Avstämning av det svenska

konvergensprogrammet

Innehållsförteckning

1 Sammanfattning...............................3

2 Utvecklingen i den svenska ekonomin..........4

 2.1 Sveriges ekonomi under 1995 och 1996..4

 2.2 Utvecklingen fram till år 2000........8

3 Den offentliga sektorns finanser............11

 3.1 Finansiellt sparande.................12

 3.2 Budgetpolitiken......................15

 3.3 Skuldutvecklingen....................17

Appendix 1: Uppföljning av budgetförstärkningarna19

Appendix 2: Ytterligare budgetförstärkningar på

 8 miljarder kronor.....................20

Tabeller

1.1 Nyckeltal för 1995 och 1996..................4

2.1 Försörjningsbalans..........................10

2.2 Nyckeltal...................................11

3.1 Offentliga sektorns finanser................13

3.2 Offentliga finanser.........................15

3.3 Tidsfördelning av budgetförstärkningarna i

 konsolideringsprogrammet och ytterligare

 åtgärder i vårpropositionen.................16

3.4 Beslutsläget vad avser det ursprungliga

 konsolideringsprogrammet, nettoeffekt år 199817

3.5 Beslutsläget vad avser utökningen av det

 ursprungliga konsolideringsprogrammet.......17

Diagram

2.1 Ränta på 5-årig statsobligation..............6

2.2 ECU-index....................................7

2.3 KPI-utvecklingen i Sverige och EU............8

2.4 Öppen arbetslöshet...........................9

Diagram

3.1 Offentliga sektorns finansiella sparande....12

3.2 Offentliga sektorns inkomster och utgifter..14

3.3 Offentliga sektorns konsoliderade brutto-

 och nettoskuld..............................18

 1

1 Sammanfattning

Regeringen presenterade i juni 1995 ett konvergensprogram för den ekonomiska

politiken. Programmets mål är att Sverige skall uppfylla kraven för deltagande i

EU:s monetära union. Konvergensprogrammet baserades på den bedömning av den

ekonomiska utvecklingen som gjordes i den reviderade nationalbudgeten i april

1995. I konvergensprogrammet redovisades även ett konsolideringsprogram med

åtgärder som sammantagna skulle ge en förstärkning av de offentliga finanserna

till år 1998 med 118 miljarder kronor, motsvarande 7,5 procent av BNP.

 I konvergensprogrammet angavs att regeringen varje halvår skulle göra

avstämningar av programmet. En första sådan avstämning gjordes i november 1995

och redovisades i anslutning till regeringens proposition En politik för arbete,

trygghet och utveckling (prop. 1995/96:25). En andra avstämning redovisades i

april 1996 i anslutning till den ekonomiska vårpropositionen (prop.

1995/96:150). I föreliggande bilaga lämnas en tredje avstämning.

 Den ekonomiska utvecklingen under 1995 blev starkare än vad som förutskickades

i konvergensprogrammet. BNP-tillväxten uppgick till 3 procent, vilket var 0,5

procentenheter mer än beräknat. Under andra halvåret 1995 stärktes kronan och

räntenivån föll mer än vad som förutsattes i konvergensprogrammet. Detta

medförde att den offentliga sektorns finansiella underskott 1995 blev 8,1

procent istället för 9 procent av BNP, vilket var den nivå som beräknades i juni

samma år. Det lägre underskottet och den stärkta kronkursen innebar vidare att

den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld blev betydligt mindre än vad

som beräknades i konvergensprogrammet och t.o.m. minskade som andel av BNP

mellan 1994 och 1995.

 Det finns nu tydliga tecken på att den svenska ekonomin är på väg att

återhämta sig efter den konjunkturavmattning som inträffade under slutet av 1995

och inledningen av 1996. Avmattningen får dock till följd att BNP-tillväxten i

år förutses bli svagare än enligt prognosen i april 1995. Trots detta förbättras

de offentliga finanserna i samma utsträckning som förutsågs i

konvergensprogrammet. Underskottet i det finansiella sparandet beräknas uppgå

till motsvarande 4,0 procent av BNP 1996, jämfört med 5,2 procent i

konvergensprogrammet.

 Under 1997 och 1998 beräknas BNP växa med ca 2,5 procent per år, vilket är

samma tillväxttal som förutsattes i konvergensprogrammet. Avstämningen i april

visade, i likhet med konvergensprogrammet, att det inte skulle vara möjligt att

uppnå de budgetpolitiska målen 1997 och 1998 utan att vidta ytterligare

budgetförstärkande åtgärder. Mot den bakgrunden föreslog regeringen i den

ekonomiska vårpropositionen en utökning av konsolideringsprogrammet med 8

miljarder kronor i varaktiga budgetförstärkningar, till 126 miljarder kronor

eller från 7,5 till 8 procent av BNP.

 Med de samhällsekonomiska förutsättningar som nu förutses kommer dessa

tillkommande åtgärder att vara tillräckliga för att uppnå målen. Underskottet

för 1997 beräknas nu bli 2,6 procent av BNP, vilket innebär att Sverige med

viss marginal uppnår konvergensvillkorens referensvärde vad avser offentliga

sektorns underskott. År 1998 beräknas den offentliga sektorn uppnå finansiell

balans. Därmed förbättras det finansiella sparandet med ett belopp motsvarande

12,3 procent av BNP mellan 1993 och 1998. Av denna förbättring svarar en

reducerad utgiftskvot för 10,9 procentenheter och högre inkomster i förhållande

till BNP för 1,3 procentenheter.

 Prognosen innebär att den konsoliderade bruttoskulden fortsätter att

reduceras. Vid utgången av 1998 beräknas den motsvarar knappt 75 procent av BNP

jämfört med drygt 81 procent av BNP enligt konvergensprogrammet.

Tabell 1.1 Nyckeltal för 1995 och 1996

 1995 1996

 Konver- Avstäm- Avstäm- Konver- Avstäm- Avstäm-

 genspro- ning ning genspro- ning ning

 gram april september gram april september

BNP-tillväxt 2,5 3,0 3,0 2,9 1,4 1,6

KPI, årsgenomsnitt 2,9 2,9 2,9 2,7 1,6 1,2

Arbetslöshet 7,0 7,7 7,7 6,1 7,2 7,7

5-årig obligationsränta 10,6 9,9 9,9 10,0 7,8 7,5

ECU-index 129,0 126,1 126,1 125,0 117,8 114,8

Bytesbalans1 2,6 2,1 2,0 4,0 1,8 3,1

Offentligt finansiellt -9,0 -8,1 -8,1 -5,2 -5,1 -4,0

sparande1

 Offentlig bruttoskuld1 84,3 79,7 78,7 84,8 81,6 78,1

1Procent av BNP.

Källa: Finansdepartementet.

2 Utvecklingen i den svenska ekonomin

2.1 Sveriges ekonomi under 1995 och 1996

Det svenska konvergensprogram som lades fram i juni 1995, grundades på den

bedömning av den ekonomiska utvecklingen som gjordes i april samma år. Våren

1995 präglades av en betydande oro på de finansiella marknaderna. Effekterna av

denna oro blev stora för Sveriges del, med försvagad kronkurs och ökade

räntedifferenser gentemot Tyskland. Detta kunde tolkas som ett uttryck för

bristande förtroende för att återhämtningen i den svenska ekonomin skulle gå att

förena med fortsatt låg inflationstakt. Under senare delen av 1995 stärktes

emellertid kronan och räntemarginalen mot Tyskland minskade påtagligt, i båda

avseenden mer än vad som förutsattes i konvergensprogrammet. Förbättrad

information om och förståelse för beslutade och aviserade åtgärder för att

förbättra statsfinanserna och en sjunkande inflationstakt bidrog till att stärka

förtroendet för den svenska ekonomin. Även om det under senare delen av 1995

skedde en avmattning av såväl den svenska som den internationella konjunkturen

ökade Sveriges BNP med 3,0 procent, vilket var 0,5 procentenheter mer än vad

som hade förväntats i konvergensprogrammet.

 Försvagningen av konjunkturen under andra halvåret 1995 gav vid inledningen av

1996 upphov till oro för en långvarig konjunkturavmattning i Västeuropa med

följdverkningar på den svenska ekonomin. Enligt det preliminära utfallet från

nationalräkenskaperna växte emellertid den svenska ekonomin under första

halvåret i en takt som motsvarar knappt 2 procent per år. Exporten utvecklades

betydligt starkare än förväntat medan motsatsen gällde för importen. Även

bruttoinvesteringarna gav ett positivt bidrag till BNP-tillväxten. Aktuell

statistik över industrins orderingång och produktion indikerar att den svenska

konjunktursvackan kan bli relativt kortvarig. Efterfrågan har ökat påtagligt

från exportmarknaden. För den privata konsumtionen är indikationerna på en

stabil uppgång ännu osäkra, men statistik över detaljhandelns omsättning och

hushållens bilinköp är positiv.

 BNP-tillväxten bedöms även i år i huvudsak bli export- och investeringsledd.

Flera tecken tyder på en gradvis förstärkning av den europeiska konjunkturen

från och med andra halvåret 1996, samtidigt som tillväxten i övriga världen

fortsätter att ligga på en hög nivå. Detta ger förutsättningar för en fortsatt

god exporttillväxt. Varuexporten ökade mer än förväntat första halvåret 1996.

Svensk exportindustri fortsatte att ta marknadsandelar trots det senaste årets

appreciering av kronan.

 En fortsatt osäkerhet hos hushållen gör att sparkvoten hålls uppe. Den privata

konsumtionen antas därför utvecklas ungefär i takt med hushållens disponibla

inkomster. Dessa hålls tillbaka av budgetsaneringen och beräknas i år öka realt

med 1,2 procent. Den offentliga konsumtionen bedöms samtidigt utvecklas svagare

jämfört med avstämningen i april. Nedrevideringen ligger helt och hållet på den

statliga konsumtionen, främst p.g.a. oklarheter avseende tidsfördelningen av

försvarets inköp.

 Bruttoinvesteringarna ökar kraftigt även under 1996, främst inom industrin och

bostadssektorn. God lönsamhet samt ett gynnsamt konkurrensläge har sannolikt

inneburit att industrin kunnat fullfölja sina långsiktiga expansionsplaner trots

konjunkturavmattningen. Bostadsbyggandet vänder i år upp från en mycket låg

nivå. BNP-tillväxten begränsas dock i år av ett omslag i lagercykeln.

 Sammantaget innebär detta att BNP under 1996 förväntas öka med 1,6 procent,

jämfört med 1,4 procent enligt bedömningen i april i år. I konvergensprogrammet

bedömdes BNP öka med 2,9 procent 1996, främst på grund av att

lagerinvesteringarna då beräknades ge ett svagt positivt bidrag till tillväxten,

men även att bedömningen av främst bruttoinvesteringarna och exporten var något

mer positiv.

 Läget på arbetsmarknaden har markant försvagats under första halvåret i år.

Antalet sysselsatta har minskat samtidigt som antalet varsel och konkurser har

ökat. Återhämtningen i ekonomin antas innebära en viss ökning av antalet

sysselsatta mot slutet av innevarande år. Den öppna arbetslösheten beräknas för

hela året ligga på i genomsnitt 7,7 procent.

 Inflationstakten i Sverige har sjunkit till mycket låga nivåer. Hittills under

1996 har prisutvecklingen varit betydligt lägre än vad som förutsågs i

konvergensprogrammet. Sänkta importpriser, fallande räntor och

skatteförändringar, såsom reduceringen av mervärdesskatten på livsmedel och

borttagandet av bilaccisen, är faktorer som bidrar till den låga inflations-

takten. Konsumentpriserna beräknas under 1996 öka med i genomsnitt 1,2 procent.

 Ränteuppgången i USA bidrog till att bl.a. de svenska obligationsräntorna

steg i början av 1996. Därefter har de svenska räntorna fallit och

räntemarginalen mot Tyskland minskat. Fortsatt låg inflation och förbättrade

statsfinanser medför att förtroendet för svensk ekonomi sannolikt förstärks i en

sådan utsträckning att en ytterligare minskning av räntemarginalen mot den tyska

5-åriga obligationen kan förväntas.

 I januari 1996 sänkte Riksbanken den viktigaste styrräntan, reporäntan.

Åtgärden motiverades bl.a. med att den svagare konjunkturen skapat för-

utsättningar för en lägre prisökningstakt och att kronan apprecierats. Därefter

har såväl reporäntan som räntekorridorens golv och tak (inlåningsräntan

respektive utlåningsräntan) sänkts successivt under året. Från januari till och

med mitten av september har reporäntan sänkts från 8,91 procent till 5,15

procent. De korta svenska marknadsräntorna antas sjunka till ca 5 procent i

slutet av 1996, vilket är en markant lägre nivå jämfört med bedömningen i april

i år.

Diagram 2.1 Ränta på 5-årig statsobligation

Procent

Källor: Riksbanken och Finansdepartementet.

 2

 Kronan har stärkts under första halvåret 1996 och beräknas mätt som

årsgenomsnitt apprecieras med 9 procent. Årsgenomsnittet för ECU-index beräknas

för år 1996 ligga på 114,8, vilket är lägre än bedömningen i april.

Diagram 2.2 ECU-index

Index 1991=100

Källor: Riksbanken och Finansdepartementet.

 3

2.2 Utvecklingen fram till år 2000

Tillväxten förväntas tillta 1997. En fortsatt låg inflationstakt, ett ökat

förtroende för de offentliga finanserna och därmed sjunkande räntor bör kunna

stimulera den privata konsumtionen, trots en fortsatt stram finans- politik. Den

privata konsumtionen beräknas öka med 1,8 procent 1997, vilket medför en nedgång

i hushållens sparkvot. Den offentliga konsumtionen förväntas fortsätta att

utvecklas svagt. Tillväxten för bruttoinvesteringarna förväntas avta. Industrins

behov av ny produktionskapacitet torde minska, samtidigt som stimulansåtgärder

till bostadsbyggande faller bort. Lagerinvesteringarna beräknas nästa år ge ett

positivt bidrag till BNP med 0,5 procent. Exportkonjunkturen förutses bli

relativt god men ett försämrat relativt kostnadsläge under innevarande år leder

till att svensk export tappar marknadsandelar. Nettoexportens bidrag till BNP-

ökningen dämpas även av att importen åter bedöms öka i takt med den

underliggande ekonomiska utvecklingen. BNP beräknas därmed öka med 2,3 procent

nästa år.

 Enligt konvergenskriterierna för deltagandet i monetära unionens tredje etapp

skall inflationstakten inte överstiga nivån i de tre medlemsländer som har den

lägsta inflationstakten med mer än 1,5 procentenheter. Vidare skall den långa

räntan inte överstiga nivån i dessa länder med mer än två procentenheter. Med

den bedömning av den svenska ekonomin och utvecklingen i EU-länderna som nu kan

göras kommer Sverige att kunna uppfylla dessa kriterier under år 1997. Detsamma

gäller kriteriet om växelkursstabilitet.

Diagram 2.3 KPI-utvecklingen i Sverige och EU

Årlig procentuell förändring

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Det låga resursutnyttjandet i den svenska ekonomin bör kunna ge en tillväxt

under åren 1998 och 1999 på ca 2,5 procent per år. Det är främst den privata

konsumtionen och investeringarna som väntas bidra till tillväxten, medan

nettoexporten torde ge ett betydligt mindre bidrag än under perioden 1994-1997.

En viss sänkning av hushållens sparkvot antas komma till stånd till följd av ett

gradvis förbättrat arbetsmarknadsläge och sjunkande realräntor. Sparkvoten

ligger ändå kvar på en förhållandevis hög nivå mot slutet av kalkylperioden.

 Den öppna arbetslösheten beräknas falla till under 6 procent under perioden.

Den totala arbetslösheten förväntas dock ligga på 9,5 procent år 2000. I bilaga

2 till budgetpropositionen redovisas även ett alternativ med högre tillväxt där

den öppna arbetslösheten halveras år 2000 jämfört med nivån 1996.

Diagram 2.4 Öppen arbetslöshet

Procent av arbetskraften

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Tabell 2.1 Försörjningsbalans

 Miljarder Procentuell volymförändring

 kronor

 1995 1995 1996 1997 1998 1999 2000 1994- Differens3

 20002 1994-2000

BNP 1 634,9 3,0 1,6 2,3 2,6 2,4 2,0 2,3 0,0 Import

563,8 8,7 2,7 4,9 6,3 6,0 5,7 5,7 -1,0

Tillgång 2 198,7 4,3 1,9 2,9 3,5 3,3 3,0 3,1 -0,1

Privat konsumtion 853,5 0,3 0,9 1,8 2,4 2,5 2,2 1,7 0,2

Offentlig konsumtion 422,6-2,3 -1,0-0,5 -1,2 -0,5 -0,2 -0,9 -0,4

 Stat 131,3 -4,5 -1,0 0,0 -1,5 0,5 0,5 -1,0 -0,5

 Kommuner 291,3 -1,2 -1,0-0,7 -1,1 -1,0 0,0 -0,8 -0,3

Bruttoinvesteringar 237,810,6 8,1 2,0 8,5 6,1 3,7 6,5 -0,4

Näringsliv 171,6 24,5 9,6 2,0 8,4 7,0 3,8 9,0 -0,2

 Bostäder 26,7-27,9 16,1 2,7 15,0 10,0 10,0 3,0 0,1

 Myndigheter 39,4 1,6 -3,5 1,4 3,5 -1,4 -3,0 -0,3 -2,3

Lagerinvesteringar1 17,5 0,5 -1,5 0,5 0,1 0,0 0,0 -0,1 -0,1

Export 667,3 11,4 6,5 5,6 5,6 5,2 5,0 6,5 -0,2 Användning

2 198,7 4,3 1,9 2,9 3,5 3,3 3,0 3,1 -0,1

1 Förändring i procent av föregående års BNP.

2 Genomsnitt under sexårsperioden 1994-2000.

3 Differens mot konvergensprogrammet.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Tabell 2.2 Nyckeltal

 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 1994- Differens2

 20001 1994-2000

Årlig procentuell förändring

Timlön, kostnad 2,4 3,4 5,6 4,5 4,1 4,0 4,0 4,3 0,0

KPI, årsgenomsnitt 2,4 2,9 1,2 1,9 2,2 2,2 2,2 2,1 -0,7Real

disponibel inkomst 1,1 -0,1 1,2 0,8 1,3 2,2 1,81,20,4

Industriproduktion 13,8 9,4 2,5 5,3 3,9 3,0 2,4 4,4 -0,6

 Differens

 år 20002

Nivå i procent

Sparkvot 8,6 8,2 8,5 7,5 6,5 6,2 5,8 1,5

Öppen arbetslöshet 8,0 7,7 7,7 6,9 6,1 5,8 5,7 0,1

Arbetsmarknadspolitiska 5,3 4,4 5,0 5,4 5,0 4,3 3,8 0,0

åtgärder

Bytesbalans, % av BNP 0,3 2,0 3,1 3,7 3,8 3,8 3,8 0,0

Svensk 5-årig ränta 9,0 9,9 7,5 7,0 7,0 7,0 7,0 -1,0

Tysk 5-årig ränta 6,2 6,0 5,1 5,4 5,9 6,0 6,0 -0,8

ECU-index (1991=100), nivå123,8126,1114,8114,0114,0114,0114,0 0,0

1 Genomsnitt under sexårsperioden 1994-2000.

2 Differens mot konvergensprogrammet.

Källor: Statistiska centralbyrån, Sveriges Riksbank, Konjunkturinstitutet,

Arbetsmarknadsstyrelsen och Finansdepartementet.

3 Den offentliga sektorns finanser

Konvergensprogrammets mål för budgetpolitiken är bl.a. att underskottet i det

finansiella sparandet skall understiga 3 procent av BNP 1997 och balans nås

mellan inkomster och utgifter 1998. Vidare skall statsskulden stabiliseras i

procent av BNP 1996. I konvergensprogrammet redovisades ett

konsolideringsprogram med åtgärder som sammantaget skulle ge en förstärkning av

de offentliga finanserna med 118 miljarder kronor till 1998. Den kalkyl som

gjordes i anslutning till det reviderade budgetförslaget för budgetåret 1995/96

och konvergensprogrammet visade att statsskuldskvoten skulle stabiliseras 1996.

De övriga målen för 1997 och 1998 skulle, med de prognoser för den ekonomiska

utvecklingen som gjordes då, inte kunna uppnås utan ytterligare

budgetförstärkningar. Med hänsyn till osäkerheten i prognoser av detta slag

hänsköts frågan om eventuella ytterligare budgetförstärkningar för 1997 och 1998

till senare avstäm-ningar av konvergensprogrammet.

