1

Finansplan

.

1 Finansplan

1.1 Politik för arbete och utbildning

Den svenska ekonomin står idag starkare än på mycket

länge. De offentliga finanserna har förbättrats i en takt

som saknar internationellt motstycke. Inflationen är den

lägsta inom OECD-området. Bytesbalansen uppvisar

stora och växande överskott. Härigenom har en

handlingsfrihet återskapats som gör det möjligt för

regeringen att i denna proposition presentera en rad

åtgärder som syftar till att öka sysselsättningen och

bekämpa arbetslösheten.

För bara tre år sedan stod Sverige på randen till en

hotande statsfinansiell kollaps. För att bemästra den

statsfinansiella krisen har nästan alla svenskar fått göra

betydande uppoffringar. Det har genomförts såväl

omfattande utgiftsnedskärningar som stora

skattehöjningar.

Det har inte funnits något alternativ till

saneringspolitiken. Den var nödvändig för att återskapa

förtroendet för svensk ekonomi och svensk ekonomisk

politik. Det är endast härigenom som det varit möjligt

att åstadkomma en kraftig räntenedgång. Detta är i sin

tur en förutsättning för att öka sysselsättningen och

nedbringa arbetslösheten. Ytterst ger detta en möjlighet

att slå vakt om och utveckla välfärden för alla

människor.

De budgetpolitiska målen ligger fast. De kommer

också att uppnås. Underskottet 1997 i den offentliga

sektorns finansiella sparande beräknas bli 2,1 procent av

BNP. År 1998 uppnås balans i de offentliga finanserna.

Målet att etablera ett överskott i de offentliga

finanserna efter 1998 preciseras nu till att långsiktigt

motsvara ett överskott om 2 procent av BNP i

genomsnitt över en konjunkturcykel. Detta mål skall nås

gradvis till år 2001.

Det är regeringens bestämda övertygelse att de

budgetpolitiska målen är förenliga med målet att halvera

den öppna arbetslösheten till år 2000.

Den ekonomiska politiken syftar till att skapa en

stark och växande svensk ekonomi. Detta förutsätter att

fler människor sätts i arbete och att deras kompetens

höjs genom ett väl fungerande och utbyggt

utbildningsväsende. Villkoren för företagande måste

förbättras. Arbetsmarknaden måste fungera väl och

lönebildningen reformeras. Framtidstron måste

återupprättas och rimligt stabila spelregler etableras.

Tillväxt och ökad sysselsättning är nödvändiga för att

pressa tillbaka arbetslösheten och värna välfärden.

Genom framgångarna i den ekonomiska politiken är

det nu möjligt att än mer sätta regeringens viktigaste

mål att halvera den öppna arbetslösheten till år 2000

i fokus. Sysselsättningspolitiken bygger på fem

grundstenar:

 Arbetslösheten skall minskas huvudsakligen genom

att fler människor får arbete eller utbildning som ger

ökade möjligheter till arbete. Arbets- och

kompetenslinjen gäller.

 Huvuddelen av sysselsättningsökningen de

kommande åren bör ske i den privata sektorn.

 I den offentliga sektorn skall verksamheter

prioriteras framför transfereringar. Vården,

omsorgen och skolan utgör kärnan i välfärden.

 Det krävs en bättre fungerande lönebildning för att

arbetslösheten skall kunna halveras.

 Statsfinanserna skall vara sunda och priserna stabila.

Utifrån detta synsätt och till följd av den återvunna

handlingsfrihet som de stärkta offentliga finanserna

medger aviserar regeringen i denna proposition ett

fempunktsprogram för arbete och utbildning:

 Vården, skolan och omsorgen stärks för att främja

sysselsättning och säkra kvaliteten på välfärden. 4

miljarder kronor tillförs den kommunala sektorn

redan i år. År 1998 tillförs ytterligare 4 miljarder

kronor. Satsningen är därmed en permanent åtgärd

på 8 miljarder kronor per år för att minska

arbetslösheten, främja sysselsättningen och höja

kvaliteten. Resursarbeten, den s.k.

Kalmarmodellen, införs temporärt redan år 1997 i

hela landet. De upphör den 31/12 1998 då det

permanenta tillskottet till den kommunala sektorn

fått full kraft.

 Utbildningen byggs ut ytterligare för att långsiktigt

stärka Sveriges konkurrenskraft. Antalet

högskoleplatser utökas med 15 000 hösten 1998 och

ytterligare 15 000 hösten 2000. Totalt har då 60 000

nya permanenta högskoleplatser inrättats under

perioden 1997 2000. En ny modern

lärlingsutbildning införs. Pilotförsök införs under

hösten 1997. Försöksverksamheten med den kva-

lificerade yrkesutbildningen utökas med 1 500

platser hösten 1997 och 4 300 platser hösten 1998

för att då totalt omfatta ca 9 000 platser. En

utökning av vuxenutbildningssatsningen inom

kunskapslyftet föreslås med 10 000 nya platser

hösten 1997, med möjlighet till ersättning

motsvarande a-kassa. Regeringen bedömer att den

utökade satsningen till stor del kommer att gälla

vuxna över 25 år som är långtidsarbetslösa. Denna

satsning utökas successivt även 1998, 1999 och år

2000 till att omfatta, inklusive tidigare satsningar,

totalt 140 000 platser hösten 2000.

 Politiken inriktas på hållbar tillväxt. En rad

allmänna åtgärder skall vidtas. Därtill kommer ett

lokalt och ett nationellt investeringsprogram. Det

lokala programmet omfattar 5,4 miljarder kronor

under perioden 1998 2000. De nationella in-

vesteringarna omfattar de energipolitiska

programmen för en omställning av energisystemet.

Där ingår också vissa kostnader för utbyggnad av

Botniabanan och reviderade storstadsprojekt i

Stockholm och Göteborg.

 Företagsklimatet i Sverige förbättras ytterligare.

Nedsättningen av arbetsgivaravgifter med särskild

inriktning mot mindre företag utvidgas genom att

underlaget för nedsättningen ökar till 850 000

kronor per år. Beskattningen av små och medelstora

företag lindras genom att det s.k. löneunderlaget

höjs från 70 till 100 procent vid beräkning av bl.a.

lättnadsutrymmet. Enskilda näringsidkare m.fl.

kommer också att kunna ta ut en större del av

inkomsten som kapitalinkomst. Anslaget till

miljöstöd för jordbruket höjs så att EU-ramen kan

utnyttjas fullt ut. Elbeskattningen läggs om, så att

belastningen på den elintensiva industrin minskas.

Förslag kommer att läggas om direktavskrivning för

investeringar i biobaserad energiproduktion. Rätt till

tjänstledighet införs vid start av eget företag.

 Arbetsmarknadspolitiken stärks för att minska risken

för utslagning och utanförskap. Regeringen aviserar

en kvalitetshöjning inom arbetsmarknadspolitiken

genom att tillföra 1 miljard kronor 1998 för

kvalificerad arbetsmarknadsutbildning. För att

kraftsamla resurserna till de yngre föreslås under

1997 en möjlighet till tillfällig avgångsersättning för

äldre arbetslösa. Dessutom aviseras förslag om en

generationsväxling redan under 1997 där personer i

åldern 63 och 64 år erbjuds avgångsersättning om

arbetsgivaren anställer en långtidsarbetslös yngre

person. För att påtagligt öka det lokala inflytandet

och motverka passivitet och utslagning föreslås

regeringen få ett bemyndigande att använda a-

kassemedel på ett mera aktivt sätt under en

tidsbegränsad period. Härmed uppnås en flexiblare

användning av bidraget till arbetslöshetsersättningen.

Vidare skapas en möjlighet att förlänga tiden i

åtgärderna arbetslivsutveckling och

arbetsplatsintroduktion upp till 1 år och ytterligare

regelförenklingar genomförs.

Regeringen avser att inom kort tillsätta en utredning

med uppgift att se över möjligheterna att förbättra

lönebildningen. Detta kan bl.a. ske genom att förstärka

medlingsinstitutionen.

Socialdemokraterna och centerpartiet har sedan

våren 1995 samarbetat om den ekonomiska politiken.

Detta samarbete har haft en avgörande betydelse för

Sverige och bidragit till sänkta räntor och stärkt krona.

Den ekonomiska vårpropositionen har föregåtts av

överläggningar med centerpartiet som därför står bakom

propositionens förslag.

1.2 Den ekonomiska utvecklingen

Den ekonomiska utvecklingen hittills under 1990-talet

kan karaktäriseras som ett djupt fall och en begynnande

återhämtning. Under tre år i rad föll produktionen i

Sverige. Arbetslösheten steg dramatiskt och de

offentliga finanserna försämrades på ett sätt som

allvarligt hotade grunden för den svenska välfärden.

Sedan dess har den ekonomiska politiken varit inriktad

på att sanera statens finanser och att återställa

förtroendet för svensk ekonomi. Detta har resulterat i

att det nu finns en god grund för en gynnsam ekonomisk

utveckling. Statsfinanserna har sanerats. Räntorna har i

det närmaste halverats. Inflationstakten har sänkts.

Kronan har stärkts. Detta har skapat goda

förutsättningar för att halvera den öppna arbetslösheten

till 4 procent år 2000.

1.2.1 Den internationella utvecklingen

Utsikterna för den internationella ekonomin är

förhållandevis gynnsamma. Den amerikanska ekonomin

uppvisar en fortsatt hög ekonomisk tillväxt. I EU väntas

konjunkturen gradvis stärkas. Tillväxten i resten av

världen är fortsatt god. I OECD-området stärks

tillväxten något under 1997 och 1998 jämfört med

föregående år. Detta gynnar den svenska ekonomin via

exportindustrin.

En viktig tendens i den internationella utvecklingen

är att inflationen fortsätter att vara låg. I flera av de

större EU-länderna ligger inflationen under två procent

och för EU som helhet väntas inflationen hamna strax

över två procent per år. Återhämtningen i EU väntas

fortsätta med stöd av lägre räntor och en starkare dollar.

Den budgetsanering som genomförts bland EU:s

medlemsländer har på ett väsentligt sätt bidragit till

lägre räntor. Arbetslösheten i EU är dock mycket hög.

Drygt 18 miljoner personer, dvs. omkring 11 procent

av arbetskraften, är arbetslösa i EU.

Förenta staterna har fört en framgångsrik

makroekonomisk politik efter recessionen 1990 1991.

Den ekonomiska tillväxten har varit god och inflationen

låg. Utsikterna för de närmaste åren ser också goda ut.

Det amerikanska budgetunderskottet har fallit och är

idag förhållandevis lågt. Ytterligare åtgärder för att

minska underskottet skulle lätta bördan på den

amerikanska penningpolitiken, vilket vore positivt för

världsekonomin. Arbetslösheten i Förenta staterna har

fallit till drygt 5 procent.

TABELL 1.1 NYCKELTAL 1996-1998 FÖR EU,

FÖRENTA STATERNA OCH JAPAN

ÅRLIG PROCENTUELL

FÖRÄNDRING

1996

1997

1998

BNP

EU

1,6

2,3

2,6

Förenta staterna

2,4

2,4

2,1

Japan

3,6

2,2

3,0

Konsumentpriser

EU

2,5

2,3

2,3

Förenta staterna

3,0

2,9

2,9

Japan

0,2

1,0

1,0

Arbetslöshet (nivå)

EU

11,4

11,5

11,0

Förenta staterna

5,4

5,4

5,5

Japan

3,3

3,2

3,1

Källor: OECD och Finansdepartementet

I Japan har utvecklingen under 1990-talets första hälft

varit svag. Trots tecken på en begynnande kon-

junkturuppgång under 1996 och 1997 råder osäkerhet

som bl.a. reflekteras i oron på den japanska börsen.

Genom en expansiv finans- och penningpolitik har de

japanska myndigheterna stött återhämtningen.

Budgetunderskottet är emellertid stort och regeringen

avser att genomföra en sanering av de offentliga

finanserna. En fortsatt stimulans från penningpolitiken

är av vikt i ett läge där de offentliga finanserna stramas

åt. Arbetslösheten i Japan är fortfarande låg, drygt 3

procent.

1.2.2 Den svenska utvecklingen

I början av 1990-talet genomled Sverige den värsta

ekonomiska krisen sedan 1930-talets depression. Under

tre år hade Sverige negativ tillväxt. Resultatet var

förödande. År 1990 var arbetslösheten 1,7 procent, tre

år senare hade den ökat till 8,2 procent. År 1990

uppvisade de offentliga finanserna ett överskott på 4,2

procent av BNP, tre år senare hade överskottet vänts till

ett underskott på 12,3 procent av BNP.

Den ekonomiska politik som vidtagits för att vända

denna utveckling har i de flesta avseenden varit

framgångsrik. Tillväxten under 1994 och 1995 var god,

3,3 procent respektive 3,6 procent. Under 1995 föll

räntenivån och inflationen kraftigt. Investeringarna och

bytesbalansen utvecklades positivt. Sysselsättningen steg

under 1994 och 1995 med ca 60 000 personer.

Under slutet av 1995 drabbades den svenska

ekonomin av den svaga europeiska utvecklingen.

Uppgången i den svenska industrin dämpades och i

exempelvis pappers- och massaindustrin stoppades del-

vis tillverkningen under en period. Till detta kom en

kraftig neddragning av lagren. Avmattningen fick till

följd att sysselsättningsuppgången bröts och hushållens

optimism sjönk. Arbetslösheten ökade och

sysselsättningen minskade. Tillväxten dämpades till 1,1

procent 1996.

I dag står Sverige åter på en stark grund.

Investeringarna har ökat kraftigt. Bytesbalansen företer

stora och växande överskott. Sverige uppvisar den

snabbaste förbättringen av de offentliga finanserna i

västvärlden. Inflationen är obefintlig. Räntemarginalen

mot Tyskland är i april 1997 en tredjedel av vad den var

två år tidigare. Den stora politiska utmaningen är

arbetslösheten, som fortfarande är oacceptabelt hög.

1.2.3 Den förväntade utvecklingen

Ekonomin visar nu tydliga tecken på en återhämtning.

Industrins orderingång utvecklas gynnsamt och

förstärkningen av den internationella konjunkturen

bedöms fortsätta. Den relativt goda

kostnadsutvecklingen gör att Sverige står sig väl i

konkurrenskraft. Exportökningen beräknas därför bli ca

5-6 procent per år under de kommande åren. Importen

antas öka i ungefär samma takt. På grund av att

exportvolymen är större än importvolymen blir bidraget

till tillväxten från utrikeshandeln positivt men med tiden

avtagande. Investeringsutvecklingen bedöms dock gå in

i en lugnare fas under de kommande två åren för att

sedan återigen få en ökad betydelse som tillväxtmotor.

Lagerinvesteringarna bör kunna ge ett litet positivt

bidrag till tillväxten i år.

TABELL 1.2 FÖRSÖRJNINGSBALANS 1995-1998

MDR KR

PROCENTUELL

VOLYMFÖRÄNDRING

1996

1995

1996

1997

1998

Export

670,4

12,

6

5,6

6,3

5,8

Import

558,2

10,

3

3,5

5,1

5,6

Privat

konsumtion

885,3

0,8

1,5

2,0

2,0

Offentlig

konsumtion

434,2

-0,1

-1,7

-0,1

-0,2

 Stat

132,2

-3,3

-3,7

1,5

-0,5

 Kommuner

302,1

0,0

-0,9

-0,9

0,0

Bruttoinvesterin

gar

249,6

10,

9

4,7

1,5

5,8

 Näringsliv

183,6

25,

1

5,9

5,0

5,1

 därav

industri

69,1

44,

3

13,

3

0,0

3,0

 Bostäder

30,3

-

28,

0

14,

7

-

12,

3

13,

7

 Myndigheter

35,6

-0,5

-7,4

-3,3

3,3

Lagerinvestering

ar 1

-3,2

0,5

-1,0

0,2

0,0

BNP

1678,

1

3,6

1,1

2,3

2,5

1 Bidrag till BNP-tillväxt

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Hushållens situation har gradvis stabiliserats bl.a. ge-

nom att sparandet varit högt under ett antal år, men

också tack vare att tillgångspriserna stigit de senaste

åren. Förmögenhetsställningen har förstärkts avsevärt.

Nybilsinköpen, som är en indikator på stigande

konsumtion, har ökat. Då konsumtionen under en följd

av år utvecklats svagt, bör det finnas ett uppdämt behov

av kapitalvaror. De starka offentliga finanserna innebär

att förtroendet för välfärdssystemen bör öka, vilket även

det stimulerar till konsumtion. Konsumtionen beräknas

därför stiga med ca 2 procent per år under den

kommande 4-årsperioden.

TABELL 1.3 NYCKELTAL

PROCENTUELL FÖRÄNDRING

199

5

199

6

199

7

199

8

199

9

200

0

Timlön kostnad

3,4

6,1

4,7

3,5

3,5

3,5

KPI, dec.-dec.

2,6

-

0,2

1,8

1,5

2,0

2,0

5-årig ränta

9,9

7,2

5,6

5,9

6,1

6,2

Disponibel inkomst

-

0,4

-

0,1

0,4

1,3

3,7

2,8

Sparkvot (nivå)

6,9

5,4

3,8

3,2

4,6

5,6

Öppen arbetslöshet 1 (nivå)

7,7

8,1

7,9

7,1

5,6

4,5

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder 1

(nivå)

4,4

4,5

4,7

4,7

4,7

4,4

Sysselsättning

1,5

-

0,6

-

0,7

0,7

1,6

1,4

1 I procent av arbetskraften

Källa: Finansdepartementet

Kalkylen för åren 1999 2000 bygger på att

arbetsmarknaden och framför allt lönebildningen

fungerar bättre än under 1995 och 1996. Timlönerna

antas stiga med 3,5 procent, vilket givet en rimlig

produktivitetsökning innebär att inflationsmålet på 2

procent kan nås utan åtstramande finans- eller

penningpolitik. Det arbete som arbetsmarknadens parter

har bedrivit under våren liksom den oväntat låga

inflationen under slutet av 1996 och början av 1997 är

indikatorer på att inflationsbenägenheten och

lönebildningen genomgår viktiga förändringar, vilket

ligger till grund för antagandet om löneökningarna

framgent. Sverige håller på att anpassa sig till låg

inflation.

Vid sidan av Sveriges anpassning till låg inflation

talar ett flertal faktorer för att de kommande åren

kommer att innebära en stark och stabil realekonomisk

återhämtning. Den kraftfulla förstärkningen av de

offentliga finanserna skapar tilltro till välfärden och ett

stabilt företags- och investeringsklimat. De så gott som

halverade räntorna medför billigare investeringar och

ökad köpkraft för hushållen. I kombination med den

stärkta arbetsmarknadspolitiken och det livslånga

lärandet medför investeringarna att flaskhalsar vid

produktionsökning kan undvikas och inflationen förbli

låg. De många åtgärder som riksdagen har fattat beslut

om under de senaste två åren har avsevärt förbättrat

förutsättningarna för en långsiktig och stark tillväxt.

Det statsfinansiella utrymmet de kommande fyra

åren innebär att Sverige kan kombinera Europas mest

offensiva sysselsättningsstrategi med Europas snabbaste

förbättring av de offentliga finanserna. Åtgärderna som

i denna proposition presenteras för att stärka

kompetensen, förbättra välfärden, påskynda den

ekologiska omställningen och förbättra möjligheterna

för små- och medelstora företag att etableras och växa,

stärker Sveriges tillväxtmöjligheter långsiktigt och får

genomslag på arbetslösheten redan 1997 och 1998.

Tillväxten beräknas mot bakgrund av detta bli ca 2,5

procent årligen under åren 1997 2000. Det är en lägre

nivå än under den starka återhämtningen 1994 1995,

men en högre nivå än under det konjunkturmässigt

svaga 1996. Tillväxtökningen i år får genomslag i

sysselsättningen först med viss tidseftersläpning. Därför

förväntas sysselsättningen som genomsnitt under 1997

att sjunka, men fram till år 2000 ökar den reguljära

sysselsättningen med närmare 4 procent, dvs. ca

150 000 personer.

Den goda utvecklingen i sysselsättningen under slutet

av 1990-talet förutsätter att lönebildningen fungerar väl

och att arbetsmarknaden är flexibel. Under 1998

förväntas medelarbetstiden plana ut för att därefter

minska något. Det beror dels på att hushållens

disponibla inkomster förbättras, vilket ökar utrymmet

för att efterfråga fritid, dels på att de senaste årens

kraftiga minskning av sjukfrånvaron nått så långt att den

trenden inte kan fortsätta.

Den huvudsakliga tillväxten under de senaste åren

har skett genom att industrin har expanderat, vilket har

varit möjligt på grund av en exceptionellt hög

produktivitetstillväxt. I takt med att hushållens ekonomi

förbättras kan hemmamarknaden stärkas, vilket innebär

en ökning av inte minst tjänstesektorn. Därigenom

minskar möjligheterna till en fortsatt genomsnittligt hög

produktivitetsökning. Under åren 1999 och 2000

bedöms ökningstakten minska till mer normal takt.

Sammantaget beräknas sysselsättningen öka betydligt

snabbare än den gjorde 1994 och 1995, trots den något

lägre tillväxten.

Vidare hålls den öppna arbetslösheten tillbaka av att

de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna förväntas ligga

kvar på i stort sett oförändrade nivåer, samt att såväl

generationsväxlingen som möjligheterna till tillfällig

avgångsersättning och expansionen av utbildningen

förväntas hålla tillbaka arbetskraftsutbudet.

En väl fungerande lönebildning, en måttfull

utveckling av arbetskraftsutbudet främst som en följd av

utbildningssatsningen och en kraftfull ökning av

sysselsättningen leder till att den öppna arbetslösheten

bedöms falla till i genomsnitt 4,5 procent år 2000. Dock

är så långsiktiga kalkyler alltid behäftade med stor

osäkerhet. Detta gäller särskilt beträffande

arbetsmarknadens och lönebildningens funktionssätt.

För att säkerställa att målet att halvera den öppna

arbetslösheten verkligen nås kommer regeringen att

fortsätta att inför riksdagen halvårsvis avstämma

utvecklingen på arbetsmarknaden. Om utvecklingen

visar sig sämre än väntat på grund av att åtgärder inte

får det förväntade utfallet, lönebildningen blir sämre än

väntat eller att konjunkturen försämras kan nya åtgärder

aktualiseras. Vilka de i så fall blir är avhängigt orsaken

till att utvecklingen blir sämre än förväntad. Mot

bakgrund av den förväntade utvecklingen och de

föreslagna åtgärderna i denna proposition gör

regeringen dock bedömningen att målet kommer att nås

under år 2000.

1.3 Sunda statsfinanser och stabila

priser

Den ekonomiska politiken är inriktad på att öka

sysselsättningen och minska arbetslösheten. Målet är att

den öppna arbetslösheten skall halveras från 8 procent

1994 till 4 procent år 2000. Sunda statsfinanser och

stabila priser är nödvändiga förutsättningar för en

uthålligt ökande sysselsättning. Förnyade underskott

liksom ökat inflationstryck skulle allvarligt och

långvarigt försämra den svenska ekonomiska utveck-

lingen och därigenom göra arbetslöshetsmålet omöjligt

att nå.

1.3.1 Finanspolitiken

Grunden för en framgångsrik ekonomisk politik är

makroekonomisk stabilitet. Denna grund har nu

återställts. Därmed finns goda förutsättningar för en

gynnsam ekonomisk utveckling.

När den socialdemokratiska regeringen tillträdde i

oktober 1994 var den svenska välfärden hotad i

grunden. Lånebehovet för budgetåret 1994/95

beräknades till över 230 miljarder kronor. I oktober

1991 var statsskulden 651 miljarder kronor. Tre år

senare, i oktober 1994, hade statsskulden nästan

fördubblats till 1 232 miljarder kronor. Situationen var

ohållbar. Huvuduppgiften för finanspolitiken blev därför

att snabbt och resolut minska underskottet i de offentliga

finanserna. Saneringsprogrammet konstruerades efter

tre grundläggande principer: Det skulle verka så snabbt

att statsskuldens ökning kunde hejdas. Det skulle

utformas fördelningspolitiskt så att de som har det bäst

ställt skulle bidra med den största andelen. De offentliga

verksamheterna skulle prioriteras framför

transfereringar.

Regering och riksdag har satt upp fyra

budgetpolitiska mål:

1. Statsskulden mätt som andel av BNP skall

stabiliseras senast 1996.

2. Underskottet i de offentliga finanserna får ej

överstiga 3 procent av BNP 1997.

3. År 1998 skall de offentliga finanserna vara i balans.

4. Efter 1998 skall de offentliga finanserna uppvisa ett

permanent överskott.

Det första målet är uppfyllt. Statsskulden mätt som

andel av BNP nådde sin topp på 84,3 procent redan

1995.

Underskottet i de offentliga finanserna beräknas för

1997 till 2,1 procent av BNP. Det innebär att även det

andra målet uppfylls. Inom EU tillämpas en annan

definition av offentligt underskott än den som

traditionellt används i Sverige. Även med denna

definition beräknas underskottet 1997 till 2,1 procent.

Sverige är därmed ett av de länder som klarar EMU-

kriteriet för underskott i de offentliga finanserna.

År 1998 kommer de offentliga finanserna åter att

vara i balans. Då har beaktats att regeringen i denna

proposition aviserar ett fempunktsprogram för arbete

och utbildning på sammanlagt 16,3 miljarder kronor,

som ryms inom ramen för målet om offentliga finanser

i balans.

Målet att etablera ett överskott i de offentliga

finanserna efter 1998 preciseras. Regeringen föreslår ett

långsiktigt mål om ett överskott i de offentliga

finanserna på 2 procent av BNP i genomsnitt över en

konjunkturcykel.

Regeringen föreslår dessutom en gradvis anpassning

mot det långsiktiga målet genom ett målsatt överskott på

0,5 procent av BNP 1999, 1,5 procent av BNP år 2000

och 2 procent av BNP år 2001. Målen för dessa år

gäller vid den kalkylerade tillväxten. Om tillväxten av

konjunkturmässiga skäl skulle bli väsentligt lägre

kommer den offentliga sektorns sparande att tillåtas

utvecklas sämre. Om tillväxten av konjunkturmässiga

skäl skulle bli väsentligt högre kommer kraven på

överskott att skärpas. Detta för att undvika en

finanspolitik som förstärker konjunktursvängningarna.

För 1999 och år 2000 uppgår överskottet i de

offentliga finanserna till målsatta 0,5 respektive 1,5

procent av BNP efter en tänkt överföring från den

offentliga till den privata sektorn. Utrymmet för en

sådan överföring beräknas till ca 15 miljarder kronor

1999 och ytterligare ca 11 miljarder kronor år 2000.

Överföringen skall användas för att öka rättvisan och

jämlikheten i Sverige. Härvid bör dock beaktas att

årliga utbetalningar i storleksordningen 10-12 miljarder

kronor kommer att göras till premiereserven i det nya

pensionssystemet. De målsatta överskotten på 0,5

procent 1999 och 1,5 procent år 2000 skall användas till

att amortera den offentliga nettoskulden. Frågan om

utrymmet och formerna för en överföring från den

offentliga till den privata sektorn 1999 och år 2000

kommer att prövas i samband med de vårpropositioner

som läggs fram 1998 och 1999.

1.3.2 Fempunktsprogrammet

År 1993 uppvisade de svenska offentliga finanserna

OECD-ländernas näst största underskott med 12,3

procent av BNP. Fem år senare bedöms de vara i

balans. Trots den kraftiga minskningen av budget-

underskottet fortsätter statsskuldsräntorna att vara höga.

De utgör i dag den största enskilda budgetposten. För

1997 bedöms räntorna på statsskulden kosta 109

miljarder kronor.

Orsaken till den kraftiga förbättringen av de

offentliga finanserna är det saneringsprogram som

riksdagen har beslutat om. I budgetpropositionen i

januari 1995 (1994/95:100) föreslog regeringen ett

saneringsprogram motsvarande 113 miljarder kronor.

Detta utvidgades till 118 miljarder kronor i samband

med kompletteringspropositionen i april 1995

(1994/95:150). Under våren 1996 gjordes bedömningen

att målet om balans i de offentliga finanserna 1998 inte

skulle uppfyllas. Regeringen föreslog därför att

saneringsprogrammet skulle förstärkas från 118

miljarder kronor till 126 miljarder kronor. Som ett

resultat av den förda ekonomiska politiken har

räntesatserna i det närmaste halverats, vilket i sin tur

ytterligare har förstärkt de offentliga finanserna.

TABELL1.4 FEMPUNKTSPROGRAM FÖR

ARBETE OCH UTBILDNING

MILJARDER KRONOR

1997

1998

1999

2000

Vård, omsorg, skola

4,0

8,0

8,0

8,0

Hållbar utveckling

1,5

5,1

5,9

Utbildning

0,5

2,5

4,3

6,0

Småföretag

1,6

1,8

1,7

Arbetsmarknadspolitik

0,9

2,8

1,9

1,6

Summa program

5,5

16,

3

21,

0

23,

3

Finansiering

-4,5

-2,4

-1,3

-1,2

Utrymme för överföring

0,0

0,0

14,

7

25,

8

Utrymme som tas i anspråk

1,0

13,9

34,4

47,9

Beräknat överskott, procent av

BNP

-2,1

0,0

0,5

1,5

Inom ramen för målet om offentliga finanser i balans

finns ett utrymme för en offensiv mot arbetslösheten.

Beräkningar visar att balans uppnås 1998 vid en

satsning på 13,9 miljarder kronor. Regeringen aviserar

därtill en omfördelning på 2,4 miljarder kronor, som är

finansierad genom skattehöjningar och

utgiftsneddragningar. Den sammanlagda insatsen på

16,3 miljarder kronor 1998 går till ett fempunkts-

program för arbete och utbildning: vård, skola och

omsorg, omställningen till ett hållbart samhälle,

utbildning, förbättrade villkor för små och medelstora

företag samt arbetsmarknadspolitiken. Denna satsning

kan genomföras tack vare att saneringsprogrammet

fullföljs.

Diagram 1.1

Konsoliderade offentliga sektorns utgifter

1970-2000

Mellan 1990 och 1993 ökade de offentliga utgifterna

som andel av BNP mycket kraftigt. År 1993

motsvarade de offentliga utgifterna hela 72,8 procent av

BNP. Sedan dess har utgiftskvoten sjunkit påtagligt. I år

utgör den 64,7 procent av BNP.

TABELL 1.5 OFFENTLIGA FINANSER

PROCENT AV BNP

1990

1991

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

1999

2000

Inkomstkvot

65,2

61,9

61,6

60,5

59,7

59,9

63,5

62,6

61,9

60,2

59,4

Skattekvot

55,8

52,8

51,1

50,2

49,8

50,0

54,3

53,6

53,2

52,1

51,3

Utgiftskvot

61,0

63,0

69,4

72,8

70,0

67,8

66,0

64,7

61,9

59,7

57,9

Statsskuldsräntor

4,5

4,4

4,7

5,5

6,3

6,5

6,6

6,2

5,6

5,1

4,7

Finansiellt sparande

4,2

-1,1

-7,8

-12,3

-10,3

-7,9

-2,5

-2,1

0,0

0,5

1,5

Statens lånebehov, mrd

kr

25

75

150

242

185

138

21

26

9

9

-6

Nettoskuld

-8,2

-5,2

4,8

11,1

22,1

26,0

28,2

29,7

27,9

26,8

25,1

Statsskuld

45,5

47,9

61,1

78,3

84,0

84,3

84,1

82,6

78,8

75,7

72,2

Konsoliderad skuld

43,8

53,0

67,1

76,0

79,0

78,2

77,7

77,1

73,9

71,1

67,8

Källor: Arbetsmarknadsstyrelsen, Statistiska centralbyrån, Riksbanken och

Finansdepartementet

Finanspolitiken efter 1998

Sverige hade fram till mitten av 1970-talet starka

offentliga finanser. Under efterkrigstiden byggdes det

upp en betydande finansiell förmögenhet inom den

gemensamma sektorn, bl.a. genom sparande i AP-

fonden. År 1975 uppgick den offentliga sektorns

finansiella nettoförmögenhet till motsvarande 30 procent

av BNP. Detta bidrog till en god och stabil ekonomisk

utveckling som gjorde det möjligt att förena full

sysselsättning och stigande reallöner med låg inflation.

Under senare delen av 1970-talet urholkades de

offentliga finanserna, vilket kulminerade i den

statsfinansiella krisen i 1980-talets inledning. Det fick

till följd att den offentliga finansiella

nettoförmögenheten förbyttes i en nettoskuld.

Budgetsaneringen under 1980-talet i kombination

med en god sysselsättningsutveckling medförde att den

offentliga sektorns förmögenhetsställning till stor del

återställdes mot slutet av decenniet. Vid 1990-talets

inträde hade den gemensamma sektorn återigen en

positiv finansiell förmögenhet genom de betydande

tillgångarna i AP-fonden. Den ekonomiska krisen i

början av 1990-talet raderade dock ut den offentliga

förmögenheten. I år beräknas den offentliga sektorns

skulder överstiga motsvarande finansiella tillgångar med

drygt 500 miljarder kronor eller 30 procent av BNP,

dvs. en omvänd situation mot mitten av 1970-talet.

Regeringen föreslår i denna proposition ett

långsiktigt mål om ett överskott i de offentliga

finanserna på 2 procent av BNP i genomsnitt över en

konjunkturcykel. Det finns en rad skäl för detta:

 En sådan politik innebär ett ansvarstagande för

välfärden. På längre sikt är det avgörande för

Sveriges möjligheter att bibehålla en god välfärd och

ett anständigt samhälle. En bit in på nästa sekel

kommer de offentliga åtagandena att utsättas för en

större belastning bl.a. genom ett växande antal

äldre. Den offentliga sektorn måste då stå rustad för

att möta denna utveckling.

 I takt med att de offentliga finanserna bringas under

kontroll skapas utrymme för att aktivt använda

finanspolitiken för att motverka försvagningar av

konjunkturen eller tendenser till överhettning. Med

ett överskott på 2 procent som utgångsläge finns det

en marginal att aktivt motverka

konjunkturavmattningar utan att underskottet i de

offentliga finanserna hotar att bli för stort.

 Tendenser till stora underskott i de offentliga

finanserna uppmärksammas snabbt både

internationellt och inom landet. Särskilt gäller detta

naturligtvis de länder som har en stor offentlig

skuld.

 En stor offentlig sektor kräver starka offentliga fi-

nanser. För att Sverige skall kunna klara att behålla

en trygg och stabil välfärd krävs därför ett

gemensamt sparande. Detta garanterar det

demokratiska inflytandet över vård, omsorg och

skola.

 EU-ländernas stats- och regeringschefer beslutade i

Dublin december 1996 om en stabilitets- och

tillväxtpakt som syftar till att varaktigt upprätthålla

sunda offentliga finanser i hela EU. Alla

medlemsstater även de som inte går in i EMU vid

bildandet har åtagit sig att på medellång sikt sträva

mot offentliga finanser nära balans eller med

överskott. Härigenom säkras en tillräcklig marginal

till det s.k. referensvärdet för underskott i de

offentliga finanserna, 3 procent av BNP. Detta

uppnår Sverige med ett långsiktigt budgetmål om 2

procents överskott.

 Ett högt offentligt finansiellt sparande ger utrymme

för höga investeringar i Sverige utan att vår

internationella skuldsättning ökar.

Diagram 1.2

Finansiellt sparande offentliga sektorn

Inom ramen för budgetmålen finns utrymme för att

genomföra fempunktsprogrammet för arbete och

utbildning. Programmet uppgår brutto till 16,3

miljarder kronor 1998, 21,0 miljarder kronor 1999 och

23,3 miljarder kronor år 2000.

1.3.3 Penning- och valutapolitiken

Den övergripande uppgiften för penningpolitiken är

prisstabilitet. Riksbanken bedriver penningpolitiken

självständigt och riksbanksfullmäktige har definierat

prisstabilitetsmålet som att ökningen av

konsumentprisindex skall begränsas till 2 procent med

en tolerans om 1 procentenhet uppåt respektive nedåt.

Regeringen stödjer penningpolitikens inriktning och

ställer sig bakom Riksbankens inflationsmål.

Prisstabilitet är en förutsättning för en framgångsrik

ekonomisk politik. Erfarenheterna visar att hög inflation

försämrar förutsättningarna för en balanserad och

uthållig tillväxt och därmed också för en stabilt ökande

sysselsättning. Länder med varaktigt låg inflation är

betydligt mindre sårbara när det inträffar ekonomiska

störningar eller kriser av olika slag. Detta har varit

mycket påtagligt i samband med den turbulens som vid

olika tillfällen rått på de finansiella marknaderna under

senare år. En hög inflation medför dessutom att

inflationen varierar mer. Det försämrar möjligheterna

för hushållen och företagen att planera och hämmar

tillväxten. En hög inflation minskar möjligheterna till en

god fördelningspolitik och en rättvis fördelning av

tillgångar och inkomster. Utvecklingen under sent 1980-

tal och tidigt 1990-tal visar tydligt risken med att släppa

fram en ökad inflation. Förmögenheter omfördelades

godtyckligt under inflationsåren och arbetslösheten steg

dramatiskt när inflationsbubblan sprack.

Diagram 1.3

Korta och långa räntor 1994-1997

Förtroendet för den svenska ekonomin har stärkts. De

kraftigt förbättrade statsfinanserna är huvudorsaken till

detta. Under 1996 och början av 1997 har inflationen

och inflationsförväntningarna minskat. Även detta är en

framgång för den ekonomiska politiken. Resultatet är att

räntorna så gott som har halverats sedan januari 1995.

