordningen, skall handläggas

av Alkoholinspektionen i enlighet med 7 kap. 18 § i dess lydelse före

ikraftträdandet.

4.

Ansökningar om partihandelstillstånd som har kommit in till Alkohol-

inspektionen och som inte har prövats slutligt vid ikraftträdandet skall

överlämnas för handläggning hos beskattningsmyndigheten.

5.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande för marknadsföringsåtgärder som

har vidtagits före ikraftträdandet. I andra meningen klargörs att kommu-

nen inte får återkalla ett serveringstillstånd på grund av någon marknads-

föringsåtgärd som har vidtagits före ikraftträdandet.

16.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m.

10 §

Genom tillägget i andra stycket kriminaliseras även förvärv och innehav

av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat med vilka vidtagits en otillå-

ten åtgärd, framför allt olovlig rening av sådana produkter. Ansvar för

förvärv och innehav av olovligen tillverkad sprit följer av 10 kap. 1 §

alkohollagen.

I det nya tredje stycket föreskrivs att bl.a. förvärv och innehav som är

att anse som ringa inte skall föranleda straffansvar, jämför kommentaren

under 10 kap 1 § alkohollagen.

14 §

I första stycket föreskrivs att ansvar för försök till förvärv eller innehav i

de fall som avses i 10 § andra stycket andra meningen inte skall föran-

leda straffansvar.

Ändringen i andra stycket är en följd av kriminaliseringen av förvärv

och innehav av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat i vissa fall. En

redogörelse för vad som förstås med teknisk sprit i förhållande till alko-

holhaltigt preparat finns i avsnitt 6.5.

16.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

12 och 13 §§

Förändringarna kommenteras under förslaget till lag om ändring i lagen

(1994:1564) om alkoholskatt och är rena konsekvensändringar i förhål-

lande till den lagen.

16.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

11 §

I ett nytt andra stycke föreskrivs att beslut om återkallelse gäller omedel-

bart, om inte något annat anges i beslutet. Bakgrunden till förändringen

framgår av avsnitt 9.2.

12 §

Genom ett tillägg i första stycket föreskrivs att registrering som varu-

mottagare får meddelas den som med hänsyn till sina ekonomiska för-

hållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig som registrerad

varumottagare. Dessa förutsättningar gäller redan i dag för den som

ansöker om godkännande som upplagshavare, se avsnitt 9.2.

16.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

4 kap.

5 och 6 §§

Förändringarna kommenteras under förslaget till lag om ändring i lagen

(1994:1564) om alkoholskatt och är rena konsekvensändringar i förhål-

lande till den lagen.

16.6 Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450)

22 §

Till följd av att de särskilda bestämmelserna om marknadsföring av

alkoholdrycker arbetas in i alkohollagen sker hänvisningen i andra

stycket numera till 4 kap. 10 § alkohollagen i stället för till 2 § andra

stycket alkoholreklamlagen.

I andra stycket hänvisas i dag till 12 § tobakslagen (1993:581). Genom

lag (1996:941) om ändring i tobakslagen, som trädde i kraft den 1 januari

1997, skall denna bestämmelse i stället betecknas 14 §. Hänvisningen i

andra stycket till tobakslagen ändras därför i enlighet härmed.

16.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

4 §

Ändringen i paragrafen är föranledd av den nya ordningen för rätten till

partihandel.

16.8 Förslaget till lag om ändring i radio- och TV-lagen

(1996:844)

7 kap.

9 §

Hänvisningen sker numera till 4 kap. alkohollagen i stället för till alko-

holreklamlagen.

16.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

2 kap.

16 §

Ändringen i första stycket är föranledd av den nya ordningen för rätten

till partihandel.

Ändringen i andra stycket följer av att det i alkohollagen och lagen om

försäljning av teknisk sprit m.m. LFT finns en uttömmande reglering

av i vilka fall införsel av alkoholvaror lagligen kan ske. Regleringen

innebär bl.a. att det inte föreligger någon rätt till införsel av alkoholvaror

i form av kommersiella försändelser till enskilda, dvs. för distansförsålda

varor. Bestämmelser om förfarandet i de fall en alkoholvara inte får läm-

nas ut finns i 2 kap. 17 och 22 §§ punktskattekontrollagen.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

3 kap.

1 §

Ändringen i femte stycket är föranledd dels av den nya ordningen för

rätten till partihandel, dels av att det i alkohollagen och LFT finns en

uttömmande reglering av i vilka fall införsel av alkoholvaror lagligen kan

ske. Bestämmelser om förfarandet när en omhändertagen vara inte kan

sändas åter till avsändaren finns i 3 kap. 6, 7 och 9 §§ punktskatte-

kontrollagen.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Sammanfattning av betänkandet (SOU 1998:8)

Alkoholreklam Marknadsföring av alkoholdrycker

och Systembolagets produkturval

Utredningen föreslår att lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om

marknadsföring av alkoholdrycker, den s.k. alkoholreklamlagen, upphävs

och att särskilda bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker i

stället samlas i ett nytt 4 kap. i alkohollagen (1994:1738). Den särskilda

alkoholreklamregleringen föreslås liksom hittills vara tillämplig endast

på marknadsföring av alkoholdrycker som vänder sig till konsumenterna.

Utgångspunkten för förslaget till lagreglering är att marknadsföringen

skall ske under sådana former att samhälleliga, sociala och medicinska

skadeverkningar av alkoholkonsumtionen i möjligaste mån undviks.

Det markeras att reglerna för alkoholreklamen har ett alkoholpolitiskt

syfte och att regleringen är en del av den förda alkoholpolitiken.

All marknadsföring skall ske med återhållsamhet. Kravet på återhåll-

samhet får betydelse för val av reklammedel, reklamens innehåll och

dess utformning. Påträngande eller uppsökande marknadsföringsåtgärder

är enligt förslaget inte tillåtna.

Alkoholreklam får enligt förslaget inte rikta sig särskilt till barn och

ungdomar eller skildra sådana personer. Marknadsföringen anses rikta

sig särskilt till barn och ungdomar om den har en sådan utformning att

det kan antas att dessa lätt lägger märke till och kan påverkas av den. Vid

bedömningen av om marknadsföringen riktar sig särskilt till barn och

ungdomar bör beaktas dryckens egenskaper och sammansättning, dryck-

ens popularitet hos unga, dess namn och image. Varumärken och för-

packningar kan också beaktas inom ramen för en helhetsbedömning av

framställningen.

De materiella bestämmelserna överensstämmer i många avseenden

med gällande rätt på området. Reklamen får dock till skillnad från vad

som gäller idag skildra människor och situationer som på ett naturligt sätt

hör ihop med alkoholdrycker. De lagstadgade förbuden mot att mark-

nadsföra alkoholdrycker i kommersiella annonser i tidningar samt i radio

och TV kompletteras med ett förbud mot annonser i filmer som visas

offentligt. När det gäller tidningar omfattar annonsförbudet enligt försla-

get samtliga alkoholdrycker, dvs. också öl. De enda undantag som före-

slås från annonsförbuden avser tidningar och filmer som tillhandahålls på

Systembolagets försäljningsställen. I övrigt blir det inte tillåtet med alko-

holreklam i tidningar som distribueras på försäljnings- eller serverings-

ställen eller som tillställs allmänheten genom beställning eller prenume-

ration.

Det föreslås att marknadsföring av alkoholdrycker som vänder sig till

konsumenter liksom hittills skall vara tillåten på försäljnings- och serve-

ringsställen. Reklamen på försäljningsställen får dock avse endast de

alkoholdrycker som ingår i sortimentet. Detta är en nyhet i förhållande

till vad som för närvarande gäller. Utredningen föreslår inte några sär-

skilda regler för alkoholreklam på Internet. De allmänna reglerna är

enligt utredningen tillämpliga på sådan reklam i den mån den vänder sig

till svensk publik. En förutsättning för att sådan reklam skall bedömas

som tillåten är sålunda att den är återhållsam.

Också beträffande reklamen för lättöl och andra alkoholhaltiga lätt-

drycker innehåller lagförslaget en nyhet. Marknadsföringen av sådana

drycker skall utformas på sådant sätt att den inte kan förväxlas med

marknadsföring av alkoholdrycker dvs. sådana som innehåller mer än

2,25 volymprocent. Dessutom föreslås att det vid marknadsföring av

alkoholhaltiga lättdrycker i sådana kommersiella annonser som omfattas

av det allmänna annonsförbudet inte får användas samma kännetecken

som i sin helhet eller till någon del är i bruk för en alkoholdryck eller är

inarbetat eller registrerat enligt varumärkeslagen. Syftet med den nya

bestämmelsen är att hindra att alkoholdrycker marknadsförs indirekt

genom marknadsföringen av alkoholhaltiga lättdrycker. Begränsningen i

rätten att använda vissa kännetecken avser som nämnts endast kommer-

siella annonser i tidningar, radio och TV samt film. I övrigt berör de sär-

skilda alkoholreklamreglerna inte alkoholhaltiga lättdrycker så länge

reklamen inte kan förväxlas med reklamen för alkoholstarkare produkter.

Genom två marknadsundersökningar som SCB och SIFO/IMU

Testologen utfört på utredningens uppdrag har det framkommit att mark-

nadsföringsåtgärder som avser alkoholdrycker har ökat sedan Sverige

blev medlem i EU den 1 januari 1995. Enligt utredningens uppfattning

ligger förklaringen härtill framför allt i att så många fler nu handlar med

alkoholdrycker samt att betydligt fler produkter numera finns tillgängliga

för konsumenterna. Informationsbehovet har således ökat. Det har inte

visats att den ändrade regleringen av marknaden för alkoholdrycker till

följd av EU medlemskapet har påverkat utvecklingen av eller mönstret i

alkoholreklamen i någon annan påtaglig riktning.

Utredningen har övervägt förändringar för tillsynen. Utredningen före-

slår att Konsumentverket/KO även fortsättningsvis får huvudansvaret för

att övervaka efterlevnaden av de särskilda reglerna för alkoholreklamen.

Dock föreslås att tillsynen över serveringstillståndshavarnas marknads-

föring på serveringsställen i första hand skall utövas av kommunerna.

När Konsumentverket/KO utövar sin tillsyn kommer de marknads-

rättsliga sanktionerna förbud och ålägganden vid vite enligt 14 och 19

eller 21 §§ marknadsföringslagen att vara tillämpliga. När det är kom-

munerna som utövar tillsynen mot innehavarna av serveringstillstånd är

det i stället sanktionerna enligt alkohollagen som äger tillämplighet.

Överträdelser av de särskilda bestämmelserna för marknadsföring i 4

kap. alkohollagen kan också leda till återkallelse av partihandels-, till-

verknings- eller serveringstillstånd. En förutsättning härför är att till-

ståndshavaren gjort sig skyldig till en allvarlig överträdelse och därför

inte längre bör bedriva verksamheten eller hans marknadsföring tidigare

har föranlett åtgärder enligt alkohollagen eller marknadsföringslagen. För

återkallelse av serveringstillstånd svarar kommunerna och för återkallelse

av partihandels- eller tillverkningstillstånd svarar Alkoholinspektionen.

Utredningen föreslår att möjligheten att döma ut marknadsstörningsavgift

vid överträdelser av förbudet mot att marknadsföra alkoholdrycker i

kommersiella annonser i radio- eller televisionssändningar avskaffas.

I utredningens uppdrag har ingått att klargöra innebörden av reglerna

för Systembolaget AB:s produkturval när det gäller bolagets möjligheter

att avvisa produkter med hänvisning till bl.a. produktens förpackning,

marknadsföring och produktinformation. Produkturvalet skall vara sådant

att ingen favorisering sker av inhemska produkter, och det får grundas

endast på en bedömning av produktens kvalitet, särskilda risker för

skadeverkningar av produkten, kundernas efterfrågan och andra affärs-

mässiga samt etiska hänsyn (punkt 4 i avtalet mellan staten och System-

bolaget AB). På begäran av den leverantör av produkt som har avvisats

från eller avförts ur bolagets överprövar Alkoholsortimentsnämnden

beslutet.

Alkoholsortimentsnämndens prövning har i stor utsträckning gjorts

mot gemenskapsrättens regler om fri rörlighet för varor. I den mån

undantagsbestämmelser eller sådan praxis från EG domstolen som med-

ger undantag från förbudet mot kvantitativa importrestriktioner eller

åtgärder med motsvarande verkan åberopas i nämndens avgöranden har

de inte ansetts tillämpliga. Med utgångspunkt från den tillämpning av

avtalet som följer av Alkoholsortimentsnämndens praxis har System-

bolaget mycket begränsade möjligheter att avvisa produkter med hänsyn

till produktens kvalitet, särskilda risker för skadeverkningar av produkten

eller etiska hänsyn.

Kriterierna för produkturvalet är enligt utredningens mening förenliga

med grunderna för den svenska alkoholpolitiken. Även om tillkomsten i

och för sig av avtalet mellan staten och Systembolaget AB kan anses

utgöra en sådan åtgärd som skall jämställas med kvantitativa import-

restriktioner enligt artikel 30 Romfördraget är de enligt utredningen

också förenliga med gemenskapsrätten, möjligen med undantag för krite-

riet etiska hänsyn.

Den nuvarande konstruktionen är enligt utredningens mening mindre

lyckad. Reglerna för produkturvalet bör ytterligare tydliggöras. Avtalet

mellan staten och Systembolaget AB har en otydlig konstitutionell status,

vilket bl.a. medför att dess förhållande till gemenskapsrätten är svår-

tolkad.

Enligt utredningens mening bör antingen avtalet överarbetas eller de

aktuella bestämmelserna föras in i lag eller förordning, exempelvis alko-

hollagen eller alkoholförordningen. Förs bestämmelser om produktur-

valet in i alkohollagen bör beslut fattade på grundval av dem kunna över-

klagas till allmän förvaltningsdomstol (jfr 9 kap. 2 § alkohollagen).

Alkoholreklamutredningens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738)

Härigenom föreskrivs ifråga om alkohollagen (1994:1738)

dels att nuvarande 4 12 kap. skall ha beteckningen 5 13 kap.,

dels att 1 kap. 1 §, 8 kap. 1, 7 och 20 §§ samt 9 kap 1 § skall ha föl-

jande lydelse,

dels att ett nytt 4 kap. skall införas,

dels att i lagen skall införas nya paragrafer, 1 kap. 9 §, 8 kap. 19 a §

och 9 kap. 1 a §

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Denna lag gäller tillverkning av

alkoholdrycker och handel med

sådana varor. Lagen gäller också

tillverkning av sprit.

Denna lag gäller tillverkning

och marknadsföring av alko-

holdrycker samt handel med så-

dana varor. Lagen gäller också

tillverkning av sprit.

Bestämmelser om införsel och försäljning av teknisk sprit finns i lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.

Föreskrifter om marknads-

föring av alkoholdrycker finns,

förutom i denna lag, även i lagen

(1978:763) med vissa bestämmel-

ser om marknadsföring av alko-

holdrycker.

9 §

Regeringen får med avseende på

främmande stat bestämma att föl-

jande skall gälla.

Vid marknadsföring av alko-

holdrycker får inte användas orik-

tiga eller vilseledande urspungs-

beteckningar genom vilka dryck-

erna direkt eller indirekt anges

vara frambragda eller tillverkade i

den främmande staten eller i en

region eller ort i den främmande

staten. Detta gäller även om det

äkta ursprunget anges eller om

beteckningen används bara i över-

sättning eller är åtföljd av uttryck

som "art", "sort", "typ", "kopia"

eller liknande uttryck.

En handling som strider mot

andra stycket skall vid tillämpning

av marknadsföringslagen

(1995:450) anses vara otillbörlig

mot konsumenter.

4 kap.

Särskilda bestämmelser för

marknadsföring

Marknadsföring av alkohol-

drycker i allmänhet

1 §

Detta kapitel gäller marknads-

föring av alkoholdrycker som vän-

der sig till konsumenter.

Om förbud mot vissa mark-

nadsföringsåtgärder finns be-

stämmelser i 3 kap. 5 § och 7 kap.

7 §.

2 §

För marknadsföringen gäller

förutom de krav som anges i

marknadsföringslagen (1995:450)

att den skall ske med åter-

hållsamhet. Därvid gäller särskilt

att marknadsföringsåtgärder inte

får vara påträngande eller upp-

sökande.

Marknadsföring får inte rikta

sig särskilt till barn och ungdomar

eller innefatta skildring av sådana

personer.

3 §

Marknadsföringen får avse en-

dast sakliga uppgifter om varorna

samt om deras egenskaper och

sammanhang. Bilder eller andra

tekniska framställningar får

skildra varorna och tillbehör samt

sådana situationer som har ett

naturligt samband med varorna.

Särskilt om vissa marknads-

föringsåtgärder

4 §

Vid marknadsföring av alko-

holdrycker får inte användas

kommersiella annonser i

 1. periodiska skrifter eller

andra skrifter på vilka tryckfri-

hetsförordningen är tillämplig och

som med avseende på ordningen

för deras utgivning är jämförbara

med periodiska skrifter,

 2. ljudradio- eller televisions-

program, eller annars i sådana

TV-sändningar över satellit som

omfattas av radio- och TV-lagen

(1996:844), eller

3. filmer som visas offentligt.