 Konvergensprogrammet har därefter följts upp halvårsvis. Vid avstämningen i

november 1995 såg det ut att gå bättre för de offentliga finanserna än tidigare

beräknat. Även utan ytterligare budgetförstärkningar förväntades balans uppnås

1998. Vid den senaste avstämningen av konvergensprogrammet i april 1996 gjordes

emellertid bedömningen att det trots en fortsatt förbättring av de offentliga

finanserna skulle återstå ett underskott i finansiellt sparande på 14 miljarder

kronor 1998. Mot denna bakgrund aviserade regeringen i den ekonomiska

vårpropositionen (prop. 1995/96:150) ett antal varaktigt budgetförstärkande

åtgärder på sammantaget 8 miljarder kronor utöver konsolideringsprogrammet samt

ytterligare 6 miljarder kronor i tillfälliga budgetförstärkningar 1998. I denna

avstämning har hänsyn tagits även till dessa tillkommande åtgärder.

3.1 Finansiellt sparande

Underskottet i det finansiella sparandet i den offentliga sektorn har sedan 1993

minskat i snabb takt. Orsakerna till denna utveckling är den återhämtning som

har skett i ekonomin och i synnerhet de mycket omfattande budgetförstärkande

åtgärder som har vidtagits. Det finansiella sparandet 1995 blev betydligt bättre

än vad som förutsågs i konvergensprogrammet. Underskottet i det finansiella

sparandet uppgick till 132 miljarder kronor, motsvarande 8,1 procent av BNP, att

jämföra med 9 procent av BNP enligt konvergensprogrammet. Förbättringen jämfört

med konvergensprogrammet berodde främst på att de offentliga utgifterna,

särskilt utgifterna för räntor och offentlig konsumtion, blev mindre än

beräknat.

Diagram 3.1 Offentliga sektorns finansiella sparande

Procent av BNP

Anm. Den streckade kurvan visar finansiellt sparande enligt kalkylen i

konvergensprogrammet.

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Förstärkningen av de offentliga finanserna förväntas fortsätta under 1996

trots att den ekonomiska utvecklingen blir betydligt svagare än vad som

förutsågs i konvergensprogrammet. Underskottet i det finansiella sparandet

beräknas uppgå till 4,0 procent av BNP 1996, vilket är lägre än bedömningen i

såväl konvergensprogrammet som den senaste avstämningen.

Tabell 3.1 Offentliga sektorns finanser

Löpande priser

 Miljarder Procent av BNP

 kronor

 1995 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Inkomster 983 59,6 60,1 63,3 62,1 61,8 61,2 61,5

Skatter och avgifter 824 50,0 50,4 53,7 52,6 53,1 52,9 53,3

 Kapitalinkomster 94 5,8 5,7 5,3 5,4 4,8 4,3 4,3

 Övriga inkomster 65 3,8 4,0 4,3 4,1 4,0 3,9 3,9

Utgifter 1 115 70,4 68,2 67,2 64,7 61,9 60,3 59,2

 Hushållstransfereringar 397 25,6 24,3 23,6 22,5 21,6 20,9 20,5

 Övriga transfereringar 130 7,5 7,9 7,5 6,9 6,3 6,0 5,8

 Ränteutgifter 116 6,8 7,1 7,5 7,0 6,4 6,4 6,2

 Konsumtion och 472 30,5 28,9 28,7 28,3 27,6 27,0 26,7

 investeringar

Finansiellt sparande -132 -10,8 -8,1 -4,0 -2,6 0,0 0,9 2,3

 Stat -144 -12,1 -8,8 -4,7 -2,8 -0,2 0,4 1,8

 Socialförsäkring 18 1,7 1,1 0,9 0,9 0,7 0,7 0,6

 Kommun -6 -0,3 -0,4 -0,2 -0,7 -0,5 -0,2 0,0

Primärt sparande1 -109 -9,8 -6,7 -1,8 -1,1 1,5 2,9 4,2

Nettoskuld 454 23,9 27,8 30,5 31,7 30,6 28,5 25,5

Konsoliderad bruttoskuld1 287 79,4 78,7 78,1 78,0 74,8 70,8 66,5

Statsskuld 1 386 84,4 84,8 84,0 83,1 79,3 75,1 70,6

BNP, nivå (mdr kr) 1 525 1 635 1 692 1 774 1 867 1 958 2 042

1Finansiellt sparande exklusive kapitalinkomster och ränteutgifter.

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Orsaken till den förväntade förbättringen av de offentliga finanserna ligger

främst på inkomstsidan. Skattekvoten (skatter och avgifter i förhållande till

BNP) ökar kraftigt, med ca 3 procentenheter mellan åren 1995 och 1996.

Omläggningar av uppbörden av mervärdesskatt och en tidsmässig förskjutning i

företagens skatteinbetalningar bidrar till tillfälligt låga skatteinkomster 1995

och tillfälligt höga skatteinkomster 1996. Vidare förväntas lönesumman, som är

det viktigaste skatteunderlaget, växa betydligt snabbare än nominell BNP 1996.

Därtill bidrar höjningen av fastighetsskatten och den allmänna

sjukförsäkringsavgiften till att skattekvoten höjs. Utgiftskvoten (de offentliga

utgifterna i förhållande till BNP) sjunker något mellan åren 1995 och 1996 trots

en relativt kraftig prisökning för den offentliga konsumtionen. Prisökningen

beror på ökade löneutbetalningar till följd av löneavtalen för den offentliga

sektorn. Den offentliga konsumtionen beräknas minska med 1 procent i fasta

priser.

 Underskottet i det finansiella sparandet förväntas bli 2,6 procent av BNP

1997. Målet om ett underskott på högst 3 procent av BNP uppnås således med viss

marginal enligt nuvarande beräkningar. Underskottet är betydligt lägre än enligt

beräkningarna i konvergensprogrammet. Orsaken till förbättringen mellan åren

1996 och 1997 återfinns främst på utgiftssidan. Utgiftskvoten beräknas sjunka

med 2,5 procentenheter 1997. Åtgärderna inom konsolideringsprogrammet och de

ytterligare åtgärder som aviserades i vårpropositionen medför att

transfereringarna minskar i förhållande till BNP. Ränteutgifterna reduceras till

följd av fallande marknadsräntor. Även utgifterna för konsumtion och investe-

ringar beräknas växa långsammare än BNP. Skattekvoten faller något mellan åren

1996 och 1997 trots höjda energiskatter och höjd allmän sjukförsäkringsavgift.

Detta beror på att de tillfälligt stora skatteinkomsterna 1996 faller bort.

Diagram 3.2 Offentliga sektorns inkomster och utgifter

Procentuell andel av BNP

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Enligt den bedömning som nu kan göras uppnås målet om balans i de offentliga

finanserna 1998. Förbättringen i det finansiella sparandet sker främst på

utgiftssidan. Utgiftskvoten fortsätter att falla, men i avtagande takt.

Arbetsmarknadstransfereringarna reduceras i takt med att arbetslösheten minskar

och besparingsåtgärderna ger effekt. Räntebidragen till bostäder fortsätter att

minska till följd av planerad nedtrappning, fallande marknadsräntor och en lägre

nivå på bostadsbyggandet. Skattekvoten ökar något till följd av att skattebasen,

främst lönesumman, ökar i snabbare takt än BNP och att den allmänna

sjukförsäkringsavgiften höjs i enlighet med det ursprungliga

konsolideringsprogrammet. År 1999 och 2000 förväntas det finansiella sparandet

visa överskott.

Tabell 3.2 Offentliga finanser

Löpande priser

Differenser mot konvergensprogrammet i procentenheter av BNP

 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Inkomster -0,5 -0,5 2,1 0,6 -0,1-0,5 -0,2

Utgifter -0,1-1,4 0,8 -0,3-1,0 -1,5 -1,8

Finansiellt sparande-0,41,0 1,2 0,9 0,9 1,1 1,6

Primärt sparande -0,2 0,5 1,0 0,1 0,4 1,0 1,5

Nettoskuld 0,5 -3,5 -3,9 -4,0 -4,0 -4,9 -5,7

Konsoliderad bruttoskuld1 0,3-5,6-6,7 -6,0 -6,5 -7,9- 9,0

Statsskuld -0,4 -5,4 -7,3 -7,2 -8,3-10,2-11,7

1 Enligt definitionen i Maastricht-villkoren.

Källa: Finansdepartementet.

 Sammanfattningsvis tyder denna avstämning av konvergensprogrammet på att de

budgetpolitiska målen kommer att uppnås utan ytterligare budgetförstärkande

åtgärder. Av saldoförbättringen på totalt 12,3 procentenheter av BNP mellan

åren 1993 och 1998, består merparten, 10,9 procentenheter, på sänkt utgiftskvot.

Återstoden beror på höjd inkomstkvot.

3.2 Budgetpolitiken

Det konsolideringsprogram som redovisades i konvergensprogrammet omfattar

åtgärder som sammantagna ger en förstärkning av de offentliga finanserna med ca

118 miljarder kronor 1998. I den ekonomiska vårpropositionen 1996 gjordes

bedömningen att konvergensprogrammets mål inte skulle kunna uppnås utan

ytterligare åtgärder. Därför presenterades varaktiga budgetförstärkningar på ca

8 miljarder kronor, där merparten av åtgärderna får effekt 1997. Dessa 8 miljar-

der kronor skall läggas till konsolideringsprogrammets ursprungliga 118 mil-

jarder kronor, vilket innebär att det totala saneringsprogrammets varaktiga

besparingar uppgår till ca 126 miljarder kronor, motsvarande ca 8 procent av

BNP. Effekterna av åtgärderna beräknas netto, d.v.s. hänsyn tas till att

minskade transfereringar också medför lägre skatteintäkter.

 Riksdagen har fattat principbeslut om hela konsolideringsprogrammet. Detta

innebär att belopp och områden där budgetförstärkningar skall ske är fastlagda.

Det behövs emellertid ytterligare konkretiseringar och riksdagsbeslut innan den

sammanlagda förstärkningen kan sägas vara beslutad fullt ut. Vid förra

avstämningstillfället hade riksdagen beslutat om 100 av de 118 miljarder kronor

som ingår i det ursprungliga konsolideringsprogrammet. Sedan dess har beslut om

ytterligare 2,6 miljarder kronor fattats

av riksdagen, främst på utgiftssidan. I och med förslagen i budgetpropositionen

(prop. 1996/97:1) kommer ytterligare 14,4 miljarder kronor att vara preciserade

av regeringen. Merparten av detta belopp avser den tidigare aviserade höjningen

av egenavgiften till sjukförsäkringen. För återstående 0,7 miljarder kronor är

området för besparingen beslutad men den slutliga preciseringen kommer i senare

propositioner. I appendix 1 redovisas en mer detaljerad förteckning över

beslutsläget vad avser det ursprungliga konsolideringsprogrammet.

Tabell 3.3 Tidsfördelning av budgetförstärkningarna i konsolideringsprogrammet

och ytterligare åtgärder i vårpropositionen

Procentuell andel av BNP

År Konsoliderings- Ytterligare Sammanlagd

 programmet åtgärder effekt

1995 3,5 3,5

1996 2,0 5,5

1997 1,0 0,4 6,9

1998 1,0 0,1 8,0

Källa: Finansdepartementet.

 Av de ca 8 miljarder kronor i ytterligare varaktiga åtgärder som presenterades

i den ekonomiska vårpropositionen har riksdagen tagit beslut om 0,6 miljarder

kronor på inkomstsidan i form av höjd statlig inkomstskatt och förändrat system

för uppbörd av mervärdesskatt. I budgetpropositionen preciseras åtgärder vars

sammantagna effekt uppgår till 7 miljarder kronor. Budgetförstärkningen görs

främst på utgiftssidan, bl.a. genom förlängd arbetsgivarperiod inom

sjukförsäkringen. I appendix 2 redovisas en mer utförlig förteckning över

beslutsläget vad gäller utökningen av det ursprungliga konsolideringsprogrammet.

 De budgetförstärkande åtgärderna på sammantaget ca 126 miljarder kronor

fördelas relativt lika mellan utgifts- och inkomstsidan, med en något större

vikt för utgiftsminskningar. Att förstärkningen av de offentliga finanserna

under prognosperioden ändå till större delen sker på utgiftssidan beror på

faktorer utöver konsolideringsprogrammet såsom t.ex. återhållen kommunal

konsumtion och sjunkande räntesatser.

Tabell 3.4 Beslutsläget vad avser det ursprungliga konsolideringsprogrammet,

nettoeffekt år 1998

Miljarder kronor

 Inkomster Utgifter Totalt

Preciserade beslut fattade 47,9 54,6 102,6

av riksdagen

Av regeringen preciserade 9,4 5,1 14,4

beslut

Aviserade beslut 0,0 0,7 0,7

Totalt 57,3 60,4 117,7

Källa: Finansdepartementet.

 Regeringen har aviserat att delar av statens finansiella tillgångar skall

avyttras under 1997 och 1998. Dessa utförsäljningar har inte beaktats i denna

avstämning. Intäkter från utförsäljningar påverkar inte det finansiella

sparandet direkt. Utförsäljningarna reducerar däremot den offentliga sektorns

konsoliderade bruttoskuld i snabbare takt än vad som anges i denna avstämning.

Tabell 3.5 Beslutsläget vad avser utökningen av det ursprungliga

konsolideringsprogrammet, nettoeffekt år 1998

Miljarder kronor

 Inkomster Utgifter Totalt

Preciserade beslut fattade 0,6 0,6

av riksdagen

Av regeringen preciserade 1,4 5,6 7,0

beslut

Aviserade beslut 0,2 0,2

Totalt 2,1 5,7 7,8

Källa: Finansdepartementet.

3.3 Skuldutvecklingen

Utvecklingen av den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld (enligt

definitionen i Maastrichtvillkoren) påverkas av det finansiella sparandet, av

värdeförändringar på skulden och av förmögenhetsdispositioner. Ett reviderat

utfall för 1995 visar på en konsoliderad bruttoskuld på 1 287 miljarder kronor,

motsvarande 78,7 procent av BNP. Detta är lägre än tidigare redovisat och

betydligt lägre än vad som beräknades i konvergensprogrammet.

 Den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld förväntas minska i

förhållande till BNP även 1996. Förutom att underskottet i det finansiella

sparandet beräknas bli mindre reduceras den konsoliderade bruttoskulden även av

valutakursvinster på den del av skulden som är upptagen i utländsk valuta. Den

konsoliderade bruttoskulden minskar också till följd av att kärnavfallsfondens

tillgångar har förts över från Riksbanken till Riksgäldskontoret. Statsskulden

minskar i förhållande till BNP mellan 1995 och 1996.

Diagram 3.3 Offentliga sektorns konsoliderade brutto- och nettoskuld

Procent av BNP

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

 Både den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld och statsskulden

förväntas minska i förhållande till BNP under resten av prognosperioden. Även

den offentliga sektorns nettoskuld, dvs. skulder minus finansiella tillgångar,

förväntas minska. Den konsoliderade bruttoskulden beräknas uppgå till 66,5

procent av BNP år 2000. Detta är en betydligt snabbare minskning av skulden än

vad som förväntades i konvergensprogrammet och den senaste avstämningen. Från

och med 1999 reduceras skuldnivån även i nominella termer.

 4

Appendix 1: Uppföljning av budgetförstärkningar1 i det ursprungliga konsolide-

ringsprogrammet

Nettoeffekt 1998, miljoner kronor

Preciserade beslut fattade av riksdagen

Inkomster 47 945

Utgifter 54 605

Summa preciserade beslut 102 550

Av regeringen preciserade beslut

Inkomster

- Höjd egenavgift i sjukförsäkringen 9 400

Summa inkomster 9 400

Utgifter:

- Justitiedepartementet 600

- Socialdepartementet 2 660

 - varav förtidspensioner 1 280

 - varav sjukförsäkring 460

 - varav läkemedel 920

- Miljödepartementet 222

- Näringsdepartementet 300

- Jordbruksdepartementet 46

- Kulturdepartementet 100

- Utrikesdepartementet 45

- Kommunikationsdepartementet 275

- Försvarsdepartementet 250

- Arbetsmarknadsdepartementet 100

- Inrikesdepartementet 455

 - varav invandring 370

 - varav ungdomsfrågor 5

 - varav räntebidrag 80

Summa utgifter 5 053

Summa av regeringen preciserade beslut 14 453

Aviserade beslut

Utgifter

- Näringsdepartementet 260

- Socialdepartementet 480

Summa utgifter 740

Summa aviserade beslut 740

Totalt 117 743

1 Sedan presentationen av konvergensprogrammet har smärre justeringar gjorts i

fördelningen mellan inkomster och utgifter.

Appendix 2: Ytterligare budgetförstärkningar på

8 miljarder kronor

Nettoeffekt 1998, miljoner kronor

Preciserade beslut fattade av riksdagen

Inkomster

- 200 kronor statlig skatt600

- Ändrad momsperiod -30

Summa inkomster 570

Förslag som preciseras i budgetpropositionen

Utgiftsminskningar

- Samhällsekonomi och finansförvaltning 4

- Skatteförvaltning och uppbörd 26

- Justitiedepartementets myndigheter 30

- Fredsfrämjande verksamhet 250

- Försvarsdepartementets myndigheter 200

- Apoteksbolaget 400

- Dagmarmedel 200

- Växling folkpension/PTS efterlevande pension 55

- BTP 515

- Änkepension 515

- Förkortad omställningspension 40

- Underhållsstöd 635

- Mamma/pappa-månad 135

- Samhall 100

- Arbetsmarknadsdepartementets myndigheter 30

- Studiemedel 25

- Skolforskning, fortbildning inom skolväsendet

 samt forskningsområdet 400

- Studieförbund och folkhögskola samt idrott m.m 150

- Räntebidrag bostäder 90

- Regionalpolitiska bidrag 100

- Forskning och kalkning 50

- Kommunikationsdepartementets myndigheter 30

- Beredskapslager Jordbruksdepartementet 100

- Jordbruksdepartementets myndigheter m.m. 30

- Skogsvård 10

- Utebliven fiskevårdsreform 30

- Teknisk forskning och utveckling 300

- Förlängd arbetsgivarperiod 1 100

Summa utgiftsminskningar 5 550

Inkomstförstärkningar

- Höjd insättningsgaranti 800

- Sänkt representationsavdrag 500

- Garantiavgifter 150

Summa inkomstförstärkningar 1 450

Summa förslag som preciseras i budgetpropositionen7 000

Aviserade beslut

- Inkomstbegrepp inom sjukförsäkringen 150

Summa aviserade beslut 150

Summa budgetförstärkningar 7 765

 5

FÖRDELNINGSPOLITISK REDOGÖRELSE

Innehåll:

1 Redogörelsens inriktning 3

2 Inkomstfördelningens utveckling 4

 2.1 Hur inkomstspridningen förändrats 5

 2.2 Mätmetoderna påverkar 9

 2.3 Ekonomiskt svaga hushåll 12

 2.4 Fördelningen av ekonomisk standard 14

 2.5 Strukturförändringar i inkomstfördelningen 16

 2.6 Kvinnor och män 18

3 Inkomstspridningens komponenter 19

 3.1 Förändringen för olika grupper 20

 3.2 Uppdelning i olika inkomstkällor 23

 3.3 Arbetslöshetens inverkan på inkomstfördelningen26

4 Sverige jämfört med andra länder 29

 4.1 Lönespridningen i OECD-länderna 29

 4.2 OECD:s internationella jämförelse 30

 4.3 Uppdelning av inkomstspridningen 31

 4.4 Inkomstspridningen under 1990-talet 32

5 Sammanfattning och kommentarer 33

Underbilagor:

4.1 Tabeller och diagram 42

4.2 Förklaringar och definitioner 47

4.3 Referenser 51

 6

Redogörelsens huvudsakliga innehåll:

I denna fördelningspolitiska redogörelse analyseras utvecklingen av in-

komstfördelningen under perioden 1975 till 1994. Analysen baseras på offentlig

statistik, forskningsrapporter och kompletterande beräkningar som genomförts

inom Finansdepartementet. De viktigaste resultaten är följande:

* Inkomstklyftorna har ökat under 1980-talet och hittills under 1990-talet. Det

 har skett inte bara i Sverige utan också i många andra länder. Åtskilligt

 pekar på att globala förändringar bidrar till ökningen, t.ex. en ökad

 efterfrågan på arbetskraft med hög utbildning och en minskad på dem med lägre

 utbildning.

