Regeringens proposition

1993/94:174

ILO:s konvention och rekommendation om förebyggande av storolyckor

inom

industrin

Prop.

1993/94:174

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 30 mars 1994

Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

 Börje[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Arbetsmarknadsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner den av

Internationella

arbetskonferensen år 1993 antagna konventionen (nr 174) om

förebyggande av

storolyckor inom industrin. Genom propositionen ges riksdagen

tillfälle att

yttra sig även över den av konferensen antagna rekommendationen (nr

181) i samma

ämne.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 3

2 Inledning................................ 3

3 Konventionen (nr 174) och rekommendationen

 (nr 181) om förebyggande av storolyckor

 inom industrin........................... 3

 3.1 Bakgrund............................. 3

 3.2 Konventionens och rekommendationens

 huvudsakliga innehåll................ 5

 3.3 Godkännande av konventionen.......... 8

Bilaga 1 ILO:s konvention (nr 174) om före-

 byggande av storolyckor inom industrin

 (Engelsk originalversion och svensk

 översättning)....................... 11

Bilaga 2 ILO:s rekommendation (nr 181) om före-

 byggande av storolyckor inom industrin

 (Engelsk originalversion och svensk

 översättning)....................... 27

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 30 mars 199431

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen godkänner ILO:s konvention (nr 174)

om

förebyggande av storolyckor inom industrin.

2 Inledning

Genom sin anslutning till Nationernas förbund år 1920 inträdde

Sverige som

medlem av Internationella arbetsorganisationen (ILO).

 ILO:s beslutande församling - Internationella arbetskonferensen -

sammanträder

i regel en gång per år. Arbetskonferensen kan enligt artikel 19 i

organisationens stadga beträffande förslag, som förts upp på mötets

dagordning,

besluta antingen om en internationell konvention, avsedd att

ratificeras av

organisationens medlemmar, eller om en rekommendation, avsedd att

övervägas vid

lagstiftning eller på annat sätt men utan den bindande karaktär som

en

ratificerad konvention har. Om beslutet är av mindre räckvidd eller

huvudsakligen av formell innebörd, t.ex. då det gäller en begäran om

utredning,

brukar det ges formen av en resolution.

 Inom ett år eller högst arton månader från avslutandet av

konferensens session

skall varje medlemsstat förelägga landets lagstiftande församling

antagna kon-

ventioner och rekommendationer för lagstiftning eller andra åtgärder.

Varje

medlemsstat har vidare skyldighet att underrätta Internationella

arbetsbyråns

generaldirektör om de åtgärder som har vidtagits för att uppfylla

denna

förpliktelse samt om vilka åtgärder som i övrigt har vidtagits.

 Internationella arbetskonferensens åttionde möte hölls i Genève den

2-22 juni

1993.

 Sverige deltog i mötet på sedvanligt sätt med en fullständig

delegation, dvs.

två regerings-, ett arbetsgivar- och ett arbetstagarombud samt ett

antal

experter.

 Arbetskonferensen antog en konvention (nr 174) och en rekommendation

(nr 181)

om förebyggande av storolyckor inom industrin. Texterna på engelska

och svenska

till konventionen och rekommendationen finns som bilaga 1 och 2.

3 Konventionen (nr 174) och rekommendationen (nr 181) om

förebyggande av

storolyckor inom industrin

3.1 Bakgrund

ILO:s styrelse beslutade i november 1990 att föra upp frågan om

förebyggande av

storolyckor inom industrin som ett nytt tekniskt ämne

på dagordningen för 1992 års arbetskonferens. ILO har tidigare på

olika sätt

ägnat uppmärksamhet åt frågor som rör stora industriolyckor. År 1988

publicerade

ILO en handbok i ämnet kallad "Major hazard control: A practical

manual".

Handboken är avsedd att ge råd och anvisningar åt alla medlemsstater,

där

industriell verksamhet med hälsofarliga kemikalier bedrivs. Vid ett

expertmöte i

oktober år 1990 antogs en regelbok med anvisningar i syfte att

underlätta för

medlemsstaterna att etablera administrativa, legala och tekniska

system för att

förebygga storolyckor: "Prevention of Major Industrial Accidents, An

ILO Code of

Practice, 1991".