Detta har skett trots den internationella ränteturbulensen

i början av 1997. Den låga inflationen och det ökade

förtroendet har möjliggjort för Riksbanken att lätta på

penningpolitiken genom att stegvis sänka den s.k.

reporäntan. I början av 1996 var reporäntan knappt 9

procent. I mitten av april 1997 var reporäntan drygt 4

procent.

Under de senaste månaderna har kronan försvagats.

Detta har skett i en internationell finansiell miljö som

varit mindre förmånlig än under 1996. Även om

penningpolitiken primärt är inriktad på prisstabilitet och

det därför inte finns något mål för växelkursen är

instabiliteten icke tillfredsställande.

Lägre räntor är väsentligt på många vis.

Investeringar och sysselsättning stimuleras. Det blir

lättare att sanera de offentliga finanserna och därmed att

säkra en god offentlig verksamhet. En lägre ränta får

också ett direkt genomslag i hushållens ekonomi.

Räntefallet har medfört att kostnaden för bl.a. villalån

har sjunkit. I figuren nedan visas hur månadskostnaden

för ett normalt villalån på 500 000 kronor efter skatt har

fallit sedan 1994. Jämfört med april 1995 har

månadskostnaden efter skatt minskat med 1 500 kronor.

En liknande utveckling har även skett för

bostadsrättslån. De som bor i hyresrätt gynnas också av

de fallande räntorna i takt med att de sjunkande

räntekostnaderna slår igenom i hyressättningen.

Diagram 1.4

Månadskostnader för ett villalån på 500000

kronor, rörlig och 5-års bindningstid, efter skatt

Under hösten 1997 skall riksdagen ta ställning till ett

svenskt deltagande i den europeiska valutaunionen. För

att deltagande skall vara möjligt krävs att Sverige

uppfyller inträdeskraven, de s.k. konvergenskriterierna.

Endast genom att uppfylla dessa får Sverige en reell

handlingsfrihet. Det kommande beslutet skall tas utifrån

en styrkeposition. Regeringens bedömning är att

Sverige kommer att kvalificera sig för ett deltagande i

EMU.

Regeringens uppfattning är att det i dag inte är

aktuellt att delta i det europeiska växelkurssamarbetet

ERM. Sedan november 1992 har Sverige en flytande

växelkurs. Prisstabilitet är det övergripande målet för

penningpolitiken. Denna inriktning av penning- och

valutapolitiken har fungerat väl. Valet av vilken

växelkurspolitik Sverige bör bedriva framgent är

beroende av riksdagens beslut hösten 1997 om ett

svenskt deltagande i valutaunionen.

Vissa lagändringar behöver göras till följd av de

åtaganden Sverige gjort i anslutningsfördraget i

samband med Sveriges inträde i EU. Detta gäller bl.a.

Riksbankens ställning. EG-fördraget anger att

Riksbanken inte får begära eller ta emot instruktioner

från riksdag, regering eller andra organ. Vidare skall

riksbankschefen kunna avsättas under mandatperioden

endast om hon eller han gjort sig skyldig till allvarlig

försummelse eller inte längre uppfyller de krav som

ställs för utövandet av ämbetet. Riksdagen skall i höst ta

ställning till om Sverige skall gå med i valutaunionen

eller ej. Vid ett ställningstagande för ett deltagande bör

även en lagändring om sedelutgivningsmonopolet

övervägas.

För närvarande pågår det överläggningar med

representanter för riksdagspartierna om dessa frågor.

Här ingår även de frågor som har aktualiserats av den

s.k. valutakompetensutredningen. Strävan är att inom

en snar framtid åstadkomma en bred samsyn kring

erforderliga lagändringar. Detta bör ske på ett sådant

sätt att trovärdigheten hos penning- och valutapolitiken

stärks.

1.4 Sysselsättningspolitiken

Regeringens viktigaste uppgift är att öka

sysselsättningen och minska arbetslösheten. Målet är att

den öppna arbetslösheten skall halveras till 4 procent år

2000.

Arbetslöshet innebär alltid ett slöseri med resurser.

Arbetslöshet är en olycka för den som drabbas. Den

skapar klyftor och påfrestningar för både vuxna och

barn och för samhället som sådant. Möjligheterna att i

längden upprätthålla välfärd och en god social service

och trygghet är helt beroende av förmågan att

upprätthålla en hög sysselsättning. Det är genom arbete

välfärden säkras. Kampen för full sysselsättning är

ytterst en kamp för att hålla samman Sverige.

Under mandatperioden har riksdagen fattat en rad

viktiga beslut: budgetsaneringen, EU-medlemskapet,

omställningen av energisystemet,

arbetsmarknadspolitiken m.m. Att osäkerheten om

dessa frågor försvinner och att var och en kan lita på att

välfärden bärs upp av sunda offentliga finanser,

kommer att ha en positiv effekt på medborgarnas

framtidstro.

Regeringens ekonomiska strategi gör det möjligt att

nå målet om 4 procents öppen arbetslöshet år 2000.

Kunniga människor, ett gott företagsklimat och en

omställning till ekologisk hållbarhet skall för lång tid

göra Sverige som nation starkare. Kvaliteten på och

tillgången till vård, omsorg och skola skall förbättras för

att möjliggöra ett högt deltagande i arbetskraften för

både kvinnor och män och för att skapa den för

utvecklingen av samhället nödvändiga tryggheten.

Utbildning och kompetens skall prägla hela Sverige.

Såväl unga som äldre, kvinnor som män skall ges

möjlighet att förbättra sin kompetens och kunskap.

Arbetsmarknadspolitiken skall bli än mer flexibel,

kvaliteten höjas och utnyttjandet av resurser förbättras.

1.4.1 Sysselsättning och arbetslöshet

Under början av 1990-talet förlorade Sverige mer än en

halv miljon arbetstillfällen, drygt 400 000 i den privata

sektorn och ca 120 000 i den offentliga sektorn, varav

ca 100 000 i kommuner och landsting. Mellan 1990 och

1994 försvann 225 000 jobb inom industrin.

Diagram 1.5

Öppet arbetslösa och personer i

arbetsmarknadspolitiska åtgärder

Under 1995 och 1996 tillkom det ca 65 000 nya

arbetstillfällen i den privata sektorn. Det var framför

allt inom industrin som sysselsättningen ökade till följd

av en kraftig ökning av industriproduktionen. Eftersom

denna sektor har en större andel män som anställda har

arbetslösheten för män fallit kraftigare än för kvinnor;

från 9,1 procent 1994 till 8,5 procent 1996. Den

exportinriktade sektorn är av central betydelse för

Sverige. Utan en stark privat sektor går det inte att ha

en stark offentlig sektor.

Diagram 1.6

Öppen arbetslöshet män och kvinnor

I den offentliga sektorn har sysselsättningen i stort sett

fallit under hela 1990-talet. Mellan 1990 och 1994

försvann 120 000 jobb i den offentliga sektorn. Därefter

har sysselsättningen minskat med ytterligare 30 000

personer. Orsaken till denna utveckling är att den svaga

ekonomiska utvecklingen i den privata sektorn under

1990-talets början ledde till kraftigt försvagade

offentliga finanser. Den offentliga sektorn har en större

andel kvinnor som anställda. Arbetslösheten för kvinnor

har stigit från 6,7 procent 1994 till 7,5 procent 1996.

Satsningen på 8 miljarder kronor till den kommunala

sektorn kommer också att bidra till att vända den

stigande arbetslösheten för kvinnor. Utan den starka

uppgången för det svenska näringslivet och den

framgångsrika budgetsaneringen hade denna satsning

inte varit möjlig.

Diagram 1.7

Antal arbetade timmar

Under 1990-talet har produktiviteten stigit med i

genomsnitt 2 procent per år. Samtidigt har dock

medelarbetstiden ökat. Den höjda produktiviteten och

den ökade medelarbetstiden tenderar i det korta

perspektivet att öka arbetslösheten. På längre sikt är det

positivt för den svenska ekonomin. Produktiviteten och

människors vilja att arbeta utgör grunden för en hög

standard.

Kvinnor fortsätter att förvärvsarbeta i nästan lika hög

utsträckning som män. Det är en styrka för svensk

ekonomi. Arbetsmarknaden är emellertid fortfarande

könsuppdelad, vilket bl.a. leder till skilda villkor för

kvinnor och män, t.ex. när det gäller löner och

utvecklingsmöjligheter. De åtgärder regeringen nu

föreslår bidrar till minskad könssegregering och ökad

jämställdhet mellan kvinnor och män.

1.4.2 Ett modernare Sverige

Sverige skall stärkas för framtiden. Vi skall konkurrera

med välutbildad arbetskraft, ett bra företagsklimat, en

stark offentlig sektor samt med att vara ett ekologiskt

föregångsland. De möjligheter som samarbetet i EU

innebär för att stärka Sveriges förmåga skall aktivt tas

tillvara.

Utbildning

Utbildning är en nödvändig förutsättning för att uppnå

en uthålligt hög tillväxt. Nyckeln till lägre arbetslöshet,

högre tillväxt, ökad jämställdhet och vidgad valfrihet är

mer än något annat utbildning och kompetenshöjning.

Samhällets omvandling medför att allt högre krav ställs

på kunskap och kompetens. Förr räckte det med en

utbildning i början av livet. Nu behövs ett livslångt

lärande.

Sverige skall konkurrera med välutbildad arbetskraft.

Tillgången på arbetskraft med högre utbildning, särskilt

inom det naturvetenskapliga och tekniska området, är av

central betydelse. Andelen högutbildade i det privata

näringslivet i Sverige är mindre än i andra jämförbara

länder. Av dessa skäl krävs en andra

utbildningsrevolution i Sverige inför 2000-talet.

Regeringen har redan påbörjat en kraftfull insats i denna

riktning

Under 1996 har riksdagen beslutat om en

utbildningssatsning på i storleksordningen 10 miljarder

kronor. Den är fullt ut finansierad. Att i en

statsfinansiellt trängd situation satsa på utbildning är ett

uttryck för den vikt regering och riksdag lägger på

utbildningen. Antalet reguljära utbildningsplatser vid

universitet och högskola har utökats med 30 000 och

antalet reguljära vuxenutbildningsplatser med 100 000.

Antalet sökande till högskolan har dock ökat mycket

den senaste femårsperioden. En fortsatt utbyggnad av

den högre utbildningen är därför nödvändig för att

bereda fler ungdomar plats och samtidigt ge möjlighet

för fler vuxna att genomgå en grundläggande

högskoleutbildning eller vidareutbildning.

Det är nu möjligt att ytterligare öka denna

utbildningssatsning. Istället för passiv arbetslöshet kan

utbildning stärka såväl enskilda människor som Sveriges

långsiktiga tillväxt:

 Under hösten 1998 skall det tillkomma 15 000 nya

högskoleplatser och under hösten 2000 ytterligare

15 000, dvs. sammanlagt 30 000 nya platser.

Därigenom kan 60 000 nya permanenta

högskoleplatser inrättats under perioden 1997 2000.

 En utökning av vuxenutbildningssatsningen för

arbetslösa med möjlighet till ersättning motsvarande

a-kassa. Regeringen bedömer att den utökade

satsningen till stor del kommer att gälla vuxna över

25 år som är långtidsarbetslösa. Utbyggnaden sker

successivt för att omfatta 40 000 platser hösten år

2000. Därmed har totalt 140 000 platser inom

vuxenutbildningen skapats år 2000. Kunskapslyftet

blir verklighet.

 En ny modern gymnasial lärlingsutbildning införs.

Utbildningen inleds med två års gemensam

utbildning för alla inom programmet. Därefter ges

möjlighet att antingen välja den traditionella

studievägen eller en arbetsplatsförlagd

lärlingsutbildning varvad med studier i syfte att

främja samspelet mellan skola och näringsliv.

Vidare inrättas ett praktikprogram inom ramen för

det s.k. individuella programmet.

 Resurstillskottet till kommunsektorn ger grundskolan

bättre förutsättningar att uppfylla sina mål för alla

elever. Enligt regeringen bör tillskottet leda till att

förstärkta resurser ges till elever med behov av

särskilt stöd, och att en särskild satsning görs på

miljö, natur och teknik i skolan.

 Den kvalificerade yrkesutbildningen utökas med

1 500 platser hösten 1997 och ytterligare 2.800

platser hösten 1998. Totalt kommer det att finnas ca

9 000 platser hösten 1998. Utbildningen är på

eftergymnasial nivå och en tredjedel av den är

arbetsplatsförlagd.

Framgångsrika och växande företag

Den kraftiga förbättringen av de offentliga finanserna

och det därpå ökade förtroendet och de fallande

räntorna har varit av stor vikt för företagandet. Antalet

konkurser har minskat kraftigt. Antalet nyetableringar

ligger på närmare 30 000 per år. Industrins lönsamhet

mätt som vinstandel av förädlingsvärdet har stigit från

25 procent 1992 till 40 procent 1995. Räntabiliteten på

eget kapital har under samma period stigit från 2,5 till

21 procent. De utländska direktinvesteringarna har stigit

från runt 30 miljarder kronor i början av 1990-talet till

att överstiga 100 miljarder kronor 1995.

Diagram 1.8

Utvecklingen av företagskonkurser och

nyetableringar 1990-1996

Anm: Nyetableringar avser företag med en omsättning på minst

30 000 kronor.

Endast genom starka företag i en konkurrenskraftig

miljö kan Sverige fortsätta att utveckla ett gott

samhälle med hög tillväxt och välstånd för hela

folket. Det har dock inte varit möjligt att helt

undanta näringslivet från budgetsaneringen.

Samtidigt är det företagen som snabbast känner av

de sänkta räntorna och uppgången i den inhemska

ekonomin. Med sunda statsfinanser ökar även

företagens styrka. När tryggheten hos medborgarna

ökar och tilliten till de offentliga välfärdssystemen

stärks kan den inhemska efterfrågan öka. En fortsatt

ansvarstagande finanspolitik är därför det viktigaste

bidraget till ett gott företagsklimat.

Riksdagen har därtill beslutat om en rad förbättringar

i villkoren för företag som t.ex. sänkta socialavgifter

med särskild inriktning på småföretag, lättnader i

ägarbeskattningen för små och medelstora företag samt

förenklingar i skattereglerna. Detta hindrar inte att

ytterligare åtgärder behöver genomföras för att stärka

företagen och då särskilt de små och medelstora:

 Vid start av eget företag ges rätt till tjänstledighet

under 6 månader. En förutsättning är dock att det

nya företaget inte konkurrerar med det gamla.

 Nedsättningen av arbetsgivaravgifter med särskild

inriktning mot mindre företag utvidgas och kommer

att omfatta en lönesumma på högst 850 000 kronor

per år.

 Beskattningen av små och medelstora företag lindras

genom att det s.k. löneunderlaget höjs från 70 till

100 procent vid beräkning av lättnadsutrymmet.

 Enskilda näringsidkare ges möjlighet att ta ut en

större del av inkomsten som kapitalinkomst.

 Det s.k. kapitalförlustbegreppet utmönstras ur

lagstiftningen, vilket gör det möjligt att dra av t.ex.

förluster på grund av att man utsatts för brott.

 Villkoren för livsmedelsproduktion förbättras

ytterligare genom att 0,7 miljarder kronor satsas på

bl.a. en utbyggnad av miljöprogrammet för jordbruk

så att detta EU-stöd kan utnyttjas fullt ut. Hälften

finansieras av EU. Därmed utnyttjas nu miljöstöden

fullt ut samtidigt som jordbrukets roll som en

framtidsnäring ytterligare förstärks.

 Regeringen aviserar ett tillskott för informations-

insatser m.m. till kooperativt företagande och

kvinnors företagande.

 Krånglet skall minska. Ett förslag om ett nytt system

för skatteinbetalningar kommer under våren att

föreläggas riksdagen. Så kallade skattekonton kan

därigenom tas i bruk redan nästa år. Det kommer att

underlätta och effektivisera företagens arbete på en

rad sätt.

 Produktionsskatten på vattenkraft sänks vilket har

särskild betydelse för den elintensiva industrin.

 För att gynna små företag aviserar regeringen ett

utvidgat särskilt högriskskydd under

sjuklöneperioden.

 Regeringen kommer att lägga förslag om direkt-

avdrag för investeringar i biobaserad

energiproduktion.

Hållbar tillväxt

En hållbar utveckling innebär att vi som lever i dag

klarar våra behov utan att äventyra förutsättningarna för

framtida generationer. FN:s konferens om miljö och

utveckling i Rio de Janeiro 1992 betonade sambandet

mellan social, kulturell, ekonomisk och ekologisk

hållbarhet. Ekonomisk utveckling, en rik kultur och

social välfärd måste gå hand i hand med skydd av

miljön och hushållning med naturresurserna.

Vi i de rikare länderna har ett särskilt ansvar. Trots

att vi utgör en begränsad del av jordens befolkning så

står vi för huvuddelen av den globala belastningen på

miljö och naturresurser. Vi har också de största

möjligheterna att ändra livsstil och teknik eftersom vi

kommit längst i ekonomisk utveckling och social

välfärd. För oss är den nya stora uppgiften inför 2000-

talet att utveckla den ekologiska hållbarheten.

Programmet för att ställa om Sverige till ekologisk

hållbarhet bär i sig en tillväxtpotential och skall därför

ses som en del i politiken för att stärka Sveriges

konkurrenskraft och öka sysselsättningen.

Omställningen medför ett ökat behov av investeringar

och utvecklande av modern teknik. Detta gäller inte

minst på energiområdet. Om Sverige går före och

utvecklar ny teknik kan nya marknader skapas för

svenska företag och många nya företag etableras på

enerigområdet. Satsningen på den högre utbildningen,

med särskild inriktning mot naturvetenskap och teknik,

fyller ur detta perspektiv ett viktigt syfte.

En rad insatser har redan gjorts för att förbättra

miljön och hushålla med naturresurserna. Regeringens

ambition är att öka takten i omställningen till ett

ekologiskt hållbart samhälle. Det skall ske inom tre

områden: Åtgärder för nationella investeringar, satsning

på lokala investeringar och generella åtgärder för att

påverka arbetet inom alla berörda samhällsområden.

Investeringarna är av avgörande betydelse för

omställningen till ekologisk hållbarhet. Därför föreslås

ett investeringsprogram på 5,4 miljarder kronor under

tre år. Detta skall gå till investeringar som ökar den

ekologiska hållbarheten. Avsikten är bl.a. att

tidigarelägga investeringar och öka investeringstakten.

Det lokala perspektiven i arbetet för en hållbar

utveckling är av central betydelse. Många kommuner

arbetar aktivt med lokala Agenda 21. För att bygga

vidare på denna positiva utveckling föreslår regeringen

medel till lokala investeringsprogram. Alla kommuner

ges möjlighet att i samverkan med olika lokala

investerare utforma och föreslå program för insatser

som ökar den ekologiska hållbarheten. Målet är att hela

Sverige skall delta i omställningsarbetet. De kommuner

eller grupper av kommuner som utses inledningsvis har

en viktig roll som föregångare i arbetet.

Staten skall i detta arbete vara ett föredöme.

Verksförordningen kommer att ändras så att det krav

som ställs på verksamheten med hänsyn till ekologiskt

hållbar utveckling beaktas. Myndighetsinstruktionerna

ses över. Statsförvaltningen skall arbeta mer med

miljörevisorer och miljöledning. De statliga stöden bör

utformas så att hållbarheten främjas. Det kan t.ex. gälla

miljökrav på byggande.

Vidare skall den offentliga upphandlingen i större

utsträckning gynna miljön. Ekonomiska styrmedel skall

användas aktivt, och regeringens större propositioner av

betydelse i detta sammanhang skall åtföljas av en

ekologisk hållbarhetsbeskrivning. Detsamma gäller

statliga utredningar.

En effektivare energianvändning och ökad

användning av förnybara energikällor är en avgörande

del i omställningsarbetet. Därför förelår regeringen ett

program som omfattar 9 miljarder kronor under en

sjuårsperiod i detta syfte. Programmet ingår i de i

proposition 1996/97:84 föreslagna riktlinjerna för

energipolitiken som syftar till att på ett kostnadseffektivt

sätt minska användningen av el för uppvärmning,

utnyttja det befintliga elsystemet effektivare och öka

tillförseln av el och värme från förnybara energikällor.

Programmets huvudinriktning är en kraftfull långsiktig

satsning på forskning, utveckling och demonstration av

ny energiteknik. Omställningen av energisystemet är ett

led i Sveriges strävan att vara ett föregångsland när det

gäller att skapa en ekologisk hållbar utveckling.

Vidare aviseras ett nationellt investeringsprogram för

ökade infrastrukturinvesteringar som bidrar till en ökad

sysselsättning. I programmet ingår vissa kostnader för

utbyggnad av Botniabanan mellan Nyland och Umeå.

Programmet medger också en finansiell beredskap för

ett fortsatt statligt stöd till Inlandsbanan. Vidare ingår en

nationell finansiering av vissa storstadsprojekt i

Stockholm och Göteborg. Denna nationella finansiering

kommer att omprövas när förutsättningarna för regional

finansiering ytterligare utretts.

En rad generella åtgärder vidtas. Regeringen avser

att årligen i budgetpropositionen redovisa hur arbetet på

respektive område fortskrider och att i en särskild

skrivelse följa upp det samlade arbetet. Indikatorer för

en ekologiskt hållbar utveckling skall utvecklas.

Propositioner och utredningar av betydelse skall

redovisa effekterna på miljö och resursförbrukning.

Ekonomiska styrmedel och den offentliga

upphandlingen skall användas aktivt i arbetet. Hållbar

utveckling bör vara ett övergripande mål för EU och få

genomslag i EU:s politik på berörda områden.

Östersjösamarbetet

Sverige engagerade sig tidigt i att bistå de före detta

kommunistländerna för att främja reformprocessen mot

demokrati och marknadsekonomi. Öppnandet av dessa

länder mot omvärlden vidgade våra egna perspektiv t ex

när det gäller inriktningen av miljövården,

kommunikationsmönster, handel och investeringar. Nya

marknader med stor tillväxtpotential öppnas för svenska

varor och företag. Sverige stärks när länderna runt

omkring blir ekonomiskt starkare. I Östersjösamarbetet

finns även en viktig EU-dimension, inte minst i ljuset av

den kommande utvidgningen av unionen.

Stora svenska insatser har under 1990-talet gjorts på

bl.a. energi- och miljöområdena. Dessa insatser har gett

upphov till betydande leveranser från svenska företag.

En grundläggande förutsättning för en expansion av den

svenska ekonomin är att Sverige befinner sig i en

dynamisk ekonomisk miljö. Därför är svenska

företagsetableringar i Östersjöregionen till stor fördel

för Sverige. Det svenska näringslivet har emellertid i

jämförelse med näringslivet i de övriga nordiska

länderna haft en ganska avvaktande attityd till satsningar

såväl när det gäller handel som företagsetableringar.

Östersjöområdet har en mycket stor ekonomisk

potential. För att stimulera de svenska insatserna och

därmed också främja sysselsättningen i Sverige, har

regeringen introducerat den s.k. Östersjömiljarden.

Medlen skall under en treårsperiod användas för att

stärka samarbete och utveckling kring Östersjön, bl.a.

genom åtgärder och projekt inom de fem prioriterade

områdena livsmedel, energi, utbildning, infrastruktur

och miljö. I samarbete med bl.a. Världsbanken och

EBRD förbereds stora satsningar på energi- och

miljöprojekt i varje land. Därutöver har man tagit emot

en mängd ansökningar från företag, kommuner och

enskilda om stöd till olika projekt. Bedömningar av

dessa projektförslag pågår för närvarande i

regeringskansliet.

Östersjömiljarden är ett värdefullt komplement till de

reguljära samarbetsinsatserna i central- och östeuropa

som Sverige finansierat sedan 1989. Regeringen

förbereder nu en fortsättning på programmet.

1.4.3 Vården, omsorgen och skolan

Under tre år i början av 1990-talet hade Sverige negativ

tillväxt och tappade jämfört med en normal trendmässig

utveckling drygt 10 procent av BNP. Därmed

försvagades skatteunderlagen och de offentliga

finanserna och omkring 10 procent av jobben i den

offentliga sektorn försvann. Krisen i början av 1990-

talet har lett till att mer än 100 000 jobb har försvunnit i

kommuner och landsting.

Vid utformningen av saneringsprogrammet var en

grundläggande princip att verksamheter skall prioriteras

framför transfereringar. Detta har inneburit att

statsbidragen till kommuner och landsting har hållits

nominellt oförändrade trots att nästan alla andra

budgetposter har fått vidkännas omfattande

besparingskrav. Det har däremot inte varit möjligt att

skydda den kommunala sektorn mot effekterna av den

svaga ekonomiska utvecklingen. Kommuner och

landsting har utsatts för svåra ekonomiska påfrestningar.

Alternativet att inte göra något åt de statsfinansiella

problemen hade emellertid varit ännu värre för

kommuner och landsting. Växande räntekostnader för

statsskulden hade snabbt trängt undan väsentliga utgifter

för välfärden.

Att hejda sysselsättningsfallet i kommuner och

landsting är avgörande för såväl arbetslösheten som för

kvaliteten på vård, omsorg och skola. En satsning på

verksamheterna skapar trygghet för både dem som är

anställda och dem som är i behov av kommunal service,

samt för att upprätthålla respekten för och tilliten till den

offentliga verksamheten. Den har också en stor

betydelse för möjligheten till jämställt förvärvsarbete.

Tillit till välfärden och trygghet i anställningen är

avgörande för hushållens efterfrågan. Stabilitet i den

kommunala sektorn kan därför få gynnsamma effekter

även på den privata sysselsättningen.

Regeringen föreslår i denna proposition en

nivåhöjande satsning på 8 miljarder kronor för 1998 och

framåt till kommuner och landsting. Detta utrymme har

skapats tack vare den framgångsrika saneringen av de

offentliga finanserna. Under 1995 och 1996 har

sysselsättningen i den kommunala sektorn fortsatt att

falla. Att i dagens arbetsmarknadsläge ytterligare öka

arbetslösheten genom att minska på den offentliga

personalen är dålig ekonomisk politik. Regeringen har

därför i tilläggsbudgeten för 1997 föreslagit att halva

beloppet, 4 miljarder kronor, skall gälla redan under

andra halvåret 1997. Regeringen föreslår också att

tidpunkten för införande av balanskravet för kommuner

förskjuts till samma år som för landstingen, nämligen år

2000.

Samhällets förmåga att möta vård och

omsorgsbehoven hos gamla och sjuka är avgörande för

välfärdssystemets legitimitet. Den är därmed också en

viktig komponent i de förutsättningar som skapar

trygghet och framtidstro. Den svenska sjukvården och

omsorgen är i ett internationellt perspektiv av hög

kvalitet. Det finns dock brister och otillfredsställda

behov som hotar att växa om inte verksamheterna

utvecklas och ytterligare resurser tillförs. De ökade

statsbidrag som nu föreslås bör leda till att antalet

sysselsatta inom den kommunala sektorn ökar och att

resurstillskottet tillförs vården, omsorgen och skolan.

Regeringen anser att inriktningen bör vara att

resurstillskottet leder till att kommuner och landsting

vidtar åtgärder så att väntetiderna i sjukvården blir

kortare, kvaliteten i äldreomsorgen blir högre, de

psykiskt störda ges en bättre vård och omsorgen och

vården i livets slutskede förbättras. Resurstillskottet bör

vidare leda till att förstärkta resurser ges till elever med

behov av särskilt stöd och att särskild satsning görs på

miljö, natur och teknik.

Tillskottet samt det uppskjutna balanskravet skapar

utrymme i tiden för ett mer långsiktigt

omstruktureringsarbete. Till följd av den demografiska

utvecklingen bedöms behoven av kommunal verksamhet

fortsätta att öka även efter sekelskiftet. Det är således

nödvändigt att även i fortsättningen ständigt arbeta med

att åstadkomma ett bättre utnyttjande av befintliga

resurser. Regeringen vill därför framhålla att arbetet

med omstruktureringen och effektiviseringen av den

kommunala verksamheten måste fortsätta även om

statsbidragen nu ökar.

För att ytterligare höja kvaliteten inom den offentliga

sektorn under 1997 och 1998 kommer resursarbeten,

den s.k. Kalmarmodellen, att temporärt införas. Det

innebär att den offentliga sektorn får ta emot en

långtidsarbetslös som utför kvalitetshöjande arbete och

erhåller ersättning motsvarande a-kassa under maximalt

6 månader med möjlighet till förlängning till 9

månader. Resursarbetena är en tillfällig lösning och inte

ett permanent inslag.

Den nu föreslagna 8-miljarderssatsningen är en del

av en större insats för att stärka verksamheterna i

välfärden. Återbetalningsskyddet som utfärdades hösten

1996, med anledning av att de preliminära

skatteinkomsterna räknades upp med 2,6 miljarder

kronor, skapar en god grund för att sysselsättningen i

den kommunala sektorn inte skall fortsätta falla utan

tvärtom öka. Välfärdens kärna stärks. Eftersom andelen

kvinnor som jobbar i offentlig sektor är stor, har dessa

insatser särskilt positiva effekter på kvinnors möjlighet

att få arbete.

Utjämningssystemets effekter för resursfördelningen

mellan kommuner och landsting med befolknings-

minskning och sådana med befolkningsökning behöver

belysas närmare. Frågan bör med förtur behandlas av

den parlamentariska kommitté som har till uppgift att

utvärdera utjämningssystemets effekter.

Många människor känner i dag en oro i vardagslivet

och en bristande trygghet på gator och torg. Regeringen

aviserar därför ett tillskott på 200 miljoner kronor 1998

till rättsväsendet för bl.a. satsningar inom polisen.

Denna satsning på lag och rätt syftar till att bekämpa

brottsligheten och öka tryggheten.

Regeringen överväger frågan om privata

pensionsförsäkringars ställning vid inkomstberäkningar

av efterlevandepensionen. Regeringen återkommer med

förslag i budgetpropositionen.

1.4.4 Offensivare arbetsmarknadspolitik

Arbetsmarknadspolitiken har en viktig roll i den eko-

nomiska politiken. Den främjar tillväxt och

sysselsättning genom att öka flexibiliteten på

arbetsmarknaden, motverka inflationsdrivande

bristsituationer, stärka arbetskraftens kompetens och

förebygga permanent utslagning av personer från

arbetslivet. Arbetsmarknadens funktionssätt är av

avgörande betydelse för att målet om 4 procents öppen

arbetslöshet år 2000 skall kunna uppnås.

Regeringen har sedan den tillträdde arbetat med att

reformera den aktiva arbetsmarknadspolitiken.

Utbildning och kompetenshöjning är ett centralt inslag i

strategin för att återföra arbetslösa till reguljärt arbete.

De lokala arbetsförmedlingarna har stärkts.

Kommunerna har fått ett starkare inflytande. De

arbetsmarknadspolitiska medlen har blivit mer flexibla

och individuellt anpassade. Konkreta och realistiska

individuella handlingsplaner upprättas mellan den

arbetssökande och arbetsförmedlingen. Därigenom

tydliggörs både den arbetssökandes och arbetsför-

medlingens ansvar. Syftet är att påskynda återgången till

den reguljära arbetsmarknaden.

Den höga arbetslösheten och stora åtgärdsvolymen

ställer arbetsmarknadspolitiken inför svåra

påfrestningar. Ett sådant problem är

undanträngningseffekterna, bl.a. i form av att personer

som deltar i arbetsmarknadspolitiska åtgärder utför

arbete som i annat fall skulle ha utförts av reguljärt

sysselsatta. Åtgärder med en hög subvention av

arbetskraften är verkningsfulla och möjliga enbart om

de omges med ett regelverk som minskar sådana

undanträngningseffekter. Subventionen måste riktas in

mot arbetslösa som utan subvention skulle haft svårt att

komma in på den ordinarie arbetsmarknaden, t.ex.

långtidsarbetslösa. Åtgärder som medför risk för en

relativt stor undanträngning kan endast accepteras om

subventionen inte är för hög. Åtgärden innebär då ett

relativt stort åtagande av den som tillhandahåller

åtgärdsplatsen och därmed en lägre tröskel för

omvandling till reguljärt arbete.

Ett annat problem är att de stora åtgärdsvolymerna

kan leda till att kvalitetskraven på

arbetsmarknadspolitiken sänks. Regeringen aviserar

därför ett tillskott på 1 miljard kronor till yrkesinriktad

arbetsmarknadsutbildningen för att höja kvaliteten.

Därmed minskar risken för att det uppkommer brist på

vissa yrkesgrupper. Arbetsmarknadsverket kommer

också att tillfälligt tillföras ytterligare personalresurser

för 1997.

Under återstoden av 1997 ges en möjlighet till

tillfällig avgångsersättning för äldre långtidsarbetslösa.

Möjligheten ges till dem som är mellan 60 och 64 år

samt har varit inskrivna vid arbetsförmedlingen under

minst 12 månader under tiden 1 januari 1996 till 15

april 1997. Ersättningen är permanent och motsvarar a-

kassa utan aktiveringskrav. Regeringens avsikt är att

senast i samband med budgetpropositionen föreslå att en

s.k. generationsväxling skall genomföras. Regeringen

kommer under hösten därutöver att presentera

ytterligare förslag till ungdomsåtgärder.

För att motverka passivitet och utslagning aviserar

regeringen en försöksverksamhet för arbetslösa att

deltaga i olika projekt. Avsikten är att regeringen skall

kunna medge undantag från vissa regler i bidraget för

arbetslöshetsförsäkringen. Deltagare skall vara

berättigade till a-kassa eller KAS. Försöket är

tidsbegränsat fr.o.m. den 1 juli 1997 till utgången av

1998, därefter skall en utvärdering genomföras. Den

totala omfattningen är 500 miljoner kronor 1997 och 1

miljard kronor 1998. Härmed uppnås en flexiblare

användning av bidraget till arbetslöshetsersättningen och

ytterligare steg mot ett ökat utrymme för den

kommunala nivå i arbetsmarknadspolitiken tas.

Arbetslöshetsförsäkringen skall bidra till trygghet vid

omställning från ett arbete till ett annat, inte utgöra ett

permanent försörjningssystem. Under arbets-

löshetsperioden ska aktiva insatser göras som förstärker

den enskildes ställning på arbetsmarknaden, genom

arbetsmarknadspolitiska åtgärder och utbildning.

Försäkringen bygger på en arbets- och kompetenslinje

där aktiva insatser alltid skall komma i första hand.

Arbetslöshetsförsäkringen utgör ett ömsesidigt kontrakt

mellan den arbetslöse och samhället. Om den arbetslöse

gör allt vad han eller hon kan för att åter få ett jobb

ställer staten upp med att erbjuda utbildning och

kompetenshöjning. Regeringen har föreslagit en höjning

av ersättningsnivån från 75 procent till 80 procent från

den 29 september 1997. Höjningen är fullt ut

finansierad bl.a. genom en höjning av

arbetslöshetskassornas bidrag till försäkringen.

1.4.5 Lönebildningen måste fungera

En väl fungerande lönebildning är en förutsättning för

att arbetslösheten skall kunna halveras. Under de

senaste 20 åren har lönebildningen inte fungerat

tillfredsställande. Lönerna har ökat för snabbt i

förhållande till våra viktigaste konkurrentländer. Inför

1995 års avtalsrörelse formulerade den s.k. Edin-

gruppen, som var sammansatt av ekonomer hos

arbetsmarknadens parter, en norm som kom att kallas

Europanormen. Denna gick ut på att lönekostnaderna på

den svenska arbetsmarknaden i genomsnitt borde öka i

samma takt som i det övriga Västeuropa.

De förhandlingar som följde under år 1995 kom att

leda till att lönerna ökade snabbare än i Västeuropa i

övrigt. Detta har möjligen på kort sikt varit till fördel

för många som har arbete, eftersom löneökningarna och

den låga inflationen kortsiktigt ledde till den högsta

reallöneökningen sedan det tidiga 1960-talet. Men det

har också varit till nackdel för sysselsättningen i Sverige

och därmed för såväl sysselsatta som arbetslösa p.g.a.

högre kostnader för arbetslösheten. Lönebildningen har

gått i otakt med sysselsättningen.

Konsekvenserna av brister i lönebildningen är

annorlunda nu mot förr. Om lönekostnaderna steg mer i

Sverige än i omvärlden under 1970- och 1980-talen

medförde det på kort sikt ökad inflation och först på

längre sikt försvagad konkurrenskraft och risk för

arbetslöshet och devalvering. Den djupa krisen i början

av 1990-talet uppkom efter en sådan process med hög

inflation och försvagad konkurrenskraft. Utvecklingen

visar att en beredvillighet att acceptera inflation inte ger

en hållbart låg arbetslöshet. Inflationsvägen är stängd.

Om lönekostnaderna stiger mer i Sverige än i

omvärlden i dagens situation med stabilt låga pris- och

löneökningar i vår omvärld, internationellt integrerade

kapital- och valutamarknader och en stängd

inflationsväg medför det stigande räntor och därmed

även på kort sikt ekonomisk åtstramning och stigande

arbetslöshet.

Förr var det under en övergångstid möjligt att

misslyckas och leva med konsekvenserna av brister i

lönebildningen. Det är det inte längre. Nu leder högre

löneökningar än i omvärlden till att massarbetslösheten

biter sig fast.