* Sverige och de andra nordiska länderna har, även efter de senaste årens

 förändringar, lyckats bevara en internationellt sett jämn inkomstfördelning

 och skydda ekonomiskt svaga grupper. De nordiska ländernas utveckling tyder

 på att sådana globala processer delvis kan motverkas med effektiva sociala

 omfördelningssystem.

* Ökningen av inkomstklyftorna under 1990-talet förklaras till betydande del av

 tillfälliga faktorer, exempelvis tillfälligt ökade kapitalinkomster, samt av

 att ungdomar som bor kvar hemma hos sina föräldrar i statistiken räknas som

 egna hushåll med mycket låg ekonomisk standard.

* Mer påtaglig än ökningen av inkomstspridningen är de strukturella

 förändringar som har inträffat i fördelningen av ekonomiska resurser.

 Ungdomarnas och barnfamiljernas relativa inkomster har försämrats medan den

 ekonomiska positionen för gruppen ålderspensionärer har förbättrats kraftigt.

 Antalet hushåll med hög ekonomisk standard har ökat, även under den

 ekonomiska krisen 1991-1994.

* Den minskade sysselsättningen i vid mening, inklusive ökningen av antalet

 studerande och förtidspensionärer, förklarar en betydande del av den ökning

 av inkomstspridningen som har inträffat. Särskilt ungdomarnas minskade

 sysselsättning bidrar till ökningen. Den höga öppna arbetslösheten i sig

 förefaller emellertid inte direkt ha bidragit till ökade inkomstklyftor. Det

 torde förklaras främst av att de ekonomiska trygghetssystemen ganska

 effektivt skyddat de arbetslösa mot stora inkomstförluster.

* De fortsatt ökande pensionerna bidrar inte längre till en jämnare in-

 komstfördelning. Det finns snarare indikationer på att fortsatt höjda

 pensioner under de ekonomiska krisåren, tillsammans med minskade

 löneinkomster, kan ha bidragit till ökande inkomstklyftor.

Beräkningarna baseras på SCB:s undersökningar av hushållens disponibla

årsinkomster, justerade för försörjningsbörda. De innefattar de första åren av

den ekonomiska krisen till och med 1994, vilket är det senaste år det finns

statistik för. Redogörelsen innehåller inga nya analyser av skattereformen.

 7

 Regeringen har vid ett antal tillfällen aviserat en fördjupad fördelnings-

politisk analys, senast i den ekonomiska vårpropositionen (prop. 1995/96:150). I

denna bilaga redovisas analyser av inkomstfördelningens utveckling 1975-1994 med

tyngdpunkten på de senaste årens förändringar. Analyserna har utarbetats av

fördelningspolitiska enheten vid Finansdepartementets ekonomiska avdelning. De

baseras på SCB:s statistik och databaser samt aktuella forskningsrapporter, som

generöst har ställts till departementets förfogande. Kompletterande beräkningar

har genomförts inom enheten med tekniskt stöd från SCB:s program för inkomst-

och förmögenhetsstatistik. Särskilda PM med underlag till redogörelsen har

utarbetats inom Finansdepartementet.

1 Redogörelsens inriktning

I denna redogörelse analyseras fördelningen av årsinkomster enligt SCB:s

undersökning av hushållens inkomster (HINK). Huvudskälet att fokusera på

fördelningen av årsinkomster är det stora intresse som under senare år riktats

mot de ökande inkomstklyftorna. Utvecklingen av den årliga fördelningen av

inkomster kan dessutom antas ha ett samband med vad som händer exempelvis i

fördelningen av andra resurser som utbildning och boende. Den kan också antas

delvis spegla vad som sker i fördelningen av livsinkomster (4)1.

 Det innebär att långtifrån alla viktiga frågor i välfärdsfördelningen belyses.

Exempelvis ingår inte utgifter för vård och omsorg, förmögenhetsfördelningen,

fördelningen av utbildning, hälsa, boende, fördelningen över livet och mellan

generationer, rörligheten mellan inkomstgrupper, klasser osv. Redogörelsen är

således i flera avseenden begränsad.

 Redogörelsen omfattar endast utvecklingen fram t.o.m. 1994, som är det senaste

året för vilket det finns officiell statistik från SCB. Den innefattar därmed de

första åren av den djupa ekonomiska krisen och konsekvenserna av de första

besparingarna i de sociala transfereringarna. De direkta effekterna av ändrade

regler i skatte- och transfereringssystemen därefter genom saneringsprogrammet

har tidigare utförligt redovisats vid ett antal tillfällen, senast i den

ekonomiska vårpropositionen (prop. 1995/96:150 bil.1).

 Skattereformen medförde stora förändringar i den officiella statistiken av

definitioner av hushållens inkomster och av förutsättningarna för datainsamling.

Förändringarna innebär stora svårigheter att länka samman utvecklingen före och

efter reformen. Det är svårt att urskilja vad som är en effekt av reformen,

andra förändringar i inkomstfördelningen eller effekter av ändrade definitioner.

Flera oberoende utvärderingar av reformen har pekat på att den i huvudsak var

fördelningspolitiskt neutral, även om hushåll med höga inkomster fick ett något

gynnsammare utfall än vad som förutsetts (6, 8). De visar också att reformen

inte var fullt finansierad vilket påverkar fördelningsutfallet. De statistiska

mätproblemen och de utvärderingar som genomförts har motiverat att redogörelsen

inte innehåller några nya utförliga analyser av skattereformen.

Inkomstfördelningen före respektive efter reformen betraktas som inte fullt

jämförbara.

 I denna redogörelse har resultat från offentlig statistik, aktuell forskning

och nya beräkningar lagts samman för att ge en bättre grund till bedömning av

vilka förändringar som har inträffat i inkomstfördelningen och de bakomliggande

orsakerna. Den ekonomiska standarden mäts i hushållens disponibla inkomster,

dvs. arbets- och kapitalinkomster efter skatter och transfereringar. För att

kunna jämföra hushåll med olika försörjningsbörda justeras inkomsten med

Socialstyrelsens normer för socialbidrag (konsumtionsenheter). Förklaringar till

använda definitioner och metoder redovisas i underbilaga 4.2.

 Under 20 år inträffar mycket stora förändringar. Inte utan ett omfattande

forsknings- och utredningsarbete skulle man kunna analysera alla stora och

mindre stora men ändå viktiga förändringar och pröva alternativa analysmetoder.

Följande redogörelse innehåller således ett urval av alla de analyser som skulle

kunna utföras.

2 Inkomstfördelningens utveckling

Den allmänna ekonomiska utvecklingen har naturligtvis betydelse för hur

inkomstfördelningen utvecklas. Perioden 1975-1994 som analyseras präglas av

stora makroekonomiska förändringar.

 Den kraftiga internationella ekonomiska avmattningen i mitten av 1970-talet

nådde Sverige först åren 1976 och 1977, som följd av den s.k.

 överbryggningspolitiken . BNP-tillväxten hölls därmed uppe några år men föll

sedan och blev i stället negativ 1977. För att stimulera ekonomin, motverka den

höga lönekostnadsutvecklingen och de minskade vinstnivåerna genomfördes under

åren 1976-1977 en serie mindre devalveringar. Mot slutet av 1970-talet var den

svenska tillväxten åter på internationellt jämförbara nivåer.

 Oljeprischocken 1979 resulterade i en period av stagnation i början av 1980-

talet både i Sverige och internationellt. Först 1983 återhämtade sig ekonomin, i

Sverige bl.a. till följd av ytterligare två devalveringar i början av 1980-

talet. År 1984 uppgick den svenska tillväxten till ca 4 procent. Därefter följde

en utdragen tillväxtperiod som i slutet av 1980-talet övergick i en period med

överhettning. Tillväxten i BNP pendlade mellan ca 2 och 3 procent.

 I början av 1990-talet vände utvecklingen till vad som betraktas som den

djupaste ekonomiska krisen sedan 1930-talet. Under åren 1991-1993 föll BNP med

sammanlagt 5 procent, arbetslösheten steg till höga nivåer och de offentliga

finanserna försämrades kraftigt. År 1994 kunde en återhämtning i ekonomin

skönjas men fortfarande var arbetslösheten hög.

**FOOTNOTES**

 1 Se underbilaga 4.3 Referenser

 8

2.1 Hur inkomstspridningen förändrats

Sedan drygt 10 år ökar inkomstklyftorna i Sverige enligt SCB:s officiella

statistik. Ökningen tilldrar sig ett växande intresse och oroar många. Under

1990-talet hittills har ökningen varit påtaglig. Spridningen av hushållens

disponibla inkomster, justerade för försörjningsbörda, var enligt SCB:s

beräkning högre 1994 än vad som uppmätts sedan undersökningarna startade 1975.

 Utvecklingen blir tydlig om man jämför den ekonomiska standarden bland de

ekonomiskt mest välbeställda hushållen med dem som har svagast ekonomi. Det

brukar mätas med den s.k. decilkvoten, dvs. kvoten mellan den disponibla

inkomsten för de med högst ekonomisk standard och de med lägst standard, med

hänsyn till försörjningsbörda. Som förklaras i underbilaga 4.2 beräknas kvoten

mellan den inkomst som avgränsar de 10 procent med högst ekonomisk standard och

den inkomst som avgränsar de 10 procent med lägst standard. I början av 1980-

talet när inkomstfördelningen var som jämnast hade de välbeställda 2,5 gånger

högre standard än de ekonomiskt svaga hushållen. Drygt 10 år senare är

skillnaden cirka tre gånger. De viktigaste trenderna i övrigt under de senaste

20 åren enligt SCB:s officiella statistik är följande (diagram 2.1, förklaringar

i underbilaga 4.2):

* Inkomstspridningen: Gini-koefficienten, det vanligaste måttet på spridningen,

 var 0,233 år 1975 mot 0,288 år 1994.

* Ekonomiskt svaga hushåll: Andelen hushåll som har disponibla inkomster under

 50 procent av medianinkomsten har ökat från ca 6 procent till ca 8 procent.

* Välbeställda hushåll: De 10 procent respektive 1 procent mest välbeställda

 hushållens andel av de totala disponibla inkomsterna ökade svagt under 1980-

 talet men minskade 1991-1993. En påtaglig ökning inträffade 1994.

* Barnfamiljer och äldre: Barnfamiljernas ekonomiska standard i förhållande till

 samtliga hushåll har minskat påtagligt under 1990-talet medan

 ålderspensionärernas standard ökat kraftigt.

 9

Diagram 2.1 Hur inkomstspridningen förändrats 1975-1994. Hushållens disponibla

inkomster justerade för försörjningsbörda i 1994 års priser

Inkomstspridning

Ekonomiskt svaga hushåll

 10

Ekonomiskt välbeställda

Barn och äldre

Källa: Inkomstfördelningsundersökningen 1994, Be 21 SM 9601, SCB 1996 samt

kompletterande tabeller.

 Som nämnts beror en betydande del av förändringarna under senare år på de

mätproblem som uppstod i samband med skattereformen. I diagrammet bryts därför

linjerna före och efter reformen. SCB:s försök att räkna om inkomsterna för åren

1989 och 1990 med skattereformens regler visas också. Det stora glappet mellan

linjerna för 1989 och 1990 indikerar hur mycket inkomstspridningen

underskattades före skattereformen, bl.a. genom att många inkomster inte

inräknades eller värderades lågt. Enligt SCB:s beräkningar för 1989-1990 ökade

Gini-koefficienten med i medeltal 0,018 genom bl.a. basbreddningarna i reformen.

Andelen inkomster bland de 10 procent respektive 1 procent mest välbeställda

ökade med 1,7 respektive 1,2 procentenheter. Dessa ökningar av spridningsmåtten

till följd av ändrade beräkningsmetoder är ungefär lika kraftiga som den totala

ökningen av inkomstspridningen 1983-1990.

 Ett annat sätt att visa hur inkomstfördelningen ändras är att mäta hur den

ekonomiska standarden utvecklats för olika decilgrupper 1975-1990 respektive

1991-1994 (diagram 2.2, förklaringar i underbilaga 4.2). Utvecklingen under de

två perioderna kan inte läggas samman på grund av ändringarna i statistiken som

följd av skattereformen. De 10 procent mest välbeställda hushållen (decilgrupp

10) ökade sin ekonomiska standard med 24 procent åren 1975-1990 samt med 13

procent åren 1991-1994. De 10 procent hushållen med svagast ekonomi (decilgrupp

1) fick ökad standard med endast ca 14 procent under åren 1975-1990 och en

minskad standard med 17 procent åren 1991-1994. Det bör dock som vanligt betonas

att resultaten för decilgrupp 1 är svårbedömda eftersom där ingår hemmaboende

ungdomar (se bilagetabell 1.4) och andra grupper för vilka låga inkomster inte

utan vidare kan likställas med svag ekonomi (t.ex. studerande, värnpliktiga,

egenföretagare) samt grupper som endast tillfälligt har låga inkomster. Det är

inte samma hushåll som följs över tiden utan fördelningen undersöks varje år på

nytt. Många hushåll flyttar mellan decilgrupperna mellan olika år.

Diagram 2.2 Decilgruppernas standardutveckling 1975-1990 respektive 1991-1994.

Förändring av hushållens disponibla inkomster justerade för försörjningsbörda i

1994 års priser

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar.

Anm: Som följd av ändrad inkomstmätning efter skattereformen kan utvecklingen

1975-1990 respektive 1991-1994 inte läggas samman.

2.2 Mätmetoderna påverkar

En viktig fråga är naturligtvis om den bild vi vant oss vid från den officiella

statistiken är robust om man använder andra mätmetoder. För perioden 1975-1990

är bilden av utvecklingen ungefär lika även med andra spridningsmått (15). I

följande beräkningar kompletteras dessa resultat med åren 1991-1994 och en

känslighetsanalys av inkomstspridningen för individernas realjusterade

inkomster.

 Individernas välfärd: I den officiella statistiken över inkomstfördelningens

utveckling ger man systematiskt låg vikt till vad som sker med barnens

ekonomiska standard. Ett ensamhushåll ges samma vikt som ett hushåll med

exempelvis två vuxna och tre barn. Vid en bedömning av utvecklingen ges således

stor vikt till vad som sker för personer i små hushåll och mindre vikt till vad

som händer för personer som lever i stora hushåll, dvs. främst för barn. Inom

forskningen har man däremot ofta fokuserat på individen som analysenhet (9).

Detta synsätt innebär också ett normativt ställningstagande att samtliga

individer bör ges lika tyngd när vi bedömer fördelningen av ekonomiska resurser.

 Inkomstspridningen mellan individer utvecklas något annorlunda än den för

hushåll (diagram 2.3). För individernas disponibla inkomster var minskningen av

inkomstspridningen fram till början av 1980-talet och ökningen i slutet av

decenniet inte lika markerad som för hushållens inkomster. Däremot blir ökningen

under senare år ungefär lika tydlig. Skillnaderna beror bl.a. på att, samtidigt

som inkomstspridningen har ökat, viktiga strukturförändringar har inträffat i

inkomstfördelningen, vilket redovisas i avsnitt 2.5. Barnfamiljer har fått en

relativt sämre position i inkomstfördelningen medan t.ex. pensionärer har fått

en förbättrad situation.

 Realjusterade inkomster: I den officiella statistiken mäts hushållens

inkomster enligt kontantprincipen. Som inkomst räknas det nominella belopp

hushållet kan disponera under kalenderåret.

 Det innebär exempelvis att inkomster av kapital tas upp till sitt fulla

nominella värde även om de helt eller delvis har urholkats av inflationen. Under

år med höga nominella räntor och hög inflation kan som effekt uppkomma att

inkomstspridningen ökar kraftigare än vad som skulle vara en ekonomiskt mer

korrekt beräkning där man beaktar den reala avkastningen över tiden. Inga avdrag

görs för ränteutgifter. En annan egenhet i det gängse inkomstbegreppet är att

den inkomst som man har av en ägd bostad endast uppkommer som en inkomst om

bostaden säljs utan att en annan ägd bostad anskaffas. Detta medför att in-

komstspridningen varierar mer än vad som skulle bli fallet om man varje år kunde

beakta en långsiktigt beräknad inkomst av bostaden. En närliggande egenskap är

att de värdeförändringar som sker i aktier och andra värdepapper bokförs som

inkomst först det år värdepapper säljs, dvs. realiseras. Värdeförändring under

en följd av år registreras som inkomst först vid försäljningsåret, vilket kan ge

en missvisande bild av inkomstfördelningen. Genom att hushållens benägenhet att

realisera värdepapper varierar starkt mellan olika år, t.ex. som följd av

förändrade skatteregler, får denna princip för mätning till följd att

variationerna mellan olika år kan bli stora. Ett viktigt exempel på detta är att

realisationsvinster på aktier blev mycket höga 1994 som följd av att

skattesatsen höjdes från 12,5 procent till 30 procent år 1995.

 I bl.a. beräkningarna inför skattereformen och vid utvärderingen av reformen

mättes hushållens kapitalinkomster realt. Inkomster av kapital behandlades i

dessa beräkningar på ett i ekonomisk mening mera långsiktigt sätt. En liknande

schablonmässig beräkning av realjusterade inkomster har genomförts för 1978 och

1981-1994. Den innebär förenklat att räntor har korrigerats för inflationen,

inkomster från värdestegringar av aktier utjämnats och att en inkomst av eget

hem har beräknats i enlighet med nationalräkenskapernas driftsöverskott. Detta

nya inkomstmått kallas förenklat för realjusterad inkomst. Hur beräkningen har

genomförts förklaras i underbilaga 4.2.2

Diagram 2.3 Inkomstspridningen enligt Gini-koefficienten 1975-1994 enligt SCB:s

redovisning för hushållens disponibla inkomster jämfört med disponibla inkomster

för individer samt med individernas realjusterade disponibla inkomster

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar.

 Realjusterad inkomst för individer: Inkomstspridningen för individernas

realjusterade disponibla inkomster förändrades inte nämnvärt 1978-1990 (diagram

2.3). Ökningen av inkomstspridningen under 1980-talet och 1991-1994 är mindre

tydlig. Omläggningen av statistiken vid skattereformen medförde som nämnts en

skenbar ökning av inkomstspridningen.

 Den stora ökningen av ekonomisk standard i de övre decilgrupperna som visades

i diagram 2.2 beror till betydande del på beräkningen av kapitalinkomster

(tabell 2.1). De realjusterade inkomsterna för individer i de övre

decilgrupperna ökade inte mer än för andra decilgrupper 1978-1990 och inte lika

påtagligt 1991-1994. Den kraftiga minskningen av den ekonomiska standarden 1991-

1994 för decilgrupp 1 beror dessutom till stor del på att ungdomar över 18 år

som bor kvar hos föräldrarna räknas som egna hushåll (se vidare bilagetabell

1.4)3.

Tabell 2.1 Decilgruppernas standardutveckling. Förändring av hushållens nomi-

nella disponibla inkomster justerade för försörjningsbörda samt av individernas

realjusterade disponibla inkomster 1978-1990 resp. 1991-1994. 1994 års priser

Decilgrupp Förändring, procent

 Hushållens nominella inkomstIndividernas realjusterade inkomst

 1978-90 1991-94 1978-90 1991-94 1991-94

 exkl. kvarboende 1)

1 -3,8 -17,4 -2,3 -7,2 -1,9

2 14,4 -4,2 10,2 -0,4 0,2

3 15,1 -2,3 10,7 0,1 0,4

4 16,2 -2,2 10,9 0,1 0,3

5 17,1 -3,8 11,0 -0,6 -0,6

6 16,1 -4,4 10,5 -0,8 -0,7

7 14,5 -4,3 10,1 -0,4 -0,3

8 13,8 -4,3 10,6 -0,1 0,0

9 15,1 -2,2 10,6 1,3 1,4

10 23,4 12,5 11,2 4,7 4,8

Alla 15,8 -0,5 10,1 0,7 1,0

1) Hemmaboende ungdomar har exkluderats

Anm: Som följd av ändrad inkomstmätning efter skattereformen kan utvecklingen

1975-1994 inte läggas samman.

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar

 Metoden att beräkna realjusterade inkomster är stiliserad och förenklad.

Beräkningarna visar dock hur känslig bilden av inkomstspridningens utveckling är

för mätmetoderna. De indikerar att ökningen av inkomstklyftorna under senare år

kan vara tillfällig.

**FOOTNOTES**

 Av beräkningstekniska skäl har ca 10-40 hushåll med

negativa inkomster exkluderats i denna och följande tabeller

och diagram. Detta påverkar resultaten endast marginellt.

