Regeringens proposition

2000/01:9

Exportkontroll m.m. av produkter med dubbla

användningsområden

Prop.

2000/01:9

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 oktober 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Leif[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ny lag om kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och av tekniskt bistånd, som skall ersätta lagen

(1998:397) om strategiska produkter.

Produkter med dubbla användningsområden är sådana produkter som

har en etablerad civil användning men som också kan användas för

militärt bruk. De har hittills i Sverige kallats strategiska produkter. Den

svenska exportkontrollen när det gäller produkter med dubbla

användningsområden regleras av rådets förordning (EG) nr 3381/94 om

upprättandet av en gemenskapsordning för kontroll av export av varor

med dubbla användningsområden och av lagen om strategiska produkter.

På området för exportkontroll antogs en ny förordning (EG) nr

1334/2000 om upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av

export av produkter och teknik med dubbla användningsområden av rådet

den 22 juni 2000. Den nya förordningen trädde i kraft den 28 september

2000. Vidare beslutade rådet den 22 juni 2000 om en gemensam åtgärd

2000/401/GUSP om kontroll av tekniskt bistånd som står i samband med

viss slags militär slutanvändning.

Den nya förordningen innebär att utrymmet för och behovet av

nationell särreglering minskar. Detta för i sin tur med sig omfattande

ändringar i den svenska lagstiftningen på området. Den gemensamma

åtgärden avser kontroll som inte återfinns i det nuvarande svenska

regelverket. I propositionen föreslås att den nu gällande lagen om

strategiska produkter ersätts med en helt ny lag.

Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 2001

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och av tekniskt bistånd 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:205) om rättsprövning

av vissa förvaltningsbeslut 11

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1300) om

krigsmateriel 12

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen 13

2.5 Förslag till lag om ändring i strålskyddslagen (1988:220) 15

2.6 Förslag till lag (2000:000) om straff för smuggling 16

3 Ärendet och dess beredning 17

4 Exportkontroll av strategiska produkter 18

4.1 Nuvarande reglering 18

4.2 En ny EG-förordning 19

4.3 En gemensam åtgärd om kontroll av tekniskt bistånd 22

5 Innebörden och konsekvenserna av den nya EG-förordningen och den

gemensamma åtgärden 23

5.1 En ny lag om produkter med dubbla användningsområden 24

5.2 Den nya EG-förordningen 25

5.2.1 Tillämpningsområde och definitioner 25

5.2.2 Räckvidden av tillståndsplikten 26

5.2.3 Exporttillstånd 30

5.2.4 Uppdatering av förteckningen över produkter med

dubbla användningsområden 32

5.2.5 Tullförfaranden, administrativt samarbete och

kontrollåtgärder 33

5.2.6 Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser 33

5.2.7 Överklagande m.m. 38

5.3 Tekniskt bistånd 39

5.3.1 Tillämpningsområde och definitioner 39

5.3.2 Kontroll av tekniskt bistånd 40

5.3.3 Genomförandebestämmelser 43

6 Vissa övriga frågor 43

7 Ekonomiska konsekvenser 46

8 Ikraftträdande m.m. 47

9 Författningskommentar 47

9.1 Förslag till lag (0000:000) om kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och av tekniskt bistånd 47

9.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:205) om rättsprövning

av vissa förvaltningsbeslut 51

9.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1300) om

 krigsmateriel 51

9.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen 51

9.5 Förslag till lag om ändring i strålskyddslagen (1988:220) 51

9.6 Förslag till lag (2000:000) om straff för smuggling 52

Bilaga 1 Rådets förordning (EG) nr 1334/2000 av den 22 juni 2000 om

 upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av export

 av produkter och teknik med dubbla

 användningsområden ..54

Bilaga 2 Rådets gemensamma åtgärd 2000/414/GUSP av den 22 juni

 2000 om kontroll av tekniskt bistånd som står i samband med

 viss militär slutanvändning ..268

Bilaga 3 Promemorians lagförslag ..270

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanserna . ....275

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag .276

Bilaga 6 Lagrådets yttrande .287

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 oktober 2000 .294

Rättsdatablad ..295

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av

tekniskt bistånd,

2. lag om ändring i lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa

förvaltningsbeslut,

3. lag om ändring i lagen (1992:1300) om krigsmateriel,

4. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen,

5. lag om ändring i strålskyddslagen (1988:220),

6. lag om ändring i lagen (2000:000) om straff för smuggling.

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och av tekniskt bistånd

Härigenom föreskrivs följande.

Tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och kontroll av tekniskt bistånd.

Lagen innehåller kompletterande bestämmelser till rådets förordning

(EG) nr 1334/2000 av den 22 juni 2000 om upprättande av en

gemenskapsordning för kontroll av export av produkter och teknik med

dubbla användningsområden .

Bestämmelser finns också i lagen (1992:1300) om krigsmateriel och

lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet.

Definitioner

2 § Med produkter med dubbla användningsområden, export, exportör

och exportdeklaration avses i denna lag detsamma som i artikel 2 i rådets

förordning (EG) nr 1334/2000.

3 § Med militära produkter enligt artikel 4.2 och 4.3 i rådets förordning

(EG) nr 1334/2000 avses i denna lag de produkter som enligt 1 § lagen

(1992:1300) om krigsmateriel utgör krigsmateriel.

Med tekniskt bistånd avses i denna lag allt tekniskt stöd som har

samband med reparation, utveckling, tillverkning, montering, testning,

underhåll eller någon annan teknisk tjänst och som kan anta sådana

former som utbildning, överföring av kunskaper och färdigheter eller

konsulttjänster.

Tillstånd

4 § Frågor om tillstånd enligt rådets förordning (EG) nr 1334/2000,

denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen prövas

av Inspektionen för strategiska produkter eller den myndighet som

regeringen bestämmer.

En myndighet skall med eget yttrande lämna över ett ärende till

regeringens prövning, om ärendet har principiell betydelse eller annars är

av särskild vikt.

Regeringen meddelar ytterligare föreskrifter om överlämnande av

ärenden till regeringen.

Export och överföring

5 § Regeringen får meddela föreskrifter om att en produkt med dubbla

användningsområden skall omfattas av krav på tillstånd till export enligt

artikel 5.1 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter för att komplettera bestämmelserna om

exporttillstånd i artikel 6.2 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om krav på tillstånd till överföring som avses i

artikel 21.2 a i rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

8 § För tillstånd till utförsel av använt kärnbränsle gäller de

begränsningar som anges i 20 a och 24 §§ strålskyddslagen (1988:220).

Tekniskt bistånd

9 § Tekniskt bistånd får inte lämnas utanför Europeiska gemenskapen om

det är avsett att användas i samband med utveckling, produktion,

hantering, bruk, underhåll, lagring, detektion, identifiering eller spridning

av kemiska eller biologiska vapen eller av kärnvapen eller andra

kärnladdningar eller i samband med utveckling, produktion, underhåll

eller lagring av missiler som är i stånd att bära sådana vapen.

Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från förbudet.

Införsel

10 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om krav på tillstånd till införsel av kemiska

prekursorer (utgångsämnen) som kan användas för tillverkning av

kemiska stridsmedel.

Återkallelse

11 § Tillstånd till export eller överföring enligt rådets förordning (EG) nr

1334/2000 kan återkallas, om tillståndshavaren har åsidosatt en föreskrift

i förordningen eller en föreskrift som har meddelats med stöd av

förordningen eller denna lag eller om det finns andra särskilda skäl till

återkallelse.

En återkallelse gäller med omedelbar verkan, om inte något annat

beslutas.

Årlig avgift och deklarationer

12 § Föreskrifter om skyldighet för tillverkare av produkter som avses i

denna lag att betala årliga avgifter för att täcka statens kostnader för

Inspektionen för strategiska produkter finns i 22 § lagen (1992:1300) om

krigsmateriel.

Den som är avgiftsskyldig skall varje år lämna en deklaration till

inspektionen med de uppgifter som behövs för att bestämma avgifterna,

enligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar.

Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från

deklarationsskyldigheten.

13 § Enligt de närmare föreskrifter som regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer meddelar skall en deklaration varje år lämnas

av den som

1. producerar, bereder, förbrukar, för in eller för ut kemiska

prekursorer (utgångsämnen) som kan användas för tillverkning av

kemiska stridsmedel,

2. under något av de tre senaste åren har producerat, berett, förbrukat,

fört in eller fört ut sådana produkter, eller

3. producerar diskreta organiska kemikalier.

Deklarationen skall innehålla uppgifter om

1. verksamheten under det gångna kalenderåret,

2. den verksamhet som planeras för det kommande kalenderåret,

3. ändringar i verksamheten som planeras för det pågående

kalenderåret.

Deklarationen skall ges in till den myndighet som regeringen

bestämmer.

Uppgiftskontroll

14 § Den som har lämnat en deklaration enligt 13 § skall, på begäran av

den myndighet som avses i 13 § tredje stycket, också lämna de

upplysningar och handlingar som kan behövas för kontroll av uppgifterna

i deklarationen.

För denna kontroll har företrädare för myndigheten rätt till tillträde till

de områden, lokaler och anläggningar där sådan verksamhet bedrivs som

omfattas av deklarationsskyldigheten och får där göra undersökningar

och ta prover. Detta gäller dock inte utrymme som utgör någons bostad.

Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs för att kontrollen

skall kunna genomföras.

Tillsyn

15 § Tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna i rådets förordning

(EG) nr 1334/2000, denna lag eller föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen skall utövas av Inspektionen för strategiska produkter eller

den myndighet som regeringen bestämmer (tillsynsmyndigheten).

Regeringen får meddela föreskrifter om tillsynen.

16 § Tillsynsmyndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för kontroll av den som för överföring inom

Europeiska gemenskapen eller för export tar befattning med produkter

med dubbla användningsområden eller av den som ger tekniskt bistånd.

Med handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning

som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniska

hjälpmedel.

Tillsynsmyndigheten har rätt att få tillträde till lokaler där den som

avses i första stycket bedriver sin verksamhet. Detta gäller dock inte

utrymme som utgör någons bostad.

Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs för att tillsynen

skall kunna genomföras. Tillsynsmyndigheten får begära hjälp även av

andra statliga myndigheter för sin tillsyn.

17 § Den som enligt artikel 16.2 eller 21.5 i rådets förordning (EG) nr

1334/2000 är skyldig att bevara och på begäran av tillsynsmyndigheten

visa upp handlingar skall bevara dessa i fem år eller den längre tid som

för vissa uppgifter eller handlingar kan vara föreskriven i lag eller annan

författning.

Straff m.m.

18 § Den som uppsåtligen utan tillstånd

1. exporterar produkter med dubbla användningsområden som avses i

artiklarna 3, 4.1-4.3 och 5.1 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000, eller

2. överför produkter med dubbla användningsområden som avses i

artikel 21 i samma förordning,

döms till böter eller fängelse i högst två år.

Vad som föreskrivs i första stycket gäller också den som uppsåtligen

genom sådan elektronisk överföring som avses i artikel 2 b iii i rådets

förordning (EG) nr 1334/2000 utan tillstånd

1. exporterar programvara eller teknik som avses i artiklarna 3, 4.1-4.3

och 5.1 i samma förordning, eller

2. överför programvara eller teknik som avses i artikel 21 i samma

förordning.

Om brott enligt första eller andra stycket är att anse som grovt döms

till fängelse, lägst sex månader och högst sex år.

Vid bedömningen av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om

gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt

eller i större omfattning, eller om gärningen inneburit en allvarlig

kränkning av ett betydande samhällsintresse.

19 § Den som av grov oaktsamhet begår en gärning som avses i 18 §

första eller andra stycket döms till böter eller fängelse i högst två år.

Om gärningen är ringa, skall den inte medföra ansvar.

20 § Den som uppsåtligen bryter mot 9 § döms till böter eller fängelse i

högst två år.

Om brottet är att anse som grovt döms till fängelse, lägst sex månader

och högst sex år.

Vid bedömningen av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om

gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt

eller i större omfattning, eller om gärningen inneburit en allvarlig

kränkning av ett betydande samhällsintresse.

21 § För försök till brott enligt 18 § första eller andra stycket eller 20 §

första stycket samt för försök, förberedelse och stämpling till grovt brott

enligt 18 § tredje stycket eller 20 § andra stycket döms till ansvar enligt

23 kap. brottsbalken.

22 § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

1. lämnar oriktiga uppgifter i en ansökan om tillstånd eller i någon

annan handling som är av betydelse för prövningen av ett ärende enligt

rådets förordning (EG) nr 1334/2000 eller denna lag eller i en deklaration

som avses i 12 eller 13 §,

2. åsidosätter krav eller villkor som har meddelats med stöd av artikel

6.2 i samma förordning eller bryter mot kontroll- eller

ordningsföreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag,

3. åsidosätter sin underrättelseskyldighet enligt artikel 4.4 i samma

förordning,

4. åsidosätter sin uppgiftsskyldighet enligt artikel 21.7 i samma

förordning, eller

5. bryter mot artikel 16.2 eller 21.5 i samma förordning eller mot 17 §.

Om gärningen är ringa, skall den inte medföra ansvar.

23 § Om det inte är uppenbart oskäligt, skall följande egendom förklaras

förverkad:

1. produkt som varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet på

en sådan produkt,

2. utbyte av brott enligt denna lag,

3. vad någon tagit som ersättning för kostnader i samband med ett brott

enligt denna lag, eller värdet av det mottagna, om mottagandet utgör brott

enligt denna lag.

En produkt som avses i första stycket 1 eller en särskild rätt till

produkten får inte förklaras förverkad, om produkten eller rättigheten

efter brottet förvärvats av någon som inte haft vetskap om eller skälig

anledning till antagande om egendomens samband med brottet. Vid

förverkande enligt första stycket 1 av en produkt gäller inte

bestämmelserna i 36 kap. 5 § första och andra styckena brottsbalken om

hos vem förverkande får ske.

Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag

får förklaras förverkad, om förverkandet behövs för att förebygga brott

enligt denna lag eller det annars finns särskilda skäl till det. I stället för

egendomen får dess värde förklaras förverkat. I 36 kap. 5 § brottsbalken

finns bestämmelser om hos vem förverkande får ske och om särskild rätt

till förverkad egendom.

I stället för förverkande enligt tredje stycket av egendomen eller dess

värde får rätten föreskriva att någon åtgärd vidtas med egendomen som

förebygger fortsatt missbruk av den. I sådana fall får även en del av

egendomens värde förklaras förverkat.

24 § Försummar den uppgiftsskyldige att i rätt tid ge in en sådan

deklaration som avses i 12 eller 13 §, får den myndighet som skall ta

emot deklarationen vid vite förelägga den uppgiftsskyldige att fullgöra

sin skyldighet.

Överklagande

25 § Beslut av en annan myndighet än regeringen att återkalla ett tillstånd

får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller en

myndighets beslut enligt 14, 16 och 24 §§.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Andra förvaltningsbeslut enligt rådets förordning (EG) nr 1334/2000

eller enligt denna lag får inte överklagas.

_________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001, då lagen (1998:397) om

strategiska produkter skall upphöra att gälla.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:205) om

rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1988:205) om rättsprövning av

vissa förvaltningsbeslut skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

 2§

Lagen gäller inte beslut av en sådan nämnd vars sammansättning är

bestämd i lag och vars ordförande skall vara eller ha varit ordinarie

domare.

Lagen gäller inte heller

1. beslut av arrendenämnd, hyresnämnd eller övervakningsnämnd,

2. beslut om svenskt medborgarskap,

3. beslut om utlänningars vistelse i riket,

4. beslut om värnpliktigas eller reservpersonals inkallelse eller

tjänstgöring inom försvarsmakten,

5. beslut enligt lagen (1966:413) om vapenfri tjänst,

6. beslut som rör skatter eller avgifter,

7. beslut enligt lagen (1992:1602) om valuta- och

kreditreglering eller beslut i frågor om allmän likviditetsindragning eller

allmän prisreglering,

8. andra beslut enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel än sådana

som avser återkallelse av tillstånd enligt 3 eller 4 §,

9. beslut om tillstånd till sådan verksamhet som avses i 1 § 3-4 lagen

(1984:3) om kärnteknisk verksamhet,

10. beslut enligt lagen

(1998:397) om strategiska

produkter.

10. andra beslut enligt lagen

(0000:000) om kontroll av

produkter med dubbla

användningsområden och av

tekniskt bistånd än regeringens

beslut som avser återkallelse av

tillstånd.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1300) om

krigsmateriel

Härigenom föreskrivs att 22 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §

För att täcka statens kostnader

för Inspektionen för strategiska

produkter skall den som har

tillstånd att tillverka krigsmateriel

enligt denna lag eller den som

tillverkar produkter som omfattas

av inspektionens tillsyn enligt 19 §

lagen (1998:397) om strategiska

produkter årligen betala en avgift,

om det fakturerade värdet av

tillverkarens sålda produkter av

dessa slag under året överstiger

2 500 000 kr. Inspektionen

bestämmer avgiften efter ett för

samtliga avgiftsskyldiga lika

förhållande till det fakturerade

värdet.

För att täcka statens kostnader

för Inspektionen för strategiska

produkter skall den som har

tillstånd att tillverka krigsmateriel

enligt denna lag eller den som

tillverkar produkter som omfattas

av inspektionens tillsyn enligt 12 §

lagen (0000:000) om kontroll av

produkter med dubbla

användningsområden och av

tekniskt bistånd årligen betala en

avgift, om det fakturerade värdet

av tillverkarens sålda produkter av

dessa slag under året överstiger

2 500 000 kr. Inspektionen

bestämmer avgiften efter ett för

samtliga avgiftsskyldiga lika

förhållande till det fakturerade

värdet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

 3 §

Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i

lagen (1992:1300) om

krigsmateriel, och produkter som

avses i lagen (1998:397) om

strategiska produkter,

1. krigsmateriel som avses i

lagen (1992:1300) om

krigsmateriel, och produkter som

avses i lagen (0000:000) om

kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och av

tekniskt bistånd,

2. varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning

av viss privatinförsel,

 3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64),

 4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67),

 5. injektionssprutor och kanyler,

 6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel,

 7. springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller

nithandskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och

liknande,

 8. kulturföremål som avses i 5 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen

m.m.,

 9. hundar och katter för annat ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738),

teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m. samt tobaksvaror vid kontroll av

åldersgränsen i 13 § tobakslagen (1993:581),

 11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler,

 12. andra djur än sådana som anges ovan och produkter av djur, om

det finns särskild anledning att misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig

hälsorisk för människor eller djur, att medföljande dokument är

ofullständiga eller felaktiga, att erforderliga dokument saknas eller att de

villkor som i övrigt gäller för införseln inte är uppfyllda,

13. barnpornografi enligt lagen (1998:1443) om förbud mot införsel

och utförsel av barnpornografi,

14. varor som avses i lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga

varor.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.5 Förslag till lag om ändring i strålskyddslagen

(1988:220)

Härigenom föreskrivs att 20 § strålskyddslagen (1988:220) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

 20§

Tillstånd krävs för att

1. tillverka, till landet införa, transportera, saluföra, överlåta, upplåta,

förvärva, inneha, använda, deponera, återvinna eller återanvända ett

radioaktivt ämne eller ett material som innehåller radioaktiva ämnen,

2. tillverka, till landet införa, saluföra, överlåta, upplåta, förvärva,

inneha, använda, installera eller underhålla en teknisk anordning som kan

och är avsedd att sända ut joniserande strålning eller sådan del av

anordningen som är av väsentlig betydelse från strålningssynpunkt,

3. tillverka, till landet införa, saluföra, överlåta, upplåta, förvärva,

inneha, använda, installera eller underhålla andra tekniska anordningar än

sådana som avses i 2 och som kan alstra joniserande strålning och för

vilka regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

föreskrivit krav på tillstånd,

4. från landet utföra radioaktivt

ämne, om inte tillstånd finns enligt

lagen (1998:397) om strategiska

produkter.