Viktiga förutsättningar för lönebildningen bestäms av

regeringens och riksdagens beslut avseende den samlade

ekonomiska politiken, dvs. skatte- och

transfereringssystemen, arbetsmarknads- och

utbildningspolitiken samt arbetsrätten inklusive

lagstiftning om konflikter och medling. Men det helt

avgörande direkta inflytandet över lönebildningen ligger

hos arbetsmarknadens parter, som bestämmer de regler

som styr avtalsförhandlingar och avtalsinnehåll.

Regeringen gav i maj 1996 i uppdrag åt parterna på

arbetsmarknaden att fram till den 31 mars 1997

gemensamt formulera nödvändiga förändringar av

förhandlings- och lönebildningssystemet för att

säkerställa en bättre fungerande lönebildning. Detta

uppdrag har resulterat i flera bidrag. Av särskilt intresse

är det samarbetsavtal som har ingåtts mellan

arbetstagare och arbetsgivare inom industrin och det

förslag som har arbetats fram inom LO:s s.k. LISA-

projekt. Regeringen välkomnar samtliga förslag och

avser att tillsätta en utredning för att arbeta vidare med

en del av de konstruktiva förslag som framkommit.

Utredningen skall bl.a. undersöka möjligheterna att

förstärka medlingsinstitutionen.

1.5 Budget- och skattepolitiken

Budgetpolitiken karaktäriseras av fortsatt stramhet.

Aktuella beräkningar visar att det finns ett

reformutrymme på ca 14 miljarder kronor för 1998.

För att säkra detta utrymme har följande principer

tillämpats: De återstående delarna av

konsolideringsprogrammet genomförs. Överskridanden

av budgeterade belopp skall finansieras.

Besparingsförslag som visar sig få mindre effekt än

beräknat skall kompletteras med nya åtgärder så att

avsedda besparingar uppnås.

Utgiftstak 1998 2000

Den ekonomiska utveckling som ligger till grund för

nuvarande beräkning är ur statsfinansiell synvinkel

gynnsammare än den som budgetpropositionen

baserades på. Denna utveckling i kombination med att

de strama principerna för budgetpolitiken upprätthålls

har lett till att ett utrymme för reformer uppkommer

1998. Utgiftsökningarna och skattelättnaderna som

föreslås i denna proposition ryms därför inom de

fastställda utgiftstaken och överensstämmer med de

fastlagda budgetpolitiska målen. Utgiftstaken 1998 och

1999 ligger fast. Fördelningen mellan utgiftsområdena

har dock reviderats sedan budgetpropositionen.

Taket för statens utgifter år 2000 föreslås vara 744

miljarder kronor. Denna nivå innebär att utgifterna realt

sett är i stort sett oförändrade från de båda föregående

åren. Utgiftstaket som andel av BNP sjunker därmed

från 41,2 procent 1997 till 39,1, 38,0 och 36,7 procent

1998; 1999 respektive år 2000.

Saneringen av de offentliga finanserna

För att saneringen av statsfinanserna skulle ge ett

snabbt, kraftigt och varaktigt resultat har arbetet

bedrivits längs två linjer. Dels har ett

konsolideringsprogram på sammanlagt 126 miljarder

kronor genomförts, dels har institutionella förändringar

som syftar till att förebygga och förhindra en framtida

okontrollerad försämring av de offentliga finanserna

vidtagits.

Konsolideringsprogrammet skall genomföras i sin

helhet. Fortfarande återstår dock vissa delar att

precisera och andra delar har ännu inte trätt i kraft.

Dessa återstående delar kommer att preciseras och

genomföras så att programmet får full effekt 1998.

Varje halvår görs en uppföljning av programmet, senast

i budgetpropositionen 1996 och nu även i denna

proposition.

TABELL 1.6 BESLUTSLÄGET 1998

MIILJARDER KRONOR

INKOMSTE

R

UTGIFTER

TOTALT

Preciserade

beslut

59,4

65,0

124,4

Aviserade beslut

0,0

1,1

1,1

Återstår att

åtgärda

0,0

0,0

0,0

Summa

59,4

66,1

125,5

Budgetprocessen

Stora förändringar av budgetprocessen och de

institutionella förhållandena har ägt rum de senaste

åren. Av de institutionella förändringarna är införandet

av ett utgiftstak den mest genomgripande. Utgiftstaket

omfattar i princip hela den offentliga sektorns utgifter.

För staten, statsskuldsräntorna undantagna, samt

socialförsäkringssektorn utanför statsbudgeten läggs ett

utgiftstak fast. För kommunerna begränsas utgifterna

indirekt genom att inkomsterna i form av skatt och

statsbidrag begränsas samtidigt som ett balanskrav

gäller för kommuner och landsting.

Utgiftstaket är treårigt och rullas varje år framåt. I

1996 års vårproposition fastställdes taken för åren

1997 1999. I föreliggande proposition föreslås tak för

år 2000. Beräkningen av utgiftstaket bygger på

prognoser för ett flertal samhällsekonomiska variabler

såsom tillväxt, arbetslöshet, ränta och inflation. Taket är

nominellt. Det statliga taket får inte överskridas. Om

det krävs eller är önskvärt att utgifterna ökar inom vissa

områden måste detta lösas genom omprövningar inom

ramen för det totala taket.

Den första januari 1997 trädde lagen om

statsbudgeten i kraft. Regelverken kring den nya

budgetprocessen gavs därmed en fast form. Besluten

om budgeten koncentreras, vilket ökar möjligheterna att

göra prioriteringar mellan olika områden.

Ytterligare en del av de institutionella förändringarna

är den skärpta uppföljningen av utgifterna under

innevarande budgetår. Fackdepartementen har ansvar

för att varje kvartal prognostisera utgifterna på samtliga

anslag för det innevarande året. I de fall utgifterna ser

ut att bli högre än budgeterat skall fackdepartementen

komma med förslag till åtgärder för att förhindra att

budgeten överskrids.

1.5.1 Skattepolitiken

Starka statsfinanser är ett grundläggande villkor för en

uthållig välfärd. Det är viktigt att skattesystemet

stimulerar till arbete och investeringar. Skatternas

främsta syfte är dock att finansiera våra gemensamma

utgifter. Tar man hänsyn till att även underskotten

måste betalas har det egentliga skatteuttaget, dvs.

skattekvoten plus det offentliga underskottet, sjunkit

sedan 1993. Det förbättrade statsfinansiella läget gör att

även det totala skatteuttaget kommer att kunna minskas

något från 1999. En av flera tänkbara åtgärder är

inkomstskattelättnader för låg- och medelinkomsttagare.

Diagram 1.9

Den egentliga skattekvoten

Skattesystemet medverkar till en rättvis fördelning. Ett

exempel på detta är beskattningen av förmögenhet. En

ny lag om förmögenhetsskatt har presenterats under

våren. Skattesystemet är emellertid bara ett bland flera

fördelningsinstrument. Minst lika viktig för att

motverka ökade klyftor är en väl fungerande

arbetsmarknad och en bra utbildningspolitik.

Det sammantagna resultatet av den ekonomiska

politiken har medfört att företagsklimatet har

förbättrats, trots att även företagen har fått bidra till

saneringen av de offentliga finanserna.

Företagsbeskattningen i Sverige är sedan länge

förmånlig i ett internationellt perspektiv. Lättnader i

ägarbeskattningen har genomförts för att förbättra

villkoren för nyinvesteringar och kapitalförsörjning i

små och medelstora företag. Därigenom förbättras

villkoren för de företag som inte har tillgång till den

internationella kapitalmarknaden.

En rad åtgärder har genomförts och genomförs för

att ytterligare förbättra företagsklimatet för de mindre

och medelstora företagen. Nedsättningen av

arbetsgivaravgifter med särskild inriktning mot mindre

företag utvidgas och kommer att omfatta en lönesumma

på högst 850 000 kronor per år. Beskattningen av små

och medelstora företag lindras genom att det s.k.

löneunderlaget höjs från 70 till 100 procent vid

beräkning av bl.a. lättnadsutrymmet. Enskilda

näringsidkare m.fl. kommer också att kunna ta ut en

större del av inkomsten som kapitalinkomst. Det s.k.

kapitalförlustbegreppet tas bort ur lagstiftningen, vilket

gör det möjligt att dra av förluster t.ex. på grund av att

man utsatts för brott. Skattereglerna har förändrats för

att underlätta generationsskiften.

Tjänstebeskattningsutredningen har lämnat sitt

slutbetänkande som nu är föremål för remissbehandling.

Det pågår även ett arbete för att förenkla skattereglerna

för enskilda näringsidkare.

TABELL 1.7 BOLAGSSKATTEN I OLIKA

EU-LÄNDER

LAND

BOLAGSSKATTESATS

Sverige

28,00

Belgien

40,17

Danmark

34,00

England

33,00

Finland

28,00

Frankrike

36,66

Grekland a)

40,00/35,00

Holland

35,00

Irland

38,00

Italien

53,20

Luxemburg

40,29

Portugal

39,60

Spanien

35,00

Tyskland b)

45,00/30,00

Österrike

34,00

a) lägre skattesats för noterade inhemska företag

b) lägre skattesats för utdelade vinster

Källa: OECD

Under våren lägger regeringen förslag om ett nytt

system för skattebetalningar. Därmed kommer både

företagens och skatteförvaltningens arbete att underlättas

och effektiviseras på en rad sätt. Det nya systemet med

s.k. skattekonton skall träda i kraft den 1 januari 1998.

I strävan efter ett gott företagsklimat ingår också

kampen mot den ekonomiska brottsligheten.

Konkurrensen får inte snedvridas av att en del företag

genom ohederlighet skaffar sig orättmätiga fördelar

gentemot de hederliga. Regeringen har lagt en rad

förslag som förbättrat och effektiviserat

skattemyndigheternas arbete. Tidigare har 200 miljoner

kronor per år avsatts till skatteförvaltningen som

särskilda medel för skattekontroll. Genom ändring i

revisionsreglerna kommer skattekontrollen att bli

effektivare. I samma syfte har förslag nyligen lämnats

till riksdagen om att skattemyndigheterna skall ges

vidgade möjligheter att föra in uppgifter från andra

myndigheter i skatteregistret. Flera utredningar som

tillsatts inom området, bl.a. skatteflyktskommittén,

skattekontrollutredningen och ekobrottsutredningen, har

under vintern och våren lämnat förslag till ytterligare

förbättringar inom området.

Ett högt skatteuttag ställer stora krav på att

skattesystemet är ekonomiskt effektivt. Skatteplanering

och andra snedvridningar kan annars undergräva

ekonomins funktionsförmåga. För att skattesystemet

skall ha en allmän acceptans är det viktigt att det är

någorlunda enkelt och överskådligt och att

möjligheterna till fusk och överutnyttjande är små.

Genom skattereformen 1990 1991 fick Sverige ett

hållbart skattesystem med förhållandevis enkla regler

baserade på sunda principer. Sambandet mellan

inkomsten och hur mycket man faktiskt betalade i skatt

ökade väsentligt. Regeringen kommer att redovisa sin

slutgiltiga bedömning av skattereformen i

budgetpropositionen i höst.

Socialförsäkringarna finansieras genom allmänna

egenavgifter, socialavgifter och allmänna skattemedel.

De senaste åren har det gjorts stora förändringar av

regelverket, bl.a. har egenavgiften omvandlats från en

arbetslöshetsförsäkringsavgift till en

sjukförsäkringsavgift samt höjts i flera etapper. Vidare

har utgifter flyttats mellan de olika försäkringarna. Det

har inneburit att en obalans uppstått i den meningen att

intäkterna från de olika avgifterna inte motsvarar

kostnaderna för motsvarande försäkringar.

Sjukförsäkringen uppvisar t.ex. ett överskott, medan de

pensioner som skattefinansieras uppvisar ett underskott.

Totalt sett står socialavgifter och allmänna egenavgifter

för 75 procent av socialförsäkringarnas samlade

utgifter. Regeringen avser att se över strukturen på

socialavgifterna och återkomma till riksdagen.

Skattepolitiken utgör också en del i arbetet för att

göra Sveriges ekonomi långsiktigt hållbar även ur en

ekologisk synvinkel. Genom att skatter används som

ekonomiska styrmedel kan de bidra till att höja

omvandlingstrycket och styra konsumtionen i

miljövänlig riktning. Sverige ligger i dag mycket långt

framme i beskattningen av fossila bränslen.

Avskaffandet av försäljningsskatten för personbilar och

den nya utformningen av beskattningen av förmånsbilar

bidrar till att stimulera förnyelsen av bilparken. Därmed

blir bilarna mer miljövänliga och trafiksäkra samtidigt

som bilförmånshavarna får ökade incitament att minska

det privata körandet. Den utredning som skall se över

vägtrafikens samlade beskattning för att uppnå en bättre

styreffekt vad avser trafiksäkerhet och miljö kommer att

redovisa sina resultat senare i år.

Vattenkraftskatten sänks. Därigenom skapas

förutsättningar för sänkta elpriser för elintensiv industri.

Regeringen avser att återkomma till frågan om nivån på

och utformningen av produktionsskatten på el på längre

sikt.

Utformningen av energibeskattningen kommer också

att ses över. Uppgörelsen om det framtida

energisystemet är klar, och skatteväxlingskommitténs

och alternativbränslekommitténs förslag är ute på

remiss. Frågorna om energibeskattningen bereds nu i ett

sammanhang inom regeringskansliet. Viktiga

utgångspunkter är att åstadkomma en bättre

miljöstyrning, att genomföra inriktningen från

energiuppgörelsen samt att den energiintensiva

industrins konkurrenskraft inte skall äventyras. Avsikten

är att en ny utformning av energibeskattningen skall

kunna presenteras under våren 1998 och att den skall

kunna träda i kraft 1999.

Skatteväxlingskommittén rekommenderar att en

successiv skatteväxling genomförs. Regeringen avser att

senare för riksdagen redovisa sin bedömning av frågan

och också presentera olika förslag. Under det närmaste

året kommer en avfallsskatt att införas.

1.6 Rättvis fördelning

När regeringen tillträdde i oktober 1994 var Sverige i

ett mycket utsatt läge. Lånebehovet beräknades för

budgetåret 1994/95 uppgå till 230 miljarder kronor. Var

tredje krona i statsbudgeten utgjorde en lånad krona. I

förlängningen hotade en statsfinansiell kollaps. En sådan

utveckling hade varit oacceptabel, inte minst på grund

av de fördelningspolitiska effekter den skulle ha fått. De

människor som mest behöver den offentliga sektorn

skulle ha drabbats hårdast om budgeten inte sanerats.

Saneringsprogrammet utformades efter tre grund-

läggande principer.

 Det skulle verka så snabbt som möjligt. Därmed

skulle statsskulden sluta växa och utgifterna för

statsskuldsräntorna hållas nere samtidigt som ett

återvunnet förtroende för den ekonomiska politiken

skulle få räntorna att falla.

 Bördorna skulle bäras rättvist. De som hade det bäst

ställt skulle bära den tyngsta bördan.

 Vården, omsorgen och skolan skulle prioriteras

framför transfereringar. Det går att i efterhand

kompensera några år med lägre materiell standard.

En otrygg omsorg de första levnadsåren eller en

förlorad skoltid är däremot nästan omöjlig att

ersätta.

Rättvis fördelning är ett av de viktigaste målen för

politiken. Regeringen är dock väl medveten om att de

gångna årens förda politik har inneburit påfrestningar

för många människor. En budgetsanering på 126

miljarder kronor märks givetvis i människors vardag.

Med en så omfattande budgetsanering på kort tid har det

varit oundvikligt att även svagare grupper fått göra stora

uppoffringar. Samtidigt står det helt klart att

saneringspolitiken var absolut nödvändig. I längden

finns inte något utrymme för att bedriva en rättvis

fördelningspolitik, om det saknas en fast grund

bestående av sunda finanser. Det är därför de svagare

grupperna som har allra mest att vinna på stärkta

offentliga finanser. Även lägre räntor, prioriteringar av

de offentliga välfärdsverksamheterna samt

kraftsamlingen mot arbetslösheten har gynnsamma

fördelningseffekter.

Regeringen har fortlöpande redovisat de

fördelningspolitiska effekterna av den förda politiken.

För att bördorna skall bäras rättvist har

saneringsprogrammet omfattat både höjda skatter och

besparingar.

Diagram 1.10

Förändring av disponibel inkomst, justerad för

försörjningsbörda, till följd av

sanneringsprogrammet

I diagram 1.10 redovisas en reviderad analys av

saneringsprogrammets fördelningseffekter. Kalkylen

avser de statiska effekterna av saneringsprogrammet,

dvs. ingen hänsyn har tagits vare sig till vad som skulle

ha hänt om ingenting hade gjorts eller till de fallande

räntorna. Figuren visar de kombinerade direkta

effekterna av i stort sett alla åtgärder inom skatte- och

transfereringssystemen då alla åtgärder trätt i kraft

1998. Hushållen är uppdelade i deciler (tiondelar)

beroende på ekonomisk standard (i decil 1 finns de med

lägst ekonomisk standard, i decil 10 de med högst).

Hänsyn har tagits till hushållens sammansättning.

Åtgärderna i skattesystemet, socialförsäkringen och

bidragen har enligt de nya beräkningarna en något

jämnare fördelningspolitisk profil än i tidigare

redovisade kalkyler. Det beror främst på att effekterna

av den reducerade uppräkningen av basbeloppet mildras

på grund av förbättringarna i statsfinanserna och den

kraftigt minskade inflationen. Basbeloppet för 1998

antas räknas upp med 80 procent av förändringen i KPI

i stället för med 60 procent. De höjda

ersättningsnivåerna i socialförsäkringarna till 80 procent

bidrar också till en jämnare profil, liksom även att

åtgärderna i arbetslöshetsförsäkringen inte får den

utformning som tidigare antagits. Resultaten har också

delvis påverkats av uppdateringen med de senaste

riksdagsbesluten. Vid revideringen har använts en mer

aktuell databas, nya ekonomiska antaganden om

inflation, ränteläge, löneökning osv. samt i flera fall

förbättrade metoder för att efterlikna olika åtgärder.

Diagram 1.11

Effekter för kvinnor och män av

saneringsprogrammet - disponibel inkomst

Anm: Kvinnors och mäns arbetsinkomster och transfereringar har beräknats efter

skatt. För makar har hushållets skattefria transfereringar delats lika.

Analyserna visar också att nettoeffekterna av

saneringsprogrammet i genomsnitt i stort sett är lika för

kvinnor och män (diagram 1.11). Män berörs i högre

grad av skatteåtgärderna, kvinnor främst av minskade

transfereringar.

Ett annat sätt att studera effekterna av

saneringsprogrammet är att se hur stor del respektive

inkomstgrupp har bidragit med i saneringen av de

offentliga finanserna. I diagram 1.12 visas utfallet av

gjorda beräkningar. Resultatet är att den femtedel som

har den högsta ekonomiska standarden (decil 9 och 10

tillsammans) bidrar med drygt 40 procent av

saneringen, medan den femtedel som har lägst

ekonomisk standard (decil 1 och 2 tillsammans) bidrar

med knappt 13 procent.

Diagram 1.12

Andel av saneringsprogrammet som

respektive decilgrupp bidrar med

Den förda ekonomiska politiken har haft som en central

uppgift att skapa förutsättningar för en lägre ränta. I

april 1995 var räntan på en tioårig statsobligation 11,2

procent. Två år senare, i april 1997 ligger motsvarande

ränta på 7,1 procent. Den lägre räntenivån bidrar på

olika sätt till att tillväxten kan ta fart och till att

sysselsättningen kan öka. Förutom att den gör det lättare

att bära finansieringen av en investering minskar den

även boendekostnaderna. Som framgår av diagram 1.13

är fördelningseffekterna av en sänkt räntenivå i

huvudsak positiva. Alla decilgrupper tjänar på lägre

räntor. Hushåll med lägst standard får emellertid den

största förbättringen, främst eftersom en större andel av

deras inkomster går till boendet. Boendekostnaderna är

starkt beroende av räntenivån.

Diagram 1.13

Fördelningseffekter av den lägre räntan

Anm: Beräkningen visar förändringen av hushållens inkomster vid fullt

genomslag av en bestående räntesänkning motsvarande ca 4 procentenheter

lika för alla hushåll, i form av minskade ränteinkomster, ränteutgifter och

bostadsutgifter. Värdeförändringar på olika tillgångar beaktas ej.

Den största fördelningspolitiska orättvisan finns idag

mellan dem som saknar jobb och dem som arbetar. Den

är inte enbart ekonomisk utan kanske framför allt

mänsklig. Att inte ha ett jobb att gå till ökar

utanförskapet och passiviserar. Det är ett av många skäl

till att riksdagen på förslag av regeringen har ställt sig

bakom målet att halvera den öppna arbetslösheten till 4

procent år 2000. I diagram 1.14 visas en beräkning av

de omedelbara fördelningspolitiska konsekvenserna av

en halverad öppen arbetslöshet till år 2000. En sådan

utveckling har en mycket god fördelningsprofil.

Diagram 1.14

Fördelningseffekter av en halverad arbetslöshet

Anm: Ett förenklat räkneexempel som visar effekterna på hushållens disponibla

inkomster om arbetslösa får sysselsättning och lön i stället för

arbetsmarknadsstöd.

Den kraftigt ökade inkomstspridningen 1994 har oroat

många och tagits som bevis för att inkomstklyftorna

ökar kraftigt i Sverige under 1990-talet. Analyserna i

budgetpropositionen 1996 pekade dock på att ökningen

var tillfällig och berodde på exceptionellt höga

realisationsvinster 1994 (bilaga 4, prop. 1996/97:1).

Många hushåll sålde aktier och andra värdepapper för

att dra nytta av den tillfälligt låga skatten på

realisationsvinster. De preliminära resultaten från

SCB:s undersökning av hushållens inkomster visar nu

att inkomstspridningen minskade kraftigt 1995, dvs. det

första året som åtgärderna i saneringsprogrammet

började påverka inkomstfördelningen. Därmed är det

tveksamt om utvecklingen hittills under 1990-talet

tydligt visar på några statistiskt säkra generella ökningar

av inkomstklyftorna.

Med en

halverad

arbetslöshet,

fortsatt låga

räntor och

låg inflation

ökar

möjligheten

betydligt att

inkomstklyfto

rna under

återstoden av

detta årtionde

återigen skall

minskas. Den

ekonomiska

politiken har

således lagt

en god grund

för att öka

jämlikhet och

välstånd för

hela det

svenska

folket

2

Förslag till

riksdagsbeslut

.

2 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

X

såvitt avser den ekonomiska politiken och utgiftstaket

1. godkänner de allmänna riktlinjer för den

ekonomiska politiken som regeringen förordar

(avsnitt 1),

2. fastställer ett långsiktigt mål om ett överskott i de

offentliga finanserna på 2 procent av

bruttonationalprodukten i genomsnitt över en

konjunkturcykel (avsnitt 4.3),

3. fastställer målen för budgetpolitiken om ett överskott

i de offentliga finanserna till 0,5 procent av

bruttonationalprodukten för år 1999, 1,5 procent för

år 2000 och 2 procent för år 2001 (avsnitt 4.3),

4. godkänner beräkningen av de offentliga utgifterna

för åren 1998-2000 (avsnitt 5.5),

5. fastställer utgiftstaket för staten inklusive

socialförsäkringssektorn vid sidan av statsbudgeten

för år 2000 till 744 miljarder kronor (avsnitt 5.5),

6. godkänner den preliminära fördelningen av

utgifterna på utgiftsområden åren 1998 - 2000 som

riktlinjer för regeringens budgetarbete (avsnitt 5.6

och tabell 5.8),

7. godkänner beräkningen av utgifterna inom den

kommunala sektorn (avsnitt 5.5 och avsnitt 8),

8. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

såvitt avser tilläggsbudget till statsbudgeten för

budgetåret 1997

9. antar regeringens förslag till lag om ändring i

bankrörelselagen (1987:617),

10. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1993:389) om assistansersättning,

11. antar regeringens förslag till lag om försök med

resursarbete,

12. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1973:370) om arbetslöshetsförsäkring,

13 antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd,

14. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1997:000) om ändring i lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring,

15. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1997:000) om ändring i lagen (1973:371) om

kontant arbetsmarknadsstöd,

16. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1997:000) om arbetslöshetsförsäkring,

17. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1997:000) om införande av lagen (1997:000) om

arbetslöshetsförsäkring om lagen (1997:000) om

arbetslöshetskassor,

18. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1997:000) om försök med resursarbete,

19. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1995:706) om kommuners ansvar för ungdomar,

20. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för

arbetslösa,

21. antar regeringens förslag till lag om ändring i

studiestödslagen (1973:349),

22. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1993:737) om bostadsbidrag,

23. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1996:1349) om ändring i lagen (1993:737), om

bostadsbidrag,

24. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1995:1514) om generellt statsbidrag till kommuner

och landsting,

25. godkänner vad regeringen förordat om avräkning av

anslag och inkomsttitlar (avsnitt 6.2),

26. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för

budgetåret 1997 ändra det under utgiftsområde 2

anvisade obetecknade anslaget Kostnader för vissa

nämnder till ett ramanslag,

27. bemyndigar regeringen att sälja, byta eller på annat

sätt helt eller delvis avyttra statens aktieinnehav i

Värdepapperscentralen VPC AB,

28. bemyndigar regeringen att disponera ersättning som

härrör från avyttring av aktier i

Värdepappercentralen VPC AB till förvärv av aktier

i eller bildande av bolag som direkt eller indirekt

driver verksamhet enligt lagen (1992:543) om börs-

och clearingverksamhet eller aktiekontolagen

(1989:827),

29. bemyndigar regeringen att genom apportförfarande,

emission, kvittning eller på annat sätt överlåta

försvarsfastigheter till ett av staten ägt aktiebolag ,

30. bemyndigar regeringen att bilda ett särskilt

aktiebolag för försvarsfastigheter samt att vidta de

åtgärder som behövs för genomförandet av

bolagsbildningen,

31. bemyndigar regeringen att besluta om och vidta de

åtgärder som är nödvändiga för genomförandet av

bolagsbildningen,

32. bemyndigar regeringen att genomföra den slutliga

avvecklingen av Securum AB enligt de principer

som redovisas (avsnitt 6.4),

33. fastställer ett beräknat avgiftsuttag för

teleberedskapsavgiften under budgetåret 1997 till

sammanlagt 50 000 000 kronor,

34. fastställer det sammanlagda avgiftsuttaget för

elberedskapsavgiften under budgetåret 1997 till

sammanlagt 100 000 000 kronor,

35. bemyndigar regeringen att för budgetåren 1997 -

2001 ikläda staten ekonomiska förpliktelser i

samband med beslut om beredskapsåtgärder inom

elförsörjningen i enlighet med vad som anförs

(avsnitt 6.7),

36. bemyndigar regeringen att ikläda staten

betalningsansvar på ytterligare 322 000 000 kronor

för att uppfylla det statliga garantiåtagandet mot

Nordiska investeringsbanken,

37. godkänner att högst 500 000 000 kronor får

användas under budgetåret 1997 för

försöksverksamhet med friare användning av

arbetslöshetsersättning,

38. godkänner vad regeringen föreslår om tillfällig

avgångsersättning,

39. godkänner att högst 100 000 000 kronor av det

under utgiftsområde 14 anvisade anslaget

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder får användas för

tillfälliga personalförstärkningar vid

arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsinstituten

samt för kontroll och uppföljning av att åtgärderna

används på avsett sätt,

40. godkänner regeringens förslag i fråga om

förlängning av tid i arbetslivsutveckling,

41. godkänner regeringens förslag i fråga om

förlängning av tid i arbetsplatsintroduktion,

42. godkänner regeringens förslag i fråga om att öka

kvinnors företagande,

43. godkänner regeringens förslag om ersättningsnivåer

i utbildningsbidraget,

44. godkänner regeringens förslag i fråga om

Interpraktikstipendier,

45. bemyndigar regeringen att i fråga om det under

utgiftsområde 14 anvisade anslaget

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder till ett belopp om

högst 55 000 000 kronor beställa tjänster som

medför utgifter under kommande budgetår,

46. godkänner vad regeringen föreslår om bidrags-

nivåer för anställda med lönebidrag vid de

allmännyttiga organisationer som erhållit särskild

dispens,

47. godkänner vad regeringen föreslår om att

lönebidraget lämnas i form av ett belopp per dag

samt att rekvisitionerna av lönebidrag skall ske

månadsvis,

48. godkänner vad regeringen förordar om bidrag för

vuxenutbildning på grundskolenivå inom den

särskilda vuxenutbildningssatsningen,

49. godkänner regeringens förslag att 18 323 000 kronor

av anslagsbehållningen på det i statsbudgeten för

budgetåret 1995/96 under åttonde huvudtiteln

uppförda reservationsanslaget Övriga utgifter inom

forskning och forskarutbildning får användas som

bidrag till särskilda kostnader och vissa projekt för

Malmö högskola,

50. bemyndigar regeringen att inom ramen för anslaget

Bidrag till kulturmiljövård och kulturstöd vid

ombyggnad besluta om bidrag på högst 40 000 000

kronor för utbetalning under senare år, dock senast

år 2000,

51. godkänner regeringens förslag till ändrade regler för

räntesubventioner och investeringsbidrag för

bostäder, såvitt gäller frågan om vissa tidpunkter för

bostäder såvitt gäller frågan om vissa tidpunkter för

färdigställande m.m. (avsnitt 6.15),

52. godkänner regeringens förslag till ändrade regler för

räntesubventioner för bostäder såvitt gäller frågor

om beräkning av räntesats i vissa fall (avsnitt 6.15),

53. godkänner regeringens förslag till ändrade regler för

räntesubventioner för bostäder såvitt gäller frågan

om räntebidrag efter exekutiv försäljning (avsnitt

6.15),

54. godkänner vad regeringen föreslår i fråga om

ersättning till sekretariatsuppgifter för

beslutsgruppen inom EG:s strukturfonder,

55. godkänner den reviderade beräkningen av

inkomsterna på inkomsttitel 6911 Övriga bidrag från

EG,

56. godkänner den föreslagna användningen av medel

på det under fjortonde huvudtiteln anvisade

reservationsanslaget Investeringsbidrag för

främjande av omställning i ekologiskt hållbar

riktning,

57. godkänner att regeringen får använda högst

60 000 000 kronor av anslaget Investeringsbidrag

för främjande av anställning i ekologiskt hållbar

riktning till radonsanering av dricksvatten (avsnitt

6.17),

58. godkänner att regeringen, eller den myndighet som

regeringen beslutar, får besluta om förskottering av

investeringar i statens spåranläggningar och att

villkoren för detta skall utformas i likhet med vad

som gäller för förskottering av väginvesteringar,

59. bemyndigar regeringen att besluta om att Vägverket

får ta upp lån i Riksgäldskontoret för att

tidigarelägga vägprojekt om 2 169 000 000 kronor,

60. bemyndigar regeringen att belasta det under

utgiftsområde 22 anvisade anslaget Byggande av

vägar med kostnader för räntor och amorteringar

avseende lån för vägprojekten E18/20 Örebro-

Arboga, E4 Stora Åby-Väderstad, E22 Söderåkra -

Hossmo samt E4 trafikplats Hallunda,

61. godkänner vad regeringen föreslår avseende

uppkomna driftskostnader för administrationen av

Jordbrukets blockdatabas,

62. bemyndigar regeringen att ta emot aktier i

bolagiserade industriforskningsinstitut,

63. bemyndigar regeringen att tillsammans med

Stiftelsen för kunskaps- och kompetensutveckling

bilda ett holdingbolag, som skall äga aktier i de till

aktiebolag ombildade industriforskningsinstituten,

64. bemyndigar regeringen att utnyttja det under

utgiftsområde 24 anvisade anslaget Kostnader för

omstrukturering av vissa statligt ägda företag, m.m.

för statens kostnader vid bildandet av

holdingbolaget,

65. godkänner de föreslagna riktlinjerna för en

sammanslagning av Sveriges geologiska

undersökning och Statens oljelager,

66. godkänner att inkomsterna från försäljning av olja

m.m. fr.o.m. 1 juli 1997 sätts in på ett räntebärande

konto i Riksgäldskontoret för att användas till

finansiering av framtida kostnader för

efterbehandling av lagringsanläggningar,

67. bemyndigar regeringen att besluta om den

verksamhet hos Exportkreditnämnden som genom

planerade EU-regler definieras som konkurrensutsatt

garantiverksamhet och om formerna och villkoren

för avvecklingen av sådan verksamhet, inkluderande

en eventuell försäljning eller överlåtelse av

verksamheten,

68. på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret

1997 godkänner ändrade ramar för utgiftsområden

samt ändrade och nya anslag i enlighet med

specifikation i tabell,

såvitt avser vissa skattefrågor

69. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1994:1776) om skatt på energi,

70. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1996:1220) om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi,

71. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt,

72. antar regeringens förslag till lag om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370),

73. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1993:1536) om räntefördelning vid beskattning,

74. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1981:691) om socialavgifter,

75. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1984:1052) om statlig fastighetsskatt,

76. antar regeringens förslag till lag om ändringstal för

1998 års taxeringsvärden,

77. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1994:1563) om tobaksskatt,

78. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1994:1551) om frihet från skatt vid import, m.m.,

79. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1994:1565) om beskattning av privatinförsel av

alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen,

80. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

såvitt avser vissa kommunalfrågor

81. antar regeringens förslag till lag med särskilda

bestämmelser om utbetalning av skattemedel år

1998,

82. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1997:000) om kommunal redovisning,

83. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1997:000) om ändring i lagen kommunallagen

(1991:900),

84. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1997:000) om ändring i kommunalförbundslagen

(1985:894),

såvitt avser vissa inkomsttitlar

85. godkänner följande nya inkomsttitlar för redovisning

av statens inkomster:

- Inlevererat överskott av statsstöd exportkredit,

- Överskott av statsstöd exportkredit,

- Ränteinkomster av lokaliseringslån,

- Offentlig lagring försäljningsintäkter,

- Offentlig lagring,

86. godkänner att inkomsttitlarna 1425, 1426 och 1427

får följande nya titel- och undertitelbenämningar:

- Skatt på öl 1425:04,

- Skatt på vin och andra jästa drycker 1425:02,

- Skatt på mellanklassprodukter 1425:03,

- Skatt på etylalkohol föreslås få 1425:01,

- Inkomsttiteln 1425 föreslås ändra namn till

Alkoholskatt,

87. godkänner följande nya benämningar på

inkomsttitlar:

- 1473 Särskilda jordbrukstullar och

sockeravgifter,

- 6111 Arealersättning,

- 6112 Kompletterande åtgärder,

- 6113 Övriga interventioner.

TABELL: SPECIFIKATION AV REVIDERADE RAMAR FÖR

UTGIFTSOMRÅDEN SAMT

REVIDERADE OCH NYA ANSLAG FÖR BUDGETÅRET

1997 (tusentals kronor).

