8

Revision och kontroll av

EU-medel

.

8 Revision och kontroll av EU-medel

8.1 Europeiska revisionsrättens

rapporter för verksamhetsåret

1996

8.1.1 Bakgrund

Regeringen aviserade i prop. 1994/95:40 att riksdagen

kommer att informeras om hur regeringen agerar med

anledning av den Europeiska revisionsrättens

årsrapporter. En redovisning avseende

verksamhetsåret 1995 gjordes i förra årets ekonomiska

vårproposition (1996/97:150).

Revisionsrätten svarar för den externa revisionen

inom EU och avger i november varje år en årsrapport i

vilken rätten redovisar sina iakttagelser från sin

granskning av hur EU-budgeten genomförts. Från och

med rapporten avseende 1996 ingår den s.k.

revisionsförklaringen som en andra volym av

rapporten. I revisionsförklaringen lämnas ett utlåtande

över om redovisningen varit rättvisande och om de

underliggande transaktionerna varit lagliga och

korrekta. Vidare kan rätten närhelst den så önskar

avge s.k. särskilda rapporter.

Årsrapporten innehåller iakttagelser rörande

finansiell förvaltning inom de olika sektorer som

finansierar eller finansieras av EU-budgeten. De

presenterade iakttagelserna är inte heltäckande för

hela budgeten utan avser resultaten av olika

granskningar som genomförts inom respektive sektor.

Granskningen utförs såväl hos kommissionen/berörd

EU-institution, som på plats i medlemsstaterna och

hos bidragsmottagare. Revisionsrättens årsrapport

och särskilda rapporter är de viktigaste underlagen för

rådets rekommendation till parlamentet om beviljande

av ansvarsfrihet för kommissionen.

I artikel 206 i Romfördraget anges bl.a. att rådet och

Europaparlamentet, vid sidan av kommissionens

upprättade räkenskaper, skall granska

Revisionsrättens årliga rapport, revisionsförklaringen

och relevanta särskilda rapporter. Parlamentet skall på

rekommendation av rådet besluta om ansvarsfrihet för

kommissionen beträffande budgetens genomförande.

Sakberedningen av årsrapporten,

revisionsförklaringen m.fl. rapporter avseende

beviljande av ansvarsfrihet sker i rådets

budgetkommitté och beslutas slutligen av Ekonomi-

och finansministerrådet (Ekofin-rådet). För år 1996

behandlades rekommendationen till parlamentet i

Ekofin-rådet den 9 mars 1998. Parlamentet har ej följt

rådets rekommendation avseende beviljande av

ansvarsfrihet för genomförande av budgeten för år

1996. Parlamentet har dock inte avslagit ansvarsfrihet.

Istället har man beslutat att skjuta upp

ställningstagande till ansvarsfrihet i avvaktan på att

kommissionen vidtar vissa åtgärder som parlamentet

begärt.

Regeringen redovisar i föreliggande proposition,

dels vissa förändringar som Amsterdamfördraget

innebär för Revisionsrätten, dels innehållet i

rapporteringen, dels hur regeringen från svensk sida

agerat vid behandlingen av rättens rapport och

bedömningen av iakttagelserna som avser Sverige.

8.1.2 Amsterdamfördraget

Inom ramen för regeringskonferensen som avslutades

i Amsterdam gjordes vissa tillägg och ändringar i de

delar av EU-fördraget som rör Revisionsrätten. De

viktigaste förändringarna var att Revisionsrätten gavs

fördragsfäst rätt att föra talan inför EU-domstolen för

att tillvarata sina intressen. Vidare fastlades i fördraget

att Revisionsrätten inom ramen för sin granskning

skall rapportera alla fall av oegentligheter. Vad gäller

Revisionsrättens tillgång till information som innehas

av Europeiska investeringsbanken i dess förvaltning

av gemenskapsmedel skall denna regleras i en

överenskommelse mellan rätten, banken och

kommissionen. Ett tillägg gjordes innebärande att

rådet och Europaparlamentet inom ramen för

beviljandet av ansvarsfrihet för kommissionen skall

granska även revisionsförklaringen och att denna

skall publiceras i Europeiska gemenskapernas

officiella tidning.