 Ungdomar över 18 år som bor kvar hos föräldrarna har fått

minskade disponibla inkomster som följd av bl.a. längre

studietider och ökad arbetslöshet. I vilken utsträckning

detta också speglar en sänkt ekonomisk standard för

ungdomarna kan dock inte belysas eftersom det saknas

uppgifter om den ekonomiska utvecklingen för de

bostadshushåll ungdomarna lever i.

 11

2.3 Ekonomiskt svaga hushåll

Hushåll under socialbidragsnormen: Ett centralt mål för välfärdspolitiken är att

så långt möjligt minska risken att medborgare har så låga inkomster att pengarna

inte räcker till skäliga utgifter för mat, bostad, hälsovård och andra

grundläggande utgifter. I analyser av inkomstfördelningen brukar utvecklingen av

antal hushåll med en svag ekonomi följas genom att man räknar andelen av alla

hushåll vars inkomster inte når upp till Socialstyrelsens vägledande norm för

socialbidrag. Som visats i diagram 2.1 har andelen hushåll med inkomster under

socialbidragsnormen ökat under senare år.

 Även dessa mätningar bör bedömas med försiktighet. Många hushåll har inkomster

under socialbidragsnormen utan att de med rimliga kriterier kan anses vara

ekonomiskt utsatta. Somliga hushåll har låga inkomster därför att man

tillfälligtvis arbetar deltid eller studerar. Andra har förmögenhet eller

likvida tillgångar. För egenföretagare mäter inkomststatistiken inte den

ekonomiska standarden särskilt effektivt. Vissa har inte sökt bostadsstöd trots

att de enligt undersökningarna kan ha rätt till bidrag, vilket t.ex. kan bero på

att de har tillgångar som inte har registrerats. För ungdomar som bor hemma är

som tidigare nämnts den disponibla inkomsten en dålig mätare av ekonomisk

standard.

 En beräkning för 1994 visar att de allra flesta som har inkomster under

socialbidragsnormen hör till de grupper där det är osäkert om låg inkomst kan

likställas med svag ekonomisk standard (tabell 2.2). Den är utförd enligt

uppställningen i tabellen, dvs. först frånräknas alla hushåll som enligt

reglerna har rätt till bostadsstöd men som inte har sökt det, därefter antalet

hushåll som har förmögenhet osv. Grupperna är således ömsesidigt uteslutande

(förklaringar, se underbilaga 4.2).

Tabell 2.2 Antal hushåll med inkomster under socialbidragsnormen 1994

 Antal underDärav andel med

 norm socialbidrag 1994,

 procent

Hushåll under socialbidragsnormen880 000 25

Därav:

 har ej sökt bostadsstöd -37 000 11

 har förmögenhet -226 000 2

 näringsidkare -22 000 11

 hemmaboende ungdomar -155 000 10

 studerande -131 000 32

 arbetar deltid eller del av år-18 000 0

 (exkl. arbetslösa och

 socialbidragstagare)

Återstår: 291 000 53

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar

 Beräkningen är naturligtvis schablonmässig. Bland hushåll som räknas bort

finns säkert åtskilliga som har en svag ekonomi, t.ex. studerande som lever

enkelt under studietiden eller personer som startat eget företag - båda i hopp

om att få bättre inkomster längre fram i livet. Andra arbetar deltid för att det

inte finns möjlighet att arbeta mer. Kalkylen visar dock att det är förenat med

stora svårigheter att mäta förekomsten av antal hushåll med en låg ekonomisk

standard. Det visas också av att det endast är en liten andel av alla hushåll

med inkomster under socialbidragsnormen som faktiskt får socialbidrag.

 Om t.ex. antalet studerande ökar, om fler arbetar i egna företag, om fler

föredrar att arbeta deltid osv. kan nuvarande mätmetoder visa på en ökning av

andelen hushåll med svag ekonomi - en ökning som inte rimligen kan tolkas som

att allt fler hushåll blir ekonomiskt utsatta. Denna osäkerhet bör vägas in i

bedömningen av utvecklingen som den visas av statistiken.

 Barn och äldre: Barn och äldre står i välfärdspolitikens fokus. En stor del av

alla offentliga transfereringar och tjänster syftar till att ge dem goda

levnadsvillkor. Sverige utmärker sig jämfört med de flesta andra länder genom

den relativt höga ekonomiska standarden bland barn och äldre (3, 5).

 En viktig indikator är andelen av alla barn under 18 år respektive äldre som

lever i hushåll med relativt sett låg ekonomisk standard (under 50 procent av

medianinkomsten, diagram 2.4). Under de senaste 20 åren har andelen av alla

äldre med så låga inkomster minskat, från ca 3 procent 1975 till 1 procent år

1994. För barnen har utvecklingen varit den motsatta. Andelen av alla barn som

lever i hushåll med en låg standard har ökat något, särskilt under senare år.

Det bör dock noteras att, förutom de allmänna mätproblemen som berörts ovan,

nivåerna i denna beräkning är känslig för hur man justerar de disponibla

inkomsterna för hushållens olika försörjningssituation. Socialstyrelsens

undersökningar pekar exempelvis på att för stora barnfamiljer är normerna för

socialbidrag, som utgör grunden för justeringen av disponibla inkomster, höga

jämfört med familjernas faktiska konsumtion (30).

 12

Diagram 2.4 Andelen av alla personer 65 år eller äldre respektive andelen av

alla barn under 18 år som lever i hushåll med disponibla inkomster under 50

procent av medianinkomsten för alla

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar.

2.4 Fördelningen av ekonomisk standard

Inkomstfördelningens utseende har förändrats betydligt under de senaste 20 åren.

I diagram 2.5 jämförs hur alla hushåll fördelade sig över inkomstskalan åren

1975, 1983, 1990, 1991 och 1994. Även här beskrivs disponibla inkomster i fasta

priser justerade för försörjningsbörda beräknade för individerna (hushållen

vägda efter antal individer).

 Utjämningen under perioden 1975-1983 förefaller förklaras främst av en

sammanpressning av fördelningen genom att antalet individer med lägre inkomster

minskade markant samtidigt som antalet med högre standard inte alls ökade.

Huvuddelen av den ekonomiska tillväxten hamnade således bland individer med

lägre inkomster. Fördelningen blev betydligt mer koncentrerad kring

medianinkomsten, eller annorlunda uttryckt, allt fler kunde räknas som

medelinkomsttagare. Denna utveckling förklaras till stor del av att pensionerna

blev högre, för bland individer 20-64 år var utjämningen avsevärt mindre.

 När man jämför åren 1983 och 1990 kan man se att fördelningen ändrat både form

och läge. Den ekonomiska tillväxten och individernas ökade realinkomster har

flyttat fördelningens tyngdpunkt. År 1990 är fördelningen inte lika

sammanpressad som 1983. De ökande inkomstklyftorna beror på en kraftig minskning

av individer med genomsnittliga inkomster, dvs. antalet medelinkomsttagare

sjönk. Det finns egentligen inga tecken på att detta berodde på en motsvarande

ökning av antalet individer med låga inkomster, utan de ökande inkomstklyftorna

förefaller huvudsakligen kunna förklaras av en ökning av antalet individer med

högre inkomster, främst bland dem i förvärvsaktiv ålder.

 Under perioden 1991-1994 förefaller den ökade spridningen sammanhänga dels med

en ökning av antalet individer med mycket låga inkomster, dels en viss ökning av

dem med höga inkomster. I botten av fördelningen finns dock tidigare nämnda

mätproblem för hemmaboende ungdomar. I mitten av fördelningen inträffade en

koncentration kring medianvärdet. Detta är troligen en effekt av minskad

sysselsättning och ökad arbetslöshet. Även här var det främst förändringar för

hushåll i åldern 20-64 år som påverkade fördelningens utseende.

Diagram 2.5 Individer 1975, 1983, 1990, 1991 samt 1994 fördelade efter

disponibla inkomster justerade för försörjningsbörda i 1994 års priser

 13

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar.

Anm: Kernel-estimat har använts för att utjämna frekvensfördelningen (förklaring

i underbilaga 4.2).

2.5 Strukturförändringar i inkomstfördelningen

Den ekonomiska standarden har under de senaste 20 åren utvecklats mycket olika

för skilda grupper. Detta innebär att bakom en till synes ganska oförändrad

fördelning döljer sig omfattande relativa standardförskjutningar mellan olika

grupper.

 Den kanske viktigaste förändringen är den relativa förändringen mellan hushåll

med olika ålder (huvudförsörjarens ålder) (15, 16). Yngre hushåll, särskilt de

under 25 år, har fått sänkta inkomster särskilt under 1990-talet (diagram 2.6.,

bilagetabell 1.1). Ålderspensionärer som grupp har fått kraftigt ökade

realinkomster. År 1975 hade ungdomar under 25 år 16 procent högre ekonomisk

standard än hushåll i åldern 65-74 år. År 1994 hade gruppen 65-74 år 54 procent

högre standard. Den enda grupp som fått ökade inkomster under de ekonomiska

krisåren är ålderspensionärerna.

 14

Diagram 2.6 Åldersgrupper och familjetyper. Procentuell förändring i disponibel

inkomst justerad för försörjningsbörda 1975-1990 respektive 1991-1994.

Medianvärden i 1994 års priser

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar.

Anm: E0 - E2+ = Ensamstående utan barn, med ett, två eller fler barn

G/S0 - G/S3+ = Gifta/ samboende utan barn, med ett, två, tre eller fler barn

Ens Åp, G/S Åp = Ensamstående resp. gifta/samboende ålderspensionärer

 Den andra påtagliga förändringen är den relativa försvagningen av den

ekonomiska standarden för ensamföräldrar (23). Under hela perioden har deras

disponibla inkomster utvecklats svagare än för andra familjetyper. Även

ensamboende utan barn har haft en svag utveckling, vilket sammanhänger med att

flertalet i gruppen är yngre.

 Indelning i grupper görs varje år. Det innebär att sammansättningen skiftar

under den tidsperiod som analyseras. Strukturella förändringar i form av ökat

arbetskraftsdeltagande, högre utbildningsnivå, ny näringsgrensstruktur och ökad

arbetslöshet förändrar gruppernas storlek och sammansättning. Förändringar

mellan grupperna över tiden kan således delvis bero på att gruppernas

sammansättning ändrats, t.ex. med avseende på ålder. De redovisade

medianinkomsterna avser det mittersta hushållet och påverkas således inte av

olika extrema observationer, vilka normalt gör att medelvärdena ligger högre.

2.6 Kvinnor och män

Löner och standardutveckling för kvinnor respektive män beskrivs i flera olika

sammanhang, bl.a. i SCB:s statistik och i den årligen återkommande bilagan till

budgetpropositionen om Ekonomiska resurser för kvinnor och män . SCB har

exempelvis visat att helårs- och heltidsarbetande kvinnors genomsnittliga

arbetsinkomster minskade något i förhållande till männens inkomster under 1980-

talet men ökade något under senare år (diagram 2.7).

 Nu genomförda beräkningar visar att kvinnornas faktorinkomster (löner och

kapitalinkomster) ökade kraftigt i andel av männens fram till mitten av 1980-

talet varefter andelen varit relativt konstant. Det beror främst på en stark

ökning av lönerna som följd av ökade arbetstider. Kvinnornas pensioner har också

ökat starkt genom att allt fler får ATP. En beräkning av mäns och kvinnors

disponibla inkomster visar att kvinnornas inkomster ökade i relation till

männens fram till mitten av 1980-talet, varefter andelen varit ganska konstant.

Någon minskning under senare år kan inte skönjas, snarare tendenser till en

ökning. Mäns och kvinnors arbetsinkomster och transfereringar har beräknats

efter skatt. För makar har hushållets skattefria transfereringar delats lika.

Diagram 2.7 Kvinnors inkomster i procent av mäns 1975-1994. Disponibla inkom-

ster för alla individer 20 år och äldre samt arbetsinkomster bland helårs- och

heltidsanställda 20-64 år som saknar rörelseinkomster

Källa: Inkomstfördelningsundersökningen 1994, Be 21 SM 9601, SCB 1996. HINK,

Finansdepartementets beräkningar.

 En annan indikator på den ekonomiska standardutvecklingen för kvinnor är

andelen kvinnor bland ekonomiskt svaga hushåll (se avsnitt 2.3). Andelen av alla

män respektive av alla kvinnor som lever i hushåll med en standard som

understiger 50 procent av medianinkomsten har trendmässigt ökat under de senaste

20 åren. Sedan början av 1980-talet är andelen män med låg ekonomisk standard

högre än andelen kvinnor. Andelen män som har en låg standard har även ökat

något mer än andelen kvinnor.

Diagram 2.8 Andelen av alla kvinnor respektive av alla män som lever i hushåll

med disponibla inkomster under 50 procent av medianinkomsten för alla

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar.

3 Inkomstspridningens komponenter

För att söka förstå de processer som ligger bakom minskade respektive ökade

inkomstklyftor försöker man ofta dela upp den totala inkomstspridningen på olika

komponenter. En metod är att dela in befolkningen i olika grupper och därefter

beräkna hur stor del av den totala inkomstspridningen som härrör från olika

delgrupper. En annan metod är att söka fastställa hur olika inkomstkällor (lön,

pension, skatt m.m.) bidrar till den totala spridningen i de disponibla

inkomsterna.

 Ett flertal analyser med dessa metoder har genomförts under senare år bl.a. av

inkomstfördelningens utveckling i Storbritannien, i olika OECD-länder samt för

Sverige 1975-1991 (10, 15, 21, 22). Metoderna anses tämligen robusta och enkla

att tillämpa, även om tolkningsproblem kan förekomma om många förhållanden

ändras samtidigt (13). OECD har rekommenderat att fler länder prövar metoderna

och arbete pågår enligt uppgift i bl.a. Kanada, Tyskland och Nederländerna.

Fördelarna av att fler länder samtidigt använder metoderna på liknande sätt är

naturligtvis många, bl.a. kan metoderna förbättras och resultat från olika

länder jämföras.

 Den följande sammanställningen av resultat baseras på olika forskningsresultat

som kompletterats med nya beräkningar för Sverige, bl.a. för perioden 1991-1994.

Metoderna förklaras kortfattat nedan. Utförligare förklaringar lämnas i

underbilaga 4.2. Det är hushållens nominella disponibla inkomster justerade för

försörjningsbörda vägda med antal individer i hushållen som analyseras.

3.1 Förändringen för olika grupper

Genom att dela upp den totala inkomstspridningen i befolkningen på olika grupper

efter ålder, familjetyp, sysselsättning etc. kan man få en viss vägledning om

hur förändringar i inkomstfördelningen förklaras av skillnader mellan grupperna.

Med statistiska metoder kan man dela upp inkomstspridningen och förändringen

mellan olika år i följande komponenter.

1.Andelsförändringar: Inkomstspridningen kan öka eller minska genom att olika

 gruppers storlek i förhållande till varandra förändras, utan att deras

 inkomstnivå förändras.

2.Skillnad i medelinkomst: Spridningen kan ändras som följd av att gruppernas

 relativa inkomstnivå förändras, även om gruppernas relativa storlek är

 oförändrade.

3.Inomgruppsspridning: Den del av den ökade eller minskade spridningen som

 förklaras av att spridningen förändrats inom olika grupper, snarare än mellan

 grupperna.

 I det följande sammanställs resultaten från olika studier med de

kompletterande beräkningar som nu genomförts av spridningsmåttet Mean Log

Deviation, även för åren 1991-1994 (MLD, se bilagediagram 1.1).

Resultat

Befolkningsförändringar

Förändringar i befolkningens sammansättning - exempelvis en ökning av antalet

äldre, barn, ensamboende osv. - har endast haft en marginell påverkan på

inkomstfördelningen (10, 15, 22). Det beror antagligen på att

befolkningsförändringarna är små och långsamma. Nu genomförda beräkningar

bestyrker dessa resultat. Under 1975-1983 när inkomsterna utjämnades respektive

under perioderna 1983-1990 respektive 1991-1994 när inkomstspridningen ökade

förklarar ändrad sammansättning i befolkningen endast en ringa del. Det visas

vid uppdelningen av den totala förändringen av inkomstspridningen under vardera

de tre perioderna för åldersgrupper och olika familjetyper på så sätt att ändrad

befolkningsandel förklarar endast några få procentenheter (bilagetabell 1.2).

 15

Åldersskillnader

Inkomstklyftorna mellan hushåll i olika åldersgrupper har ökat trendmässigt. Som

visats beror det på att den ekonomiska standarden för ungdomar under 25 år och i

viss mån även för hushåll i åldern 25-34 år relativt försämrats medan den

förbättrats för medelålders 55-64 år och för ålderspensionärer. Under perioden

1975-1983 förklaras den minskade spridningen till ungefär en tredjedel av att

ålderspensionärernas ekonomiska standard successivt har närmat sig genomsnittet

för befolkningen. Något förenklat kan man säga att under 1975-1983 minskade

klyftorna mellan åldersgrupperna på grund av att pensionärerna närmade sig den

övriga befolkningens standard. Under 1980-talet ökade åldersklyftorna framför

allt på grund av att hushåll i den gyllene medelåldern 45-64 år fick stora

ökningar av den ekonomiska standarden. Under 1990-talet drabbas främst de yngre

som inte får fotfäste på arbetsmarknaden. Trenden till ökande åldersklyftor

förklarar delvis de allmänt ökande inkomstklyftorna. Denna trend skiljer Sverige

från utvecklingen i bl.a. Kanada, Nederländerna och Storbritannien (22).

 Längre studietider, högre arbetslöshet osv. förklarar delvis de sänkta

inkomsterna för yngre medan den successiva mognaden av ATP-systemet

huvudsakligen förklarar ökningen för de äldre. För förvärvsaktiva kan en

förklaring till ökad spridning mellan åldersgrupper vara att erfarenheter

värderas allt högre på arbetsmarknaden (13). Än viktigare torde vara att de

äldre har fått ökade kapitalinkomster.

Familjetyper

Spridningen mellan olika familjetyper minskade 1975-1983, främst beroende på

utjämningen mellan pensionärshushåll och övriga hushåll. Den ökade

inkomstspridningen 1983-1990 förklaras till någon del av ökade inkomstklyftor

mellan olika familjetyper. Den ökade spridningen 1991-1994 synes emellertid inte

till någon väsentlig del kunna förklaras av de relativa förändringar i ekonomisk

standard som inträffat exempelvis mellan barnfamiljer och pensionärshushåll.

Kvinnor och män

Utjämningen fram till 1983 förklaras till någon del av att skillnaderna mellan

kvinnors och mäns disponibla inkomster minskade. Den ökade inkomstspridningen

därefter förefaller inte bero på ökade klyftor mellan män och kvinnor (beräkning

av disponibel inkomst, se avsnitt 2.6).

Regionala skillnader

Utjämningen 1975-1983 respektive de ökande inkomstklyftorna under 1980-talet

förefaller inte kunna förklaras av förändringar mellan olika regioner i landet

(15, 22). De nu genomförda beräkningarna bekräftar dessa resultat, även för

perioden 1991-1994. Den minskade spridningen 1975-1983 och de ökade klyftorna

därefter beror i stort sett helt på en förändrad spridning inom regionerna.

Ändrad sysselsättning

Utjämningen av inkomstfördelningen 1975-1983 förklaras till betydande del av att

spridningen mellan grupper med olika förvärvsgrad minskade (15). De

genomsnittliga disponibla inkomsterna ökade betydligt för hushåll där ingen

förvärvsarbetar (t.ex. studerande och ålderspensionärer). De nu genomförda

beräkningarna bekräftar dessa resultat. De visar att även bland hushåll 20-64 år

utjämnades inkomsterna påtagligt mellan grupper med olika sysselsättningsgrad.

De relativa genomsnittliga disponibla inkomsterna sjönk för hushåll med helårs-

och heltidsarbete respektive med hög förvärvsgrad medan de ökade för

deltidsarbetande.

 Under perioden 1983-1990 ökade andelen hushåll som arbetade heltid under hela

året medan andelen delårs- och deltidsarbetande hushåll minskade. Detta bidrog

till en minskad spridning eftersom sysselsättningsgraden blev mer homogen. En

större och motverkande faktor var dock den ökande spridningen inom alla grupper.

 Under tiden 1991-1994 minskar sysselsättningsgraden drastiskt samtidigt som

spridningen inom de olika grupperna fortsätter att öka. Dessa båda faktorer gör

att den totala inkomstspridningen ökar. Tvärtemot vad som kunde väntas har

inkomstspridningen mellan grupper med olika sysselsättningsgrad inte ökat,

snarare har en liten utjämning skett mellan dem.