Första stycket 1 och 3 gäller inte

skrifter eller filmer som tillhanda-

hålls endast på försäljningsställen

för det detaljhandelsbolag som

avses i 6 kap. 1 §.

5 §

Vid marknadsföring av sprit-

drycker, vin eller starköl får inte

användas direktreklam eller andra

liknande reklammedel som riktar

sig till enskilda konsumenter.

Vid marknadsföring av alko-

holdrycker får inte användas

1. utomhusreklam,

2. presentutdelning, erbjudan-

den om avsmakning eller därmed

jämförliga erbjudanden, eller

3. erbjudanden att vid köp av

annan vara eller tjänst förvärva

också alkoholdryck.

Vad som sägs i andra stycket 3

gäller ej kombinationserbjudande

med alkoholdryck om drycken ut-

gör del av en måltid.

6 §

Marknadsföring av alkohol-

drycker på försäljningsställen får

avse endast alkoholdrycker i det

sortiment som säljs där.

Marknadsföring av alkohol-

haltiga lättdrycker

7 §

Marknadsföring av alkoholhal-

tiga lättdrycker skall utformas på

sådant sätt att den inte kan för-

växlas med marknadsföring av

alkoholdrycker.

Vid marknadsföring av alkohol-

haltiga lättdrycker i kommersiella

annonser som avses i 4 § första

stycket får inte användas samma

kännetecken som i sin helhet eller

till någon del är i bruk för en al-

koholdryck eller är inarbetat eller

registrerat i enlighet med vad som

föreskrivs i varumärkeslagen

(1960:644) för sådan dryck.

Sanktioner m.m.

8 §

Marknadsföring som strider mot

bestämmelserna i 1 7 §§ skall vid

tillämpningen av 4 § första stycket

och 14 §§ marknadsföringslagen

anses vara otillbörlig mot konsu-

menter.

9 §

Att allvarligare överträdelser av

bestämmelserna om marknads-

föring kan leda till återkallelse av

tillstånd följer av 8 kap. 18 och

19 §§.

8 kap.

1 §

Tillverkningstillstånd, partihandelstillstånd och inköpstillstånd får

meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga

och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig

att utöva verksamheten. Sökanden skall också visa att han har tillfreds-

ställande lagringsmöjligheter.

Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är

laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna.

Tillstånd får meddelas endast

om sökanden kan förväntas följa

bestämmelserna om marknads-

föring av alkoholdrycker.

Tillståndsmyndigheten får om det finns särskilda skäl begränsa till-

ståndets giltighet till viss tid. Myndigheten får också meddela de villkor

som behövs, i samband med beslutet om tillstånd eller senare under till-

ståndstiden.

7 §

Serveringstillstånd får meddelas endast den som visar att han med hän-

syntill sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständig-

heterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Sökanden skall också

visa att serveringsstället uppfyller kraven i 8 §.

Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är

laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna.

Tillstånd får meddelas endast

om sökanden kan förväntas följa

bestämmelserna om marknads-

föring av alkoholdrycker.

19 a §

Återkallelse av tillstånd på

grund av överträdelse av de sär-

skilda bestämmelserna för mark-

nadsföring i 4 kap. kan ske endast

om överträdelsen är särskilt all-

varlig eller tillståndshavarens

marknadsföring tidigare har för-

anlett åtgärder enligt denna lag

eller marknadsföringslagen.

20 §

I stället för återkallelse enligt 18

eller 19 § kan tillståndshavaren

meddelas varning, om varning av

särskilda skäl kan anses vara en

tillräcklig åtgärd.

I stället för återkallelse enligt 18

eller 19 § kan tillståndshavaren

meddelas varning, om varning av

särskilda skäl kan anses vara en

tillräcklig åtgärd. Varning kan

dock inte utfärdas i stället för

återkallelse av tillverknings- eller

partihandelstillstånd om sanktio-

nen grundas enbart på överträ-

delse av de särskilda bestämmel-

serna för marknadsföring i 4 kap.

9 kap.

1 §

Alkoholinspektionen utövar

central tillsyn över efterlevnaden

av denna lag och kan meddela

allmänna råd till vägledning för

tillämpningen av lagen.

Alkoholinspektionen utövar,

med den begränsning som följer

av 1 a §, central tillsyn över efter-

levnaden av denna lag och kan

meddela allmänna råd till vägled-

ning för tillämpningen av lagen.

Länsstyrelsen utövar tillsyn inom länet. Länsstyrelsen skall också

biträda kommunerna med råd i deras verksamhet.

Den omedelbara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om

servering av spritdrycker, vin och starköl utövas av kommunen och av

polismyndigheten. Kommunen och polismyndigheten utövar också till-

syn över servering av och detaljhandel med öl.

1 a §

För tillsyn av bestämmelserna

om marknadsföring i 4 kap. finns

särskilda regler i marknads-

föringslagen (1995:450). Tillsynen

av dessa bestämmelser gentemot

serveringstillståndshavarna får, i

fråga om marknadsföring på ser-

veringsställen, utövas också av

kommunen. För kommunens tillsyn

gäller inte 4 kap. 8 §.

______________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999, då lagen lagen

(1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alko-

holdrycker skall upphöra att gälla.

2. Bestämmelserna i 4 kap. 1 7 §§ tillämpas också på marknads-

föringsåtgärder som har vidtagits före ikraftträdandet, om inte åtgärden

var tillåten enligt äldre föreskrifter. För sådan marknadsföring gäller

dock att återkallelse av tillstånd enligt 8 kap. 19 a § inte får ske.

2 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450)

Härigenom föreskrivs att 22 § marknadsföringslagen (1995:450) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §

En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift

(marknadsstörningsavgift), om näringsidkaren eller någon som handlar

på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot

någon bestämmelse i 5 13 §§.

Detsamma gäller om en

näringsidkare eller någon som

handlar på dennes vägnar uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet bryter

mot någon av bestämmelserna i

2 § andra stycket lagen

(1978:763) med vissa bestäm-

melser om marknadsföring av

alkholdrycker, 26 § andra stycket

lokalradiolagen (1993:120), 12 §

första stycket andra och tredje

meningen tobakslagen (1993:581)

eller 7 kap. 3, 4 eller 10 §§ radio-

och TV-lagen (1996:844).

Detsamma gäller om en

näringsidkare eller någon som

handlar på dennes vägnar uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet bryter

mot någon av bestämmelserna i

26 § andra stycket lokalradiolagen

(1993:120), 12 § första stycket

andra och tredje meningen tobaks-

lagen (1993:581) eller 7 kap. 3, 4

eller 10 §§ radio- och TV-lagen

(1996:844).

Vad som sägs i första och andra stycket gäller också en näringsidkare

som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträ-

delsen.

Avgiften tillfaller staten.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3 Förslag till lag om ändring i radio- och TV-lagen (1996:844)

Härigenom föreskrivs ifråga om radio- och TV-lagen (1996:844) att

7 kap. 9 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

9 §

Bestämmelser om förbud mot

reklam för alkoholdrycker och

tobaksvaror finns i lagen

(1978:763) med vissa bestämmel-

ser om marknadsföring av alko-

holdrycker och tobakslagen

(1993:581). Ett program får inte

sponsras av någon vars huvudsak-

liga verksamhet gäller tillverkning

eller försäljning av alkoholdrycker

eller tobaksvaror.

Bestämmelser om förbud mot

reklam för alkoholdrycker och

tobaksvaror finns i 4 kap. alko-

hollagen (1994:1738) och tobaks-

lagen (1993:581). Ett program får

inte sponsras av någon vars

huvudsakliga verksamhet gäller

tillverkning eller försäljning av

alkoholdrycker eller tobaksvaror.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Sammanfattning av OAS-kommitténs

(SOU 1998:154) förslag

Kommittén föreslår att

 OAS ett samarbete mellan regeringskansliet, branschorganisatio-

ner, försäkringsbolag och berörda myndigheter m.fl. ombildas till

antingen en statlig delegation (under en övergångsperiod) eller en

privaträttslig organisation, t.ex. en ideell förening,

 samarbetet ska initiera, samordna och effektivisera informations-

och opinionsinsatser för att främja måttfullhet och återhållsamhet i

alkoholbruket samt motverka alkoholskador,

 OAS ska fungera som ett forum för dialog mellan staten och dess

myndigheter, branschorganisationer, företag m.fl. i frågor relaterade

till alkohol och dess risker. OAS ska dock inte ta ställning i andra

frågor än de som berör samverkan om informations- och opinions-

bildning,

 samarbetet bygger på de erfarenheter som erhållits under kom-

mittéperioden och på den plattform och de kriterier som formulerats

inom det nuvarande kommittésamarbetet,

 en finansiell miniminivå för deltagandet i den nya organisationen

fastslås,

 en organisationskommitté tillsätts med uppgift att förbereda inrät-

tandet av en ny samarbetsorganisation så snart som möjligt, dock

senast fr.o.m. 1 januari 2000.

Sammanfattning av Statskontorets (1998:22) rapport

På uppdrag av regeringen har Statskontoret kartlagt den

styrande verksamheten på alkohol- och narkotikaområdet samt

skisserat alternativ till ny myndighetsstruktur och ansvarsför-

delning i syfte att samordna och effektivisera samhällets insatser.

Den traditionella svenska alkohol- och narkotikapolitiken (AN) har blivit

svårare att driva. Bakom detta ligger bl.a. den ökade internationali-

seringen och att allt fler myndigheter blivit inblandade. Regeringens

möjligheter att styra samhällets AN insatser har försvårats.

Kartläggningen omfattar primärt ett dussintal centrala myndigheter och

organisationer samt länsstyrelser, landsting och kommuner här kallade

undersökningsmyndigheterna. I fokus står styrsystemets funktioner, dvs.

sådana uppgifter som hänger ihop med normeringsarbetet, de admini-

strativa, ekonomiska och informativa styrmedlen samt med tillsyn, kun-

skapsförsörjning och utvärdering. Det operativa arbetet med missbrukar-

vård, polisens och tullens brottsbekämpning etc. ligger utanför.

Kartläggningen visar att undersökningsmyndigheterna i viss

utsträckning har likartade och överlappande uppgifter och att

detta ibland leder till oklarheter, gränsdragningsproblem och

samordningssvårigheter

En verksamhetsanalys lyfter fram behov av olika samordningsåtgärder,

bl.a:

 En reviderad nationell handlingsplan mot droger tas fram och före-

läggs riksdagen som ram för ett fortsatt, samlat agerande.

 Budgetprocessen på AN området utvecklas.

 Hanteringen av tillstånd avseende alkoholdrycker respektive teknisk

sprit läggs samman organisatoriskt.

 Nuvarande tillståndsgivning förenklas, i första hand genom samord-

ning med skattemyndighetens prövning i kombination med ökad

kommunalisering.

 Organisations- och projektbidrag fördelas av färre aktörer. De skall

vara reguljära myndigheter. Länsstyrelsernas befogenheter vidgas.

Resultatkraven skärps.

 Ansvaret för breda informationssatsningar läggs på myndighetsnivå

varvid frivilligorganisationer m.fl. i större utsträckning bör svara för

utformning och genomförande. Utvärdering skall ske rutinmässigt.

 Övergripande tillsyn av droghantering samlas hos en myndighet. Till

Socialstyrelsen förs övergripande tillsyn för all missbrukarvård.

 Arbetet med att samordna alkoholstatistiken fortsätter och utvidgas till

övriga droger. Möjligheterna att samutnyttja myndigheternas data-

baser prioriteras i detta arbete.

 Styrningen av FoU verksamheten skärps genom gemensamma prio-

riteringsgrunder och en förstärkt samordningsroll för Socialveten-

skapliga forskningsrådet.

En resursanalys visar att den berörda verksamheten kostar staten ca 230

miljoner kronor om året varav ca 150 miljoner går till organisations- och

projektstöd. Inkomsterna, främst alkoholskatten, inbringar statskassan

ungefär 10,5 miljarder.

De många aktörerna medför att finansieringsvägarna blir komplicerade

och svåra att överblicka för både finansiärer och mottagare. En reviderad

anslagsstruktur behövs.

Avgiftstäckningen för att administrera alkohollagstiftningen väntas

minska till ca 60 procent år 1998 vilket ökar kraven på att nuvarande till-

stånds- och tillsynssystem reformeras.

En samverkansanalys visar ett omfattande samarbete med breda nätverk

mellan undersökningsmyndigheterna och andra aktörer på AN området.

Detta kan ses som en naturlig följd av att AN arbetet engagerar stora

delar av samhället vilket i sin tur ger anledning tro att samarbetet förstär-

ker resultatet av insatserna. På några punkter signalerar förhållandena att

det finns problem och brister.

 Delar av det operativa samordningsarbetet har lyfts upp i regerings-

kansliet.

 Länsstyrelsen synes ha svårigheter att ta tag i sin nya roll som sam-

ordnare av den statliga AN politikens genomförande i länet.

 FoU verksamheten är spridd på många myndigheter men samord-

ningsmekanismerna dem emellan kan utvecklas mer.

Ett växande internationellt samarbete kan väntas ställa ökade krav på

såväl regeringskansli som myndigheter.

Omvärldens syn på undersökningsmyndigheternas verksamhet

bekräftar i flera avseenden att det finns ett behov av samordning.

Synpunkter har hämtats från kommuner, landsting, ideella organisationer,

branschorgan samt vissa statliga myndigheter med viktiga uppgifter på

AN området. Några gemensamma synpunkter kan urskiljas.

 Det finns för många aktörer på central nivå men det berör inte

omvärlden så mycket.

 Länsstyrelserna framstår som den naturliga kontaktpunkten mellan

centrala respektive lokala/regionala myndigheter och organ.

 Informationsflödet uppifrån kommer från många håll, är svårtillgäng-

ligt och kan inte tillgodogöras fullt ut på fältet.

 Fördelningen av statliga medel är så splittrad att det är svårt för aktö-

rerna att få överblick och framförhållning för sin planering.

 Uppgiftsinhämtandet från central nivå kräver tid och bör kunna sam-

ordnas bättre. Datakvalitén är f.n. låg.

 De ideella organisationerna vill utnyttjas effektivare.

Vad gäller de övriga nordiska ländernas sätt att organisera AN

verksamheten är det svårt att hitta en gemensam modell.

Ansvaret är även där mer eller mindre splittrat men vissa för-

hållanden kan vara av intresse inför en ändring av organisationen

i Sverige.

 Det norska stortinget har nyligen förelagts en nationell strategi med

åtgärdsplan för minskat bruk av droger.

 Särskilda organ delvis politiskt sammansatta har knutits till den

politiska nivån i Danmark och Finland. En liknande ordning föreslås i

Norge. Uppgifterna är av rådgivande karaktär men i Danmark sker

även fördelningen av medel till förebyggande åtgärder på högsta nivå.

 En samordnad myndighetsstruktur för AN verksamhet är genom

Rusmiddeldirektoratet mest utvecklad i Norge. Finland har samlat

stabsuppgifter kring resultatanalys och kunskapsförsörjning hos en

myndighet (STAKES) samt tillstånds- och tillsyn hos en annan

(Produkttillsynscentralen).

 Tillståndsprövning är i förekommande fall fördelad mellan central

respektive regional/lokal nivå efter liknande principer som i Sverige. I

Danmark ger tull- och skattemyndigheten tillstånd till import och till-

verkning.

 Tillståndsprövningen avseende alkoholdrycker respektive teknisk sprit

är organisatoriskt samordnad i Finland och Norge.

 Missbrukarvården åligger i Norge landstingen (slutenvård) respektive

kommunerna (öppenvård). Liknande principer gäller också i Danmark.

Finland bedriver sin missbrukarvård främst på lokal nivå och hos fri-

villiga organisationer. Slutenvård förordnas i mycket begränsad

omfattning.

Organisatoriska problem är inte enda orsaken till dagens svårig-

heter att styra AN verksamheten. Utan tvekan finns det struk-

turproblem. Hit hör:

 Förhållandet mellan vissa organ inom regeringskansliet och myndig-

heterna är oklar (ad hoc kratiproblemet).

 Antalet centrala myndigheter på alkohol- och narkotikaområdet har

mer än fördubblats under 1990 talet.

 Länsstyrelsens roll som samordnare av den statliga alkohol- och nar-

kotikapolitiken är otydlig.

 Fördelningen av medel till organisationer och projekt är organisato-

riskt splittrad, resultatstyrningen är svag.

Mot bakgrund av föreliggande problem och vissa allmänna

utgångspunkter som att ompröva statens engagemang respektive

att decentralisera uppgifter till lokal/regional nivå, kan tre prin-

cipiellt olika huvudalternativ för ny myndighetsstruktur urskil-

jas.

 "Fusionsmodellen" knyter an till den norska lösningen där i princip

alla centrala alkohol- och narkotikafunktioner förs samman i en myn-

dighet.

 "Stabsmyndighetsmodellen" samlar uppgifter som hänger nära sam-

man med regeringens ledning, styrning, utveckling och utvärdering

hos en myndighet medan operativa förvaltningsuppgifter avskiljs. Vad

gäller tillståndsverksamheten diskuteras en decentralisering till vissa

länsstyrelser alternativt en samordning av alkoholpolitisk och fiskal

prövning i kombination med en förenkling och viss kommunalisering

av prövningen.