8.1.3 Utgångspunkter för Sveriges

agerande

Ett effektivt och korrekt användande av

gemenskapsmedlen är en prioriterad fråga för Sverige i

EU-arbetet. Regeringen lägger därför stort vikt vid

Revisionsrättens iakttagelser liksom hur

kommissionen tar till sig dessa. Revisionsrättens

årsrapport är väsentlig för att bedöma hur EU:s

budget använts och hur gemenskapspolitiken

genomförts.

Det finns en mängd skäl till att stödja strävandena

inom EU för ökad effektivitet, säker medelshantering,

stärkt kontroll och revision. Förutom att det för

Sverige som stor nettobidragsgivare är angeläget att

verka för en så ändamålsenlig och kostnadseffektiv

användning av gemenskapens medel som möjligt, är

det av avgörande betydelse för den gemensamma

politiken att medlen går till avsedda ändamål och inte

slösas bort på grund av dålig administration och

kontroll. Även legitimiteten för EU:s verksamhet kan

skadas om brister uppdagas och ej åtgärdas.

8.1.4 Iakttagelser i rapporterna för 1996

och svenskt agerande i rådet

Revisionsrätten har även för detta år konstaterat ett

stort antal exempel på otillfredsställande

räkenskapsmässig och finansiell förvaltning, men

även förbättringar i förhållande till föregående år

redovisas.

I årsrapporten (som publicerats i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning 97/C 348/01)

konstateras i huvudsak samma typ av brister som

noterades i föregående års rapport. De allvarligaste

bristerna konstateras på strukturfondsområdet. På

jordbruksområdet redovisas förbättringar vad gäller

kontroll och finansiell styrning, men samtidigt noterar

rätten att stödnivåerna lett till onödiga utgifter och

överkompensation.

På nästan samtliga områden finns iakttagelser om

brister i förvaltning och kontroll som tyder på att

utvecklingen av lämpliga redovisnings- och

kontrollsystem släpar efter. Rätten konstaterar att

kommissionen har svårigheter att inom

bidragssystemen kontrollera unionens finanser

avseende laglighet, korrekthet och sund ekonomisk

förvaltning. Problemen är särskilt påtagliga när det

gäller strukturfonderna, men även när det gäller den

gemensamma jordbrukspolitiken.

På jordbruksområdet konstateras att en avsevärd

överkompensation förekommer, framförallt inom

spannmåls- och nötköttstödet. Överkompensationen

utgör inget formellt fel, men kan inte anses som ett

sunt utnyttjande av allmänna medel. De allvarligaste

bristerna finns på strukturfondsområdet. Bland annat

uppmärksammas den bristfälliga definitionen av

programmens mål och innehåll samt bristen på

information om hur åtgärderna fortskrider. På

biståndsområdet uppmärksammar rätten

kommissionens oförmåga att genomföra kontrakt i

samband med antagna program där åtaganden gjorts i

budgeten. Som en följd av kommissionens strävan att

göra åtaganden för hela årsbudgeten i kombination

med ett stort programutbud och låg

absorptionskapacitet hos mottagarna har

förskottsinbetalningar ackumulerats på mottagande

nationella förvaltningars konton. När det gäller inre

åtgärder konstateras framförallt brister i små- och

medelstora företags deltagande i program för

forskning och teknisk utveckling. Felaktiga

utgiftsredovisningar orsakas av komplexa regler och

svagheter i företagens redovisningssystem.

Kommissionen uppmanas här att förenkla och

förbättra sina regler. Vad gäller den administrativa

budgeten konstateras framförallt allvarliga brister i

systemet för ersättning och traktamenten till ledamöter

och suppleanter vid Ekonomiska och sociala

kommittén.

I revisionsförklaringen avstår Revisionsrätten, på

grund av omfattningen av de problem som uppdagats

vid granskningen av underliggande transaktioner i

betalningarna, att avge en övergripande positiv

förklaring vad gäller lagligheten och korrektheten i

dessa transaktioner för 1996. Rätten har funnit att

5,4% av utbetalningarna varit behäftade med

väsentliga felaktigheterna (dvs sådana som har mätbar

effekt på beloppen för de underliggande

transaktionerna), och att man ej kunnat bedöma 4,3%

av betalningarna överhuvudtaget.

Rätten noterar dock att en rad förbättringar skett

framförallt inom jordbruksområdet. Kommissionen har

också infört bestämmelser på strukturfondsområdet

som väntas leda till förbättringar.