Förändringar av försörjningsstatus

Indelningen efter sysselsättningsgrad är ganska grov. Därför har en mer förfinad

gruppindelning utarbetats. Den syftar till att med större precision beskriva hur

varje hushåll erhåller sin försörjning. Indelningen efter sysselsättningsgrad

för gruppen 20-64 år har här kompletterats med att de hushåll urskiljs som är

egenföretagare, studerande, sjukskrivna eller arbetslösa samt förtidspensionärer

(förklaringar i underbilaga 4.2). Detta innebär att grupperna blir mer

renodlade.

 De anställda med heltidsarbete som andel av alla hushåll 20-64 år ökade till

1990, för att sedan minska kraftigt. Gruppen deltidsanställda (inkluderar makar

där en arbetar heltid och den andre deltid) ökade 1975-1983 varefter den

minskade. Minskningen fortsatte under den ekonomiska krisen under 1990-talet.

Andelen förtidspensionärer, sjukskrivna m.fl. och studerande ökade, särskilt mot

slutet av 1980-talet. Ökningen fortsatte tydligare under 1991-1994.

 Denna indelning av hushållen efter s.k. försörjningsstatus gör förändringarna

i inkomstspridningen något tydligare. Mellan 1975 och 1983 minskade den

genomsnittliga inkomsten för anställda med heltidsarbete jämfört med alla

hushåll. Samtidigt ökade spridningen inom denna grupp. Utjämningen inom gruppen

20-64 år synes till betydande del förklaras av ökad sysselsättning bland

kvinnor, särskilt gifta/samboende kvinnor.

 Den ökade inkomstspridningen 1983-1990 förklaras i stort sett helt av att

spridningen inom olika grupper ökade. Detta torde delvis förklaras av att många

kvinnor övergick från deltidsarbetande till heltidsarbete, dvs. sammansättningen

av gruppen heltidsanställda förändrades. Spridningen mellan de olika

försörjningsgrupperna minskade. Förskjutningen mellan grupperna motverkade

delvis den ökade spridningen inom grupper.

 Under 1990-talet har dessa processer delvis vänt. Andelen hushåll med

anställning minskar kraftigt. Dessutom ökar andelen studerande och

förtidspensionärer. Beräkningen pekar på att den ökade inkomstspridningen 1991-

1994 till betydande del sammanhänger med att andelen heltidsanställda minskar

medan andelen arbetslösa, studerande, förtidspensionärer etc. ökar.

3.2 Uppdelning i olika inkomstkällor

En annan viktig metod för att söka förstå varför fördelningen av ekonomiska

resurser förändrats är att med statistiska metoder dela upp förändringen av den

totala spridningen i olika inkomstkällor. Uppdelningen kan ge vägledning om den

förändrade spridningen beror på att t.ex. faktorinkomster blivit mer ojämnt

fördelade, att skatternas eller socialförsäkringarnas utjämnande effekt

försvagats etc.

 Det finns flera undersökningar som visar hur olika spridningsmått förändras

över tiden för arbetsinkomster samt hur inkomstspridningen olika år modifieras

av skatter respektive transfereringar (15, 18). I följande analys har dessa

resultat kompletterats främst genom att inkludera perioden efter skattereformen

1991-1994. Dessutom har två skilda spridningsmått (Gini-koefficienten och ett

index som bygger på variationskoefficienten, se underbilaga 4.2) delats upp

finfördelat och känslighetsberäkningar genomförts för bl.a. realisationsvinster.

Vid analysen har de vuxna individerna i hushållet indelats i huvudförsörjare

(den med högst skattepliktig inkomst) och make/maka. Resultaten sammanfattas i

bilagetabell 1.3 och bilagediagram 1.3.

Resultat

Utjämningen 1975-1983

Den minskade spridningen av hushållens ekonomiska standard under denna period

anses främst kunna förklaras av en ökad utjämning genom sociala transfereringar

och av en jämnare fördelning av löneinkomster (15, 18).

 De nu genomförda beräkningarna bestyrker och kompletterar dessa resultat.

Uppdelningen visar att den huvudsakliga förklaringen till den minskade

spridningen av hushållens ekonomiska standard under denna period var att

pensionernas andel av hushållens totala disponibla inkomster ökade kraftigt

medan lönernas andel minskade - som en följd av de ökande pensionerna.

Förändringar i skatternas inkomstutjämnande effekt bidrog under denna period

något till att öka inkomstspridningen. Ändrade kapitalinkomster och

realisationsvinster hade endast marginell betydelse för utvecklingen.

 De skattepliktiga transfereringarna , särskilt pensionerna, utbetalades i

slutet av perioden i högre utsträckning till personer högre upp på inkomst-

skalan. Det innebar att de skattepliktiga transfereringarna i slutet av perioden

svagt bidrog till ökad inkomstspridning4.

 De skattefria bidragen, t.ex. barnbidragen, bostadsstöden, socialbidragen, har

stor betydelse för omfördelningen av hushållens inkomster. Under 1975-1983 ökade

deras andel av de disponibla inkomsterna endast marginellt. Den minskade

inkomstspridningen under perioden kan inte förklaras av förändringar i

barnbidrag, bostadsstöd o.d.

De ökande inkomstklyftorna 1983-1990

Den ökade spridningen 1983-1990 förklaras främst av en ökad spridning av

faktorinkomster, både arbetsinkomster och kapitalinkomster (15). Nu genomförda

beräkningar tyder på att det var stora förändringar som inträffade under

perioden och att dessa delvis motverkade varandra. De båda spridningsmåtten ger

en relativt samstämmig bild av utvecklingen.

 Löner och näringsinkomster blev avsevärt mer ojämnt fördelade under 1980-talet

som till stor del präglades av en långvarig högkonjunktur. Den enskilt

viktigaste förklaringen till den ökade inkomstspridningen under denna period var

dock enligt beräkningarna ökningen av och den ojämna fördelningen av

kapitalinkomster och realisationsvinster. I en känslighetsberäkning har

inkomster från och skatter på realisationsvinster tagits bort. Den visar att

förklaringen till ökade inkomstklyftor, vid sidan av de ökade realisations-

vinsterna, framför allt var en större spridning i löneinkomsterna. De sociala

transfereringarnas utjämnande effekt förändrades inte nämnvärt under perioden.

 Skatternas utjämnande effekt ökade något i slutet av 1980-talet (6). Den ökade

spridningen av löner och kapitalinkomster motverkades således av höjda skatter.

Skatterna som andel av hushållens totala inkomster ökade, men också

progressionen. Skatternas faktiska utjämnande effekter beror naturligtvis både

på skattesatserna, hur stor del av inkomsterna som beskattas samt på relativa

förändringar i storleken av olika inkomstkällor.

Krisåren 1991-1994

Utvecklingen hittills under 1990-talet förklaras av delvis andra förändringar,

som också sammanhänger med den ekonomiska krisen. För denna period finns det

ännu inga forskningsresultat som nu genomförda beräkningar kan jämföras med,

vilket medför en ökad osäkerhet i bedömningarna. Därtill kommer att det är

oklart om de tendenser som kan iakttas fram till och med 1994 är tillfälliga

eller bestående. Beräkningarna med skilda mått ger under denna period delvis

olika resultat. Förklaringen torde vara att metoderna är olika känsliga för

extrema värden, t.ex. mycket höga realisationsvinster respektive löner för

enstaka hushåll. Resultaten skall därför tolkas med viss försiktighet.

 Löner och näringsinkomster: En viktig tendens under denna period är att

lönernas och näringsinkomsternas andel av de disponibla inkomsterna minskar,

både för huvudförsörjarna och makarna. Lönerna får också ett försvagat samband

med hushållens disponibla inkomster. Spridning i löne- och näringsinkomster har

samtidigt ökat. Skillnaderna i resultat för spridningsmåtten kan tyda på att

andelen personer med mycket höga löneinkomster har ökat. Den sammantagna

effekten av dessa olika förändringar är att den ökade lönespridningen delvis

motverkas av att löneandelen minskat. Totalt sett förefaller spridningen i löne-

och näringsinkomster därför ha ett relativt svagt förklaringsvärde till de ökade

inkomstklyftorna.

 Kapitalinkomster: Inkomster från kapital minskade något men realisa-

tionsvinster som andel av de disponibla inkomsterna ökade påtagligt, speciellt

1994. Kapitalinkomsterna blev dessutom mer koncentrerade till de övre

inkomstskikten. Som visats tidigare förklaras i stort sett hela den ökning av

inkomstspridningen som inträffat under perioden av denna ökning och

koncentration av kapitalinkomsterna. På grund av de förändrade skattereglerna

var realisationsvinsterna ovanligt stora 1991 och särskilt 1994. En del av den

ökade inkomstspridningen 1994 kan därför vara av tillfällig karaktär, vilket

också berördes i avsnitt 2.2.

 Pensioner: Under 1970-talet medverkade mognaden i ATP-systemet väsentligt

till utjämningen av den ekonomiska standarden i Sverige.5 Under 1990-talet finns

det indikationer på att effekten är den motsatta. Den fortsatta mognaden synes

nu medverka något till en ökad inkomstspridning. Många pensionärer har numera en

ekonomisk standard med hänsyn till försörjningsbördan som överstiger den för

vanliga löntagare. De äldre med låg pension ersätts efterhand med pensionärer

med högre ATP. Samtidigt har reallönerna utvecklats svagt för hushåll i

förvärvsaktiv ålder. Dessa förändringar förefaller ha bidragit något till en

ökad inkomstspridning.

 Inkomstförsäkringar: Under 1990-talet kan man se ett litet trendbrott också

vad avser inkomstförsäkringarnas effekter på inkomstspridningen. Framför allt

har den kraftiga ökningen av arbetsmarknadsstödet medfört att

inkomstförsäkringarna nu medverkar något till en minskad spridning. Effekten av

inkomstförsäkringarna är dock relativt begränsad i förhållande till andra

förändringar. Införandet av en arbetsgivarperiod kan ha medfört att

sjukförsäkringens effekt underskattas.

 Inkomstskatter: Som nämnts inledningsvis avser dessa beräkningar endast

utvecklingen efter skattereformen, inte övergången. Skatternas andel av de

disponibla inkomsterna har ökat 1991-1994, vilket främst torde bero på ändringar

i grundavdraget samt införandet av egenavgifter. De totala skatternas

progressivitet minskade 1992 men har ökat under senare år. I någon mån kan detta

delvis bero på skatten på de höga realisationsvinsterna och även till viss del

skatterna på de ökade pensionsutbetalningarna. Sammantaget medför detta att

skatternas utjämnande effekt ökar något under perioden, även med bortseende från

skatten på de höga realisationsvinsterna.

 Barnbidrag, bostadsbidrag etc: De skattefria bidragens, dvs. främst

barnbidragens, bostadsstödens och socialbidragens, andel av hushållens

disponibla inkomster ökade svagt 1991-1994. Bidragens samvariation med de

disponibla inkomsterna förändras knappast. Det innebär att de skattefria

bidragen endast i begränsad utsträckning har kunnat motverka den ökade

spridningen i andra inkomstkällor.

3.3 Arbetslöshetens inverkan på inkomstfördelningen

Inkomstklyftorna och fattigdomen har ökat i många länder i Europa. I de flesta

bedömningarna anses de ökade problemen med sysselsättningen direkt och indirekt

vara en av huvudorsakerna till de ökande klyftorna.

 Den omedelbara effekten av en ökad arbetslöshet är att många hushåll drabbas

av inkomstförluster. Hur stora de direkta förlusterna blir bestäms av

lönefördelningen bland dem som blir arbetslösa, antalet som är försäkrade och

reglerna inom arbetslöshetsstödet respektive socialbidraget. För en

arbetslöshetsförsäkrad industriarbetare med en årsinkomst på 200 000 kronor

medför ett års arbetslöshet en inkomstförlust enligt 1996 års regler på ca

33 000 kronor eller ca 25 procent efter skatt.

 Arbetslösheten drabbar i högre grad ungdomar, personer med kort utbildning,

arbetare, invandrare osv., dvs. grupper som redan i utgångsläget ofta har lägre

inkomster. Effekten enbart av den ojämnt fördelade arbetslöshetsrisken medför

naturligtvis en ökad inkomstspridning. Om arbetslösheten blir mer jämnt fördelad

minskar denna effekt. Den motverkas också av att taket i

arbetslöshetsförsäkringen är lågt i förhållande till inkomsterna i många

arbetar- och tjänstemannakollektiv. Inkomstförlusten vid arbetslöshet blir

avsevärt högre för personer som haft inkomster över taket. För många familjer

med barn blir nettoförlusten mindre genom att bostadsbidragen ökas och

avgifterna till barnomsorgen kan sättas ned.

 I olika sammanhang har försök gjorts att beskriva skatte- och bidragseffekten

som uppkommer genom inkomstförlusterna vid arbetslöshet. En metod som använts är

att simulera effekterna på inkomstfördelningen genom att förändra antalet

arbetslösa och/eller arbetslöshetstiderna bland de arbetslösa. Årsinkomsterna

omräknas med hänsyn till den förändrade arbetslösheten. Denna metod har bl.a.

tillämpats i Storbritannien 1977 där man fann relativt stora effekter på

inkomstfördelningen. Inkomstspridningen ökade som följd av höjd arbetslöshet. I

den fördelningspolitiska redogörelsen 1994 (prop. 1993/94:150 bil. 1.5)

redovisades ett motsvarande experiment för Sverige där förvärvsarbetande i en

modellbefolkning gjordes arbetslösa enligt den risk de hade med hänsyn till

ålder, kön, socio-ekonomisk grupp, region etc. När lönerna ersattes med

arbetslöshetsersättning så ökade inkomstspridningen något. Genom de

ersättningsnivåer som då gällde, och som följd av att hushållen byter plats i

inkomstfördelningen - de arbetslösa hamnar i den lägre delen medan de som

fortsätter att arbeta flyttar upp i fördelningen - blev dock effekten ganska

marginell.

 Beräkningar har också genomförts av den motsatta direkta effekten, dvs. av en

ökad sysselsättning. I regeringens proposition En ekonomisk politik för att

halvera den öppna arbetslösheten till år 2000 (prop. 1995/96:207) redovisades en

beräkning av effekterna på inkomstfördelningen av en halvering av den öppna

arbetslösheten. Beräkningarna visade att hushållen i den nedre delen av

inkomstfördelningen får den största relativa ökningen av den disponibla

inkomsten vid minskad arbetslöshet. Resultatet sammanhänger med att andelen

arbetslösa är högre bland hushåll i den nedre delen av inkomstfördelningen. Även

i detta fall skulle dock effekten på inkomstspridningen reduceras efter det att

man beaktat hushållens relativa positioner före och efter experimentet.

 Under perioder av arbetslöshet förändras emellertid i allmänhet många andra

ekonomiska förhållanden. Sysselsättningen minskar och i konjunkturnedgångar

sjunker ofta företagens vinster, vilket bl.a. kan medföra att hushållens

företagar- och kapitalinkomster sjunker. Arbetslösheten kan bromsa både

löneökningar och inflationen, vilket också kan pressa räntorna. I hushåll där en

person drabbas av arbetslöshet kan i vissa fall den andre öka sin arbetstid och

delvis kompensera inkomstbortfallet. Samtliga dessa faktorer kan motverka en

ökad inkomstspridning.

 En vanlig metod att försöka belysa dessa samverkande faktorer är att skatta

hur inkomstandelarna inom olika delar av inkomstfördelningen varierar med det

relativa arbetslöshetstalet. Analysmetoden innebär att inkomstfördelningen

indelas i t.ex. kvintiler vars inkomstandelar sätts som en funktion av bl.a.

relativ arbetslöshet och inflation. På detta sätt beräknas med hjälp av

regressionsanalys hur olika delar av inkomstfördelningen påverkas av

arbetslösheten. Denna metod har bl.a. använts för att studera arbetslöshetens

effekter på inkomstfördelningen i USA, Kanada och Storbritannien (28). Dessa

studier pekar på att inkomstspridningen ökar med ökad arbetslöshetsnivå.

Sambandet antas bero på att arbetslösheten främst drabbar oerfarna personer på

arbetsmarknaden och därmed hushåll med låga inkomster.

 Metoden har även tillämpats för att analysera sambandet mellan

arbetslöshetsnivå och inkomstfördelning i Sverige i bl.a. långtidsutredningarna

1987 och 1992 samt i en aktuell studie för tidsperioden 1975-1991 (LU87, LU92,-

4, 14, 15). Samtliga tre studier baseras på data från SCB:s

inkomstfördelningsundersökningar (HINK). I den första studien baserad på åren

1975-1984 fann man att en ökad arbetslöshet tenderar att öka inkomstspridningen.

Resultatet var emellertid inte stabilt i statistiskt hänseende. I de två senare

studierna kunde inga säkra slutsats dras beroende på att resultaten inte var

tillräckligt robusta. Det kan bero på att variationerna i inkomstandelarna och i

den öppna arbetslöshetsnivån inte var särskilt stora under de studerade

tidsperioderna.

 En uppdatering av dessa studier med tillägg för data under perioden 1991-1994

har genomförts i denna analys. Trots den kraftigt stigande nivån på

arbetslösheten under dessa år och den samtidigt ökande inkomstspridningen kan

något stabilt samband mellan inkomstandelar och den öppna arbetslöshetens nivå

inte påvisas. Resultatet skulle delvis kunna förklaras av att

arbetslöshetsstöden fram till 1994 var relativt höga och att socialbidrag fyller

ut inkomsterna bl.a. för dem som inte har rätt till arbetslöshetsersättning.

 En aktuell studie bestyrker denna bild. Den visar att inkomstfördelningarna i

de nordiska länderna var överraskande opåverkade av den höjda arbetslösheten

(1). Danmark som haft en hög arbetslöshet i mer än 20 år har en

inkomstfördelning som inte är mycket ojämnare än i övriga nordiska länder. En

beräkning av andel med arbetslöshetsersättning i olika decilgrupper för 1990-

1992 i Sverige pekar på att arbetslöshetsrisken 1990 var ojämnt fördelad men att

den kraftiga ökningen var jämnare fördelad. Dessutom visas att de som inte var

arbetslösa men hörde till lägre kvintiler 1990 fick påtagligt ökade inkomster

när de blev arbetslösa 1991. Resultaten tyder enligt forskarna på att de

förhållandevis generösa arbetslöshetsunderstöden och eventuellt också en jämnare

fördelad arbetslöshet under 1990-talet har motverkat arbetslöshetens annars

negativa inverkan på inkomstfördelningen.

 De tidigare redovisade resultaten från uppdelningen i grupper tyder också på

att det är sysselsättningens fördelning i vid mening, snarare än nivån på den

öppna arbetslösheten, som påverkar inkomstklyftorna. Som nämnts pekar kalkylerna

på att den ökade inkomstspridningen under perioden 1991-1994 delvis förklaras av

att andelen hushåll med helårs- och heltidsarbete respektive hög förvärvsgrad

minskat kraftigt.

 Som påpekats i många sammanhang tidigare (se t.ex. prop. 1991/92:100 bil.1.4)

medför dock den höga arbetslösheten välfärdsförluster i många andra avseenden.

Med längre arbetslöshetstider försämras den enskildes kompetens, vilket kan

minska individens framtida inkomster. Det kan leda till att fördelningen av

livsinkomster blir mer ojämn. Särskilt en hög långtidsarbetslöshet kan

åtminstone på längre sikt förväntas medföra en mer ojämn fördelning av

livsinkomsterna. Generationer som möts av hög och långvarig arbetslöshet efter

skolan kan missgynnas, vilket således även kan innebära ökade klyftor mellan

olika generationer. Ett stort antal studier har dessutom visat att långvarig

arbetslöshet ökar risken för allvarliga sjukdomar.

 Den kanske allvarligaste fördelningseffekten torde dock vara att de höga

utgifterna för arbetslösheten tvingar fram stora besparingar i andra sociala

välfärdssystem. Effekterna av detta kommer dock inte att kunna beskrivas förrän

SCB:s undersökningar blir klara för 1996, dvs. först under 1998.