4. från landet utföra radioaktivt

ämne, om inte tillstånd finns enligt

lagen (0000:000) om kontroll av

produkter med dubbla

användningsområden och av

tekniskt bistånd.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.6 Förslag till lag (2000:000) om straff för smuggling

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (2000:000) om straff för smuggling

skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop.

1999/2000:124

Föreslagen lydelse

 1 §

Denna lag innehåller bestämmelser om ansvar m.m. för gärningar som

rör införsel till eller utförsel från landet av varor. Har det i lag eller annan

författning föreskrivits straff för den som bryter mot ett förbud mot eller

villkor för att föra in eller ut en vara, gäller i stället bestämmelserna i den

författningen om inget annat är föreskrivet.

I 19 22, 26, 27 och 32 §§ finns särskilda bestämmelser om

befogenheter för att förhindra, utreda och beivra brott enligt denna lag

eller brott, som rör införsel till eller utförsel från landet av varor, enligt

någon av de författningar som nämns i tredje stycket. Befogenheterna

gäller även vid sådana brott enligt narkotikastrafflagen (1968:64) som

avses i 12 § tredje stycket. Befogenheten enligt 32 § att väcka åtal eller

besluta om förverkande gäller dock inte vid brott enligt

narkotikastrafflagen.

De författningar som avses i

andra stycket är lagen (1960:419)

om förbud i vissa fall mot införsel

av spritdrycker, lagen (1994:1565)

om beskattning av viss

privatinförsel, lagen (1996:701)

om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land

som är medlem i Europeiska

unionen, lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter

m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror

och mineraloljeprodukter, samt

tullagen.

De författningar som avses i

andra stycket är lagen (1960:419)

om förbud i vissa fall mot införsel

av spritdrycker, lagen (1994:1565)

om beskattning av viss

privatinförsel, lagen (1996:701)

om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land

som är medlem i Europeiska

unionen, lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter

m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror

och mineraloljeprodukter, lagen

(0000:000) om kontroll av

produkter med dubbla

användningsområden och av

tekniskt bistånd samt tullagen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

3 Ärendet och dess beredning

Europeiska gemenskapernas kommission lade den 15 maj 1998 fram ett

förslag till en ny förordning beträffande exportkontroll av varor och

teknik med dubbla användningsområden. Förslaget lämnades i juni

samma år till en rådsarbetsgrupp för produkter med dubbla

användningsområden som granskat och behandlat förslaget.

Rådsarbetsgruppens arbete fortgick fram till och med maj år 2000. Rådet

antog sedan den 22 juni 2000 en ny förordning (EG) nr 1334/2000 om

upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av export av

produkter och teknik med dubbla användningsområden. Rådets

förordning finns i bilaga 1.

I rådsarbetsgruppen behandlades också förslag till rådets gemensamma

åtgärd om kontroll av tekniskt bistånd som står i samband med vissa

slags militär slutanvändning. Rådet beslutade den 22 juni 2000 även om

en gemensam åtgärd 2000/401/GUSP om kontroll av tekniskt bistånd

som står i samband med viss slags militär slutanvändning. Den

gemensamma åtgärden finns i bilaga 2.

Inom Utrikesdepartementet har utarbetats en promemoria, Produkter

med dubbla användningsområden. Promemorians lagförslag finns i

bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 4. Remissvaren och protokoll från

remissmöten finns tillgängliga i Utrikesdepartementet (dnr. 340/005 och

192/003).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 7 september 2000 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns

i bilaga 6.

Lagrådet har i huvudsak godtagit förslagen men har också föreslagit

vissa ändringar i den remitterade lagtexten. Lagrådets synpunkter och

förslag avser väsentligen utformningen av bestämmelserna om straff

m.m. Regeringen har följt Lagrådets förslag, förutom såvitt avser

bestämmelser om förverkande. Regeringen återkommer till Lagrådets

synpunkter i avsnitten 5 och 6 samt i författningskommentaren.

4 Exportkontroll av strategiska produkter

4.1 Nuvarande reglering

EG-rätten

Produkter med dubbla användningsområden omfattas av EG-rättens

regler om varors fria rörlighet enligt artiklarna 28 och 29 (f.d. artiklarna

30 och 34) i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen

(EG-fördraget). Vidare omfattas sådana produkter av den gemensamma

handelspolitiken enligt artikel 133 (f.d. artikel 113) i EG-fördraget. EG-

domstolen har i två domar, meddelade den 17 oktober 1995 (i målen C-

70/94 och C-83/94), fastställt att gemenskapen har exklusiv behörighet i

fråga om exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden.

Enligt EG-domstolen medför varken produkternas särskilda art eller det

faktum att kontrollåtgärderna vidtas med hänsyn till utrikespolitiska

intressen eller säkerhetsintressen att artikel 133 i EG-fördraget inte skall

vara tillämplig.

En för Europeiska gemenskapen (EG) gemensam ordning för kontroll

av export av dessa produkter antogs med stöd av artikel 113 i EG-

fördraget i dess lydelse före Amsterdamfördraget den 19 december 1994

genom förordning (EG) nr 3381/94 om upprättande av en

gemenskapsordning för kontroll av export av varor med dubbla

användningsområden. Förrdningen trädde i kraft den 1 januari 1995 och

började tillämpas den 1 juli 1995.

Rådets förordning (EG) nr 3381/94 syftar till fri rörlighet för produkter

med dubbla användningsområden inom EG samt exportkontroll gentemot

tredje land.

Förordningen innebär i huvudsak att tillstånd krävs till export av

sådana produkter som finns förtecknade i bilaga I till rådets beslut

94/942/GUSP av den 19 december 1994 om den gemensamma åtgärden

för kontroll av export av varor med dubbla användningsområden. Detta

beslut har antagits av rådet inom ramen för den gemensamma utrikes-

och säkerhetspolitiken (GUSP) på grundval av artikel J 3 i Fördraget om

Europeiska unionen (Unionsfördraget), i fortsättningen benämnt GUSP-

beslutet.

För krigsmateriel gäller enligt EG-fördraget vissa

undantagsbestämmelser. Enligt artikel 296 (f.d. artikel 223) i EG-

fördraget får medlemsstaterna vidta åtgärder som de anser nödvändiga

för att skydda sina väsentliga säkerhetsintressen i fråga om tillverkning

av eller handel med vapen, ammunition och krigsmateriel; sådana

åtgärder får dock inte försämra konkurrensvillkoren på den gemensamma

marknaden när det gäller varor som inte är avsedda speciellt för militära

ändamål.

Europeiska unionen (EU) antog den 8 juni 1998 en gemensam

uppförandekod för vapenexport. Koden ställer upp kriterier för

kontrollen av export av konventionella stridsmedel. Koden är endast

politiskt bindande men flera medlemsstater använder koden som

huvudsaklig vägledning vid bedömning av utförselansökningar.

Den svenska lagstiftningen

Sverige har sedan lång tid tillbaka lagstiftning som reglerar utförsel av

såväl krigsmateriel som varor och teknik med dubbla

användningsområden (s.k. strategiska produkter), dvs. produkter som har

en etablerad civil användning men som också kan användas för militärt

ändamål. Sedan år 1918 finns ett generellt förbud mot utförsel av

krigsmateriel. Förbudet finns numera i lagen (1992:1300) om

krigsmateriel.

Regler om utförsel, dvs. export till tredje land och överföringar inom

EG, av varor och teknik med dubbla användningsområden finns i lagen

(1998:397) om strategiska produkter och förordningen (1998:400) om

strategiska produkter (ändrad senast den 13 april 2000). Lagen

kompletterar rådets förordning (EG) nr 3381/94 (se föregående avsnitt).

Frågor om tillstånd till utförsel av produkter med dubbla

användningsområden prövas i första hand av Inspektionen för strategiska

produkter (ISP).

4.2 En ny EG-förordning

I artikel 18 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 föreskrivs att

kommissionen vartannat år skall lägga fram en rapport till

Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av förordningen.

I en rapport den 15 maj 1998 till Europaparlamentet och rådet om

tillämpningen av förordningen (EG) nr 3381/94 om upprättandet av en

gemenskapsordning för kontroll av export av varor med dubbla

användningsområden, uppgav kommissionen att den nuvarande

gemensamma exportkontrollordningen inte fungerade på ett

tillfredsställande sätt. Även om ordningen till stor del har bidragit till att

säkerställa fri rörlighet för varor med dubbla användningsområden inom

gemenskapen, hade den enligt kommissionen inte medfört att det

upprättats en fullt trovärdig kontrollordning på gemenskapsnivå för

export till tredje land. Det hade visat sig att exportkontrollen var för

komplex för att rutinmässigt hanteras av tulltjänstemän vid gränserna och

att den av industrin ansågs göra det svårt för att inte säga omöjligt att

arbeta kostnadseffektivt. Kommissionen menade därför att den

nuvarande ordningen måste förenklas och stärkas för att se till att Europa

får en effektiv och hanterbar exportkontrollordning, som stöder politiken

för icke-spridning utan att snedvrida konkurrensen mellan europeiska

exportörer.

Mot denna bakgrund lade kommissionen den 15 maj 1998 samtidigt

med sin rapport fram ett förslag till en ny förordning beträffande

exportkontroll av varor och teknik med dubbla användningsområden.

Förslaget har lett till att rådet den 22 juni 2000 fattade beslut om en ny

förordning (EG) nr 1334/2000 om upprättande av en gemenskapsordning

för kontroll av export av produkter och teknik med dubbla

användningsområden. Förordningen publicerades den 30 juni 2000. Den

nya förordningen trädde i kraft 90 dagar efter den dag då den

offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT),

dvs. den 28 september 2000.

Rättslig grund

I likhet med rådets förordning (EG) nr 3381/94 är den rättsliga grunden

för den nya förordningen artikel 133 i EG-fördraget.

Enligt den tidigare gällande ordningen skulle frågan om vilka

produkter som omfattades av exportkontrollen beslutas inom ramen för

GUSP. Detsamma gällde de länder för vilka medlemsstaterna får tillämpa

förenklade tillståndsförfaranden och riktlinjer för tillståndsgivningen.

Enligt artikel 11 i den nya förordningen skall produktförteckningarna

beslutas inom ramen för första pelaren med stöd av artikel 133 i EG-

fördraget. Bilagorna kommer att uppdateras av rådet i enlighet med de

relevanta skyldigheter och åtaganden samt ändringar av dessa som varje

medlemsstat godtagit som medlem i de internationella icke-

spridningsarrangemangen och överenskommelserna om exportkontroll

eller genom ratificering av relevanta internationella fördrag.

Tekniköverföring på elektronisk väg

Enligt artiklarna 2 och 3 i den nya förordningen skall tillståndskravet för

export även gälla produkter som programvara och teknik. Även

överföring av programvara och teknik på elektronisk väg via till exempel

persondator, telefax och telefon till destinationer utanför EG omfattas av

den nya förordningen. Muntlig överföring av teknik per telefon

kontrolleras endast när tekniken ingår i ett dokument vars relevanta del

läses upp i telefon, eller beskrivs i telefon på ett sådant sätt att resultatet

i

allt väsentligt blir detsamma.

Den nya förordningen är enligt artikel 3.3 inte tillämplig på

tillhandahållande av tjänster eller överföring av teknik om

tillhandahållandet eller överföringen förutsätter att fysiska personer

förflyttar sig över gränser mellan länder.

Generalklausulen

Artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 innehöll en generalklausul

med direktverkande bestämmelser om krav på tillstånd till export av

produkter med dubbla användningsområden som inte omfattas av GUSP-

beslutet, om dessa var eller kunde vara avsedda för hantering i samband

med massförstörelsevapen samt missiler till dessa.

Tillståndskravet för sådana produkter behålls i den nya förordningen

och återfinns i artikel 4.1.

 Genom den nya förordningen utvidgas generalklausulen till att

omfatta även sådana produkter med dubbla användningsområden som

inte är förtecknade i bilaga I och som är eller kan vara avsedda för militär

slutanvändning i ett land som omfattas av ett FN-, EU-, eller OSSE-

embargo (artikel 4.2). OSSE står för Organisationen för säkerhet och

samarbete i Europa.

Den nya förordningen innehåller även ett krav på exporttillstånd för

produkter med dubbla användningsområden som inte omfattas av

förteckningen, om exportören har informerats av den nationella

myndigheten att produkten är eller kan vara avsedd som delar eller

komponenter till sådan krigsmateriel som olovligt förts ut ur landet eller

vidareexporterats i strid mot ett tillstånd (artikel 4.3). Den senare

regleringen har tillkommit efter ett svenskt initiativ och överensstämmer

med bestämmelserna i 7 § lagen om strategiska produkter.

Artikel 4.4 i den nya förordningen innehåller vidare en

upplysningsskyldighet för en exportör som känner till att en produkt med

dubbla användningsområden som han avser att exportera och som inte

förtecknats i bilaga I, helt eller delvis är avsedda för sådan användning

som regleras i artikel 4.1-3.

Enligt artikel 4.5 får en medlemsstat anta eller behålla nationell

lagstiftning om tillståndskrav för export av produkter med dubbla

användningsområden utanför bilaga I om exportören har anledning att

misstänka att produkterna är eller kan tänkas vara avsedda för någon av

de användningar som anges i artikel 4.1.

Tillstånd i övrigt

Enligt artikel 5 i den nya förordningen kan en medlemsstat förbjuda

export av produkter som annars är tillåten eller göra en sådan export

tillståndspliktig på grund av skäl som rör nationell säkerhet eller med

hänsyn till mänskliga rättigheter. Detta är en nyhet jämfört med rådets

förordning (EG) nr 3381/94.

Generellt gemenskapstillstånd

Enligt artikel 6 i den nya förordningen införs ett generellt

gemenskapstillstånd till export av vissa produkter till vissa tredje länder

som finns uppräknade i bilaga II till förordningen. Det nya

gemenskapstillståndet syftar till att omsätta den faktiska samstämmighet

som råder mellan medlemsstaterna beträffande export till vissa länder till

ett harmoniserat gemenskapstillstånd. Förslaget är också ett steg mot en

ökad harmonisering av medlemsstaternas exportpolitik av produkter med

dubbla användningsområden. Det medför också förenklingar för de

exporterande företagen.

 Handel inom gemenskapen

Den nya förordningen innebär att man avskaffar nästan alla ännu

befintliga tillståndskrav för handel inom gemenskapen. Tillstånd skall

dock enligt artikel 21.1 krävas för vissa produkter som förtecknas i

bilaga IV till förordningen. Vidare får en medlemsstat enligt artikel 21.2

under vissa förhållanden fortfarande kräva tillstånd till överföring av

produkter med dubbla användningsområden, om operatören vet att den

slutliga destinationen för produkterna ligger utanför gemenskapen.

Bestämmelsen överensstämmer med undantagsregeln i artikel 19 i rådets

förordning (EG) nr 3381/94, som Sverige har utnyttjat i lagen om

strategiska produkter.

Informationsutbyte

Artiklarna 4.6 och 4.7, 9.2 och 9.3 samt 15 i den nya förordningen

innebär ett förstärkt informationsutbyte och samråd mellan

medlemsstaterna i fråga om känslig export, både vad gäller förtecknade

produkter och transaktioner som omfattas av generalklausulen i artikel 4.

Syftet är bl.a. att möjliggöra en mer konsekvent och effektiv

exportkontroll inom EG.

4.3 En gemensam åtgärd om kontroll av tekniskt bistånd

Tillämpningsområdet för rådets förordning (EG) nr 1334/2000 omfattar

inte tekniskt bistånd som står i samband med militär slutanvändning. När

rådets förordning (EG) nr 3381/94 antogs, åtog sig rådet och

kommissionen att undersöka möjligheten att harmonisera även kontroll

av tjänster som har samband med varor med dubbla

användningsområden. Mot denna bakgrund har rådet beslutat om en

gemensam åtgärd 2000/401/GUSP som reglerar kontroll av visst tekniskt

bistånd som inte täcks av den nya förordningen.

Den rättsliga grunden för den gemensamma åtgärden är artikel 14 i

Unionsfördraget och den har sålunda antagits inom ramen för den

gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inom den andra pelaren. De

tjänster som den gemensamma åtgärden omfattar faller utanför den

rättsliga grunden för den nya förordningen, artikel 133 i EG-fördraget.

EG saknade kompetens att inom den första pelaren reglera de tjänster

som den gemensamma åtgärden omfattar.

Den gemensamma åtgärden reglerar tekniskt bistånd som ges utanför

EG. Detta innebär att den gemensamma åtgärden, till skillnad från vad

som gäller för den nya förordningen enligt dess artikel 3.3, även är

tillämplig när fysiska personer förflyttar sig över gränser mellan länder.

Åtgärden omfattar enbart tekniskt bistånd som har samband med viss

slags militär slutanvändning och utgör ett komplement till den reglering

som finns i artikel 4 i den nya förordningen. Enligt artikel 2 i den

gemensamma åtgärden skall tekniskt bistånd underkastas kontroll om

biståndet är avsett för, eller givaren är medveten om att det är avsett för,

att bidra till tillverkning, hantering eller spridning av

massförstörelsevapen. Artikel 4 i den gemensamma åtgärden anger vissa

fall när ett sådant tekniskt bistånd inte skall kontrolleras. Ett undantag

gäller tillhandahållande av bistånd i länder som återfinns i bilaga II till

rådets förordning (EG) nr 1334/2000. Det finns vidare undantag som

innebär att uppgifter som är allmänt tillgängliga eller som utgör

 grundläggande vetenskaplig forskning inte skall kontrolleras. Slutligen

undantas från kontrollen tekniskt bistånd som har muntlig form och som

inte hänför sig till produkter som skall kontrolleras av ett eller flera

internationella exportkontrollsystem, exportkontrollorgan eller traktater.

Kontrollen av tekniskt bistånd kan utövas genom antingen ett förbuds-

eller ett tillståndsförfarande.

I artikel 3 anges att medlemsstaterna skall överväga tillämpning av

kontroll även i andra fall när det tekniska biståndet har samband med

militär slutanvändning. Artikel 3 ger möjlighet att i ett andra steg, genom

en ny gemensam åtgärd, reglera kontroll av annat tekniskt bistånd, i

enlighet med regleringen i artikel 4 i den nya förordningen.

Artikel 5 innehåller medlemsstaternas egentliga åtaganden enligt den

gemensamma åtgärden. Medlemsstaterna åtar sig att lägga fram lämpliga

förslag, dels för att genomföra den gemensamma åtgärden genom att

fastställa kontrollbestämmelser, dels för att fastställa de sanktioner som

skall tillgripas på nationell nivå. Medlemsstaterna behöver inte lägga

fram något förslag om de redan i sin nationella lagstiftning och praxis har

infört motsvarande bestämmelser. Utformningen av artikel 5 innebär att

medlemsstaterna inte har åtagit sig att införa bestämmelser som

genomför den gemensamma åtgärden utan enbart att lägga fram sådana

förslag. För svensk del tillgodoses därför behovet av riksdagens

medverkan i lagstiftningsarbetet till följd av bestämmelserna i 10 kap.

regeringsformen.

5 Innebörden och konsekvenserna av den nya

EG-förordningen och den gemensamma

åtgärden

Den nya förordningen och den gemensamma åtgärden är ämnade att

stärka och förenkla den nuvarande exportkontrollordningen inom EG.

Det är ur flera synvinklar viktigt att exportkontrollreglerna inom EG

ytterligare harmoniseras. Med hänsyn till den fria rörligheten på den inre

marknaden krävs ur icke-spridningssynpunkt att samtliga länder har en

likvärdig exportkontrollreglering gentemot tredje land. Harmoniserade

exportkontrollregler är också viktiga för att inte snedvrida konkurrensen

för industrier inom EU och för att förenkla förfarandet för industrin och

för medlemsstaternas exportkontrollerande myndigheter.

Såväl den tidigare som den nya förordningen förutsätter

kompletterande nationella regler. Detta gör att regleringen i viss

utsträckning är komplicerad.

Genom den nya förordningen kan de kompletterande reglerna i den

svenska lagstiftningen dock begränsas, vilket i sig innebär att regleringen

på området blir mer lättillgänglig.