Utöver årsrapporten och revisionsförklaringen

beaktas vid ansvarsfrihetsprövningen avseende 1996

åtta särskilda rapporter som rätten avgivit samt

rapporterna avseende den ekonomiska förvaltningen

under budgetåret 1996 vid Europeiska fonden för

förbättring av levnads- och arbetsvillkor

(Dublinfonden) och vid Europeiskt centrum för

utveckling av yrkesutbildning.

Kommissionen har i sitt svar på iakttagelserna

reagerat positivt på många av rättens påpekanden.

Den medger ofta behovet av att vidta åtgärder och

anger i vissa fall exakta avsikter vad gäller åtgärder.

Kommissionen strävar också efter att lösa många av

de problem och svagheter som rätten anför genom att

fullfölja SEM 2000-initiativet, Sound and Efficient

Management, kommissionens program för att förbättra

den finansiella kontrollen och styrningen av

gemenskapsmedel.

Ekonomi- och finansministerrådet beslutade att

rekommendera Europaparlamentet att bevilja

kommissionen ansvarsfrihet, men tillfogade i vanlig

ordning en lång rad kommentarer om vilka åtgärder

som måste vidtas inom varje sektor.

Sverige anser att de iakttagelser rätten gjort är

viktiga och att det är mycket viktigt att de åtgärdas. I

arbetet med att ta fram en rekommendation till

parlamentet har Sverige strävat efter att rådet drar

operativa slutsatser som ställer krav på berörda parter

att vidta åtgärder.

Även om Revisionsrätten visat på allvarliga brister

inom många områden är de enligt vår uppfattning inte

av en sådan art att kommissionen inte borde beviljas

ansvarsfrihet. Kommissionen visar en konstruktiv

attityd i hanteringen av de brister som konstaterats.

Den rekommendation rådet avgivit till parlamentet

avspeglar väl de svenska ståndpunkterna i frågan.

8.1.5 Bedömning av iakttagelser rörande

Sverige i årsrapporten

Årsrapporten för 1996 avser Sveriges andra

medlemsår i den europeiska unionen och Sverige

omnämns precis som förra året relativt sparsamt i

rapporten. I tre konkreta fall omnämns Sverige explicit.

En not om hur Sverige bedömer kritiken och vilka

åtgärder som vidtagits har sänts till kommissionen.

Detta görs av samtliga medlemsländer i syfte att

kommissionen skall kunna göra en samlad redogörelse

över vilka åtgärder som vidtas till följd av rättens

iakttagelser. En kortfattad redogörelse för de

iakttagelser som rör Sverige och den not Sverige

överlämnat till kommissionen följer.

Revisionsrätten konstaterar fördröjningar i

genomförandet av mål 6 i Sverige. Man noterar att

endast en förskottsbetalning gjorts och att inga medel

därefter rekvirerats per den 31 december 1996. Vidare

konstaterar man att de faktiska utgifterna var mycket

låga i förhållande till berättigade utgifter.

Det bör understrykas att Revisionsrättens

iakttagelser inte innehåller några uppgifter om

felaktigheter. Vad rätten konstaterar är bland annat att

ingen ansökan om betalning, utöver det första

förskottet, från regionala fonden hade inkommit per

den 31 december 1996 och att den första

utbetalningen till en slutlig stödmottagare ägde rum

först i juli 1996. Därefter har såväl andra förskottet för

år 1995 som första och andra förskottet för år 1996

rekvirerats. Det sammanlagda beloppet som

rekvirerats från regionala fonden för mål 6 uppgår för

närvarande till

35 827 miljoner ecu. För mål 6 hade per oktober 1997

beslut fattats om 48 procent av den totala ramen för

1995-1999 och i december samma år hade 19 procent

av medelsramen betalats ut. Dessa siffror visar att

Revisionsrättens iakttagelser hade sin grund i att

programmen startade sent och allmänt sett behövde

en igångkörningsperiod för att kunna fungera enligt

planerna.

Den andra iakttagelsen som görs beträffande

Sverige är att personal inom den offentliga sektorn

(sjukhus) erhållit utbildning inom ramen för mål 4,

vilket normalt inte är stödberättigande kostnader.

Kommissionen uppmanas i detta sammanhang av

rätten att klarlägga om sådana utgifter berättigar till

stöd.