**FOOTNOTES**

 Beräkningen som visar att socialförsäkringar o.d. bidrar

till en ökad inkomstspridning skall inte sammanblandas med

den betydande utjämning som sker mellan grupper med olika

risker i den offentliga socialförsäkringen jämfört med en

marknadsbaserad försäkring. Den statistiska beräkningen

visar endast att nivåerna i socialförsäkringsersättningar är

högre bland hushåll med högre disponibla inkomster, dvs. att

det finns ett positivt samband mellan transfereringar och

inkomst. Om sambandet ökar, genom t.ex. högre

ersättningsnivåer, minskar transfereringarnas bidrag till

utjämning.

 Analysen av bruttobelopp för transfereringar kan delvis

vara missledande. En stor del av pensionerna var t.ex. 1975

obeskattade eller lågt beskattade medan den relativa skatten

ökade efterhand som fler fick ATP-pensioner. Pensionernas

nettoeffekter på inkomstspridningen kan därmed delvis vara

överskattad.

 16

4 Sverige jämfört med andra länder

En viktig grund för en bedömning av utvecklingen i Sverige är om de ökade

inkomstklyftorna är en specifik svensk företeelse eller om trenderna är mer

generella. Diskussionen om olika förklaringar gynnas naturligtvis om man har

tillgång till grundliga undersökningar från flera länder. Intresset för

internationella jämförelser av inkomstfördelningen har ökat avsevärt (13).

Möjligheterna till studier har ökat väsentligt genom uppbyggnaden av en

omfattande internationell databas med olika länders egna undersökningar av

hushållens inkomster inom Luxembourg Income Study (LIS). I LIS har ett

omfattande arbete lagts ned på att göra ländernas undersökningar jämförbara.

4.1 Lönespridningen i OECD-länderna

Sverige har en internationellt sett jämn fördelning av lönerna, dvs. lön per

arbetad timme. I Sverige hade 1991 enligt OECD:s sammanställningar den tiondel

med högst löner ca 55 procent högre lön än medianlönen, vilket kan jämföras med

99 procent i Frankrike, 85 procent i Storbritannien, 71 procent i Australien, 68

procent i Finland och 61 procent i Tyskland. Låga löner, definierat som under

2/3 av medianlönen för heltidsarbetande, förekommer bland ca 5 procent av de

svenska löntagarna, mot 25 procent i USA, 19 procent i Storbritannien, 14

procent i Australien, 13 procent i Frankrike och Tyskland. Även om

lönestatistiken har brister när det gäller jämförbarhet, tyder detta på stora

olikheter i OECD-ländernas lönestruktur.

 Lönespridningen ökade under 1980-talet, både i Sverige och i flertalet andra

OECD-länder. Den ökade lönespridningen anses främst bero på att de med högst

löner drog ifrån övriga. Resultaten har fört med sig olika antaganden om vad som

kan orsaka denna till synes ganska gemensamma trend. Man har pekat på särskilt

den teknologiska förändringen med ändrad efterfrågan på personer med olika

utbildning, konkurrensen från låglöneländer, reformer på arbetsmarknaden samt en

försvagning av fackföreningarna i många länder.

 Översikter av forskningen i olika länder pekar på att den ökade

lönespridningen framför allt förklaras av höjda s.k. utbildningspremier, dvs.

välutbildade fick efterhand under 1980-talet relativt högre löner (7, 13, 25).

Även yrkeserfarenheter förefaller ge allt högre betalning. Bakom dessa

förändringar ligger komplexa processer, t.ex. förändringar i utbud och

efterfrågan på välutbildad arbetskraft och omläggningar i lönebildningen.

 17

Tabell 4.1 Lönespridningen 1979-1995. Årlig förändring av femårsmedelvärde för

kvoten mellan lönen i decilgrupp 9 resp. decilgrupp 1 jämfört med medianlön.

Procent

Land 1979-1989 1989-senaste år

 D9/D5 D5/D1 D9/D1 D5/D1

Sverige 0,02 0,01 0,03 0,00

Australien0,02 0,02 0,06 -0,04

Finland 0,03 0,00 -0,02 -0,10

Frankrike 0,02 -0,01 0,01 0,00

Tyskland 0,01 -0,12 -0,03 -0,08

Storbritannien0,09 0,05 0,03 0,02

Källa: Employment Outlook, July 1996, OECD

 En ny studie från OECD visar att lönespridningen inte fortsatt att öka

hittills under 1990-talet, med undantag för i USA och Storbritannien. Vissa

länder har t.o.m. erfarit minskade löneklyftor de senaste 5-10 åren, bl.a.

Kanada, Finland och Tyskland. I Sverige har lönespridningen, exempelvis

spridningen i arbetsinkomster för helårs- och heltidsanställda, fortsatt att öka

något fram t.o.m. 1994, även nu främst genom lönehöjningar i den övre delen av

lönefördelningen (16). Det är inte klarlagt i vilken grad de ökande klyftorna i

olika länder beror på att sammansättningen av löntagarna ändrats exempelvis som

följd av att den ökade arbetslösheten i första hand drabbar löntagare i den

nedre delen av lönefördelningen.

4.2 OECD:s internationella jämförelse

Som redovisats kortfattat i den ekonomiska vårpropositionen (prop. 1995/96:150)

visar OECD:s internationella jämförelse av inkomstfördelningen att Sverige i

likhet med de övriga nordiska länderna i slutet av 1980-talet hade en jämnare

fördelning av de ekonomiska resurserna än andra OECD-länder (3). Det beror både

på en mindre spridning av löner och arbetstider än i andra länder men också på

de stora utjämningseffekterna av skatter och transfereringar (3, 5). De 10

procent mest välbeställda hushållen hade i t.ex. USA, Storbritannien och

Australien 4-6 gånger högre ekonomisk standard än de 10 procent ekonomiskt

svagaste hushållen (decilkvoten). I de nordiska länderna var motsvarande siffra

ca 2-3 gånger. Dubbelt så många hushåll hade inkomster under 50 procent av

medianinkomsten i t.ex. USA, Storbritannien och Australien jämfört med i de

nordiska länderna. Huvudresultaten av OECD-studien sammanfattas i tabell 4.2.

 18

Tabell 4.2 Inkomstspridningen i vissa OECD-länder i slutet av 1980-talet samt

årlig förändring av Gini-koefficienten. Justerade disponibla inkomster.

Land (mätår) Decilkvot Andel under 50 % avGini- Årlig förändring

 medianinkomst koefficientav Ginikoef.

Sverige (81,87) 2,72 7,6 0,220 + 0,004

Finland (87,90) 2,59 5,0 0,207 + 0,003

Norge (79,86) 2,93 7,3 0,234 + 0,002

Belgien (85,88) 2,79 4,7 0,235 + 0,002

Nederländerna (83,87)2,85 4,9 0,268 + 0,005

Kanada (81,87) 4,02 12,2 0,289 + 0,001

Australien (81,85)4,01 12,3 0,295 + 0,002

Frankrike (79,84)3,48 7,5 0,296 0

Storbritannien (79,86)3,79 9,1 0,304 + 0,005

USA (79,86) 5,94 18,4 0,341 + 0,005

Källa: Atkinson, Rainwater, Smeeding: Income Distribution in OECD Countries.

OECD 1995

Anm: Andelen hushåll under 50 % av medianinkomst i Sverige överskattas på grund

av att hemmavarande ungdomar räknas som egna hushåll.

 Inkomstspridningen ökade under 1980-talet i flertalet av de länder där det

finns undersökningar. Sverige hör till de länder där den årliga ökningen av

Gini-koefficienten var relativt hög. Även decilkvoten och andelen

låginkomsthushåll (under 50 procent av medianinkomsten) ökade relativt mycket.

 OECD-studien avser olika mätår och åtskilliga skillnader kvarstår mellan

ländernas olika undersökningar men huvudresultaten betraktas allmänt som

robusta.

4.3 Uppdelning av inkomstspridningen

Inkomstspridningen ökade således under 1980-talet bl.a. i Sverige,

Storbritannien, USA och Tyskland medan den var i stort sett oförändrad i Kanada.

De ökade inkomstklyftorna kan inte i något av dessa länder förklaras av

befolkningsförändringar (10). Däremot förefaller förändringar i skatte- och

transfereringssystemen ha bidragit till ökade inkomstklyftor i Sverige, USA och

Storbritannien medan dessa system medverkat till minskad spridning i Kanada och

Tyskland. Ökad spridning av arbetsinkomster har i alla länder bidragit till

ökade klyftor.

 Den ökade inkomstspridningen i Storbritannien under 1980-talet kan dessutom

delvis förklaras av ökad förvärvsgrad bland gifta och samboende kvinnor och ett

ökat antal hushåll som försörjer sig som egenföretagare (21).

 Utvecklingen i Kanada 1981-1987, Nederländerna 1983-1987, Storbritannien 1979-

1986, USA 1979-1986 och Sverige 1981-1987 uppvisar vissa gemensamma trender men

också stora skillnader (22). Inkomstspridningen var enligt alla spridningsmått

mycket låg i Sverige men den årliga ökningen var samtidigt hög. I länder där

inkomstklyftorna ökade, förklaras ökningen främst av större spridning av

arbetsinkomster och att en ökad andel kvinnor förvärvsarbetar. Det finns dock

stora skillnader mellan länderna bl.a. i hur förändringar i egenföretagande,

kapitalinkomster, skatter och transfereringar påverkat utvecklingen. Sverige

avviker tydligt från de andra länderna genom att ökade kapitalinkomster i

betydande grad bidrog till den ökade spridningen. En viktig observation i flera

studier är att få av förändringarna är statistiskt signifikanta.

4.4 Inkomstspridningen under 1990-talet

Forskningen som baseras på databasen för internationella jämförelser (LIS) har

ännu inte klarlagt trenderna i inkomstfördelningen hittills under 1990-talet. De

studier som finns fram till 1991-1992 pekar dock på att inkomstklyftorna

fortsätter att öka i många länder, dock inte i alla (11, 13).

 Samma trend visar statistiken från de årliga undersökningarna i flera länder,

som dock inte är fullt jämförbar. Det finns åtskilliga olikheter i mätmetoder

och inkomstbegrepp varför man inte kan jämföra nivåer m.m. Trenderna i ländernas

Gini-koefficienter för disponibel inkomst justerad för försörjningsbörda bör

dock i stora drag kunna jämföras.

 De nordiska länderna har som nämnts en i internationell jämförelse jämn

fördelning av den ekonomiska standarden. Det finns ett flertal möjliga

förklaringar. Alla nordiska länder har omfattande socialförsäkringssystem och

hög förvärvsfrekvens bland kvinnor och utbildningsskillnaderna är små osv.

 I Danmark tyder forskningen på att inkomstspridningen bland hushåll 20-64 år

minskade under 1980-talet fram t.o.m. 1987, trots en ökad arbetslöshet (1).

Under 1990-talet kan endast en svag ökning iakttas. Norge förefaller ha haft en

utveckling som är lik den i Sverige (diagram 4.1). En viktig förklaring till den

ökade inkomstspridningen i Norge anses vara ökningen av antalet studenter under

mitten av 1980-talet. Deras inkomster är låga och bidrar därmed till ökade

inkomstklyftor.

 Ökningen av inkomstspridningen i Norge under 1994 beror bl.a. på att

realisationsvinsterna av aktieförsäljningar ökade starkt. Enligt statistiken

tillföll ca 91 procent av inkomsterna av aktieförsäljningarna de 5 procent av

inkomsttagarna med de högsta inkomsterna. I Finland har inkomstspridningen sedan

mitten av 1980-talet varit i stort sett oförändrad. År 1993 ökade dock

spridningen relativt mycket.

 I Storbritannien har inkomstspridningen trendmässigt ökat sedan mitten av

1980-talet fram till 1992. Under 1993 är den totala inkomstspridningen

oförändrad. Ökningen av inkomstspridningen under 1980-talet anses som nämnts

bero bl.a. på ökad lönespridning och ökad inkomstspridning bland egenföretagarna

(21). Även i USA har inkomstspridningen ökat trendmässigt. En av de viktigaste

förklaringarna anses vara att reallönerna minskat för dem med låg utbildning

(25).

 19

Diagram 4.1 Trenden i inkomstspridningen i vissa OECD-länder 1986-1994 enligt

Gini-koefficienten för disponibla inkomster justerade för försörjningsbörda

Källa: Tabeller från Statistisk Sentralbyrå, Norge, Statistikcentralen, Finland,

Institute for Fiscal Studies, Storbritannien samt från Gottschalk/Smeeding, USA

(13).

Anm: Nivåerna på ländernas Gini-koefficienter kan inte jämföras med varandra då

olika mätmetoder tillämpas.

 Vid en jämförelse av de 10 procent som har den högsta ekonomiska standarden

med de 10 procent med lägst standard (decilkvoten) har spridningen ökat i

Sverige och Norge sedan mitten av 1980-talet. I Danmark har kvoten minskat under

slutet av 1980-talet och i Finland har kvoten minskat ända fram till 1992

varefter den steg något. I Storbritannien har kvoten stigit från mitten av 1980-

talet fram till 1991 och därefter sjunker den något.

5 Sammanfattning och kommentarer

Naturligtvis väcker de ökade inkomstklyftorna särskilt under de senaste åren

många frågor om de bakomliggande orsakerna. Det är angeläget att bedöma om de

ökande klyftorna är bestående eller knutna till den ekonomiska krisen, om de är

typiska i moderna industriländer eller endast finns i vissa länder, om de drivs

av minskad omfördelning i de offentliga systemen, beror på hushållens val av

exempelvis arbetstider etc. eller har andra orsaker.

 För att man rätt skall kunna värdera förändringarna måste man känna till något

om vilka processer det är som minskar respektive ökar klyftorna. Ökade

inkomstklyftor som beror på att spridningen av timlöner stiger kraftigt kan

kanske bedömas på ett sätt medan en ökad spridning av arbetsinkomsterna som

beror på att hushållen delvis får möjlighet att välja andra arbetstider kan

betraktas på ett annat sätt. Om klyftorna vidgas för att kapitalinkomsterna blir

högre och mer koncentrerade kan det uppfattas oroande medan om det är

pensionerna som skapar klyftor kan det möjligen bedömas annorlunda.

 Tillgången till statistiska undersökningar och underlag om utvecklingen av

inkomstfördelningen i Sverige och internationellt har ökat väsentligt under

senare år. Tyvärr finns det emellertid ingen samlad analys till ledning för en

bedömning. Ett grundläggande problem vid olika analyser är att ekonomiska och

andra teorier bakom de processer som bestämmer inkomstfördelningen inte är

särskilt väl utvecklade (2). Dels beror det på att många i sig komplicerade

processer samverkar för att generera och fördela faktorinkomsterna, främst löner

och kapitalinkomster, dels för att de offentliga systemen griper in med en

omfattande reglering och omfördelning vars egentliga effekter - dvs. jämfört med

en ekonomi utan omfördelning och reglering - är mycket svåra att bedöma.

 Detta innebär att följande sammanfattning och kommentarer naturligtvis inte

kan göra anspråk på att ge några slutliga bedömningar, utan skall ses som ett

försök till en syntes av vad som framkommit vid den genomgång av statistik,

forskningsrapporter och de kompletterande analyser som nu genomförts.

Har inkomstklyftorna ökat ?

Frågan kan uppfattas som något besynnerlig mot bakgrund av att SCB:s omfattande

statistik och flera forskningsrapporter så otvetydigt fastslår att

inkomstspridningen har ökat. De beräkningar som nu genomförts av individernas

realjusterade inkomster, om än schablonmässiga och stiliserade, ger dock

anledning till en viss försiktighet i bedömningen. I en strikt definition av

ekonomisk standard kan man endast räkna in kapitalinkomster som motsvarar

ökningen av den reala förmögenheten (6). Det är uppenbart att statistiken över

hushållens nominella inkomster, där inkomster från räntor, realisationsvinster

o.d. inräknas oavsett inflationen, ofta överskattar inkomstspridningen vissa år.

Risken är stor att nominellt beräknade kapitalinkomster under samhällsekonomiska

 bubblor överskattar inkomsterna i ett mer långsiktigt perspektiv. Därmed kan

en nominell beräkning ge en vilseledande bild av den bakomliggande utvecklingen

av realjusterade inkomster.

 Hittills har endast en känslighetsanalys genomförts. Liknande resultat finns

dock i utvärderingen av skattereformen. De nya beräkningarna är inte

tillräckligt väl utvecklade för att ompröva bilden av ökade inkomstklyftor. De

ger dock tydliga indikationer att inkomstspridningen för individernas

realjusterade inkomster, vilket från välfärdssynpunkt kan vara ett mer relevant

mått, inte ökat lika mycket som visas i den officiella statistiken över

hushållens nominella inkomster. Den ökning som inträffat i de välbeställdas

andel av de disponibla inkomsterna kan således delvis visa sig vara ett resultat

av att kapitalinkomster beräknas nominellt och inte realjusterat och en effekt

av hushållens anpassning till ändrade skatteregler.

 20

Viktiga strukturförändringar

Ökningen av inkomstklyftorna kan således vara överskattad. Däremot är de

förändringar som inträffat i relativ ekonomisk standard mellan olika grupper

genomgripande.

 Den mest slående förändringen är de växande klyftorna mellan hushåll i olika

faser av livet; mellan ungdomar och äldre, mellan den tid man har barn och tiden

därefter osv. I själva verket är dessa förändringar i sig viktiga förklaringar

till de allmänt ökande inkomstklyftorna. Det bör också noteras att dessa

förändringar till stor del beror på offentliga beslut, exempelvis om att

förlänga skoltiden, om familjepolitikens och studiestödens utformning,

pensionernas följsamhet till den allmänna ekonomiska utvecklingen, hur

besparingarna i transfereringarna utformas etc.

 Den andra centrala förändringen är att antalet hushåll med höga inkomster av

arbete och kapital har ökat, även med hänsyn till de statistiska omläggningarna

vid skattereformen. Även under de ekonomiska krisåren 1991-1994, då flertalet

hushåll fått minskade disponibla inkomster, har antalet med höga inkomster ökat

något. Eftersom detta till stor del förklaras av de höga kapitalinkomsterna 1994

är det som nämnts osäkert om förändringen blir bestående.

Olika perioder - olika förklaringar

Inkomstklyftorna i individernas nominella inkomster har således ökat sedan

början av 1980-talet. Forskningen och de kompletterande analyserna ger grund för

ett antal slutsatser om utvecklingen.

Den första är att olika faktorer förklarar utvecklingen under skilda perioder

(21, 22). Det är således inte så att en eller några enstaka faktorer driver fram

ökade klyftor både under 1980-talet och under senare år. Man kan uppenbarligen

inte skylla de växande inkomstklyftorna på t.ex. endast arbetslösheten.

 Den andra slutsatsen är att faktorer som under vissa perioder medverkar till

en utjämning av inkomsterna, under andra perioder verkar i motsatt riktning. Som

exempel kan nämnas hushållens ändrade sysselsättningsgrad (årsarbetstider), som

1975-1983 medverkade till en jämnare inkomstspridning, men under 1983-1990

snarare ökade inkomstspridningen.

Några orsaker kan uteslutas

Vid en bedömning av utvecklingen är det egentligen lika viktigt att kunna

utesluta vissa förklaringar, som att kunna få stöd för andra. De senaste årens

forskning och de kompletterande beräkningarna kan ge vägledning.

 Ändrad sammansättning av befolkningen har inte medverkat till ökade

inkomstklyftor. De befolkningsförändringar som inträffat - ökad andel äldre,

fler ensamboende, ökat barnafödande osv. - kan indirekt påverka fördelningen

genom att skatter och sociala transfereringar höjs. Med svaga sociala skyddsnät

skulle sådana förändringar direkt medföra ökade klyftor i ekonomisk standard.

Befolkningsförändringarna har dock inget direkt förklaringsvärde, inte heller

till utvecklingen under 1990-talet. Resultatet kan tolkas så att, trots att

sådana förskjutningar inträffat, har befolkningsförändringar fram t.o.m. 1994

kompenserats ganska väl av skatte- och socialförsäkringssystemen. Den ökade

andelen invandrare har fram till 1991 inte heller någon nämnvärd effekt på

utvecklingen (15). Effekterna av den kraftigt ökade invandringen efter 1991 har

dock inte studerats.

 De ekonomiska skillnaderna mellan kvinnor och män har utjämnats påtagligt

under de senaste 20 åren och de finns inga tecken på att skillnaderna i

disponibla inkomster ökar under krisåren. De ökade inkomstklyftorna beror

således inte på ökade skillnader mellan kvinnor och män.