ANSLAG

S

BELOPP ENLIGT

FÖRSLAG TILL

FÖRÄNDRING

NY RAM/

UTGIFTSOMRÅ

DE

NUMMER

STATSBUDGET

1997

AV RAM

AV

ANSLAG

NY

ANSLAGS

NIVÅ

1

Rikets styrelse

3 781

330

-20 000

3 761

330

E 2

Presstöd, ramanslag

541 579

-20 000

521

579

2

Samhällsekonomi och

finansförvaltning

3 807

556

500 000

4 307

556

B 4

Försäljning av aktier i Stadshypotek

AB, ramanslag

60 000

-10 000

50 000

B 6

Värdering m.m. av aktier i

värdepappers-centralen VPC AB,

ramanslag

0

10 000

10 000

B 7

Investeringar i infrastrukturen på

den svenska finansmarknaden,

ramanslag

0

500

000

500

000

4

Rättsväsendet

20 824

537

18 000

20 842

537

B 1

Åklagarväsendet, ramanslag

627 237

18 000

645

237

5

Utrikesförvaltning och internationell

samverkan

2 757

203

2 000

2 759

203

E 5

Delegationen för översättning av

EG:s regelverk, reservationsanslag

0

2 000

2 000

6

Totalförsvar

42 372

642

150 000

42 522

642

B 7

Funktionen Telekommunikationer,

ramanslag

152 886

50 000

202

886

B 10

Funktionen Energiförsörjning,

ramanslag

27 612

100

000

127

612

9

Hälsovård, sjukvård och social

omsorg

23 721

787

-50 000

23 671

787

A 1

Sjukvårdsförmåner m.m., ramanslag

15 637

000

-125

000

15 512

000

B 1

Vissa statsbidrag inom äldre- och

handikappområdet,

reservationsanslag

711 200

-300

000

411

200

B 6

Bilstöd till handikappade,ramanslag

343 944

-130

000

213

944

B 7

Kostnader för statlig

assistansersättning, ramanslag

3 663

000

475

000

4 138

000

C 8

Alkohol- och drogpolitiska åtgärder,

ramanslag

0

30 000

30 000

13

Ekonomisk trygghet vid

arbetslöshet

36 174

384

5 453

000

41 627

384

A 1

Bidrag till arbetslöshetsersättning,

ramanslag

34 088

334

5 453

000

39 541

334

14

Arbetsmarknad och arbetsliv

52 277

499

-2 116

552

50 160

947

A 2

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder,

ramanslag

25 612

727

-2 124

052

23 488

675

A 7

Vissa kostnader för införandet av

en allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring

0

7 500

7 500

15

Studiestöd

16 884

088

383 285

17 267

373

A 2

Studiemedel, m.m., ramanslag

9 485

430

20 600

9 506

030

A 3

Vuxenstudiestöd, m.m., ramanslag

4 721

951

362 685

5 084

636

16

Utbildning och universitetsforskning

25 357

109

205 450

25 562

559

A 14

Särskilda utbildningsinsatser för

vuxna, ramanslag

2 546

348

205 450

2 751

798

17

Kultur, medier, trossamfund och

fritid

7 161

590

49 537

7 211

127

G 2

Bidrag till kulturmiljövård och

kulturstöd vid ombyggnad,

ramanslag

224 337

16 000

240 337

H 1

Centrala museer:Myndigheter,

ramanslag

506 477

15 237

521 714

H 5

Stöd till icke-statliga kulturlokaler,

ramanslag

10 000

7 000

17 000

N 3

Stöd till idrotten, ramanslag

480 240

11 300

491 540

18

Samhällsplanering,

bostadsförsörjning och byggande

33 368

197

33 368

197

A 2

Räntebidrag m.m., ramanslag

23 400

000

-25 000

23 375

000

A 10

Bostadsbidrag, ramanslag

5 910

000

25 000

5 935

000

19

Regionala utjämning och utveckling

3 726

021

-6 500

3 719

521

A 1

Regionalpolitiska åtgärder,

ramanslag

1 453

517

-122

500

1 331

017

A 5

Sysselsättningsbidrag, ramanslag

200 000

35 000

235 000

A 6

Transportbidrag, ramanslag

303 000

81 000

384 000

20

Allmän miljö- och naturvård

1 329

871

6 100

1 335

971

A 1

Statens naturvårdsverk, ramanslag

355 827

2 500

358 327

A 4

Investeringar inom miljöområdet,

ramanslag

217 992

3 600

221 592

21

Energi

474 151

114 000

588 151

A 5

Bidrag till investeringar i

elproduktion från förnybara

energikällor, ramanslag

0

80 000

80 000

A 6

Provning, märkning och certifiering

av energikrävande utrustning, m.m.,

ramanslag

0

4 000

4 000

A 7

Kostnader för bildandet av en ny

energimyndighet, ramanslag

0

30 000

30 000

22

Kommunikationer

25 063

442

204 500

25 267

942

A 10

Gemenskapens finansiella stöd för

Transeuropeiska nätverk, ramanslag

0

200 000

200 000

B 7

Utredningsarbete, m.m. med

anledning av M/S Estonias

förlisning, obetecknatanslag

0

4 500

4 500

23

Jord- och skogsbruk, fiske med

anslutande näringar

13 324

084

247 774

13 571

858

B 1

Statens jordbruksverk, ramanslag

183 114

4 500

187 614

B 12

Kompletterande åtgärder inom

jordbruket, ramanslag

1 085

000

-5 000

1 080

000

B 17

Jordbrukets blockdatabas,

ramanslag

0

100 000

100 000

C 2

Strukturstöd till fisket m.m.,

ramanslag

30 890

10 300

41 190

C 3

Från EG-budgeten finansierade

strukturstöd till fisket m.m.,

ramanslag

80 000

74 474

154 474

D 2

Ersättningar för viltskador m.m.,

ramanslag

12 500

30 000

42 500

E 5

Bekämpande av smittsamma

husdjurssjukdomar, ramanslag

89 500

20 500

110 000

E 6

Gränskontroll av livsmedel och

levande djur, reservationsanslag

0

13 000

13 000

24

Näringsliv

2 859

744

136 500

2 996

244

A 1

Näring- och

teknikutvecklingsverket:

Förvaltningskostnader, ramanslag

353 268

6 500

359 768

A 7

Kostnader för omstrukturering av

vissa statligt ägda företag m.m.,

ramanslag

25 000

130 000

155 000

E 3

Exportkreditnämnden, ramanslag

120 000

-3 100

116 900

E 4

AB Svensk Exportkredits

statsstödda exportkreditgivning,

ramanslag

16 500

3 100

19 600

25

Allmänna bidrag till kommuner

83 612

000

4 000

500

87 612

500

A 1

Generellt statsbidrag till kommuner

och landsting, ramanslag

62 227

000

3 800

000

66 027

000

A 2

Bidrag till särskilda insatser i vissa

kommuner och landsting,

reservationsanslag

400 000

200 000

600 000

A 4

Bidrag till Rådet för kommunal

redovisning, obetecknat anslag

0

500

500

27

Avgiften till Europeiska

gemenskapen

20 525

000

-472

000

20 053

000

A 4

Avgift baserad på

bruttonationalprodukten, ramanslag

8 510

000

-472

000

8 038

000

Summa

8 805

594

8 805

594

3

Lagförslag

.

3 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

3.1 Förslag till lag om

ändring i lagen (1962:381)

om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän

försäkring1 skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

1 kap.

6 §2

Inom den allmänna försäkringen skall de beräkningar, som anges i denna

lag, göras med anknytning till ett basbelopp. Vissa beräkningar skall dock

göras enligt vad som anges i tredje och femte styckena

Basbeloppet framräknas genom

att bastalet 36 168 multipliceras

med ett jämförelsetal som minskats

med talet 1 och därefter

multiplicerats med 0,60, varefter ett

tillägg gjorts med talet 1.

Jämförelsetalet anger förhållandet

mellan det allmänna prisläget i juni

året före det som basbeloppet avser

och prisläget i juni 1995.

Det framräknade basbeloppet

avrundas till närmaste hundratal

kronor och fastställs för varje år av

regeringen.

Basbeloppet framräknas genom

att bastalet 36 273 multipliceras

med ett jämförelsetal som minskats

med talet 1 och därefter

multiplicerats med 0,80, varefter ett

tillägg gjorts med talet 1.

Jämförelsetalet anger förhållandet

mellan det allmänna prisläget i juni

året före det som basbeloppet avser

och prisläget i juni 1996.

Det framräknade basbeloppet

avrundas till närmaste hundratal

kronor och fastställs för varje år av

regeringen.

Det enligt andra stycket fastställda beloppet skall minskas med två procent

vid beräkning av

a) folkpension i form av ålderspension, förtidspension och

efterlevandepension enligt 6 - 8 kap. samt änkepension, barnpension och

barntillägg som uppbärs med stöd av övergångsbestämmelserna till

lagen (1988:881) om ändring i denna lag,

b) allmän tilläggspension i form av ålderspension, förtidspension och

efterlevandepension enligt 12 - 14 kap. samt änkepension och

barnpension som uppbärs med stöd av övergångsbestämmelserna till

lagen (1988:881) om ändring i denna lag.

I fråga om efterlevandepension som utgörs av barnpension skall någon

minskning enligt tredje stycket inte göras när det gäller den beloppsgräns

som anges i 8 kap. 3 § andra meningen.

Vid beräkning av

pensionsgrundande inkomst och

tillgodoräknande av pensionspoäng

enligt 11 kap. 5 och 6 §§ skall det i

andra stycket angivna bastalet höjas

till 36 812 och multipliceras med

ett jämförelsetal som inte minskats.

Det framräknade beloppet (förhöjt

basbelopp) avrundas till närmaste

hundratal kronor och fastställs för

varje år av regeringen.

Vid beräkning av

pensionsgrundande inkomst och

tillgodoräknande av pensionspoäng

enligt 11 kap. 5 och 6 §§ skall det i

andra stycket angivna bastalet höjas

till 36 992 och multipliceras med

ett jämförelsetal som inte minskats.

Det framräknade beloppet (förhöjt

basbelopp) avrundas till närmaste

hundratal kronor och fastställs för

varje år av regeringen.

1 Lagen omtryckt 1982:120

2 Senaste lydelse 1996:438.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första gången vid

fastställande av basbeloppen för år 1998.

3.2 Förslag till lag om

ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § bankrörelselagen (1987:617)

skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

1 kap.

1 §1

Denna lag innehåller bestämmelser om den rörelse som en bank får driva

samt vissa andra för banker gemensamma bestämmelser. Bestämmelser om

hur en bank bildas och om dess organisation m.m. finns i

bankaktiebolagslagen (1987:618), sparbankslagen (1987:619) och lagen

(1995:1570) om medlemsbanker.

Med bank förstås i denna lag bankaktiebolag, sparbank och

medlemsbank.

Med en banks stadgar förstås i denna lag bolagsordning för

bankaktiebolag, reglemente för sparbank och stadgar för medlemsbank.

För varje bank skall finnas ett huvudkontor i Sverige.

För utländska bankföretags verksamhet genom filial i Sverige gäller

bestämmelserna i denna lag i tillämpliga delar och i övrigt lagen (1992:160)

om utländska filialer m.m.

Denna lag gäller inte för

verksamhet som bedrivs av Sveriges

riksbank.

Denna lag gäller inte för

verksamhet som bedrivs av Sveriges

riksbank eller Riksgäldskontoret.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

1 Senaste lydelse 1996:746

3.3 Förslag till lag om

ändring i lagen (1993:389)

om assistansersättning

Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1993:389) om assistansersättning

skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

10 §1

Assistansersättning utbetalas

månadsvis med belopp som

motsvarar kostnaden för assistansen

under det antal beviljade

assistanstimmar som assistans

lämnats. Assistansersättning utges

dock högst med det belopp per

timme som regeringen fastställer för

varje år.

Assistansersättning utbetalas

månadsvis med visst belopp för det

antal beviljade assistanstimmar som

assistans lämnats.

Assistansersättning utges med det

belopp per timme som regeringen

fastställer för varje år.

Om det föreligger särskilda skäl

kan försäkringskassan, efter

ansökan, besluta att en

ersättningsberättigad skall få

ersättning med ett högre belopp än

det som regeringen fastställt. Detta

belopp får dock inte överstiga det

fastställda beloppet med mer än tolv

procent.

Som kostnad för personlig assistans anses inte i något fall ersättning som den

enskilde själv lämnar

1. till någon som han lever i hushållsgemenskap med, eller

2. till en personlig assistent för arbete som utförts på arbetstid som

överstiger den tid som anges i 2-4 §§ lagen (1970:943) om arbetstid m. m. i

husligt arbete.

Utbetalning av assistansersättning för en viss månad får grundas på ett

beräknat antal assistanstimmar för den månaden. Avräkning för större

avvikelser skall då ske senast andra månaden efter den då den preliminära

utbetalningen skett. Slutavräkning skall ske senast två månader efter

utgången av varje tidsperiod för vilken assistansersättning beviljats.

1Senaste lydelse 1994:1702.

Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

3.4 Förslag till lag om försök

med resursarbete

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Försök med resursarbete innebär att långtidsarbetslösa personer som

uppbär ersättning enligt lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring eller

lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd anvisas av

länsarbetsnämnden att delta i viss verksamhet på offentliga arbetsplatser. De

arbetslösa tillhör därmed arbetsplatsens vikariereserv.

2 § Personer som deltar i försöksverksamhet med resursarbete erhåller

under tid i verksamheten, då vikariat inte kan erbjudas, ersättning enligt

lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring eller lagen (1973:371) om

kontant arbetsmarknadsstöd. Därvid skall 20 § sjätte stycket lagen om

arbetslöshetsförsäkring inte gälla. Ersättningen benämns utbildningsbidrag.

3 § Personer som av länsarbetsnämnden anvisats till resursarbete skall inte

anses som arbetstagare när de deltar i verksamheten. När försöksverksamhet

bedrivs på en arbetsplats, skall deltagare dock likställas med arbetstagare vid

tillämpning av 2 kap. 1 9 §§, 3 kap. 1 4 och 7 14 §§, 4 kap. 1 4 och 8

10 §§ samt 7 9 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160). Därvid skall vad i

arbetsmiljölagen sägs om arbetsgivare gälla den som upplåtit en arbetsplats

för denna verksamhet.

4 § Den tid under vilken en person deltagit i resursarbete i enlighet med

länsarbetsnämndens anvisning utgör tid som är jämställd med utfört arbete

enligt 7 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring eller 7 § lagen

(1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd. När ramtid skall bestämmas

enligt samma lagar räknas inte tid då personen varit hindrad att arbeta på

grund av deltagandet, om tiden inte jämställs enligt vad som nyss sagts.

5 § När det gäller avstängning från rätt till ersättning skall vad som

föreskrivs om arbetsmarknadspolitiska åtgärder i 31 § lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring och i 28 § lagen (1973:371) om kontant

arbetsmarknadsstöd gälla också i fråga om verksamhet som avses i 1 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och gäller intill utgången av

december 1998.

3.5 Förslag till lag om

ändring i lagen (1973:370)

om arbetslöshetsförsäkring

Här igenom föreskrivs i fråga om lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring 1

dels att 7 och 14 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 3 a och 3 b §§, av

följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

3 a §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får,

såsom försöksverksamhet under

tiden den 1 juli 1997 - den 31

december 1998, besluta att personer

som redan får ersättning enligt

denna lag skall kunna få fortsatt

ersättning enligt lagen utan att

villkoren i 4 § första stycket, med

undantag av tredje punkten, är

uppfyllda.

3 b §

Med avvikelse från vad som

anges i denna lag får, om

förutsättningarna enligt andra

stycket är uppfyllda, ersättning

lämnas till personer som fyllt

60 men inte 65 år (tillfällig

avgångsersättning). Ansökan om

ersättning skall göras före utgången

av år 1997.

Som villkor för ersättning gäller

att personen är helt arbetslös och

under minst 12 månader under tiden

den 1 januari 1996 den 15 april

1997 fått arbetslöshetsersättning

eller deltagit i någon

arbetsmarknadspolitisk åtgärd.

Ersättningen lämnas så länge

heltidsarbetslösheten består.

7 § 2

För den som en gång har påbörjat en ersättningsperiod enligt denna lag

gäller följande. Vid uppfyllandet av det arbetsvillkor som skall ligga till

grund för en ny ersättningsperiod skall med tid under vilken en försäkrad

enligt 6 § skall ha utfört förvärvsarbete jämställas tid då den försäkrade

1. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat det, fullföljt

arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering för vilken statligt

utbildningsbidrag utgått,

2. fullgjort tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt

eller fått föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring, i båda fallen dock tillsammans högst två månader,

3. utfört förvärvsarbete som

arbetsgivaren finansierat med stöd

av

 förordningen (1986:414) om

rekryteringsstöd såvitt avser

vikariatsstöd enligt 6 a § första

strecksatsen denna förordning, eller

- förordningen (1987:411) om

beredskapsarbete, eller

4. bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om bidrag

till arbetslösa m.fl. som startar egen

näringsverksamhet.

3. utfört förvärvsarbete som

arbetsgivaren finansierat med stöd

av

 förordningen (1986:414) om

rekryteringsstöd såvitt avser

vikariatsstöd enligt 6 a § första

strecksatsen denna förordning, eller

 förordningen (1987:411) om

beredskapsarbete,

4. bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om bidrag

till arbetslösa m.fl. som startar egen

näringsverksamhet, eller

5. fullföljt verksamhet där

ersättning enligt 3 a § utgått.

14 § 3

Ersättning utgår under längst 300 dagar (ersättningsperiod). Har försäkrad

uppnått 55 års ålder innan ersättningsperioden gått till ända, är perioden

istället 450 dagar.

I ersättningsperioden inräknas

inte dagar, under vilka den

försäkrade har anvisats verksamhet

för arbetslivsutveckling eller ett

offentligt tillfälligt arbete för äldre

arbetslösa i enlighet med

föreskrifter som har meddelats av

regeringen.

.

I ersättningsperioden inräknas

inte dagar, under vilka den

försäkrade har anvisats verksamhet

för arbetslivsutveckling, ett

offentligt tillfälligt arbete för äldre

arbetslösa, verksamhet med

resursarbete eller verksamhet där

ersättning enligt 3 a § utgår i

enlighet med föreskrifter som har

meddelats av regeringen.

I ersättningsperioden enligt första stycket inräknas i fall som avses i 10 §

ersättningstid i den andra arbetslöshetskassan.

Ersättningsrätten upphör vid utgången av månaden före den under vilken

den försäkrade fyller 65 år.

1 Lagen omtryckt 1991:1334.

 2 Senaste lydelse 1996:1418

3 Senaste lydelse 1996:1418

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997

3.6 Förslag till lag om

ändring i lagen (1973:371)

om kontant

arbetsmarknadsstöd

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1973:371) om kontant

arbetsmarknadsstöd 1

dels att 7 och 14 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas två nya paragrafer, 3 a och 3 b §§, av följande

lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

3 a §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får,

såsom försöksverksamhet under

tiden den 1 juli 1997 - den 31

december 1998, besluta att personer

som redan får ersättning enligt

denna lag skall kunna få fortsatt

ersättning enligt lagen utan att

villkoren i 4 § första stycket, med

undantag av tredje punkten, är

uppfyllda.

3 b §

Med avvikelse från vad som

anges i denna lag får, om

förutsättningarna enligt andra

stycket är uppfyllda, ersättning

lämnas till personer som fyllt

60 men inte 65 år (tillfällig

avgångsersättning). Ansökan om

ersättning skall göras före utgången

av år 1997.

Som villkor för ersättning gäller

att personen är helt arbetslös och

under minst 12 månader under tiden

den 1 januari 1996 den 15 april

1997 fått arbetslöshetsersättning

eller deltagit i någon

arbetsmarknadspolitisk åtgärd.

Ersättningen lämnas så länge

heltidsarbetslösheten består.

7 § 2

För den som en gång har påbörjat en ersättningsperiod enligt denna lag

gäller följande. Vid uppfyllandet av det arbetsvillkor som skall ligga till

grund för en ny ersättningsperiod skall med tid under vilken den sökande

enligt 6 § skall ha utfört förvärvsarbete jämställas tid då den sökande

1. i enskilt hem vårdat åldring eller handikappad i sådan utsträckning att

sökanden varit förhindrad att stå till arbetsmarknadens förfogande,

2. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat det, fullföljt

arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering för vilken statligt

utbildningsbidrag lämnats,

3. fullgjort tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt

eller fått föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring, i båda fallen dock tillsammans högst två månader,

4. utfört förvärvsarbete som arbetsgivaren finansierat med stöd av

- förordningen (1986:414) om rekryteringsstöd såvitt avser vikariatsstöd

enligt 6 a § första strecksatsen denna förordning, eller

- förordningen (1987:411) om beredskapsarbete,

5.bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om bidrag

till arbetslösa m.fl. som startar egen

näringsverksamhet.

5.bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om bidrag

till arbetslösa m.fl. som startar egen

näringsverksamhet, eller

6. fullföljt verksamhet där

ersättning enligt 3 a § utgått.

14 § 3

Kontant arbetsmarknadsstöd utgår under längst 150 dagar

(ersättningsperioden), om inte annat följer av andra stycket eller av 15 § sista

stycket. Har stödtagaren uppnått 55 års ålder innan ersättningsperioden gått

till ända, är perioden i stället 300 dagar. Sedan stödtagaren uppnått 60 års

ålder, är ersättningsperioden 450 dagar.

I ersättningssperioden inräknas

inte dagar, under vilka stödtagaren

har anvisats verksamhet för

arbetslivsutveckling eller ett

offentligt tillfälligt arbete för äldre

arbetslösa i enlighet med de

föreskrifter som har meddelats av

regeringen.

I ersättningssperioden inräknas

inte dagar, under vilka stödtagaren

har anvisats verksamhet för

arbetslivsutveckling, ett offentligt

tillfälligt arbete för äldre arbetslösa,

verksamhet med resursarbete eller

verksamhet där ersättning enligt 3 a

§ utgår i enlighet med föreskrifter

som har meddelats av regeringen.

Rätten till kontant arbetsmarknadsstöd upphör vid utgången av månaden

före den under vilken den arbetslöse fyller 65 år eller när han dessförinnan

börjar uppbära hel ålderspension, hel förtidspension eller helt sjukbidrag

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

1 Lagen omtryckt 1994:928

2 Senaste lydelse 1996:1419.

3 Senaste lydelse 1996:1419.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

3.7 Förslag till lag om

ändring i lagen (1997:000)

om ändring i lagen

(1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1997:000) om ändring i lagen

(1973:370) om arbetslöshetsförsäkring skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE1

FÖRESLAGEN LYDELSE

7 §

För den som en gång har påbörjat en ersättningsperiod enligt denna lag

gäller följande. Vid uppfyllandet av det arbetsvillkor som skall ligga till

grund för en ny ersättningsperiod skall med tid under vilken en försäkrad

enligt 6 § skall ha utfört förvärvsarbete jämställas tid då den försäkrade

1. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat det, fullföljt

arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering för vilken statligt

utbildningsbidrag utgått,

2. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat det, fullföljt utbildning för

vilken utbildningsbidrag lämnats enligt förordningen (1996:1654) om särskilt

utbildningsbidrag,

3. fullgjort tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt

eller fått föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring, i båda fallen dock tillsammans högst två månader,

4. utfört förvärvsarbete som arbetsgivaren finansierat med stöd av

 förordningen (1986:414) om rekryteringsstöd, eller

 förordningen (1987:411) om beredskapsarbete,

5. bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om bidrag

till arbetslösa m.fl. som startar egen

näringsverksamhet.

5. bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om bidrag

till arbetslösa m.fl. som startar egen

näringsverksamhet, eller

6. fullföljt verksamhet där

ersättning enligt 3 a § utgått.

1 I enlighet med föreslagen lydelse i prop.

1996/97:107.

3.8 Förslag till lag om

ändring i lagen (1997:000)

om ändring i lagen

(1973:371) om kontant

arbetsmarknadsstöd

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1997:000) om ändring i lagen

(1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE1

FÖRESLAGEN LYDELSE

7 §

För den som en gång har påbörjat en ersättningsperiod enligt denna lag

gäller följande. Vid uppfyllandet av det arbetsvillkor som skall ligga till

grund för en ny ersättningsperiod skall med tid under vilken den sökande

enligt 6 § skall ha utfört förvärvsarbete jämställas tid då den sökande

1. i enskilt hem vårdat åldring eller handikappad i sådan utsträckning att

sökanden varit förhindrad att stå till arbetsmarknadens förfogande,

2. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat det, fullföljt

arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering för vilken statligt

utbildningsbidrag lämnats,

3. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat det, fullföljt utbildning för

vilken utbildningsbidrag lämnats enligt förordningen (1996:1654) om särskilt

utbildningsbidrag,

4. fullgjort tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt

eller fått föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring, i båda fallen dock tillsammans högst två månader,

5. utfört förvärvsarbete som arbetsgivaren finansierat med stöd av

 förordningen (1986:414) om rekryteringsstöd, eller

 förordningen (1987:411) om beredskapsarbete,

6. bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om bidrag

till arbetslösa m.fl. som startar egen

näringsverksamhet.

6. bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om bidrag

till arbetslösa m.fl. som startar egen

näringsverksamhet, eller

7. fullföljt verksamhet där

ersättning enligt 3 a § utgått.

1 I enlighet med föreslagen lydelse i

prop.1996/97:107.

3.9 Förslag till lag om

ändring i lagen (1997:000)

om arbetslöshetsförsäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1997:000) om

arbetslöshetsförsäkring

dels att 19 och 22 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 a §, av följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE1

FÖRESLAGEN LYDELSE

3 a §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får,

såsom försöksverksamhet under

tiden den 1 juli 1997 - den 31

december 1998, besluta att personer

som redan får ersättning enligt

denna lag skall kunna få fortsatt

ersättning enligt lagen utan att

villkoren i 9 §, med undantag av

tredje punkten, är uppfyllda.

19 §

För sökande som en gång har påbörjat en ersättningsperiod enligt denna

lag gäller följande. När det arbetsvillkor skall uppfyllas som skall ligga till

grund för en ny ersättningsperiod skall med tid under vilken sökande enligt

12 14 §§ skall ha förvärvsarbetat jämställas den tid då de

1. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat det, fullföljt

arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering för vilken statligt

utbildningsbidrag lämnats,

2. deltagit i och, om inte särskilda skäl hindrat det, fullföljt utbildning för

vilken utbildningsbidrag lämnats enligt förordningen (1996:1654) om särskilt

utbildningsbidrag,

3. fullgjort tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt

eller fått föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring, i båda fallen dock tillsammans högst 2 månader,

4. utfört förvärvsarbete som ar-

betsgivaren finansierat med stöd av

 förordningen (1986:414) om

rekryteringsstöd, eller

 förordningen (1987:411) om

beredskapsarbete, eller

5. bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om bidrag

till arbetslösa m.fl. som startar egen

näringsverksamhet.

4. utfört förvärvsarbete som

arbetsgivaren finansierat med stöd

av

 förordningen (1986:414) om

rekryteringsstöd, eller

 förordningen (1987:411) om

beredskapsarbete,

5. bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om bidrag

till arbetslösa m.fl. som startar egen

näringsverksamhet, eller

6. fullföljt verksamhet där

ersättning enligt 3 a § utgått.

22 §

Ersättning lämnas under längst 300 dagar (ersättningsperiod). Om den

sökande har fyllt 57 år före ersättningsperiodens slut är perioden i stället 450

dagar.

I ersättningsperioden räknas inte

in dagar under vilka den sökande

har anvisats verksamhet för

arbetslivsutveckling eller ett

offentligt tillfälligt arbete för äldre

arbetslösa i enlighet med

föreskrifter som har meddelats av

regeringen.

I ersättningsperioden räknas inte

in dagar under vilka den sökande

har anvisats verksamhet för

arbetslivsutveckling, ett offentligt

tillfälligt arbete för äldre arbetslösa,

verksamhet med resursarbete eller

verksamhet där ersättning enligt 3 a

§ utgår i enlighet med föreskrifter

som har meddelats av regeringen.

Om den sökande omedelbart före inträdet i en arbetslöshetskassa har fått

ersättning från en annan arbetslöshetskassa, räknas ersättningsdagar i den

andra kassan in i ersättningsperioden.

Rätten till dagpenning upphör vid månadsskiftet före den månad då den

arbetslöse fyller 65 år.

1 I enlighet med föreslagen lydelse i prop.

1996/97:107

3.10 Förslag till lag

om ändring i lagen

(1997:000) om införande av

lagen (1997:000) om

arbetslöshetsförsäkring och

lagen (1997:000) om

arbetslöshetskassor

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1997:000) om införande av lagen

(1997:000) om arbetslöshetsförsäkring och lagen (1997:000) om

arbetslöshetskassor skall införas en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

5 a §

Med avvikelse från vad som

anges i lagen (1997:000) om

arbetslöshetsförsäkring gäller

följande. Personer som med stöd av

3 b § lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring eller 3 b §

lagen (1973:371) om kontant

arbetsmarknadsstöd tillerkänts

tillfällig avgångsersättning är, under

förutsättning att de är helt

arbetslösa, berättigade till fortsatt

sådan ersättning enligt

inkomstbortfallsförsäkringen eller

grundförsäkringen till dess de fyller

65 år.

3.11 Förslag till lag om

ändring i lagen (1997:000)

om försök med resursarbete

Härigenom föreskrivs att 1, 2, 4 och 5 §§ lagen (1997:000) om försök

med resursarbete skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE1

FÖRESLAGEN LYDELSE

1 §

Försök med resursarbete innebär

att långtidsarbetslösa personer som

uppbär ersättning enligt lagen

(1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring eller lagen

(1973:371) om kontant

arbetsmarknadsstöd anvisas av

länsarbetsnämnden att delta i viss

verksamhet på offentliga

arbetsplatser. De arbetslösa tillhör

därmed arbetsplatsens vikariereserv.

Försök med resursarbete innebär

att långtidsarbetslösa personer som

uppbär ersättning enligt lagen

(1997:000) om

arbetslöshetsförsäkring anvisas av

länsarbetsnämnden att delta i viss

verksamhet på offentliga

arbetsplatser. De arbetslösa tillhör

därmed arbetsplatsens vikariereserv.

2 §

Personer som deltar i

försöksverksamhet med resursarbete

erhåller under tid i verksamheten,

då vikariat inte kan erbjudas,

ersättning enligt lagen (1973:370)

om arbetslöshetsförsäkring eller

lagen (1973:371) om kontant

arbetsmarknadsstöd. Därvid skall

20 § sjätte stycket lagen om

arbetslöshetsförsäkring inte gälla.

Ersättningen benämns

utbildningsbidrag.

Personer som deltar i

försöksverksamhet med resursarbete

erhåller under tid i verksamheten,

då vikariat inte kan erbjudas,

ersättning enligt lagen (1997:000)

om arbetslöshetsförsäkring. Därvid

skall 31 § nämnda lag inte gälla.

Ersättningen benämns

utbildningsbidrag.

4 §

Den tid under vilken en person

deltagit i resursarbete i enlighet med

länsarbetsnämndens anvisning utgör

tid som är jämställd med utfört

arbete enligt 7 § lagen (1973:370)

om arbetslöshetsförsäkring eller 7 §

lagen (1973:371) om kontant

arbetsmarknadsstöd. När ramtid

skall bestämmas enligt samma lagar

räknas inte tid då personen varit

hindrad att arbeta på grund av

deltagandet, om tiden inte jämställs

enligt vad som nyss sagts.

Den tid under vilken en person

deltagit i resursarbete i enlighet med

länsarbetsnämndens anvisning utgör

tid som är jämställd med utfört

arbete enligt 19 § lagen (1997:000)

om arbetslöshetsförsäkring. När

ramtid skall bestämmas enligt

samma lag räknas inte tid då

personen varit hindrad att arbeta på

grund av deltagandet, om tiden inte

jämställs enligt vad som nyss sagts.

5 §

När det gäller avstängning från

rätt till ersättning skall vad som

föreskrivs om

arbetsmarknadspolitiska åtgärder i

31 § lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring och i 28 §

lagen (1973:371) om kontant

arbetsmarknadsstöd gälla också i

fråga om verksamhet som avses i

1 §.

När det gäller avstängning från

rätt till ersättning skall vad som

föreskrivs om

arbetsmarknadspolitiska åtgärder i

46 § lagen (1997:000) om

arbetslöshetsförsäkring gälla också i

fråga om verksamhet som avses i

1 §.

1 I enlighet med föreslagen lydelse i avsnitt xx

i denna proposition..

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

3.12 Förslag till lag

om ändring i lagen

(1995:706) om kommuners

ansvar för ungdomar

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1995:706) om kommuners ansvar för

ungdomar skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

3§

Ungdomar som deltar i

verksamhet enligt denna lag skall

inte anses som arbetstagare när de

deltar i verksamheten.

Ungdomar som deltar i

verksamhet enligt denna lag skall

inte anses som arbetstagare när de

deltar i verksamheten. När sådan

verksamhet bedrivs på en

arbetsplats, skall deltagaren dock

likställas med arbetstagare vid

tillämpning av 2 kap. 1-9 §§, 3 kap.

1-4 och 7-14 §§, 4 kap. 1-4 och 8-

10 §§, 5 kap. 1 och 3 §§ samt 7-9

kap. arbetsmiljölagen (1977:1160).

Därvid skall vad i arbetsmiljölagen

sägs om arbetsgivare gälla den som

upplåtit en arbetsplats för

verksamhet enligt denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

3.13 Förslag till lag

om ändring i lagen

(1983:1030) om särskilt

vuxenstudiestöd för

arbetslösa

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1983:1030) om särskilt

vuxenstudiestöd för arbetslösa skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

2 § 1

Särskilt vuxenstudiestöd för

arbetslösa lämnas enligt

bestämmelserna i 7 kap. 7 a och 7 b

§§ studiestödslagen (1973:349) vare

sig den studerande är medlem i en

arbetslöshetskassa eller inte. I övrigt

skall bestämmelserna i 1 kap. 5 och

8 §§, 7 kap. 1, 2, 4-5 a §§, 7 §

tredje och fjärde stycket, 8 b, 9 och

17-20 §§ samt 9 kap. 1-3 och 7 §§

studiestödslagen tillämpas på särskilt

vuxenstudiestöd för arbetslösa.

Särskilt vuxenstudiestöd för

arbetslösa lämnas enligt

bestämmelserna i 7 kap. 7 a och 7 b

§§ studiestödslagen (1973:349) vare

sig den studerande är medlem i en

arbetslöshetskassa eller inte. I övrigt

skall bestämmelserna i 1 kap. 5 och

8 §§, 7 kap. 1, 2, 4-5 a §§, 6 a §, 7

§ tredje och fjärde stycket, 8 b, 9

och 17-20 §§ samt 9 kap. 1-3 och 7

§§ studiestödslagen tillämpas på

särskilt vuxenstudiestöd för

arbetslösa.

 Senaste lydelse 1995:995.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

3.14 Förslag till lag

om ändring i

studiestödslagen

(1973:349)

Härigenom föreskrivs i fråga om studiestödslagen (1973:349)1

dels att 1 kap. 8 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen 7 kap. skall föras in en ny paragraf, 7 kap. 6 a §, av

följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

1 kap.

 8§ 2

Utländska medborgare som på

grund av anställning här i landet kan

härleda rättigheter från avtalet om

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES) i fråga om

sociala förmåner skall när det gäller

rätt till studiestöd enligt denna lag

jämställas med svenska medborgare

under de förutsättningar som anges i

föreskrifter av regeringen eller den

myndighet som regeringen

bestämmer. Detsamma gäller make,

sambo och barn till sådana

utländska medborgare.

Utländska medborgare som på

grund av anställning eller etablering

som egenföretagare här i landet kan

härleda rättigheter från EG-rätten

eller avtalet om Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet

(EES) i fråga om sociala förmåner

skall när det gäller rätt till studiestöd

enligt denna lag jämställas med

svenska medborgare under de

förutsättningar som anges i

föreskrifter av regeringen eller den

myndighet som regeringen

bestämmer. Detsamma gäller make,

sambo och barn till sådana

utländska medborgare.

7 kap.

6 a §

När vuxenstudiestöd beräknas

med ledning av utbildningsbidraget

enligt bestämmelserna om

dagpenning, används alltid det

utbildningsbidrag som den

studerande skulle ha fått för

heltidsarbete.

1 Lagen omtryckt 1987:303

2 Senaste lydelse 1994:357

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

3.15 Förslag till lag om

ändring i lagen (1993:737)

om bostadsbidrag

Härigenom föreskrivs att 15 a § lagen (1993:737) om bostadsbidrag skall

ha följande lydelse

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

15 a §1

Vid tillämpning av bestämmelserna om bostadskostnader i 14 § skall

bortses från bostadskostnader som belöper på bostadsytor överstigande

1. för hushåll med ett barn 80 kvadratmeter,

2. för hushåll med två barn 100 kvadratmeter,

3. för hushåll med tre barn 120 kvadratmeter,

4. för hushåll med fyra barn 140 kvadratmeter, och

5. för hushåll med fem eller flera barn 160 kvadratmeter.

Utan hinder av första stycket

skall vid tillämpning av

bestämmelserna om

bostadskostnader beaktas sådana

kostnader upp till följande belopp

per månad,

1. för hushåll med ett barn

3 000 kronor,

2. för hushåll med två barn

3 300 kronor,

3. för hushåll med tre barn

3 600 kronor,

4. för hushåll med fyra barn

3 900 kronor, och

5. för hushåll med fem eller flera

barn 4 200 kronor.

Större bostadsytor än som anges i första stycket får beaktas, om sökanden

eller någon medlem av familjen är funktionshindrad.

1 Senaste lydelse 1996:441.

Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. De nya bestämmelserna

skall dock inte tillämpas i fråga om bostadsbidrag som avser tid före

ikraftträdandet.

3.16 Förslag till lag om

ändring i lagen (1996:1349)

om ändring i lagen

(1993:737) om

bostadsbidrag

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1993:737) om bostadsbidrag, i

paragrafens lydelse enligt lagen (1996:1349) om ändring i nämnda lag, samt

ikraftträdande- och övergångsbestämmelsen till sistnämnda lag, skall ha

följande lydelse

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

4 §

Bidragsgrundande inkomst utgörs av summan av inkomst av

näringsverksamhet och inkomst av tjänst enligt kommunalskattelagen

(1928:370) och inkomst av kapital enligt lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt, med de tillägg och avdrag som anges i andra och tredje

styckena samt 5 och 7 §§.

Beloppet enligt första stycket skall ökas med

1. inkomst som på grund av bestämmelserna i 54 § första stycket f)

kommunalskattelagen eller avtal om undvikande av dubbelbeskattning inte

ingår i inkomst av näringsverksamhet, tjänst eller kapital,

2. studiemedel i form av studiebidrag,

3. icke skattepliktiga stipendier över 3 000 kronor per månad,

4. belopp varmed inkomst av näringsverksamhet har minskats genom

avdrag för

 avsättning till periodiseringsfond

 ökning av expansionsmedel

 utgift för egen pension intill ett belopp motsvarande ett halvt basbelopp

enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring

 underskott från tidigare beskattningsår, och

5. belopp varmed inkomst av kapital har minskats genom avdrag, utom

där

 realisationsvinst har minskats med realisationsförlust uppkommen under

beskattningsåret,

 avdrag har gjorts enligt lagen (1993:1469) om uppskovsavdrag vid byte

av bostad, eller

 avdrag har gjorts för negativ räntefördelning.

Beloppet enligt första

stycket skall

minskas med

belopp varmed inkomst av

näringsverksamhet har ökats genom

 återföring till beskattning av

avdrag för avsättning till

periodiseringsfond

 minskning av

expansionsmedel.

Beloppet enligt första

stycket skall

minskas med

1. belopp varmed inkomst av

kapital har ökats på grund av

statligt räntebidrag för den bostad

för vilken bostadsbidrag söks, och

2. belopp varmed inkomst av

näringsverksamhet har ökats genom

 återföring till beskattning av

avdrag för avsättning till

periodiseringsfond

 minskning av

expansionsmedel.

Denna lag träder i kraft den 1

januari 1998. Äldre föreskrifter

gäller dock fortfarande i fråga om

sjömansskatt som avser tid före

utgången av år 1997.