 ILO:s tidigare insatser på området återspeglas även i

normverksamheten. De

ILO-instrument som har direkt relevans för frågan om förebyggande av

storolyckor

är i första hand konventionen (nr 155) och rekommendationen (nr 164)

om

arbetarskydd och arbetsmiljö från år 1981 samt konventionen (nr 170)

och

rekommendationen (nr 177) om säkerhet vid användning av kemiska

produkter i

arbetslivet från år 1990. De båda konventionerna har ratificerats av

Sverige

(prop. 1981/82:166 resp. 1991/92:98).

 ILO:s engagemang i frågan på senare år är en produkt av 70- och

80-talens

förödande katastrofer i bl.a. Seveso, Mexico City, Bhopal och Basel.

Upphovet

till dessa storolyckor har varit en plötslig och okontrollerbar

händelse som

medfört stora utsläpp av farliga ämnen, brand eller explosion. Ett

stort antal

dödsfall och allvarliga personskador, såväl inom som utanför

anläggningen, är

kännetecknande för olyckor av den här typen. Personskadorna

resulterar ofta i

bestående men. En storolycka kan även leda till omfattande materiella

skador och

få långsiktiga efterverkningar på den omgivande miljön.

 Det är viktigt att erinra om att flera internationella

organisationer, både

inom och utom FN-systemet, har ägnat och alltjämt ägnar varierande

grad av

uppmärksamhet åt storolyckor. Det gäller bl.a. inom ramen för

ILO/WHO/UNEP:s

Internationella program för kemikaliesäkerhet (IPCS), OECD,

Europarådet och EG.

EG:s direktiv om risker för storolyckor vid vissa industriella

verksamheter, det

s.k. Sevesodirektivet från år 1982, är ett centralt dokument i

sammanhanget. Ett

ändringsförslag till detta direktiv (COMAH) har nyligen antagits av

EG-kommissionen. Sevesodirektivet omfattas av avtalet om Europeiska

ekonomiska

samarbetsområdet (EES-avtalet). Det har införlivats i svensk rätt

genom bl.a.

Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om storskalig kemikaliehantering

(AFS

1989:6).

 Inom ECE (Förenta Nationernas ekonomiska kommission för Europa) har

en

konvention om gränsöverskridande effekter av industriolyckor

utarbetats. Genom

konventionen tillhandahålls ett viktigt instrument för att skydda

människor och

miljö mot effekterna av industriolyckor.

 Inför förstaårsbehandlingen av ämnet förebyggande av storolyckor

inom industrin

anmodade ILO medlemsstaterna att besvara ett av Internationella

arbetsbyrån

utarbetat frågeformulär. ILO-kommittén uttalade

därvid bl.a. att olika internationella organisationer bör sträva

efter en gemen-

sam grundläggande definition av begreppet storolycka. Möjligheterna

till

likartade förhållningssätt och åtgärder i samband med det

förebyggande arbetet

ökar därmed.

 I det förslag till konvention, kompletterad med en rekommendation,

som efter

det första årets diskussioner remitterades av Arbetsbyrån hade denna

synpunkt

beaktats. Begreppet "storolycka" hade knutits till definitionen i

EG:s direktiv

om storolyckor. Kommitténs förslag att arbetsgivaren skall presentera

en rapport

om en inträffad olycka till berörd myndighet inom en viss angiven

tidpunkt och

att en sådan rapport skall innehålla förslag för att förebygga en

upprepning

hade även inarbetats i texten.

 Efter sedvanlig tvåårsbehandling antog Internationella

arbetskonferensen år

1993 konventionen (nr 174) och rekommendationen (nr 181) om

förebyggande av

storolyckor inom industrin. Konventionen antogs med röstsiffrorna 355

för, 5

emot och 23 nedlagda. Rekommendationen antogs med 351 röster för, 4

emot och 19

nedlagda. Av de svenska ombuden röstade såväl regerings- som

arbetsgivar- och

arbetstagarrepresentanterna för både konventionen och

rekommendationen.

 Dessutom antog konferensen utan omröstning ett av utskottet för

industriella

storolyckor framlagt resolutionsförslag. I resolutionen uppmanas

ILO:s styrelse

att utreda frågan om exponering för och säkerhet i användningen av

biologiska

ämnen på arbetsplatsen samt överväga behovet av internationella

normer på detta

område.