Inte minst för exporterande företag är det viktigt, både i

konkurrenshänseende och med hänsyn till den administrativa börda

exportkontrollregleringen innebär, att regleringen är så enkel och så

enhetlig som möjligt inom EG. Den nya förordningen innebär

förbättringar i dessa hänseenden, utan att avkall har gjorts på de icke-

spridningsaspekter som ligger till grund för exportkontrollregleringen.

Även den gemensamma åtgärden kräver vissa kompletterande

bestämmelser som saknar motsvarighet i lagen om strategiska produkter.

Dessa är begränsade till kontroll av visst tekniskt bistånd.

I avsnitt 5.1 redovisas skälen för att ersätta lagen om strategiska

produkter med en ny lag. I avsnitt 5.2 skall därefter för varje kapitel i

rådets förordning (EG) nr 1334/2000 redovisas i vilken utsträckning

förordningen kräver kompletterande svenska lagbestämmelser. På samma

sätt redovisas i avsnitt 5.3 vilka kompletterande lagbestämmelser som

den gemensamma åtgärden föranleder.

5.1 En ny lag om produkter med dubbla

användningsområden

Regeringens förslag: Lagen om strategiska produkter ersätts med

en ny lag om kontroll av produkter med dubbla användningsområden

och av tekniskt bistånd.

Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser är positiva till eller har inte

någon erinran mot förslaget. Statens kärnkraftinspektion har föreslagit att

export eller exportkontroll tas med i namnet på den nya lagen.

Skälen för regeringens förslag: Rådets förordning (EG) nr 1334/2000

och rådets gemensamma åtgärd 2000/401/GUSP om tekniskt bistånd för

med sig omfattande ändringar i den svenska lagstiftningen på området.

För att få en enhetlig numrering och disposition efter de ändringar som

den nya förordningen ger upphov till bör lagen ersättas med en helt ny

lag.

I den nya förordningen används begreppet produkter med dubbla

användningsområden på produkter, inbegripet programvara och teknik,

som kan användas för både civilt och militärt bruk. I svensk lagstiftning

har man sedan år 1994 använt termen strategiska produkter.

Eftersom den svenska lagstiftningen nu ytterligare anpassas till den

nya förordningen förefaller det lämpligt att också i den svenska lagen

använda samma begrepp som i förordningen för de produkter som det är

frågan om. Användningen av ett enhetligt begrepp klargör att den

svenska lagen behandlar samma produkter som i den nya förordningen.

Termen produkter med dubbla användningsområden beskriver dessutom

på ett bra sätt vad det är för slags produkter lagen behandlar.

Eftersom den nya lagen föreslås omfatta bestämmelser både om

utförsel och införsel delar regeringen inte Statens kärnkraftinspektions

uppfattning att export skall ingå i den nya lagens namn.

Sammanfattningsvis föreslås därför att lagen om strategiska produkter

ersätts med en ny lag om kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och av tekniskt bistånd. Den nya lagen föreslås

träda i kraft den 1 januari 2001.

Förslaget innebär att hänvisningar till den nuvarande lagen om

strategiska produkter måste ändras i lagen (1992:1300) om krigsmateriel,

lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen och strålskyddslagen (1988:220)

och att ändringar görs i lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa

förvaltningsbeslut. Förslaget innebär vidare att en hänvisning till lagen

görs i 1 § tredje stycket i den föreslagna lagen (2000:000) om straff för

smuggling.

5.2 Den nya EG-förordningen

5.2.1 Tillämpningsområde och definitioner

Regeringens bedömning: Bestämmelserna i kapitel I i rådets förordning

(EG) nr 1334/2000 kräver inte någon kompletterande svensk lagstiftning.

Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna har inte givit

uttryck för någon annan bedömning. Tullverket har dock föreslagit att

begreppet de behöriga myndigheterna som används i rådets förordning

(EG) nr 1334/2000 definieras i den nya lagen. Tullverket har anfört att

begreppet definierades i artikel 2 i rådets förordning 3381/94 som de

myndigheter i varje medlemsstat som ansvarar för tillämpningen av

denna förordning men att någon motsvarande definition inte återfinns i

den nya förordningen.

Skälen för regeringens bedömning: Första kapitlet i förordningen

innehåller bestämmelser om den nya förordningens tillämpningsområde

samt definitioner.

Artikel 1

I artikel 1 anges liksom tidigare att en gemenskapsordning för kontroll av

export av produkter med dubbla användningsområden upprättas. Artikeln

kräver inte några kompletterande nationella bestämmelser.

Artikel 2

Artikel 2 innehåller i likhet med artikel 2 i rådets förordning (EG) nr

3381/94 de definitioner som används i förordningen, nämligen produkter

med dubbla användningsområden, export, exportör och

exportdeklaration. Den nya artikel 2 innehåller dock, till skillnad från

tidigare artikel 2, inte någon definition av vad som avses med behöriga

myndigheter.

I den nya förordningen inbegriper definitionen av produkter med

dubbla användningsområden även programvara och teknik.

Begreppet export utvidgas, som beskrivits i det föregående (avsnitt

4.2), till att även avse överföring av programvara eller teknik med hjälp

av elektroniska medier, telefax och telefon.

I 3 § lagen om strategiska produkter definieras vissa begrepp som

används i lagen. I den utsträckning begreppen är desamma som i rådets

förordning (EG) nr 3381/94 hänvisas till denna. Detsamma bör ske med

anledning av den nya förordningen.

Det är dock inte möjligt att genom nationell lag bestämma innebörden

av uttryck som används i rådets förordningar, eftersom dessa i alla delar

är bindande och direkt tillämpliga i varje medlemsstat.

Definitionerna i den nya förordningen får konsekvenser för den

svenska lagstiftningen på området.

I den svenska lagstiftningen finns sedan tidigare bestämmelser som

syftar till att förhindra att svensk teknik och svenskt tekniskt kunnande

förs vidare från Sverige till olämpliga mottagarländer. Bestämmelserna

finns i 10 och 11 §§ lagen om strategiska produkter och innebär att

tillstånd krävs för att ingå avtal om upplåtelse av eller överlåtelse av

tillverkningsrätt till exportkontrollerade produkter till någon i utlandet.

Upplåtelse eller överlåtelse av rätt att utom landet tillverka produkter

med dubbla användningsområden innebär antingen att en rättighet inom

det industriella rättsskyddets område eller att kunskap, mot eller utan

vederlag, överförs till en utländsk mottagare. Objektet för avtalet kan

exempelvis vara immaterialrättsligt skyddade rättigheter eller

driftserfarenheter som saknar egentligt rättsskydd.

Med rätt att tillverka produkter avses det medgivande som lämnas en

motpart att utnyttja viss rätt eller att i enlighet med av upplåtaren eller

överlåtaren tillhandahållna tekniska underlag såsom ritningar,

beskrivningar eller programvara tillverka viss produkt.

Dessa bestämmelser om upplåtelse och överlåtelse av tillverkningsrätt

infördes just för att förhindra att svensk teknik och svenskt tekniskt

kunnande skulle föras vidare från Sverige till länder till vilka vi inte

skulle kunna tillåta export av den färdiga produkten (se prop. 1990/91:97

s. 26).

Bestämmelserna om tillverkningsrätt i 10 och 11 §§ i den nuvarande

lagstiftningen är mycket svårtillgängliga och tillämpas i dag knappast alls

i praktiken.

Med den nya definitionen av begreppet export innehåller den nya

förordningen också ett krav på tillstånd till överföring eller export av

teknik för utveckling och produktion av viss utrustning som i sin tur

omfattas av krav på exporttillstånd eller tillstånd till överföring till andra

medlemsländer. Något behov att därutöver reglera export eller överföring

av teknik finns inte. Enligt regeringens bedömning bör de nuvarande

bestämmelserna i 10 och 11 §§ lagen om strategiska produkter därför

kunna utgå.

5.2.2 Räckvidden av tillståndsplikten

Regeringens förslag: Bestämmelserna om tillståndspliktens räckvidd i

rådets förordning (EG) nr 1334/2000 skall kompletteras på så sätt att

begreppet militära produkter i artikel 4.2 och 4.3 i förordningen

definieras i den nya lagen.

Därutöver utnyttjas möjligheten i artikel 5 att under vissa förhållanden

införa ett tillståndskrav för export av produkter som inte finns i bilaga I

till förordningen.

Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran

mot förslaget. Tullverket har dock ifrågasatt om inte förkortningen OSSE

bör definieras i den nya lagen eftersom förkortningen inte torde vara

allmänt känd.

Skälen för regeringens förslag: Räckvidden av tillståndsplikten

regleras i kapitel II i förordningen(artiklarna 3-5).

I den nya förordningen behålls tekniken att förteckna de produkter som

omfattas av krav på exporttillstånd samtidigt som förordningen

innehåller generalklausuler om tillståndsplikt för vissa produkter som

inte låter sig definieras i förväg.

Artikel 3

Som huvudregel gäller enligt artikel 3.1 att tillstånd till export skall

krävas för de produkter som finns förtecknade i bilaga I till förordningen.

Artikeln motsvarar i huvudsak artikel 3.1 i rådets förordning (EG) nr

3381/94.

Till skillnad mot den tidigare gällande ordningen kommer dock

produktförteckningen att finnas som en bilaga till förordningen och inte

som en bilaga till GUSP-beslutet. Det innebär i sin tur att produktlistorna

kommer att beslutas med stöd av artikel 133 i EG-fördraget inom ramen

för gemenskapssamarbetet i första pelaren, i stället för som nu inom

ramen för det gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiska samarbetet i

andra pelaren.

De produkter som den nuvarande lagen om strategiska produkter

tillämpas på anges idag i 2 §. Enligt 6 § får regeringen meddela

föreskrifter om vilka produkter som skall omfattas av krav på tillstånd till

export enligt artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 3381/94.

I den nya förordningen integreras listorna på de produkter som

omfattas av krav på exporttillstånd i förordningen. Förordningen behöver

därför inte kompletteras med nationella regler. Det innebär också att

bestämmelserna i 2 § i den nuvarande lagen om strategiska produkter bör

avskaffas, liksom regeringens rätt enligt 6 § första stycket att föreskriva

vilka produkter med dubbla användningsområden som skall omfattas av

krav på tillstånd till export.

Artikel 4

Generalklausulen i artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 innehöll

bestämmelser om tillståndskrav för produkter med dubbla

användningsområden som inte finns i produktförteckningen i bilaga I till

GUSP-beslutet. Som redogjorts för ovan (avsnitt 4.2) har

generalklausulen utvidgats betydligt i den nya förordningen.

Artikel 4.1 i den nya förordningen motsvarar samma artikel i rådets

förordning (EG) nr 3381/94. Den behöver inte kompletteras med

nationella regler.

Artikel 4.2 i den nya förordningen är ny och innehåller direktverkande

bestämmelser om krav på tillstånd till export av produkter som inte

omfattas av bilaga 1 till förordningen, om exportören har blivit

informerad av den nationella myndigheten att produkten är eller kan vara

avsedda för militär slutanvändning i ett land som omfattas av ett FN-,

EU- eller OSSE-embargo. För att klargöra vad som menas med militär

slutanvändning hänvisar man i artikel 4.2 a) och c) i den nya

förordningen till militära produkter som ingår i respektive medlemsstats

militära förteckning. Förordningen överlämnar till varje medlemsstat att

bestämma den förteckning över militära produkter som skall gälla. För

att det inte skall råda någon tvekan om vad som avses med detta, bör det i

den svenska lagstiftningen klargöras att det är fråga om sådana produkter

som enligt 1 § lagen om krigsmateriel utgör krigsmateriel.

Beträffande Tullverkets synpunkt hänvisar regeringen till vad som

sagts i det föregående under artikel 2 (avsnitt 5.2.1) om möjligheterna att

genom nationell lag definiera uttryck som finns i rådets förordning.

I den nuvarande lagen om strategiska produkter finns i 7 § ett krav på

exporttillstånd för produkter som i det enskilda fallet är eller kan vara

avsedda att användas som delar eller som komponenter till krigsmateriel

som olovligen har förts ut ur landet eller som har vidareexporterats i strid

mot ett lämnat tillstånd, om ISP informerat exportören om att

produkterna är eller kan vara avsedda för ett sådant ändamål.

Motsvarande regel finns på svenskt initiativ i den nya förordningen i

artikel 4.3. Den är bindande och direkt tillämplig i samtliga EU-

medlemsstater. Bestämmelserna i 7 § lagen om strategiska produkter kan

därför undvaras. Liksom beträffande artikel 4.2 bör det klargöras i den

svenska lagstiftningen att med militära produkter i artikel 4.3 avses

sådana produkter som enligt 1 § lagen om krigsmateriel utgör

krigsmateriel.

Artikel 4.4 i den nya förordningen innehåller som nämnts (avsnitt 4.2)

en upplysningsskyldighet för en exportör som känner till att en produkt

med dubbla användningsområden utanför bilaga I helt eller delvis är

avsedda för sådan användning som regleras i artikel 4.1-3. I artikel 4.3 i

rådets förordning (EG) nr 3381/94 gavs medlemsstaterna möjlighet att i

sin nationella lagstiftning föra in en motsvarande bestämmelse om en

exportör hade skäl att misstänka att en produkt med dubbla

användningsområden skulle användas i syfte som avsågs i punkt 1.

Sverige har inte utnyttjat möjligheten att införa en sådan bestämmelse i

svensk lagstiftning. Bestämmelsen i den nya förordningen är

uttömmande och kräver inte någon kompletterande svensk lagstiftning.

Artikel 4.5 är en ny bestämmelse enligt vilken en medlemsstat får anta

eller behålla nationell lagstiftning om tillståndskrav för export av

produkter med dubbla användningsområden utanför bilaga I om

exportören har anledning att misstänka att produkterna är eller kan vara

avsedda för någon av de användningar som anges i artikel 4.1. I den

nuvarande lagen om strategiska produkter finns inte någon motsvarande

bestämmelse. Regeringen anser inte heller att det finns skäl att införa en

sådan bestämmelse. Artikeln föranleder därför inte några

kompletterande nationella bestämmelser.

Artikel 4.6 innehåller bestämmelser om informationsutbyte mellan

medlemsstaterna som delvis motsvarar artiklarna 4.2 i rådets förordning

(EG) nr 3381/94. Enligt artikel 4.7 omfattar bestämmelserna i artikel 9.2

och 9.3 även fall som rör produkter med dubbla användningsområden

som inte förtecknas i bilaga I. (Se vidare avsnitt 5.2.3). Bestämmelserna

är direkt tillämpliga och behöver inte kompletteras på nationell nivå.

Artikel 5

Artikel 5 i den nya förordningen ger en medlemsstat möjlighet att

förbjuda eller kräva tillstånd till export av produkter med dubbla

användningsområden som inte finns i bilaga I av skäl som rör nationell

säkerhet eller av hänsyn till mänskliga rättigheter. Tillämpningsområdet

för bestämmelsen i den nya förordningen har begränsats betydligt i

förhållande till motsvarande artikel i rådets förordning (EG) nr 3381/94,

vilken utan begränsningar ger medlemsstaterna möjlighet att förbjuda

eller kräva tillstånd till export av produkter som inte finns i bilaga I. I

svensk lagstiftning har den nuvarande artikel 5 använts för att införa

bestämmelserna om krav på exporttillstånd i 7 § lagen om strategiska

produkter.

Exportkontrollen enligt den svenska lagstiftningen på området sker

genom ett tillståndsförfarande. Huvudregeln är att tillstånd skall lämnas.

Bara om exporten strider mot Sveriges utrikes-, säkerhets- eller

försvarspolitiska intressen skall tillstånd vägras. Om en export av

produkter med dubbla användningsområden skulle äventyra den

allmänna säkerheten eller kränka de mänskliga rättigheterna skulle

exporten med all säkerhet också strida mot Sveriges utrikes-, säkerhets-,

eller försvarspolitiska intressen. Om produkterna med dubbla

användningsområden i ett sådant fall inte omfattades av bilaga I i den nya

förordningen finns inte någon möjlighet att förhindra exporten. Det finns

därför anledning att utnyttja den givna möjligheten i den nya

förordningen att förbjuda eller kräva tillstånd till export av produkter

med dubbla användningsområden utanför bilaga I med hänsyn till den

allmänna säkerheten eller de mänskliga rättigheterna.

Enligt den ordning som hittills har tillämpats i Sverige sker

exportkontrollen av produkter med dubbla användningsområden genom

ett tillståndsförfarande. En ordning med direktverkande

straffsanktionerade förbud skulle innebära ett nytt inslag i

exportkontrollregleringen på området (se prop. 1997/98:68 s. 19f). Den

svenska regeln som utnyttjar möjligheterna i artikel 5 i den nya

förordningen bör utformas som ett krav på tillstånd.

Det går inte i dag att närmare bestämma vilka produkter som skulle

kunna omfattas av ett tillståndskrav enligt artikel 5. Bestämmelsen bör

därför utformas som ett bemyndigande för regeringen att meddela

föreskrifter om att en produkt med dubbla användningsområden skall

omfattas av krav på tillstånd till export enligt artikel 5.1 i den nya

förordningen.

5.2.3 Exporttillstånd

Regeringens bedömning: Kapitel III i rådets förordning (EG) nr

1334/2000 kräver inte någon kompletterande reglering i den svenska

lagstiftningen.

Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har givit uttryck för någon

annan bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: I kapitel III i den nya

förordningen finns bestämmelser om olika former av exporttillstånd, ett

konsultationsförfarande vid beviljande av exporttillstånd, vad

medlemsstaterna skall beakta vid tillståndsprövning m.m. (artiklarna 6-

10).

Artikel 6

Genom artikel 6.1 inrättas ett generellt gemenskapstillstånd. Det

generella gemenskapstillståndet avser export av vissa angivna produkter

till vissa angivna länder. De anges i bilaga II. Det generella tillståndet är

giltigt i hela EU. Bestämmelsen är direkt tillämplig och behöver inte

kompletteras på nationell nivå

Liksom i rådets förordning (EG) nr 3381/94 har medlemsstaterna

enligt artikel 6.2 möjligheter att förordna om nationella exporttillstånd,

vilka skall vara individuella, globala eller generella. Tillstånden kan

enligt samma artikel vid behov omfatta särskilda krav och villkor, till

exempel skyldigheten att tillhandahålla ett slutanvändarintyg.

Enligt en ny bestämmelse i artikel 6.4 skall medlemsstaterna dessutom

ange i de generella tillstånden att dessa inte får användas, om exportören

har informerats av sina myndigheter eller om exportören känner till att

produkterna i fråga helt eller delvis är eller kan vara avsedda för

användning i samband med utveckling, bruk etc. av kemiska eller

biologiska vapen, kärnvapen eller missiler som är i stånd att bära sådana

vapen.

I den nuvarande 14 § lagen om strategiska produkter föreskrivs att ett

tillstånd enligt lagen får förenas med villkor samt med kontroll- och

ordningsbestämmelser. Med hänsyn till regleringen i den nya

rådsförordningen, vilken ju är bindande och direkt tillämplig i

medlemsstaterna, finns inte skäl att behålla en bestämmelse om att

tillstånd får förenas med villkor i den svenska lagstiftningen.

Enligt artikel 6.5. är det vidare obligatoriskt för medlemsstaterna att

behålla eller införa möjligheten att utfärda nationella globala tillstånd.

Föreskrifter om globala tillstånd finns i 8 § i förordningen om strategiska

produkter. Artikel 6.5 i den nya förordningen innebär att dessa

föreskrifter bör behållas i den svenska lagstiftningen.

Artikel 6.6 i den nya rådsförordningen, slutligen, motsvarar artikel 7.4

och 7.5 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 och kräver inte

kompletterande svensk lagstiftning.

Artikel 7

Artikel 7 i den nya förordningen innehåller liksom tidigare ett

samrådsförfarande mellan de exportkontrollerande myndigheterna i de

olika medlemsstaterna vid export som inte är föremål för det generella

gemenskapstillståndet.

Medlemsstaterna har genom förfarandet i artikel 7.1 och 7.2 i vissa fall

möjlighet att förhindra export från en annan medlemsstat till tredje land.