Det skall först klargöras att rätten inte riktar någon

kritik mot Sverige, som av kommissionen medgivits ett

undantag för den offentliga sektorn (vård och

omsorg). I Sveriges samlade

programplaneringsdokument för mål 4 fastställs att

15% av medlen kan avsättas till utbildning av

arbetstagare i små och medelstora företag inom den

allmänna hälso- och sjukvården på regional och lokal

nivå. Regeringen poängterade i förhandlingarna med

kommissionen om mål 4 just jämställdhetsaspekten

och det faktum att den offentliga vården är

konkurrensutsatt. Även det faktum att

offentliganställda i Sverige kan sägas upp betonades.

I revisionsförklaringen gör rätten den tredje

iakttagelsen avseende Sverige. Man konstaterar att

den felaktiga behandlingen vad gäller under- och

överskott vid lagring av socker lett till att ett

tillräckligt underlag om användningen av

gemenskapsmedel ej kunnat tillhandahållas.

Systemet för lagerersättning för socker innebär att

företaget får ersättning varje månad för de kvantiteter

av socker som lagras i lagerlokaler och silor. Enligt

förordning (EEG) nr 1998/78 artikel 16 skall differenser

som uppstått föranleda en justering av

ersättningsbeloppet. Ungefär vart tredje år töms och

rengörs silorna och då upptäcks eventuella differenser

mellan redovisad och faktisk kvantitet. Dessa

differenser har justerats i företagets lagersaldon per

den 30 september varje år, men inte redovisats av

företaget till Jordbruksverket (den

betalningsansvariga myndigheten) varför inga

åtgärder vidtagits från verkets sida.

Numera ingår i berörda myndigheters rutiner att

bevaka att information erhålls från företaget om

eventuella differenser. Beträffande kontroll har en

riskindelning upprättats för samtliga lagerplatser.

Varje lagerplats kontrolleras två gånger om året och

varje lagertransaktion för samtliga lagerplatser

kontrolleras.

8.2 Kompletterande regler till EG:s

förordningar om strukturstöd

8.2.1 Ärendet och dess beredning

Genomförandet i Sverige av EG:s regional- och

strukturpolitik förutsätter att EG:s förordningar om

stöd från strukturfonderna till viss del kompletteras

med nationell lagstiftning avseende framförallt tillsyn

och kontroll. Såvitt avser strukturrstöden inom den

gemensamma jordbrukspolitiken finns sådana

bestämmelser i lagen (1994:1708) om EG:s förordning

om miljö- och strukturstöd. Motsvarande

bestämmelser saknas beträffande övrigt strukturstöd.

Inom Regeringskansliet har en arbetsgrupp

sammansatt av företrädare för Justitiedepartementet,

Finansdepartementet, Jordbruksdepartementet,

Arbetsmarknadsdepartementet och Närings- och

handelsdepartementet utarbetat en promemoria med

förslag till hur EG:s förordningar om strukturstöd kan

kompletteras med nationella regler om bl.a. tillsyn och

kontroll. Remissyttranden över promemorian har

inhämtats skriftligen och vid ett möte den 19 februari

1998. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 1. Remissyttrandena och protokoll från

remissmötet finns tillgängliga i

Jordbruksdepartementet (dnr Jo98/378).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 12 mars 1998 att inhämta

Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i

bilaga 2. Lagrådets yttrande finns i bilaga 3.

Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag.

Dessutom har en redaktionell ändring gjorts i 3§, i det

remitterade lagförslaget.

8.2.2 Inledning

EU har som ett mål att främja ekonomiska och sociala

framsteg. Ett medel för att uppnå detta mål är att stärka

den ekonomiska och sociala sammanhållningen

genom att minska skillnaderna mellan de olika

regionernas utvecklingsnivåer. EG:s regional- och

strukturpolitik är det viktigaste instrumentet inom

gemenskapen för att minska obalanserna och

skillnaderna i ekonomisk utveckling mellan regionerna.

Regional- och strukturpolitiken består av åtgärder

knutna till sex olika mål samt av gemenskapsinitiativ

och pilotprojekt.

De stöd och andra åtgärder som ingår i EG:s

regional- och strukturpolitik bekostas delvis med

nationella medel och delvis med medel från EG:s

strukturfonder.