3.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakliga innehåll

I preambeln till konventionen nr 174 erinras om relevanta

ILO-konventioner och

-rekommendationer samt om ILO:s regelbok för förhindrande av

storolyckor inom

industrin. Det konstateras att behov finns av ett globalt och samlat

synsätt och

av att säkerställa att alla lämpliga åtgärder vidtas för att

förebygga

storolyckor och reducera risken för och följderna av storolyckor till

ett

minimum. Det noteras att orsaker till sådana olyckor kan vara bl.a.

organisa-

toriska fel, den mänskliga faktorn, komponentfel, avvikelse från

normala drifts-

förhållanden, yttre påverkan och naturkrafter. Behovet av

internationellt

samarbete inom bl.a. det Internationella programmet för

kemikaliesäkerhet

betonas.

 Konventionens operativa del är uppdelad i sex avsnitt och består av

totalt 22

artiklar. Avsnitten har rubrikerna Tillämpningsområde och

definitioner, Allmänna

principer, Arbetsgivares ansvar, Behöriga myndigheters ansvar,

Rättigheter och

skyldigheter för arbetstagare och deras representanter samt Ansvar

för

exporterande stater.

Tillämpningsområde och definitioner

Syftet med konventionen är att förebygga storolyckor med farliga

ämnen och

begränsa följderna av sådana olyckor. Konventionen tillämpas på

anläggningar med

risk för storolyckor. Den gäller inte för kärnkraftsanläggningar och

anläggningar som bearbetar radioaktiva ämnen - förutom anordningar

som hanterar

icke-radioaktiva ämnen vid dessa anläggningar. Den gäller inte heller

för

militära anläggningar och inte heller för transporter utanför en

anläggnings om-

råde på annat sätt än via rörledning. En medlemsstat kan, efter

samråd med

berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer och andra

intresserade parter

som kan vara berörda, undanta från konventionens tillämpning

anläggningar eller

branscher inom vilka motsvarande skydd är tillgodosett. Om det

uppstår speciella

problem av betydande art, vilka innebär att det inte är möjligt att

omedelbart

genomföra alla förebyggande och skyddande åtgärder enligt

konventionen, skall en

medlemsstat upprätta planer i samråd med de mest representativa

arbetsgivar- och

arbetstagarorganisationerna och med andra intresserade parter som kan

vara be-

rörda. Det ger en möjlighet till en successiv anpassning av

tillämpningen inom

en bestämd tidsram. I avsnittets sista artikel definieras de olika

tekniska

begreppen i konventionen.

Allmänna principer

Varje medlemsstat skall formulera, genomföra och periodvis se över

den

nationella politiken för skydd av arbetstagare, allmänheten och

miljön mot risk

för storolyckor. Genomförandet skall ske genom förebyggande åtgärder

och

skyddsåtgärder vid anläggningar med risk för storolyckor. En behörig

myndighet

skall upprätta ett identifikationssystem för anläggningar med risk

för

storolyckor, baserat på en förteckning över farliga ämnen och/eller

kategorier

av farliga ämnen samt respektive ämnes tröskelmängd, i enlighet med

nationella

lagar och föreskrifter eller internationella normer. Rutiner skall

också

utarbetas inom ansvarig myndighet för skydd av hemlig information som

tillhandahålls av arbetsgivare.

Arbetsgivares ansvar

Arbetsgivare skall identifiera alla anläggningar med risk för

storolyckor som är

under deras ledning, och underrätta behörig myndighet inom viss tid.

Arbetsgivare skall också underrätta behörig myndighet före en

permanent

stängning av en anläggning med risk för storolyckor. För varje

anläggning med

risk för storolyckor skall arbetsgivare etablera och upprätthålla ett

dokumenterat system för kontroll av risker för storolyckor, som

omfattar

identifikation, tekniska åtgärder, organisatoriska åtgärder, planer

för och

rutiner vid nödsituationer, åtgärder för

att begränsa konsekvenserna av en storolycka, samråd med

arbetstagarna och deras

representanter samt förbättring av systemet, vilket inkluderar

åtgärder för att

samla in information och analysera olyckor och tillbud. Arbetsgivare

skall

utarbeta en säkerhetsrapport baserad på ovanstående krav och

informera berörd

myndighet så snart som en storolycka inträffar samt komma in med

efterföljande

detaljerad rapportering.

Behöriga myndigheters ansvar

Behörig myndighet skall, med beaktande av den information som

tillhandahålls av

arbetsgivaren, se till att planer för och rutiner vid nödsituationer

upprättas.