Detta sker genom ett samråd mellan myndigheten i den medlemsstat till

vilken ansökan om tillstånd till export görs och myndigheten i den

medlemsstat där produkten befinner sig eller kommer att befinna sig.

Detta förfarande kan också användas för att återkalla eller ändra ett redan

givet tillstånd.

Samrådsförfarandet innebär att en medlemsstat har en vetorätt mot

export för en produkt som befinner sig i en annan medlemsstat eftersom

den konsulterade medlemsstatens invändningar då är bindande för den

andra medlemsstaten.

Bestämmelserna i artikel 7 är uttömmande och kräver inte någon

kompletterande svensk lagstiftning.

Artikel 8

 I artikel 8 definieras de kriterier som medlemsstaterna skall beakta vid

beslut om beviljande av exporttillstånd, nämligen sina åtaganden enligt

internationella överenskommelser om icke-spridning och kontroll av

känsliga varor eller genom ratificering av relevanta internationella

fördrag, sina förpliktelser enligt de sanktioner som har införts av FN:s

säkerhetsråd eller som överenskommits i andra internationella organ,

nationella utrikes- och säkerhetspolitiska aspekter, i tillämpliga fall

inbegripet de som täcks av EU:s uppförandekod för vapenexport, samt

den avsedda slutanvändningen och risken för omdirigering.

Den nuvarande lagen om strategiska produkter föreskriver att tillstånd

till utförsel av produkter med dubbla användningsområden skall lämnas,

om det inte strider mot Sveriges utrikes-, säkerhets- eller

försvarspolitiska intressen. Därvid har utgångspunkten varit att

principerna som ligger till grund för prövningen av exporttillstånd av

produkter med dubbla användningsområden skall utvecklas genom

regeringens praxis och inte genom lagstiftning (se prop. 1995/96:31).

Eftersom den nya förordningen innebär ett försök att närmare

harmonisera medlemsstaternas exportkontroll, har man som ett led i

denna strävan i den nya förordningens artikel 8 lagt fast de kriterier

medlemsstaterna skall beakta vid beslut om beviljande av tillstånd till

export. De fastlagda kriterierna avviker inte från de kriterier som redan

används i Sverige vid bedömningen av frågan om exporttillstånd skall

ges. Bestämmelserna i artikel 8 i den nya förordningen kräver därför inte

någon kompletterande svensk lagstiftning. Det innebär i sin tur att

bestämmelserna i 4 § lagen om strategiska produkter bör kunna

avskaffas.

Regeringen återkommer till frågor om överklagande av beslut om

exporttillstånd, liksom om beslut om återkallelse av sådana tillstånd, i

avsnitt 5.2.7.

Artiklarna 9 och 10

Artiklarna 9 och 10 motsvarar delvis artiklarna 9 och 10 i rådets

förordning (EG) nr 3381/94.

Artikel 9.1 motsvarar artikel 9.1 i rådets förordning (EG) nr 3381/94

och innehåller en bestämmelse om informationsplikt för exportörerna vid

ansökan om exporttillstånd. Enligt artikel 9.2, som motsvarar artikel 9.2 i

rådets förordning (EG) nr 3381/94, får en exportkontrollerande

myndighet i enlighet med förordningen återkalla, tillfälligt upphäva eller

ändra ett exporttillstånd som den en gång beviljat. Vid varje sådan åtgärd

följer en informationsplikt gentemot andra medlemsstaters

exportkontrollerande myndigheter samt kommissionen. I artikel 9.3

återfinns det nya samrådsförfarandet som innebär att innan en

medlemsstat beviljar exporttillstånd till en i allt väsentligt identisk

transaktion, som en annan medlemsstat under de tre föregående åren

vägrat ge tillstånd till, skall medlemsstaten samråda med den

medlemsstat som vägrat tillstånd. Om medlemsstaten efter samråd likväl

beviljar ett tillstånd, skall medlemsstaten meddela de andra

medlemsstaterna och kommissionen om sitt beslut samt även lämna

information för att förklara beslutet.

I artikel 10 regleras formen för utfärdande av de olika tillstånden,

liksom ett krav på publicering av de nationella generella tillstånden. I den

nya förordningens bilagor IIIa och IIIb finns mallar på de formulär som

skall användas vid utfärdandet av de olika tillstånden. Bestämmelserna

kräver inte några kompletterande svenska lagregler.

5.2.4 Uppdatering av förteckningen över produkter med

dubbla användningsområden

Regeringens bedömning: Bestämmelserna i kapitel IV i rådets

förordning (EG) nr 1334/2000 föranleder inte någon kompletterande

svensk lagstiftning.

Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har givit uttryck för någon

annan bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: Vad som skall iakttas vid

uppdatering av produktförteckningarna i bilaga I och IV regleras i kapitel

IV (artikel 11).

Artikel 11

Bilagorna kommer enligt artikel 11 att uppdateras av rådet i enlighet med

de relevanta skyldigheter och åtaganden samt ändringar av dessa som

varje medlemsstat godtagit som medlem i de internationella icke-

spridningsarrangemangen och överenskommelserna om exportkontroll

eller genom ratificering av relevanta internationella fördrag.

Eftersom uppdateringen av produktförteckningen i sin helhet är

reglerad i den nya förordningen föreligger inte något behov av

kompletterande nationella regler.

5.2.5 Tullförfaranden, administrativt samarbete och

kontrollåtgärder

Regeringens bedömning: Bestämmelserna i kapitlen V, VI och VII i

rådets förordning (EG) nr 1334/2000 föranleder inte några

kompletteringar i svensk lagstiftning.

Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har givit uttryck för någon

annan bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: Kapitlen V, VI och VII

(artiklarna 12-17) behandlar tullförfarandet, det administrativa

samarbetet och kontrollåtgärder.

Artiklarna 12-17

Artiklarna överensstämmer i huvudsak med motsvarande artiklar i rådets

förordning (EG) nr 3381/94.

Enligt artikel 15.2 i kapitlet om administrativt samarbete utvidgas

medlemsstaternas skyldighet att samarbeta och utbyta information till att

också avse känsliga slutanvändare i syfte att ge konsekvent vägledning

till exportörerna.

Den nya förordningen föranleder inte några ändringar i den svenska

lagstiftningen på detta område.

5.2.6 Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser

Regeringens förslag: Bestämmelser om straff för olovlig utförsel av

programvara eller teknik genom elektroniska överföringar införs.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om krav på tillstånd till överföring som avses i

artikel 21.2 a i rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

Det införs bestämmelser om förverkande beträffande egendom som

varit föremål för brott enligt denna lag, liksom för utbyte av brott och för

föremål som använts som hjälpmedel vid brott.

I smugglingslagen införs en hänvisning till denna lag, för att

möjliggöra för Tullverket att bedriva förundersökning och använda

tvångsmedel enligt smugglingslagen vid överträdelser enligt denna lag.

Promemorians förslag överensstämmer i delar med regeringens

förslag. Bestämmelsen om tillstånd till överföring som avses i artikel

21.2 i den nya förordningen har ändrats till ett bemyndigande för

regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att införa krav på

tillstånd för sådana överföringar. Straffbestämmelserna har arbetats om

för att överensstämma med straffbestämmelserna i den föreslagna

smugglingslagen. I promemorians förslag fanns inte reglerna om

förverkande och möjligheterna för Tullverket att bedriva

förundersökningar och använda tvångsmedel.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran

mot förslaget. ISP har dock påpekat att det för att ge möjlighet till en mer

nyanserad tillämpning vore önskvärt att bestämmelsen om tillståndskrav

enligt artikel 21.2 i den nya förordningen inte utformades som ett absolut

tillståndskrav.

Skälen för regeringens förslag: Kapitel IX (artiklarna 18-24)

innehåller allmänna bestämmelser om säkerställandet av tillämpningen

av den nya förordningen, bestämmelser om överföringar mellan

medlemsstaterna samt övergångs- och ikraftträdandebestämmelser.

Artiklarna 18 och 20

Artiklarna 18 och 20 i den nya förordningen motsvarar i huvudsak

artiklarna 16 och 18 i rådets förordning (EG) nr 3381/94.

Enligt artikel 18 skall det även i fortsättningen upprättas en

samordningsgrupp för frågor om tillämpningen av förordningen.

Artikel 20 behandlar medlemsstaternas skyldighet att informera

kommissionen.

Bestämmelserna kräver inte någon kompletterande svensk lagstiftning.

Artikel 19

Enligt artikel 19 skall varje medlemsstat vidta lämpliga åtgärder för att

säkerställa en korrekt tillämpning av den nya förordningen. Varje

medlemsstat skall särskilt fastställa påföljder vid överträdelser av

bestämmelser i förordningen eller av de bestämmelser som antas för

förordningens tillämpning. Påföljderna skall vara effektiva,

proportionerliga och avskräckande.

Lagen (2000:000) om straff för smuggling (smugglingslagen), som

avses träda i kraft den 1 januari 2001 (prop. 1999/2000:124) och ersätter

lagen (1960:418) om straff för varusmuggling (varusmugglingslagen),

innehåller straffbestämmelser för gärningar som rör otillåten införsel till

eller utförsel från landet av varor. Med varor förstås i princip fysiska

materiella ting. Smugglingslagen är, liksom varusmugglingslagen, en s.k.

blankettstrafflag med hänsyn till att den straffsanktionerar en rad olika

in- och utförselbestämmelser som finns i andra författningar.

I samband med den nya lagen om strategiska produkter (se prop.

1997/98:68 s. 28) konstaterade regeringen att varusmugglingslagen inte

torde vara direkt tillämplig om tillståndskravet regleras i en av rådets

förordningar. Vidare tillämpas varusmugglingslagen endast på gärningar

som rör olovlig införsel till eller utförsel från Sverige. Enligt både rådets

förordning (EG) nr 3381/94 och den nya förordningen kan dock export

kontrolleras av tillsynsmyndigheter i Sverige även när exporten sker från

en annan medlemsstat, eftersom exporttillstånden ges av de behöriga

myndigheterna i den medlemsstat där exportören är etablerad. Eftersom

tillämpningsområdet för smugglingslagen motsvarar

tillämpningsområdet för varusmugglingslagen (se prop. 1999/2000:124 s.

66 f.) kommer smugglingslagen inte att innebära några skillnader i dessa

hänseenden.

Enligt den nya förordningen skall som förut nämnts (avsnitt 4.2) även

produkter som överförs på elektronisk väg kontrolleras. Denna form av

export kommer inte att omfattas av smugglingslagens bestämmelser.

Utvidgningen av begreppet export kräver därför att nya

straffbestämmelser införs i den nya lagen om produkter med dubbla

användningsområden.

Lagrådet har i sitt yttrande riktat kritik mot utformningen av de

föreslagna straffbestämmelserna i lagrådsremissen. Lagrådet har bl.a.

anfört att vid tillkomsten av den nuvarande lagen om strategiska

produkter infördes i 22 § - i princip i strid mot varusmugglingslagens

konstruktion - en föreskrift om att bestämmelserna om varusmuggling

och försök till sådant brott i varusmugglingslagen skulle tillämpas

beträffande överträdelser av exportförbud. Lagrådet har vidare anfört att

det måste antas att avsikten med föreskriften var att

varusmugglingslagens bestämmelser om förundersökning, tvångsmedel

och förverkande blev tillämpliga vid otillåten utförsel av varor och att

det nu när en ny lag tillkommer är viktigt att den får en tydlig reglering

av frågorna om förundersökning, tvångsmedel och förverkande.

 Regeringen ansluter sig till Lagrådets bedömning och baserar

väsentligen de i propositionen föreslagna bestämmelserna på vad

Lagrådet föreslagit i sitt yttrande.

Regeringen anser därför att det bör införas en särskild

straffbestämmelse för uppsåtliga brott. Föreskriften i 22 § första stycket i

den nuvarande lagregleringen kan tas bort eftersom smugglingslagen är

tillämplig även utan en sådan hänvisning. Den föreslagna bestämmelsen

föreslås omfatta både export av fysiska produkter och elektroniska

överföringar. De nya straffbestämmelserna bör i huvudsak motsvara den

reglering som finns i smugglingslagen för fysisk export av varor.

Straffskalorna bör också vara desamma. Det skall alltså inte innebära

någon skillnad ur straffrättslig synvinkel om en olovlig export sker

genom en fysisk utförsel av exempelvis en teknisk beskrivning eller om

personen i fråga på elektronisk väg för ut samma teknik till ett tredje

land. En sådan utförsel är lika farlig ur ett icke-spridningsperspektiv.

Svårigheterna att kontrollera överföringar på elektronisk väg bör också

vägas in. Vid bedömningen av om brottet är grovt kan omständigheterna

vid själva utförseln dock inte, såsom är fallet vid en fysisk utförsel, vara

av sådan särskilt farlig art när en olovlig utförsel sker på elektronisk väg,

att brottet bara av den anledningen bedöms som grovt. Eftersom

bestämmelsen omfattar även produkter som inte är varor bör det inte

göras någon hänvisning till smugglingslagen när det gäller

brottsbeteckning och påföljd. Regeringen anser inte att det är motiverat

att ha en bestämmelse angående uppsåtliga ringa brott.

Regeringen ansluter sig även till Lagrådets förslag att oaktsamma

gärningar bör behandlas i en särskild paragraf.

Regeringen delar Lagrådets synpunkt att det är viktigt att få en tydlig

reglering av frågorna om förundersökning, tvångsmedel och förverkande.

Det är klart att Tullverket skall ha möjligheter att få bedriva

förundersökning och använda tvångsmedel enligt vad som föreskrivs i

smugglingslagen. Vad beträffar teknik och programvara som överförs

elektroniskt är det polismyndigheten som kommer att bedriva

förundersökning. Regeringen ansluter sig till Lagrådets uppfattning att en

samordning kan ske genom att denna lag inordnas i 1 § tredje stycket i

den föreslagna smugglingslagen, för de fall som rör befattning med

varor. Regeringen föreslår därför att lagen om kontroll av produkter med

dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd förs in i 1 § tredje

stycket i smugglingslagen.

Vad gäller förverkande har Lagrådet pekat på otydligheter i den

nuvarande regleringen. Lagrådet har anvisat möjligheten att i lagen göra

en hänvisning till bestämmelserna om förverkande i 16-18 §§

smugglingslagen. Enligt regeringens bedömning är det inte lämpligt att

tillämpa smugglingslagens förverkandebestämmelser på brott enligt

denna lag. Detta eftersom smugglingslagens förverkandebestämmelser

omfattar begreppet varor , vilket är ett snävare begrepp än uttrycket

 produkter , vilket även omfattar programvara och teknik. Även

sistnämnda produkter bör omfattas av förverkandebestämmelser. Det kan

tilläggas att bestämmelser om förverkande inte blir aktuella beträffande

brott mot förbudet att lämna visst tekniskt bistånd. Det bör införas

särskilda förverkandebestämmelser i lagen. För att undvika skillnader i

reglerna bör bestämmelserna om förverkande i denna lag överensstämma

med de föreslagna bestämmelserna om förverkande i smugglingslagen.

Överväganden liknande dem som låg till grund för den föreslagna

smugglingslagen bör ligga till grund för utformningen av

förverkandebestämmelserna i denna lag (se prop. 1999/2000:124, s.

74ff).

Regeringen föreslår därför att bestämmelser om förverkande

överensstämmande med 16 och 17 §§ i den föreslagna smugglingslagen

om förverkande införs i denna lag. Bestämmelserna skiljer sig åt från

dem som föreslagits i smugglingslagen i två avseenden. I stället för

 vara används uttrycket produkter . Vidare finns det ingen reglering av

hanteringen av förverkad egendom, eftersom lagen (1974:1066) om

förfarandet med förverkad egendom och hittegods m.m. ändå är

tillämplig.

I lagen om strategiska produkter finns en bestämmelse om att det inte

skall dömas till ansvar enligt lagen om gärningen är belagd med straff i

brottsbalken. Lagrådet har i sitt yttrande anfört att en sådan bestämmelse

utan olägenhet kan utgå och att vanliga straffrättsliga

konkurrensprinciper i stället kan tillämpas. Regeringen ansluter sig till

Lagrådets bedömning även i denna del. Bestämmelsen i 26 § i den

nuvarande lagen kan därför avskaffas.

Artikel 21

I artikel 21 regleras de fall där tillstånd krävs till överföringar av

produkter med dubbla användningsområden inom gemenskapen. Artikeln

motsvarar delvis artikel 19 i rådets förordning (EG) nr 3381/94.

Tillstånd krävs enligt artikel 21.1 endast för särskilt känsliga produkter

som förtecknas i bilaga IV till den nya förordningen.

I likhet med artikel 19.3 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 innehåller

artikel 21.2 dock en undantagsregel enligt vilken en medlemsstat får

kräva tillstånd till överföring av produkter med dubbla

användningsområden, om vissa förutsättningar är uppfyllda vid

tidpunkten för överföringen. Det gäller fall då operatören vet att

slutdestinationen för de berörda produkterna är belägen utanför

gemenskapen och det krävs tillstånd enligt artikel 3, 4 eller 5 i den nya

förordningen till export av produkterna till den destinationen samt att

exporten inte har tillåtits genom ett generellt eller globalt tillstånd.

Slutligen skall produkterna inte komma att bearbetas eller behandlas

enligt artikel 24 i gemenskapens tullkodex i den medlemsstat till vilken

de överförs.

Sverige har i lagen om strategiska produkter utnyttjat den givna

möjligheten i artikel 19.3 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 att införa

tillståndskrav vid överföringar inom EG för produkter med dubbla

användningsområden, för att kunna förhindra utförsel som strider mot

Sveriges utrikes-, säkerhets-, och försvarspolitiska intressen (se prop.

1997/98:68 s. 23). Sverige bör av samma skäl utnyttja den möjlighet att

införa tillståndskrav som ges i artikel 21.2 i den nya förordningen.

Regeringen delar ISP:s bedömning att det inte finns skäl att ha ett

absolut krav på tillstånd i dessa fall. För att nå större flexibilitet

beträffande i vilka fall tillstånd behövs bör regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer få bemyndigande att införa krav

på tillstånd för vissa överföringar enligt artikel 21.2 i den nya

förordningen.

Några nationella krav på tillstånd vid överföringar mellan

medlemsstaterna utöver det nämnda medges inte i den nya förordningen

varför bemyndiganderegeln i 8 § tredje stycket lagen om strategiska

produkter inte bör få någon motsvarighet i den nya lagen.

Artikel 21.3-5 och 21.7 motsvarar i sak artikel 19.2, 19.4 och 19.6 i

rådets förordning (EG) nr 3381/94. Bestämmelserna kräver inte

kompletterande svensk lagstiftning.

Enligt artikel 21.6 i den nya förordningen får en medlemsstat genom

nationell lagstiftning kräva att ytterligare uppgifter skall tillhandahållas

behöriga myndigheter vid överföringar inom gemenskapen av sådana

kryptoprodukter som inte finns förtecknade i bilaga IV. Sverige har i

arbetet med den nya förordningen verkat för att kryptoprodukterna i

bilaga I skall kunna överföras fritt inom EG utan kontroll. Skälen för

denna inställning är bland annat att exportkontrollen har givit svenska

företag konkurrensnackdelar gentemot företag med större

hemmamarknader och dessutom givit upphov till en betungande

administration för företagen. Det finns därför inte anledning att i svensk

lagstiftning införa krav på information vid överföringar av

kryptoprodukter inom EG.

Artiklarna 22-24

Artikel 22 motsvarar artikel 22 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 och

anger att den nya förordningen inte påverkar tillämpningen av artikel 296

i EG-fördraget och Fördraget om upprättandet av Europeiska

atomenergigemenskapen (Euratomfördraget). Artikeln föranleder inte

någon nationell lagstiftning.

Kapitlet omfattar avslutningsvis ikraftträdandebestämmelser och en

övergångsregel som säger att de ansökningar om exporttillstånd som

lämnas in innan den nya förordningen träder i kraft, dvs. den 28

september 2000, skall fortsätta att omfattas av de relevanta

bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 3381/94.