 De ökade inkomstklyftorna kan inte heller till någon väsentlig del förklaras

av ökade skillnader mellan olika regioner. Stora strukturförändringar har

inträffat i näringslivet under de senaste 20 åren med bl.a. minskad

sysselsättning i tillverkningsindustrin, basnäringarna jord- och skogsbruk samt

gruvindustrin och ökad sysselsättning i tjänstesektorn. Till den del

strukturförändringar inom industrin och näringslivet återspeglas i regionala

förändringar kan också sådana förklaringar antas ha mindre tyngd.

 Ändrad andel egenföretagare, som i flera länder överraskande visat sig delvis

förklara en ökad spridning, förefaller i nu genomförda analyser inte ha haft

någon påtaglig effekt på inkomstspridningen i Sverige.

 Den kraftigt ökade öppna arbetslösheten förefaller fram till 1994, något

förbryllande, inte påtagligt ha bidragit till ökade inkomstklyftor. Olika

analysmetoder i Sverige och jämförelser med de andra nordiska länderna tyder på

att de ekonomiska trygghetssystemen ganska väl skyddat de arbetslösa mot de

direkta effekterna av inkomstförlusterna. Arbetslösheten leder till stora och

bekymmersamma inkomstförluster för de hushåll som drabbas. Arbetslösheten medför

därför en stor omflyttning av hushållen i inkomstfördelningen; de utan arbete

sjunker nedåt medan de som har kvar sitt arbete relativt sett stiger i

fördelningen. Genom arbetslöshetsstöd och socialbidrag minskas dock denna

omflyttning. Som påpekats tidigare finns det dock all anledning att hysa oro för

den höga arbetslöshetens långsiktiga inverkan på fördelningen av inkomster och

välfärd.

 Vidare förefaller förändringarna i inkomstförsäkringar och skattefria bidrag,

främst barnbidrag och bostadsbidrag, inte annat än marginellt ha motverkat de

ökade inkomstklyftorna sedan 1983. Barnbidrag och bostadsbidrag,

inkomstförsäkringar vid sjukdom, arbetslöshet osv. är centrala delar i de

offentliga systemen för omfördelning. De svarar också för en betydande del av

den totala utjämningen av hushållens ekonomiska standard (18). Ökade barn- och

bostadsbidrag förklarar också varför skattereformen enligt utvärderingen var i

stort sett fördelningspolitiskt neutral (6). Ett visst ökat bidrag till

utjämning kan skönjas under 1990-talet, men det förklaras främst av att hushåll

som är beroende av inkomstförsäkringar och bidrag - exempelvis ensamföräldrar,

arbetslösa osv. - har förflyttats till den nedre delen av inkomstfördelningen.

 Slutligen, till den del inkomstklyftorna har ökat som följd av att inkomster

mäts effektivare efter skattereformen, så speglar detta inte den faktiska

utvecklingen. I åtskilliga sammanhang sammanläggs inkomstfördelningens

utveckling före och efter skattereformen, utan att man beaktar omläggningen av

statistiken 1991. Som redovisats tidigare medför detta att ökningen av

inkomstklyftorna överskattas - och att inkomstspridningen underskattades före

1991.

Förklaring 1: Löneinkomsterna

Sammanvägningen av olika forskningsresultat och nu genomförda beräkningar pekar

på att förändringar i fördelningen av löneinkomster delvis torde förklara

utjämningen fram till 1983 och de ökande inkomstklyftorna de senaste 10 åren.

Fördelningen av löneinkomster bestäms av hushållens sysselsättningsgrad

(årsarbetstider) och av spridningen i timlöner och samspelet dem emellan.

 Sysselsättningen och fördelningen av antalet arbetade timmar har i alla

analyser ett avgörande inflytande. Detta mäts i undersökningarna genom antalet

personer som heltidsarbetar, deltidsarbetar, studerar, har förtida pension, är

arbetslösa osv. Utjämningen under 1975-1983 förklaras delvis av jämnare

fördelning av arbetstiderna, delvis förmodligen av en minskad spridning av

timlönerna. Under perioden 1975-1983 ökade framför allt deltidsarbetet bland

gifta och samboende kvinnor medan andelen heltidsarbetande gifta respektive

ensamboende män sjönk. Arbetsinkomsterna (dvs. inklusive sjuk- och

föräldraförsäkring) blev mer jämnt fördelade. Den ekonomiska standarden för

heltidsarbetande och deltidsarbetande hushåll utjämnades.

 De ökade inkomstklyftorna under 1980-talet förklaras i stället av en ökad

spridning inom grupper med olika sysselsättning. Löner och även näringsinkomster

blev mer ojämnt fördelade. Den viktigaste förändringen i sysselsättningen fram

till slutet av 1980-talet är den ökade förvärvsgraden bland gifta/samboende

kvinnor, den ökande andelen studerande ungdomar under 25 år samt ökningen av

antalet förtidspensionärer. För övriga grupper har förändringarna varit

förhållandevis mindre. Under konjunkturuppgången i slutet av 1980-talet valde

alltfler gifta/samboende kvinnor att öka sina årsarbetstider, särskilt

heltidsarbetet ökade. Det finns åtskilliga indikationer på att de ökande

inkomstklyftorna under 1980-talet till inte obetydlig del kan förklaras av dessa

förändringar i hushållens val av arbetstider, studier m.m. Bakom dessa

förändringar ligger i sin tur många andra faktorer: högkonjunkturen, den

utbyggda offentliga tjänstesektorn, den ökade tillgången till barnomsorg osv.

 De ökade inkomstklyftorna hittills under 1990-talet förklaras delvis av att

hushållens sysselsättning minskat och att arbetstiderna ånyo blivit avsevärt mer

ojämnt fördelade. Andelen heltidsarbetande hushåll har minskat drastiskt.

Visserligen har spridningen i löneinkomster ökat något, men eftersom lönernas

andel av hushållens inkomster minskar så bidrar lönespridningen i mindre

utsträckning till de ökande klyftorna. Antalet studerande och förtidspensionärer

har fortsatt att öka kraftigt. Många personer, inte minst kvinnor, arbetar

mindre än de skulle vilja, utan att de räknas som arbetslösa.

 Analyserna pekar på att det framför allt är en minskad sysselsättning för

ungdomar under 30 år som bidrar till en ökad inkomstspridning. Sysselsättningen

bland ungdomar minskar sedan årtionden genom att allt fler ungdomar studerar

allt längre.6 Under 1990-talet minskar den också som följd av den höga

arbetslösheten. Ungdomar som tidigare kunde arbeta heltid, under sommarlov eller

extra under studierna tvingas nu oftare till tillfälliga och kortvariga arbeten

eller blir utan jobb. Många har låga bidrag vid arbetslöshet eftersom de inte

hunnit kvalificera sig i arbetslöshetsförsäkringen.

 Det är således framför allt det stora fallet i sysselsättningen som

tillsammans med ökade kapitalvinster och höjda pensioner bidrar till ökade

inkomstklyftor. Inkomstklyftorna mellan grupper med olika sysselsättning har

dock inte ökat nämnvärt.

 En ökad lönespridning, dvs. spridning i timlöner, torde ha bidragit till ökade

inkomstklyftor under 1980-talet. En viktig förklaring till ökade löneskillnader

synes vara att högre utbildning betalades bättre. Under 1990-talet hittills är

lönespridningens bidrag till utvecklingen mindre tydlig. Troligen har en ökning

av topplönerna spelat en viss roll, särskilt under 1991-1994. Sammansättningen i

olika kollektiv har emellertid förändrats betydligt som följd av den höga

arbetslösheten. Det är därför svårt att bedöma till vilken del förändringar i

lönespridningen beror på ändrad sammansättning respektive förändringar i

timlönerna samt om förändringarna kan väntas bli bestående.

Förklaring 2: Höjda pensioner

En annan viktig förklaring till förändringarna i inkomstfördelningen är de stora

ökningarna av pensionerna som inträffat de senaste 20 åren. Höjda

grundpensioner, generösare bostadsstöd och särskilt ATP-systemets mognad är en

viktig förklaring till utjämningen av inkomstklyftorna fram till slutet av 1970-

talet (9, 15, 17). De olika beräkningarna som nu genomförts tyder på att de

utbyggda pensionerna tillsammans med ökad och jämnare fördelad sysselsättning

var en av huvudförklaringarna till utjämningen. Den ökade inkomstspridningen

under 1980-talet förefaller inte nämnvärt ha påverkats av de fortsatt höjda

pensionerna.

 Under den ekonomiska krisen under 1990-talet har hushåll i förvärvsaktiv ålder

fått betydande sänkningar av den ekonomiska standarden till följd av minskad

sysselsättning och olika förändringar i skatte- och transfereringssystemen.

Samtidigt fick allt fler pensionärer allt högre ATP-pensioner. Pensionärerna

berördes inte heller lika mycket av besparingarna (26). Det medförde att

pensionärerna som grupp fick en relativt gynnsam utveckling. Analyserna av

utvecklingen 1991-1994 har visat att ökade pensioner inte längre bidrar till en

utjämning, utan kan vara en av förklaringarna till den ökade inkomstspridningen.

Denna effekt beror delvis på att lönernas andel av inkomsterna har minskat. Som

påpekats tidigare är analysen statisk. Den beaktar således inte den utjämning

som finns i det offentliga pensionssystemet jämfört med ett mer marknadsbaserat

system.

Förklaring 3: Ökade kapitalinkomster

Kapitalinkomster, dvs. räntor, utdelningar, realisationsvinster o.d., utgör en

allt viktigare del av hushållens disponibla inkomster. Kapitalinkomsterna blir

dessutom allt mer koncentrerade. Det förklarar delvis varför välbeställda

hushåll varje år disponerar en allt större del av de samlade inkomsterna (18,

27).

 Nu genomförda beräkningar pekar på att den ökade inkomstspridningen särskilt

under 1990-talet till stor del förklaras av höjda och alltmer koncentrerade

kapitalinkomster. Används vissa analysmetoder förklarar detta i stort sett hela

ökningen, med andra metoder förklaras största delen.

 Ett problem vid bedömningen av dessa resultat är att de använda HINK-

databaserna baseras på urvalsundersökningar. Det är få hushåll i urvalen som har

höga kapitalinkomster, varför förändringar av bidraget till inkomstspridningen

mellan olika år i denna inkomstkälla har låg statistisk precision (22). Andra

analyser baserade på större urval bekräftar dock ökningen av kapitalinkomsterna

(27).

 Ett annat centralt problem vid bedömningen gäller om kapitalinkomsterna

faktiskt ökar realjusterat eller inte. Känslighetsberäkningarna av realjusterade

disponibla inkomster tyder på att kapitalinkomsternas bidrag till den ökade

inkomstspridningen kan vara överskattat. Det behövs dock ytterligare

undersökningar innan detta kan säkerställas. Beräkningarna ger dock indikationer

på att ökningen av inkomstklyftorna kan vara överskattad.

Förklaring 4: Ändrade inkomstskatter

Analyserna indikerar att vid alla större förändringar i inkomstklyftorna under

de senaste 20 åren har ändrade inkomstskatter haft ett inte obetydligt relativt

förklaringsvärde. När arbetsinkomsterna blev mer jämnt fördelade 1975-1983

motverkades detta av att skatterna bidrog till ökad spridning genom en minskad

progression. I någon mån förklaras det av omläggningen av skatterna 1983.

Omvänt, när arbets- och kapitalinkomsterna på nytt blev mer ojämnt fördelade

under 1983-1990 så kompenserades detta delvis av inkomstskatterna genom en ökad

faktisk progression. Denna effekt kan dock delvis vara skenbar genom att

åtskilliga inkomster, särskilt bland välbeställda hushåll, inte inräknades eller

räknades till lågt värde i den officiella statistiken. I och med skattereformen

minskade marginalskatterna. Den ökade spridningen i arbetsinkomster och genom

pensioner efter 1991 utjämnas inte längre lika påtagligt av skatterna. Från 1993

ökar dock något skatternas utjämnande bidrag. Sammantaget förefaller dock

ändringar i inkomstskatterna haft mindre inflytande på de förändringar som

inträffat i inkomstfördelningen än t.ex. den ökade spridningen i löner och

kapitalinkomster.

Globala eller nationella trender

Eftersom många länder förefaller uppleva en likartad ökning av inkomstklyftorna

har man sökt förklaringarna i världsekonomin. Det kan vara frågan om en ökad

global konkurrens om investeringar. Produktion som tidigare sysselsatt många med

låg utbildningsnivå tenderar att flytta till länder med lägre löner. Det kan

vara den globala teknologiska utvecklingen som skapar allt fler innovationer som

ersätter enkla arbeten. Övergången från industrisamhället till tjänste- och

informationssamhället kan leda till en obalans under många år i efterfrågan på

arbetskraft med olika kunskaper. Den höga realräntan i många länder kan i sig

negativt påverka de investeringar som eljest skapar arbeten med måttlig av-

kastning. Det kan vara en kombination av alla dessa processer som medför en ökad

efterfrågan på dem med hög utbildning och en minskad på dem med lägre och att

utbildning medför relativt högre lön (7, 13).

 Denna differentiering i efterfrågan på olika arbetskraft kan leda till ökade

löneskillnader. Under 1980-talet ökade lönespridningen som nämnts i många

länder. Det antas allmänt ha haft en stor betydelse, inte minst eftersom lönerna

utgör en så stor del av hushållens totala inkomster. Ökade inkomster av kapital

anses också bidra till främst att de mest välbeställda hushållen har fått en

särskilt gynnsam utveckling av sin ekonomiska standard. De med lägre utbildning

kan också få ökade svårigheter att få arbete, vilket kan bidra till ökande

inkomstklyftor.

 Det finns åtskilliga indikationer i de internationella jämförelserna av

lönespridning och inkomstfördelning som pekar på att de globala förändringarna

kan ha betydelse, t.o.m. stor betydelse, för den långsiktiga utvecklingen av

inkomstklyftorna i olika länder. Samtidigt finns det fortfarande stora

skillnader i fördelningen av ekonomiska resurser mellan olika länder - i andelen

låginkomsttagare, de välbeställdas andel av de disponibla inkomsterna, den

allmänna inkomstspridningen osv. Vissa länder som haft hög arbetslöshet i många

år har en jämn inkomstfördelning, i andra länder skylls de växande klyftorna på

arbetslösheten. Ju fler år och ju fler länder som kan jämföras, desto tydligare

blir det att förändringar i löne- och inkomstfördelning i olika länder inträffar

vid skilda tidpunkter, har olika utseende och relativ storlek. Det är inte

korrekt att påstå att de finns en generell trend till kraftigt ökade

inkomstklyftor (2, 13, 29). Utjämningen genom offentliga skatter och sociala

transfereringar skiljer sig markant mellan länderna. I många länder har

omfördelningen genom skatter och transfereringar minskat som följd av

skattereformer och besparingar i socialpolitiken, i andra länder förefaller

skatter och transfereringar ha motverkat trenden till ökad lönespridning.

 Om man beaktar att den ekonomiska standarden är betydligt jämnare fördelad i

Sverige och i övriga nordiska länder jämfört med många andra länder framstår den

ökning som inträffat inte som särskilt dramatisk, särskilt efter det att man

räknat bort den skenbara ökningen som följde med omläggningen av statistiken

efter skattereformen. I de nordiska länderna har man t.o.m. 1994 i stort sett

lyckats bevara en relativt jämn fördelning av de ekonomiska resurserna och

skydda ekonomiskt svaga hushåll, äldre, barn m.fl. - även under perioder med hög

arbetslöshet och besparingar i de offentliga välfärdssystemen.

 Även om globala förändringar har en stor betydelse pekar de internationella

jämförelserna således på att ländernas politik ganska framgångsrikt kan bromsa

trenden till ökande klyftor eller förstärka dem genom omläggningar i skatte- och

transfereringssystemen.

 Avslutningsvis skall framhållas att en analys av vilka faktorer som påverkar

utvecklingen av inkomstfördelningen över tiden alltid delvis är beroende av

vilka metoder, definitioner, årgångar m.m. som används. I denna analys har

använts forskningsresultat, officiell statstik och kompletterande beräkningar

med ganska enkla och robusta metoder. Resultat har lagts samman till en

bedömning. Analysen är vidare statisk. Den beaktar t.ex. inte att skatter och

transfereringar kan påverka hushållens sysselsättning och arbetstider och därmed

fördelningen av löneinkomster. Med andra metoder, definitioner osv. skulle

delvis andra bedömningar kunna göras.

**FOOTNOTES**

 Många ungdomar studerar numera också för att de inte kan få

ett arbete. Det behövs därför fördjupade analyser innan man

kan bedöma till vilken del den minskade ekonomiska

standarden bland ungdomar är ett fördelningspolitiskt

problem eller en naturlig följd av längre studier.

 21

Underbilaga 4.1 Tabeller och diagram

Bilagetabell 1.1 Strukturförändringar i inkomstfördelningen. Disponibel inkomst

justerad för försörjningsbörda 1994 samt förändring mellan olika år i 1994 års

priser. Medianinkomster. Individvikter

 1994 1975/1983 1983/1990 1991/1994

 Kronor Procent Procent Procent

Samtliga 87 800 2,6 19,1 -4,3

Ålder

- 24 59 100 -8,3 19,5 -20,1

25 - 34 83 800 -3,0 13,9 -6,1

35 - 44 83 400 4,0 17,8 -6,4

45 - 54 109 500 6,3 21,7 -4,1

55 - 64 119 600 9,9 26,6 -2,5

65 - 74 90 900 21,1 17,3 2,6

75 - 75 700 22,8 9,0 8,4

Familjetyp

Ensam utan barn 86 800 -1,8 12,7 -9,6

Ensam 1 barn 76 500 -9,5 10,9 -5,5

Ensam 2+ barn 62 800 -3,6 5,6 -6,1

Gift/ sambo utan barn129 100 4,0 20,9 -4,7

Gift/ sambo 1 barn100 900 3,8 18,8 -4,9

Gift/ sambo 2 barn84 300 2,0 22,6 -5,3

Gift/ sambo 3+barn70 300 3,7 21,9 -3,8

Ensam ålderspensionär77 000 19,5 8,3 6,4

Gift/sambo ålderspens89 700 19,3 18,0 3,9

Socioekonomisk grupp

Ej facklärda arbetare88 700 -1,7 15,5 -2,7

Facklärda arbetare89 600 5,3 17,7 -6,4

Lägre/mellan tjm101 900 -2,3 20,8 -4,5

Högre tjänstemän124 900 3,5 19,3 -4,9

Företagare/lantbrukare73 400 -4,7 18,4 -0,5

Övriga, pensionärer74 900 21,4 11,8 1,6

H-regioner

Stockholm/Södertälje100 200 -0,8 21,2 -2,2

Göteborg 91 200 4,1 14,7 -1,7

Malmö/Lund/Trelleborg89 400 -3,4 21,3 -5,6

Större kommuner1 86 400 4,6 18,6 -5,4

Mellanstora kommuner184 100 3,4 21,0 -2,9

Mellanstora kom. i glesbygd182 4007,6 14,9 -6,7

Glesbygdskommuner181 600 2,5 15,6 -1,4

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar

1) Större kommuner: > 90 000 invånare

Mellanstora kommuner: 27 000 - 90 000 invånare

Glesbygdskommuner: 

 22

Bilagetabell 1.2 Uppdelning (dekomponering) av förändringen av inkomstsprid-

ningen av justerad disponibel inkomst enligt MLD på olika grupper. Procentuell

förändring mellan olika år. Individvikter.

Grupp ProcentuellDärav:

 förändring avInomgrupps-Befolknings-Skillnad i

 total spridningspridningandel medelinkomst

Ålder

1975-83 -13 -11 -1 -1

1983-90 20 11 2 7

1991-94 27 21 0 6

Familjetyp

1975-83 -13 -12 2 -3

1983-90 20 12 3 5

1991-94 27 26 1 0

Kvinnor/män(20+ år) 1

1975-83 -45 -37 1 -7

1983-90 - 3 - 2 0 -1

1991-94 12 13 0 -1

Ålderspensionärer

1975-83 -13 -8 -1 -4

1983-90 20 19 0 1

1991-94 27 28 0 -1

H-region

1975-83 -13 -12 0 -1

1983-90 20 19 0 1

1991-94 27 27 0 0

Hush. syssels.grad

1975-83 -13 4 0 -17

1983-90 20 22 -2 0

1991-94 27 23 5 -1

Hush. syssels.grad 20-64 år

1975-83 -9 4 -2 -11

1983-90 19 26 -5 -2

1991-94 23 12 12 -1

Försörjningsstatus 20-64 år

1975-83 -9 4 -11 -2

1983-90 19 33 -8 -6

1991-94 23 6 12 5

1) För makar är den disponibla inkomsten fördelad

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar

 23

Bilagetabell 1.3 Uppdelning (dekomponering) av förändringen av inkomstsprid-

ningen av justerad disponibel inkomst enligt variationskoefficienten resp. Gini-

koefficienten i olika inkomstkällor för huvudförsörjare (make med högst inkomst)

och make. Procentuell förändring mellan olika år. Individvikter.