Denna lag träder i kraft den 1

januari 1998. Den nya

bestämmelsen i 4 § tredje stycket

skall dock inte tillämpas i fråga om

bostadsbidrag som avser tid före

ikraftträdandet och den upphävda

punkten i 4 § andra stycket gäller

fortfarande i fråga om inkomst som

avser tid före utgången av år 1997.

3.17 Förslag till lag

om ändring i lagen

(1995:1514) om generellt

statsbidrag till kommuner

och landsting

Härigenom föreskrivs att 1, 4, 5 och 6 §§ lagen (1995:1514) om generellt

statsbidrag till kommuner och landsting skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

1 §

Generellt statsbidrag till

kommuner fördelas med ett

enhetligt belopp per invånare i

kommunen den 1 november året

före det år bidraget betalas ut.

Generellt statsbidrag till

kommuner fördelas med ett

enhetligt belopp per invånare i

kommunen den 1 november året

före det år bidraget betalas ut.

För åren 1997 2000 fördelas

därutöver ett generellt ålders-

baserat statsbidrag med ett enhetligt

belopp per invånare inom res-

pektive åldersgrupp 7 15, 16 18,

65 74, 75 84 samt 85 år och äldre

den 1 november året före det år

bidraget betalas ut.

4 §

Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer fastställer

beloppen enligt 1 och 2 §§.

Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om

beräkningen av bidragen och

fastställer beloppen enligt 1 och 2

§§.

5 §

Skattemyndigheten fastställer

statsbidragets storlek samt lämnar

senast den 25 januari bidragsåret

uppgift till varje kommun och

landsting om storleken av dess

bidrag.

Skattemyndigheten fastställer

statsbidragets storlek samt lämnar

senast den 25 januari bidragsåret

uppgift till varje kommun och

landsting om storleken av dess

bidrag.

För bidragsåret 1997 fastställer

skattemyndigheten statsbidragets

storlek samt lämnar senast den 25

juli uppgift till varje kommun och

landsting om storleken av dess

bidrag.

6 §

Statsbidraget skall betalas ut i

samband med och på motsvarande

sätt som gäller för utbetalning av

kommunalskattemedel enligt 4 §

lagen (1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och

annan menighets utdebitering av

skatt, m.m.

Statsbidraget skall betalas ut i

samband med och på motsvarande

sätt som gäller för utbetalning av

kommunalskattemedel enligt 4 §

lagen (1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och

annan menighets utdebitering av

skatt, m.m.

Bidrag som fastställs enligt 5 §

andra stycket får dock betalas ut

under tiden juli december 1997.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

3.18 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1994:1776)

om skatt på energi

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 10 § lagen (1994:1776) om skatt på

energi skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

2 kap.

10 §1

För år 1997 och efterföljande

kalenderår skall energiskatt och

koldioxidskatt betalas med belopp

som efter en årlig omräkning

motsvarar de i 1 § angivna

skattebeloppen multiplicerade med

det jämförelsetal, uttryckt i procent,

som anger förhållandet mellan det

allmänna prisläget i oktober månad

året närmast före det år beräkningen

avser och pris-läget i oktober 1995.

För år 1999 och efterföljande

kalenderår skall energiskatt och

koldioxidskatt betalas med belopp

som efter en årlig omräkning

motsvarar de i 1 § angivna

skattebeloppen multiplicerade med

det jämförelsetal, uttryckt i procent,

som anger förhållandet mellan det

allmänna prisläget i oktober månad

året närmast före det år beräkningen

avser och pris-läget i oktober 1997.

Regeringen fastställer före november månads utgång de omräknade

skattebelopp som enligt denna lag skall tas ut för påföljande kalenderår.

Beloppen avrundas till hela kronor och ören.

1 Senaste lydelse 1995:1526.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

3.19 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1996:1220)

om ändring i lagen

(1994:1776) om skatt på

energi

Härigenom föreskrivs

dels att 2 kap. 1 § och 11 kap. 3 § lagen (1994:1776) om skatt på energi i

paragrafernas lydelse enligt lagen (1996:1220) om ändring i lagen

(1994:1776) om skatt på energi skall ha följande lydelse,

dels att det i övergångsbestämmelserna till lagen (1996:1220) om ändring

i lagen (1994:1776) om skatt på energi skall införas en ny punkt 3 av

följande lydelse.

2 kap.

1 §

NUVARANDE LYDELSE

Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra stycket,

betalas för följande bränslen med angivna belopp:

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

1.

2710 00 26,

2710 00 27,

2710 00 29

eller

2710 00 32

Bensin som uppfyller

krav för

a) miljöklass 2

b) miljöklass 3

3 kr 61 öre per liter

3 kr 68 öre per liter

86 öre per liter

86 öre per liter

4 kr 47 öre per liter

4 kr 54 öre per liter

2.

2710 00 26,

2710 00 34

eller

2710 00 36

Annan bensin än som

avses under 1

4 kr 27 öre per liter

86 öre per liter

5 kr 13 öre per liter

3.

2710 00 51,

2710 00 55,

2710 00 69

eller

2710 00 74 -

2710 00 78

Eldningsolja,

dieselbrännolja,

fotogen, m.m. som

a) har försetts med

märkämnen eller ger

mindre än 85 volym-

procent destillat vid

350o C,

743 kr per m3

1 054 kr per m3

1 797 kr per m3

b) inte har försetts med

märkämnen och ger

minst 85 volymprocent

destillat vid 350o C,

tillhörig

miljöklass 1

1 614 kr per m3

1 054 kr per m3

2 668 kr per m3

miljöklass 2

1 840 kr per m3

1 054 kr per m3

2 894 kr per m3

miljöklass 3

2 138 kr per m3

1 054 kr per m3

3 192 kr per m3

4.

ur

2711 12 11 -

2711 19 00

Gasol som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller luft-

fartyg

1 kr 01 öre per liter

55 öre per liter

1 kr 56 öre per liter

b) annat ändamål än som

avses under a

145 kr per

1 000 kg

1 105 kr per

1 000 kg

1 250 kr per

1 000 kg

5.

ur

2711 29 00

Metan som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller luft-

fartyg

1 678 kr per

1 000 m3

788 kr per

1 000 m3

2 466 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som

avses under a

241 kr per

1 000 m3

788 kr per

1 000 m3

1 029 kr per

1 000 m3

 NUVARANDE

LYDELSE

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

6.

2711 11 00,

2711 21 00

Naturgas som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller luft-

fartyg

1 678 kr per

1 000 m3

788 kr per

1 000 m3

2 466 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som

avses under a

241 kr per

1 000 m3

788 kr per

1 000 m3

1 029 kr per

1 000 m3

7.

2701, 2702

eller 2704

Kolbränslen

316 kr per

1 000 kg

916 kr per

1 000 kg

1 232 kr per

1 000kg

8.

2713 11 00 -

2713 12 00

Petroleumkoks

316 kr per

1 000 kg

916 kr per

1 000 kg

1 232 kr per

1 000 kg

I fall som avses i 4 kap. 1 § första stycket 7 och andra stycket samt 12 §

första stycket 4 och andra stycket tas skatt ut med ett belopp som motsvarar

skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets olika

användningssätt.

För kalenderåret 1997 och efterföljande kalenderår skall de i första

stycket angivna skattebeloppen räknas om enligt 10 §.

FÖRESLAGEN LYDELSE

Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra stycket

betalas för följande bränslen med angivet belopp:

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

1.

2710 00 26,

2710 00 27,

2710 00 29

eller

2710 00 32

Bensin som uppfyller

krav för

a) miljöklass 2

b) miljöklass 3

3 kr 61 öre per liter

3 kr 68 öre per liter

86 öre per liter

86 öre per liter

4 kr 47 öre per liter

4 kr 54 öre per liter

2.

2710 00 26,

2710 00 34

eller

2710 00 36

Annan bensin än som

avses under 1

4 kr 27 öre per liter

86 öre per liter

5 kr 13 öre per liter

3.

2710 00 51,

2710 00 55,

2710 00 69

eller

2710 00 74 -

2710 00 78

Eldningsolja,

dieselbrännolja,

fotogen, m.m. som

a) har försetts med

märkämnen eller ger

mindre än 85 volym-

procent destillat vid

350o C,

743 kr per m3

1 058 kr per m3

1 801 kr per m3

 FÖRESLAGEN LYDELSE

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

b) inte har försetts med

märkämnen och ger

minst 85 volymprocent

destillat vid 350o C,

tillhörig

miljöklass 1

1 614 kr per m3

1 058 kr per m3

2 672 kr per m3

miljöklass 2

1 840 kr per m3

1 058 kr per m3

2 898 kr per m3

miljöklass 3

2 138 kr per m3

1 058 kr per m3

3 196 kr per m3

4.

ur

2711 12 11 -

2711 19 00

Gasol som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller luft-

fartyg

1 kr 01 öre per liter

56 öre per liter

1 kr 57 öre per liter

b) annat ändamål än som

avses under a

145 kr per

1 000 kg

1 112 kr per

1 000 kg

1 257 kr per

1 000 kg

5.

ur

2711 29 00

Metan som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller luft-

fartyg

1 678 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

2 470 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som

avses under a

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

6.

2711 11 00,

2711 21 00

Naturgas som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller luft-

fartyg

1 678 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

2 470 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som

avses under a

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

7.

2701, 2702

eller 2704

Kolbränslen

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000kg

8.

2713 11 00 -

2713 12 00

Petroleumkoks

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

I fall som avses i 4 kap. 1 § första stycket 7 och andra stycket samt 12 §

första stycket 4 och andra stycket tas skatt ut med ett belopp som motsvarar

skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets olika

användningssätt.

För kalenderåret 1999 och efterföljande kalenderår skall de i första

stycket angivna skattebeloppen räknas om enligt 10 §.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

11 kap.

3 §

Energiskatten utgör

1. 0 öre per kilowattimme för elektrisk kraft som förbrukas i industriell

verksamhet i tillverkningsprocessen eller vid yrkesmässig växthusodling,

2. 8,2 öre per kilowattimme för

annan elektrisk kraft än som avses

under 1 och som förbrukas i

kommuner som anges i 4 §,

3. 11,5 öre per kilowattimme för

elektrisk kraft som förbrukas för el-

, gas-, värme- eller

vattenförsörjning i andra kommuner

än de som anges i 4 §, och

4. 13,8 öre per kilowattimme för

elektrisk kraft som förbrukas i

övriga fall.

2. 9,6 öre per kilowattimme för

annan elektrisk kraft än som avses

under 1 och som förbrukas i

kommuner som anges i 4 §,

3. 12,9 öre per kilowattimme för

elektrisk kraft som förbrukas för el-

, gas-, värme- eller

vattenförsörjning i andra kommuner

än de som anges i 4 §, och

4. 15,2 öre per kilowattimme för

elektrisk kraft som förbrukas i

övriga fall.

För kalenderåret 1999 och efterföljande kalenderår skall de i första

stycket angivna skattebeloppen räknas om på det sätt som i fråga om skatt på

bränslen anges i 2 kap. 10 §. Belopp som anges i tiondels ören skall dock

avrundas till hela tiondels ören.

3. Till utgången av år 1997 skall

dock energiskatten på elektrisk kraft

utgöra

a) 0 öre per kilowattimme för

elektrisk kraft som förbrukas i

industriell verksamhet i

tillverkningsprocessen eller vid

yrkesmässig växthusodling,

b) 8,2 öre per kilowattimme för

annan elektrisk kraft än som avses

under a och som förbrukas i

kommuner som anges i 11 kap. 4 §,

c) 11,5 öre per kilowattimme för

elektrisk kraft som förbrukas för el-,

gas-, värme- eller vattenförsörjning

i andra kommuner än de som anges

i 11 kap. 4 §, och

d) 13,8 öre per kilowattimme för

elektrisk kraft som förbrukas i

övriga fall.

3.20 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1947:576)

om statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 3 § 12 mom., 12 a mom. och 12 d mom. samt

7 § 4 mom. och 27 § 5 mom. lagen1 (1947:576) om statlig inkomstskatt skall

ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

3 §

12 mom.2 Fysisk person och dödsbo som äger kvalificerad aktie i ett få-

mansföretag skall i den omfattning som anges i 12 a 12 e mom. ta upp ut-

delning på sådan aktie som intäkt av tjänst i stället för intäkt av kapital.

Det-

samma gäller realisationsvinst vid avyttring av sådan aktie. Av 1 a

1 g mom. framgår att utdelning och realisationsvinst i viss omfattning

undantas från skatteplikt.

Närmare bestämmelser finns i

 12 a mom. om tillämpningsområdet,

 12 b mom. om behandlingen av utdelning och realisationsvinst,

 12 c mom. om en alternativ

anskaffningskostnad,

 12 d mom. om ökning av anskaffningskostnaden med löneunderlag,

 12 e mom. om visst undantag från tillämpningen.

Vad som i första stycket sägs om aktie i ett fåmansföretag gäller också

andel i ett sådant företag. Med aktie och andel likställs andra sådana av

företaget utgivna finansiella instrument som avses i 27 § 1 mom. För sådana

instrument får dock 12 c och 12 d mom. inte tillämpas.

12 a mom.3 En aktie i ett fåmansföretag anses kvalificerad, om

1. aktieägaren eller någon denne närstående varit verksam i företaget i

betydande omfattning under beskattningsåret eller något av de fem

beskattningsår som närmast föregått beskattningsåret, eller under någon del

av denna tidsperiod varit verksam i betydande omfattning i ett annat

fåmansföretag som bedriver samma eller likartad verksamhet, eller

2. företaget direkt eller genom

förmedling av juridisk person

äger aktier i ett annat fåmansföretag

i vilket aktieägaren eller någon

denne närstående varit verksam i

betydande omfattning under beskatt-

ningsåret eller något av de fem

beskattningsår som närmast föregått

beskattningsåret.

2. företaget direkt eller genom

förmedling av juridisk person

under beskattningsåret eller något

av de fem beskattningsår som

närmast föregått beskattningsåret

har ägt aktier i ett annat

fåmansföretag i vilket aktieägaren

eller någon denne närstående varit

verksam i betydande omfattning

under beskattningsåret eller något av

de fem beskattningsår som närmast

föregått beskattningsåret.

Upphör ett företag som avses i första stycket att vara fåmansföretag,

anses en aktie ändå kvalificerad under förutsättning att aktieägaren eller

någon denne närstående ägde aktien när företaget upphörde att vara

fåmansföretag eller förvärvat den med stöd av sådan aktie. Aktien anses

dock kvalificerad längst under fem beskattningsår efter det år då företaget

upphörde att vara fåmansföretag.

Vad som förstås med fåmansföretag, ägare och närstående framgår av

punkt 14 av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370). Vid

bedömningen av om ett fåmansföretag föreligger jämställs utländska

juridiska personer med svenska aktiebolag och svenska ekonomiska

föreningar. Vidare skall vid bedömningen av om ett fåtal personer äger

aktierna i ett företag sådana ägare anses som en person, som själva eller

genom någon närstående är eller under något av de fem beskattningsår som

närmast föregått beskattningsåret har varit verksamma i företaget i

betydande omfattning.

Avlider ägaren till en kvalificerad aktie, anses aktien kvalificerad även

hos den avlidnes dödsbo. Delägare i dödsboet jämställs då med närstående.

12 d mom.4 Vid beräkning av

gränsbeloppet enligt 12 b mom. får

till anskaffningskostnaden för aktien

läggas ett löneunderlag. Löne-

underlaget beräknas på grundval av

sådan ersättning som ingår i under-

lag för beräkning av avgifter enligt

2 kap. 3 § lagen (1981:691) om

socialavgifter och 1 § lagen

(1990:659) om särskild löneskatt på

vissa förvärvsinkomster och som

under året före beskattningsåret har

utgått till arbetstagarna i företaget

och i dess dotterföretag. Av ersätt-

ning till arbetstagare i dotterföretag

som inte är helägt får medräknas så

stor del av beloppet som svarar mot

moderföretagets andel av antalet ak-

tier eller andelar i dotterföretaget.

Ersättning till arbetstagare som

innehar sådant av företaget utgivet

finansiellt instrument som avses i 27

§ 1 mom. får inte beaktas om

12 mom. är tillämpligt på utdelning

eller vinst som är hänförlig till

instrumentet. Ersättning som täcks

av ett statligt bidrag för

lönekostnader får inte heller beak-

tas. Löneunderlaget utgörs av 70

procent av den del av det samman-

lagda ersättningsbeloppet som över-

stiger ett belopp motsvarande tio

gånger det basbelopp enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring

som gällde året före beskattnings-

året, fördelat med lika belopp på

aktierna i företaget.

12 d mom. Vid beräkning av

gränsbeloppet enligt 12 b mom. får

till anskaffningskostnaden för aktien

läggas ett löneunderlag. Löne-

underlaget beräknas på grundval av

sådan ersättning som ingår i under-

lag för beräkning av avgifter enligt

2 kap. 3 § lagen (1981:691) om

socialavgifter och 1 § lagen

(1990:659) om särskild löneskatt på

vissa förvärvsinkomster och som

under året före beskattningsåret har

utgått till ar-betstagarna i företaget

och i dess dotterföretag. Av ersätt-

ning till arbetstagare i dotterföretag

som inte är helägt får medräknas så

stor del av beloppet som svarar mot

moderföretagets andel av antalet ak-

tier eller andelar i dotterföretaget.

Ersättning till arbetstagare som

innehar sådant av företaget utgivet

finansiellt instrument som avses i

27 § 1 mom. får inte beaktas om

12 mom. är tillämpligt på utdelning

eller vinst som är hänförlig till

instrumentet. Ersättning som täcks

av ett statligt bidrag för löne-

kostnader får inte heller beaktas.

Löneunderlaget utgörs av den del av

det sammanlagda ersättningsbelop-

pet som överstiger ett belopp mot-

svarande tio gånger det basbelopp

enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring som gällde året före

beskattningsåret, fördelat med lika

belopp på aktierna i företaget.

Har aktieägaren året före beskattningsåret i betydande omfattning varit

verksam i företaget eller i dess dotterföretag, får löneunderlaget läggas till

anskaffningskostnaden endast om aktieägaren för nämnda år från företagen

har erhållit sådan ersättning som ingår i underlag för beräkning av avgifter

enligt 2 kap. 3 § lagen om socialavgifter och 1 § lagen om särskild löneskatt

på vissa förvärvsinkomster med ett belopp som sammanlagt inte understiger

det lägsta av

1. 120 procent av den högsta ersättning som samma år har betalats ut till

en arbetstagare och som får räknas in i det underlag som ligger till grund för

beräkning av löneunderlaget och

2. ett belopp som svarar mot 10 gånger det basbelopp enligt lagen om

allmän försäkring som gällde för året före beskattningsåret.

För aktieägare som avses i föregående stycke får det sammanlagda

löneunderlaget inte överstiga ett belopp som svarar mot 50 gånger den

ersättning som aktieägaren för året före beskattningsåret erhållit från före-

tagen och som ingår i underlaget för beräkning av avgifter enligt 2 kap. 3 §

lagen om socialavgifter och 1 § lagen om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster.

Med innehav av sådana finansiella instrument i ett fåmansföretag som

avses i 27 § 1 mom. likställs innehav av finansiella instrument i ett annat

företag inom samma koncern.

7 §

4 mom.5 Akademier, allmänna undervisningsverk, sådana

sammanslutningar av studerande vid rikets universitet och högskolor i vilka

de studerande enligt gällande stadgar är skyldiga att vara medlemmar,

samarbetsorgan för sådana sammanslutningar med ändamål att fullgöra

uppgifter som enligt nämnda stadgar ankommer på sammanslutningarna,

sjömanshus, företagareförening som erhåller statsbidrag, regionalt

utvecklingsbolag som med stöd av 1 § lagen (1994:77) om beslutanderätt för

regionala utvecklingsbolag har fått rätt att pröva frågor om stöd till

näringsidkare samt moderbolag till sådant regionalt utvecklingsbolag,

allmänna försäkringskassor, arbetslöshetskassor, personalstiftelser som

avses i lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. med

ändamål uteslutande att lämna understöd vid arbetslöshet, sjukdom eller

olycksfall, stiftelser som bildats enligt avtal mellan organisationer av

arbetsgivare och arbetstagare med ändamål att utge avgångsersättning till

friställd arbetstagare eller främja åtgärder till förmån för arbetstagare som

blivit uppsagd eller löper risk att bli uppsagd till följd av

driftsinskränkning,

företagsnedläggelse eller rationalisering av företags verksamhet eller med

ändamål att utge permitteringslöneersättning, bolag eller annan juridisk

person som uteslutande har till uppgift att lämna permitteringslöneersättning,

sådana ömsesidiga försäkringsbolag som avses i lagen om

yrkesskadeförsäkring,

Allmänna sjukförsäkringsfonden,

Alva och Gunnar Myrdals stiftelse,

Apotekarsocietetens stiftelse för

främjande av farmacins utveckling

m.m., Bokbranschens

Finansieringsinstitut Aktiebolag,

Bryggeristiftelsen, Dag

Hammarskjölds minnesfond,

Fonden för industriellt

utvecklingsarbete, Fonden för

industriellt samarbete med u-länder,

Fonden för svenskt-norskt

industriellt samarbete,

handelsprocedurrådet, Jernkontoret

och SIS

Standardiseringskommissionen i

Sverige, så länge kontorets

respektive kommissionens

vinstmedel används till allmänt

nyttiga ändamål och utdelning inte

lämnas till delägare eller

medlemmar, Nobelstiftelsen,

Norrlandsfonden, Olof Palmes

minnesfond för internationell

förståelse och gemensam säkerhet,

Stiftelsen Industricentra, Stiftelsen

industriellt utvecklingscentrum i

övre Norrland, Stiftelsen Institutet

för Företagsutveckling, Stiftelsen

Landstingens fond för

teknikupphandling och

produktutveckling, Stiftelsen för

produktutvecklingscentrum i

Göteborg, Stiftelsen

Produktionstekniskt centrum i Borås

för tekoindustrin PROTEKO,

Stiftelsen

Produktutvecklingscentrum i

Östergötland, Stiftelsen samverkan

universitet/hög-skola och näringsliv

i Stockholm och de sex

motsvarande stiftelserna med säte i

Luleå, Umeå, Uppsala, Linköping,

Göteborg respektive[REDACTED_EFTERNAMN],

Stiftelsen Småföretags-fonden,

Stiftelsen för samverkan mellan

Lunds universitet och näringslivet

SUN, Stiftelsen Sveriges

Nationaldag, Stiftelsen Sveriges

teknisk-vetenskapliga attaché-

verksamhet, Stiftelsen UV-huset,

Stiftelsen ÖV-huset, Svenska

bibelsällskapets bibelfond, Svenska

kyrkans stiftelse för rikskyrklig

verksamhet, Svenska

skeppshypotekskassan, Svenska

UNICEF-kommittén, Sveriges

exportråd, Sveriges turistråd,

TCO:s internationella stipendiefond

till statsminister Olof Palmes minne,

Aktiebolaget Trav och Galopp och

de bolag som avses i 1 § tredje

stycket 5 lagen (1991:1482) om

lotteriskatt

Allmänna sjukförsäkringsfonden,

Alva och Gunnar Myrdals stiftelse,

Apotekarsocietetens stiftelse för

främjande av farmacins utveckling

m.m., Bokbranschens

Finansieringsinstitut Aktiebolag,

Bryggeristiftelsen, Dag

Hammarskjölds minnesfond,

Fonden för industriellt

utvecklingsarbete, Fonden för

industriellt samarbete med u-länder,

Fonden för svenskt-norskt

industriellt samarbete,

handelsprocedurrådet, Jernkontoret

och SIS

Standardiseringskommissionen i

Sverige, så länge kontorets

respektive kommissionens

vinstmedel används till allmänt

nyttiga ändamål och utdelning inte

lämnas till delägare eller

medlemmar, Konung Carl XVI

Gustafs 50-årsfond för vetenskap,

teknik och miljö, Nobelstiftelsen,

Norrlandsfonden, Olof Palmes

minnesfond för internationell

förståelse och gemensam säkerhet,

Stiftelsen Industricentra, Stiftelsen

industriellt utvecklingscentrum i

övre Norrland, Stiftelsen Institutet

för Företagsutveckling, Stiftelsen

Landstingens fond för

teknikupphandling och

produktutveckling, Stiftelsen för

produktutvecklingscentrum i

Göteborg, Stiftelsen Produktions-

tekniskt centrum i Borås för

tekoindustrin PROTEKO,

Stiftelsen

Produktutvecklingscentrum i

Östergötland, Stiftelsen samverkan

universitet/högskola och näringsliv i

Stockholm och de sex motsvarande

stiftelserna med säte i Luleå, Umeå,

Uppsala, Linköping, Göteborg

respektive[REDACTED_EFTERNAMN], Stiftelsen

Småföretagsfonden, Stiftelsen för

samverkan mellan Lunds universitet

och näringslivet SUN, Stiftelsen

Sveriges Nationaldag, Stiftelsen

Sveriges teknisk-vetenskapliga

attachéverksamhet, Stiftelsen

UV-huset, Stiftelsen ÖV-huset,

Svenska bibelsällskapets bibelfond,

Svenska kyrkans stiftelse för

rikskyrklig verksamhet, Svenska

skeppshypotekskassan, Svenska

UNICEF-kommittén, Sveriges

exportråd, Sveriges turistråd,

TCO:s internationella stipendiefond

till statsminister Olof Palmes minne,

Aktiebolaget Trav och Galopp och

de bolag som avses i 1 § tredje

stycket 5 lagen (1991:1482) om

lotteriskatt

frikallas från skattskyldighet för all annan inkomst än inkomst av

näringsverksamhet som hänför sig till innehav av fastighet.

Vad som sägs i 6 mom. tredje och femte styckena har motsvarande

tillämpning i fråga om stiftelse som avses i detta moment.

En producentorganisation frikallas från skattskyldighet för inkomst av

näringsverksamhet som avser marknadsreglering enligt lagen (1994:1709)

om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken.

27 §

5 mom.6 Förlust på mark-

nadsnoterad tillgång som avses i

1 mom. får dras av från rea-

lisationsvinst på marknadsnoterad

sådan tillgång. I fråga om andel i

värdepappersfond gäller detta endast

om värdet av fondens innehav av

sådana tillgångar som avses i

1 mom. inte annat än tillfälligtvis

understigit tre fjärdedelar av fond-

förmögenheten. Förlust på aktie i

svenskt aktiebolag som inte är

marknadsnoterat får dras av från

realisationsvinst på sådan aktie.

Motsvarande gäller förlust på andel

i utländsk juridisk person som inte

är marknadsnoterad. Av förlust som

inte dragits av mot vinst får 70

procent dras av.

5 mom. Förlust på mark-

nadsnoterad tillgång som avses i

1 mom. får dras av från realisa-

tionsvinst på marknadsnoterad sådan

tillgång. I fråga om andel i värde-

pappersfond gäller detta endast om

värdet av fondens innehav av sådana

tillgångar som avses i 1 mom. inte

annat än tillfälligtvis understigit tre

fjärdedelar av fondförmögenheten.

Förlust på aktie i svenskt aktiebolag

som inte är marknadsnoterad

respektive på andel i utländsk

juridisk person som inte är

marknadsnoterad får dras av från

realisationsvinst på sådan aktie eller

andel. Av förlust som inte dragits

av mot vinst får 70 procent dras av.

1 Senaste lydelse av lagens rubrik

1974:770.

2 Senaste lydelse 1996:1611.

3 Senaste lydelse 1996:1611.

4 Senaste lydelse 1996:1611.

5 Senaste lydelse 1996:1611.

6 Senaste lydelse 1996:1611.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första gången vid

1998 års taxering om inte annat framgår av punkterna 2 och 3.

2. Bestämmelserna i 7 § 4 mom. tillämpas första gången vid 1997 års

taxering.

3. Äldre bestämmelser i 3 § 12 a mom. tillämpas om skattskyldighet för

utdelning eller realisationsvinst uppkommit före den 1 juli 1997.

3.21 Förslag till lag

om

ändring i kommunal-

skattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs att punkt 14 av anvisningarna till 32 §

kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

Anvisningar

till 32 §

14.1 Anskaffar ett fåmansföretag från annan än delägare eller delägare

närstående person egendom, som uteslutande eller så gott som uteslutande är

avsedd för privat bruk för företagsledare i företaget eller företagsledare

närstående person, skall ett belopp motsvarande anskaffningskostnaden för

egendomen tas upp som intäkt av tjänst hos företagsledaren. Vad nu sagts

gäller inte anskaffning av bil som föranleder beskattning av bilförmån.

Avyttrar delägare i fåmansföretag eller delägare närstående person

egendom till företaget skall, om priset är högre än egendomens mark-

nadsvärde, det överskjutande beloppet beskattas hos överlåtaren som intäkt

av tjänst. Av 24 § 6 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt framgår

att återstående del av vederlaget skall beaktas vid beräkning av

realisationsvinst.

Avser avyttringen sådan egendom som anges i 31 § nämnda lag skall,

oavsett hur priset förhåller sig till marknadsvärdet, hela vederlaget, utan

avdrag för något omkostnadsbelopp, beskattas hos överlåtaren som intäkt av

tjänst, såvida inte egendomen är eller kan väntas bli till nytta för företaget.

Förvärvar delägare i fåmansföretag eller delägare närstående person

egendom från företaget till lägre pris än egendomens marknadsvärde, skall

ett belopp motsvarande skillnaden beskattas hos förvärvaren som intäkt av

tjänst. Vad nu sagts gäller också när delägare i fåmansägt handelsbolag eller

delägare närstående person förvärvar egendom från handelsbolaget, om

egendomen omfattar sådant hus eller avser sådan lägenhet som i och med

förvärvet blir eller kan antas komma att bli privatbostad enligt 5 § andra

eller fjärde stycket eller tomtmark som avses bli bebyggd med sådan bostad.

Första meningen tillämpas inte när det är företagsledaren som förvärvar

egendomen och denne har beskattats enligt första stycket vid företagets

förvärv av egendomen.

Har företagsledare i ett fåmansföretag eller ett fåmansägt handelsbolag

eller företagsledare närstående person uppburit hyra eller annan ersättning

från företaget för lokal, som ägs eller disponeras av företagsledaren eller den

honom närstående, skall ersättningen, såvida den inte skall beskattas såsom

intäkt av näringsverksamhet, hos mottagaren beskattas som intäkt av tjänst.

Mottagaren får dock åtnjuta skäligt avdrag för den kostnad som han fått

vidkännas på grund av att företaget utnyttjat lokalen i fråga.

Har fåmansföretag lämnat företagsledare eller företagsledare närstående

person förmån av räntefritt lån eller lån där räntan understiger

marknadsräntan, skall låntagaren beskattas för värdet av förmånen som

intäkt av tjänst. Förmånens värde skall beräknas på sätt som anges i punkt 10

tredje femte styckena.

Har fåmansföretag lämnat lån till företagsledare eller företagsledare

närstående person och har lånet skrivits ned i företagets räkenskaper, skall

det nedskrivna beloppet beskattas hos låntagaren som intäkt av tjänst. Vad nu

sagts gäller dock inte lån som avses i punkt 15.

Som fåmansföretag räknas

a) aktiebolag och ekonomisk förening, vari en fysisk person eller ett fåtal

fysiska personer äger så många aktier eller andelar att dessa personer har

mer än hälften av rösterna för aktierna eller andelarna i företaget; samt

b) aktiebolag och ekonomisk förening vars verksamhet är uppdelad på

verksamhetsgrenar, som är oberoende av varandra, såvida en person genom

aktie- eller andelsinnehav, avtal eller på därmed jämförligt sätt har den reella

bestämmanderätten över sådan verksamhetsgren och självständigt kan

förfoga över dess resultat.

Som fåmansföretag räknas dock

inte aktiebolag vars aktier är notera-

de vid en svensk börs. Som fåmans-

företag räknas inte heller bostads-

föreningar och bostadsaktiebolag

som avses i 2 § 7 mom. första

stycket lagen om statlig inkomst-

skatt.

Som fåmansföretag räknas dock

inte aktiebolag vars aktier är notera-

de vid en svensk eller utländsk börs.

Som fåmansföretag räknas inte

heller bostadsföreningar och bo-

stadsaktiebolag som avses i 2 §

7 mom. första stycket lagen om

statlig inkomstskatt.

Som fåmansägt handelsbolag räknas

a) handelsbolag, vari en fysisk person eller ett fåtal fysiska personer

genom sitt andelsinnehav eller på annat sätt har ett bestämmande inflytande;

samt

b) handelsbolag, vars verksamhet är uppdelad på verksamhetsgrenar som

är oberoende av varandra, såvida en person genom andelsinnehav, avtal eller

på därmed jämförligt sätt har den reella bestämmanderätten över sådan

verksamhetsgren.

Med ägare enligt åttonde och tionde styckena avses den som direkt eller

genom förmedling av juridisk person äger eller på därmed jämförligt sätt

innehar aktie eller andel i företaget.

Som företagsledare i fåmansföretag eller fåmansägt handelsbolag skall

anses den eller de personer som till följd av eget eller närstående persons

aktie- eller andelsinnehav i företaget eller annan liknande grund har ett

väsentligt inflytande i företaget eller där fråga är om företag som avses i

åttonde stycket b eller tionde stycket b den som har den reella

bestämmanderätten över viss verksamhetsgren och självständigt kan förfoga

över dess resultat.

Vid tillämpning av denna anvisningspunkt skall såsom närstående person

räknas föräldrar, far- och morföräldrar, make, avkomling eller avkomlings

make, syskon eller syskons make eller avkomling samt dödsbo vari den

skattskyldige eller någon av nämnda personer är delägare. Med avkomling

avses jämväl styvbarn och fosterbarn.

1 Senaste lydelse 1993:1470.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första gången vid

1998 års taxering.

3.22 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1993:1536)

om räntefördelning vid

beskattning

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1993:1536) om räntefördelning skall

ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

3 §

Ett positivt fördelningsbelopp

utgörs av statslåneräntan vid

utgången av november andra året

före taxeringsåret ökad med tre

procentenheter multiplicerad med

ett positivt fördelningsunderlag.

Ett positivt fördelningsbelopp

utgörs av statslåneräntan vid

utgången av november andra året

före taxeringsåret ökad med fem

procentenheter multiplicerad med

ett positivt fördelningsunderlag.

Ett negativt fördelningsbelopp utgörs av statslåneräntan vid nämnda

tidpunkt ökad med en procentenhet multiplicerad med ett negativt

fördelningsunderlag.

1 Senaste lydelse 1996:1400.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första gången vid

1999 års taxering.

3.23 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1981:691)

om socialavgifter

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 5 a § och 3 kap. 5 a § lagen (1981:691)

om socialavgifter1 skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

2 kap.

5 a §2

Vid beräkning av arbets-

givaravgifter får en arbetsgivare

från arbetsgivaravgifterna varje

månad göra avdrag med 5 procent

av avgiftsunderlaget, dock högst

2 500 kronor.

Vid beräkning av arbets-

givaravgifter får en arbetsgivare

från arbetsgivaravgifterna varje

månad göra avdrag med 5 procent

av avgiftsunderlaget, dock högst 3

550 kronor.

Om flera arbetsgivare ingår tillsammans i en koncern, skall de vid

bedömningen av avdragsrätt enligt första stycket anses som en arbetsgivare.

Avdraget skall i sådant fall i första hand göras av moderföretaget. Om

avdraget inte kan utnyttjas av moderföretaget får det utnyttjas av

dotterföretagen i den ordning moderföretaget bestämmer.

Om en arbetsgivare med stöd av

7 § andra stycket lagen (1984:668)

om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare medgivits dispens från

skyldigheten att redovisa arbets-

givaravgifterna varje månad får

han, i stället för vad som föreskrivs

i första stycket, från arbetsgivar-

avgifterna varje år göra avdrag med

5 procent av avgiftsunderlaget,

dock högst 2 500 kronor för varje

månad verksamheten bedrivits.

Om en arbetsgivare med stöd av

7 § andra stycket lagen (1984:668)

om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare medgivits dispens från

skyldigheten att redovisa arbets-

givaravgifterna varje månad får

han, i stället för vad som föreskrivs

i första stycket, från arbetsgivar-

avgifterna varje år göra avdrag med

5 procent av avgiftsunderlaget,

dock högst 3 550 kronor för varje

månad verksamheten bedrivits.

3 kap.

5 a §3

Vid beräkning av egenavgifter

får avdrag göras med 5 procent av

avgiftsunderlaget beräknat enligt

4 § första stycket, dock högst med

9 000 kronor per år. Om den

försäkrade under året även betalat ut

lön eller annan förmån till

arbetstagare och som arbetsgivare

gjort avdrag från arbetsgivar-

avgifterna enligt 2 kap. 5 a §, får

dock avdrag från egenavgifterna

medges högst med ett så stort

belopp att det sammanlagda

avdraget från egenavgifterna och

arbetsgivaravgifterna inte överstiger

30 000 kronor per år.

Om den försäkrade är delägare i

ett handelsbolag får det samman-

lagda avdraget från de egenavgifter

som är hänförliga till handelsbo-

lagets inkomster för samtliga

delägare i handelsbolaget inte

överstiga 30 000 kronor per år.

Avdraget fördelas mellan delägarna

i proportion till hur den

skattepliktiga inkomsten från

handelsbolaget fördelas mellan dem.

Kan en eller flera av delägarna helt

eller delvis inte utnyttja avdraget får

resterande avdrag fördelas mellan

övriga delägare på motsvarande

sätt. Om handelsbolaget under året

även betalat ut lön eller annan

förmån till arbetstagare och som

arbetsgivare gjort avdrag från

arbetsgivaravgifterna enligt 2 kap.