Bestämmelserna kräver inte någon kompletterande svensk lagstiftning.

Regeringen delar Lagrådets bedömning att den föreslagna lagen inte

behöver innehålla någon övergångsbestämmelse.

5.2.7 Överklagande m.m.

Regeringens förslag: Ett beslut av en annan myndighet än regeringen att

återkalla ett tillstånd får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Även vissa andra beslut som inte har fattats av regeringen får överklagas.

Ett regeringsbeslut får aldrig överklagas. Om regeringen har återkallat ett

tillstånd kan det beslutet dock underkastas rättsprövning.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens bedömning

vad gäller bestämmelsen om möjligheten till överklagande. Frågan om

rättsprövning av regeringens återkallelse har dock inte behandlats i

promemorian.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har uttalat sig i frågan.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 29 § i lagen om strategiska

produkter får beslut av en annan myndighet än regeringen att återkalla ett

tillstånd överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller en

myndighets beslut om att genomföra kontroller och förelägga vite. Andra

förvaltningsbeslut får dock inte överklagas. Detta innebär att beslut om

att vägra exporttillstånd inte får överklagas.

Regeringen konstaterade i samband med den nya lagen om strategiska

produkter (se prop. 1997/98:68 s. 26 f) att huvudregeln är att tillstånd till

export skall ges och att den bedömning som görs vid prövningen av

tillståndsärenden inskränker sig till om exporten strider mot Sveriges

utrikes-, säkerhets-, eller försvarspolitiska intressen. Det skall alltså inte

göras någon avvägning mellan dessa intressen och enskildas intressen att

få bedriva ekonomisk verksamhet. I det ovan nämnda lagstiftningsarbetet

(a. prop. s. 27 f) framhöll regeringen vidare att det inte fanns något

folkrättsligt bindande avgörande som slog fast att sådana beslut som det

är fråga om, dvs. beslut att vägra exporttillstånd eller beslut som leder till

krav på exporttillstånd, skulle anses beröra sådana civila rättigheter eller

skyldigheter som enligt artikel 6 i Europakonventionen är av den

karaktären att domstolsprövning krävs. Mot den bakgrunden fanns det

inte någon anledning att införa en möjlighet att överklaga ett beslut att

vägra exporttillstånd.

Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna har därefter i ett

beslut den 27 juni 2000 avvisat ett klagomål mot att ett beslut av ISP

enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel att vägra

tillhandahållandetillstånd inte får överklagas till domstol (mål nr

35178/97). Enligt Europadomstolen innebär tillståndsprövningens

karaktär, där i princip endast säkerhetspolitiska och utrikespolitiska

faktorer beaktas och ingen hänsyn alls tas till omständigheter som rör den

enskilde och dennes eventuella behov av tillstånd, att någon civil

rättighet i den mening som avses i artikel 6 inte kan anses föreligga.

Lagrådet har i sitt yttrande diskuterat huruvida ett beslut om vägrat

exporttillstånd skall kunna överprövas av domstol. Vid sin genomgång

analyserar Lagrådet bland annat Europadomstolens nyss nämnda beslut.

Lagrådet har uttryckt stöd för att beslut om vägrat tillstånd enligt den nu

föreslagna lagen inte bör kunna överklagas.

Lagrådet har dock invänt mot att regeringens beslut om att återkalla

tillstånd inte skall kunna prövas av domstol. Enligt Lagrådet tyder allt på

att frågan om återkallelse av ett tillstånd enligt lagen angår en civil

rättighet enligt artikel 6 i Europakonventionen. Lagrådet föreslår därför

en ändring av rättsprövningslagen för att möjliggöra att regeringens

återkallelsebeslut skall kunna klandras vid allmän förvaltningsdomstol.

Regeringen anser att övervägande skäl talar för att Lagrådets

uppfattning är riktig och föreslår därför en ändring av

rättsprövningslagen så att regeringens beslut om återkallelse av tillstånd

skall kunna underkastas domstolsprövning. En sådan reglering

överensstämmer med motsvarande regler för beslut enligt lagen om

krigsmateriel.

5.3 Tekniskt bistånd

5.3.1 Tillämpningsområde och definitioner

Regeringens förslag: En definition av tekniskt bistånd i enlighet med

artikel 1 a i den gemensamma åtgärden införs i den svenska lagen.

Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har gett uttryck för någon

annan bedömning.

Skälen för regeringens förslag: Artikel 1 i rådets gemensamma åtgärd

2000/401/GUSP om kontroll av tekniskt bistånd som står i samband med

viss slags militär slutanvändning innehåller i a) en definition av tekniskt

bistånd, som omfattar olika förfaranden som kan utgöra tekniskt stöd för

utveckling eller annan hantering av produkter eller teknik. Definitionen

av tekniskt bistånd har betydelse för omfattningen av den kontroll som

skall utövas. Begreppet tekniskt bistånd bör därför definieras i lag.

Definitionen av tekniskt bistånd i a) bör införas i lagen. Definitionen i b),

som anger att tekniskt bistånd innefattar muntliga former av bistånd,

behöver däremot inte införas i lagen eftersom definitionen i a) enligt

regeringens bedömning redan innefattar muntliga former av bistånd.

Lagrådet har påpekat att definitionen av tekniskt bistånd enbart

omfattar tekniska tjänster som antar någon av formerna utbildning,

överföring av praktiska kunskaper och färdigheter eller konsulttjänster

och att de tekniska tjänster som inte antar någon av dessa angivna former

inte omfattas av lagens bestämmelser. Regeringen kan med anledning av

Lagrådets påpekande i denna del konstatera att den i lagrådsremissen

föreslagna definitionen överensstämmer med formuleringen i den

gemensamma åtgärden i dess svenska version. Enligt regeringens

uppfattning är det angeläget från ett icke spridningsperspektiv att

definitionen av tekniskt bistånd blir så heltäckande som möjligt. Mot

denna bakgrund bör definitionen utökas till att avse överföring av alla

kunskaper och färdigheter, och inte begränsas till praktiska sådana. I

övrigt finner regeringen inte anledning att avvika från den definition av

tekniskt bistånd som anges i den gemensamma åtgärden.

5.3.2 Kontroll av tekniskt bistånd

Regeringens förslag: Tekniskt bistånd som lämnas utanför EG och som

är avsett för användning i samband med massförstörelsevapen förbjuds.

 Regeringen ges möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från

förbudet.

Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran

mot förslaget i sig. Amersham Pharmacia Biotech har påpekat att man är

orolig för att regleringen av det tekniska biståndet skall omfatta

situationer när en produkt som tillverkats med hjälp av tekniskt bistånd i

civilt syfte i ett senare skede visar sig ha använts i produktionen av

exempelvis biologiska massförstörelsevapen. Säkerhetspolisen har

ifrågasatt vad som gäller för det fall det tekniska biståndet ges i Sverige i

form av exempelvis utbildning och om avsikten är att ett sådant

tillhandahållande av tekniskt bistånd skall vara tillåtet.

Skälen för regeringens förslag:

Artiklarna 2 och 4

Enligt artikel 2 i rådets gemensamma åtgärd skall tekniskt bistånd

underkastas kontroll om det är avsett för, eller givaren är medveten om

att det är avsett för, användning i samband med utveckling, produktion,

hantering, bruk, underhåll, lagring, detektion, identifiering eller spridning

av kemiska eller biologiska vapen eller andra massförstörelsevapen eller

utveckling, produktion, underhåll eller lagring av missiler som är i stånd

att bära sådana vapen. Kontrollen kan utövas genom antingen ett

förbuds- eller ett tillståndsförfarande. Undantag från tillämpningsområdet

följer av artikel 4 i rådets gemensamma åtgärd. Med anledning av den

gemensamma åtgärden bör i svensk lagstiftning införas en särskild

bestämmelse om kontroll när någon ger tekniskt bistånd som har

samband med massförstörelsevapen på sådant sätt som anges i artikel 2 i

den gemensamma åtgärden.

Lydelsen av artikel 2 lämnar huvudsakligen öppet hur ett nationellt

kontrollförfarande skall utformas.

En förutsättning, enligt rådets gemensamma åtgärd, för att tekniskt

bistånd skall kontrolleras är att det lämnas utanför EG. Enligt regeringens

mening är det lämpligt att utforma den nationella bestämmelsen i

enlighet med det. Detta innebär att ett tekniskt bistånd inom EG inte

omfattas av förslaget.

Liksom i den gemensamma åtgärden bör den svenska bestämmelsen

utformas så att det tekniska biståndet när det lämnas skall vara avsett för

användning i samband med utveckling, produktion, hantering, bruk,

underhåll, lagring, detektion, identifiering eller spridning av

massförstörelsevapen eller i samband med utveckling, produktion,

underhåll eller lagring av missiler som är i stånd att bära sådana vapen.

Detta innebär att bestämmelsen inte omfattar situationer när det i

efterhand visar sig att en produkt, som exempelvis utvecklats i ett land

utanför EG med hjälp av tekniskt bistånd, använts i produktionen av

massförstörelsevapen.

Den fråga som inställer sig är om kontrollen bör utformas som en

förbudsregel eller som en regel om krav på tillstånd. I valet mellan de

båda möjligheterna bör följande omständigheter beaktas.

Beträffande den valmöjlighet som föreligger för medlemsstaterna

enligt artikel 5 i den nya förordningen har regeringen i det föregående

(avsnitt 5.2.2) redovisat skälen för att välja ett tillståndsförfarande i

stället för direktverkande straffsanktionerade förbud. När det gäller det

tekniska bistånd som omfattas av rådets gemensamma åtgärd gör sig,

enligt regeringens mening, inte samma skäl gällande för att välja ett

tillståndsförfarande. Den gemensamma åtgärden är nämligen avgränsad

till massförstörelsevapen. Den kontroll som är aktuell är begränsad till

tekniskt bistånd som har direkt samband med uppkomsten, hanteringen

och spridningen av sådana vapen. Icke-spridning av

massförstörelsevapen är ett viktigt utrikes-, säkerhets- och

försvarspolitiskt intresse för Sverige. Tekniskt bistånd som har samband

med massförstörelsevapen skulle i de flesta fall motverka detta intresse

varför sådant bistånd endast kan tillåtas i undantagsfall. Den

gemensamma åtgärden har dock givits en sådan utformning att även

forskning kring skydd och motmedel mot massförstörelsevapen omfattas.

Det är ett svenskt intresse att delta i sådan forskning både inom och

utanför EU.

Eftersom det finns skäl att i dessa fall frångå principen om ett

tillståndsförfarande bör regleringen innebära ett direktverkande

straffsanktionerat förbud med möjligheter för regeringen att meddela

undantag från detta förbud.

Det finns flera situationer när tekniskt bistånd inte skall kontrolleras

enligt den gemensamma åtgärden. Den första är när det tekniska

biståndet inte uppfyller de rekvisit som anges i artikel 2 i den

gemensamma åtgärden. I artikel 4 beskrivs andra situationer när biståndet

inte skall kontrolleras. Det första undantaget i artikel 4 gäller

tillhandahållande av bistånd i länder som återfinns i bilaga II till rådets

förordningen (EG) nr 1334/2000. Dessa länder är de som enligt artikel 6 i

rådets förordning omfattas av det nya generella gemenskapstillståndet.

Det andra undantaget anknyter till de undantag från exportkontroll som

finns i internationella exportkontrollsystem, exportkontrollorgan eller

traktater. Undantaget innebär att uppgifter som är allmänt tillgängliga

eller som utgör grundläggande vetenskaplig forskning inte skall

kontrolleras. Genom dessa undantag undviks inskränkningar i rätten att

sprida allmänna uppgifter och i rätten till forskningens frihet. Slutligen

undantas från kontrollen tekniskt bistånd som har muntlig form och som

inte hänför sig till produkter som skall kontrolleras av ett eller flera

internationella exportkontrollsystem, exportkontrollorgan eller traktater.

Detta undantag grundar sig på att andra produkter än de som omfattas av

exportkontrollregimerna inte utan anledning bör underkastas kontroll.

Detsamma gäller för muntligt tekniskt bistånd som inte hänför sig till

kontrollerade produkter.

Vidare måste, som ovan nämnts, Sverige ha möjlighet att delta i

internationella samarbeten beträffande forskning om skydd och

motmedel mot massförstörelsevapen. Det bedrivs också visst samarbete

på försvarsmaterielområdet, som godkänts enligt lagen om krigsmateriel,

rörande missiler som omfattas av den gemensamma åtgärden men som

inte är avsedda att användas som bärare av massförstörelsevapen.

Det kan inte heller uteslutas att medlemsstaterna i EU senare kan

komma att enas om ändringar av undantagen. För att nå flexibilitet bör

det ankomma på regeringen att meddela föreskrifter om undantag från

förbudet. Lagrådet har i sitt yttrande beskrivit förutsättningarna för och

nödvändigheten av bemyndigande till regeringen i detta avseende.

Artikel 3

Artikel 3 i rådets gemensamma åtgärd gäller kontroll av tekniskt bistånd

som har samband med militär slutanvändning av andra slag än de som

avses i artikel 2. Det bistånd som avses är sådant som ges i

bestämmelseländer som är föremål för ett vapenembargo, vilket anknyter

till generalklausulen i artikel 4 i den nya förordningen. Artikel 3

innehåller en uppmaning till medlemsstaterna att överväga tillämpning av

kontroll i dessa avseenden. Det finns inget åtagande för medlemsstaterna

i den gemensamma åtgärden om att införa bestämmelser om sådan

kontroll som avses i artikel 3. Det kan förväntas att ytterligare initiativ

kommer att tas inom EU på detta område och att ny gemensam åtgärd

senare kommer att föreslås och behandlas. Det går inte att bedöma

innehållet i en framtida gemensam åtgärd om annat tekniskt bistånd än

det som avses i artikel 2. Av denna anledning saknas det, enligt

regeringens bedömning, skäl att nu införa bestämmelser om kontroll av

annat tekniskt bistånd än det som avser massförstörelsevapen.

5.3.3 Genomförandebestämmelser

Regeringens förslag: Bestämmelser om straff vid överträdelse av

förbudet mot tekniskt bistånd införs.

Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. I promemorian föreslås att även oaktsamhetsbrott skall vara

straffbara.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran

mot förslaget. Säkerhetspolisen har dock påpekat att

oaktsamhetsrekvisitet i straffbestämmelsen ger ett vidsträckt

tillämpningsområde och är ologisk med hänsyn till utformningen av

förslagets 9 §.

Skälen för regeringens förslag: Artikel 5 i rådets gemensamma åtgärd

innehåller medlemsstaternas egentliga åtaganden enligt den

gemensamma åtgärden. Medlemsstaterna åtar sig enligt artikeln att lägga

fram lämpliga förslag om att genomföra den gemensamma åtgärden

genom att fastställa kontrollbestämmelser och om att fastställa de

sanktioner som skall tillgripas på nationell nivå. I Sverige finns idag inte

någon sådan lagstiftning. För svensk del innebär åtagandet i artikel 5 att

regeringen skall lägga fram lämpliga förslag till riksdagen om att

genomföra den gemensamma åtgärden. Ovan har regeringen redovisat

skälen för att införa de kontrollbestämmelser som regleras genom den

gemensamma åtgärden.

Tillämpningen av dessa kontrollbestämmelser skall säkerställas genom

lämpliga nationella sanktioner. I svensk lag bör införas bestämmelser om

straff för överträdelser av förbudet. Regeringen delar Säkerhetspolisens

uppfattning att utformningen av bestämmelsen om tekniskt bistånd talar

emot att ett oaktsamhetsrekvisit införs i straffbestämmelsen.

Straffbestämmelserna bör därför endast omfatta uppsåtliga brott.

6 Vissa övriga frågor

Regeringens förslag: Kravet på tillstånd till införsel i landet av vissa

kemiska och biologiska produkter i 13 § lagen om strategiska produkter

avskaffas.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om krav på tillstånd till införsel av kemiska prekursorer som

kan användas för tillverkning av kemiska stridsmedel.

Regeringen ges bemyndigande att till den myndighet regeringen

bestämmer delegera frågan om närmare föreskrifter i de deklarationer

som ska lämnas in av de som producerar, bereder, förbrukar, för in, för ut

eller exporterar kemiska prekursorer (utgångsämnen) som kan användas

för tillverkning av kemiska stridsmedel, under något av de tre senaste

åren har producerat, berett, förbrukat, fört ut eller exporterat sådana

produkter, eller producerar diskreta organiska kemikalier.

Kravet på tillstånd till tillhandahållande i 12 § lagen om strategiska

produkter avskaffas.

Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. I promemorian har inte föreslagits att regeringen skulle få

bemyndiga myndighet att meddela närmare föreskrifter om de

deklarationer som varje år skall lämnas in av den som har befattning med

kemiska prekursorer m.m.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte

haft någon erinran mot förslaget. ISP har tillstyrkt att bestämmelsen om

krav på tillstånd till tillhandahållande tas bort ur den svenska

lagstiftningen, eftersom den vållar tillämpningssvårigheter både för

exportkontrollerande myndigheter och exporterande företag.

Säkerhetspolisen har dock påpekat att även om den praktiska

tillämpningen av bestämmelsen om krav på tillstånd till tillhandahållande

är svår så kan det inte uteslutas att redan förekomsten av bestämmelsen

har en preventiv verkan. Ett avskaffande av regeln kan komma att

medföra ett icke önskvärt scenario där Sverige blir bas för

förmedlingsveksamhet av produkter med dubbla användningsområden.

ISP har anfört att regeringen bör ges bemyndigande att till den

myndighet regeringen bestämmer delegera frågan om närmare

föreskrifter i deklarationer enligt 13 §.

Skälen för regeringens förslag:

FN:s konvention om kemiska vapen

Konventionen om biologiska vapen och toxinvapen från år 1972

förbjuder all utveckling, produktion och lagring av biologiska vapen och

organiska gifter för militärt bruk. Till konventionen har omkring 130

länder anslutit sig, däribland Sverige.

 FN:s konvention om kemiska vapen undertecknades av Sverige den

13 januari 1993 och ratificerades i juni samma år. Konventionen trädde i

kraft den 29 april 1997. Konventionen förbjuder allt innehav samt all

utveckling, produktion och användning av kemiska vapen och föreskriver

att existerande lager av kemiska vapen skall förstöras. Anslutna stater är

skyldiga att utöva kontroll också över kemiska utgångsämnen som inte

utgör vapen och att verifiera efterlevnaden av konventionen. Samtliga

EU:s medlemsstater är anslutna till konventionen.

De kemiska produkter som omfattas av FN-konventionen om kemiska

vapen är i denna uppdelade på tre listor. Den första avser rent militära

varor och täcks av krigsmateriellagstiftningen, medan de två övriga avser

produkter med både civil och militär användning. Enligt konventionen

får lista 2-ämnen endast överföras till eller erhållas från

konventionsstater. Denna förpliktelse trädde i kraft tre år efter

konventionens ikraftträdande, dvs. den 29 april 2000.

Konventionen kompletteras av ett samarbete, i vilken en mindre grupp

länder (för närvarande 30) samordnar sin nationella kontroll över

exporten av kemiska och biologiska produkter.

Gruppen, som bildades år 1985 och kallas Australiengruppen, har gjort

upp en lista över produkter som bör kontrolleras. Listan omfattar idag 54

utgångsämnen (s.k. kemiska prekursorer) och biologiska agens som kan

användas som stridsmedel samt viss kemisk och biologisk

tillverkningsutrustning. Sverige anslöt sig till samarbetet inom

Australienguppen år 1991.

Krav på tillstånd till införsel

År 1994 infördes i den svenska lagstiftningen en bestämmelse rörande

införsel av biologiska produkter och kemikalier enligt lista 2 i FN:s

konvention om kemiska vapen. Enligt 13 § lagen om strategiska

produkter får sådana produkter inte föras in i landet utan tillstånd.

Bestämmelsen infördes med anledning av Sveriges tillträde till FN:s

konvention om kemiska vapen och träder i kraft den dag regeringen

bestämmer.