 "Samverkansmodellen" bygger på att ansvars- och uppgiftsfördel-

ningen mellan undersökningsmyndigheterna förtydligas. Den befint-

liga myndighetsstrukturen ändras i princip inte.

I samtliga alternativ förutsätts att tillståndsärenden rörande alko-

holdrycker och teknisk sprit hålls samman och att länsstyrelsens roll

stärks. I övrigt diskuteras olika alternativ att placera in de nya uppgifts-

kombinationerna hos befintliga myndigheter respektive hos en nyinrättad

myndighet.

Konsekvenserna av de olika alternativen belyses med avseende på de

aktuella problemen, folkhälsoarbetet i övrigt samt vissa allmänna organi-

satoriska principer.

Statskontoret stannar vid att förorda att ett fortsatt organisa-

tionsarbete inriktas mot en ny, central stabsmyndighet för led-

ning, utveckling och utvärdering av den statliga AN verksam-

heten. Vad gäller tillståndsgivningen bör i första hand en sam-

ordning med skattemyndigheternas och kommunernas motsva-

rande verksamhet övervägas.

De ekonomiska effekterna av en sådan lösning skulle för statens

del kunna innebära en årlig besparing i storleksordningen 4 5

miljoner kronor. Den kan realiseras först om ett par år.

En förutsättning är att skattemyndigheternas och kommunernas hand-

läggning avgiftsfinansieras efter ungefär samma principer som idag.

Även för de sökande skulle vissa positiva, ekonomiska effekter kunna

påräknas genom enklare förfaranden för tillståndsgivning och upp-

giftslämnande.

Sammanfattning av delbetänkandet (SOU 1998:156)

Alkoholpolitikens medel - införsel av och partihandel

med spritdrycker, vin och starköl

Alkohollagen (1994:1738) tillkom under stark tidspress och var till stora

delar en anpassning till de krav som följde av Sveriges anslutning till EU.

Mot denna bakgrund samt med hänsyn till kritik och synpunkter som

framförts till regeringen från olika myndigheter, organisationer m.m. till-

kallades den 12 mars 1998 en särskild utredare för att se över vissa

bestämmelser i alkohollagen. I uppdraget ingick dessutom att utarbeta

förslag till ny lagstiftning för handeln med teknisk sprit och alkohol-

haltiga preparat. Utredningen, som har antagit namnet Alkoholutred-

ningen, skulle enligt direktiven redovisa uppdraget senast den 30 juni

1999.

Mot bakgrund av bl.a. EG domstolens dom i[REDACTED_EFTERNAMN] målet riktade

Europeiska kommissionen i en formell underrättelse daterad den 5 maj

1998 kritik mot vissa villkor och krav i den svenska lagstiftningen som

gäller ansökan om och innehav av partihandelstillstånd. Kommissionen

kritiserade också kravet på att restauranger inte får importera sprit-

drycker, vin och starköl utan att ha både ett serveringstillstånd och ett

tillverknings- eller partihandelstillstånd. Dessutom kritiserades avsakna-

den av möjlighet att sända nämnda slag av drycker som gåva från ett

annat EU land till en mottagare i Sverige. Med anledning av den for-

mella underrättelsen utfärdade regeringen tilläggsdirektiv till utredaren

att med förtur se över reglerna om och villkoren kring den yrkesmässiga

importen av nämnda drycker. Vidare skulle utredas frågan om distans-

försäljning av sådana drycker till Sverige från andra länder skulle tillåtas

och hur den i så fall skulle hanteras. Även frågan om hur gåvoförsändel-

ser av sådana drycker från andra länder skulle hanteras och eventuellt

beskattas ingick i uppdraget. Med anledning av tilläggsdirektiven har

tiden för genomförandet av utredningens övriga uppdrag förlängts till

senast den 31 december 1999.

Utgångspunkter och ledande principer

Sverige bedriver sedan lång tid tillbaka en restriktiv alkoholpolitik för att

begränsa alkoholens skadeverkningar. Bakom denna politik finns insik-

ten att överkonsumtion och missbruk av alkohol utgör ett av våra stora

folkhälsoproblem. Under senare delen av 1990 talet har en mängd olika

förändringar skett i Sverige som rör alkoholpolitikens område. En ny

alkohollag har trätt i kraft. Import-, export-, tillverknings- och parti-

handelsmonopolen har avvecklats. Sverige har fått en växande kon-

kurrensutsatt alkoholnäring. Nya statliga myndigheter har inrättats och en

överflyttning av verksamheter och beslut har skett från stat till kommun.

Parallellt med denna utveckling har inom många områden en ökad inter-

nationalisering skett. Bruket av alkohol är i Sverige, liksom i många

andra europeiska länder, en del av kulturmönstret. Alla dessa föränd-

ringar och inte minst det svenska EU medlemskapet har i grunden påver-

kat förutsättningarna för den svenska alkoholpolitiken och för alla aktö-

rer inom alkoholområdet.

Sociala hänsyn har sedan länge präglat den svenska alkohollagstift-

ningen och skyddet för ungdomen går som en röd tråd genom alkohol-

politiken. All försäljning av alkoholdrycker till konsument skall skötas

på ett sådant sätt att skador i möjligaste mån förhindras.

Systembolagets detaljhandelsmonopol kvarstår efter Sveriges tillträde

till EU och har av EG domstolen befunnits vara förenligt med EG

rättens regler om fri rörlighet för varor. Sveriges viktigaste medel för att

begränsa tillgängligheten är fortfarande detaljhandelsmonopolet och

prispolitiken. Den nya situationen gör det dock nödvändigt att dels med

olika metoder försöka bibehålla detaljhandelsmonopolets och prisinstru-

mentets effektivitet, dels söka nya metoder för det förebyggande arbetet.

Samhällets insatser behöver framför allt samordnas och effektiviseras

bättre än hittills. Resurserna måste också satsas där det största behovet

finns.

Samtidigt som man försvarar grundläggande element i Sveriges alko-

holpolitik måste man inse att förutsättningarna har förändrats. Priorite-

ringar måste göras till de områden där insatserna ger störst effekt. Alla

restriktioner är inte lika viktiga. En uttalad politisk strävan är att hålla

fast vid de mest verkningsfulla alkoholpolitiska medlen så länge de har

effekt och ta bort sådana restriktioner som bedöms ha mindre alkohol-

politisk betydelse.

Inget tyder på att avskaffandet av import-, export-, tillverknings- och

partihandelsmonopolen har påverkat totalkonsumtionen i Sverige. Till-

verkare, importörer och partihandlare får endast sälja till Systembolaget

eller den som har serveringstillstånd. I detta led förekommer i princip

ingen kontakt med konsumenterna. Alkoholpolitiska kontrollrestriktioner

i detta led fyller därför knappast någon funktion. De medför i många

stycken en onödig dubbelkontroll från samhällets sida samt administra-

tion och kostnader för näringsidkarna. Utredningen har av dessa skäl

funnit att de särskilda partihandelstillstånden för spritdrycker, vin och

starköl nu bör kunna avskaffas. Detta förutsätter självfallet att samhällets

övriga kontroll i detta led fungerar effektivt, dvs. skattemyndighetens,

tullens och polisens verksamhet för att driva in skatter och avgifter samt

ingripa mot eventuella lagöverträdelser. Enligt utredningens mening är

det rimligt att tyngdpunkten i den rent alkoholpolitiska kontrollen mera

tydligt läggs vid ledet närmast konsumenten, dvs. detaljhandel och serve-

ring. Det är också där som behovet av skydd för ungdomen är särskilt

framträdande.

Utredningen framhåller att de förslag som nu läggs fram syftar till att

med bibehållande av målsättningarna för den svenska alkoholpolitiken

åstadkomma en hållbar lösning på de EG rättsliga problem som vissa

delar i vårt nuvarande regelsystem ger upphov till.

Överväganden och förslag

Utredningens överväganden och förslag redovisas i kapitel 8. De sam-

manfattas här under fyra rubriker.

Yrkesmässig införsel av spritdrycker, vin och starköl

Partihandel med spritdrycker, vin och starköl får bedrivas endast av den

som har meddelats tillstånd (partihandelstillstånd). Av alkohollagen

framgår också att ett partihandelstillstånd ger rätt att importera, exportera

och att sälja de drycker som omfattas av tillståndet till andra partihand-

lare, innehavare av serveringstillstånd eller inköpstillstånd samt till

detaljhandelsmonopolet. Partihandelstillstånd meddelas av Alkohol-

inspektionen, som tar ut ansöknings- och tillsynsavgifter av partihand-

larna. Förutom tillstånd från Alkoholinspektionen krävs i dag att man

måste uppfylla de krav som anges i lagen (1994:1564) om alkoholskatt.

Denna lag bygger i sin tur på de gemenskapsrättsliga reglerna i rådets

direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för

punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av

sådana varor; det s.k. cirkulationsdirektivet.

Den kommersiella handeln med spritdrycker, vin och starköl i Sverige

följer ett visst mönster där varje aktörs handlingsutrymme är strikt reg-

lerat. För att slutligen nå konsumentledet måste varorna antingen serveras

av någon som har serveringstillstånd eller säljas av detaljhandelsmono-

polet. Om en partihandlare säljer spritdrycker, vin och starköl till andra

än Systembolaget eller restauranger med serveringstillstånd är detta ett

brott som skall beivras av åklagare och polismyndigheter.

En person eller ett företag som vill bedriva yrkesmässig införsel av

obeskattade alkoholvaror bestående av spritdrycker, vin eller starköl

måste godkännas både av Alkoholinspektionen och skattemyndigheten. I

båda fallen sker en viss prövning av sökanden och, i förekommade fall,

lagerlokaler/skatteupplag m.m. Detta gäller också för den som har serve-

ringstillstånd och som själv vill importera nämnda slag av drycker. Ett

partihandelstillstånd eller ett godkännande av skattemyndigheten kan

återkallas av Alkoholinspektionen respektive skattemyndigheten. De

olika kontrollsystemen kan i viss mån samverka och förstärka varandra,

men utredningen ifrågasätter om denna dubblering av kontrollsystem för

partihandelsledet verkligen kan motiveras från strikt alkoholpolitisk syn-

punkt.

Utredningen föreslår att de särskilda partihandelstillstånden avskaffas

och i alkohollagen ersätts med en koppling till vissa begrepp i lagen om

alkoholskatt. En automatisk rätt att bedriva partihandel med (och import

av) spritdrycker, vin och starköl införs därmed för dem som har godkänts

av skattemyndigheten som upplagshavare eller registrerad varumottagare

enligt bestämmelserna i lagen om alkoholskatt. Därutöver ges landets ca

8 700 restauranger med stadigvarande tillstånd för alkoholservering till

allmänheten rätt att importera sådana drycker för servering i den egna

rörelsen.

En annan förändring är att Systembolaget föreslås få rätt att själv

ombesörja den s.k. privatimporten, dvs. importera spritdrycker, vin och

starköl från producenter som inte har representant i Sverige i samband

med beställningar från privatkunder. Utredningen anser dock inte att

Systembolaget kan ges egen importrätt fullt ut med hänsyn till de pro-

blem som ett sådant system kan medföra från främst konkurrensrättslig

synpunkt. Bolaget måste alltså även fortsättningsvis inhandla sina alko-

holvaror från någon som enligt alkohollagen har rätt att bedriva parti-

handel med spritdrycker, vin och starköl.

Distansförsäljning

Med distansförsäljning enligt EG:s terminologi avses försändelse från ett

land till ett annat land inom EU och att försäljningen sker till privat-

person för konsumtion. Distansförsäljning av spritdrycker, vin och

starköl är i dag inte tillåten i Sverige. Anledningen till detta är att försälj-

ning av sådana drycker till privatperson för konsumtion endast får bedri-

vas av Systembolaget och av den som har meddelats serveringstillstånd.

Någon annan form av försäljning för konsumtion är inte tillåten enligt

svensk lag.

Utredningen har ställt sig frågan om en direktförsäljning till slutkon-

sument kan förenas med det svenska detaljhandelsmonopolet, utan att

avsikten med monopolet urholkas. På goda grunder kan antas att om

distansförsäljning av spritdrycker, vin och starköl skulle tillåtas kommer

denna försäljning att bli mycket omfattande, bl.a. genom att företag som

specialiserar sig på distansförsäljning kommer att bearbeta den svenska

marknaden. Denna försäljningsform skulle mycket väl kunna utvecklas

till att bli ett realistiskt alternativ till inköp på Systembolaget.

Detta skulle skapa betydande svårigheter med ålderskontroll, skatte-

uttag, postorderförsäljning inom landet m.m. Vidare skulle en ny kanal

för legal försäljning av spritdrycker, vin och starköl öppnas vid sidan av

detaljhandelsmonopolet och restaurangernas servering. Detta skulle

undergräva den alkoholpolitiska regleringen och på sikt göra det svårt att

upprätthålla detaljhandelsmonopolet, vilket Sverige starkt slagit vakt om.

Utredningen anser därför att distansförsäljning av spritdrycker, vin och

starköl till Sverige från andra länder inte kan tillåtas.

Gåvoförsändelser

Att föra in spritdrycker, vin eller starköl genom gåvoförsändelse från ett

annat land till mottagare i Sverige är i dag som redan framgått inte

tillåtet. Europeiska kommissionen har genom den formella underrättelsen

uppmärksammat Sverige på kommissionens syn att denna avsaknad av

möjlighet, vad gäller gåva från annat EU land, innebär att det föreligger

"ett hinder för privat import av alkoholdrycker, vilket är en åtgärd vars

verkan motsvarar en kvantitativ importrestriktion i den mening som

avses i artikel 30 och följande i EG fördraget".

Utredningen föreslår att införsel av spritdrycker, vin och starköl i form

av gåvoförsändelse tillåts under vissa förutsättningar. Endast vad som

faktiskt är eller kan anses utgöra en gåvoförsändelse skall få föras in i

form av en sådan försändelse.

Eftersom en försändelses verkliga status skall vara avgörande för

rätten till införsel, kan det inte uteslutas att en försändelse kan komma att

bedömas utgöra en gåvoförsändelse trots att den t.ex. är kvantitetsmässigt

omfattande. Inte heller kan det uteslutas att en försändelse kan komma att

anses vara något annat än en gåvoförsändelse, trots att det är fråga om en

mycket liten kvantitet alkoholdrycker.

Bedömningen av en försändelses status och ålderskontrollen av motta-

garen bör göras av Tullverket inom ramen för den kontroll som verket

gör redan i dag. Rätten till införsel i form av gåvoförsändelse skall endast

gälla enstaka gåvoförsändelse från en enskild person under yrkesmässig

befordran till en annan enskild person som har fyllt 20 år. Dessutom skall

försändelsen vara avsedd för den enskilde mottagarens eller dennes

familjs personliga bruk.

Med yrkesmässig befordran avses postbefordran eller befordran på

annat liknande sätt, t.ex. genom transportföretag.

Utredningen anser att som en vägledande riktlinje för tullens bedöm-

ning av en försändelses status borde kunna användas, såvitt avser sprit-

drycker och vin, kvantiteterna en liter spritdryck och två liter vin. För

försändelser med starköl bör två till tre liter starköl kunna tjäna som

vägledning för vad som kan presumeras vara en enstaka gåvoförsändelse.

En helhetsbedömning måste dock alltid göras.

Illegal alkoholhantering

En allmän uppfattning i Sverige är att den storskaliga tillverkningen av

hembränd sprit och den omfattande smugglingen är ett allvarligt sam-

hällsproblem. Försäljningen av dessa illegala varor ger näring åt en orga-

niserad brottslighet, som i nästa led förser ungdomar med billig sprit.

Samtidigt synes inte kopplingen mellan denna välorganiserade grova

brottslighet och det egna "lilla" köpet framstå som tillräckligt tydligt för

att motivera ett direkt avståndstagande.

Så länge som alkoholskatten är betydligt högre i Sverige än i flera

andra EU länder måste vi också räkna med att många personer kommer

att försöka föra in spritdrycker, vin och starköl till Sverige utan att betala

svensk alkoholskatt. Utredningen föreslår som nämnts ovan att den sär-

skilda tillståndsplikten för yrkesmässig import av och partihandel med

spritdrycker, vin och starköl avskaffas och att gåvoförsändelser med

sådana drycker tillåts under vissa förutsättningar. Denna sistnämnda

möjlighet kan locka vissa personer att bedriva distansförsäljning under

täckmantel av gåva. Ett förbud mot distansförsäljning bör därför följas

upp med någon form av straffansvar för den som bryter mot bestämmel-

serna.

Utredningen, som erinrar om att all försäljning utanför de lagliga

kanalerna redan är straffbelagd, föreslår en kriminalisering också av mot-

svarande förvärv. Detta innebär att uppsåtliga förvärv av sprit, sprit-

drycker, vin och starköl från annan än Systembolaget eller den som har

rätt att servera dryckerna i fortsättningen kan medföra straffansvar. För-

budet träffar inte bara förvärv av hembränd sprit och förvärv genom

distansförsäljning utan även förvärv genom s.k. langning av drycker som

inköpts på Systembolaget samt olovliga förvärv av teknisk sprit.