Vidare skall behörig myndighet se till att information om

säkerhetsåtgärder och

lämpligt agerande vid storolyckor sprids till de delar av allmänheten

som kan

tänkas bli berörda av en storolycka. Varning skall utfärdas så snart

som möjligt

i händelse av en storolycka, och information ges till berörd stat om

en

storolycka har gränsöverskridande effekter. Behörig myndighet skall

utarbeta en

omfattande lokaliseringsstrategi där man skiljer anläggningar med

risk för

storolyckor från bl.a. bostadsområden.

Rättigheter och skyldigheter för arbetstagare och deras

representanter

Samråd genom lämpliga samarbetsmekanismer skall ske med arbetstagarna

och deras

representanter vid anläggningar med risk för storolyckor för att

trygga en säker

arbetsorganisation. Arbetstagarna och deras representanter skall

bl.a. bli

adekvat och lämpligt informerade om farorna vid anläggningar med risk

för

storolyckor. De skall också rådfrågas vid förberedelserna av, och ha

tillgång

till, arbetsgivarens säkerhets- och olycksrapporter samt planer för

och rutiner

vid nödsituationer. De skall vidare regelmässigt bli instruerade och

utbildade i

praxis och rutiner att undvika storolyckor och i de rutiner vid

nödsituationer

som skall följas i händelse av en storolycka. Arbetstagare,

sysselsatta inom

området för en anläggning med risk för storolyckor, skall följa all

praxis och

alla rutiner för förebyggande av storolyckor och bevakning av

händelseförlopp

som kan leda till en storolycka inom anläggningen. Arbetstagarna

skall också

följa alla rutiner vid nödsituation om en storolycka inträffar.

Ansvar för exporterande stater

När en exporterande medlemsstat p.g.a risker för en storolycka har

förbjudit

användandet av farliga ämnen, tekniska metoder eller processer, skall

den

exporterande medlemsstaten hålla information tillgänglig för alla

importerande

länder om förbudet och skälen för förbudet.

Ikraftträdande

Konventionen träder i kraft tolv månader efter den dag då

ratifikationen från

två medlemsstater har registrerats hos ILO. Därefter träder

konventionen i kraft

för varje medlemsstat tolv månader efter den dag då dess ratifikation

har

registrerats.

Rekommendationen

Rekommendationen framhåller bl.a. att ILO i samarbete med andra

relevanta

internationella mellanstatliga och icke-statliga organisationer bör

se till att

det sker ett internationellt utbyte av information. Informationen bör

bl.a.

beröra god säkerhetspraxis vid anläggningar med risk för storolyckor,

lärdomar

från allvarliga tillbud och tekniska metoder och processer som är

förbjudna av

säkerhets- och hälsoskäl. Nationell politik bör vägledas av ILO:s

regelbok om

förebyggande av storolyckor. Medlemsstaterna bör utarbeta strategier

i syfte att

bemöta risker för storolyckor, faror och deras konsekvenser inom de

branscher

och verksamheter som är undantagna enligt konventionens artikel 1.3.

Medlems-

stater bör också uppmuntra att system utvecklas för att kompensera

arbetstagare

så snart det är möjligt efter en storolycka, och på ett lämpligt sätt

ta sig an

effekterna på allmänheten och miljön. Ett nationellt eller

multinationellt

företag med mer än en anläggning bör vidta säkerhetsåtgärder som

avser

förebyggande av storolyckor och kontroll av händelseförlopp som kan

leda till en

storolycka i samtliga anläggningar, oavsett på vilken plats eller i

vilket land

de är belägna.

3.3 Godkännande av konventionen

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner konventionen (nr 174) om

förebyggande

av storolyckor inom industrin.

 ILO-kommitténs bedömning:Yttrande över konventionen (nr 174) och

rekommendationen (nr 181) har avgetts av ILO-kommittén, som i sin tur

har

inhämtat yttranden från Rikspolisstyrelsen, Statens räddningsverk,

Boverket,

Arbetarskyddsstyrelsen, Arbetsmiljöinstitutet,

Sprängämnesinspektionen, Statens

naturvårdsverk, Kemikalieinspektionen, Svenska

Arbetsgivareföreningen, Svenska

Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Landsorganisationen i Sverige,

Tjänstemännens Centralorganisation, Sveriges Akademikers

Centralorganisation och

Kemikontoret.