Utförsel av produkter med dubbla användningsområden regleras i sin

helhet av rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

Den nya förordningen föreskriver tillståndskrav vid överföringar

mellan medlemsstater bara för sådana produkter med dubbla

användningsområden som finns förtecknade i bilaga IV. Enligt artikel 28

i EG-fördraget är importrestriktioner i övrigt förbjudna mellan

medlemsstaterna.

Den svenska bestämmelsen om införseltillstånd behöver anpassas till

den nya förordningen. Samtidigt måste bestämmelsen utformas på ett sätt

som gör att Sverige uppfyller de förpliktelser som följer av

internationella överenskommelser. Det föreslås därför vissa förändringar

i bestämmelsen.

För att även i fortsättningen kunna uppfylla den svenska förpliktelsen i

FN:s konvention om kemiska vapen föreslås att regleringen om krav på

importtillstånd för vissa kemiska produkter, så kallade lista 2-ämnen,

utformas som ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på

införseltillstånd från vissa länder som inte är anslutna till konventionen.

I enlighet med det bör regeringen ges bemyndigande att till den

myndighet regeringen bestämmer delegera frågan om närmare

föreskrifter i de deklarationer som skall lämnas in enligt konventionen.

Kravet på införselrestriktioner för biologiska produkter med dubbla

användningsområden kan avskaffas i sin helhet, eftersom Sverige

beträffande dessa produkter inte har ingått några internationella

förpliktelser att kräva sådana tillstånd.

Tillhandahållande

I 12 § lagen om strategiska produkter finns bestämmelser om krav på

tillstånd till tillhandahållande av strategiska produkter.

Med tillhandahållande förstås i lagen försäljning, upplåtelse,

utbjudande mot ersättning, lån, gåva eller förmedling. Genomgående

gäller att förfarandena skall avse produkter som finns utanför Sverige. Så

snart produkten finns i Sverige gäller reglerna om utförsel.

Bestämmelsen är exempelvis tillämplig när en person avser att i Sverige

förmedla tillverkningsutrustning från ett land utanför Sverige till ett

annat.

Regeln, som korresponderar med den som återfinns i 4 och 5 §§ lagen

om krigsmateriel, anger att vissa produkter med dubbla

användningsområden som finns utom landet inte får här i landet och inte

heller utom landet av svensk myndighet, svenskt företag eller den som är

bosatt eller stadigvarande vistas här tillhandahållas utan tillstånd, om

produkterna inte får föras ut från Sverige eller exporteras utan tillstånd

enligt lagen om strategiska produkter eller rådets förordning (EG) nr

3381/94.

Bestämmelsen om tillhandahållande infördes i den svenska

lagstiftningen för att förhindra att framställningen av kemiska

stridsmedel främjas genom vissa andra förfaranden än utförsel av

utrustning eller kemiska substanser från Sverige. För att ytterligare

förhindra framställning och utvecklingen av kärnladdningar samt

biologiska och kemiska vapen utvidgades den senare till att avse alla

produkter som omfattas av lagen om strategiska produkter.

Den ursprungliga bestämmelsen tillkom innan Sverige blev medlem i

EU och innan Sverige anslöt sig till FN:s konvention om kemiska vapen

(se ovan).

Bestämmelsen om tillståndskrav till tillhandahållande av produkter

med dubbla användningsområden är mycket svår att kontrollera och

tillämpas inte alls i praktiken. Enligt regeringens bedömning kan det

därför starkt ifrågasättas om den verkligen fyller någon praktisk funktion.

Med hänsyn till dessa omständigheter finns det enligt regeringens

bedömning inte någon anledning att behålla bestämmelsen. Den bör

därför avskaffas.

7 Ekonomiska konsekvenser

Regeringens bedömning: Förslaget i sig leder inte till ökade

kostnader för staten.

Promemorians bedömning: I promemorian har frågan inte berörts.

Remissinstanserna: ISP, Säkerhetspolisen och Tullverket har

samtliga påtalat att om någon av dessa myndigheter utses till

tillsynsmyndighet för elektroniska överföringar finns behov av

resursförstärkningar i form av utrustning, utbildning och personal.

Skälen för regeringens bedömning: Det finns inte anledning att anta

att förslagen i det föregående kommer att ge upphov till ett ökat antal

ärenden om utförseltillstånd. Snarare kommer den nya lagen att

underlätta för de exportkontrollerande myndigheterna.

I det föregående har beskrivits att begreppet export har utvidgats till att

avse även elektroniska överföringar i rådets förordning (EG) nr

1334/2000 (avsnitt 4.2 och 5.2.1). Enligt svensk praxis krävs

exporttillstånd även för elektroniska överföringar redan idag varför det

inte finns anledning att anta att den nya förordningen kommer att leda till

ett ökat antal ärenden om exporttillstånd. Uppgiften att utöva tillsyn över

de elektroniska överföringarna som utförs är dock ny för svenska

myndigheter och kan komma att ge upphov till behov av

resursförstärkningar för den myndighet som skall utöva tillsynen.

8 Ikraftträdande m.m.

Den nya lagen om produkter med dubbla användningsområden liksom de

följdändringar i annan lagstiftning som den nya lagen föranleder bör

träda i kraft den 1 januari 2001.

Beträffande övergångsbestämmelser hänvisas till

författningskommentaren (avsnitt 9).

9 Författningskommentar

9.1 Förslag till lag (0000:000) om kontroll av produkter

med dubbla användningsområden och av tekniskt

bistånd

Tillämpningsområde

1 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 1 § lagen (1998:397) om strategiska

produkter. I bestämmelsen ersätts det nuvarande begreppet strategiska

produkter med begreppet produkter med dubbla användningsområden.

Någon skillnad i betydelse mellan de olika begreppen finns inte.

Beträffande den närmare motiveringen till förslaget i denna del hänvisas

till vad som sagts i det föregående (avsnitt 5.1).

Definitioner

2 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 § andra stycket lagen om strategiska

produkter.

3 §

Paragrafen innehåller en definition av vad som avses med militära

produkter som ingår i medlemsstaternas militära förteckning i artikel 4.2

i den nya förordningen. Beträffande den närmare motiveringen till

förslaget i denna del hänvisas till vad som sagts i det föregående (avsnitt

5.2.2).

Definitionen av tekniskt bistånd motsvarar i sak definitionen i artiklarna

1 a och 1 b i den gemensamma åtgärden. Beträffande den närmare

motiveringen till förslaget i denna del hänvisas till vad som sagts i det

föregående (avsnitt 5.3.1).

Tillstånd

4 §

Paragrafen motsvarar i sak 5 § i lagen om strategiska produkter.

Export och överföring

5 §

Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om strategiska produkter och

innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om

att en produkt med dubbla användningsområden skall omfattas av krav

på tillstånd till export. Artikel 5.1 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000

ger varje medlemsstat rätt att införa exportförbud eller krav på tillstånd

till export av skäl som berör nationell säkerhet eller de mänskliga

rättigheterna. Enligt den föreslagna bestämmelsen får regeringen

meddela föreskrifter om krav på exporttillstånd i enlighet med artikel 5.1

i rådets förordning (EG) nr 1334/2000. Beträffande den närmare

motiveringen till förslaget i denna delen hänvisas till vad som sagts i det

föregående (avsnitt 5.2.2).

6 §

Paragrafen motsvarar 6 § andra stycket lagen om strategiska produkter.

7 §

Paragrafen motsvarar delvis 8 § första stycket lagen om strategiska

produkter. Enligt den nya EG-förordningen om exportkontroll av

produkter med dubbla användningsområden krävs tillstånd till överföring

inom EU endast när det gäller produkter som finns förtecknade i bilaga

IV till förordningen. En undantagsbestämmelse motsvarande den som

finns i artikel 19.3 i den nuvarande förordningen bibehålls i den nya

förordningen. Av icke-spridningsskäl finns det fortfarande anledning att i

den svenska lagstiftningen använda möjligheten till en nationell

undantagsregel. Bestämmelsen bör dock utformas som ett bemyndigande

till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela

föreskrifter om krav på tillstånd till överföring som avses i artikel 21.2 a i

rådets förordning (EG) nr 1334/2000. Beträffande den närmare

motiveringen till förslaget i denna del hänvisas till vad som sagts i det

föregående (avsnitt 5.2.6).

8 §

Paragrafen motsvarar 9 § lagen om strategiska produkter.

Tekniskt bistånd

9 §

Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om strategiska produkter och

innehåller de kontrollbestämmelser som föranleds av den gemensamma

åtgärden. Enligt den föreslagna bestämmelsen förbjuds tekniskt bistånd

som är avsett för användning i samband med uppkomsten, hanteringen

och spridningen av massförstörelsevapen. Regeringen får meddela

föreskrifter om undantag från förbudet. Beträffande den närmare

motiveringen till förslaget i denna del hänvisas till vad som sagts i det

föregående (avsnitt 5.3.2 och 5.3.3).

Införsel

10 §

Den föreslagna bestämmelsen motsvarar delvis 13 § lagen om strategiska

produkter. Möjligheten att föreskriva tillståndskrav för införsel av vissa

kemiska produkter har sin bakgrund i de förpliktelser som följer av

Förenta nationernas konvention om förbud mot utveckling, produktion,

innehav och användning av kemiska vapen och deras förstöring.

Beträffande den närmare motiveringen till förslaget i denna del hänvisas

till vad som sagts i det föregående (avsnitt 6).

Återkallelse

11 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 15 § lagen om strategiska produkter.

Årlig avgift och deklarationer

12 §

Paragrafen motsvarar 16 § lagen om strategiska produkter.

13 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 17 § lagen om strategiska produkter.

Enligt förslaget får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer

meddela närmare föreskrifter om deklarationerna. Beträffande den

närmare motiveringen till förslaget i denna del hänvisas till vad som

sagts i det föregående (avsnitt 6).

Uppgiftskontroll

14 §

Paragrafen motsvarar i sak 18 § lagen om strategiska produkter.

Tillsyn och kontroll

15 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 19 § lagen om strategiska produkter.

16 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 20 § lagen om strategiska produkter.

Tillsynsplikten omfattar dock även personer som tar befattning med

produkter med dubbla användningsområden genom tekniskt bistånd. Som

ett förtydligande har det tillagts att begreppet handling motsvarar

definitionen i 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen.

17 §

Paragrafen motsvarar i sak 21 § lagen om strategiska produkter.

Straff m.m.

18 §

Paragrafen innehåller straffbestämmelser för brott som avser export och

överföring av produkter, vilka i huvudsak motsvaras av 22 § lagen om

strategiska produkter. Vidare innehåller paragrafen nya

straffbestämmelser om export genom elektronisk överföring. Eftersom

den nya smugglingslagen endast omfattar export av fysiska varor krävs

nya straffbestämmelser för sådan elektronisk export som sker utan

tillstånd. Paragrafen motsvarar smugglingslagens bestämmelser om

fysisk export. Beträffande den närmare motiveringen till förslaget i denna

del hänvisas till avsnitt 5.2.6.

19 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om olovlig utförsel som sker av grov

oaktsamhet. I andra stycket undantas gärningar som visserligen begåtts

av grov oaktsamhet men som med hänsyn till omständigheterna ändå är

att anse som ringa.

20 §

Paragrafen innehåller straffbestämmelser för överträdelse av förbudet

mot att lämna tekniskt bistånd som är avsett för användning i samband

med uppkomsten, hanteringen och spridningen av massförstörelsevapen.

Straffbestämmelserna motsvarar smugglingslagens regler om straff för

otillåten export av varor. Oaktsamhet är dock inte straffbart.

21 §

Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om strategiska produkter

och motsvarar straffregleringen i den nya smugglingslagen. Förslaget i

denna del har närmare redovisats i avsnitt 5.2.6.

22 §

Paragrafen motsvarar i sak 25 § lagen om strategiska produkter.

23 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om förverkande. Förslaget i denna

del har närmare redovisats i avsnitt 5.2.6.

24 §

Paragrafen motsvarar i sak 28 § lagen om strategiska produkter.

Överklagande

Paragrafen motsvarar i sak 29 § lagen om strategiska produkter.

Beträffande tredje stycket hänvisas till vad som sagts i det föregående

(avsnitt 5.2.7).

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Den nya lagen om kontroll av produkter med dubbla

användningsområden liksom de följdändringar i annan lagstiftning som

den nya lagen föranleder bör träda i kraft den 1 januari 2001.

Beträffande övergångsbestämmelser, se även artikel 23 i den nya

förordningen och avsnitt 5.2.6.

9.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:205) om

rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut

Förslaget innebär att den nuvarande hänvisningen till lagen (1998:397)

om strategiska produkter ändras till den nya lagen. I lagen har det införts

en möjlighet att låta regeringens beslut om återkallelse underkastas

rättsprövning. Beträffande den närmare motiveringen till förslaget i

denna del hänvisas till avsnitt 5.2.3.

9.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1300) om

krigsmateriel

Förslaget innebär att den nuvarande hänvisningen till lagen (1998:397)

om strategiska produkter ändras till den nya lagen.

9.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Förslaget innebär att den nuvarande hänvisningen till lagen (1998:397)

om strategiska produkter ändras till den nya lagen.

9.5 Förslag till lag om ändring i strålskyddslagen

(1988:220)

Förslaget innebär att den nuvarande hänvisningen till lagen (1998:397)

om strategiska produkter ändras till den nya lagen.

9.6 Förslag till lag (2000:000) om straff för smuggling

I 1 § tredje stycket smugglingslagen införs en hänvisning till lagen om

kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt

bistånd för att säkerställa Tullverkets möjligheter att bedriva

förundersökning och använda tvångsmedel enligt den föreslagna

smugglingslagen vid överträdelser av förevarande lag. Beträffande den

närmare motiveringen till förslaget i denna del hänvisas till avsnitt 6.

Rådets förordning (EG) nr 1334/2000 av den 22 juni

2000 om upprättande av en gemenskapsordning för

kontroll av export av produkter och teknik med

dubbla användningsområden

Rådets gemensamma åtgärd 2000/401/GUSP av den

22 juni 2000 om kontroll av tekniskt bistånd som står

i samband med viss slags militär slutanvändning

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om produkter med dubbla användningsområden

Härigenom föreskrivs följande.

Tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och av tekniskt bistånd.

Lagen innehåller vissa kompletterande bestämmelser till rådets

förordning (EG) nr 1334/2000 av den 22 juni 2000 om upprättande av en

gemenskapsordning för kontroll av export av produkter och teknik med

dubbla användningsområden .

Utöver vad som sägs i denna lag kan bestämmelserna i lagen

(1992:1300) om krigsmateriel och lagen (1984:3) om kärnteknisk

verksamhet tillämpas.

Definitioner

2 § Med produkter med dubbla användningsområden, export, exportör

och exportdeklaration avses i denna lag detsamma som i artikel 2 i rådets

förordning (EG) nr 1334/2000.

3 § Med militära produkter som ingår i medlemsstaternas militära

förteckning i artikel 4.2 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000 avses de

produkter som enligt 1 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel utgör

krigsmateriel.

Med tekniskt bistånd avses i denna lag allt tekniskt stöd som har

samband med reparation, utveckling, tillverkning, montering, testning,

underhåll eller liknande teknisk tjänst och som kan innebära utbildning,

överföring av praktiska kunskaper eller färdigheter eller konsulttjänster.

Tillstånd

4 § Frågor om tillstånd enligt rådets förordning (EG) nr 1334/2000,

denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag

prövas av Inspektionen för strategiska produkter eller av den myndighet

som regeringen bestämmer.

En myndighet skall med ett eget yttrande lämna över ett ärende till

regeringens prövning, om ärendet har principiell betydelse eller annars är

av särskild vikt.

Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om överlämnande av

ärenden till regeringen.

Export och överföring

5 § Regeringen får meddela föreskrifter om att en produkt med dubbla

användningsområden skall omfattas av krav på tillstånd till export enligt

artikel 5.1 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter för att komplettera bestämmelserna om

exporttillstånd i artikel 6.2 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

7 § Överföring som avses i artikel 21.2 a i rådets förordning (EG) nr

1334/2000 får inte äga rum utan tillstånd.

8 § För tillstånd till utförsel av använt kärnbränsle gäller de

begränsningar som anges i 20 a och 24 §§ strålskyddslagen (1988:220).

Tillhandahållande av tekniskt bistånd

9 § Tekniskt bistånd om det är avsett att användas i samband med

utveckling, produktion, hantering, bruk, underhåll, lagring, detektion,

identifiering eller spridning av kemiska eller biologiska vapen eller av

kärnvapen eller andra kärnladdningar eller i samband med utveckling,

produktion, underhåll eller lagring av missiler som är i stånd att bära

sådana vapen.

Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från förbudet.

Införsel

10 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om krav på tillstånd till införsel av kemiska prekursorer

(utgångsämnen) som kan användas för tillverkning av kemiska

stridsmedel.

Återkallelse

11 § Tillstånd till överföring eller export enligt rådets förordning (EG) nr

1334/2000 kan återkallas, om tillståndshavaren har åsidosatt en föreskrift

i rådets förordning (EG) nr 1334/2000, denna lag eller en föreskrift, ett

villkor eller en bestämmelse som har meddelats med stöd av lagen eller

om det finns andra särskilda skäl till återkallelse.

En återkallelse gäller med omedelbar verkan, om inte något annat

beslutas.

Årlig avgift och deklarationer

12 § Föreskrifter om skyldighet för tillverkare av produkter som avses i

denna lag att betala årliga avgifter för att täcka statens kostnader för

Inspektionen för strategiska produkter finns i lagen 22 § lagen

(1992:1300) om krigsmateriel.

Den som är avgiftsskyldig skall varje år lämna en deklaration till

inspektionen med de uppgifter som behövs för att bestämma avgifterna,

enligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar.

Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från

deklarationsskyldigheten.

13 § Enligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar skall en

deklaration varje år lämnas av den som

1. producerar, bereder, förbrukar, för in, för ut eller exporterar

produkter som omfattas av rådets förordning (EG) nr 1334/2000,

2. under något av de tre senaste åren har producerat, berett, förbrukat,

fört ut eller exporterat sådana produkter, eller

3. producerar diskreta organiska kemikalier.

Deklarationen skall innehålla uppgifter om

1. verksamheten under det gångna kalenderåret,

2. den verksamhet som planeras för det kommande kalenderåret,

3. ändringar i verksamheten som planeras för det pågående

kalenderåret.

Deklarationen skall ges in till den myndighet som regeringen

bestämmer.

Uppgiftskontroll

14 § Den som har lämnat en deklaration enligt 13 § skall, på begäran av

den myndighet som avses i 13 § tredje stycket, också lämna de

upplysningar och handlingar som kan behövas för kontroll av uppgifterna

i deklarationen.

För denna kontroll har företrädare för myndigheten rätt till tillträde till

de områden, lokaler och anläggningar där sådan verksamhet bedrivs som

omfattas av deklarationsskyldigheten och får där göra undersökningar

och ta prover. Detta gäller dock inte bostadsutrymmen.

Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för att kontrollen

skall kunna genomföras.

Tillsyn och kontroll

15 § Tillsyn och annan kontroll av efterlevnaden av bestämmelserna i

rådets förordning (EG) nr 1334/2000, denna lag eller föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen skall utövas av Inspektionen för strategiska

produkter eller av den myndighet som regeringen bestämmer

(tillsynsmyndigheten).

Regeringen får meddela föreskrifter om tillsynen.

16 § Tillsynsmyndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för kontrollen av den som för överföring inom

EU eller för export tar befattning med produkter med dubbla

användningsområden eller av den som tillhandahåller tekniskt bistånd.

Med handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning

som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniska

hjälpmedel.

Tillsynsmyndigheten har rätt att få tillträde till lokaler där den som

avses i första stycket bedriver sin verksamhet. Vad som nu har sagts

gäller dock inte bostadsutrymmen.

Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för att kontrollen

skall kunna genomföras. Tillsynsmyndigheten får begära biträde även av

andra statliga myndigheter för sin tillsyn.