Alkoholutredningens lagförslag

17 Förslag till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738)

Härigenom föreskrivs i fråga om alkohollagen (1994:1738)

dels att 3 kap. 7 §, 4 kap. 1 3 §§ och 5 8 §§, 5 kap. 1 §, 6 kap.

5 §, 7 kap. 1 3 §§ och 18 §, 9 kap. 2 §, 10 kap. 8 § och 12 kap. 8 a § skall

ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 7 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 7 kap. 22 § och

10 kap. 7 a §, samt närmast före den nya 7 kap. 22 § en ny rubrik av föl-

jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

7 §

Den som är underårig eller som

har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken får inte bedriva

försäljning av alkoholdrycker.

Den som är under 20 år eller

som har förvaltare enligt 11 kap. 7

§ föräldrabalken får inte bedriva

försäljning av alkoholdrycker.

4 kap.

1 §

Partihandel med spritdrycker,

vin eller starköl får bedrivas

endast av den som har meddelats

tillstånd (partihandelstillstånd).

Den som har tillverkningstillstånd

som avser spritdrycker, vin eller

starköl skall anses ha partihan-

delstillstånd i fråga om motsva-

rande varor.

Partihandel med spritdrycker,

vin eller starköl får bedrivas

endast av den som har godkänts

som upplagshavare eller registre-

rats som varumottagare avseende

sådana varor enligt 9 § respektive

12 § lagen (1994:1564) om alko-

holskatt.

Utöver vad som anges i första

stycket får partihandel med sprit-

drycker, vin och starköl bedrivas

av detaljhandelsbolaget i enlighet

med vad som anges i 5 kap. 1 §

tredje stycket.

2 §

Spritdrycker, vin och starköl får

föras in till landet endast av den

som har tillverknings- eller parti-

handelstillstånd avseende sådana

varor.

Spritdrycker, vin och starköl får

föras in till landet endast av den

som enligt 1 § första stycket är

berättigad att bedriva partihandel

med sådana varor, av detaljhan-

delsbolaget, för att kunna fullgöra

den skyldighet som anges i 5 kap.

5 §, och av den som har serve-

ringstillstånd för servering till

allmänheten av sådana varor året

runt.

Utöver vad som anges i första stycket får spritdrycker, vin och starköl

föras in

1. av den som har rätt till tullfrihet enligt 4 § lagen (1994:1547) om

tullfrihet m.m.,

2. av resande som har fyllt 20 år eller person, som utför arbete på

transportmedel och som har uppnått nämnda ålder, för eget eller famil-

jens bruk eller som gåva till närstående för dennes eller dennes familjs

personliga bruk,

3. som proviant på fartyg eller luftfartyg enligt särskilda bestämmelser,

4. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som flyttar till Sverige, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk, och

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som har förvärvat dryckerna

genom arv eller testamente, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk.

4. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som flyttar till Sverige, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk,

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20 år

och som har förvärvat dryckerna

genom arv eller testamente, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk och

6. som enstaka gåvoförsändelse

under yrkesmässig befordran från

en enskild person till en annan

enskild person, som har fyllt 20 år,

om dryckerna är avsedda för den-

nes eller dennes familjs personliga

bruk.

Spritdrycker, vin och starköl som medförs som proviant på järnvägståg

i internationell trafik, får föras in i den utsträckning som krävs för serve-

ring av passagerare under tågets färd inom landet.

3 §

Endast den som har tillverk-

nings- eller partihandelstillstånd

får förfoga över spritdrycker, vin

eller starköl på sätt som avses i 7 §

första stycket tullagen

(1995:1550). Sådana varor får av

annan än den som har tillverk-

nings- eller partihandelstillstånd

för varorna inte förvaras på annat

tullager än sådant som har inrättats

för förvaring av proviant m.m. I

övrigt gäller lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring

av införselreglerade varor, m.m.

Endast den som är berättigad

att bedriva partihandel får förfoga

över spritdrycker, vin eller starköl

på sätt som avses i 7 § första

stycket tullagen (1995:1550).

Sådana varor får av annan än den

som är berättigad att bedriva par-

tihandel med varorna inte förvaras

på annat tullager än sådant som

har inrättats för förvaring av

proviant m.m. I övrigt gäller lagen

(1973:980) om transport, förvaring

och förstöring av införselreglerade

varor, m.m.

5 §

Den som är berättigad att

bedriva partihandel får sälja

varorna till detaljhandelsbolaget,

till den som har tillverknings- eller

partihandelstillstånd för motsva-

rande varor och till den som har

meddelats serveringstillstånd för

sådana varor. Tillståndshavaren

får också exportera varorna eller

sälja dem till den som fått sådant

särskilt tillstånd till inköp av

varorna som avses i 4 §.

Den som är berättigad att

bedriva partihandel får sälja

varorna till detaljhandelsbolaget,

till annan som är berättigad att

bedriva partihandel med motsva-

rande varor och till den som har

meddelats serveringstillstånd för

sådana varor. Den som är berätti-

gad att bedriva partihandel får

också exportera varorna eller sälja

dem till den som fått sådant sär-

skilt tillstånd till inköp av varorna

som avses i 4 §.

Endast den som är berättigad att bedriva partihandel får omförpacka

eller buteljera varorna.

6 §

Överlåts rörelse vari ingår verk-

samhet som är tillståndspliktig

enligt denna lag, får överlåtaren

sälja sitt lager av spritdrycker, vin

eller starköl till sin efterträdare,

om denne har beviljats tillstånd

som gäller för verksamheten.

Konkursbo eller dödsbo får utan

hinder av bestämmelserna i denna

lag sälja spritdrycker, vin eller

starköl till den som har tillverk-

nings- eller partihandelstillstånd

för sådana drycker eller till detalj-

handelsbolaget. Motsvarande gäl-

ler då en tillståndspliktig verksam-

het måste avvecklas till följd av av

att tillståndet återkallats eller att

andra tvingande skäl föreligger.

Överlåts rörelse vari ingår verk-

samhet som är tillståndspliktig

enligt denna lag, får överlåtaren

sälja sitt lager av spritdrycker, vin

eller starköl till sin efterträdare,

om denne har beviljats tillstånd

som gäller för verksamheten eller,

i fråga om partihandel, är berätti-

gad att bedriva verksamheten.

Konkursbo eller dödsbo får utan

hinder av bestämmelserna i denna

lag sälja spritdrycker, vin eller

starköl till den som är berättigad

att bedriva partihandel med

sådana drycker eller till detaljhan-

delsbolaget. Motsvarande gäller då

en tillståndspliktig verksamhet

måste avvecklas till följd av av att

tillståndet eller rätten att bedriva

verksamheten återkallats eller att

andra tvingande skäl föreligger.

Bestämmelserna i första och andra styckena gäller i tillämpliga delar

även i fråga om öl.

7 §

Vid partihandel med spritdrycker, vin och starköl är säljaren skyldig att

förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller köpa in varan.

Vid varje partihandelsställe

skall, om innehavaren inte är

enskild person som själv förestår

verksamheten, finnas en för upp-

giften lämplig person som har till-

syn över försäljningen

(föreståndare).

8 §

Den som är berättigad att bedriva partihandel med spritdrycker, vin

eller starköl ansvarar för att distributionen av varorna sker under betryg-

gande former. Detta gäller också om någon utomstående anlitas för

distributionen.

Tillståndshavare som avses i

första stycket och som låter

importera varor som anges där

har från och med att varorna

kommit in i landet motsvarande

ansvar för distributionen av dem.

Närmare föreskrifter om distribu-

tion av spritdrycker, vin och

starköl meddelas av regeringen

eller, efter regeringens bemyndi-

gande, Alkoholinspektionen.

5 kap.

1 §

För detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl skall det finnas ett

särskilt för ändamålet bildat aktiebolag (detaljhandelsbolaget), som staten

äger.

Detaljhandelsbolaget får inte

importera, exportera eller tillverka

drycker som anges i första stycket.

Detaljhandelsbolaget får, om det

har partihandelstillstånd, bedriva

försäljning till dem som har serve-

ringstillstånd.

Detaljhandelsbolaget får inte

exportera eller tillverka drycker

som anges i första stycket. Detalj-

handelsbolaget får importera

sådana drycker endast för att

kunna fullgöra den skyldighet som

anges i 5 §. Detaljhandelsbolaget

får inte bedriva annan partihandel

än försäljning till dem som har

serveringstillstånd.

Bestämmelser om detaljhandelsbolagets verksamhet och drift samt om

särskild kontroll från statens sida skall tas in i ett avtal som upprättas

mellan staten och bolaget.

6 kap.

5 §

Den som har serveringstillstånd

får köpa spritdrycker, vin och

starköl som behövs för rörelsen

endast av någon som har parti-

handelstillstånd för varan.

Den som har serveringstillstånd

får köpa spritdrycker, vin och

starköl som behövs för rörelsen

endast av någon som är berättigad

att bedriva partihandel med varan

eller av detaljhandelsbolaget. Av 4

kap. 2 § första stycket följer att

den som har serveringstillstånd

för servering till allmänheten av

sådana varor året runt själv får

föra in drycker som behövs för

rörelsen.

7 kap.

Tillverkningstillstånd, partihan-

delstillstånd och inköpstillstånd

Tillverkningstillstånd, rätt till

partihandel och inköpstillstånd

1 §

Tillverkningstillstånd, partihan-

delstillstånd och inköpstillstånd

får meddelas endast den som visar

att han med hänsyn till sina per-

sonliga och ekonomiska förhållan-

den och omständigheterna i övrigt

är lämplig att utöva verksamheten.

Sökanden skall också visa att han

har tillfredsställande lagringsmöj-

ligheter.

Tillverkningstillstånd och

inköpstillstånd får meddelas

endast den som visar att han med

hänsyn till sina personliga och

ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är

lämplig att utöva verksamheten.

Sökanden skall också visa att han

har tillfredsställande lagringsmöj-

ligheter.

Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är

laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna.

Tillståndsmyndigheten får om det finns särskilda skäl begränsa till-

ståndets giltighet till viss tid. Myndigheten får också meddela de villkor

som behövs, i samband med beslutet om tillstånd eller senare under till-

ståndstiden.

Bestämmelser om vilka förut-

sättningar som skall vara upp-

fyllda för att grunda rätt till parti-

handel enligt 4 kap. 1 § första

stycket finns i lagen (1994:1564)

om alkoholskatt.

2 §

Tillverkningstillstånd kan gälla

sprit, spritdrycker, vin, starköl och

öl eller avse en eller flera av dessa

varor. Partihandelstillstånd och

inköpstillstånd kan gälla sprit-

drycker, vin och starköl eller avse

en eller två av dessa drycker.

Tillverkningstillstånd kan gälla

sprit, spritdrycker, vin, starköl och

öl eller avse en eller flera av dessa

varor. Inköpstillstånd kan gälla

spritdrycker, vin och starköl eller

avse en eller två av dessa drycker.

Av 4 kap. 1 § första stycket följer

att rätten till partihandel endast

avser den dryck som omfattas av

godkännandet som upplagshavare

eller registreringen som varumot-

tagare enligt bestämmelserna i

lagen (1994:1564) om alkohol-

skatt.

3 §

Tillverknings-, partihandels-

och inköpstillstånd meddelas av

Alkoholinspektionen. Ansökan om

tillstånd skall göras skriftligen.

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Alkoholinspektio-

nen meddelar närmare föreskrifter

om vilken utredning som sökanden

skall ge in.

Tillverkningstillstånd och

inköpstillstånd meddelas av Alko-

holinspektionen. Ansökan om till-

stånd skall göras skriftligen. Rege-

ringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Alkoholinspektio-

nen meddelar närmare föreskrifter

om vilken utredning som sökanden

skall ge in.

18 §

Alkoholinspektionen skall åter-

kalla tillverknings-, partihandels-

eller inköpstillstånd om

1. tillståndet inte längre utnytt-

jas,

2. tillståndshavaren inte följer de

för tillståndet gällande bestämmel-

serna i denna lag eller förskrifter

eller villkor meddelade med stöd

av denna lag, eller

3. de förutsättningar som gäller

för meddelande av tillståndet inte

längre föreligger.

Alkoholinspektionen skall åter-

kalla tillverkningstillstånd eller

inköpstillstånd om

1. tillståndet inte längre utnytt-

jas,

2. tillståndshavaren inte följer

de för tillståndet gällande

bestämmelserna i denna lag eller

förskrifter eller villkor meddelade

med stöd av denna lag, eller

3. de förutsättningar som gäller

för meddelande av tillståndet inte

längre föreligger.

Bestämmelser om återkallelse

som medför förlust av rätten till

partihandel enligt 4 kap. 1 § första

stycket finns i lagen (1994:1564)

om alkoholskatt.

Underrättelseskyldighet m.m.

22 §

En kommun som fattat beslut i

ärende enligt denna lag skall till-

ställa Alkoholinspektionen samt

berörd länsstyrelse och polismyn-

dighet en kopia av beslutet. Avser

beslutet tillstånd för servering till

allmänheten året runt skall en

kopia av beslutet också tillställas

Tullverket och beskattningsmyn-

digheten (Skattemyndigheten i

Gävle).

En kommun skall utfärda bevis

om tillstånd som kommunen har

meddelat. Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, Alko-

holinspektionen meddelar närmare

föreskrifter om vilka uppgifter ett

sådant bevis skall innehålla.

9 kap.

2 §

Alkoholinspektionens och kommunens beslut får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Det överklagade beslutet får inte ändras utan att den

beslutande myndigheten har lämnats tillfälle att yttra sig.

Alkoholinspektionen respektive kommunen får överklaga domstolens

beslut.

Bestämmelser om överklagande

av beskattningsmyndighetens

beslut finns i 35 § lagen

(1994:1564) om alkoholskatt.

10 kap.

7 a §

Den som förvärvar sprit eller

spritdryck som uppenbarligen är

olovligen tillverkad döms till böter

eller fängelse i högst sex månader.

Motsvarande gäller den som, utan

att vara berättigad till försäljning

eller yrkesmässigt inköp enligt

denna lag, genom köp eller byte

förvärvar spritdryck, vin eller

starköl från någon som inte är

berättigad att bedriva detaljhandel

med varan här i landet eller som

uppenbart inte är berättigad att

bedriva servering av varan.

8 §

Är gärning som avses i 1, 2 och

4 7 §§ att anse som ringa skall

inte dömas till straff.

Är gärning som avses i 1, 2 och

4 7 a §§ att anse som ringa skall

inte dömas till straff.

12 kap.

8 a §

Tullmyndighet får ha termi-

nalåtkomst till uppgifter om till-

verknings- och partihandelstill-

stånd.

Tullmyndighet och beskatt-

ningsmyndigheten (Skattemyndig-

heten i Gävle) får ha terminalåt-

komst till uppgifter om tillverk-

nings- och serveringstillstånd.

________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2. Partihandelstillstånd som före ikraftträdandet har meddelats annan

än den som avses i 4 kap. 1 § första stycket, skall i motsvarande omfatt-

ning gälla som rätt till partihandel enligt denna lag, dock längst till

utgången av år 1999.

3. Uppkommer fråga om administrativt ingripande mot den som avses i

2. tillämpas 7 kap. 18 § i dess tidigare lydelse.

4. Ansökningar om partihandelstillstånd som kommit in till Alkohol-

inspektionen och som inte har prövats slutligt vid ikraftträdandet skall

överlämnas för handläggning hos beskattningsmyndigheten

(Skattemyndigheten i Gävle).

18 Förslag till lag om ändring i lagen (1961:181)

om försäljning av teknisk sprit m.m.

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1961:181) om försäljning av tek-

nisk sprit m.m. skall införas en ny paragraf, 10 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 a §

Den som olovligen förvärvar

teknisk sprit döms till påföljd som

anges i 10 kap. 7 a § alkohollagen

(1994:1738). Är gärningen att

anse som ringa skall inte dömas

till straff.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

19 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506)

om punktskattekontroll av transporter m.m.

av alkoholvaror, tobaksvaror och mineral-

oljeprodukter

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 16 § och 3 kap. 1 § lagen (1998:506)

om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror

och mineraloljeprodukter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

16 §

En alkohol- eller tobaksvara får inte lämnas ut om det är sannolikt att

varan är avsedd att bjudas ut till försäljning i Sverige och

1. den som gör anspråk på en

alkoholvara inte har tillverknings-

eller partihandelstillstånd enligt

alkohollagen (1994:1738) eller

föreskrivet tillstånd för försäljning

enligt lagen (1961:181) om för-

säljning av teknisk sprit m.m. för

varan i fråga, eller

1. den som gör anspråk på en

alkoholvara inte är berättigad att

bedriva partihandel enligt alko-

hollagen (1994:1738) eller inte har

föreskrivet tillstånd för försäljning

enligt lagen (1961:181) om för-

säljning av teknisk sprit m.m. för

varan i fråga, eller

2. det är uppenbart att en tobaksvara är avsedd att bjudas ut till försälj-

ning i strid med 11 § tobakslagen (1993:581) eller 4 § lagen (1994:1563)

om tobaksskatt.

Även om första stycket inte är

tillämpligt får alkoholvara och

tobaksvara inte lämnas ut till den

som är under 20 år vad avser

alkoholvara och under 18 år vad

avser tobaksvara.