5 a §, skall delägarna medges

avdrag från egenavgifterna högst

med så stort belopp att delägarnas

sammanlagda avdrag från de

egenavgifter som är hänförliga till

inkomsten från handelsbolaget och

handelsbolagets avdrag från

arbetsgivaravgifterna inte överstiger

30 000 kronor per år.

Vid beräkning av egenavgifter

får avdrag göras med 5 procent av

avgiftsunderlaget beräknat enligt

4 § första stycket, dock högst med

9 000 kronor per år. Om den

försäkrade under året även betalat ut

lön eller annan förmån till

arbetstagare och som arbetsgivare

gjort avdrag från arbetsgivar-

avgifterna enligt 2 kap. 5 a §, får

dock avdrag från egenavgifterna

medges högst med ett så stort

belopp att det sammanlagda

avdraget från egenavgifterna och

arbetsgivaravgifterna inte överstiger

42 600 kronor per år.

Om den försäkrade är delägare i

ett handelsbolag får det samman-

lagda avdraget från de egenavgifter

som är hänförliga till handelsbo-

lagets inkomster för samtliga

delägare i handelsbolaget inte

överstiga 42 600 kronor per år.

Avdraget fördelas mellan delägarna

i proportion till hur den

skattepliktiga inkomsten från

handelsbolaget fördelas mellan dem.

Kan en eller flera av delägarna helt

eller delvis inte utnyttja avdraget får

resterande avdrag fördelas mellan

övriga delägare på motsvarande

sätt. Om handelsbolaget under året

även betalat ut lön eller annan

förmån till arbetstagare och som

arbetsgivare gjort avdrag från

arbetsgivaravgifterna enligt 2 kap.

5 a §, skall delägarna medges

avdrag från egenavgifterna högst

med så stort belopp att delägarnas

sammanlagda avdrag från de

egenavgifter som är hänförliga till

inkomsten från handelsbolaget och

handelsbolagets avdrag från

arbetsgivaravgifterna inte överstiger

42 600 kronor per år.

Avdrag enligt första stycket skall i angiven ordning avse arbetsmarknads-

avgiften, sjukförsäkringsavgiften, arbetsskadeavgiften, folkpensionsavgiften,

delpensionsavgiften och tilläggspensionsavgiften.

1 Lagen omtryckt 1989:633.

2 Senaste lydelse 1996:1218.

3 Senaste lydelse 1996:1218.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

1. Äldre föreskrifter i 2 kap. gäller fortfarande i fråga om

arbetsgivaravgifter som belöper på tid före ikraftträdandet.

2. De nya föreskrifterna i 3 kap. skall tillämpas första gången vid 1999

års taxering.

3.24 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1984:1052)

om statlig fastighetsskatt

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt

skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

3 §1

Fastighetsskatten utgör för varje beskattningsår

a) 1,7 procent av:

taxeringsvärdet avseende småhusenhet,

det omräknade bostadsbyggnadsvärdet och det omräknade

tomtmarksvärdet avseende småhus på lantbruksenhet,

75 procent av marknadsvärdet avseende privatbostad i utlandet,

b) 1,7 procent av:

taxeringsvärdet avseende hyreshusenhet till den del det avser

värderingsenhet för bostäder, värderingsenhet för bostäder under

uppförande, värderingsenhet avseende tomtmark som hör till dessa bostäder

samt annan värderingsenhet avseende tomtmark som är obebyggd,

c) 1,0 procent av:

taxeringsvärdet avseende hyreshusenhet till den del det avser

värderingsenhet för lokaler, värderingsenhet för lokaler under uppförande

och värderingsenhet avseende tomtmark som hör till dessa lokaler,

d) 0,5 procent av:

taxeringsvärdet avseende industrienhet med undantag av markvärdet

avseende sådan elproduktionsenhet som utgörs av taxeringsenhet med

vattenkraftverk och till detta hörande andelar i utbyggda

regleringsanläggningar, taxeringsenhet med outbyggt vattenfall som enligt

verkställbart tillstånd får byggas ut samt taxeringsenhet vars huvudsakliga

värde utgör värde av andels- eller ersättningskraft,

e) 3,42 procent av:

markvärdet avseende sådan

elproduktionsenhet som utgörs av

taxeringsenhet med vattenkraftverk

och till detta hörande andelar i

utbyggda regleringsanläggningar,

taxeringsenhet med outbyggt

vattenfall som enligt verkställbart

tillstånd får byggas ut samt

taxeringsenhet vars huvudsakliga

värde utgör värde av andels- eller

ersättningskraft.

e) 2,21 procent av:

markvärdet avseende sådan

elproduktionsenhet som utgörs av

taxeringsenhet med vattenkraftverk

och till detta hörande andelar i

utbyggda regleringsanläggningar,

taxeringsenhet med outbyggt

vattenfall som enligt verkställbart

tillstånd får byggas ut samt

taxeringsenhet vars huvudsakliga

värde utgör värde av andels- eller

ersättningskraft.

Innehåller byggnaden på en fastighet, som är belägen i Sverige, bostäder

och har byggnaden beräknat värdeår som utgör året före det

fastighetstaxeringsår som föregått inkomsttaxeringsåret, utgår dock ingen

fastighetsskatt på bostadsdelen för det fastighetstaxeringsåret och de fyra

följande kalenderåren och halv fastighetsskatt för de därpå följande fem

kalenderåren enligt vad som närmare föreskrivs i femte stycket. Detsamma

gäller färdigställd eller ombyggd sådan byggnad, för vilken värdeår inte har

åsatts vid ny fastighetstaxering, men som skulle ha åsatts ett värdeår

motsvarande året före det fastighetstaxeringsår som föregått

inkomsttaxeringsåret, om ny fastighetstaxering då hade företagits.

För fastighet, som avses i 5 § kommunalskattelagen (1928:370), skall

fastighetens andel av taxeringsvärdet på sådan samfällighet som avses i 41 a

§ nämnda lag inräknas i underlaget för fastighetsskatten om samfälligheten

utgör en särskild taxeringsenhet.

Har byggnad, som är avsedd för användning under hela året, på grund av

eldsvåda eller därmed jämförlig händelse inte kunnat utnyttjas under viss tid

eller har i sådan byggnad för uthyrning avsedd lägenhet inte kunnat uthyras,

får fastighetsskatten nedsättas med hänsyn till den omfattning, vari

byggnaden inte kunnat användas eller uthyras. Har så varit fallet under

endast kortare tid av beskattningsåret, skall någon nedsättning dock inte ske.

Om fastighetsskatt skall beräknas

enligt olika grunder för skilda delar

av fastigheten skall underlaget för

beräkningen av fastighetsskatten för

dessa delar utgöras av den del av

värdet som belöper på respektive

fastighetsdel. Den nedsättning av

fastighetsskatten som föreskrivs i

andra stycket skall såvitt avser

småhusenhet beräknas på den del av

taxeringsvärdet som avser

småhusenhet med tillhörande

tomtmark, om tomtmarken ingår i

samma taxeringsenhet som

småhuset. Detsamma gäller i

tillämpliga delar småhus med

tillhörande tomtmark på

lantbruksenhet. För hyreshusenhet

beräknas nedsättningen på den del

av taxeringsvärdet som belöper på

värderingsenhet som avser bostäder

med tillhörande värderingsenhet

tomtmark, om tomtmarken ingår i

samma taxeringsenhet som

hyreshuset.

Om fastighetsskatt skall beräknas

enligt olika grunder för skilda delar

av fastigheten skall underlaget för

beräkningen av fastighetsskatten för

dessa delar utgöras av den del av

värdet som belöper på respektive

fastighetsdel. Den nedsättning av

fastighetsskatten som föreskrivs i

andra stycket skall såvitt avser

småhusenhet beräknas på den del av

taxeringsvärdet som belöper på

värderingsenhet som avser småhuset

med tillhörande tomtmark, om

tomtmarken ingår i samma

taxeringsenhet som småhuset.

Detsamma gäller i tillämpliga delar

småhus med tillhörande tomtmark

på lantbruksenhet. För

hyreshusenhet beräknas

nedsättningen på den del av

taxeringsvärdet som belöper på

värderingsenhet som avser bostäder

med tillhörande värderingsenhet

tomtmark, om tomtmarken ingår i

samma taxeringsenhet som

hyreshuset.

1 Senaste lydelse 1996:1173.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första gången

vid 1998 års taxering.

2. Har beskattningsåret påbörjats före ikraftträdandet tillämpas äldre

regler för den del av beskattningsåret som infaller före ikraftträdandet.

3.25Förslag till lag om

omräkningstal för 1998 års

taxeringsvärden

Härigenom föreskrivs följande.

För sådan värderingsenhet som avses i 3 § första stycket b lagen

(1984:1052) om statlig fastighetsskatt samt för småhusenhet skall

omräkningstalet enligt 16 A kap. fastighetstaxeringslagen (1979:1152) för år

1998 vara det omräkningstal som gäller för år 1997.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

3.25Förslag till lag om

ändring i lagen (1994:1563)

om tobaksskatt

Härigenom föreskrivs att 2, 8, 37 och 42 §§ lagen (1994:1563) om

tobaksskatt skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

2 §1

Skatt på cigaretter tas ut med 66

öre per styck och 16,4 procent av

detaljhandelspriset.

Skatt på cigaretter tas ut med 85

öre per styck och 17,8 procent av

detaljhandelspriset.

Cigaretter med en längd, exklusive filter eller munstycke, som överstiger

9 centimeter men inte 18 centimeter anses som två cigaretter. Är cigaretten

längre anses varje påbörjad ytterligare längd av 9 centimeter som en cigarett.

8 §2

Skatt på cigarrer och cigariller

tas ut med 44 öre per styck. Skatt

på röktobak tas ut med 489 kronor

per kilogram.

Skatt på cigarrer och cigariller

tas ut med 56 öre per styck. Skatt

på röktobak tas ut med 630 kronor

per kilogram.

37 §3

Skatt på snus tas ut med 96

kronor per kilogram och på

tuggtobak med 156 kronor per

kilogram.

Skatt på snus tas ut med 123

kronor per kilogram och på

tuggtobak med 201 kronor per

kilogram.

42 §4

För skattepliktiga tobaksvaror tas

skatten för år 1997 ut med i 2, 8

och 37 §§ angivna belopp. För tiden

efter utgången av år 1997 skall

skatten tas ut med belopp som

omräknats enligt andra stycket.

För kalenderåret 1998 och

efterföljande kalenderår skall

skatten tas ut med belopp som efter

en årlig omräkning motsvarar de i

2, 8 och 37 §§ angivna

skattebeloppen multiplicerade med

det jämförelsetal, uttryckt i procent,

som anger förhållandet mellan

prisläget i september månad året

närmast före det år beräkningen

avser och prisläget i september

1996. När det gäller 2 § skall

omräkning endast avse

styckeskatten.

För skattepliktiga tobaksvaror tas

skatten för år 1997 och 1998 ut med

i 2, 8 och 37 §§ angivna belopp.

För tiden efter utgången av år 1998

skall skatten tas ut med belopp som

omräknats enligt andra stycket.

För kalenderåret 1999 och

efterföljande kalenderår skall

skatten tas ut med belopp som efter

en årlig omräkning motsvarar de i

2, 8 och 37 §§ angivna

skattebeloppen multiplicerade med

det jämförelsetal, uttryckt i procent,

som anger förhållandet mellan

prisläget i september månad året

närmast före det år beräkningen

avser och prisläget i september

1997. När det gäller 2 § skall

omräkning endast avse

styckeskatten.

Regeringen fastställer före oktober månads utgång de omräknade

skattebelopp som enligt denna lag skall tas ut för påföljande kalenderår.

Beloppen avrundas till hela kronor och ören.

1 Senaste lydelse 1996:1225.

2 Senaste lydelse 1996:1225.

3 Senaste lydelse 1996:1225.

4 Senaste lydelse 1996:836.

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

3.27 Förslag till lag om

ändring i lagen (1994:1551)

om frihet från skatt vid

import, m.m.

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 3 § lagen (1994:1551) om frihet från

skatt vid import, m.m. skall ha följande lydelse.

4 kap.

3 §1

NUVARANDE LYDELSE

Tull och skatt enligt 1 § skall utgå med följande belopp.

tull

skatt

spritdryck

4 kr/liter

253 kr/liter

starkvin

2 kr/liter

67 kr/liter

vin

1 kr/liter

38 kr/liter

starköl

3 kr/liter

14 kr/liter

cigaretter

38 öre/styck

140 öre/styck

cigarrer

86 öre/styck

127 öre/styck

röktobak

428 kr/kg

822 kr/kg

snus

104 kr/kg

191 kr/kg

FÖRESLAGEN LYDELSE

Tull och skatt enligt 1 § skall utgå med följande belopp.

tull

skatt

spritdryck

4 kr/liter

253 kr/liter

starkvin

2 kr/liter

67 kr/liter

vin

1 kr/liter

38 kr/liter

starköl

3 kr/liter

14 kr/liter

cigaretter

38 öre/styck

175 öre/styck

cigarrer

86 öre/styck

143 öre/styck

röktobak

428 kr/kg

1 003 kr/kg

snus

104 kr/kg

227 kr/kg

1 Senaste lydelse 1996:1172.

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

3.28Förslag till lag om

ändring i lagen (1994:1565)

om beskattning av privat-

införsel av alkoholdrycker

och tobaksvaror från land

som är medlem i

Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i

Europeiska unionen skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE FÖRESLAGEN LYDELSE

1 §1

Den som till Sverige för

privatbruk för in nedan angivna

alkoholdrycker och tobaksvaror från

ett annat land som är medlem i

Europeiska unionen skall, om inte

annat följer av 2 §, betala skatt med

196 kronor/liter för spritdryck,

45 kronor/liter för starkvin,

27 kronor/liter för vin,

8 kronor/liter för starköl,

95 öre/styck för cigaretter,

44 öre/styck för cigariller och

cigarrer och

489 kronor/kg för röktobak.

Den som till Sverige för

privatbruk för in nedan angivna

alkoholdrycker och tobaksvaror från

ett annat land som är medlem i

Europeiska unionen skall, om inte

annat följer av 2 §, betala skatt med

196 kronor/liter för spritdryck,

45 kronor/liter för starkvin,

27 kronor/liter för vin,

8 kronor/liter för starköl,

123 öre/styck för cigaretter,

56 öre/styck för cigariller och

cigarrer och

630 kronor/kg för röktobak.

I denna lag förstås med

spritdryck: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22

volymprocent,

starkvin: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 men inte 22

volymprocent, samt mousserande vin,

vin: annat vin än starkvin samt annan alkoholdryck med en alkoholhalt

som överstiger 3,5 men inte 15 volymprocent och som inte är starköl,

starköl: öl med en alkoholhalt som överstiger 3,5 volymprocent och

cigarill: cigarrer med en högsta vikt av 3 gram per styck.

1 Senaste lydelse 1996:1224.

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

3.29 Förslag till lag om

ändring i lagen (1941:416)

om arvsskatt och gåvoskatt

Härigenom föreskrivs att 36 § lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt1 skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

36 §2

Skattskyldighet inträder,

såframt ej annat följer av vad i

nästa stycke sägs, då gåvan blivit

fullbordad eller handling,

innefattande giltig utfästelse om

gåva av lös egendom, överlämnats

till mottagaren. I fall, som avses i

37 § 2 mom., inträder

skattskyldighet vid den tid, då

förmånstagaren erhåller förfogan-

derätten över försäkringen; dock

inträder, där på grund av för-

säkringen utbetalning tidigare ägt

rum till den berättigade, skatt-

skyldighet för sådant belopp vid

dess mottagande.

Skattskyldighet inträder, såframt

ej annat följer av vad i nästa stycke

sägs, då gåvan blivit fullbordad eller

handling, innefattande giltig

utfästelse om gåva av lös egendom,

överlämnats till mottagaren. När en

omyndigs förälder är förmyndare

och som gåva åt den omyndige till

bank överlämnat pengar eller över-

fört medel som föräldern haft inne-

stående i bank utan att förbehålla

sig rätt att för egen räkning förfoga

över gåvomedlen anses gåvan

fullbordad enligt denna lag när

gåvomedlen mottagits av banken för

den omyndiges räkning eller

överförts till den omyndiges konto. I

fall, som avses i 37 § 2 mom.,

inträder skattskyldighet vid den tid,

då förmånstagaren erhåller för-

foganderätten över försäkringen;

dock inträder, där på grund av för-

säkringen utbetalning tidigare ägt

rum till den berättigade, skatt-

skyldighet för sådant belopp vid

dess mottagande.

Vad i fråga om arvsskatt är stadgat i 6-9 §§ skall vid beskattning av gåva

äga motsvarande tillämpning. Föreskrifterna i 6 § om skattskyldighetens

inträde först framdeles skola härvid, utan inskränkningar som angivas i

andra stycket under c) och d), gälla jämväl i fall då givaren förbehållit sig

själv nyttjanderätt eller rätt till ränta, avkomst eller annan förmån av den

bortgivna egendomen.

1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:857.

2 Senaste lydelse 1958:562.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas avseende gåva som

givits efter ikraftträdandet. Avseende gåva som givits efter utgången av juni

1995 men före ikraftträdandet tillämpas denna lag till den del gåvor från

samma givare under samma kalenderår inte överstiger 10 000 kronor.

3.30Förslag till lag med

särskilda bestämmelser om

utbetalning av skattemedel

år 1998

Härigenom föreskrivs följande.

Vid utbetalning av en församlings eller en kyrklig samfällighets fordran

enligt 4 a § fjärde stycket lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns eller annan menighets utdebitering av skatt, m.m., skall fordran

vid ingången av år 1998 minskas med 5,3 procent.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

3.31Förslag till lag om

ändring i lagen (1997:000)

om kommunal redovisning

Härigenom föreskrivs att punkterna 3 och 4 i ikraftträdande- och

övergångsbestämmelserna till lagen (1997:000) om kommunal redovisning

skall ha följande lydelse

LYDELSE ENLIGT PROP.

1996/97:52

3. Bestämmelsen i 4 kap. 4 §

tillämpas första gången av

kommuner och kommunalförbund

avseende räkenskapsåret 1999 och

av landsting avseende

räkenskapsåret 2000. Kommunalför-

bund som sköter

landstingskommunal uppgift skall

dock också tillämpa bestämmelsen

första gången avseende

räkenskapsåret 2000.

4. Vad som föreskrivs i

 5 kap. 1 § såvitt avser

pensionsförpliktelser som upptagits

bland posten Verksamhetens kost-

nader och posten Finansiella

kostnader,

 5 kap. 2 § såvitt avser

pensionsförpliktelser som upptagits i

posten Avsättningar, posten Skulder

eller bland ansvarsförbindelser

under rubriken, Pensionförpliktelser

som inte tagits upp bland skulderna

eller avsättningarna och Övriga

ansvarsförpliktelser, samt

 5 kap. 4 § första meningen får

börja tillämpas senare än den 1

januari 1998, dock senast av

kommuner och kommunalförbund

avseende räkenskapsåret 1999 och

av landsting avseende

räkenskapsåret 2000. Kom-

munalförbund som sköter

landstingskommunal uppgift skall

dock också tillämpa bestämmelserna

senast avseende räkenskapsåret

2000.

FÖRESLAGEN LYDELSE

3. Bestämmelsen i 4 kap. 4 §

tillämpas första gången avseende

räkenskapsåret 2000.

4. Vad som föreskrivs i

 5 kap. 1 § såvitt avser

pensionsförpliktelser som upptagits

bland posten Verksamhetens kost-

nader och posten Finansiella

kostnader,

 5 kap. 2 § såvitt avser

pensionsförpliktelser som upptagits i

posten Avsättningar, posten Skulder

eller bland ansvarsförbindelser

under rubriken, Pensionförpliktelser

som inte tagits upp bland skulderna

eller avsättningarna och Övriga

ansvarsförpliktelser, samt

 5 kap. 4 § första meningen får

börja tillämpas senare än den 1

januari 1998, dock senast avseende

räkenskapsåret 2000.

3.32Förslag till lag om

ändring i lagen (1997:000)

om ändring i kommunallagen

(1991:900)

Härigenom föreskrivs att punkt 2 i ikraftträdande- och övergångsbe-

stämmelserna till lagen (1997:000) om ändring i kommunallagen (1991:900)

skall ha följande lydelse.

LYDELSE ENLIGT PROP.

1996/97:52

2. De nya föreskrifterna i 8 kap.

4 och 5 §§ skall tilllämpas första

gången såvitt avser kommuner

avseende räkenskapsåret 1999 och

såvitt avser landsting avseende

räkenskapsåret 2000.

FÖRESLAGEN LYDELSE

2. De nya föreskrifterna i 8 kap.

4 och 5 §§ skall tillämpas första

gången avseende räkenskapsåret

2000.

3.33Förslag till lag om

ändring i lagen (1997:000)

om ändring i

kommunalförbundslagen

(1985:894)

Härigenom föreskrivs att punkt 2 i ikraftträdande- och övergångsbe-

stämmelserna till lagen (1997:000) om ändring i kommunalförbundslagen

(1985:894) skall ha följande lydelse.

LYDELSE ENLIGT PROP.

1996/97:52

2. De nya föreskrifterna i 2 kap.

18 § och 3 kap. 7 § skall, såvitt

avser 8 kap. 4 och 5 §§ kom-

munallagen, tillämpas första gången

av kommunalförbund avseende

räkenskapsåret 1999.

Kommunalförbund som sköter

landstingskommunal uppgift skall

dock också tillämpa bestämmelserna

senast avseende räkenskapsåret

2000.

FÖRESLAGEN LYDELSE

2. De nya föreskrifterna i 2 kap.

18 § och 3 kap. 7 § skall, såvitt

avser 8 kap. 4 och 5 §§ kom-

munallagen, tillämpas första gången

avseende räkenskapsåret 2000.

4

Politiska prioriteringar

.

4 Politiska prioriteringar

4.1 Inledning

Den ekonomiska politiken och budgetpolitiken har

lagt en grund för en ökad sysselsättning och minskad

arbetslöshet. Genom framgångarna i den ekonomiska

politiken är det nu möjligt att än mer sätta regeringens

viktigaste mål - 4 procents öppen arbetslöshet år 2000 -

i fokus.

Det finns fem områden där insatser prioriteras för att

främja sysselsättning och tillväxt: den offentliga

sektorns verksamheter inom vård, omsorg och skola, en

ökad satsning på utbildning och kompetensutveckling,

en offensivare arbetsmarknadspolitik, en ekologiskt

hållbar utveckling samt bättre förutsättningar för

företagen. Sysselsättningspolitiken skall bygga på

följande fem hörnstenar:

 Huvudlinjen bör vara att arbetslösheten skall

minskas genom att fler människor sätts i arbete eller

utbildar sig. Inriktningen är att främja mäns och

kvinnors engagemang i arbete och utbildning och att

förebygga passivitet. Arbets- och kompetenslinjen

gäller.

 Budgetsaneringen och inflationsbekämpningen är

nödvändiga förutsättningar för

sysselsättningspolitiken.

 Huvuddelen av sysselsättningsökningen de

kommande åren bör ske i den privata sektorn.

 Bland offentliga utgifter skall verksamheter

prioriteras framför transfereringar. Vården,

omsorgen och skolan utgör kärnan i den sociala

välfärden och skall därför prioriteras genom ökade

statsbidrag till kommunsektorn. Därmed skapas

förutsättningar för att främja sysselsättningen,

minska arbetslösheten och höja kvaliteten.

 Det krävs en bättre fungerande lönebildning för att

sysselsättningen skall öka och arbetslöshetsmålet

skall kunna nås.

4.2 Utgångspunkter för

regeringens politiska

prioriteringar

Det stora underskottet i statens budget som fanns vid

regeringsskiftet 1994 riskerade att leda till en skenande

statsskuld och undergrävde förtroendet för den

ekonomiska politiken. Detta inverkade menligt på både

tillväxt och sysselsättning. Regeringen har därför ägnat

stor kraft åt att sanera de offentliga finanserna. Den

förda politiken har medfört att räntenivån har sjunkit, att

inflationen är på en historiskt och internationellt sett låg

nivå och att bytesbalansen visar ett betydande överskott.

Detta är en följd av förtroendeskapande åtgärder, främst

de uppsatta budgetpolitiska målen och därmed

sammanhängande konsolideringsprogram för de

offentliga finanserna, som riksdagen beslutat. År 1998

uppnås målet om balans i de offentliga finanserna.

Mycket tyder på att vi befinner oss i inledningen av

en period av ökad tillväxt. Erfarenheterna pekar dock

på att effekterna på arbetsmarknaden av en ökad

ekonomisk aktivitet brukar komma med en viss

eftersläpning. Det är därför angeläget att redan under år

1997 vidta åtgärder för att stärka sysselsättningen och

minska arbetslösheten. Regeringen ger en detaljerad

redovisning i tilläggsbudgeten (avsnitt 6) av de åtgärder

som under år 1997 vidtas för att minska arbetslösheten.

För att varaktigt uppnå målet om en halverad

arbetslöshet måste Sverige ha en lönebildning som även

vid en lägre arbetslöshetsnivå ger en

lönekostnadsutveckling på god europeisk nivå. Sverige

har de senaste 20-25 åren haft en dåligt fungerande

lönebildning med nominella löneökningar som varit för

höga i förhållande till våra konkurrentländer. Detta har

lett till hög inflation, försämrad konkurrenskraft och

utslagning av företag och arbetstillfällen. Regeringen

har vid flera tillfällen uttalat att ansvaret för

lönebildningen i första hand ligger på arbetsmarknadens

parter. Synsättet anknyter till den långa tradition som

finns i Sverige att i möjligaste mån begränsa den direkta

statliga inblandningen i lönebildningen. Det har ett

omistligt värde att parterna själva klarar att reformera

lönebildningen. Parterna inbjöds därför av regeringen

att till den 31 mars 1997 gemensamt redovisa

nödvändiga förändringar av förhandlings- och

lönebildningssystemet. Detta uppdrag har resulterat i

flera bidrag. Regeringen avser att tillsätta en utredning

för att arbeta vidare med en del av de konstruktiva

förslag som framkommit.

Den utveckling som redovisas i denna proposition

förutsätter att parterna tar sitt ansvar och får

lönebildningen att fungera bättre.

De nedan beskrivna förslagen tillsammans med en

väl fungerande lönebildning och ett fortsatt och förstärkt

förtroende för svensk ekonomi gör att det finns goda

förutsättningar för att nå målet om en halverad

arbetslöshet till år 2000.

4.3 Precisering av det

budgetpolitiska målet om

permanent överskott i de

offentliga finanserna

Sverige hade fram till mitten av 1970-talet starka

offentliga finanser. Under efterkrigstiden byggdes det

upp en betydande finansiell förmögenhet inom den

offentliga sektorn. År 1975 uppgick den offentliga

sektorns nettoförmögenhet till motsvarande 30 procent

av BNP. Detta bidrog till en god och stabil ekonomisk

utveckling, som gjorde det möjligt att förena full

sysselsättning och stigande reallöner med låg inflation.

Den svaga finanspolitiken under senare delen av

1970-talet, som kulminerade i den statsfinansiella krisen

i 1980-talets inledning, fick till konsekvens att den

offentliga förmögenheten förbyttes i en nettoskuld.

Budgetsaneringen i kombination med en god

sysselsättningsutveckling medförde att den offentliga

sektorns förmögenhetsställning till stor del återställdes

under 1980-talets senare del. Vid 1990-talets inledning

hade den offentliga sektorn återigen en positiv

förmögenhet.

Den ekonomiska krisen på 1990-talet raderade

återigen ut den offentliga nettoförmögenheten. I år

beräknas den offentliga sektorns skulder överstiga

tillgångarna med drygt 500 miljarder kronor.

En bit in på nästa sekel kommer med stor

sannolikhet de offentliga åtagandena att utsättas för en

större belastning genom ett växande antal äldre. Den

offentliga sektorn måste då stå finansiellt rustad att möta

denna utveckling för att kunna värna välfärdssystemen.

Mot denna bakgrund är det önskvärt att under det

närmaste decenniet amortera av den offentliga

nettoskulden. Detta kräver överskott i de offentliga

finanserna. Detta talar för att det offentliga sparandet

sett på några års sikt bör ha ett överskott motsvarande 2

procent av BNP.

I takt med att de offentliga finanserna bringas under

kontroll skapas utrymme att aktivt använda

finanspolitiken för att motverka en försvagning av

konjunkturen eller tendenser till överhettning. Med ett

överskott på 2 procent som utgångsläge finns det en

marginal att aktivt motverka konjunkturavmattningar

utan att underskottet i de offentliga finanserna hotar att

bli för stort. Ett överskott i de offentliga finanserna på 2

procent främjar och möjliggör höga privata

investeringar utan att Sveriges skuld till utlandet ökar.

Det av riksdagen tidigare fastlagda målet om

permanenta överskott i de offentliga finanserna efter år

1998 föreslås därför preciseras som ett långsiktigt mål

om ett överskott i de offentliga finanserna motsvarande

2 procent av BNP i genomsnitt över en

konjunkturcykel.

Kortsiktigt bör målet för budgetpolitiken sättas så att

hänsyn tas till konjunkturläget. Det bör därför undvikas

att finanspolitiken ges en opåkallat stram inriktning,

som riskerar att hålla tillbaka expansionsmöjligheterna.

Vid den tillväxt som redovisas i denna proposition bör

målet för budgetpolitiken vara ett överskott på 0,5

procent av BNP år 1999, 1,5 procent år 2000 och 2

procent år 2001. Målen gäller vid den kalkylerade

tillväxten. Om tillväxten av konjunkturmässiga skäl

skulle bli väsentligt lägre kommer den offentliga

sektorns sparande att tillåtas utvecklas sämre. Om

tillväxten skulle bli väsentligt högre kommer kraven på

överskott att skärpas. Detta för att undvika en

finanspolitik som förstärker konjunktursvängningarna.

4.4 Fempunktsprogram för arbete

och utbildning

Beräkningarna i budgetpropositionen visade att den

målsatta balansen i offentliga finanserna skulle uppnås

år 1998. Detta förutsatte att konsolideringsprogrammet

fullföljdes och att nya utgiftsökningar finansierades.

I det följande presenteras förslag till åtgärder inom

fem politiskt prioriterade områden i syfte att stimulera

sysselsättningen och minska arbetslösheten. Utgifterna

för programmet sammanfattas i nedanstående tabell. De

kalkyler som genomförts inför vårpropositionen visar att

de budgetpolitiska målen för det offentliga finansiella

sparandet - balans 1998 samt överskott på 0,5

respektive 1,5 procent av BNP åren 1999 och 2000 -

uppnås även efter dessa satsningar. Till viss del

finansieras programmet även av en höjning av

tobaksskatten samt vissa utgiftsminskningar. Dessa

redovisas närmare i avsnitt 5.

Efter beaktande av utgifterna i

fempunktsprogrammet beräknas ett överskott kvarstå

åren 1999 och 2000 utöver vad som krävs för att nå de

budgetpolitiska målen. Frågan om utrymmet och

formerna för en överföring från den offentliga till den

privata sektorn 1999-2000 kommer att prövas i samband

med de vårpropositioner som läggs fram 1998 och

1999.

TABELL 4.1 FEMPUNKTSPROGRAM FÖR ARBETE OCH

UTBILDNING

Miljarder kronor

1997

1998

1999

2000

Vård, omsorg, skola

4,0

8,0

8,0

8,0

Hållbar utveckling

1,5

5,1

5,9

Utbildning

0,5

2,5

4,3

6,0

Småföretag

1,6

1,8

1,7

Arbetsmarknadspolitik

0,9

2,8

1,9

1,6

Summa program

5,5

16,3

21,0

23,3

Finansiering

-4,5

-2,4

-1,3

-1,2

Utrymme för överföring

0,0

0,0

14,7

25,8

Utrymme som tas i

anspråk

1,0

13,9

34,4

47,9

Beräknat överskott,

procent av BNP

-2,1

0,0

0,5

1,5

Anm: Till följd av avrundningar stämmer ej summeringarna

I tabell 4.2 lämnas en mer specificerad redovisning av

de åtgärder som ingår i fempunktsprogrammet.

4.5 Vården, omsorgen och skolan

Grunden för ett gott samhälle är en bra skola och en

god vård och omsorg. Barn, gamla och sjuka måste ges

prioritet. I syfte att stimulera den kommunala

sysselsättningen och att upprätthålla och vidareutveckla

en god kvalitet i vården, omsorgen och skolan höjs

statsbidragen till kommuner och landsting.

Det är regeringens bedömning att en rejäl ökning av

statsbidraget redan under år 1997 kan ge en omedelbar

effekt på sysselsättningen och på kvaliteten i

verksamheten. Det kräver förstås att kommuner och

landsting tar sitt ansvar och använder det nya

resurstillskottet till att förhindra uppsägningar och

förstärka verksamheten redan innevarande år.

Från och med år 1998 höjs statsbidragen till

kommuner och landsting med 8 miljarder kronor. På

tilläggsbudgeten för år 1997 har regeringen uppfört 4

miljarder kronor. Inom denna ram avsätts en mindre del

till särskilda insatser i vissa kommuner och landsting.

Regeringen föreslår vidare i denna proposition att

tidpunkten för införande av balanskravet för

kommunerna förskjuts till samma år som för

landstingen, nämligen år 2000.

Bakgrunden till regeringens satsning är att

beräkningarna visar att fortsatta neddragningar av

verksamheten i kommuner och landsting kommer att bli

nödvändiga för att åstadkomma balans i kommuners och

landstings ekonomi fram till år 2000. Samtidigt bedöms

behoven inom omsorg och skola att öka bl.a. till följd

av ändrad befolkningsstruktur. Trots att verksamheterna

över lag håller en hög kvalitet har också vissa brister

uppmärksammats. Det finns därför en stor risk för att

rationaliseringskraven leder till att verksamheten och

dess kvalitet påverkas på ett sätt som inte är önskvärt ur

ett välfärdsperpektiv.

Förbättringar i vård och omsorg

Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansiering och

organisation (HSU 2000) har i delbetänkandet Behov

och resurser i vården - en analys (SOU 1996:163)

konstaterat att gapet mellan behov och resurser inom

hälso- och sjukvård och äldreomsorg kommer att öka.

HSU 2000 gör samtidigt bedömningen att det

fortfarande finns möjlighet att möta ökande behov av

vård och omsorg genom ett effektivare resursutnyttjande

både i kommuner och landsting utan att tillgänglighet

och kvalitet försämras. Kommittén konstaterar också att

det finns brister och otillfredsställda behov. Det gäller

inte minst vården av äldre och kroniskt sjuka. Inom

äldreomsorgen är idag en ökande andel av vård och

omsorgsbehoven beroende av anhörigas insatser. Många

psykiskt störda saknar ett anpassat boende och en daglig

sysselsättning. Vidare ökar väntetiderna till vissa

behandlingar.

En grundförutsättning för att kunna erbjuda en god

vård- och omsorg på lika villkor för hela befolkningen

är att vården finansieras solidariskt och att tillgängliga

resurser fördelas rättvist efter behov. Mot denna

bakgrund är det utomordentligt viktigt att hälso- och

sjukvårdens och äldreomsorgens kvalitet och

tillgänglighet utvecklas på ett sådant sätt att

allmänhetens förtroende för verksamheten inte sviktar i

grundläggande hänseenden.

Inriktningen bör vara att det resurstillskott regeringen

nu föreslår leder till att kommuner och landsting vidtar

åtgärder så att väntetiderna i sjukvården blir kortare,

kvaliteten i äldreomsorgen blir högre, de psyktiskt

störda ges en bättre vård och omsorg och att vården i

livets slutskede förbättras.

Insatser i skolan

Flera utvärderingar visar att resultaten och standarden i

svensk skola är god. Det finns dock nya, oroande

signaler om att elever med behov av särskilt stöd inte

får den utbildning som de har rätt till. Det är

 gråzonsbarnen med dolda handikapp som nu kommer

i kläm. Dessa varningssignaler måste tas på allvar. En

likvärdig skola av hög kvalitet förutsätter att alla elever

får den hjälp de behöver och att stödet sätts in så tidigt

som möjligt.

Det resurstillskott regeringen nu föreslår bör därför

leda till att förstärkta resurser ges till elever med behov

av särskilt stöd. Det extra resurstillskottet bör också

leda till att särskild satsning görs på miljö, natur och

teknik i skolan.

Kraven på kommunerna

Regeringens bedömningen är att det bästa sättet att

snabbt nå avsedd effekt är att höja det generella

statsbidraget. Kommuner och landsting får nu visa att

de inom ramen för den frihet som det generella

statsbidraget ger, gör prioriteringar som främjar både

sysselsättningen och kvaliteten i de kommunala

kärnverksamheterna.

Regeringen kommer att begära en redovisning från

varje kommun och landsting av vilka åtgärder de avser

att vidta med anledning av resurstillskottet. Effekten av

denna satsning kommer sedan att följas upp mycket

noggrant när det gäller såväl sysselsättningen som

kvaliteten i verksamheten. Uppföljningen kommer att

göras både för riket totalt och för varje enskild kommun

respektive landsting.

En närmare redovisning av hur statsbidraget

fördelas, vilka krav som kommer att ställas på

kommunerna m.m. lämnas i kapitel 8.