17 § Den som enligt artikel 16.2 eller 21.5 i rådets förordning (EG) nr

1334/2000 är skyldig att bevara och på begäran av tillsynsmyndigheten

visa upp handlingar skall bevara dessa i fem år eller den längre tid som

för vissa uppgifter eller handlingar kan vara föreskriven i annan lag eller

författning.

Straff m.m.

18 § Bestämmelserna om smuggling och försök till sådant brott finns i

lagen (0000:00) om straff för smuggling.

Bestämmelserna om smuggling och försök till sådant brott i lagen om

straff för smuggling tillämpas i fråga om

1. export utan tillstånd av produkter med dubbla användningsområden

som avses i artiklarna 3, 4.1 - 4.3 och 5.1 i rådets förordning (EG) nr

1334/2000, och

2. överföring utan tillstånd av produkter med dubbla

användningsområden som avses i artikel 21 i rådets förordning (EG) nr

1334/2000.

Första och andra stycket avser inte export eller överföring inom EU

som skett genom sådan elektronisk överföring som avses i artikel 2 b iii i

rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

19 § Till böter eller fängelse i högst två år döms den som uppsåtligen

eller av oaktsamhet genom sådan elektronisk överföring som avses i

artikel 2 b iii i rådets förordning (EG) nr 1334/2000 utan tillstånd

1. exporterar produkter såsom programvara eller teknik som avses i

artiklarna 3, 4.1- 4.3 och 5.1 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000,

2.överför produkter såsom programvara och teknik som avses i artikel

21 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

Om brottet är att anse som grovt döms till fängelse, lägst sex månader

och högst 6 år.

Vid bedömning av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om

gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt

eller i större omfattning, eller om gärningen annars inneburit en allvarlig

kränkning av betydande samhällsintresse.

20 § Till böter eller fängelse i högst två år döms den som uppsåtligen

eller av oaktsamhet bryter mot 9 §.

Om brottet är att anse som grovt döms till fängelse, lägst sex månader

och högst sex år.

Vid bedömning av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om

gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt

eller i större omfattning, eller om gärningen annars inneburit en allvarlig

kränkning av betydande samhällsintresse.

21 § För försök till brott enligt 19 § första stycket och 20 § första stycket

samt för försök, förberedelse och stämpling till grovt brott enligt 19 §

andra stycket och 20 § andra stycket döms till ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken.

22 § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

1. lämnar oriktiga uppgifter i en ansökan om tillstånd eller i någon

annan handling som är av betydelse för prövningen av ett ärende enligt

denna lag eller rådets förordning (EG) nr 1334/2000 eller i en

deklaration,

2. åsidosätter villkor eller bryter mot kontroll- eller

ordningsbestämmelse som har meddelats med stöd av artikel 6.2 i rådets

förordning (EG) nr 1334/2000 eller denna lag,

3. åsidosätter sin underrättelseskyldighet enligt artikel 4.4 i rådets

förordning (EG) nr 1334/2000,

4. åsidosätter sin uppgiftsskyldighet enligt artikel 21.7 i rådets

förordning (EG) nr 1334/2000,

5. bryter mot 17 §, artiklarna 16.2 eller 21.5 i rådets förordning (EG)

nr 1334/2000.

I ringa fall skall det inte dömas till ansvar.

23 § Till ansvar enligt denna lag skall inte dömas, om gärningen är

belagd med straff i brottsbalken.

24 § Försummar den uppgiftsskyldige att i rätt tid ge in en sådan

deklaration som avses i 12 eller 13 §, får den myndighet som skall ta

emot deklarationen vid vite förelägga den uppgiftsskyldige att fullgöra

sin skyldighet.

Överklagande

25 § Beslut av en annan myndighet än regeringen att återkalla ett tillstånd

får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller en

myndighets beslut enligt 14, 16 och 24 §§.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Andra förvaltningsbeslut enligt denna lag eller enligt rådets förordning

(EG) nr 1334/2000 får inte överklagas.

_________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001, då lagen (1998:397) om

strategiska produkter upphävs.

2. Tillstånd som har meddelats med stöd av äldre bestämmelser skall

vid tillämpningen av de nya bestämmelserna anses som meddelat enligt

dessa

Förteckning över remissinstanser

Inspektionen för strategiska produkter, Tullverket, Statens

kärnkraftinspektion, Säkerhetspolisen, Industriförbundet,

Exportkontrollföreningen, Sveriges Verkstadsindustrier,

Telefonaktiebolaget LM[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] Radio Systems AB, ABB

AB, iD2 Technologies, , Amersham Pharmacia Biotech, Celsius AB och

Svenska IT-företagens Organisation.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och av tekniskt bistånd

Härigenom föreskrivs följande.

Tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och kontroll av tekniskt bistånd.

Lagen innehåller kompletterande bestämmelser till rådets förordning

(EG) nr 1334/2000 av den 22 juni 2000 om upprättande av en

gemenskapsordning för kontroll av export av produkter och teknik med

dubbla användningsområden .

Utöver bestämmelserna i denna lag kan lagen (1992:1300) om

krigsmateriel och lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet tillämpas.

Definitioner

2 § Med produkter med dubbla användningsområden, export, exportör

och exportdeklaration avses i denna lag detsamma som i artikel 2 i rådets

förordning (EG) nr 1334/2000.

3 § Med militära produkter som ingår i medlemsstaternas militära

förteckning i artikel 4.2 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000 avses de

produkter som enligt 1 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel utgör

krigsmateriel.

Med tekniskt bistånd avses i denna lag allt tekniskt stöd som har

samband med reparation, utveckling, tillverkning, montering, testning,

underhåll eller någon annan teknisk tjänst och som kan anta sådana

former som utbildning, överföring av praktiska kunskaper och

färdigheter eller konsulttjänster.

Tillstånd

4 § Frågor om tillstånd enligt rådets förordning (EG) nr 1334/2000,

denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen prövas

av Inspektionen för strategiska produkter eller av den myndighet som

regeringen bestämmer.

En myndighet skall med eget yttrande lämna över ett ärende till

regeringens prövning, om ärendet har principiell betydelse eller annars är

av särskild vikt.

Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om överlämnande av

ärenden till regeringen.

Export och överföring

5 § Regeringen får meddela föreskrifter om att en produkt med dubbla

användningsområden skall omfattas av krav på tillstånd till export enligt

artikel 5.1 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter för att komplettera bestämmelserna om

exporttillstånd i artikel 6.2 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om krav på tillstånd till överföring som avses i

artikel 21.2 a i rådets förordning (EG) nr 1334/2000.

8 § För tillstånd till utförsel av använt kärnbränsle gäller de

begränsningar som anges i 20 a och 24 §§ strålskyddslagen (1988:220).

Tekniskt bistånd

9 § Tekniskt bistånd får inte lämnas utanför Europeiska gemenskapen om

det är avsett för att användas i samband med utveckling, produktion,

hantering, bruk, underhåll, lagring, detektion, identifiering eller spridning

av kemiska eller biologiska vapen eller av kärnvapen eller andra

kärnladdningar eller i samband med utveckling, produktion, underhåll

eller lagring av missiler som är i stånd att bära sådana vapen.

Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från förbudet.

Införsel

10 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om krav på tillstånd till införsel av kemiska prekursorer

(utgångsämnen) som kan användas för tillverkning av kemiska

stridsmedel.

Återkallelse

11 § Tillstånd till överföring eller export enligt rådets förordning (EG) nr

1334/2000 kan återkallas, om tillståndshavaren har åsidosatt en föreskrift

i förordningen, eller en föreskrift som har meddelats med stöd av

förordningen eller denna lag eller om det finns andra särskilda skäl till

återkallelse.

En återkallelse gäller med omedelbar verkan, om inte något annat

beslutas.

Årlig avgift och deklarationer

12 § Föreskrifter om skyldighet för tillverkare av produkter som avses i

denna lag att betala årliga avgifter för att täcka statens kostnader för

Inspektionen för strategiska produkter finns i 22 § lagen (1992:1300) om

krigsmateriel.

Den som är avgiftsskyldig skall varje år lämna en deklaration till

inspektionen med de uppgifter som behövs för att bestämma avgifterna,

enligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar.

Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från

deklarationsskyldigheten.

13 § Enligt de närmare föreskrifter som regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer meddelar skall en deklaration varje år lämnas

av den som

1. producerar, bereder, förbrukar, för in, för ut eller exporterar kemiska

prekursorer (utgångsämnen) som kan användas för tillverkning av

kemiska stridsmedel,

2. under något av de tre senaste åren har producerat, berett, förbrukat,

fört in, fört ut eller exporterat sådana produkter, eller

3. producerar diskreta organiska kemikalier.

Deklarationen skall innehålla uppgifter om

1. verksamheten under det gångna kalenderåret,

2. den verksamhet som planeras för det kommande kalenderåret,

3. ändringar i verksamheten som planeras för det pågående

kalenderåret.

Deklarationen skall ges in till den myndighet som regeringen

bestämmer.

Uppgiftskontroll

14 § Den som har lämnat en deklaration enligt 13 § skall, på begäran av

den myndighet som avses i 13 § tredje stycket, också lämna de

upplysningar och handlingar som kan behövas för kontroll av uppgifterna

i deklarationen.

För denna kontroll har företrädare för myndigheten rätt till tillträde till

de områden, lokaler och anläggningar där sådan verksamhet bedrivs som

omfattas av deklarationsskyldigheten och får där göra undersökningar

och ta prover. Detta gäller dock inte utrymme som utgör någons bostad.

Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs för att kontrollen

skall kunna genomföras.

Tillsyn och kontroll

15 § Tillsyn och annan kontroll av efterlevnaden av bestämmelserna i

rådets förordning (EG) nr 1334/2000, denna lag eller föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen skall utövas av Inspektionen för strategiska

produkter eller av den myndighet som regeringen bestämmer

(tillsynsmyndigheten).

Regeringen får meddela föreskrifter om tillsynen.

16 § Tillsynsmyndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för kontrollen av den som för överföring inom

Europeiska gemenskapen eller för export tar befattning med produkter

med dubbla användningsområden eller av den som ger tekniskt bistånd.

Med handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning

som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniska

hjälpmedel.

Tillsynsmyndigheten har rätt att få tillträde till lokaler där den som

avses i första stycket bedriver sin verksamhet. Detta gäller dock inte

utrymme som utgör någons bostad.

Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs för att kontrollen

skall kunna genomföras. Tillsynsmyndigheten får begära hjälp även av

andra statliga myndigheter för sin tillsyn.

17 § Den som enligt artikel 16.2 eller 21.5 i rådets förordning (EG) nr

1334/2000 är skyldig att bevara och på begäran av tillsynsmyndigheten

visa upp handlingar skall bevara dessa i fem år eller den längre tid som

för vissa uppgifter eller handlingar kan vara föreskriven i annan lag eller

författning.

Straff m.m.

18 § Bestämmelser om smuggling och försök till sådant brott finns i

lagen (0000:00) om straff för smuggling.

Bestämmelserna om smuggling och försök till sådant brott i lagen om

straff för smuggling tillämpas i fråga om

1. export utan tillstånd av produkter med dubbla användningsområden

som avses i artiklarna 3, 4.1-4.3 och 5.1 i rådets förordning (EG) nr

1334/2000, och

2. överföring utan tillstånd av produkter med dubbla

användningsområden som avses i artikel 21 i samma förordning.

Första och andra styckena avser inte export eller överföring inom

Europeiska gemenskapen som skett genom sådan elektronisk överföring

som avses i artikel 2 b iii i samma förordning.

19 § Till böter eller fängelse i högst två år döms den som uppsåtligen

eller av oaktsamhet genom sådan elektronisk överföring som avses i

artikel 2 b iii i rådets förordning (EG) nr 1334/2000 utan tillstånd

1. exporterar produkter såsom programvara eller teknik som avses i

artiklarna 3, 4.1-4.3 och 5.1 i samma förordning,

2. överför produkter såsom programvara eller teknik som avses i

artikel 21 i samma förordning.

Om brottet är att anse som grovt döms till fängelse, lägst sex månader

och högst sex år.

Vid bedömning av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om

gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt

eller i större omfattning, eller om gärningen inneburit en allvarlig

kränkning av ett betydande samhällsintresse.

20 § Till böter eller fängelse i högst två år döms den som uppsåtligen

bryter mot 9 §.

Om brottet är att anse som grovt döms till fängelse, lägst sex månader

och högst sex år.

Vid bedömning av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om

gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt

eller i större omfattning, eller om gärningen inneburit en allvarlig

kränkning av ett betydande samhällsintresse.

21 § För försök till brott enligt 19 § första stycket och 20 § första stycket

samt för försök, förberedelse och stämpling till grovt brott enligt 19 §

andra stycket och 20 § andra stycket döms det till ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken.

22 § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

1. lämnar oriktiga uppgifter i en ansökan om tillstånd eller i någon

annan handling som är av betydelse för prövningen av ett ärende enligt

rådets förordning (EG) nr 1334/2000 eller denna lag eller i en

deklaration,

2. åsidosätter villkor eller bryter mot kontroll- eller

ordningsbestämmelser som har meddelats med stöd av artikel 6.2 i

samma förordning eller denna lag,

3. åsidosätter sin underrättelseskyldighet enligt artikel 4.4 i samma

förordning ,

4. åsidosätter sin uppgiftsskyldighet enligt artikel 21.7 i samma

förordning ,

5. bryter mot artikel 16.2 eller 21.5 i samma förordning eller mot 17 §.

I ringa fall skall det inte dömas till ansvar.

23 § Till ansvar enligt denna lag skall det inte dömas, om gärningen är

belagd med straff i brottsbalken.

24 § Försummar den uppgiftsskyldige att i rätt tid ge in en sådan

deklaration som avses i 12 eller 13 §, får den myndighet som skall ta

emot deklarationen vid vite förelägga den uppgiftsskyldige att fullgöra

sin skyldighet.

Överklagande

25 § Beslut av en annan myndighet än regeringen att återkalla ett tillstånd

får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller en

myndighets beslut enligt 14, 16 och 24 §§.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Andra förvaltningsbeslut enligt rådets förordning (EG) nr 1334/2000

eller enligt denna lag får inte överklagas.

_________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001, då lagen (1998:397) om

strategiska produkter skall upphöra att gälla.

2. Tillstånd som har meddelats med stöd av äldre bestämmelser skall

vid tillämpningen av de nya bestämmelserna anses som meddelat enligt

dessa.

Förslag till lag om ändring i lagen (1988:205) om rättsprövning

av vissa förvaltningsbeslut

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1988:205) om rättsprövning av

vissa förvaltningsbeslut skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

 2§

Lagen gäller inte beslut av en sådan nämnd vars sammansättning är

bestämd i lag och vars ordförande skall vara eller har varit ordinarie

domare.

Lagen gäller inte heller

1. beslut av arrendenämnd, hyresnämnd eller övervakningsnämnd,

2. beslut om svenskt medborgarskap,

3. beslut om utlänningars vistelse i riket,

4. beslut om värnpliktigas eller reservpersonals inkallelse eller

tjänstgöring inom försvarsmakten,

5. beslut enligt lagen (1966:413) om vapenfri tjänst,

6. beslut som rör skatter eller avgifter,

7. beslut enligt lagen (1992:1602) om valuta- och

kreditreglering eller beslut i frågor om allmän likviditetsindragning eller

allmän prisreglering,

8. andra beslut enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel än sådana

som avser återkallelse av tillstånd enligt 3 eller 4 §,

9. beslut om tillstånd till sådan verksamhet som avses i 1 § 3-4 lagen

(1984:3) om kärnteknisk verksamhet,

10. beslut enligt lagen

(1998:397) om strategiska

produkter.

10. beslut enligt lagen (0000:00)

om kontroll av produkter med

dubbla användningsområden och

av tekniskt bistånd.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1300) om

krigsmateriel

Härigenom föreskrivs att 22 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §

För att täcka statens kostnader

för Inspektionen för strategiska

produkter skall den som har

tillstånd att tillverka krigsmateriel

enligt denna lag eller den som

tillverkar produkter som omfattas

av inspektionens tillsyn enligt 19 §

lagen (1998:397) om strategiska

produkter årligen betala en avgift,

om det fakturerade värdet av

tillverkarens sålda produkter av

dessa slag under året överstiger

2 500 000 kr. Inspektionen

bestämmer avgiften efter ett för

samtliga avgiftsskyldiga lika

förhållande till det fakturerade

värdet.

För att täcka statens kostnader

för Inspektionen för strategiska

produkter skall den som har

tillstånd att tillverka krigsmateriel

enligt denna lag eller den som

tillverkar produkter som omfattas

av inspektionens tillsyn enligt 12 §

lagen (0000:00) om kontroll av

produkter med dubbla

användningsområden och av

tekniskt bistånd årligen betala en

avgift, om det fakturerade värdet

av tillverkarens sålda produkter av

dessa slag under året överstiger

2 500 000 kr. Inspektionen

bestämmer avgiften efter ett för

samtliga avgiftsskyldiga lika

förhållande till det fakturerade

värdet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

 3 §

Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i

lagen (1992:1300) om

krigsmateriel, och produkter som

avses i lagen (1998:397) om

strategiska produkter,

1. krigsmateriel som avses i

lagen (1992:1300) om

krigsmateriel, och produkter som

avses i lagen (0000:00) om

kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och av

tekniskt bistånd,

2. varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning

av viss privatinförsel,

 3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64),

 4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67),

 5. injektionssprutor och kanyler,

 6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel,

 7. springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller

nithandskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och

liknande,

 8. kulturföremål som avses i 5 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen

m.m.,

 9. hundar och katter för annat ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738),

teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m. samt tobaksvaror vid kontroll av

åldersgränsen i 13 § tobakslagen (1993:581),

 11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler,

 12. andra djur än sådana som anges ovan och produkter av djur, om

det finns särskild anledning att misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig

hälsorisk för människor eller djur, att medföljande dokument är

ofullständiga eller felaktiga, att erforderliga dokument saknas eller att de

villkor som i övrigt gäller för införseln inte är uppfyllda,

13. barnpornografi enligt lagen (1998:1443) om förbud mot införsel

och utförsel av barnpornografi,

14. varor som avses i lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga

varor.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i strålskyddslagen (1988:220)

Härigenom föreskrivs att 20 § strålskyddslagen (1988:220) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

 20§

Tillstånd krävs för att

1. tillverka, till landet införa, transportera, saluföra, överlåta, upplåta,

förvärva, inneha, använda, deponera, återvinna eller återanvända ett

radioaktivt ämne eller ett material som innehåller radioaktiva ämnen,

2. tillverka, till landet införa, saluföra, överlåta, upplåta, förvärva,

inneha, använda, installera eller underhålla en teknisk anordning som kan

och är avsedd att sända utjoniserande strålning eller sådan del av

anordningen som är av väsentlig betydelse från strålningssynpunkt,

3. tillverka, till landet införa, saluföra, överlåta, upplåta, förvärva,

inneha, använda, installera eller underhålla andra tekniska anordningar än

sådana som avses i 2 och som kan alstra joniserande strålning och för

vilka regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

föreskrivit krav på tillstånd,

4. från landet utföra radioaktivt

ämne, om inte tillstånd finns enligt

lagen (1998:397) om strategiska

produkter.

4. från landet utföra radioaktivt

ämne, om inte tillstånd finns enligt

enligt lagen (0000:00) om kontroll

av produkter med dubbla

användningsområden och av

tekniskt bistånd.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 200

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-09-18

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 7 september 2000 (Utrikesdepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om kontroll av produkter med dubbla användningsområden

 och av tekniskt bistånd,

2. lag om ändring i lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa

 förvaltningsbeslut,

3. lag om ändring i lagen (1992:1300) om krigsmateriel,

4. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter

 vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen,

5. lag om ändring i strålskyddslagen (1988:220).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Eva Liljefors och ämnessakkunnige Patrik[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om kontroll av produkter med dubbla

användningsområden och av tekniskt bistånd

3 §

I andra stycket definieras tekniskt bistånd som allt tekniskt stöd som har

samband med vissa i paragrafen angivna tekniska tjänster och som kan

anta vissa i paragrafen angivna former. Språkligt synes denna

formulering som ansluter till den engelska språkversionen av åtgärden

men som något avviker från den franska versionen innebära, att en

angiven teknisk tjänst som inte kan anta någon av de angivna formerna

inte heller omfattas av lagens bestämmelser.