Även om första stycket inte är

tillämpligt får alkoholvara inte

lämnas ut till den som saknar rätt

att föra in varan enligt bestämmel-

serna i alkohollagen (1994:1738)

eller lagen (1961:181) om försälj-

ning av teknisk sprit m.m., och

tobaksvara inte lämnas ut till den

som är under 18 år.

3 kap.

1 §

En tullmyndighet får undersöka postförsändelser, såsom paket och

brev, för att kontrollera om de innehåller alkohol- eller tobaksvaror.

Sådana försändelser får öppnas om det finns anledning att anta att de

innehåller sådana varor som nämns i första stycket samt om de finns hos

tullmyndigheten eller på utväxlingspostkontoret.

Om en försändelse innehåller ett förtroligt meddelande skall detta

omedelbart tillslutas och vidarebefordras till mottagaren.

Har en försändelse öppnats skall mottagaren och, om det är möjligt,

avsändaren underrättas så snart som möjligt.

Om mottagaren av en alkohol-

vara som påträffas i en postförsän-

delse inte har partihandels- eller

tillverkningstillstånd enligt

bestämmelserna i 4 kap. 2 § alko-

hollagen (1994:1738), eller inte

fyllt 20 år, skall varan sändas åter

till avsändaren. Detsamma gäller

om försändelsen innehåller en

tobaksvara och mottagaren är

under 18 år. Om avsändaren är

okänd, eller om det av annan

anledning inte finns möjlighet att

återsända varan, skall denna tas

om hand.

Om mottagaren av en alkohol-

vara som påträffas i en postförsän-

delse inte är berättigad att bedriva

partihandel enligt alkohollagen

(1994:1738), eller, i fråga om

gåva, inte fyllt 20 år, skall varan

sändas åter till avsändaren. Det-

samma gäller om försändelsen

innehåller en tobaksvara och mot-

tagaren är under 18 år. Om avsän-

daren är okänd, eller om det av

annan anledning inte finns möjlig-

het att återsända varan, skall denna

tas om hand.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

Undersökning om införandet av lördagsöppna butiker

Snabbrapportering av huvudresultat

November 1998

Thor Norström

Ole-Jrrgen[REDACTED_EFTERNAMN]

1. Inledning

På uppdrag av Systembolaget har TEMO genomfört en undersökning i

syfte att kartlägga befolkningens inställning till införande av lördags-

öppet i Systembolagets butiker. Undersökningen genomfördes under

november 1998 i form av telefonintervjuer med ett riksrepresentativt

urval av den vuxna befolkningen i åldern 20 74 år. Svarsfrekvensen

uppgick till 66 %, vilket motsvarade 2 000 genomförda intervjuer.

Denna rapport ger en första enkel resultatredovisning där följande frå-

gor belyses:

 Hur många vill ha lördagsöppet?

 Hur många upplever några nackdelar med lördagsstängt?

 Hur många skulle utnyttja lördagsöppna systembutiker?

 Vilka konsekvenser tror man att lördagsöppet skulle få?

För vissa frågor redovisas resultaten nedbrutna på olika befolknings-

grupper (avgränsningarna redovisas i en bilaga).

2. Hur många vill ha lördagsöppet?

Av de 2 000 intervjuade svarade 56 % ja på frågan "Tycker du att

Systembolaget ska hålla öppet på lördagar". 30 % svarade nej, medan

14 % var osäkra (vet ej). Motsvarande siffror i en omnibussundersökning

(genomförd av TEMO med 1 004 intervjuade) från november 1997 är 60

% ja, 33 % nej och 8 % vet ej. Skillnaderna är måttliga och skall tolkas

med försiktighet eftersom skillnader i undersökningsdesign och bortfall

kan ha påverkat.

Positiva attityder till lördagsöppet var

 vanligare bland män (62 %) än bland kvinnor (49 %)

 vanligare bland yngre (67 %) än bland äldre (41 %)

 vanligare bland högutbildade (61 %) än bland dem med låg utbildning

(46 %)

 vanligare bland dem med relativt hög alkoholkonsumtion (73 %) än

bland dem med låg eller ingen alkoholkonsumtion (35 %)

De som svarade ja på frågan om man ville ha lördagsöppet fick också

en betingad fråga nämligen "Om lördagsöppet skulle leda till mer våld

under veckosluten, skulle du då fortfarande vilja ha lördagsöppet?". Frå-

gan har sin bakgrund i erfarenheterna från den gången lördagsstäng-

ningen infördes. Evalueringen av försöket visade att vissa typer av våld

minskade som resultat av lördagsstängningen.

Resultatet visar att bara 11 % av samtliga respondenter skulle vilja ha

lördagsöppet om det leder till mer våld, medan 9 % var tveksamma.

Också här var det starkast positiv attityd bland män, bland yngre, bland

högutbildade och bland de som har högre konsumtion. Om vi begränsar

urvalet till bara de som fick den betingade frågan (dvs. de som svarat ja

på frågan om man ville ha lördagsöppet) var det 19 % av dessa som fort-

farande ville ha lördagsöppet, medan 16 % var tveksamma. I den tidigare

nämnda omnibussundersökningen från november 1997 var det 17 % som

fortfarande ville ha lördagsöppet.

Tabell 1. Andelar (%) inom olika befolkningskategorier som svarar Ja

eller Vet ej/ Tveksam på frågan "Tycker du att Systembolaget ska hålla

öppet på lördagar", respektive frågan "Om lördagsöppet skulle leda till

mer våld under veckosluten, skulle du då fortfarande vilja ha lördags-

öppet?"

Öppet på

lördagar

Öppet på lördagar

om våldet ökar

Vet ej

Ja

Nej

Tveksam

/Vet ej

Ja

Nej

Frågan

ej ställd1

Kön

Män

Kvinnor

12

16

62

49

25

35

12

6

13

8

38

35

38

51

Ålder

20 39

40 59

60 74

10

14

22

67

52

41

23

35

37

10

9

7

13

10

9

44

33

24

33

48

59

Utbildning

Låg

Medel

Hög

19

13

11

46

58

61

35

29

28

7

10

9

8

11

13

31

37

39

54

42

39

Alkohol-

konsumtion

Låg

Medel

Hög

22

11

8

35

62

73

43

27

19

5

9

13

7

11

15

23

41

45

65

38

27

Tid (min.) till

Systembutik

1 5

6 14

15

11

13

13

63

58

60

26

29

27

11

9

9

11

9

13

41

40

38

37

42

40

Region

Syd

Mellan

Nord

15

13

15

56

58

49

29

29

36

8

10

7

12

11

9

36

38

32

44

42

51

Total

14

56

30

9

11

36

44

1 Frågan ställdes endast till personer som på en tidigare fråga svarat att de

vill ha lör-

dagsöppet, ej till dem som svarade nej eller var tveksamma.

3. Skäl för och emot lördagsöppet

Anhängarna av lördagsöppet uppgav som sin viktigaste skäl

 att de ibland vill kunna spontanköpa alkohol

 att samhället inte skall blanda sig i när människor skall köpa alkohol

 att Systembolagets nuvarande öppettider passar dem dåligt

Motståndarna uppgav som sina viktigaste skäl

 solidaritet med dem som har alkoholproblem - att våldet på lördagarna

skulle öka

 att alkoholkonsumtionen skulle öka

4. Hur många upplever några nackdelar med lördagsstängt?

Alla intervjuade blev tillfrågade om de någon gång under de senaste 12

månaderna har saknat att Systembolaget inte har lördagsöppet, av olika

skäl. Svarsfördelningen i procent framgår av nedanstående tabell:

Tabell 2. Har det någon gång under de senaste 12 månaderna hänt att du

saknat att Systembolaget inte har lördagsöppet därför .....

Ja, ett

par

gånger i

måna-

den eller

oftare

Ja,

någon

gång i

måna-

den

Ja,

några

gånger

per

halvår

Ja,

några

gånger

om året

Ja, en

gång

under de

senaste

12 må-

naderna

Nej,

aldrig

Vet ej/

Ej svar

a) ...att du glömt

köpa alkohol till

en fest du skulle

ha en helg

1

4

6

7

4

78

0

b)...att det varit

stressigt att gå till

Systemet en

vardag

2

6

7

8

4

73

1

c) ...att du glömt

köpa alkohol för

eget bruk under

helgen

1

3

5

6

4

81

0

d) ...att du

plötsligt blivit

sugen på en flaska

vin till midda-gen

och inte haft

någon hemma

1

4

5

9

2

79

0

e) ...att du druckit

upp all alkohol på

fredagkvällen och

gärna skulle ha

köpt mer under

lördagen

0

1

2

3

2

92

0

Intervjupersonerna fick också värdera eventuella nackdelar med

lördagsstängda systembutiker.

Tabell 3. Tycker du att lördagsstängningen på Systembolaget innebär

några nackdelar för dig personligen? Om ja: Stora nackdelar eller vissa

nackdelar?

Procent

Ja, stora nackdelar

2

Ja, vissa nackdelar

11

Tveksam

2

Nej

85

Vet ej/Ej svar

0

5. Hur många skulle utnyttja lördagsöppna systembutiker?

I dagens läge gör många sina inköp på torsdag och fredag. I undersök-

ningen tillfrågades intervjupersonerna i vilken utsträckning de skulle

göra sina inköp på lördagar om systembutikerna hölls öppna då.

Tabell 4. "Om Systembolaget höll öppet på lördagar, skulle du utnyttja

det?" De som svarade ja fick följdfrågan "Skulle du då göra de flesta

inköpen på lördagar eller en del av dem?"

Procent

Ja, jag skulle göra de flesta av mina inköp

på lördagar

11

Ja, jag skulle göra en del av mina inköp på

lördagar

38

Nej, jag skulle inte handla på lördagar

35

Handlar aldrig på Systembolaget

9

Vet ej/Ej svar

6

6. Konsekvenser av lördagsöppet

I undersökningen ingick ett antal frågor som gällde uppfattningen om

vilka konsekvenser lördagsöppna systembutiker skulle få. 39 % tror att

totalkonsumtionen av alkohol kommer att öka, 30 % tror att det blir mer

våld, medan 55 % tror att handeln med svartsprit kommer att minska.

Den stora andelen som svarat tveksam eller vet ej (cirka 20 %) tyder

dock på att osäkerheten bland respondenterna är stor.

Tabell 5. Andelar (%) inom olika befolkningskategorier som uppger att

de tror att "Om man inför lördagsöppet så..."

...ökar den totala

alkoholkonsumtionen

...ökar våldet

...minskar handeln

med svartsprit

Tvek-

sam/Vet

ej

Ja

Nej

Tvek-

sam/Vet

ej

Ja

Nej

Tvek-

sam/Vet

ej

Ja

Nej

Kön

Män

Kvinnor

20

18

39

40

41

42

26

28

29

32

45

40

18

24

57

53

24

23

Ålder

20 39

40 59

60 75

22

16

20

35

40

45

43

43

35

30

25

25

23

33

42

47

42

33

24

19

19

50

56

65

26

25

24

Utbildning

Låg

Medel

Hög

18

19

20

42

38

39

40

43

41

24

29

27

39

27

29

37

44

44

22

19

23

60

56

51

19

25

26

Alkohol-kon-

sumtion

Låg

Medel

Hög

17

22

19

48

37

32

35

41

49

24

29

28

41

27

22

35

44

50

24

20

19

52

57

56

24

23

25

Tid (min.) till

Systembutik

1 5

6 14

15

19

20

22

37

36

38

44

43

40

29

29

27

26

28

30

45

44

44

18

20

22

59

53

57

23

27

21

Region

Syd

Mellan

Nord

19

20

18

39

39

40

42

41

42

24

28

28

29

31

31

48

41

41

20

21

22

58

55

53

22

24

25

Total

19

39

42

27

30

43

21

55

24

BILAGA

Tabell A. Indelning av klassifikationsvariabler.

Variabel

Kategorier

Definition

N

Kön

Män

Kvinnor

Ej uppgift

991

1 009

0

Ålder

20 39

40 59

60 74

Ej uppgift

841

758

401

0

Utbildning

Låg

Medel

Hög

Ej uppgift

Grundskola/folkskola

Gymnasium/annan utbildning efter grundskola

Universitet/annan postgymnasial utbildning

430

1 001

551

18

Alkohol-

konsumtion

Låg

Medel

Hög

Ej uppgift

0 0,49 liter (100 %)/år

0,50 1,99 liter (100 %)/år

2+ liter (100 %)/år

702

654

638

6

Tid (min.)

till System-

butik

1 5

6 14

15

Ej uppgift

615

546

542

297

Region1

Syd

Mellan

Nord

Ej uppgift

494

1 042

424

40

Totalt

2 000

1 Regionindelningen baseras på län och är gjord på följande sätt: Nord sträcker

sig

söderut t.o.m. Värmlands län, Kopparbergs läns och Gävleborgs län; Syd sträcker

sig

norrut t.o.m. Hallands län, Jönköpings län, Kalmar län och Gotlands län; Mellan

inkluderar resterande län, dvs. Göteborgs och Bohus län, Älvsborgs län,

Skaraborgs

län, Östergötlands län, Örebro län, Västmanlands län, Uppsala län, Stockholms

län och

Södermanlands län.

Undersökning om införandet av lördagsöppna butiker

Snabbrapportering av huvudresultat

November 1998

Thor Norström

Ole-Jrrgen[REDACTED_EFTERNAMN]

1. Inledning

På uppdrag av Systembolaget har TEMO genomfört en undersökning i

syfte att kartlägga befolkningens inställning till införande av lördags-

öppet i Systembolagets butiker. Undersökningen genomfördes under

november 1998 i form av telefonintervjuer med ett riksrepresentativt

urval av den vuxna befolkningen i åldern 20 74 år. Svarsfrekvensen

uppgick till 66 %, vilket motsvarade 2 000 genomförda intervjuer.

Denna rapport ger en första enkel resultatredovisning där följande frå-

gor belyses:

 Hur många vill ha lördagsöppet?

 Hur många upplever några nackdelar med lördagsstängt?

 Hur många skulle utnyttja lördagsöppna systembutiker?

 Vilka konsekvenser tror man att lördagsöppet skulle få?

För vissa frågor redovisas resultaten nedbrutna på olika befolknings-

grupper (avgränsningarna redovisas i en bilaga).

2. Hur många vill ha lördagsöppet?

Av de 2 000 intervjuade svarade 56 % ja på frågan "Tycker du att

Systembolaget ska hålla öppet på lördagar". 30 % svarade nej, medan

14 % var osäkra (vet ej). Motsvarande siffror i en omnibussundersökning

(genomförd av TEMO med 1 004 intervjuade) från november 1997 är 60

% ja, 33 % nej och 8 % vet ej. Skillnaderna är måttliga och skall tolkas

med försiktighet eftersom skillnader i undersökningsdesign och bortfall

kan ha påverkat.

Positiva attityder till lördagsöppet var

 vanligare bland män (62 %) än bland kvinnor (49 %)

 vanligare bland yngre (67 %) än bland äldre (41 %)

 vanligare bland högutbildade (61 %) än bland dem med låg utbildning

(46 %)

 vanligare bland dem med relativt hög alkoholkonsumtion (73 %) än

bland dem med låg eller ingen alkoholkonsumtion (35 %)

De som svarade ja på frågan om man ville ha lördagsöppet fick också

en betingad fråga nämligen "Om lördagsöppet skulle leda till mer våld

under veckosluten, skulle du då fortfarande vilja ha lördagsöppet?". Frå-

gan har sin bakgrund i erfarenheterna från den gången lördagsstäng-

ningen infördes. Evalueringen av försöket visade att vissa typer av våld

minskade som resultat av lördagsstängningen.

Resultatet visar att bara 11 % av samtliga respondenter skulle vilja ha

lördagsöppet om det leder till mer våld, medan 9 % var tveksamma.

Också här var det starkast positiv attityd bland män, bland yngre, bland

högutbildade och bland de som har högre konsumtion. Om vi begränsar

urvalet till bara de som fick den betingade frågan (dvs. de som svarat ja

på frågan om man ville ha lördagsöppet) var det 19 % av dessa som fort-

farande ville ha lördagsöppet, medan 16 % var tveksamma. I den tidigare

nämnda omnibussundersökningen från november 1997 var det 17 % som

fortfarande ville ha lördagsöppet.

Tabell 1. Andelar (%) inom olika befolkningskategorier som svarar Ja

eller Vet ej/ Tveksam på frågan "Tycker du att Systembolaget ska hålla

öppet på lördagar", respektive frågan "Om lördagsöppet skulle leda till

mer våld under veckosluten, skulle du då fortfarande vilja ha lördags-

öppet?"