 ILO-kommittén tillstyrker ratifikation av konventionen (nr 174)

under

förutsättning att Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (AFS 1989:6)

om storska-

lig kemikaliehantering anpassas till konventionen.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har avgett yttrande

tillstyrker

eller har i huvudsak inget att invända mot att Sverige ansluter sig

till konven-

tionen. Arbetarskyddsstyrelsen påpekar att en ratifikation av

konventionen

innebär att föreskrifterna om storskalig kemikalie- hantering (AFS

1989:6)

behöver ändras så att hanteringen av icke-radioaktiva ämnen inom

kärnteknisk

verksamhet kommer att omfattas av föreskrifterna. En sammanställning

av

remissyttrandena finns att tillgå i Arbetsmarknadsdepartementet (dnr

A93/1923/AL).

 Skälen för regeringens förslag: De storolyckor som har inträffat har

haft svåra

konsekvenser för miljön och de människor som befunnit sig inom eller

i

anslutning till de anläggningar som har drabbats av olyckorna.

Regeringen anser

att det är angeläget att konventionen får en bred anslutning. Den

utgör ett

väsentligt komplement till övriga internationella normer på området

genom att

arbetsgivarnas ansvar och arbetstagarnas rättigheter och skyldigheter

tydligt

anges i konventionen.

 De frågor som behandlas i konventionen regleras bl.a. i

arbetsmiljölagen

(1977:1160), räddningstjänstlagen (1986:1102),

räddningstjänstförordningen

(1986:1107), plan- och bygglagen (1987:10), lagen (1987:12) om

hushållning med

naturresurser m.m., lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva

varor,

förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor och

lagen

(1985:426) om kemiska produkter samt Arbetarskyddsstyrelsens

kungörelse med

föreskrifter om storskalig kemikaliehantering (AFS 1989:6).

 Efter långa diskussioner under andraårsbehandlingen ströks kravet på

tillbudsrapportering till myndigheter i den slutligt antagna

konventionen, vars

artikel 13 nu endast behandlar arbetsgivarens skyldighet att till

ansvarig

myndighet rapportera om inträffade olyckor. Frågan om tillbud tas nu

i stället

upp i artikel 9 g bland de åtgärder som arbetsgivaren skall vidta för

att

upprätthålla ett dokumenterat övervakningssystem inom anläggningen.

 Ett ändringsförslag till EG:s Sevesodirektiv (COMAH) har nyligen

antagits av

EG-kommissionen och skall närmast behandlas av Euro- peiska unionens

råd.

Ändringsförslaget är en utvidgning av direktivet, och då framför allt

när det

gäller den yttre miljön. Det ursprungliga Sevesodirektivet har

beaktats vid

utarbetandet av ILO-konventionen.

 En kontroversiell fråga under andraårsbehandlingen gällde

exporterande staters

skyldigheter. Enligt den slutligt antagna artikeln 22 skall

exporterande

medlemsstat hålla information om förbud för användningen av farliga

ämnen,

tekniska metoder eller processer tillgänglig för alla importerande

länder.

Sådana förbud kan meddelas med stöd av bl.a. arbetsmiljölagen.

Förbud mot

användning av farliga ämnen kan meddelas med stöd av lagen om kemiska

produkter.

I och med att sådana beslut är offentliga, kommer den information som

avses i

konventionen att finnas tillgänglig för alla importerande länder.

 I detta sammanhang kan även noteras att regeringen genom prop.

1993/94:203 om

ändringar av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

(EES-avtalet)

m.m. har föreslagit riksdagen att i svensk rätt införliva

EG-förordningen

(2455/92) om export och import av vissa farliga kemikalier.

 Arbetarskyddsstyrelsen har meddelat att arbete pågår med att ändra

styrelsens

föreskrifter om storskalig kemikaliehantering (AFS 1989:6) till att

omfatta även

sådan hantering av icke-radioaktiva ämnen som anges i konventionens

artikel

1.3 a.

 Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser regeringen att det inte

föreligger

något hinder för ratifikationen och föreslår att riksdagen godkänner

ILO-konven-

tionen (nr 174) om förebyggande av storolyckor inom industrin.

 Rekommendationen föranleder enligt regeringens mening ingen

ytterligare åtgärd.

Arbetsmarknadsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 30 mars 1994.

Närvarande: statsrådet B.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden
[REDACTED_EFTERNAMN],

Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

___________________

Regeringen beslutar proposition 1993/94:174 ILO:s konvention och

rekommendation

om förebyggande av storolyckor inom industrin.