Sysselsättningseffekten av det föreslagna

resurstillskottet är svår att bedöma, men en

schablonmässig beräkning ger vid handen att ökade

bidrag i den storlek som angivits kan skapa utrymme

för att sysselsätta ca 25 000 personer fler än vad som

annars hade varit möjligt.

4.6 Utbildningssatsningar under

perioden 1997-2000

Efter förslag i sysselsättningspropositionen

(1995/96:222) och 1996 års budgetproposition beslutade

riksdagen att en utbildningssatsning omfattande 100 000

platser inom vuxenutbildningen och 30 000 nya

permanenta platser inom högskolan skulle genomföras.

När det gäller högskolan beslutades att 15 000 nya

reguljära platser skulle inrättas hösten 1997 och

ytterligare 15 000 platser hösten 1999.

Från hösten 1997 sker vuxenutbildningssatsningen

genom att ett femårigt nationellt kunskapslyft inleds.

Satsningen riktas i första hand till arbetslösa som helt

eller delvis saknar treårig gymnasial utbildning.

Därutöver skall satsningen även kunna utnyttjas av

vuxna anställda som helt eller delvis saknar denna

kompetens. I satsningen ingår vidare att arbetslösa

mellan 25 och 55 år skall kunna studera i

vuxenutbildningen upp till och med gymnasial nivå

under högst ett studieår med ett särskilt

utbildningsbidrag som motsvarar a-kasse- eller KAS-

nivå. Även anställda mellan 25 och 55 år med minst 5

års hel- eller deltidsanställning kan använda denna

möjlighet förutsatt att arbetsgivaren åtar sig att bereda

plats åt en långtidsarbetslös inskriven vid

arbetsförmedlingen.

Regeringen föreslår i tilläggsbudget till 1997 års

budget att den tidigare beslutade utbildningssatsningen

kompletteras med ytterligare platser i kunskapslyftet.

Redan hösten 1997 tillkommer enligt regeringens

förslag ytterligare 10 000 platser inom kunskapslyftet.

Regeringen föreslår också en utökning av antalet platser

inom Kvalificerad yrkesutbildning för hösten 1997 med

1 500 platser.

Vidare avser regeringen att i 1997 års

budgetproposition föreslå riksdagen ytterligare

satsningar inom gymnasieskolan, vuxenutbildningen och

högskolan. Regeringen kommer att föreslå riksdagen att

gymnasieskolan kompletteras med en ny modern

lärlingsutbildning. Avsikten är att två år skall vara

gemensam utbildning för alla på programmet och

därefter skall möjlighet ges att på dessa program välja

antingen den traditionella vägen eller en

arbetsplatsförlagd lärlingsutbildning varvad med studier

i ett till två år. Båda alternativen avses leda fram till

grundläggande behörighet. Vidare avses ett

praktikprogram inrättas inom ramen för det individuella

programmet. Utformningen av detta program skall

bedömas lokalt. Regeringen avser att i kommande

budgetproposition närmare redovisa hur ett pilotprojekt

med lärlingsutbildning för de elever som börjat i

gymnasieskolan hösten 1997 skall se ut.

Regeringen avser också att föreslå att den redan

beslutade vuxenutbildningssatsningen på 100 000 platser

utökas med ytterligare 10 000 platser höstterminerna

1998, 1999 och 2000. Den sammanlagda ökningen

kommer därmed, inklusive de platser regeringen

föreslår på tilläggsbudget för år 1997, att uppgå till 40

000 platser i kunskapslyftet höstterminen 2000.

Regeringen bedömer att den utökade satsningen till stor

del kommer att gälla vuxna över 25 år som är

långtidsarbetslösa. Utöver denna satsning kommer

försöksverksamheten med Kvalificerad yrkesutbildning

ökas med 4 300 platser hösten 1998 enligt regeringens

kommande förslag, vilket innebär att den Kvalificerade

yrkesutbildningen då totalt kommer att omfatta 8 800

platser. Regeringen avser att inom kort tillsätta en

arbetsgrupp i regeringskansliet från berörda

departement med uppgift att förbereda ett

regeringsförslag så att ett riksdagsbeslut om den

Kvalificerade yrkesutbildningens framtid kan fattas

senast våren 1999.

När det gäller högskolan avser regeringen att föreslå

resurser för ytterligare 15 000 platser hösten 1998 samt

för ytterligare 15 000 platser hösten 2000 dvs.

sammanlagt 30 000 nya platser. Det har därigenom

skapats resurser för 60 000 nya permanenta platser

under perioden 1997 till år 2000. Satsningens

tyngdpunkt skall ligga inom de naturvetenskapliga och

tekniska utbildningsområdena.

Antalet redan beslutade samt nytillkomna platser

framgår av nedanstående tabell.

ACKUMULERAT

ANTAL

HT 1997

HT 1998

HT 1999

HT 2000

Vuxenutb. inkl.

bas-år och

Kvalificerad

yrkesutbildning

90 000

90

000

90

000

90

000

Folkbildning

10 000

10

000

10

000

10

000

Högskola

15 000

15

000

30

000

30

000

Summa enl.

tidigare beslut

115 000

115

000

130

000

130

000

Vuxenutb. inkl.

Kvalificerad

yrkesutb.

11 500

24

300

32

800

40

000

Högskola

15

000

15

000

30

000

Totalt inkl.

tidigare

 beslut

126 500

154

300

177

800

200

000

4.7 Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder

Under år 1995 skedde en viss förbättring på

arbetsmarknaden. Förbättringen bromsades upp under

hösten 1995. I slutet av år 1996 och under inledningen

av år 1997 utvecklades arbetsmarknaden sämre än vad

regeringen förutsåg i budgetpropositionen hösten 1996.

Den försämrade utvecklingen och den därmed

sammanhängande höga arbetslösheten och den stora

åtgärdsvolymen i arbetsmarknadspolitiken ställer nya

krav på insatser för att regeringens mål om 4 procents

öppen arbetslöshet skall nås. Regeringen aviserar

förslag som tillsammans med en väl fungerande

lönebildning och ett fortsatt och utökat förtroende för

svensk ekonomi gör att det skapas goda förutsättningar

för att nå målet om en halverad öppen arbetslöshet till

år 2000.

Åtgärder riktade till ungdomar

Arbetslösheten är stor bland personer med låg

utbildning. I vissa fall är dessa grupper arbetslösa i

dubbelt så hög utsträckning som befolkningen i sin

helhet. Särskilt stort problem är detta för ungdomar.

Bland lågutbildade ungdomar under 25 år var

arbetslösheten under år 1996 så hög som 18,8 procent,

vilket är avsevärt högre än för befolkningen i sin helhet.

I Danmark har man sedan en tid gjort en speciell

sammanhängande satsning på unga lågutbildade

arbetslösa personer. Syftet med insatserna är att stärka

unga arbetslösas möjligheter på arbetsmarknaden genom

att ge dem en rätt och skyldighet att delta i

kompetenshöjande utbildning. Utbildningen väljs i

samarbete mellan den arbetslöse och

arbetsförmedlingen, som en del av den individuella

handlingsplanen. Resultatet har inte låtit vänta på sig,

under april - november 1996 minskade arbetslösheten

bland unga lågutbildade med ca två tredjedelar.

Regeringen har givit Arbetsmarknadsstyrelsen och

Socialstyrelsen i uppdrag att utarbeta ett förslag i syfte

att aktivera och kompetensutveckla arbetslösa ungdomar

under 25 år vilka är berättigade till ekonomiskt bistånd

enligt socialtjänstlagen. Uppdraget skall redovisas den

15 juni 1997. Med utgångspunkt i resultatet av detta

uppdrag avser regeringen att i budgetpropositionen

föreslå speciella åtgärder för att minska arbetslösheten

för lågutbildade ungdomar. Satsningen skall ses som en

del i den utbildningssatsning som startades i och med

förslag i sysselsättningspropositionen (1995/96:222) och

1996 års budgetproposition (prop. 1996/97:1). De

danska erfarenheterna kan tjäna som ett intressant

exempel vid utarbetandet av en svensk modell.

Dessutom finns den parlamentariskt sammansatta

ungdomspolitiska kommittén som lämnat ett

delbetänkande med förslag på detta område.

Regeringen avser även att i höst lämna förslag till

riksdagen om introduktion av nyanlända invandrare för

att underlätta deras inträde på arbetsmarknaden.

Tillfällig avgångsersättning för äldre arbetslösa

Äldre personer som varit arbetslösa under lång tid har

ofta svårt att finna ett nytt arbete. Av den anledningen

föreslår regeringen att personer som fyllt 60 år och varit

arbetslösa under lång tid ges möjlighet att under 1997

erhålla rätt till arbetslöshetsersättning för tiden fram till

ålderspension. Ersättningen skall till skillnad från

ordinarie arbetslöshetsersättning inte innebära krav på

att stå till arbetsmarknadens förfogande. Det är av

största vikt att dylika åtgärder görs temporära och

endast för personer som varit arbetslösa under lång tid.

I annat fall kan det finnas en risk att arbetsgivare vid

minskningar i arbetsstyrkan i första hand väljer personer

som kvalificerar för denna åtgärd. Läget på

arbetsmarknaden för personer som är 60 år eller äldre

skulle då kraftigt försämras. För att regeringens mål om

en halverad öppen arbetslöshet skall kunna nås är det

viktigt att åtgärden inriktas mot arbetslösa med mycket

små chanser att åter få ett reguljärt arbete. Regeringen

föreslår därför att endast personer som erhållit a-kassa

eller deltagit i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd under

minst 12 månader under tiden 1 januari 1996 - 15 april

1997 skall kunna få denna rätt.

Ersättningen utgörs av arbetslöshetsersättning som

benäms tillfällig avgångsersättning.

Aktivare användning av arbetslöshetsersättningen

Enligt gällande regler skall den som får ersättning stå

till arbetsmarknadens förfogande vilket innebär att det i

princip inte får finnas något som hindrar personen från

att ta erbjudet lämpligt arbete. Detta innebär i praktiken

att den arbetslöse under ersättningstiden inte får ägna sig

åt någon annan verksamhet än att aktivt söka arbete för

att kunna få ersättning. En viss begränsad möjlighet att

delta i utbildning med bibehållen arbetslöshetsersättning

finns dock.

Denna restriktiva ordning i fråga om rätten att

sysselsätta sig när man får ersättning är enligt

regeringens mening i vissa fall kontraproduktiv. Den

kan passivisera i stället för att främja en återgång till

arbetsmarknaden.

Möjlighet bör därför skapas för att på försök

använda arbetslöshetsersättningen på ett mer aktivt sätt.

Avsikten är att regeringen för särskilda projekt skall

medges möjlighet att tillåta att undantag görs som

innebär att arbetslöshetsersättning får lämnas till

personer som redan får ersättning enligt lagen om

arbetslöshetsförsäkring och lagen om kontant

arbetsmarknadsstöd, trots att de då inte är arbetslösa

och står till arbetsmarknadens förfogande.

Bemyndigandet gäller således endast

ersättningsberättigade personer som redan uppbär

ersättning. Personer med en svagare ställning på

arbetsmarknaden såsom ungdomar, långtidsarbetslösa,

äldre, arbetshandikappade och utomnordiska

medborgare skall prioriteras.

Denna ordning föreslås gälla för en

försöksverksamhet från och med den 1 juli 1997 till

utgången av december 1998.

Projekten får inte medföra

konkurrenssnedvridningar. De får heller inte leda till

undanträngning av ordinarie arbetstillfällen. Vidare skall

projekten inte medföra några inlåsningseffekter.

Verksamheten skall betraktas som

arbetsmarknadspolitisk åtgärd.

Resursarbete i offentlig verksamhet

Det är viktigt att personer som varit arbetslösa under

längre tid erbjuds en fortsatt kontakt med arbetslivet för

att kunna upprätthålla sin kompetens. Regeringen

föreslår därför att offentliga arbetsgivare, enligt den s.k.

Kalmarmodellen, får ta emot personer som varit öppet

arbetslösa under minst sex månader. Personen har rätt

till a-kassa. Arbetsgivaren tillåts komplettera

ersättningen, så att den högst uppgår till 90 procent av

den dagpenninggrundande inkomsten, dock högst 620

kronor per dag till och med 28 december 1997 och till

högst 638 kronor därefter.

Åtgärden skall kunna beviljas under perioden 1 juli

1997 - 31 december 1998 och kan endast ges under

maximalt sex månader med möjlighet till förlängning

till 9 månader.

När behov av korttidsvikarier uppstår skall

arbetsgivaren i första hand använda sig av

åtgärdsplacerade personer. Under sådana

korttidsvikariat skall avtalsenlig lön betalas.

Resursarbete är en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. De

åtgärdsplacerade personerna skall därför stå till

arbetsmarknadens förfogande under tiden i åtgärd.

Omfattningen av de arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna

Huvudsyftet med arbetsmarknadsutbildningen är att

motverka den strukturella arbetslösheten samtidigt som

åtgärden är ett viktigt instrument för att förhindra att

flaskhalsar uppkommer på arbetsmarknaden. Det är

därför av stor vikt att antalet personer i den

yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningen är relativt

stort under budgetåret 1997 särskilt som efterfrågan på

arbetskraft väntas att öka.

Regeringen gör därför bedömningen att kravet på

omfattning av de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som

finansieras från anslaget A2. Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder bör minskas till 207 000 personer i genomsnitt

per månad under budgetåret 1997. Härigenom frigörs

ca 2,3 miljarder kronor. Härav bör 1500 miljoner

kronor användas för att finansiera en ökad

utbildningssatsning och vissa andra insatser på

arbetsmarknadsområdet. Resterande ca 800 miljoner

kronor används till att skapa ett större utrymme för den

yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningen och för

ytterligare tillfälliga personalförstärkningar vid

arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsinstitut, samt för

en större ram för otraditionella insatser. För år 1998

och framåt föreslår regeringen att 1 miljard kronor

anslås för kvalitetshöjande insatser i de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna.

Regelförenklingar

I dag finns möjligheten att förlänga ALU-tiden för en

person i arbetslivsutveckling på samma arbetsplats med

som mest sex månader om det finns synnerliga skäl.

Regeringen föreslår nu en ändring i förenklingssyfte

som innebär att kravet på synnerliga skäl vid

förlängning av ALU-perioden på samma arbetsplats

ändras till särskilda skäl vilket gäller vid annan

förlängning av tid i arbetslivsutveckling. Förslaget bör

träda i kraft den 1 juli 1997.

Både arbetshandikappade och utomnordiska

medborgare tillhör de grupper som regeringen av flera

skäl anser måste prioriteras. De utomnordiska

medborgarna har särskilt svårt att träda in på

arbetsmarknaden på grund av bristande kunskaper i det

svenska språket, men också på grund av att de ofta

saknar ett socialt nätverk på arbetsmarknaden.

Regeringen föreslår därför att tiden i

arbetsplatsintroduktion (API) skall kunna förlängas med

högst sex månader för arbetshandikappade och

utomnordiska medborgare. Förslaget innebär ingen

begränsning i den nuvarande förlängningsmöjligheten

för unga handikappade. För dessa gäller nu ingen

tidsgräns vid förlängning. Förslaget bör gälla från och

med den 1 juli 1997.

Regeringen anser att det är viktigt att andelen

kvinnliga företagare ökar. För att stimulera en sådan

utveckling infördes år 1996 en möjlighet för kvinnor att

få starta eget bidrag i tolv månader. Samtidigt infördes

begränsningen att endast kvinnor som varit arbetslösa i

mer än 24 månader kunde få ett förlängt bidrag. Detta

krav har försvårat möjligheten att påtagligt öka andelen

kvinnor med starta eget bidrag, då de som är bäst

lämpade att starta egen verksamhet oftast har en kortare

arbetslöshetsperiod än 24 månader. Regeringen föreslår

därför att kravet på 24 månaders arbetslöshet för att få

en förlängning bör sättas ned till minst sex månader.

Förslaget bör träda i kraft den 1 juli 1997.

Interpraktikstipendier

Sedan 1 juli 1995 har arbetslösa ungdomar haft

möjlighet att praktisera på företag inom Europa,

exklusive Sverige, med stöd av s.k. Europastipendier.

Det har visat sig att de förutsättningar som har varit

kopplade till åtgärden har bidragit till att få ungdomar

respektive europeiska företag varit intresserade. Mot

denna bakgrund anser regeringen att formerna för

stipendiet bör utvecklas. Den konstruktion som hittills

gällt bör därför upphöra från och med den 1 oktober

1997 och då ersättas med Interpraktikstipendier. Dessa

skall kunna lämnas till unga arbetslösa till och med den

30 juni det år de fyller 30 år. Den unge skall få

möjlighet att söka ett stipendium för praktik utanför

Sverige. I stipendiet ingår en viss ersättning för resa,

försäkring samt för uppehälle. Stipendietiden bör vara

sex månader.

Generationsväxling

Regeringen avser att under 1997 lämna förslag om

införande av en generationsväxling där personer i åldern

63 till 64 år erbjuds avgångsersättning om arbetsgivaren

anställer en långtidsarbetslös yngre person.

Tidigareläggning av infrastruktursatsningar

Inom Vägverkets ansvarsområde finns ett antal

vägprojekt, med planerat genomförande under de

närmaste åren, som är mycket angelägna ur såväl

sysselsättnings- som trafiksäkerhetssynpunkt och som

också är färdiga för byggstart redan under år 1997. I

syfte att möjliggöra en tidigare start av vissa sådana

projekt föreslås Vägverket få en utökad låneram. Lånen

skall sedan återbetalas, inklusive ränta, via ordinarie

anslag för byggande av vägar. På detta sätt möjliggörs

att angelägna åtgärder för sysselsättning och tillväxt

snabbt kan komma till stånd. Förslaget om

tidigareläggning av vissa väginvesteringar redovisas

närmare i avsnitt 6, Förslag till tilläggsbudget för

statsbudgeten för budgetåret 1997, Utgiftsområde 22

Kommunikationer.

4.8 Insatser för en ekologiskt

hållbar utveckling

Det är regeringens ambition att öka takten i

omställningen av Sverige till ett ekologiskt hållbart

samhälle. Ett brett handlingsprogram byggs upp med

insatser i olika former inom flera utgiftsområden. Vid

sidan av att öka den ekologiska hållbarheten skall

insatserna öka vår långsiktiga konkurrenskraft och

möjligheterna till uthållig tillväxt, samt utformas så att

de ger påtagliga effekter på sysselsättningen.

Regeringen redovisar i denna proposition en strategi

som rymmer dels användning av ett antal allmänna

styrmedel, dels statligt stöd för att öka sådana

investeringar som anpassar det fysiska realkapitalet till

hållbarhetsmålen.

Regeringen avser att årligen i budgetpropositionen

redovisa hur arbetet på respektive område fortskrider

och att i en särskild skrivelse följa upp arbetet.

Propositioner och utredningar av betydelse bör redovisa

effekterna på miljö och resursförbrukning. Ekonomiska

styrmedel och offentlig upphandling avses användas

aktivt i arbetet. Sverige bör verka för att hållbar

utveckling skall vara ett övergripande mål för EU och

få genomslag i EU:s politik på berörda områden. Detta

arbete kan bli ett viktigt tema inför det svenska

ordförandeskapet år 2001.

Inriktningen på arbetet, förslag till generella

styrmedel och utformning av det lokala

investeringsprogrammet beskrivs mera utförligt i bilaga

5.

4.8.1 Lokala investeringsprogram

Det lokala investeringsprogrammet innebär att

kommuner eller grupper av kommuner ges möjlighet att

utforma förslag till lokala investeringsprogram som

ökar den ekologiska hållbarheten i samhället.

Programmen kommer att bedömas och ett antal

kommuner/områden kommer att väljas ut. Vid

bedömningen av programmen skall vikt bland annat

läggas vid åtgärder som minskar miljöbelastningen,

ökar effektiviteten i användningen av energi och

naturresurser samt gynnar användningen av förnybara

råvaror. Regeringen beräknar sammanlagt 5,4 miljarder

kronor för perioden 1998 - 2000 för detta ändamål.

4.8.2 Nationella program

Till de nationella investeringarna hänförs programmen

för energiomställning samt ett nationellt inve-

steringsprogram för vissa infrastruktursatsningar.

Tidigare har en miljard kronor avsatts till ett femårigt

statligt investeringsbidrag för en ekologiskt hållbar

samhällsutveckling till kretsloppsanpassning av befintlig

bebyggelse och infrastruktur.

Energiprogram

Ett nytt energipolitiskt program inrättas för

omställningen av energisystemet. Energiprogrammets

omfattning är 4 690 miljoner kronor åren 1998 - 2000.

Satsningen uppgår totalt till drygt 9 miljarder kronor

och löper fram t.o.m. år 2004. Programmets

huvudinriktning är en kraftfull långsiktig satsning på

forskning, utveckling och demonstration av ny

energiteknik. Målet är att under de närmaste 10-15 åren

kraftigt öka el- och värmeproduktionen från förnybara

energikällor och utveckla kommersiellt lönsam teknik

för energieffektivisering. Bortfallet av elproduktion från

Barsebäcksverket skall kompenseras och under en

femårsperiod lämnas därför investeringsbidrag till

utbyggnad av el- och värmeproduktion samt till

effektivisering och minskad elanvändning i

bostadssektorn.

Infrastrukturinvesteringar

I det nationella investeringsprogrammet innefattas även

de ytterligare medel som behövs för finansiering av

vissa infrastrukturinvesteringar som inte ingår i den

ordinarie planeringsramen. I det nationella

investeringsprogrammet ingår bland annat utbyggnad av

Botniabanan mellan Nyland och Umeå, samt

finansiering av reviderade storstadspaket i Stockholm

och Göteborg. Intäkter från miljöstyrande avgifter bör

på sikt avlasta anslagsfinansieringen av

storstadspaketen.

Botniabanan

I enlighet med vad som anges i prop. 1996/97:53

Infrastrukturinriktning för framtida transporter, beslöt

regeringen den 16 januari 1997 att uppdra åt en

förhandlingsman att bereda vissa frågor angående

utbyggnad av Botniabanan. I enlighet med riktlinjerna i

uppdraget redovisade förhandlingsmannen ett förslag till

avsiktsförklaring angående finansieringen av

Botniabanan den 5 mars 1997. Vidare skall

förhandlingsmannen senast den 1 oktober 1997 redovisa

ett förslag till avtal mellan staten, lokala och regionala

företrädare samt eventuella övriga berörda parter om

finansiering, utbyggnadsprinciper och trafikering av

Botniabanan.

Den av förhandlingsmannen redovisade

avsiktsförklaringen innebär bl.a. att staten, regionen och

Banverket är överens om att finansieringen av Bot-

niabanan i allt väsentligt är ett statligt ansvar, att banan

skall vara i statlig ägo då den är färdigställd och att

parterna skall utarbeta ett förslag till finansiering som

minimerar behovet av statliga anslagsmedel. Vidare att

lokala intressenter är beredda att finansiera

kompletterande anläggningar (t.ex. stationshus och

terminalanläggningar) vars totala investeringskostnader

preliminärt kan beräknas uppgå till minst ca 600

miljoner kronor samt att regionen påtar sig att garantera

regional persontrafik som motsvarar en nettokostnad på

20-30 miljoner kronor per år.

Med anledning av att Botniabanan inte har någon

avgörande betydelse för järnvägstrafiken förrän den är

färdigställd i sin helhet, anser regeringen att det är av

största vikt att byggtiden minimeras utan att

investeringskostnaderna ökar. Vidare anser regeringen

att, mot bakgrund av den önskvärda komprimerade

byggtiden och projektets storlek, lånefinansiering kan

övervägas av hela eller delar av projektet.

Regeringen anser att avsiktsförklaringen kan ligga till

grund för förhandlingsmannens fortsatta arbete.

Regeringen förutsätter att regionen eller andra

intressenter åtar sig att ansvara för en väl definierad del

av kostnaderna för projektet i det slutliga

avtalsförslaget.

Inlandsbanan

Mot bakgrund av att det nuvarande statliga stödet till

Inlandsbanan upphör under 1998, beslöt regeringen den

25 april 1996 att uppdra åt Statskontoret att utreda

förutsättningarna för framtida järnvägstrafik på

Inlandsbanan.

Statskontoret redovisade sitt uppdrag den 30 januari

1997 och utredningen har skickats ut på remiss.

Remisstiden löper till den 30 april 1997.

Statskontoret föreslår att staten under en övergångs-

period även fortsättningsvis skall stödja järnvägstrafiken

på Inlandsbanan. Stödet föreslås inriktas mot

banunderhåll på de mest trafikerade delarna av

Inlandsbanan och uppgå till ca 43 miljoner kronor per

år.

Regeringen avser att inom kort återkomma till

riksdagen angående frågan om fortsatt statligt stöd till

Inlandsbanan och anser att det bör skapas en finansiell

beredskap för detta.

Stockholm och Göteborg

Mot bakgrund av bl.a. önskemål om en mer

miljöinriktad trafiklösning anmälde regeringen den 7

februari 1997 behov av vissa förändringar i den s.k.

Dennisöverenskommelsen. Förändringarna föranleddes

också av att två av Dennisöverenskommelsens parter,

Moderaterna och Folkpartiet, inte längre stod bakom

finansieringslösningen i överenskommelsen om inte

genomförandet av Österleden garanterades av

regeringen. Något utrymme för regeringen att utställa

sådana garantier finns inte. Regeringen bedömde därför

att det inte fanns parlamentariskt stöd i riksdagen för

införandet av vägtullar i Stockholm. Därmed var den

finansiella situationen akut och omedelbara förändringar

i överenskommelsens innehåll nödvändiga.

De förändringar som regeringen föreslagit innebär

att Österleden och Västerleden med anslutningar till väg

E4 norr och söder om Stockholm utgår ur

överenskommelsen. Beslut om Västerledens

genomförande och finansiering fattas mot bakgrund av

trafikutvecklingen och värderas i den normala infra-

strukturplaneringen.

Övriga vägprojekt byggs ut enligt planerna. De

satsningar på kollektivtrafik som ingår i

överenskommelsen berörs inte av förändringarna. Detta

innebär en ökad andel kollektivtrafik. Förhandlingar

kommer att föras mellan staten och Stockholms

kommun om en miljöanpassad helhetslösning för väg-

och järnvägstrafiken genom centrala Stockholm.

Det planerade vägtullsystemet, som till sin funktion

huvudsakligen var finansierande, genomförs inte.

Genom att planerna på ett vägtullsystem i

Stockholmsregionen inte kunnat fullföljas saknar de

planerade vägprojekten Norra Länken, Södra Länken

och norra respektive södra delen av den yttre tvärleden

en hållbar och långsiktig finansiering.

Göteborgsregionens kommunalförbund har delvis

omarbetat den ursprungliga trafikövererenskommelsen

för Göteborg till ett nytt förslag. Vägprojekten har dels

bantats, dels utökats med andra typer av åtgärder.

Förslaget omfattar också en utökad satsning på

kollektivtrafik. Därmed förändras fördelningen mellan

väg- och kollektivinvesteringar på ett liknande sätt som i

Stockholm. Finansieringen med vägtullar har ersatts

med ett mer miljöinriktat vägavgiftssystem som kan bli

aktuellt först på några års sikt. I avvaktan på detta är

uppgörelsen ofinansierad.

Ett fullföljande av den nya trafiklösningen för

Stockholmsregionen är en angelägenhet inte bara för

berörda kommuner i Stockholms län utan för hela

landet. Detsamma gäller för trafiklösningen i Göteborg.

En långsiktigt hållbar finansiering av trafiklösningen

i Stockholm kräver en nettointäkt på ca 1 100 miljoner

kronor per år och för Göteborg ca 500 miljoner kronor

per år. De objekt som ingår i respektive trafiklösning,

är objekt som ligger utanför aktuella statliga

infrastrukturplaner. Därför måste trafiklösningarna

finansieras genom att respektive region själv svarar för

de intäkter som krävs. Eftersom vägtullar inte längre är

aktuella som finansieringskälla krävs alternativa

lösningar för regional finansiering. Regeringen har

övervägt andra former av regional finansiering, men

funnit att en sådan regional finansiering bl.a. av

konjunktur- och sysselsättningsskäl för närvarande ej

bör införas. Ytterligare utredning av den regionala

finansieringen krävs således. I detta ingår bl.a. att

utreda de legala och tekniska förutsättningarna för ett

miljöstyrande avgiftssystem.

I avvaktan på dessa utredningar är det regeringens

uppfattning att kostnaderna för de aktuella projekten i

Stockholmsregionen och Göteborgsregionen skall

finansieras med anslag anvisade över statsbudgeten

fr.o.m. år 1999. Därigenom kan pågående och

planerade projekt komma till byggstart utan ytterligare

försening, vilket skapar förutsättningar för

sysselsättning, tillväxt och förbättrad miljö. Den

nationella finansieringen kommer att omprövas när

förutsättningarna för regional finansiering ytterligare

utretts.

För att erhålla en rationell utbyggnadstakt för

vägprojekten bör dessa liksom tidigare finansieras med

lån. Utställda garantier för vägprojekten i Stockholm

och Göteborg ligger fast. Regeringen återkommer

årligen i budgetpropositionen med förslag till

omfattningen av lånegarantier och en redovisning av

hittills genomförda åtgärder. Regeringen avser att

återkomma med en mer detaljerad redovisning för

riksdagen av innehållet i de nya trafiklösningarna för

Stockholm och Göteborg.

4.9 Småföretagssatsning

Enligt regeringen måste huvuddelen av den nödvändiga

sysselsättningsökningen under de kommande åren ske i

den privata sektorn. De små och medelstora företagen

spelar en central roll i denna utveckling. En

tillfredsställande nyetablering av företag är en första

förutsättning för detta. Det är också angeläget att

befintliga företag kan expandera. Avgörande för

småföretagens utvecklingsmöjligheter är sunda

statsfinanser som ger låga räntor och låg inflation,

varigenom goda investeringsförutsättningar skapas.

Särskilt väsentligt för företagens investeringar är

villkoren för kapitalförsörjningen, där de mindre

företagen har en svagare ställning på kapitalmarknaden

än större företag. För tillväxten i sysselsättning är bl.a.

arbetskraftskostnadernas nivå av stor vikt. För samtliga

dessa frågor är skatte- och avgiftssystemets utformning

viktig.

Sedan lång tid tillbaka har Sverige haft förmånliga

företagsskatteregler som gett goda villkor för

investeringar i Sverige. Under de senaste åren har ett

antal åtgärder genomförts med särskild inriktning på

små och medelstora företag. Som en uppföljning till

1990-1991 års skattereform infördes år 1994 i princip

samma skattemässiga villkor för enskilda näringsidkare

som för aktiebolag. Fr.o.m 1997 gäller särskilda regler

för ägare till onoterade aktiebolag. Dessa företag har

inte samma tillgång till kapitalmarknaderna som de

större, noterade aktiebolagen. Reglerna innebär att

expansion med eget kapital underlättas. Detta förstärker

företagens soliditet, vilket bidrar till att sårbarheten för

variationer i efterfrågan minskas. Kapitalförsörjningen

underlättas också av att företagsförmögenhet ej är

föremål för förmögenhetsskatt. Sedan i år gäller också

viss nedsättning av socialavgifterna, vilket är av särskild

betydelse för mindre företag. Regeringen har också

tillsatt en utredning som för närvarande undersöker

möjligheterna att förenkla skattereglerna för enskilda

näringsidkare.

I denna proposition presenterar och aviserar

regeringen ytterligare åtgärder med inriktning på att

förbättra villkoren för de mindre företagen (se kapitel 7

för en utförligare redovisning av skatteförslagen).

Ytterligare lättnader i ägarbeskattningen

För mindre företag spelar ägarbeskattningen en

väsentligt mer central roll för investeringar, tillväxt och

sysselsättning än för större företag. Fr.o.m. i år gäller

särskilda regler för onoterade aktiebolag, vilket innebär

att en viss del av avkastningen på eget kapital i dessa

företag undantas från skatt hos ägaren. För att

ytterligare förbättra villkoren för egenfinansierade

investeringar i dessa företag föreslås nu att ägarna vid

beräkningen av utrymmet för denna skattelättnad liksom

vid beräkningen av den del av utdelningar och

reavinster som beskattas som kapitalinkomst får

medräkna en större andel av de anställdas löner som

underlag. Andelen ökas från 70 procent till 100 procent.

Åtgärden innebär också en viss stimulans för

nyanställningar.

Kapitalbeskattningen av enskilda näringsidkare

I många fall sker nyetablering av företag genom att

enskilda individer bildar enskilda firmor. Sedan 1994

gäller att en viss del av avkastningen från

näringsverksamheten beskattas som kapitalinkomst.

Beräkningen av beloppet för s.k. räntefördelning

påverkas dels av storleken på det egna tillskjutna

kapitalet, dels av en viss räntesats. Denna räntesats är

knuten till den s.k. statslåneräntan med ett visst tillägg.

För att även för denna företagsform förbättra villkoren

för egenfinansierade investeringar föreslås nu att

räntesatsen för positiv räntefördelning ökas med två

procentenheter.

Utökat underlag för nedsättning av

arbetsgivaravgifter

Sedan i år gäller bl.a. att arbetsgivaravgifterna sätts ned

med 5 procentenheter för en lönesumma upp till 600

000 kronor. För att ytterligare förbättra villkoren för

sysselsättningsexpansion i mindre företag föreslås nu att

det maximala underlaget för nedsättning av avgifterna

utökas till ca 850 000 kronor.

Kapitalförluster och organisationskostnader

Baserat på förslag från den s.k.

kapitalförlustutredningen avser regeringen senare i vår

att presentera ett förslag som innebär att

kapitalförlustbegreppet utmönstras ur

skattelagstiftningen. Samtidigt införs en rätt till avdrag

för förluster av kontanta medel i samband med brott.

Vidare underlättas företagens expansion bl.a. genom

utvidgade möjligheter till avdrag för kostnader för

ökning av aktiekapitalet och för fusionskostnader.

Översyn av stoppreglerna i

 fåmansföretagslagstiftningen

Sedan 1970-talet gäller särskilda regler för

fåmansföretag, de s.k. stoppreglerna. Dessa regler skall

förhindra att bolagsformen används för

skatteundandraganden genom vissa transaktioner mellan

bolagen och dess delägare. Denna särlagstiftning

framstår i dag som uttryck för ett föråldrat synsätt och

har också kritiserats av företrädare för näringslivet. En

översyn av stoppreglerna är därför motiverad. En

särskild utredare kommer att ges i uppdrag att se över

dessa regler, i syfte att så långt som möjligt ersätta dem

med allmänna beskattningsregler.

Ledighet för start av eget företag

För att stödja ny- och småföretagandet avser regeringen

att i 1997 års budgetproposition föreslå införande av rätt

till tjänstledighet under sex månader för start av eget

företag. Att starta ett företag är i sig ett stort

risktagande. Genom att möjliggöra för nya företagare

att ta tjänstledigt under en period kan risken minskas i

någon mån. Företagaren behöver inte riskera att, utöver

de pengar och resurser som satsas, dessutom förlora

arbetet för den händelse företagssatsningen inte slår väl

ut.

Inga kostnader på statsbudgeten uppstår med detta

förslag. För de arbetsgivare som måste anställa en

vikarie uppstår vissa mindre kostnader. För att minska

dessa kostnader för privata företag avses föreslås att

tjänstledighet endast skall beviljas i de fall då det

nystartade företaget inte konkurrerar med

arbetsgivarens verksamhet.

Miljöprogram m.m. inom jordbruket

En betydande del av Sveriges små och medelstora

företag återfinns inom jordbrukssektorn. Verksamheten

inom jordbrukssektorn utgör en central del av det

ekologiska kretsloppet, är av stor betydelse för en

levande landsbygd och försörjer den för sysselsättningen

viktiga livsmedelsindustrin med råvaror. I

medlemskapsförhandlingarna inför inträdet i EU erhöll

Sverige en ram för miljöersättningar till jordbruket.

Utnyttjande av programmet kräver nationell finansiering

i samma omfattning som ersättningen från EU. Det

statsfinansiella läget har hittills inte medgivit ett fullt

utnyttjande av ramen. Regeringen avser nu att föreslå

en utbyggnad av miljöprogrammet med 700 miljoner

kronor per år varav 350 miljoner kronor erhålls från

EU. Ett utvidgat miljöprogram ökar återflödet från EU

och möjliggör även en ytterligare förstärkning av de

åtgärder som bedöms önskvärda för att förbättra

sektorns konkurrenskraft genom omställning till mer

miljöanpassad produktion och främjandet av jordbrukets

positiva inverkan på kultur- och naturmiljö. Den

utbyggnad av programmet som föreslogs i förra årets

budgetproposition finansierades fullt ut endast för år

1997. De 200 miljoner kronor som återstår att

finansiera fr.o.m. år 1998 skall inrymmas inom den

ram som avsätts för satsningar på småföretagen.

Vissa övriga satsningar

Utöver de satsningar som under år 1997 genomförs

inom ramen för det s.k. landshövdingeuppdraget avser

regeringen att föreslå att ytterligare 50 miljoner kronor

per år fr.o.m. 1998 skall satsas på regional

näringspolitik.

Vidare avser regeringen att öka insatserna för

kooperativt företagande och för kvinnors företagande.

För informationsinsatser m.m. avser regeringen att

fr.o.m. 1998 avsätta 10 miljoner kronor vardera för

dessa båda ändamål.

Ytterligare en åtgärd är regeringens förslag (prop.