Öppet på

lördagar

Öppet på lördagar

om våldet ökar

Vet ej

Ja

Nej

Tveksam

/Vet ej

Ja

Nej

Frågan

ej ställd1

Kön

Män

Kvinnor

12

16

62

49

25

35

12

6

13

8

38

35

38

51

Ålder

20 39

40 59

60 74

10

14

22

67

52

41

23

35

37

10

9

7

13

10

9

44

33

24

33

48

59

Utbildning

Låg

Medel

Hög

19

13

11

46

58

61

35

29

28

7

10

9

8

11

13

31

37

39

54

42

39

Alkohol-

konsumtion

Låg

Medel

Hög

22

11

8

35

62

73

43

27

19

5

9

13

7

11

15

23

41

45

65

38

27

Tid (min.) till

Systembutik

1 5

6 14

15

11

13

13

63

58

60

26

29

27

11

9

9

11

9

13

41

40

38

37

42

40

Region

Syd

Mellan

Nord

15

13

15

56

58

49

29

29

36

8

10

7

12

11

9

36

38

32

44

42

51

Total

14

56

30

9

11

36

44

1 Frågan ställdes endast till personer som på en tidigare fråga svarat att de

vill ha lör-

dagsöppet, ej till dem som svarade nej eller var tveksamma.

3. Skäl för och emot lördagsöppet

Anhängarna av lördagsöppet uppgav som sin viktigaste skäl

 att de ibland vill kunna spontanköpa alkohol

 att samhället inte skall blanda sig i när människor skall köpa alkohol

 att Systembolagets nuvarande öppettider passar dem dåligt

Motståndarna uppgav som sina viktigaste skäl

 solidaritet med dem som har alkoholproblem - att våldet på lördagarna

skulle öka

 att alkoholkonsumtionen skulle öka

4. Hur många upplever några nackdelar med lördagsstängt?

Alla intervjuade blev tillfrågade om de någon gång under de senaste 12

månaderna har saknat att Systembolaget inte har lördagsöppet, av olika

skäl. Svarsfördelningen i procent framgår av nedanstående tabell:

Tabell 2. Har det någon gång under de senaste 12 månaderna hänt att du

saknat att Systembolaget inte har lördagsöppet därför .....

Ja, ett

par

gånger i

måna-

den eller

oftare

Ja,

någon

gång i

måna-

den

Ja,

några

gånger

per

halvår

Ja,

några

gånger

om året

Ja, en

gång

under de

senaste

12 må-

naderna

Nej,

aldrig

Vet ej/

Ej svar

a) ...att du glömt

köpa alkohol till

en fest du skulle

ha en helg

1

4

6

7

4

78

0

b)...att det varit

stressigt att gå till

Systemet en

vardag

2

6

7

8

4

73

1

c) ...att du glömt

köpa alkohol för

eget bruk under

helgen

1

3

5

6

4

81

0

d) ...att du

plötsligt blivit

sugen på en flaska

vin till midda-gen

och inte haft

någon hemma

1

4

5

9

2

79

0

e) ...att du druckit

upp all alkohol på

fredagkvällen och

gärna skulle ha

köpt mer under

lördagen

0

1

2

3

2

92

0

Intervjupersonerna fick också värdera eventuella nackdelar med

lördagsstängda systembutiker.

Tabell 3. Tycker du att lördagsstängningen på Systembolaget innebär

några nackdelar för dig personligen? Om ja: Stora nackdelar eller vissa

nackdelar?

Procent

Ja, stora nackdelar

2

Ja, vissa nackdelar

11

Tveksam

2

Nej

85

Vet ej/Ej svar

0

5. Hur många skulle utnyttja lördagsöppna systembutiker?

I dagens läge gör många sina inköp på torsdag och fredag. I undersök-

ningen tillfrågades intervjupersonerna i vilken utsträckning de skulle

göra sina inköp på lördagar om systembutikerna hölls öppna då.

Tabell 4. "Om Systembolaget höll öppet på lördagar, skulle du utnyttja

det?" De som svarade ja fick följdfrågan "Skulle du då göra de flesta

inköpen på lördagar eller en del av dem?"

Procent

Ja, jag skulle göra de flesta av mina inköp

på lördagar

11

Ja, jag skulle göra en del av mina inköp på

lördagar

38

Nej, jag skulle inte handla på lördagar

35

Handlar aldrig på Systembolaget

9

Vet ej/Ej svar

6

6. Konsekvenser av lördagsöppet

I undersökningen ingick ett antal frågor som gällde uppfattningen om

vilka konsekvenser lördagsöppna systembutiker skulle få. 39 % tror att

totalkonsumtionen av alkohol kommer att öka, 30 % tror att det blir mer

våld, medan 55 % tror att handeln med svartsprit kommer att minska.

Den stora andelen som svarat tveksam eller vet ej (cirka 20 %) tyder

dock på att osäkerheten bland respondenterna är stor.

Tabell 5. Andelar (%) inom olika befolkningskategorier som uppger att

de tror att "Om man inför lördagsöppet så..."

...ökar den totala

alkoholkonsumtionen

...ökar våldet

...minskar handeln

med svartsprit

Tvek-

sam/Vet

ej

Ja

Nej

Tvek-

sam/Vet

ej

Ja

Nej

Tvek-

sam/Vet

ej

Ja

Nej

Kön

Män

Kvinnor

20

18

39

40

41

42

26

28

29

32

45

40

18

24

57

53

24

23

Ålder

20 39

40 59

60 75

22

16

20

35

40

45

43

43

35

30

25

25

23

33

42

47

42

33

24

19

19

50

56

65

26

25

24

Utbildning

Låg

Medel

Hög

18

19

20

42

38

39

40

43

41

24

29

27

39

27

29

37

44

44

22

19

23

60

56

51

19

25

26

Alkohol-kon-

sumtion

Låg

Medel

Hög

17

22

19

48

37

32

35

41

49

24

29

28

41

27

22

35

44

50

24

20

19

52

57

56

24

23

25

Tid (min.) till

Systembutik

1 5

6 14

15

19

20

22

37

36

38

44

43

40

29

29

27

26

28

30

45

44

44

18

20

22

59

53

57

23

27

21

Region

Syd

Mellan

Nord

19

20

18

39

39

40

42

41

42

24

28

28

29

31

31

48

41

41

20

21

22

58

55

53

22

24

25

Total

19

39

42

27

30

43

21

55

24

BILAGA

Tabell A. Indelning av klassifikationsvariabler.

Variabel

Kategorier

Definition

N

Kön

Män

Kvinnor

Ej uppgift

991

1 009

0

Ålder

20 39

40 59

60 74

Ej uppgift

841

758

401

0

Utbildning

Låg

Medel

Hög

Ej uppgift

Grundskola/folkskola

Gymnasium/annan utbildning efter grundskola

Universitet/annan postgymnasial utbildning

430

1 001

551

18

Alkohol-

konsumtion

Låg

Medel

Hög

Ej uppgift

0 0,49 liter (100 %)/år

0,50 1,99 liter (100 %)/år

2+ liter (100 %)/år

702

654

638

6

Tid (min.)

till System-

butik

1 5

6 14

15

Ej uppgift

615

546

542

297

Region1

Syd

Mellan

Nord

Ej uppgift

494

1 042

424

40

Totalt

2 000

1 Regionindelningen baseras på län och är gjord på följande sätt: Nord sträcker

sig

söderut t.o.m. Värmlands län, Kopparbergs läns och Gävleborgs län; Syd sträcker

sig

norrut t.o.m. Hallands län, Jönköpings län, Kalmar län och Gotlands län; Mellan

inkluderar resterande län, dvs. Göteborgs och Bohus län, Älvsborgs län,

Skaraborgs

län, Östergötlands län, Örebro län, Västmanlands län, Uppsala län, Stockholms

län och

Södermanlands län.

Lagrådsremissens lagförslag

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738)

Härigenom föreskrivs i fråga om alkohollagen (1994:1738)

dels att 3 kap. 5 § och 4 kap. 3 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 1 §, 3 kap. 7 §, 4 kap. 1, 2 och 5 8 §§, 5 kap. 1 §, 6 kap.

5 §, 7 kap. 1 3 och 18 §§, 8 kap. 1 och 4 §§, 9 kap. 2 §, 10 kap. 1 och

9 §§ och 12 kap. 8 a § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 7 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det närmast före 4 kap. 8 § skall införas en ny rubrik av föl-

jande lydelse,

dels att det i lagen skall införas sju nya paragrafer, 1 kap. 9 §, 4 kap.

9-12 §§, 7 kap. 22 § och 8 kap. 1 a §, samt närmast före den nya 7 kap.

22 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Denna lag gäller tillverkning

och införsel av alkoholdrycker och

handel med sådana varor. Lagen

gäller också tillverkning av sprit.

Denna lag gäller tillverkning,

marknadsföring och införsel av

alkoholdrycker och handel med

sådana varor. Lagen gäller också

tillverkning av sprit.

Bestämmelser om införsel och försäljning av teknisk sprit finns i lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.

Föreskrifter om marknadsföring

av alkoholdrycker finns, förutom i

denna lag, även i lagen

(1978:763) med vissa bestämmel-

ser om marknadsföring av alko-

holdrycker.

9 §

Regeringen får med avseende på

främmande stat bestämma att föl-

jande skall gälla.

Vid marknadsföring av alko-

holdrycker är det förbjudet att an-

vända oriktiga eller vilseledande

ursprungsbeteckningar, genom

vilka dryckerna direkt eller in-

direkt anges vara frambragda el-

ler tillverkade i den främmande

staten eller i en region eller ort i

den främmande staten. Detta gäl-

ler även om det äkta ursprunget

anges eller om beteckningen an-

vänds bara i översättning eller

åtföljs av uttryck som art ,

 sort , typ , kopia eller lik-

nande uttryck.

En handling som strider mot

andra stycket skall vid tillämpning

av marknadsföringslagen

(1995:450) anses vara otillbörlig

mot konsumenter.

3 kap.

7 §

Den som är underårig eller som

har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken får inte bedriva för-

säljning av alkoholdrycker.

Den som inte har fyllt 20 år el-

ler som har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

bedriva försäljning av alko-

holdrycker.

4 kap.

1 §

Partihandel med spritdrycker,

vin eller starköl får bedrivas en-

dast av den som har meddelats till-

stånd (partihandelstillstånd). Den

som har tillverkningstillstånd som

avser spritdrycker, vin eller

starköl skall anses ha partihan-

delstillstånd i fråga om motsva-

rande varor.

Partihandel med spritdrycker,

vin eller starköl får bedrivas en-

dast av den som har godkänts som

upplagshavare eller registrerats

som varumottagare för sådana

varor enligt 9 § respektive 12 §

lagen (1994:1564) om alkohol-

skatt.

Utöver vad som anges i första

stycket får partihandel med sprit-

drycker, vin och starköl bedrivas

av detaljhandelsbolaget i enlighet

med vad som anges i 5 kap. 1 §

tredje stycket.

2 §

Spritdrycker, vin och starköl får

föras in till landet endast av den

som har tillverknings eller parti-

handelstillstånd avseende sådana

varor.

Spritdrycker, vin och starköl får

föras in till landet endast av den

som enligt 1 § första stycket är be-

rättigad att bedriva partihandel

med sådana varor och av detalj-

handelsbolaget, för att kunna full-

göra den skyldighet som anges i

5 kap. 5 §.

Utöver vad som anges i första stycket får spritdrycker, vin och starköl

föras in

1. av den som har rätt till tullfrihet enligt 4 § lagen (1994:1547) om

tullfrihet m.m.,

2. av resande som har fyllt 20 år eller person, som utför arbete på

transportmedel och som har uppnått nämnda ålder, för eget eller famil-

jens bruk eller som gåva till närstående för dennes eller dennes familjs

personliga bruk,

3. som proviant på fartyg eller luftfartyg enligt särskilda bestämmelser,

4. av en enskild person eller i yrkesmässig befordran för en enskild

person som har fyllt 20 år och som flyttar till Sverige, om dryckerna är

avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk,

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en en-

skild person som har fyllt 20 år

och som har förvärvat dryckerna

genom arv eller testamente, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk,

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en en-

skild person som har fyllt 20 år

och som har förvärvat dryckerna

genom arv eller testamente, om

dryckerna är avsedda för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk och

6. av den som godkänts som

upplagshavare enligt 9 § lagen

(1994:1564) om alkoholskatt och

som bedriver verksamhet i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker, och

7. av den som registrerats som

varumottagare enligt 12 § lagen

om alkoholskatt och som har till-

stånd enligt lagen (1999:000) om

proviantering av fartyg och luft-

fartyg.

6. som enstaka gåvoförsändelse

under yrkesmässig befordran från

en enskild person i ett annat land

till en enskild person i Sverige,

som har fyllt 20 år, om dryckerna

är avsedda för dennes eller dennes

familjs personliga bruk.

Spritdrycker, vin och starköl som medförs som proviant på järnvägståg

i internationell trafik, får föras in i den utsträckning som krävs för serve-

ring av passagerare under tågets färd inom landet.

5 §

Den som är berättigad att be-

driva partihandel får sälja varorna

till detaljhandelsbolaget, till den

som har tillverknings- eller parti-

handelstillstånd för motsvarande

varor och till den som har medde-

lats serveringstillstånd för sådana

varor. Tillståndshavaren får också

exportera varorna eller sälja dem

till den som fått sådant särskilt till-

stånd till inköp av varorna som av-

ses i 4 §. Försäljning får även ske

till den som bedriver verksamhet i

exportbutik enligt lagen

(1999:000) om exportbutiker och

till den som har tillstånd enligt

lagen (1999:000) om proviantering

av fartyg och luftfartyg.

Den som är berättigad att be-

driva partihandel får sälja varorna

till detaljhandelsbolaget, till annan

som är berättigad att bedriva

partihandel med motsvarande

varor och till den som har medde-

lats serveringstillstånd för sådana

varor. Den som är berättigad att

bedriva partihandel får också

exportera varorna eller sälja dem

till den som fått sådant särskilt till-

stånd till inköp av varorna som

avses i 4 §. Försäljning får även

ske till den som har tillstånd enligt

lagen (1999:000) om proviantering

av fartyg och luftfartyg.

Endast den som är berättigad att bedriva partihandel får omförpacka

eller buteljera varorna.

6 §

Överlåts rörelse vari ingår verk-

samhet som är tillståndspliktig en-

ligt denna lag, får överlåtaren sälja

sitt lager av spritdrycker, vin eller

starköl till sin efterträdare, om

denne har beviljats tillstånd som

gäller för verksamheten.

Överlåts rörelse vari ingår verk-

samhet som är tillståndspliktig en-

ligt denna lag eller för vilken det

krävs godkännande eller registre-

ring som anges i 1 § första stycket,

får överlåtaren sälja sitt lager av

spritdrycker, vin eller starköl till

sin efterträdare, om denne har

beviljats tillstånd som gäller för

verksamheten eller, i fråga om

partihandel, är berättigad att

bedriva verksamheten.

Konkursbo eller dödsbo får utan

hinder av bestämmelserna i denna

lag sälja spritdrycker, vin eller

starköl till den som har tillverk-

nings- eller partihandelstillstånd

för sådana drycker eller till detalj-

handelsbolaget. Motsvarande gäl-

ler då en tillståndspliktig verksam-

het måste avvecklas till följd av att

tillståndet återkallats eller att andra

tvingande skäl föreligger.

Konkursbo eller dödsbo får utan

hinder av bestämmelserna i denna

lag sälja spritdrycker, vin eller

starköl till den som är berättigad

att bedriva partihandel med så-

dana drycker eller till detaljhan-

delsbolaget. Motsvarande gäller då

en verksamhet måste avvecklas till

följd av att tillståndet eller rätten

att bedriva verksamheten åter-

kallats eller att det finns andra

tvingande skäl.

Bestämmelserna i första och andra styckena gäller i tillämpliga delar

även i fråga om öl.

7 §

Vid partihandel med spritdrycker, vin och starköl är säljaren skyldig att

förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller köpa in varan.

Vid varje partihandelsställe

skall, om innehavaren inte är en-

skild person som själv förestår

verksamheten, finnas en för upp-

giften lämplig person som har till-

syn över försäljningen (förestån-

dare).

Särskilda bestämmelser för

marknadsföring

8 §

Den som är berättigad att be-

driva partihandel med sprit-

drycker, vin eller starköl ansvarar

för att distributionen av varorna

sker under betryggande former.

Detta gäller också om någon

utomstående anlitas för distribu-

tionen.

Tillståndshavare som avses i

första stycket och som låter im-

portera varor som anges där har

från och med att varorna kommit

in i landet motsvarande ansvar för

distributionen av dem.

Närmare föreskrifter om distri-

bution av spritdrycker, vin och

starköl meddelas av regeringen

eller, efter regeringens bemyn-

digande, Alkoholinspektionen.

Vid marknadsföring av alko-

holdrycker till konsumenter skall

särskild måttfullhet iakttas.

Reklam- eller annan marknads-

föringsåtgärd som är påträngande

eller uppsökande eller som upp-

manar till bruk av alkohol får inte

göras.

Marknadsföring får inte rikta

sig särskilt till eller skildra barn

och ungdomar.

9 §

Den som tillverkar, säljer eller

förmedlar försäljning av alko-

holdrycker får i sin rörelse lämna

sådana drycker som gåva endast i

form av varuprov.

Vid marknadsföring av tjänster

eller vid försäljning av andra

varor än alkoholdrycker får så-

dana drycker inte lämnas som

gåva.

10 §

Vid marknadsföring av alko-

holdrycker till konsumenter får

inte användas kommersiella

annonser i ljudradio- eller TV-

program. Detta gäller även för

sådana TV-sändningar över

satellit som omfattas av radio- och

TV-lagen (1996:844).