 Variationskoefficient Gini-koefficient

 1975-19831983-19901991-19941975-19831983-19901991-1994

Total förändring-14 58 71 -9 7 13

Därav huvudförsörjare

Lön -34 16 11 -26 7 -2

Näringsinkomst -14 7 2 - 6 3 0

Pensioner 7 0 6 11 -5 11

Arbetsmarkn.stöd 0 0 -1 0 0 -2

Sjukpenning 0 0 -1 0 0 -2

Skatter 22 -27 -4 14 -5 -4

Därav make

Lön -6 4 3 -3 1 0

Näringsinkomst -1 -3 1 -1 0 0

Pensioner 2 1 1 4 0 2

Arbetsmarkn. stöd 0 0 0 1 0 1

Sjukpenning 0 1 -1 0 1 -1

Skatter 1 -25 -2 -1 -1 -1

Hushållet

Kapitalinkomst 1 43 8 1 1 2

Reavinster 8 44 55 1 6 13

Föräldrap. mm -1 -1 -4 -1 -1 0

Skattefria bidrag 0 -1 -2 -2 -1 -2

Övrigt 0 1 0 0 0 0

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar

Bilagetabell 1.4 Effekter av att räkna hemmaboende ungdomar som eget hushåll

1991 - 1994.

 Inkl. Exkl.

 kvarboendekvarboende

Ökning av Gini-koefficienten, enheter+0,029+0,024

Minskning av medianinkomst för ungdomar -24 år, procent-20,1-18,0

Ökning av andel med inkomst under 50 procent

av medianinkomst, procent +1,6 +0,8

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar

Bilagediagram 1.1 Inkomstspridningen 1975-1994 enligt Mean Log Deviation (MLD).

Individvikter.

Bilagediagram 1.2 Uppdelning (dekomponering) av förändringen av

inkomstspridningen av justerad disponibel inkomst enligt MLD på olika grupper.

Procentuell förändring 1975-1994. Individvikter.

 24

Bilagediagram 1.3. Uppdelning (dekomponering) av förändringen av

inkomstspridningen enligt Gini-koefficienten av justerad disponibel inkomst i

olika huvudinkomstkällor. 1975-1994. Individvikter.

 25

Underbilaga 4.2 Förklaringar och definitioner

Redogörelsen baseras i stort sett helt på de begrepp och definitioner som

används i SCB:s officiella statistik om hushållens inkomster (HINK). HINK är en

urvalsundersökning som genomförts 1975, 1978, 1980 och därefter årligen. Den

innehåller ca 9 000 - 13 000 hushåll som representerar totalbefolkningen för

undersökningsåret. De viktigaste begreppen och definitionerna i HINK redovisas

översiktligt nedan (se vidare Be 21 SM 9601, SCB).

Begrepp

Hushåll: Till hushållet räknas endast urvalspersonen, eventuell make/maka/sambo

samt alla barn under 18 år. Om någon av dessa personer tillfälligt befinner sig

på annan ort på grund av arbete, studier eller liknande inkluderas de ändå. Alla

urvalspersoner som är 18 år eller äldre behandlas som om de har ett eget

hushåll. Det innebär att bl.a. ungdomar som fyllt 18 år men bor kvar hos

föräldrarna betraktas som boende i eget hushåll. Institutionsboende ingår inte.

Huvudförsörjare:Indelning av hushållen i ålder, region, socio-ekonomisk grupp

m.fl. grupper baseras på åldern osv. för den i hushållet som SCB har klassat som

familjeföreståndare. Detta är den i hushållet som har högst inkomst av tjänst

och näring eller högst sysselsättningsgrad. Om någon i hushållet är

egenföretagare eller jordbrukare blir denne huvudförsörjare.

Disponibel inkomst: Hushållens totala inkomster från arbete, kapital och

transfereringar räknas samman efter betald skatt, givet underhållsbidrag samt

återbetalning av studiemedel eller socialbidrag. Den disponibla inkomsten ger

inte någon fullständig bild av hushållets ekonomiska välfärd i vid mening.

Utanför ligger bl.a. värdet av egenproduktion i hemmet och konsumtion av sub-

ventionerade varor och tjänster.

Justering för försörjningsbörda: För att kunna jämföra den ekonomiska standarden

i hushåll med olika familjesituation måste den disponibla inkomsten justeras i

förhållande till försörjningsbördan. I redogörelsen används SCB:s

standardjustering som räknar ut hur många s.k. konsumtionsenheter det finns i

varje hushåll. Konsumtionsenheterna baseras på Socialstyrelsens normer för

socialbidrag. Utifrån Socialstyrelsens bedömning av skäliga levnadsomkostnader

tilldelas varje person i ett hushåll en vikt. En ensamboende vuxen ges vikten

1,16, samboende vuxna 1,92, barn i åldern 0-3 år 0,56, 4-10 år 0,66 samt barn i

åldern 11-17 år vikten 0,76. Före skattereformen var vikterna 0,01 enheter

mindre.

 Antalet konsumtionsenheter i ett hushåll beräknas sedan genom att summera de

vuxnas vikt med de olika vikter som tilldelats barnen beroende på deras ålder.

Hushållets ekonomiska standard mäts därefter i disponibel inkomst per

konsumtionsenhet, vilket kallas disponibel inkomst justerad för

försörjningsbörda.

Hushåll resp. individer: I SCB:s officiella statistik redovisas i regel

hushållens disponibla inkomst. I flertalet av analyserna i denna redogörelse

används i stället individen som analysenhet. Därvid kommer varje hushåll att få

en tyngd som är proportionell mot antalet hushållsmedlemmar.

Decilgrupp: För att kunna jämföra t.ex. ekonomisk standard i olika

inkomstgrupper görs ofta en indelning av befolkningen i s.k. decilgrupper. Först

rangordnas alla individer efter disponibel inkomst justerad för

försörjningsbörda. Därefter delas befolkningen in i tio lika stora grupper där

de 10 procent som har den lägsta ekonomiska standarden hamnar i decilgrupp 1, de

10 procent som har den näst lägsta ekonomiska standarden i decilgrupp 2, osv.

ända upp till decilgrupp 10 som innehåller de 10 procent med den högsta

ekonomiska standarden.

Decilkvot: Skillnaden i ekonomisk standard mellan olika inkomstgrupper

illustreras ofta genom att man jämför medelvärdet av den justerade disponibla

inkomsten för hushåll i decilgrupp 10 med inkomsten för hushåll i decilgrupp 1.

Ett annat vanligt förekommande mått är att jämföra medianinkomsten med olika

decilgrupper. I internationella jämförelser och i SCB:s statistik beräknas

emellertid kvoten i allmänhet mellan den inkomst som avgränsar de 10 procent med

högst standard med den inkomst som avgränsar de 10 procent med lägst standard.

Denna kvot är betydligt lägre än kvoten mellan medelvärden eller medianin-

komster.

Gini-koefficent: Gini-koefficienten är ett av de i fördelningssammanhang

vanligast förekommande spridningsmåtten. Koefficienten kan endast anta värden

mellan noll och ett. Värdet noll indikerar att den variabel som analyseras är

fullständigt jämnt fördelad, dvs. att den uppmätta inkomsten för alla individer

är exakt densamma. Värdet ett indikerar en maximalt ojämn fördelning, dvs. att

alla inkomster finns samlade hos en enda person.

Fasta priser: Omräkning till fasta priser har gjorts med konsumentprisindex

årsmedelvärde.

Antal hushåll under socialbidragsnormen (tabell 2.2): Varje hushålls disponibla

inkomst (exkl. utbetalt socialbidrag och handikappersättning) jämförs med

Socialstyrelsens norm för socialbidrag inkl. ett schablonbelopp för

fackföreningsavgift (200 kr/mån), utgifter för resor till och från arbetet som

motsvaras av månadskort i kollektivtrafiken i Stockholm samt faktisk kostnad för

barnomsorg. Faktiska bostadskostnader inräknas högst med det belopp som anges

som högsta godtagbara boendekostnad i Socialstyrelsens anvisningar för

underhållsbidrag. Vid förmögenhetsprövningen läggs den nettoförmögenhet som

överstiger 10 000 kr. till den disponibla inkomsten. Som nettoförmögenhet räknas

deklarerade tillgångar i banktillgodohavanden, aktier, obligationer o.d. minus

deklarerade skulder. Även taxeringsvärde för ägd bostad eller fritidsfastighet

minus fastighetsskulder beaktas.

Metoder

Mean Log Deviation: Spridningsmåttet Mean Log Deviation (MLD) mäter liksom Gini-

koefficienten hur jämt fördelade inkomsterna är. Inkomstspridningen enligt MLD

ger ungefär samma bild som Gini-koefficienten (se bilagediagram 1.1). Tekniskt

erhålls måttet genom att för varje hushåll beräkna den logaritmerade kvoten

mellan medelvärdet för gruppen och hushållets inkomst. MLD erhålls sedan som

medelvärdet av dessa. MLD är genom dess matematiska egenskaper speciellt

lämpligt när inkomstspridningen önskas delas upp på olika grupper.

Realjusterat inkomstbegrepp: Beräkningen har genomförts i stora drag enligt

följande:

*Ränteinkomster har realberäknats efter en genomsnittlig realränta för vardera

 år.

*Ränteutgifter utom för eget hem har på liknande sätt realberäknats och

 utgifterna reducerar disponibel inkomst.

*Inkomst av eget hem har korrigerats genom att varje hushåll har påförts en

 antagen hyresintäkt beräknad från taxeringsvärde, bostadens belägenhet och

 nationalräkenskapernas uppgifter om årligt driftsöverskott. Hyresintäkten

 minskas med de ränteutgifter hushållet betalat under året för lån till

 bostaden. Av tekniska skäl ingår ej bostadsrätter.

*Inkomster av och skatter på faktiska försäljningar av aktier m.m. har ersatts

 av en schablonmässigt uppskattad inkomst, som en funktion av aktiestockens

 storlek, den genomsnittliga börsutvecklingen i ett 5-årigt perspektiv samt

 aktiernas omsättningshastighet. Modellen användes vid utvärderingen av

 skattereformen. En ny skatt har därefter beräknats för varje individ.

Frekvensdiagram skattade med s.k. kärn-estimat: En enkel metod att uppskatta

frekvensfördelningen är att klassindela en variabel och sedan räkna antalet i

varje klass. Detta kan sedan plottas i en kurva. Nackdelen med detta är att

utseendet blir känsligt för valet av klassgränser. Ofta blir resultatet en

ganska hackig kurva. Ett bättre alternativ är att använda s.k. kärn-estimat. Med

denna metod läggs en liten fördelning av något slag, en kärna, ut runt varje

observerat värde. Denna fördelning har en viss bredd och höjd. För observationer

som ligger nära varandra kommer "kärnorna" att överlappa varandra. Diagrammet

erhålls sedan genom att i varje punkt beräkna summan av alla överlappande

"kärnor".

Dekomponering av grupper: Med denna metod delas den totala inkomstspridningen

mätt enligt MLD upp i spridning mellan grupper och spridning inom grupper. Även

förändringen av den totala inkomstspridningen mellan två olika år kan

dekomponeras. Alla år är analyserade men vid redovisningen har valts 1975-1983

för att spegla perioden med minskad inkomstspridning, 1983-1990 för perioden med

en svag ökning och perioden 1991-1994 för att studera utvecklingen under

1990-talet efter skattereformen. Följande gruppindelningar har använts:

Åldersindelning: 18-24, 25-34, 35-44, 45-54, 55-64, 65-74, 74- och äldre.

Familjetypsindelning: Ensamboende utan barn, med ett, två eller fler barn,

gifta/samboende utan barn, med ett, två, tre eller fler barn, ensamboende resp.

gifta/ samboende ålderspensionärer.

H-region: se bilagetabell 1.1

Sysselsättningsgrupper: SCB:s klassning har kombinerats i hög förvärvsgrad (båda

makar heltid), medelhög eller låg sysselsättning samt hushåll utan arbete (eller

uppgift saknas).

Försörjningsstatus: SCB:s klassning av sysselsättningsgrad har kompletterats för

hushåll 20-64 år. Renodlat anställda delas in i helårs- och heltidsarbetande

(för makar gäller det båda) och övriga anställda med deltid. Till dessa grupper

räknas inte hushåll med inkomster under tre resp. ett basbelopp. Som

egenföretagare räknas hushåll med minst en företagare. Hushåll med annan huvud-

försörjning än från förvärvsarbete urskiljs: studerande (med studiestöd över ett

basbelopp), förtidspensionärer (med pension på minst ett basbelopp) samt

arbetslösa, långtidssjuka och socialbidragstagare (summa sjukpenning och

arbetsmarknadsstöd eller socialbidrag är större än lön inkl företagarinkomst).

Hushåll med blandad försörjning ingår i gruppen övriga.

Dekomponering av inkomstkälla: Var och en av makarnas olika inkomstkällor

beaktas i huvudsak separat (se bilagetabell 1.3). Vissa inkomstkällor har

emellertid i stället beaktats på hushållsnivå. Det gäller framför allt

transfereringar till hushållet men även kapitalinkomster och

realisationsvinster. Skatterna på alla skattepliktiga inkomster, oavsett om de

beaktats på individ eller hushållsnivå, ligger i analysen kvar på var och en av

makarna. I posten skatter ingår även förmögenhetsskatt, fastighetsskatt och

återbetalning av studiemedel. De skatter som eventuella barn betalar beaktas

dock på hushållsnivå.

 Vid dekomponeringen av Gini-koefficienten beräknas först en vikt utifrån en

jämförelse av medelvärdet för var och en av inkomstkällorna och medelvärdet för

hushållens disponibla inkomster per konsumtionsenhet. Därefter beräknas

koncentrationsindex för var och en av inkomstkällorna. Dessa index multiplicerat

med vikterna för var och en av inkomstkällorna summerar till ett värde som är

lika med Gini-koefficienten.

 Även vid dekomponering utifrån det index som bygger på variationskoefficienten

beräknas först en vikt utifrån samma metod som används vid dekomponering av

Gini-koefficienten. Därefter beräknas korrelationen mellan de olika

inkomstslagen och hushållens disponibla inkomster per konsumtionsenhet.

Spridningen inom var och en av inkomstkällorna beräknas som variationskoeffi-

cienten i kvadrat dividerat med två. Till sist vägs vikterna, korrelationen och

spridningen för var och en av inkomstkällorna samman till ett index som summerar

till samma värde som motsvarande spridningsindex för disponibel inkomst per

konsumtionsenhet.

 26

Underbilaga 4.3 Referenser:

1. Aaberge, R.,[REDACTED_EFTERNAMN], A., Jäntti, M.,[REDACTED_EFTERNAMN], P.,[REDACTED_EFTERNAMN], N., Wennemo, T.

(1996): Unemployment Shocks and Income Distribution: How did the Nordic

Countries Fare during their Crises. (under publ.).

2. Atkinson, A.B. (1994): Seeking to Explain the Distribution of Income. Welfare

State Programme No. 106. London School of Economics. London 1994.

3. Atkinson, A.B., Rainwater, L., Smeeding, T. M. (1995): Income Distribution in

OECD Countries. Social Policy Studies No. 18. OECD. Paris 1995.

4.[REDACTED_EFTERNAMN], A., Fritzell, J. (1992): Inkomstfördelningens utveckling. Bilaga 8

till LU92. Stockholm 1992.

5.[REDACTED_EFTERNAMN], A., Freeman, R.B. (1994): Generation Equality and Eliminating

Poverty, the Swedish way. Working Paper No. 4945. National Bureau of Economic

Research, Inc. Cambridge 1994.

6.[REDACTED_EFTERNAMN], A.,[REDACTED_EFTERNAMN], M.,[REDACTED_EFTERNAMN], I (1995): Assessing the Effects of

Swedish Tax and Benefit Reforms on Income Distribution Using Different Income

Concepts. Tax Reform Evaluation Report No. 13. Uppsala 1995.

7.[REDACTED_EFTERNAMN], P-A., Holmlund, B. (1995). The Swedish Wage Structure: The Rise and

Fall of Solidarity Wage Policy ? I Freeman, R.B., Katz, L.F.: Differences and

Changes in Wage Policy. NBER, The University of Chicago Press 1995.

8.[REDACTED_EFTERNAMN], B., Hussénius, J.,[REDACTED_EFTERNAMN], R. (1995): Fördelningseffekter av

skattereformen. Bilaga 5. SOU 1995:104.

9. Fritzell, J. (1991): Icke av marknaden allena: Inkomstfördelningen i Sverige.

Institutet för social forskning, nr. 16. Stockholm 1991.

10. Fritzell, J. (1993): Income Inequality Trends in the 1980s: A Five-Country

Comparison. Acta Sociologica No. 36. 1993.

11. Gardiner, K. (1996): A survey of income inequality over the last twenty

years - how does UK compare?

Under publ. i Gottschalk, P.,[REDACTED_EFTERNAMN], B., Palmer, E.E.: The distribution of

economic welfare in the 1980s. Cambridge University Press.

12. Goodman, A., Webb, S. (1994): For Richer, For Poorer: the changing

distribution of income in the UK 1961-1991. Institute for Fiscal Studies No. 42.

London.

13. Gottschalk, P., Smeeding, T.M. (1996): Cross National Comparisons of

Earnings and Income Inequality. (under publ.)

14.[REDACTED_EFTERNAMN], B. (1987): Den offentliga sektorn - fördelningsaspekter. Bilaga

20 till LU87. Stockholm 1987.

15.[REDACTED_EFTERNAMN], B., Palmer, E.E.(1996): Changes in Swedish inequality: a study

of equivalent income, 1975-1991. Under publ. i Gottschalk, P.,[REDACTED_EFTERNAMN], B.,

Palmer, E.E.: The distribution of economic welfare in the 1980s. Cambridge

University Press.

16. Inkomstfördelningsundersökningen 1994. Statistiska meddelanden Be 21 SM

9601. SCB 1996.

17.[REDACTED_EFTERNAMN], K. (1990): Inkomst- och förmögenhetsfördelningen 1967-1987. Bilaga

19 till LU90. Stockholm 1990.

18.[REDACTED_EFTERNAMN], K., Sanqvist, A. (1993): Inkomstfördelningen under 1980-talet.

Bilaga 19 till LU92. Stockholm 1993.

19.[REDACTED_EFTERNAMN], K. (1993): Inkomstfördelningen i Sverige 1980-1991. Rapport 1993:1.

SCB.

20.[REDACTED_EFTERNAMN], K. (1994): Inkomstfördelningen i Sverige 1975-1992. Rapport 1994:1.

SCB.

21. Jenkins, S.P. (1995): Accounting for Inequality Trends: Decomposition

Analyses for the UK, 1971-86. Economica No. 245, February 1995.

22. Jäntti, M. (1996): Inequality in Five Countries in the 1980s: The Role of

Demographic Shifts, Markets and Government Policies. Åbo Akademi Universitet.

(under publ.)

23.[REDACTED_EFTERNAMN], M. (1995): Ensamföräldrarna - en utsatt grupp. Välfärdsprojektet

nr. 2 , Socialdepartementet, 1995.

24. Le Grand, C. (1994): Löneskillnaderna i Sverige: Förändring och nuvarande

struktur. Vardagens villkor, 1994.

25. Levy, F., Murnane, R.J. (1992): U.S. Earnings Level and Earnings Inequality:

A Review of Recent Trends and Proposed Explanations. Journal of Economic

Literature, September 1992, No. 30.

26. Müller, M. (1995): Pensionärerna och den ekonomiska krisen.

Välfärdsprojektet nr. 1 , Socialdepartementet, 1995.

27.[REDACTED_EFTERNAMN], S., (1995): Om inkomstklyftor i 90-talets Sverige. LO 1995.

28. Nolan, B. (1987): Income distribution and macroeconomy. Cambridge University

Press 1987.

29. OECD (1996): Employment Outlook, July 1996. Paris.

30. Socialstyrelsen (1995): Socialbidragsnormen - en översyn. SoS rapport

1995:24. Stockholm.

31.[REDACTED_EFTERNAMN], S. (1984): Disponibel inkomst och inkomst av eget hem .

Statistisk tidskrift 1984:2.

 27