8.2.3 EG:s förordningar om strukturfonder

EG:s strukturpolitik regleras främst av rådets

förordning (EEG) nr 2052/88 av den 24 juni 1988 om

strukturfondernas uppgifter och effektivitet samt om

samordningen av deras verksamheter dels inbördes,

dels med Europeiska investeringsbanken och andra

befintliga finansieringsorgans verksamheter. Denna

förordning kompletteras av ett antal förordningar som

huvudsakligen innehåller tillämpningsföreskrifter. Av

dessa förordningar är den viktigaste rådets förordning

(EEG) nr 4253/88 av den 19 december 1988 om

tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr

2052/88 om strukturfondernas uppgifter och

effektivitet samt om samordningen av deras

verksamheter dels inbördes, dels med Europeiska

investeringsbanken och andra befintliga

finansieringsorgans verksamheter.

8.2.4 EG:s regler om kontroll och tillsyn

För att skydda EG:s finansiella intressen har rådet

antagit bl.a. förordning (EG, EURATOM) nr 2988/95

av den 18 december 1995 om skydd av Europeiska

gemenskapernas finansiella intressen och förordning

(EURATOM, EG) nr 2185/96 av den 11 november 1996

om de kontroller och inspektioner på platsen som

kommissionen utför för att skydda Europeiska

gemenskapernas finansiella intressen mot bedrägerier

och andra oegentligheter. Båda dessa förordningar är

tillämpliga på medel från EG:s strukturfonder.

Medlemsstaternas skyldigheter när det gäller

tillsyn och kontroll av medel från EG:s strukturfonder

följer bl.a. av artikel 23 i förordning (EEG) nr 4253/88.

Enligt den bestämmelsen skall medlemsstaterna

kontrollera att de verksamheter som finansieras av

gemenskapen genomförs korrekt, förhindra

överträdelser och vidta sanktioner mot sådana samt

återkräva medel vid överträdelser eller försummelser.

I förordning (EG, EURATOM) nr 2988/95 fastslås

att bestämmelser om kontroller, administrativa

åtgärder och sanktioner skall införas av

medlemsstaterna i den mån det är nödvändigt för att

säkerställa en riktig tillämpning av gemenskapsrätten.

Enligt förordningen åligger det medlemsstaterna att i

enlighet med nationella bestämmelser vidta

nödvändiga åtgärder för att säkerställa att sådana

transaktioner som berör gemenskapernas finansiella

intressen följer reglerna och att de verkligen äger rum.

Kontrollåtgärderna skall vara anpassade till varje

sektors särdrag och vara proportionella i förhållande

till de eftersträvade målen.

I förordning (EURATOM, EG) nr 2185/96 fastställs

de ytterligare bestämmelser som är tillämpliga på

administrativa kontroller och inspektioner på platsen

som utförs av kommissionen för att skydda

gemenskapernas finansiella intressen mot

oegentligheter. Med oegentligheter avses varje

överträdelse av en bestämmelse i gemenskapsrätten

som är följden av en handling eller en underlåtenhet

av en ekonomisk aktör och som har lett eller skulle ha

kunnat leda till en negativ effekt för gemenskapernas

allmänna budget eller budgetar som de förvaltar. Den

negativa effekten kan vara antingen en otillbörlig

utgift eller ett bortfall av inkomster.

Kontroller och inspektioner på platsen får enligt

förordning (EURATOM, EG) nr 2185/96 utföras av

kommissionen hos de ekonomiska aktörer som har

begått oegentligheten. De kan också riktas mot

personer som har deltagit i genomförandet av

oegentligheten och mot dem som är skyldiga att stå till

svars för oegentligheten eller förhindra att den begås.

För att underlätta för kommissionen att utföra dessa

kontroller och inspektioner på platsen skall de

ekonomiska aktörerna lämna tillträde till lokaler,

markområden, transportmedel och andra platser som

används yrkesmässigt. Vidare kan kommissionen, i

den mån det är strikt nödvändigt för att fastställa att

en oegentlighet har förekommit, utföra kontroller och

inspektioner på plats hos andra berörda ekonomiska

aktörer för att få tillgång till uppgifter av betydelse

vad beträffar de omständigheter som är föremål för

kontroll.

Kommissionens kontrollanter är skyldiga att följa

de förfaranderegler som finns i den berörda

medlemsstatens lagstiftning, om inte annat följer av

tillämplig gemenskapsrätt. De får använda samma

hjälpmedel vid kontrollen som de nationella

administrativa kontrollanterna och får bl.a. ta kopior

av handlingar av betydelse. Om de ekonomiska

aktörerna motsätter sig kontroll eller inspektion på

platsen, skall den berörda medlemsstaten, med

tillämpning av nationella bestämmelser, lämna kommis-

sionens kontrollanter det biträde de behöver så att

deras kontroller och inspektioner på platsen kan

fullgöras.