11 §

Vid marknadsföring av sprit-

drycker, vin eller starköl till kon-

sumenter får inte användas kom-

mersiella annonser i periodiska

skrifter eller andra skrifter på

vilka tryckfrihetsförordningen är

tillämplig och som med avseeende

på ordningen för utgivningen är

jämförbara med periodiska skrif-

ter. Detta gäller dock inte i fråga

om skrifter som tillhandahålls

endast på försäljningsställen för

sådana drycker.

12 §

En handling som strider mot

8-11 §§ skall vid tillämpningen av

4, 14 och 19 §§ marknadsförings-

lagen (1995:450) anses vara otill-

börlig mot konsumenter. En hand-

ling som strider mot 10 § kan

medföra marknadsstörningsavgift

enligt bestämmelserna i 22-28 §§

marknadsföringslagen.

5 kap.

1 §

För detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl skall det finnas ett

särskilt för ändamålet bildat aktiebolag (detaljhandelsbolaget), som staten

äger.

Detaljhandelsbolaget får inte

importera, exportera eller tillverka

drycker som anges i första stycket.

Detaljhandelsbolaget får inte

exportera eller tillverka drycker

som anges i första stycket. Detalj-

handelsbolaget får importera så-

dana drycker endast för att kunna

fullgöra den skyldighet som anges

i 5 §.

Detaljhandelsbolaget får, om det

har partihandelstillstånd, bedriva

försäljning till dem som har serve-

ringstillstånd.

Detaljhandelsbolaget får inte

bedriva annan partihandel än för-

säljning till dem som har serve-

ringstillstånd.

Bestämmelser om detaljhandelsbolagets verksamhet och drift samt om

särskild kontroll från statens sida skall tas in i ett avtal som upprättas

mellan staten och bolaget.

6 kap.

5 §

Den som har serveringstillstånd

får köpa spritdrycker, vin och

starköl som behövs för rörelsen

endast av någon som har parti-

handelstillstånd för varan.

Den som har serveringstillstånd

får köpa spritdrycker, vin och

starköl som behövs för rörelsen

endast av någon som är berättigad

att bedriva partihandel med varan

eller av detaljhandelsbolaget.

7 kap.

Tillverkningstillstånd, partihan-

delstillstånd och inköpstillstånd

Tillverkningstillstånd, rätt till

partihandel och inköpstillstånd

1 §

Tillverkningstillstånd, partihan-

delstillstånd och inköpstillstånd

får meddelas endast den som visar

att han med hänsyn till sina per-

sonliga och ekonomiska förhållan-

den och omständigheterna i övrigt

är lämplig att utöva verksamheten.

Sökanden skall också visa att han

har tillfredsställande lagringsmöj-

ligheter.

Tillverkningstillstånd och in-

köpstillstånd får meddelas endast

den som visar att han med hänsyn

till sina personliga och ekono-

miska förhållanden och omstän-

digheterna i övrigt är lämplig att

utöva verksamheten. Sökanden

skall också visa att han har till-

fredsställande lagringsmöjligheter.

Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är

laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna.

Tillståndsmyndigheten får om det finns särskilda skäl begränsa till-

ståndets giltighet till viss tid. Myndigheten får också meddela de villkor

som behövs, i samband med beslutet om tillstånd eller senare under till-

ståndstiden.

Bestämmelser om vilka förut-

sättningar som skall vara upp-

fyllda för att grunda rätt till parti-

handel enligt 4 kap. 1 § första

stycket finns i lagen (1994:1564)

om alkoholskatt.

2 §

Tillverkningstillstånd kan gälla

sprit, spritdrycker, vin, starköl och

öl eller avse en eller flera av dessa

varor. Partihandelstillstånd och

inköpstillstånd kan gälla sprit-

drycker, vin och starköl eller avse

en eller två av dessa drycker.

Tillverkningstillstånd kan gälla

sprit, spritdrycker, vin, starköl och

öl eller avse en eller flera av dessa

varor. Inköpstillstånd kan gälla

spritdrycker, vin och starköl eller

avse en eller två av dessa drycker.

Av 4 kap. 1 § första stycket följer

att rätten till partihandel endast

avser den dryck som omfattas av

godkännandet som upplagshavare

eller registreringen som varumot-

tagare enligt bestämmelserna i

lagen (1994:1564) om alkohol-

skatt.

3 §

Tillverknings-, partihandels-

och inköpstillstånd meddelas av

Alkoholinspektionen. Ansökan om

tillstånd skall göras skriftligen.

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Alkoholinspektio-

nen meddelar närmare föreskrifter

om vilken utredning som sökanden

skall ge in.

 Tillverkningstillstånd och in-

köpstillstånd meddelas av Alko-

holinspektionen. Ansökan om till-

stånd skall göras skriftligen. Rege-

ringen eller, efter regeringens be-

myndigande, Alkoholinspektionen

meddelar närmare föreskrifter om

vilken utredning som sökanden

skall ge in.

18 §

Alkoholinspektionen skall åter-

kalla tillverknings-, partihandels-

eller inköpstillstånd om

1. tillståndet inte längre utnytt-

jas,

2. tillståndshavaren inte följer de

för tillståndet gällande bestämmel-

serna i denna lag eller förskrifter

eller villkor meddelade med stöd

av denna lag, eller

3. de förutsättningar som gäller

för meddelande av tillståndet inte

längre föreligger.

Alkoholinspektionen skall åter-

kalla tillverkningstillstånd eller

inköpstillstånd om

1. tillståndet inte längre utnytt-

jas,

2. tillståndshavaren inte följer de

för tillståndet gällande bestämmel-

serna i denna lag eller förskrifter

eller villkor meddelade med stöd

av denna lag, eller

3. de förutsättningar som gäller

för meddelande av tillståndet inte

längre föreligger.

Bestämmelser om återkallelse

som medför förlust av rätten till

partihandel enligt 4 kap. 1 § första

stycket finns i lagen (1994:1564)

om alkoholskatt.

Underrättelseskyldighet m.m.

22 §

En kommun som fattat beslut i

ärende enligt denna lag skall

sända en kopia av beslutet till

Alkoholinspektionen samt den

länsstyrelse och polismyndighet

som berörs av beslutet. Avser be-

slutet de särskilda bestämmelserna

för marknadsföring skall en kopia

av beslutet sändas också till

Konsumentverket.

En kommun skall utfärda bevis

om tillstånd som kommunen har

meddelat. Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, Alko-

holinspektionen meddelar närmare

föreskrifter om vilka uppgifter ett

sådant bevis skall innehålla.

8 kap.

1 §

Alkoholinspektionen utövar

central tillsyn över efterlevnaden

av denna lag och kan meddela

allmänna råd till vägledning för

tillämpningen av lagen.

Alkoholinspektionen utövar,

med den begränsning som följer

av 1 a §, central tillsyn över efter-

levnaden av denna lag och kan

meddela allmänna råd till vägled-

ning för tillämpningen av lagen.

Länsstyrelsen utövar tillsyn inom länet. Länsstyrelsen skall också bi-

träda kommunerna med råd i deras verksamhet.

Den omedelbara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om

servering av spritdrycker, vin och starköl utövas av kommunen och av

polismyndigheten. Kommunen och polismyndigheten utövar också till-

syn över servering av och detaljhandel med öl.

1 a §

För tillsyn över efterlevnaden av

bestämmelserna för marknads-

föring i 1 kap. 9 § och 4 kap.

8-11 §§ finns särskilda regler i

marknadsföringslagen (1995:450).

Tillsynen över efterlevnaden av

bestämmelserna i 4 kap. 8-11 §§

gentemot den som har serve-

ringstillstånd får, i fråga om

marknadsföring på ser-

veringsställen, utövas också av

kommunen. För kommunens tillsyn

gäller inte 4 kap. 12 §.

Beskattningsmyndigheten

(Skattemyndigheten i Gävle) ut-

övar tillsyn över efterlevnaden av

bestämmelserna i 4 kap. 5 §.

Beskattningsmyndigheten får upp-

dra åt Skattemyndigheten i

Stockholm, Skattemyndigheten i

Göteborg eller Skattemyndigheten

i Malmö att utöva tillsyn i dess

ställe.

4 §

Om en tillsynsmyndighet begär det skall en tillståndshavare lämna till-

träde till driftsställe med tillhörande lokaler och tillhandahålla handlingar

som rör verksamheten samt utan ersättning hjälpa till vid tillsynen, lämna

varuprover som behövs och redovisa uppgifter om verksamhetens om-

fattning och utveckling.

Vad som sägs i första stycket

gäller även i förhållande mellan

den som är berättigad att bedriva

partihandel enligt 4 kap. 1 § första

stycket och skattemyndighet som

anges i 1 a § andra stycket.

9 kap.

2 §

Alkoholinspektionens och kommunens beslut får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Det överklagade beslutet får inte ändras utan att den

beslutande myndigheten har lämnats tillfälle att yttra sig.

Alkoholinspektionen respektive kommunen får överklaga domstolens

beslut.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Bestämmelser om överklagande

av beskattningsmyndighetens be-

slut finns i 35 § lagen (1994:1564)

om alkoholskatt.

10 kap.

1 §

Den som

1. olovligen tillverkar sprit eller spritdrycker,

2. bereder mäsk i uppenbart syfte att olovligen tillverka sprit eller

spritdrycker eller

3. forslar, döljer eller förvarar

sprit eller spritdrycker, som

uppenbarligen är olovligt tillver-

kade, eller mäsk, som uppenbar-

ligen är avsedd för olovlig till-

verkning av sprit eller sprit-

drycker,

döms till böter eller fängelse i

högst två år.

3. förvärvar, innehar, forslar,

döljer eller förvarar sprit eller

spritdrycker, som är olovligt till-

verkade, eller mäsk, som är avsedd

för olovlig tillverkning av sprit

eller spritdrycker,

döms till böter eller fängelse i

högst två år.

9 §

För försök eller förberedelse till

brott som avses i 1, 2 och 6 §§

döms till ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken.

För försök eller förberedelse till

brott som avses i 1, 2 och 6 §§

döms till ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken. Detta gäller dock

inte gärningar som avses i 1 § 3

och endast gäller förvärv eller

innehav för personligt bruk.

Den till vilken sprit, mäsk eller

alkoholdrycker har anskaffats för

personligt bruk skall vara fri från

ansvar för medverkan till brott

som avses i detta kapitel.

Den till vilken lagligen fram-

ställda alkoholdrycker har anskaf-

fats för personligt bruk skall vara

fri från ansvar för medverkan till

brott som avses i detta kapitel.

12 kap.

8 a §

Tullverket får ha terminal-

åtkomst till uppgifter om tillverk-

nings- och partihandelstillstånd.

Skattemyndighet som anges i

8 kap. 1 a § andra stycket får för

sin tillsyn enligt denna lag ha ter-

minalåtkomst till uppgifter om

serveringstillstånd.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 då lagen (1978:763) med

vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker skall upphöra

att gälla.

2. Partihandelstillstånd som före ikraftträdandet har meddelats annan

än den som avses i 4 kap. 1 § första stycket i dess nya lydelse, skall i

motsvarande omfattning gälla som rätt till partihandel enligt denna lag,

dock längst till utgången av år 2001. Härvid gäller 7 kap. 1 § tredje

stycket och 4 § samt 8 kap. 1 §, i paragrafens lydelse före ikraftträdandet.

Rätt till införsel enligt 4 kap. 2 § föreligger inte för den som avses i

denna punkt.

3. Uppkommer fråga om administrativt ingripande mot den som avses i

2 tillämpas 7 kap. 18 § i dess tidigare lydelse.

4. Ansökningar om partihandelstillstånd som kommit in till Alkohol-

inspektionen och som inte har prövats slutligt vid ikraftträdandet skall

överlämnas för handläggning hos beskattningsmyndigheten

(Skattemyndigheten i Gävle).

5. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för marknadsföringsåtgärder

som har vidtagits före ikraftträdandet. För sådan marknadsföring gäller

att återkallelse av tillstånd enligt 7 kap. 19 § inte får ske.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m.

Härigenom föreskrivs att 10 och 14 §§ lagen (1961:181) om försälj-

ning av teknisk sprit m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §

Den som olovligen borttager eller försvagar denatureringsmedel i tek-

nisk sprit eller alkoholhaltigt preparat dömes för olovligt förfarande med

teknisk sprit till påföljd som angives i 10 kap. 1 eller 3 § alkohollagen

(1994:1738).

För den som säljer eller

tillhandagår med anskaffande av

teknisk sprit eller alkoholhaltigt

preparat varmed vidtagits åtgärd

enligt första stycket äger 10 kap. 2

och 3 §§ alkohollagen motsva-

rande tillämpning. Detsamma gäl-

ler för den som forslar, döljer eller

förvarar sådan vara.

För den som säljer eller

tillhandagår med anskaffande av

teknisk sprit eller alkoholhaltigt

preparat varmed vidtagits åtgärd

enligt första stycket äger 10 kap. 2

och 3 §§ alkohollagen motsva-

rande tillämpning. Detsamma gäl-

ler för den som förvärvar, innehar,

forslar, döljer eller förvarar sådan

vara.

Är gärning som avses i andra

stycket andra meningen att anse

som ringa döms inte till ansvar.

14 §

För försök till brott som avses i

9 och 10 §§ dömes till ansvar

enligt 23 kap. brottsbalken.

För försök till brott som avses i

9 och 10 §§ dömes till ansvar

enligt 23 kap. brottsbalken. Detta

gäller dock inte gärningar som

avses i 10 § andra stycket andra

meningen och endast gäller för-

värv eller innehav för personligt

bruk.

Har flera medverkat till gärning

som avses i 9 och 10 §§ eller vid

försök som avses i första stycket,

äger 23 kap. 4 och 5 §§ brottsbal-

ken motsvarande tillämpning. Den

till vilken teknisk sprit eller alko-

holhaltigt preparat avyttrats eller

anskaffats för personligt bruk skall

dock vara fri från ansvar.

 Har flera medverkat till gärning

som avses i 9 och 10 §§ eller vid

försök som avses i första stycket,

äger 23 kap. 4 och 5 §§

brottsbalken motsvarande tillämp-

ning. Den till vilken teknisk sprit

eller alkoholhaltigt preparat, i

andra fall än som avses i 10 §,

avyttrats eller anskaffats för per-

sonligt bruk skall dock vara fri

från ansvar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

19.1

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

Härigenom föreskrivs att 12 och 13 §§ lagen (1994:1563) om tobaks-

skatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 §

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte

längre finns. Godkännande av upplagshavare får också återkallas om

ställd säkerhet inte längre är godtagbar.

Beslut om återkallelse gäller

omedelbart, om inte något annat

anges i beslutet.

13 §

Den som yrkesmässigt tar emot

skattepliktiga varor från en god-

känd upplagshavare i ett annat EG-

land eller som yrkesmässigt från

tredje land importerar skatteplik-

tiga varor och som inte själv är

godkänd som upplagshavare, kan

hos beskattningsmyndigheten an-

söka om registrering som varu-

mottagare.

Den som yrkesmässigt tar emot

skattepliktiga varor från en god-

känd upplagshavare i ett annat EG-

land eller som yrkesmässigt från

tredje land importerar skatteplik-

tiga varor och som inte själv är

godkänd som upplagshavare, kan

hos beskattningsmyndigheten an-

söka om registrering som varu-

mottagare. Registrering får med-

delas den som med hänsyn till sina

ekonomiska förhållanden och om-

ständigheterna i övrigt är lämplig

som registrerad varumottagare.

Registrerad varumottagare skall ställa säkerhet för betalning av skatten

på de varor som han tar emot. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som

motsvarar tio procent av den beräknade årliga skatten på varorna.

Bestämmelserna i 12 § om återkallelse tillämpas även på registrerad

varumottagare.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

19.1

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

Härigenom föreskrivs att 11 och 12 §§ lagen (1994:1564) om alkohol-

skatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte

längre finns. Godkännande av upplagshavare får också återkallas om

ställd säkerhet inte längre är godtagbar.

Beslut om återkallelse gäller

omedelbart, om inte något annat

anges i beslutet.

12 §

Den som yrkesmässigt tar emot

skattepliktiga varor från en god-

känd upplagshavare i ett annat EG-

land eller som yrkesmässigt från

tredje land importerar skatteplik-

tiga varor och som inte själv är

godkänd som upplagshavare, kan

hos beskattningsmyndigheten an-

söka om registrering som varu-

mottagare.

Den som yrkesmässigt tar emot

skattepliktiga varor från en god-

känd upplagshavare i ett annat EG-

land eller som yrkesmässigt från

tredje land importerar skatteplik-

tiga varor och som inte själv är

godkänd som upplagshavare, kan

hos beskattningsmyndigheten an-

söka om registrering som varu-

mottagare. Registrering får med-

delas den som med hänsyn till sina

ekonomiska förhållanden och om-

ständigheterna i övrigt är lämplig

som registrerad varumottagare.

Registrerad varumottagare skall ställa säkerhet för betalning av skatten

på de varor som han tar emot. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som

motsvarar tio procent av den beräknade årliga skatten på varorna.