4 §

Bestämmelsen i tredje stycket har formulerats som ett bemyndigande för

regeringen. Regeringen har emellertid rätt att besluta föreskrifter om

verkställighet av lag redan med stöd av 8 kap. 13 § första stycket 1

regeringsformen. Bestämmelsen bör därför ges formen av en erinran om

förekomsten av dylika föreskrifter. Detta kan enklast ske på så sätt att

orden får meddela byts ut mot ordet meddelar .

9 §

De flesta av den föreslagna lagens normbemyndiganden avser in- eller

utförsel av varor och har därför stöd i 8 kap. 7 § första stycket 3

regeringsformen. Bemyndigandet i andra stycket av förevarande paragraf

avser emellertid inte varor utan tekniskt bistånd i form av olika tjänster

(se definitionen i förslagets 3 § andra stycket). I den mån dessa tjänster

tillhandahålls av enskilda, t.ex. i form av konsulttjänster, kan

verksamheten i allmänhet hänföras till näringsverksamhet och därmed

till ett ämne som nämns i 8 kap. 7 § första stycket 3 regeringsformen.

Bemyndigandet är i detta hänseende i överensstämmelse med

regeringsformens bestämmelser.

Om regeringens föreskrifter i den tilltänkta förordningen kommer att

omfatta även det fall att en statlig myndighet, främst då en

försvarsmyndighet, ger det tekniska biståndet, är det inte längre fråga om

ett förhållande mellan enskilda och det allmänna. Det medför att

bestämmelserna i 8 kap. 3 § regeringsformen över huvud taget inte är

tillämpliga och naturligtvis inte heller delegationsreglerna i 8 kap. 7 §. I

den mån regeringens föreskrifter riktar sig till underordnad myndighet,

får de meddelas med stöd av regeringens restkompetens enligt 8 kap. 13

§ första stycket 2 regeringsformen och något bemyndigande i lagen är

inte erforderligt.

Av det anförda framgår dock att bemyndigandet i andra stycket är

nödvändigt för att göra det möjligt för regeringen att meddela föreskrifter

som omfattar enskildas biståndsverksamhet enligt paragrafen.

Bestämmelserna om straff m.m.

Lagen (1991:341) om förbud mot utförsel av vissa produkter som kan

användas i massförstörelsesyfte, m.m. innefattade i första hand en

reglering av utförsel av varor. Vid överträdelser i den delen blev

varusmugglingslagen direkt tillämplig, varom erinrades i lagen. Vid

tillkomsten av lagen (1998:397) om strategiska produkter ansågs

överträdelser av exportförbud enligt EG-förordningen inte kunna

medföra ansvar direkt på grund av bestämmelserna i

varusmugglingslagen utan i 22 § i den nya lagen infördes i princip i

strid mot varusmugglingslagens konstruktion en föreskrift om att

bestämmelserna om varusmuggling och försök till sådant brott i

varusmugglingslagen skulle tillämpas beträffande sådana överträdelser

(jfr Lagrådets yttrande, prop. 1997/98:68 s. 68).

Föreskriften synes att döma av följdändringarna till den föreslagna

nya lagen om straff för smuggling vara unik och man kan fråga sig vad

den i olika hänseenden innebar. Lagen (1991:341) om förbud mot

utförsel av vissa produkter som kan användas i massförstörelsesyfte,

m.m. måste ha inneburit att bl.a. varusmugglingslagens bestämmelser om

förundersökning, tvångsmedel och förverkande blev tillämpliga vid

otillåten utförsel av varor (jfr 14 § i lagen som innehöll en särskild

förverkandebestämmelse för situationer som inte reglerades i

varusmugglingslagen). Det måste antagas att avsikten var att den

ursprungliga hänvisningen i lagen om strategiska produkter skulle avse

samma bestämmelser i varusmugglingslagen. När nu en ny lag

tillkommer är det viktigt att den får en tydlig reglering av frågorna om

förundersökning, tvångsmedel och förverkande.

Med tillkomsten av det förslag till lag om straff för smuggling (i det

följande benämnd smugglingslagen) som lagts fram i proposition

1999/2000:124 och därav föranledd följdändring av lagen om strategiska

produkter blev hänvisningen till smugglingslagen direkt missvisande. De

materiella bestämmelserna i den nu föreslagna lagen föranleder nya

straffbestämmelser som ytterligare visar att hänvisningen till

smugglingslagen är felaktigt utformad. Lagrådet vill peka på bl.a.

följande inadvertenser.

Av varusmuggling fanns i 5 § varusmugglingslagen en

oaktsamhetsform. Smuggling, vartill hänvisas i 18 § andra stycket i

lagförslaget, är emellertid ett uppsåtligt brott. Den oaktsamma formen

har i smugglingslagen en egen brottsbeteckning, nämligen olovlig

införsel eller olovlig utförsel. Av legalitetsprincipen följer att

hänvisningen till smuggling inte kan avse ett sådant brott. Något ansvar

för gärningar som avses 18 § och som begåtts av oaktsamhet finns därför

inte. Däremot föreskrivs ett oaktsamhetsansvar enligt 19 §.

Hänvisningen till smuggling i 18 § avser uppenbarligen även den

grova formen av smuggling och måste då antas innefatta också den ringa

formen. Någon bestämmelse om ringa brott finns däremot inte i 19 §. Det

får antas att det senare är genomtänkt och att brotten ansetts vara av

sådan art att ingen gärning kan anses ringa, vilket i och för sig framstår

som rimligt i fråga om uppsåtligt brott.

När det gäller oaktsamma gärningar enligt 19 § avviker paragrafen i tre

hänseenden från smugglingslagen. För ansvar enligt 7 § smugglingslagen

krävs att oaktsamheten är grov. Det finns inte någon grov form av

oaktsamhetsbrottet. Om den oaktsamma gärningen är ringa, inträder inte

ansvar enligt smugglingslagen. Ingen av avvikelserna framstår som

motiverad.

I 18 § hänvisas till smuggling och försök till sådant brott . Enligt

smugglingslagen är även förberedelse och stämpling till grov smuggling

straffbara. Detsamma är enligt förslaget fallet beträffande bl.a. gärningar

enligt 19 §. Det är uppenbart att denna skillnad inte kan vara avsedd.

Lagrådet utgår från att när överträdelser av lagen innefattar införsel

eller utförsel av varor så skall Tullverket kunna ingripa. Frågan är vilka

befogenheter Tullverket i så fall har. För att Tullverket skall få bedriva

förundersökning och använda tvångsmedel enligt den föreslagna

smugglingslagen vid tillämpning av andra lagar än smugglingslagen och

narkotikastrafflagen krävs att lagen i fråga är uppräknad i 1 § tredje

stycket smugglingslagen. Så är inte fallet i fråga om lagen om strategiska

produkter och någon ändring föreslås inte nu.

Det anförda gör det tveksamt om lagförslaget i fråga om

bestämmelserna om straff m.m. är så berett att det kan läggas till grund

för lagstiftning. I betraktande av att EG-förordningen träder i kraft den

28 i denna månad och förutsätter att sanktionsbestämmelser finns i

svensk rätt bör emellertid särskilda ansträngningar göras för att rätta till

brister i fråga om bestämmelserna om straff m.m. Lagrådet har följande

synpunkter på bestämmelserna, att övervägas vid det fortsatta

beredningsarbetet inom Regeringskansliet.

18 och 19 §§

Betydande lagtekniska vinster kan göras genom en samordning av de

båda paragraferna. Om i lagtexten anges att det skall dömas till ansvar

 såsom för smuggling kan det inte anses föreligga något hinder att

använda ett sådant uttryck även i fall som avses i 19 §, trots att

smuggling i sig endast avser varor. Än mindre föreligger ett sådant

hinder, om hänvisningen till smugglingslagen utesluts.

Hänvisningen till smugglingslagen i 18 § första stycket synes bara

kunna avse överträdelser av föreskrifter som meddelats enligt 10 §.

Hänvisningen har då närmast sin plats i sådana föreskrifter. Den är i vart

fall överflödig eftersom smugglingslagen ändå gäller. Lagrådet förordar

att stycket utgår.

Oaktsamma gärningar bör behandlas i en särskild paragraf.

Med beaktande även i övrigt av vad Lagrådet anfört i det föregående

skulle paragraferna kunna ges följande lydelse:

 18 § Den som uppsåtligen utan tillstånd

exporterar produkter med dubbla användningsområden som avses i

artiklarna 3, 4.1-4.3 och 5.1 i rådets förordning (EG) nr 1334/2000, eller

överför produkter med dubbla användningsområden som avses i artikel

21 i samma förordning,

döms såsom för smuggling enligt 3 § första stycket lagen (2000:000) om

straff för smuggling.

Vad som föreskrivs i första stycket gäller också den som uppsåtligen

genom sådan elektronisk överföring som avses i artikel 2 b iii i rådets

förordning (EG) nr 1334/2000 utan tillstånd

 1. exporterar programvara eller teknik som avses i artiklarna 3,

4.1-4.3 och 5.1 i samma förordning, eller

 2. överför programvara eller teknik som avses i artikel 21 i samma

förordning.

Om brott enligt första eller andra stycket är att anse som grovt, döms

till fängelse, lägst sex månader och högst sex år.

Vid bedömningen av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om

gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt

eller i större omfattning, eller om gärningen inneburit en allvarlig

kränkning av ett betydande samhällsintresse.

19 § Den som av grov oaktsamhet begår en gärning som avses i

18 § första eller andra stycket döms till böter eller fängelse i högst två år.

Om gärningen är ringa, skall den inte medföra ansvar.

En annan möjlighet är att i 18 § första stycket direkt ange straffsatsen,

utan brottsbeteckning och utan någon hänvisning till smugglingslagen:

-:-:- döms till böter eller fängelse i högst två år .

Om en bestämmelse angående uppsåtligt ringa brott anses motiverad,

bör den sättas in som ett tredje stycke i 18 §.

21 §

Bestämmelsen kan lämpligen ges följande lydelse: För försök till brott

enligt 18 § första eller andra stycket eller 20 § första stycket samt för

försök, förberedelse och stämpling till grovt brott enligt 18 § tredje

stycket eller 20 § andra stycket döms till ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken.

23 §

Innan en bestämmelse som denna införs bör man göra klart för sig vilka

gärningar som kan tänkas konkurrera. Ansvarsbestämmelsen i 22 § första

stycket 1 kan uppenbarligen konkurrera med bestämmelsen om osant

intygande i 15 kap. 11 § brottsbalken. I övrigt är det oklart vilka andra

ansvarsbestämmelser som åsyftas. Lagrådet anser att bestämmelsen utan

olägenhet kan utgå och vanliga straffrättliga konkurrensprinciper i stället

tillämpas. Anses den skola vara kvar bör man åtminstone förebygga att

någon brottsbalksbestämmelse med lindrig straffskala träder i stället för

någon bestämmelse i förslaget med allvarliga påföljder. Därvid kan med

visst mönster i 29 kap.11 § andra stycket miljöbalken bestämmelsen ges

följande lydelse: Till ansvar enligt denna lag döms inte, om gärningen är

belagd med samma eller strängare straff i brottsbalken.

Förverkande

Lagen synes böra innehålla bestämmelser om förverkande av åtminstone

varor som exporterats eller överförts i strid med lagens bestämmelser.

Detta kan ske genom en hänvisning till 16-18 §§ smugglingslagen.

Lagrådet saknar dock underlag att bedöma vilka tillgångar eller värden

en sådan hänvisning skall omfatta.

Förundersökning och tvångsmedel

Lagrådet saknar också underlag att bedöma i vilken utsträckning

Tullverket skall få bedriva förundersökning och använda tvångsmedel

enligt den föreslagna smugglingslagen vid överträdelser av förevarande

lag. En lagteknisk samordning kan ske genom att lagen inordnas i 1 §

tredje stycket smugglingslagen, i förekommande fall med undantag för

överträdelser som inte avser befattning med varor.

25 §

Endast sådana typer av beslut som anges i första stycket är överklagbara.

Andra slags förvaltningsbeslut enligt rådets förordning (EG) nr

1334/2000 eller enligt denna lag får inte överklagas. Den sistnämnda

bestämmelsen medför bl.a. att ett beslut om vägrat tillstånd inte kan

hänskjutas till allmän förvaltningsdomstols prövning. Paragrafen

motsvarar i sak 29 § lagen om strategiska produkter. Vid sin granskning

av den sistnämnda paragrafen ifrågasatte Lagrådet om inte en möjlighet

borde öppnas för överklagande av beslut att vägra tillstånd. Se prop.

1997/98:68 s. 66.

Huruvida den enskilde skall anses ha rätt att överklaga ett beslut om

vägrat tillstånd är främst förknippat med frågan huruvida saken kan anses

angå hans civila rättigheter eller skyldigheter enligt art. 6 i

Europakonventionen. I ett beslut av den 27 juni 2000 (Ankarcrona mot

Sverige, 35178/97) har den europeiska domstolen för de mänskliga

rättigheterna (Europadomstolen) uttalat sig i frågan vad gäller vägrat

tillstånd enligt lagen om krigsmateriel. Domstolen skiljer mellan det fall

att en rättighet är relaterad till kriterier i en lag och det fall att ett

beviljande av en förmån beror av en diskretionär prövning utan att någon

egentlig rättighet är erkänd i lagen. Vidare uttalar domstolen:

The 1992 Act [här avses lagen om krigsmateriel] contains no such

applicable criteria, but leaves it entirely to the discretion of the

Inspectorate, and previously the Government, to decide, in the light of an

assessment of national security policies and current regional and global

security situations, whether a permit shall be granted or not. In no way is

the situation or needs of the applicant in question decisive to the outcome

of this evaluation. On the contrary, no regard at all is paid to such

circumstances.

In view of the above considerations, the Court concludes that, whether

or not the impugned proceedings involved a dispute for the purposes of

Article 6 § 1, the claims asserted by the applicant did not in any event

concern a right which could arguably be said to be recognised under

the law of Sweden. This being so, Article 6 § 1 of the Convention was

not applicable to the impugned proceedings and has therefore not been

violated in relation to the applicant.

Rättsförhållandena i den föreslagna lagen är likartade med dem i lagen

om krigsmateriel. Av Europadomstolens ovan behandlade beslut torde

den slutsatsen kunna dragas att bestämmelsen i sista stycket, varigenom

möjligheten till domstolsprövning av avslagsbeslut skärs av, inte står i

strid med art. 6 i Europakonventionen. Om möjligheten till

domstolsprövning ändå bör finnas är således i princip en inhemsk

rättsfråga. Den omständigheten att de bedömningar som föregår ett

avslag på en tillståndsansökan väsentligen är av politisk art talar, enligt

Lagrådets mening, för att domstol inte bör befatta sig med mål av denna

art.

Situationen är en annan beträffande beslut om återkallelse av tillstånd.

I den föreslagna lagens 11 § anges låt vara inte med någon högre

precision de grunder efter vilka återkallelse kan ske. Det finns därför

skäl för att tillståndsmyndighetens återkallelsebeslut skall kunna

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, vilket också kommer till

uttryck genom en regel i första stycket av förevarande paragraf.

Sistnämnda regel undantar emellertid regeringens återkallelsebeslut, som

alltså inte skulle kunna underkastas någon domstolsprövning. Lagrådet

anser av flera skäl att detta inte är acceptabelt.

Enligt 4 § i förslaget prövas frågor om tillstånd av Inspektionen för

strategiska produkter eller av den myndighet som regeringen bestämmer.

I andra stycket sägs att en myndighet med eget yttrande skall lämna över

ett ärende till regeringens prövning, om ärendet har principiell betydelse

eller annars är av särskild vikt. Detta skulle medföra att sökandens rätt

till domstolsprövning blev beroende av om myndigheten själv prövade

ansökan eller om denna överlämnades till regeringen. Till yttermera visso

skulle domstolsvägen vara stängd just beträffande de principiellt viktiga

ärendena. Vidare kommer Regeringsrätten, när återkallelsefrågan kan

hänskjutas till förvaltningsdomstols prövning, att bli högsta

prejudikatinstans på området. Om vissa ärenden skall prövas slutligt av

regeringen, kan det uppkomma en konkurrens mellan två högsta instanser

som båda är berättigade att besluta i principfrågor.

Från rättslig synpunkt är den tyngsta invändningen dock att art. 6 i

Europakonventionen sannolikt omfattar frågor om återkallelse av

tillstånd enligt lagen. I detta hänseende innehåller lagen särskilda

kriterier, en omständighet som Europadomstolen tycks fästa särskilt

avseende vid enligt det ovan anmärkta rättsfallet. Det förhåller sig också

så att den enskilde redan förvärvat en rättighet i form av ett tillstånd och

att frågan nu gäller om detta kan dras in med stöd av uttryckliga

lagregler. Allt tycks tyda på att denna fråga angår en civil rättighet enligt

art. 6.

Vad ovan sagts innebär att även regeringens återkallelsebeslut bör

kunna klandras vid förvaltningsdomstol. Det rättsmedel som bör komma

ifråga är ansökan om rättsprövning. Detta medför att en justering i

förslaget till lag om ändring i lagen om rättsprövning av vissa

förvaltningsbeslut blir nödvändig, vilket Lagrådet återkommer till nedan.

Det kan i sammanhanget nämnas att regeringens återkallelsebeslut enligt

lagen om krigsmateriel kan angripas medelst ansökan om rättsprövning.

Övergångsbestämmelserna

I andra stycket av artikel 23 (felnumrerad i den svenska texten) i EG-

förordningen föreskrivs att de ansökningar som lämnas in innan

förordningen träder i kraft skall fortsätta att omfattas av de relevanta

bestämmelserna i förordning (EG) nr 3381/94. Bestämmelsen gäller som

svensk lag och får inte transformeras. Den föreslagna

övergångsbestämmelsen under punkten 2 synes stå i viss motsättning till

föreskriften i EG-förordningen. Lagrådet förordar att den utgår. Det får

bli en tolkningsfråga om någon skall anses ha eller inte ha ett tillstånd

som gäller enligt den föreslagna lagen.

Förslaget till lag om ändring i lagen om rättsprövning av vissa

förvaltningsbeslut

2 §

Med hänsyn till vad ovan anförts om behovet av en möjlighet att

underkasta regeringens återkallelsebeslut rättsprövning föreslår Lagrådet

att punkten 10 ges följande lydelse: 10. andra beslut enligt lagen

(0000:00) om kontroll av produkter med dubbla använd-

ningsområden och av tekniskt bistånd än regeringens beslut som avser

återkallelse av tillstånd.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 oktober 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande:[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:9 Exportkontroll m.m. av

produkter med dubbla användningsområden.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag (0000:000) om

kontroll av produkter

med dubbla

användningsområden och

av tekniskt bistånd

4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13,

15 §§

32000R1334

 EGT L 159, 30.6.2000, s. 1 (Celex 32000R1334).

 Senaste lydelse 1998:398.

 Senaste lydelse 1998:399.

 Senaste lydelse 2000:266.

 Senaste lydelse 2000:264.

 EGT nr L 159,30.06.2000, s. 00 (Celex 32000R1334)

 EGT nr L 159, 30.06.2000, s. 1 (Celex 32000R1334).

 Senaste lydelse 1998:398.

 Senaste lydelse 1998:399.

 Senaste lydelse 2000:266.

 Senaste lydelse 2000:264.

Prop. 2000/2001:9

3

1

Prop. 2000/2001:9

Bilaga 1

Prop. 2000/2001:9

Bilaga 2

Prop. 2000/2001:9

Bilaga 3

Prop. 2000/2001:9

Bilaga 5

286

Prop. 2000/2001:9

Bilaga 4

287

Prop. 2000/2001:9

Bilaga 5

Prop. 2000/2001:9

Bilaga 5

Prop. 2000/01:9

294

Prop. 2000/2001:9

Prop. 2000/2001:9

134

295