8.2.5 Svenska lagregler om kontroll och

tillsyn

För de strukturstöd som ingår i den gemensamma

jordbrukspolitiken finns i lagen (1994:1708) om EG:s

förordningar om miljö- och strukturstöd

kompletterande nationella bestämmelser om bl.a.

tillsyn och kontroll. Av lagens tredje paragraf framgår

vilka befogenheter nationella tillsynsmyndigheter har

vid kontroll och tillsyn.

Tillsynsmyndigheterna har rätt att få tillträde till

områden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra

utrymmen som används i samband med hantering av

jordbruksprodukter. Lagen förutsätter inte att det

finns någon misstanke om oegentligheter för att

kontroll skall kunna få ske. Att tillsynsmyndighetens

möjlighet till tillträde är hänförlig till utrymmen som

används i samband med hantering av

jordbruksprodukter innebär att kontrollen även till

viss del kan ske hos annan än den som mottagit stöd.

Som exempel kan nämnas att stickprovskontroller kan

ske på slakterier.

Lagen ger inte någon möjlighet till tillträde för

tillsynsmyndigheten i andra utrymmen, till exempel för

att eftersöka handlingar hos en revisor. Vid misstanke

om allvarlig brottslighet finns vissa starkt begränsade

möjligheter till husrannsakan enligt 28 kap. 1 §

rättegångsbalken även hos annan än den som

skäligen kan misstänkas för brottet.

Enligt lagen får tillsynsmyndigheten meddela de

förelägganden som behövs för att tillämpliga regler

skall efterlevas och ta del av de handlingar och

upplysningar som behövs för tillsynen. Polisen skall

på begäran lämna den hjälp som behövs för tillsynen.

Rätten till tillträde och rätten att ta del av handlingar

och upplysningar gäller även för EG:s institutioner

och av institutionerna utsända inspektörer. Lagen

innehåller även bestämmelser om rätt att ta ut avgift

för tillsynen samt om ränta. Beslut enligt lagen får

överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Vilka myndigheter som är tillsynsmyndigheter

beslutas av regeringen. Inom jordbrukssektorn har

såväl Statens jordbruksverk som länsstyrelserna

utpekats som ansvariga för tillsynen.

8.2.6 Lagstiftningsfrågor

Regeringens förslag: För att EG:s regional- och

strukturpolitik skall kunna verkställas fullt ut skall

lagen (1994:1708) om EG:s förordningar om miljö- och

strukturstöd utvidgas till att omfatta även de

strukturstöd som inte innefattas i den gemensamma

jordbrukspolitiken.

Promemorians förslag: Förslaget överensstämmer i

huvudsak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som

yttrat sig tillstyrker eller har inte någon erinran mot

förslaget. Kammarrätten i Jönköping, Länsrätten i

Stockholms län och Statens jordbruksverk har lämnat

synpunkter på utformningen av författningstexten.

Jordbruksverket har vidare anfört att lagen bör

omfatta även nationella jordbruksstöd inom

stödområdena 1 3. Jordbruksverket har också påpekat

att regler om återbetalningsskyldighet bör införas i

lagen.

Skälen för regeringens förslag: EG:s förordningar

om strukturstöd är till alla delar bindande och direkt

tillämpliga i alla medlemsstater. Av detta följer att

förordningarna gäller som svensk rätt. För att vissa av

förordningarna skall kunna tillämpas förutsätts dock

kompletterande nationella regler. De kompletterande

reglerna är i huvudsak av två olika slag.

En kategori av utfyllande regler är bestämmelser om

på vilket sätt Sverige skall utnyttja de möjligheter att

lämna stöd som ryms inom EG:s strukturpolitik och om

verkställighet av stödgivningen. För att detta behov

skall kunna tillgodoses behövs inte något lagstöd

eftersom det är fråga om för den enskilde gynnande

föreskrifter. I viss utsträckning behövs emellertid

kompletterande regler av annat slag, framför allt

avseende tillsyn och kontroll. Dessa regler är av den

karaktären att de måste meddelas i form av

lagbestämmelser.

För de strukturstöd som ingår i den gemensamma

jordbrukspolitiken finns i lagen (1994:1708) om EG:s

förordningar om miljö- och strukturstöd

kompletterande nationella bestämmelser om bl.a.

tillsyn och kontroll samt om ränta. Lagen omfattar

enligt sin nuvarande lydelse bl.a. EG:s förordningar

om stöd till landsbygdsutveckling, s.k. mål 5b-stöd.