Bestämmelserna i 11 § om återkallelse tillämpas även på registrerad

varumottagare.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

19.1

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 5 och 6 §§ lagen (1994:1776) om skatt

på energi skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

5 §

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningar för godkännande inte

längre finns. Godkännande av upplagshavare får också återkallas om

ställd säkerhet inte längre är godtagbar.

Beslut om återkallelse gäller

omedelbart, om inte något annat

anges i beslutet.

6 §

Annan än upplagshavare kan an-

söka om registrering som varu-

mottagare hos beskattningsmyn-

digheten, om han i en yrkesmässig

verksamhet som bedrivs i Sverige

tar emot bränslen från en upplags-

havare i ett annat EG-land.

Annan än upplagshavare kan an-

söka om registrering som varu-

mottagare hos beskattningsmyn-

digheten, om han i en yrkesmässig

verksamhet som bedrivs i Sverige

tar emot bränslen från en upplags-

havare i ett annat EG-land. Regist-

rering får meddelas den som med

hänsyn till sina ekonomiska för-

hållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som registrerad

varumottagare.

Registrerad varumottagare skall ställa säkerhet för betalning av skatten

på de bränslen som han tar emot. Säkerheten skall uppgå till ett belopp

som motsvarar tio procent av den beräknade årliga skatten på bränslena.

Bestämmelserna i 5 § om återkallelse tillämpas även på registrerad

varumottagare.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

19.1

2.6 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450)

Härigenom föreskrivs att 22 § marknadsföringslagen (1995:450) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §

En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift

(marknadsstörningsavgift), om näringsidkaren eller någon som handlar

på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot

någon bestämmelse i 5 13 §§.

Detsamma gäller om en

näringsidkare eller någon som

handlar på dennes vägnar uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet bryter

mot någon av bestämmelserna i

2 § andra stycket lagen

(1978:763) med vissa bestämmel-

ser om marknadsföring av alko-

holdrycker, 26 § andra stycket

lokalradiolagen (1993:120), 12 §

första stycket andra och tredje

meningen tobakslagen (1993:581)

eller 7 kap. 3, 4 eller 10 §§ radio-

och TV-lagen (1996:844).

Detsamma gäller om en

näringsidkare eller någon som

handlar på dennes vägnar uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet bryter

mot någon av bestämmelserna i

26 § andra stycket lokalradiolagen

(1993:120), 14 § första stycket

andra och tredje meningen tobaks-

lagen (1993:581), 4 kap. 10 §

alkohollagen (1994:1738) eller

7 kap. 3, 4 eller 10 § radio- och

TV-lagen (1996:844).

Vad som sägs i första och andra stycket gäller också en näringsidkare

som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträ-

delsen.

Avgiften tillfaller staten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

19.1

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1996:701) om Tullverkets befo-

genheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen

skall ha följande lydelse.

4 §

Anmälningsskyldighet föreligger

1. för den som utan erforderligt

tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande

uppgift, från ett annat EU-land till

Sverige inför eller från Sverige till

ett sådant land utför en vara som

avses i 3 § 3, 5-8, 10 och 14,

1. för den som utan erforderligt

tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande

uppgift, eller i övrigt utan att ha

rätt till detta, från ett annat EU-

land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en

vara som avses i 3 § 3, 5 8, 10 och

14,

2. för den som från ett annat EU-land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en vara som avses i 3 § 1, 4, 9 och 11-13.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Tullverket får med-

dela närmare föreskrifter om anmälningsskyldigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

19.1

2.8 Förslag till lag om ändring i radio- och TV-lagen

(1996:844)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 9 § radio- och TV-lagen (1996:844)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

9 §

Bestämmelser om förbud mot

reklam för alkoholdrycker och

tobaksvaror finns i lagen

(1978:763) med vissa bestämmel-

ser om marknadsföring av alko-

holdrycker och tobakslagen

(1993:581). Ett program får inte

sponsras av någon vars huvudsak-

liga verksamhet gäller tillverkning

eller försäljning av alkoholdrycker

eller tobaksvaror.

Bestämmelser om förbud mot

reklam för alkoholdrycker och

tobaksvaror finns i 4 kap. alko-

hollagen (1994:1738) respektive

tobakslagen (1993:581). Ett pro-

gram får inte sponsras av någon

vars huvudsakliga verksamhet

gäller tillverkning eller försäljning

av alkoholdrycker eller tobaks-

varor.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

19.1

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkohol-

varor, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 16 § och 3 kap. 1 § lagen (1998:506)

om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror

och mineraloljeprodukter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

16 §

En alkohol- eller tobaksvara får inte lämnas ut om det är sannolikt att

varan är avsedd att bjudas ut till försäljning i Sverige och

1. den som gör anspråk på en

alkoholvara inte har tillverknings-

eller partihandelstillstånd enligt

alkohollagen (1994:1738) eller

föreskrivet tillstånd för försäljning

enligt lagen (1961:181) om för-

säljning av teknisk sprit m.m. för

varan i fråga, eller

1. den som gör anspråk på en

alkoholvara inte är berättigad att

bedriva partihandel enligt alko-

hollagen (1994:1738) eller inte har

föreskrivet tillstånd för försäljning

enligt lagen (1961:181) om för-

säljning av teknisk sprit m.m. för

varan i fråga, eller

2. det är uppenbart att en tobaksvara är avsedd att bjudas ut till försälj-

ning i strid med 11 § tobakslagen (1993:581) eller 4 § lagen (1994:1563)

om tobaksskatt.

Även om första stycket inte är

tillämpligt får alkoholvara och

tobaksvara inte lämnas ut till den

som är under 20 år vad avser

alkoholvara och under 18 år vad

avser tobaksvara.

Även om första stycket inte är

tillämpligt får alkoholvaror inte

lämnas ut till den som saknar rätt

att föra in varan enligt bestämmel-

serna i alkohollagen eller lagen

om försäljning av teknisk sprit

m.m., och tobaksvaror inte lämnas

ut till den som är under 18 år.

3 kap.

1 §

Tullverket får undersöka postförsändelser, såsom paket och brev, för

att kontrollera om de innehåller alkohol- eller tobaksvaror.

Sådana försändelser får öppnas om det finns anledning att anta att de

innehåller sådana varor som nämns i första stycket samt om de finns hos

Tullverket eller på utväxlingspostkontoret.

Om en försändelse innehåller ett förtroligt meddelande skall detta

omedelbart tillslutas och vidarebefordras till mottagaren.

Har en försändelse öppnats skall mottagaren och, om det är möjligt,

avsändaren underrättas så snart som möjligt.

Om mottagaren av en alkohol-

vara som påträffas i en postförsän-

delse inte har partihandels- eller

tillverkningstillstånd enligt be-

stämmelserna i 4 kap. 2 § alko-

hollagen (1994:1738), eller inte

fyllt 20 år, skall varan sändas åter

till avsändaren. Detsamma gäller

om försändelsen innehåller en

tobaksvara och mottagaren är

under 18 år. Om avsändaren är

okänd, eller om det av annan an-

ledning inte finns möjlighet att

återsända varan, skall denna tas

om hand.

Om mottagaren av en alkohol-

vara som påträffas i en postförsän-

delse saknar rätt att föra in varan

enligt bestämmelserna i alkohol-

lagen (1994:1738) eller lagen

(1961:181) om försäljning av tek-

nisk sprit m.m. skall varan sändas

åter till avsändaren. Detsamma

gäller om försändelsen innehåller

en tobaksvara och mottagaren är

under 18 år. Om avsändaren är

okänd, eller om det av annan an-

ledning inte finns möjlighet att

återsända varan, skall denna tas

om hand.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-05-20

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Gertrud Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 29 april 1999 (Socialdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738),

2. lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit

m.m.,

3. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

4. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

5. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi,

6. lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450),

7. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen,

8. lag om ändring i radio- och TV-lagen (1996:844),

9. lag om ändring i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av trans-

porter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn

Christian Groth.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i alkohollagen

De föreslagna ändringarna syftar delvis till att anpassa svensk alkohol-

lagstiftning till EG-rätten sådan denna framträder efter domen i Franzén-

målet. Förslagen innebär också att föreskrifterna i 1978 års lag med vissa

bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker förs över till alko-

hollagen och dessutom skärps i ett visst avseende, nämligen när det gäller

marknadsföring som avser barn och ungdom. Också dessa regler måste

bedömas med hänsyn till EG-rätten. Det kan i olika lagstiftningsärenden

råda en viss tvekan om vilken ståndpunkt EG-domstolen i en framtid kan

ta till den föreslagna lagstiftningen. Är tveksamheten stark kan det finnas

skäl att avstå från förslagen. I förevarande fall är emellertid enligt Lag-

rådets mening situationen inte sådan att det finns skäl att av hänsyn till

EG-rätten avhålla sig från att genomföra de förslagna ändringarna.

1 kap. 9 §

Bestämmelsen, som gäller förbud mot oriktiga eller vilseledande

ursprungsbeteckningar, har hämtats från lagen (1978:763) med vissa

bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker. Den lagen avser

endast marknadsföring till konsumenter. Om det är meningen att samma

begränsning skall gälla även fortsättningsvis bör detta framgå av lag-

texten, på sätt som sker i 4 kap. 8, 10 och 11 §§ där det bland annat talas

om marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter .

Bestämmelsens placering som sista paragraf i alkohollagens 1 kap.,

efter en allmänt inledande bestämmelse och sju paragrafer med definitio-

ner, kan ifrågasättas. Även om det grundläggande syftet bakom stadgan-

det är att skydda varumärkesinnehavaren, och inte konsumenten (jfr dock

sista stycket i paragrafen), synes dess naturliga placering vara tillsam-

mans med de föreslagna bestämmelserna om marknadsföring i 4 kap. 8

12 §§. Enligt Lagrådets mening kan den, på grund av sin speciella

karaktär, lämpligen tas in som 13 §, efter de övriga bestämmelserna i

kapitlet. Görs en ändring leder det till följdändringar dels i 8 kap. 1 a §,

dels i ingressen.

4 kap. 1 §

Som Lagrådet förordar nedan under 7 kap. kan den i lagrådsremissen

föreslagna sista meningen i 7 kap. 2 §, som innehåller ett förtydligande

av 4 kap. 1 §, lämpligen flyttas till ett nytt andra stycke i förevarande

paragraf. Stycket kan då inledas Av första stycket följer --- .

4 kap. 6 §

I slutet av andra stycket talas om att rätten att bedriva verksamheten

återkallats . Eftersom det är godkännande eller registrering som avses i

1 § första stycket som återkallas bör i stället det uttrycket användas, i

likhet med vad som sker i inledningen till första stycket i paragrafen.

4 kap. 8 §

Begreppet ungdomar i paragrafen är diffust. Bestämmelsen skall

emellertid ytterst tillämpas av domstol enligt sedvanliga tolkningsprinci-

per. Lagrådet vill därför inte påfordra ytterligare avgränsning av begrep-

pet.

4 kap. 12 §

Enligt bestämmelsen skall, vid tillämpning av marknadsföringslagen, en

handling som strider mot 8 11 §§ anses vara otillbörlig mot konsumen-

ter. Sedan de s.k. gåvoförbuden i 3 kap. 5 § alkohollagen flyttats till 9 § i

förevarande kapitel omfattas emellertid också marknadsföring gentemot

näringsidkare. Regeln i 12 § bör därför kompletteras med att en sådan

handling som avses även kan vara otillbörlig mot näringsidkare.

7 kap., rubriken samt 1, 2 och 18 §§

Kapitlet uppges enligt sin rubrik behandla förutom tillverkningstillstånd

och inköpstillstånd även rätt till partihandel . De bestämmelser om rätt

till partihandel som ges är emellertid få och delvis innehållslösa. Dels ges

två hänvisningar, i 1 och 18 §§, till lagen om alkoholskatt. Motsvarande

hänvisning har läsaren redan erhållit i 4 kap. 1 §. Dels ges i 2 § ett för-

tydligande av 4 kap. 1 §. Det förtydligandet kan bättre placeras i den

paragraf det gäller. Lagrådet föreslår därför, att orden rätt till parti-

handel i rubriken samt fjärde stycket i 1 §, sista meningen i 2 § och sista

stycket i 18 § utgår.

10 kap. 1 §

Enligt Lagrådets mening innebär definitionerna av sprit, spritdrycker och

vin i 1 kap. 2, 4 och 5 §§ ett cirkelresonemang som medför att i vart fall i

straffrättsliga sammanhang en dryck som innehåller högst 22 volym-

procent alkohol inte kan betraktas som sprit (se också Svea hovrätt, avd.

8, dom den 29 december 1998 i mål B 1969/98). Sådana drycker faller

därför inte under ansvarsbestämmelsen i förevarande paragraf, dock med

det viktiga undantaget att ansvarsbestämmelsen omfattar också mäsk som

är avsedd för olovlig tillverkning av sprit.

I författningskommentaren anförs som exempel på gärning som kan

anses ringa och därför enligt 10 kap. 8 § vara straffri det fallet att någon

blir bjuden på olovligt tillverkad sprit. En sådan konsumtion är emellertid

att hänföra till bruk och inte till innehav och därför inte kriminaliserad

enligt förslaget, i likhet med vad som gäller om bruk av hälsofarliga

varor men i motsats till vad som gäller om bruk av narkotika eller dop-

ningsmedel. Att så är fallet framgår av Högsta domstolens praxis rörande

konsumtion av narkotika, innan bruket blev kriminaliserat, se NJA 1983

s. 887, jfr s. 893.

Lagrådet vill anmärka att enligt 5 § narkotikastrafflagen undantas gär-

ning som endast innefattar innehav från tillämpningen av medverkans-

bestämmelserna. Undantaget har motiverats med att medverkan till inne-

hav torde kunna beivras i tillräcklig omfattning genom att gärningen är

straffbar enligt andra bestämmelser i narkotikastrafflagen (se NJA II

1968 s. 838). Lagrådet finner inte anledning föreslå motsvarande

begränsning i detta sammanhang.

Övergångsbestämmelserna

Punkt 2. Om vad som anförts under 7 kap. godtas bör orden skall i mot-

svarande omfattning gälla som rätt till partihandel enligt denna lag bytas

ut mot skall efter ikraftträdandet fortfarande gälla,

Förslaget till lag om ändring i lagen om punktskattekontroll av

transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineralolje-

produkter

2 kap. 16 § och 3 kap. 1 §

Här bör övervägas om det inte i 2 kap. 16 § andra stycket och 3 kap. 1 §

femte stycket bör införas en uttrycklig hänvisning till de bestämmelser i

alkohollagen 4 kap. 2 § och lagen om försäljning av teknisk sprit

m.m. 4 § som är aktuella i fråga om införsel.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 juni 1999

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Engqvist

Regeringen beslutar proposition Vissa alkoholfrågor, m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upp-

repar ett norm-

givningsbemyn-

digande

Celexnummer för

bakomliggande

EG-regler

Lag om ändring i

alkohollagen

(1994:1738)

4 kap. 13 §

7 kap. 3 och 22 §§

Lag om ändring i

lagen (1994:1563)

om tobaksskatt

392L0012 m.fl.

Lag om ändring i

lagen (1994:1564)

om alkoholskatt

392L012 m.fl.

Lag om ändring i

lagen (1994:1776)

om skatt på energi

392L0012 m.fl.

Lag om ändring i

lagen (1996:701) om

Tullverkets befogen-

heter vid Sveriges

gräns mot ett annat

land inom Europeiska

unionen

4 §

157E (EG-fördraget)

394R3381 m.fl.

Lag om ändring i

lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av

transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaks-

varor och mineral-

oljeprodukter

392L0012 m.fl.

 Senaste lydelse 1998:511.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:86.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:86.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:79.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1994:956.

 Senaste lydelse 1994:1741.

 Senaste lydelse 1977:294.

 Senaste lydelse 1997:357.

 Senaste lydelse 1997:358.

 Senaste lydelse 1997:359.

 Senaste lydelse 1996:861.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:79.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:79.

 Senaste lydelse 1996:861.

 Senaste lydelse 1998:511.

 Tidigare 10 a § upphävd genom SFS 1996:1158.

 Senaste lydelse 1998:511.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:86.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:86.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:79.

 Senaste lydelse 1994:1741.

 Senaste lydelse 1977:294.

 Senaste lydelse 1997:357.

 Senaste lydelse 1997:358.

 Senaste lydelse 1997:359.

 Senaste lydelse 1996:861.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:79.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:79.

Prop. 1998/99:134

50

18

20

Prop. 1998/99:134

187

159

53

Prop. 1998/99:134

88

184

172

Prop. 1998/99:134

Bilaga 1

188

188

188

Prop. 1998/99:134

Bilaga 2

198

195

198

Prop. 1998/99:134

Bilaga 3

199

196

199

Prop. 1998/99:134

Bilaga 4

204

201

204

Prop. 1998/99:134

Bilaga 5

200

206

200

Prop. 1998/99:134

Bilaga 6

205

217

205

Prop. 1998/99:134

Bilaga 7

223

229

223

Prop. 1998/99:134

Bilaga 8

223

250

Prop. 1998/99:134

Bilaga 8

249

Prop. 1998/99:134

Bilaga 9

251

252

Prop. 1998/99:134

Bilaga 9

254

Prop. 1998/99:134

249

252

Prop. 1998/99:134

254