Lagens bestämmelser är, med undantag för vad som

där sägs om möjlighet för regeringen att föreskriva om

avgifter, av betydelse också för de strukturstöd som

inte är en del av genomförandet av den gemensamma

jordbrukspolitiken. Samma reglering av tillsyn och

kontroll bör gälla för allt strukturstöd. Regeringen

föreslår därför att lagen ändras till att omfatta även

strukturstöd utanför ramen för den gemensamma

jordbrukspolitiken.

Genom den föreslagna utvidgningen ges

tillsynsmyndigheterna de befogenheter som är

nödvändiga för att tillsyn och kontroll skall kunna

utövas gentemot mottagare av alla former av

strukturstöd. Motsvarande rätt till tillträde och att ta

del av handlingar ges också till EG:s institutioner och

av institutionerna utsända inspektörer.

Tillsynsmyndigheternas möjligheter att besluta om

återbetalning av stöd är en fråga som regeringen avser

att reglera i förordning.

Regeringen avser att i ett senare sammanhang se

över frågan om möjligheter för tillsynsmyndigheterna

att i samband med kontroll få tillträde till även andra

lokaler än dem som omfattas av lagens bemyndigande.

Även frågan om kontroll av nationella stöd fordrar

ytterligare överväganden.

8.2.7 Ikraftträdande m.m.

Ändringarna bör träda i kraft den 1 juli 1998. Den

befogenhet tillsynsmyndigheterna ges enligt lagen att

utföra kontroller m.m. kommer att omfatta även

stödprojekt som har påbörjats eller helt genomförts

före ikraftträdandet. Några övergångsbestämmelser

behövs därför inte.

I anledning av de föreslagna lagändringarna ökas

antalet situationer när polisen har skyldighet att på

begäran lämna hjälp vid tillsyn. Hittills har polisens

hjälp behövts tas i anspråk bara vid något enstaka

tillfälle. De ytterligare insatser som kan komma i fråga

torde totalt sett komma att bli av liten omfattning och

bedöms kunna ske inom befintliga resursramar.

Bilaga 1

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts

av Kammarrätten i Jönköping, Länsrätten i Stockholm,

Rikspolisstyrelsen, Statskontoret,

Riksrevisionsverket, Statens jordbruksverk,

Arbetsmarknadsstyrelsen, NUTEK, Länsstyrelsen i

Blekinge län, Länsstyrelsen Värmland och

Beslutsgruppen Mål 5b Gävle/Dala.

Svenska EU-programkontoret, Länsstyrelsen i

Västerbottens län, Länsstyrelsen i Västernorrlands

län, Beslutsgruppen Mål 2 Bergslagen,

Beslutsgruppen Mål 2 Fyrstad, Beslutsgruppen Mål

5b Sydöstra Sverige, Beslutsgruppen Mål 6

Norrbotten och Beslutsgruppen Mål 6 Jämtland har

inga synpunkter eller avstår från att avge yttrande.

Bilaga 2

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-03-25

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby,

justitierådet Gertrud Lennander, regeringsrådet

Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 12 mars 1998

(Jordbruksdepartementet) har regeringen beslutat

inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

ändring i lagen (1994:1708) om EG:s förordningar om

miljö- och strukturstöd.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av

hovrättsassessorn Mats[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

1 §

Lagen om EG:s förordningar om miljö- och

strukturstöd, som hittills har sikte enbart på

jordbrukspolitiken, föreslås utvidgad till att avse stöd

från alla EG:s strukturfonder i syfte att möjliggöra

tillsyn och kontroll av stöden.

Såvitt framgått vid föredragningen är de områden

som regleras i nuvarande andra stycket 4-6 sådana av

gemenskapen prioriterade mål för strukturfonderna

som återfinns i EG:s förordningar. De skulle därmed i

fortsättningen ingå i den vidare definition som

föreslås intagen i punkt 4 och kan därför upphävas.

Lagrådet ifrågasätter emellertid om inte den

föreslagna punkten 4, som har ett mera övergripande

syfte än de föregående punkterna, borde placeras som

punkt 1 för att därigenom rangordna digniteten mellan

bestämmelserna.

PROP. 1997/98:150

 PROP. 1997/98:150

 210

 209