1996/97:63) om ett utvidgat högriskskydd. Förslaget

innebär att arbetsgivarnas samtliga kostnader för utgiven

sjuklön, för personer som löper risk för att insjukna

under en eller flera längre perioder under ett år, ersätts

efter ansökan hos försäkringskassan. Kostnaderna

beräknas till högst 40 miljoner kronor. I nämnda

proposition aviserar regeringen även ett uppdrag till

Riksförsäkringsverket och Statistiska Centralbyrån att

tillsammans arbeta fram ett nytt system som täcker

samhällets behov av information om den korta

sjukfrånvaron under sjuklöneperioden. En utgångspunkt

bör vara ett system som delvis bygger på ett

urvalsystem för små företag och organisationer. De

sammanlagda kostnaderna skulle därmed bli lägre och

uppgiftslämnarbördan skulle minska kraftigt för de små

företagen.

4.10 Sammanfattning av

fempunktsprogrammet

I tabell 4.2 lämnas en specificerad redovisning av de

åtgärder som presenterats i avsnitt 4.5- 4.9.

TABELL 4.2 FEMPUNKTSPROGRAM FÖR ARBETE OCH

UTBILDNING

Miljoner kronor

1997

1998

1999

2000

Vård, omsorg, skola

4

000

8

000

8

000

8

000

Hållbar utveckling

1

486

5

059

5

909

 Lokala

investeringsprogram

800

1

800

2

800

 Energipolitiskt program

1

686

1

609

1

459

 Infrastrukturprogram

1

650

1

650

Utbildning

546

2

468

4

319

6

045

 Högskola

531

1

089

1

676

 Vuxenutbildning

489

1

680

2

897

4

209

 Kvalificerad

yrkesutbildning

57

230

292

120

 Lärlingar

27

41

40

Småföretag

1

550

1

780

1

710

 Lättnader i

ägarbeskattningen

160

180

210

 Kapitalbeskattning av

enskilda

 näringsidkare

240

490

390

 Utökat underlag för

nedsätt-

 ning av

arbetsgivaravgifter

450

410

410

 Kapitalförluster och

organisa-

 tionskostnader

40

40

40

 Miljöprogram inom

jordbruket

550

550

550

 Regional näringspolitik

50

50

50

 Kooperativt

företagande

10

10

10

 Kvinnors företagande

10

10

10

 Utökat särskilt

högkostnads-

 skydd

40

40

40

Arbetsmarknadspolitik

907

2

760

1

865

1

609

 Resursarbeten

310

653

 Tillfällig

avgångsersättning

597

1

107

865

609

Arbetsmarknadsutbildnin

g

1

000

1

000

1

000

Summa

5

453

16

264

21

023

23

273

1 Avser delfinanasiering. Programmet uppgår totalt till 4 690

miljoner kronor åren 1998 - 2000 men finansieras till viss del med

befintliga resurser inom UO 21, Energi.

5

Utgiftstak för den

offentliga sektorn

.

5 Utgiftstak för den offentliga sektor

Regeringens förslag:

1. De offentliga utgifterna beräknas till 1 032 miljarder

kronor år 1998, 1 057 miljarder kronor år 1999 och 1

081 miljarder kronor år 2000.

2. Ett tak för de statliga utgifterna omfattande

statsbudgeten exklusive räntor på statsskulden och

Riksgäldskontorets nettoutlåning men inklusive

socialförsäkringssektorn vid sidan av statsbudgeten

fastställs till 744 miljarder kronor år 2000.

3. Den beräknade fördelningen av de statliga utgifterna

åren 1998 - 2000 på utgiftsområden (exkl.

statsskuldsräntor), socialförsäkringen vid sidan av

statsbudgeten samt budgeteringsmarginalen gäller som

riktlinje för den fortsatta budgetberedningen.

4. Utgifterna för den kommunala sektorn beräknas till

442 miljarder kronor år 1998, 455 miljarder kronor år

1999 och 468 miljarder kronor år 2000.

I 1996 års ekonomiska vårproposition föreslog

regeringen ett utgiftstak för åren 1997 - 1999.

Utgiftstaken för staten inklusive socialförsäkringssektorn

fastställdes till 723, 720 respektive 735 miljarder kronor

för de tre åren. Riksdagen godkände också en preliminär

fördelning av utgifterna på utgiftsområden. I

budgetpropositionen föreslogs en definitiv fördelning av

utgifterna för år 1997 samt en preliminär fördelning för

åren 1998 och 1999.

I denna proposition föreslås ett utgiftstak för staten

för år 2000. Dessutom redovisas en preliminär

fördelning av utgifterna på utgiftsområden, samt en kort

beskrivning av respektive utgiftsområde. Åren 1997 -

1999 ligger utgiftstaken kvar på de av riksdagen tidigare

fastställda nivåerna. För dessa år presenteras reviderade

beräkningar av utgifternas fördelning på utgiftsområden.

Dessutom redovisas en beräkning av de konsoliderade

offentliga utgifterna, dvs. inklusive den kommunala

sektorn.

5.1 Förutsättningar

5.1.1 Budgetpolitiska mål

De budgetpolitiska mål som regeringen föreslagit och

riksdagen ställt sig bakom har varit vägledande i arbetet

med denna proposition. De kan sammanfattas på

följande sätt:

 Statsskulden som andel av BNP skall stabiliseras

senast år 1996.

 Underskottet i den offentliga sektorn får inte

överstiga 3 procent år 1997.

 De offentliga finanserna skall vara i balans år 1998.

 De offentliga finanserna skall efter år 1998 uppvisa

ett permanent överskott.

Målet om stabiliserad skuldkvot uppnåddes redan år

1995. Som framgår av finansplanen och avsnitt 4.3

föreslås målet om permanent överskott i de offentliga

finanserna preciseras till ett överskott på 0,5 procent av

BNP år 1999 och 1,5 procent av BNP år 2000. År 2001

skall överskottet i de offentliga finanserna uppgå till 2

procent av BNP.

5.1.2 Fempunktsprogrammet

I avsnitt 4 beskrivs de åtgärder som regeringen föreslår

och de politiska prioriteringar som ligger till grund för

dessa. Utgifterna för programmet har lagts in i

beräkningarna av utgiftstaken och fördelningen på

utgiftsområden.

5.1.3 Beräkningsförutsättningar

Vid beräkningen av den offentliga sektorns inkomster

och utgifter är de antaganden som görs om den allmänna

ekonomiska utvecklingen i samhället av stor betydelse.

Beräkningarna bygger på en prognos över den

ekonomiska utvecklingen de närmaste fyra åren, vilken

redovisas i sin helhet i bilaga 1, Svensk ekonomi. De

förutsättningar som har störst betydelse för

statsbudgetens utveckling sammanfattas i tabell 5.1.

 BNP-tillväxten förväntas bli god de närmaste åren.

 Den öppna arbetslösheten låg under 1996 på en för

Sverige mycket hög nivå. Den beräknas sjunka

under år 1997 och når en nivå på 4,5 procent år

2000.

 Inflationen förväntas bli mycket låg under 1997.

Konsumentprisindex förväntas till och med minska

mellan juni 1996 och juni 1997 varvid basbeloppet

beräknas bli detsamma år 1998 som 1997. Jämfört

med prognosen i 1996 års budgetproposition i

september görs nu lägre inflationsantaganden för

hela perioden.

 Både de korta och de långa räntorna väntas stiga

något under perioden, men är lägre än vad som

antogs i 1996 års budgetproposition.

TABELL 5.1 DEN EKONOMISKA UTVECKLINGEN 1996 -

2000. Siffror från 1996 års budgetproposition anges inom

parentes

1996

1997

1998

1999

2000

BNP

1,1

(1,6)

2,3

(2,3)

2,5

(2,6)

2,8

(2,4)

2,7

(2,0)

KPI

0,7

(1,2)

0,6

(1,9)

1,7

(2,2)

2,0

(2,2)

2,0

(2,2)

Lönesumm

a

6,4

(6,4)

4,2

(5,1)

4,2

(5,3)

4,9

(5,0)

4,7

(4,6)

Öppen

arbetslöshe

t1

8,1

(7,7)

7,9

(6,9)

7,1

(6,1)

5,6

(5,8)

4,5

(5,7)

Arbetsmar

k-

nadspolitis

ka

åtgärer1

4,5

(4,9)

4,7

(5,4)

4,7

(5,0)

4,7

(4,3)

4,4

(3,8)

Ränta, 5-

års

statsoblga-

tioner

7,2

(7,5)

5,6

(7,0)

5,9

(7,0)

6,1

(7,0)

6,2

(7,0)

Ränta, 6

månaders

statsskulds

-växlar

5,8

(6,0)

4,0

(5,4)

4,1

(6,0)

4,3

(6,3)

4,3

(6,3)

1Procent av arbetskraften

Källa: Finansdepartementet

5.2 De offentliga finanserna

I detta avsnitt redovisas översiktligt den finansiella

utvecklingen för den konsoliderade offentliga sektorn,

dvs. staten inkl. AP-fonden samt kommunsektorn. En

mer utförlig beskrivning återfinns i bilaga 1.

Trots den svaga tillväxten förstärktes de offentliga

finanserna oväntat kraftigt under 1996. Enligt de

preliminära nationalräkenskaperna uppgick underskottet

i den offentliga sektorns finansiella sparande till drygt 40

miljarder kronor, vilket motsvarade 2,5 procent av

BNP. Sparandeunderskottet reducerades därmed med 90

miljarder kronor jämfört med 1995. Förbättringen blev

betydligt större än vad som beräknades i samband med

budgetpropositionen.

Den oväntat svaga utgiftsutvecklingen under 1996

förklaras till viss del av förskjutningar av utgifter till

1997. Även på inkomstsidan finns faktorer som tillfälligt

förstärker de offentliga finanserna 1996. Det gäller t.

ex. omläggningen av uppbörden av mervärdesskatt, som

innebär att uppbörden omfattar 13 månader 1996.

Sammantaget medför detta att den offentliga sektorns

finansiella sparande år 1997 endast förbättras med ca 8

miljarder kronor jämfört med 1996. Underskottet i år

beräknas uppgå till 2,1 procent av BNP, vilket ger en

god marginal till det uppsatta målet om ett underskott på

högst 3,0 procent av BNP.

I kalkylen beaktas de åtgärder som presenteras i

avsnitt 4. Beräkningarna visar att de uppställda

budgetpolitiska målen nås åren 1998 - 2000. Dessa

innebär balans i de offentliga finanserna år 1998 och ett

överskott år 1999 och 2000 med 0,5 respektive 1,5

procent av BNP. Därutöver finns, enligt nuvarande

beräkning, ett utrymme på ca 15 miljarder kronor år

1999 och ca 26 miljarder kronor år 2000, som kan tas i

anspråk utan att de budgetpolitiska målen åsidosätts. I de

nedan redovisade kalkylerna har utrymmet

beräkningstekniskt använts för sänkningar av statliga

skatter och avgifter.

5.3 Statsbudgetens utveckling

I och med att budgetlagen trädde i kraft den 1 januari

1997 ändrades definitionen av statsbudgeten. I

statsbudgetens saldo skall från och med i år inkluderas

även Riksgäldskontorets nettoutlåning samt en

kassamässig korrigeringspost. Budgetunderskottet blir

därmed liktydigt med statens lånebehov.

De senaste åren har flera stora förändringar i

redovisningen genomförts. Detta försvårar tolkningen av

statsbudgetens utveckling. T.ex. lyftes

arbetslöshetsersättningen in i statsbudgeten den 1 juli

1995. Samtidigt infördes bruttoredovisning av sjuk- och

föräldraförsäkringen. Dessa förändringar höjde både

utgifter och inkomster kraftigt och innebar även en

saldoförsämring. Lånebehovet påverkades dock inte.

Vidare ändrades år 1996 systemet för den kommunala

mervärdesskatten samt skatteutjämningssystemet för

kommuner och landsting, vilket sammantaget ökade

både utgifter och inkomster med ca 40 miljarder kronor.

Slutligen bruttoredovisas de statliga tjänstepensionerna

från och med år 1997. Även denna förändring är

saldoneutral.

För att öka jämförbarheten över tiden har

statsbudgetens utfall korrigerats för dessa förändringar. I

diagram 5.2 nedan visas utgifter (exklusive

nettoutlåning) och inkomster åren 1991 - 2000 som om

nu gällande redovisningsprinciper tillämpats hela

perioden.

5.3.1 Statsbudgetens inkomster

Vid 90-talets början låg statsbudgetens korrigerade

inkomster relativt högt i relation till BNP (se diagram

5.2). År 1991 uppgick inkomstkvoten till 37 procent av

BNP. Under de därpå följande åren föll inkomsterna,

både nominellt och i relation till BNP. Mellan åren 1991

och 1993 föll inkomsterna med ca 40 miljarder kronor,

och inkomstkvoten föll till 32 procent av BNP 1994. År

1993 var den ekonomiska krisen som djupast, vilket

avspeglas i att inkomsterna detta år föll till sin lägsta

nivå nominellt (se tabell 5.4).

Skattereformens betydelse för detta förlopp har

diskuterats. Kortsiktigt var reformen sannolikt något

underfinansierad bland annat som en följd av en

ogynnsam utveckling av baserna för kapital- och

förmögenhetsskatter under 1990-talets första år.

Därutöver bidrog de förstärkta incitamenten för

finansiellt sparande hos hushållen till en kraftig

omsvängning av den privata konsumtionen. Detta

medförde att konsumtionsskatterna inte utvecklades

enligt prognos.

Under åren 1994 - 1996 steg inkomsterna kraftigt.

Inkomstkvoten ökade till 36 procent av BNP.

Förklaringen till detta är till största delen

konsolideringsprogrammet som innefattar

inkomstförstärkningar om 60 miljarder kronor. Även en

gynnsammare makroekonomisk utveckling bidrog till de

ökade inkomsterna.

Under prognosperioden 1997 - 2000 beräknas

inkomstkvoten falla till 33 procent av BNP. Detta

förlopp har två huvudförklaringar. För det första har

huvuddelen av konsolideringsprogrammets

inkomstförstärkningar redan genomförts. De

skatteförändringar som beslutats eller aviserats efter

detta program - t. ex höjningen av tobaksskatten - är

inkluderade i beräkningarna. Andra inkomstslag

minskar. Främst gäller detta inkomster från försäljning

av statliga företag. Inkomstförloppets andra

huvudförklaring är ett beräkningstekniskt antagande om

en skattesänkning. Detta medför att inkomskvoten faller.

5.3.2 Statsbudgetens utgifter exklusive

statsskuldsräntor och nettoutlåning

Utgifterna uttryckt som andel av BNP nådde sin kulmen

år 1993. Detta berodde delvis på stora kostnader för

bankstödet. Efter detta år sjönk utgifterna kraftigt.

Särskilt kraftig var minskningen mellan åren 1995 och

1996 när besparingarna i konsolideringsprogrammet

började påverka utgifterna. Utan justering för ändrade

redovisningsprinciper ökar däremot utgifterna mellan

åren 1995 och 1996. Diagram 5.1 och 5.2.

Diagram 5.1

Statsbudgetens inkomster och utgifter exkl.

statsskuldräntor och nettoutlåning 1996-2000

Diagram 5.2

Statsbudgetens inkomster och utgifter exkl.

statsskuldräntor och nettoutlåning 1991-2000

korrigerat för redovisningstekniska förändringar

Jämfört med den prognos som gjordes i 1996 års

budgetpropositionen ligger utgifterna nu på en något

högre nivå. Orsaken är främst det fempunktsprogram

som presenteras i denna proposition.

Under innevarande år ökar utgifterna exklusive

statsskuldsräntor med ca 4 miljarder kronor jämfört med

budgeterat belopp. Ökningen är ett nettoresultat av både

upp- och nedrevideringar av enskilda anslag. Redan i

slutet av budgetåret 1995/96 syntes klara tendenser till

att utgifterna inom sjuk- och föräldraförsäkringen skulle

komma att bli lägre än vad som budgeterats på grund av

lägre sjuktal och lägre nativitet. Även lägre

marknadsräntor bidrar till att minska utgifterna.

Framförallt påverkas räntebidragen. Högre utgifter

uppkommer främst för arbetslöshetsersättningen.

Dessutom har satsningarna i enlighet med

fempunktsprogrammet lagts in i beräkningen. Dessa

presenteras i avsnitt 4.

För åren 1998 och framåt beräknas utgifterna sjunka

som andel av BNP. Orsaken till de sjunkande utgifterna

är främst en gynnsam ekonomisk utveckling med

minskande arbetslöshet men också minskande utgifter

för statsskuldsräntor. Även de kvarvarande

besparingarna i konsolideringsprogrammet spelar en

viktig roll för utgiftsminskningen. Jämfört med

prognosen i budgetpropositionen ligger utgifterna på en

något högre nivå. För en mer detaljerad bild av

utgifternas utveckling hänvisas till avsnitt 5.6.

5.3.3 Statsskuldsräntor

Statsskuldsräntorna var som störst år 1995 då de

uppgick till 105 miljarder kronor. De beräknas minska

med 15 miljarder kronor till år 2000 (se diagram 5.3).

Minskningen av ränteutgifterna beror till största delen på

fallande inhemska och utländska marknadsräntor. Som

tabell 5.2 visar beräknas statsskuldsräntorna bli 102,4

miljarder kronor under innevarande år, vilket är ca 2

miljarder kronor lägre än vad som prognostiserades i

budgetpropositionen.

TABELL 5.2 UTGIFTSMÄSSIGA

STATSSKULDSRÄNTOR 1996 - 2000

Miljarder kronor

19961

1997

1998

1999

2000

Räntor på lån i

svenska kronor

94,4

82,8

78,8

74,4

72,4

Räntor på lån i

utländsk valuta

23,3

22,3

19,2

18,7

17,8

Räntor på in-

och utlåning

-16,6

-5,1

-3,7

-2,5

-2,0

Över-

/underkurser vid

emission

-1,5

-0,9

0,8

0,6

0,1

Summa räntor

99,6

99,0

95,2

91,2

88,3

Valutavinster/-

förluster

-6,1

1,2

-1,2

-4,2

-5,1

Kursvinster/-

förluster

5,6

2,2

5,9

4,2

6,2

Övrigt

0,4

0

0

0

0

Summa

ränteutgifter

99,5

102,4

99,9

91,2

89,4

1Preliminärt utfall enligt Riksrevisionsverket.

Anm: Beloppen är avrundade och summerar därmed inte.

Källa: Finansdepartementet

Statsskuldsräntorna kan variera starkt mellan åren. En

del av dessa variationer kan förklaras av

Riksgäldskontorets upplåningsteknik. Som exempel kan

nämnas nollkupongobligationer vars ränta inte utbetalas

löpande utan vid förfallotidpunkten. Denna

upplåningsteknik kan med utgiftsmässig redovisning leda

till stora över- eller underskattningar av ränteutgifterna.

För att neutralisera sådana effekter har även

kostnadsmässiga räntor beräknats där utgifterna har

periodiserats över lånens löptid. Tabell 5.3 visar att

ränteutgifterna för statsskulden år 1999 och framåt är

högre med kostnadsmässig redovisning än med

utgiftsmässig. Detta beror framförallt på noll-

kupongräntor för lån med förfall efter prognosperioden.

DIAGRAM 5.3

STATSSKULDRÄNTOR 1980-2000

TABELL 5. 3 PERIODISERADE RÄNTEUTGIFTER 1996 -

2000 .

Miljarder kronor

1996

1997

1998

1999

2000

Summa räntor

enligt tabell 5.2

99,6

99,0

95,2

91,2

88,3

Kurseffekter vid

emission

-1,0

-1,0

-2,7

-0,9

0,0

Reala

nollkupongränto

r

2,2

2,3

3,9

4,2

4,1

Andra

nollkupongränto

r

1,5

-1,1

0,5

-0,2

0,0

Summa

justering

2,7

0,2

1,6

3,2

4,1

Summa

periodiserade

ränteutgifter

102,3

99,2

96,8

94,4

92,4

Anm: Beloppen är avrundade och summerar därmed inte.

Källa: Riksgäldskontoret och Finansdepartementet

5.3.4 Statens lånebehov och statsskuld

Lånebehov

Från en högsta nivå på 240 miljarder kronor år 1993

minskade lånebehovet till ca 20 miljarder kronor år

1996 (se tabell 5.4). Det höga lånebehovet under 1990-

talets första hälft återspeglade konjunkturnedgången i

svensk ekonomi och bankkrisen med påföljande höga

utgifter för staten i form av bankstöd.

Lånebehovet minskade med cirka 50 miljarder

kronor per år mellan 1993 och 1995 till följd av

budgetförstärkande åtgärder och en förbättrad

konjunktur. Samtidigt bortföll statens utgifter för

bankstöd. Den största minskningen av lånebehovet

skedde dock mellan 1995 och 1996 då det föll med nära

120 miljarder kronor till 21 miljarder kronor.

Detta beror på tillfälligt höga återbetalningar av lån

från affärsverk och bolag, placering av

Kärnavfallsfondens tillgodohavanden i Riksgäldskontoret

samt utgiftsminskningar och inkomstförstärkningar till

följd av konsolideringsprogrammet.

Under innevarande år beräknas lånebehovet uppgå till

25,7 miljarder kronor vilket är en nedrevidering jämfört

med prognosen i 1996 års budgetproposition. Det lägre

lånebehovet beror på ökade inkomster, främst från

försäljningar av statliga bolag, lägre ränteutgifter för

statsbudgeten på grund av lägre ränteantaganden samt

ökade amorteringar av lån i Riksgäldskontoret.

År 1998 beräknas lånebehovet uppgå till 9 miljarder

kronor. Detta är en försämring jämfört med

budgetpropositionen, vilket bland annat beror på att

amorteringar på lån i Riksgäldskontoret tidigarelagts

jämfört med vad som antogs i budgetpropositionen.

Merparten av amorteringarna sker redan under 1996 och

1997.

För åren 1999 och 2000 påverkas lånebehovet av

såväl utgifterna för fempunktsprogrammet som den

inlagda skattesänkningen. Sammantaget innebär detta att

statsbudgeten uppvisar ett överskott först år 2000, se

diagram 5.4. Det finansiella sparandet i den totala

offentliga sektorn uppvisar emellertid överskott redan

från år 1999 i enlighet med de budgetpolitiska målen.

Diagram 5.4

Statens lånebehov och statsskuld

Rensning för engångseffekter

Lånebehovet påverkas förutom av

konjunkturutvecklingen och politiska beslut även av

engångshändelser och tekniska omläggningar. För att få

en tydligare bild av lånebehovets utveckling har vissa av

dessa effekter rensats bort. Bankstödet i början av 1990-

talet, stora inbetalningar från vissa affärsverk och

statliga bolag till Riksgäldskontoret under 1996 och 1997

på grund av ändrade amorteringsplaner är exempel på

sådana engångseffekter. Diagram 5.5 visar det faktiska

lånebehovet samt lånebehovet rensat för vissa

engångseffekter under perioden från år 1993 till

budgetåret 1998. Därvid har lånebehovet rensats för

bankstöd, försäljningar, amorteringar, ändrad

redovisningsperiod för moms samt pensionsskatt på

grund av bolagisering av före detta affärsverk.

TABELL 5. 4 STATENS LÅNEBEHOV OCH STATSSKULDEN

I miljarder kronor och som andel av BNP

1993

1994

1995

1996

1997

1998

1999

2000

Inkomster

377,7

376,9

465,6

600,5

652,2

665,1

661,6

673,6

Utgifter inkl. statsskuldsräntor

565,5

554,0

618,1

658,0

687,3

676,7

674,0

669,6

Nettoutlåning

53,9

7,8

-13,9

-36,5

-9,4

-2,6

-3,4

-2,1

Lånebehov

241,7

184,9

138,6

21,0

25,7

9,0

9,0

-6,1

Procent av BNP

16,7

12,1

8,4

1,3

1,5

0,5

0,5

-0,3

Statsskuld

1 132

1 287

1 386

1 411

1 448

1 450

1 463

1 462

Procent av BNP

78,3

84,0

84,3

84,1

82,6

78,8

75,7

72,2

Källa: Finansdepartementet

Även andra justeringar är tänkbara, till exempel för

variationer i underuttag av inkomstskatt.

Det justerade lånebehovet utvecklas betydligt

jämnare än det faktiska och faller inte lika snabbt

mellan åren 1993 och 1996.

Statsskulden

Statsskulden växte snabbt under 1990-talets början till

följd av de stora underskotten i statens finanser. Som

andel av BNP nådde statsskulden sin högsta nivå år

1995 på 84,3 procent, och sjönk år 1996 till 84,1

procent av BNP. Regeringens mål om en stabiliserad

skuldkvot år 1996 var därmed uppnått redan år 1995.

Minskningen av statskulden berodde på förbättringar av

statsbudgetens saldo och en appreciering av kronan.

Ca 30 procent av statsskulden är upplånad i utländsk

valuta och värderas till aktuella växelkurser. En starkare

krona ger därför en lägre statsskuld. Statsskulden

beräknas successivt minska till drygt 70 procent av BNP

år 2000.

5.4 Uppföljning av 1997

Som ett led i den nya stramare budgetprocessen, görs

sedan förra året regelbundna uppföljningar av både

utgifts- och inkomstutvecklingen. Under budgetåret

1995/96 inleddes en försöksverksamhet med en

månadsvis uppföljning av utgifterna. Från början ingick

endast de största anslagen (ca 100 st) i uppföljningen.

Dessa jämfördes månadsvis och ackumulerat med en

s.k. utgiftsprofil, dvs. tilldelade medel fördelade på

månader. Verksamheten har nu utvidgats till att omfatta

samtliga anslag och dessutom inkomster på en

aggregerad nivå.

Den skärpta uppföljningen innebär också att

fackdepartementen har fått en viktigare roll bland annat

genom att varje kvartal lämna en prognos för det

pågående budgetåret. Den första prognosen för 1997

lämnades till Finansdepartementet den 12 mars. Inom

många utgiftsområden förväntas nu högre utgifter än

vad som tilldelats i statsbudgeten. Uppgifter som

inhämtats från myndigheterna tyder på att

förbrukningen av ingående reservationer och

anslagssparande under 1997 kan bli högre än de 6

miljarder kronor som prognostiserades i

budgetpropositionen i september 1996. Det måste

emellertid betraktas som osäkert om en sådan ökning

verkligen kommer att inträffa. Historiskt sett har

behovet att utnyttja ingående reservationer oftast

överskattats i början av ett budgetår. Utfallet för januari

och februari tyder inte heller på någon ökning av

utgifterna. Den nuvarande prognosen har därför inte

fullt ut räknat in detta potentiella utgiftstryck. Det måste

dock påpekas att det finns stora ingående reservationer

och anslagsbehållningar - ca 40 miljarder kronor.

Därmed finns en risk att utgifterna kan behöva revideras

upp för år 1997 vid senare uppföljningstillfällen.

Utgifterna för budgetåret 1997 ökar även till följd av

de satsningar som görs inom arbetsmarknadsområdet

och utbildningsområdet samt de ökade bidragen till

kommunerna. Dessa satsningar, som presenteras

närmare i avsnitt 4, uppgår till 5,5 miljarder kronor

1997. Till viss del är dessa satsningar finansierade

genom engångsvisa besparingar samt en höjning av

tobakskatten. I tabell 5.5 anges vilka indragningar som

görs för 1997.

Diagram 5.5

Statens lånebehov

Det finns anslag där överskridanden redan nu kan

konstateras med stor säkerhet, förutsatt att inga åtgärder

vidtas. Anslaget för assistansersättning beräknas

överskrida budgeterat belopp med ca 600 miljoner

kronor. Orsaken till de ökade kostnaderna är att

personkretsen av ersättningsberättigade nu beräknas bli

större än vad som tidigare antagits. Överskridandet

finansieras genom besparingar inom utgiftsområde 9.

Även kostnaderna för arbetslöshetsersättning kommer

att överskrida budgeterat belopp. Antagandet om öppen

arbetslöshet år 1997 har sedan budgetpropositionen

reviderats upp från 6,9 till 7,9 procent. Det medför

ökade kostnader med ca 5,5 miljarder kronor.

I övrigt visar prognosen på ett antal mindre

överskridanden. Dessa finansieras i huvudsak genom

omfördelningar inom respektive utgiftsområde.

TABELL 5.5 SAMMANSTÄLLNING AV

ÅTGÄRDER ÅR 1997 FÖR ATT FINANSIERA

ÖKADE UTGIFTER INOM RAMEN FÖR

FEMPUNKTSPROGRAMMET

Miljoner kronor

UO 2: Indragning av medel

14

UO 3: Indragning av medel från

Riksskatteverket

20

UO 3: Indragning av medel från

Skatteförvaltningen

11

UO 4: Indragning av medel från

Exekutionsväsendet

24

UO 4: Indragning av medel för outnyttjad

hyreskompensation m.m.

64

UO 5: Indragning av medel för fredsbevarande

styrkor

15

UO 6: Inleverens reservmaterial/drivmedel

200

UO 6: Räntesättning räntekonto

50

UO 6: Minskning ingående saldo på

räntekonton

600

UO 7: Indragning av bistånd

500

UO 5 och 8: Indragning av medel för särskilda

åtgärder i flyktingmottagandet

6,5

UO 8: Indragning av medel för åtgärder för

invandrare

3,5

UO 9: Indragning av medel för

Stimulansbidrag till särskilda boendeformer

40

UO 9: Indragning av medel för vissa

statsbidrag inom äldre- och handikappområdet

17

UO 9: Indragning av medel för bidrag till

husläkarsystem

5,5

UO 14: Indragning av medel från

Arbetsmarknads-

departementet

300

UO 16: Indragning av medel för Europeisk

utbildning

46

UO 17: Indragning av medel för utveckling av

ideell

verksamhet

6

UO 18: Indragning av medel

20

UO 19: Indragning av medel för

lokaliseringsbidrag Ludvika

10

UO 19: Indragning av medel för regionalpolitik

200

UO 20: Indragning av medel för bidrag till

miljöarbete

5

UO 20: Indragning av medel för visst

internationellt miljösamarbete

5

UO 22: Indragning av medel för Post- och

telestyrelsen

47

UO 22: Indragning av medel för

Sysselsättningsskapande åtgärder

50

UO 23: Inleverans av medel

13

UO 24: Indragning av medel

24,5

UO 24: Indragning av medel för

Marknadsdomstolen

2

UO 27: Indragning av medel för avgift till EG-

budgeten

472

Summa utgiftsneddragningar

2

771

Inleverans Statens Fastighetsverk (UO 2)

1060

Höjd tobaksskatt

660

Totala åtgärder 1997

4491

5.5 Utgiftstaket för den offentliga

sektorn

För att stärka kontrollen över de offentliga finanserna

presenterade regeringen i proposition 1995/96:150 ett

förslag till utgiftstak. Våren 1996 fattades beslut om

statliga utgiftstak för åren 1997 - 1999. Samtidigt

godkändes beräkningen av ett utgiftstak för den

offentliga sektorn för samma period.

Utgiftstaket för den offentliga sektorn omfattar

utgiftstaket för staten och den beräknade utgiftsnivån för

kommunerna. Vid beräkningen av taket elimineras

interna transaktioner mellan staten och kommunsektorn.

5.5.1 Utgiftstaket för staten

De totala statliga utgifterna indelas i 27 utgiftsområden.

I utgiftstaket för staten ingår 26 av de 27

utgiftsområdena. Statsskuldsräntor exkluderas på grund

av att regeringen endast i begränsad utsträckning kan

påverka ränteutgifterna. Utöver de 26 utgiftsområdena

ingår minskning av anslagsbehållningar, vilket innebär

att tidigare anslagna medel som ej förbrukats tas i

anspråk. Till detta skall läggas de socialförsäkringar

som inte ingår i statsbudgeten samt en

budgeteringsmarginal.

Myndigheternas förbrukning av anslagsbehållningar

är en osäker faktor i utgiftsberäkningen. Mot bakgrund

av tidigare utfall bedöms förbrukningen uppgå till 4

miljarder kronor år 1998, 3 miljarder kronor år 1999

och 3 miljarder kronor år 2000.

Socialförsäkringarna vid sidan av statsbudgeten

omfattar den allmänna tilläggspensionen (ATP),

delpensionen samt arbetsskadeförsäkringen. Inom ATP

förutses utgifterna öka i takt med att intjänade ATP-

poäng per pensionär stiger.

Osäkerheten i utgiftsberäkningar som sträcker sig över

flera år gör det motiverat att lägga in en

budgeteringsmarginal. Därigenom minskar behovet av

att ändra utgiftstaket vid smärre avvikelser i t.ex. den

makroekonomiska utvecklingen eller till följd av rent

tekniska omläggningar av utgiftsredovisningen. En

lämplig storlek på budgeteringsmarginalen i slutet av

utgiftsperioden bedöms vara 2,5 procent av utgifterna,

vilket motsvarar ca 20 miljarder kronor. Detta belopp

ingår inte i beräkningen av statsbudgetens saldo och

budgeteringsmarginalen utgör därmed inte heller någon

reserv för ofinansierade utgiftsökningar. Varje sådan

utgiftsökning försämrar statsfinanserna även om den

ryms inom det fastställda utgiftstaket.

Utgiftstaken för åren 1997 - 1999, som fastställdes

våren 1996, ligger fast. I denna proposition läggs

förslag till utgiftstak för år 2000. I beräkningen av

utgiftstaket har ingen hänsyn tagits till införandet av det

nya ålderspensionssystemet som bland annat innebär att

avgifter införs på pensionsgrundande transfereringar.

Detta system kommer att öka utgifterna under taket som

därför kan behöva justeras. Det innebär emellertid inte

någon ökad nettobelastning på de offentliga finanserna.

Beräkningarna av utgifterna inom taket sammanfattas

i tabell 5.6. Utgiftstaket avrundas uppåt till närmaste

hela miljard kronor. En preliminär fördelning på

utgiftsområden återfinns i avsnitt 5.6

TABELL 5.6 UTGIFTSTAK FÖR STATEN 1998-2000

Miljarder kronor

1998

1999

2000

Summa utgiftsområden

exkl. statsskuldsräntor

572,8

579,8

577,2

Minskning av

anslagsbehållningar

4,0

3,0

3,0

Socialförsäkringar vid

sidan av statsbudgeten

133,0

138,2

143,2

Budgeteringsmarginal

10,0

13,5

20,0

Summa

719,9

734,5

743,4

Utgiftstak för staten

720

735

744

Procent av BNP

39,1

38,0

36,7

Anm: Utgiftstaket är avrundat uppåt till närmaste hela miljard.

5.5.2 Den offentliga sektorns utgiftstak

Utgiftstaket för den offentliga sektorn består som

tidigare nämnts av summan av det fastställda statliga

utgiftstaket och den beräknade kommunala utgiftsnivån

med avdrag för interna transaktioner mellan staten och

kommunerna. De interna transaktionerna består

huvudsakligen av olika former av statsbidrag.

Utvecklingen inom den kommunala sektorn påverkas

i hög grad av de åtgärder som aviseras i denna

proposition. De kommunala utgifterna ingår i

utgiftstaket för den offentliga sektorn, men fastställs inte

direkt av riksdagen. Genom bland annat statsbidragen

åstadkoms emellertid en indirekt påverkan på

utgiftsnivån. De beräknade kommunala utgifterna, som

redovisas i tabell 5.7 tar hänsyn till de förslag som

påverkar kommunerna. En mer utförlig redovisning av

kommunernas finanser ges i avsnitt 8.

TABELL 5.7 UTGIFTSTAK FÖR OFFENTLIG

SEKTOR 1998-2000

Miljarder kronor

1998

1999

2000

Staten inkl.

socialförsäkringssek

torn

720

735

744

Kommunerna

442

455

468

Interna

transaktioner

-130

-133

-131

Summa

1 032

1 057

1 081

Procent av BNP

56,1

54,7

53,4

5.6 Utgiftstak för staten med

fördelning på utgiftsområden

5.6.1 Preliminär fördelning på

utgiftsområden åren 1998 - 2000

I 1996 års budgetproposition presenterade regeringen en

preliminär fördelning av utgifterna på utgiftsområden

för budgetåren 1998 och 1999. Riksdagen godkände

denna fördelning som riktlinje för regeringens

budgetarbete (FiU1, rskr.1996/97:53).

I det följande presenteras en reviderad fördelning av

utgifterna för budgetåren 1998 och 1999 samt en

preliminär fördelning av utgifterna år 2000. Utöver de

satsningar som regeringen föreslår i denna proposition

har utgiftsområdesramarna justerats med hänsyn till nya

antaganden om den ekonomiska utvecklingen.

Dessutom har de justerats med hänsyn till demografisk

utveckling samt tillkommande besparingar för att

finansiera utgiftsökningar. Slutlig pris- och

löneomräkning av förvaltningskostnadsanslagen för år

1998 har beräknats med utgångspunkt i den allmänna

prisutvecklingen inom den konkurrensutsatta sektorn.

För åren 1999 och 2000 har en schablonmässig

uppräkning gjorts av dessa anslag.

TABELL 5.8 PRELIMINÄR FÖRDELNING PÅ UTGIFTSOMRÅDEN

Miljoner kronor

DIFFERENS MOT

BUDGETPROPOSITIONE

N

1998

1999

2000

1998

1999

UO 1:

Rikets styrelse

3 988

3 953

3 908

-2

20

UO 2:

Samhällsekonomi och finansförvaltning

2 810

2 837

2 657

-24

-46

UO 3:

Skatteförvaltning och uppbörd

5 698

5 867

5 965

-79

-108

UO 4:

Rättsväsendet

21 099

21 721

22 324

-16

-96

UO 5:

Utrikesförvaltning och internationell samverkan

2 807

2 872

2 943

33

23

UO 6:

Totalförsvar

41 129

43 662

45 313

-237

-614

UO 7:

Internationellt bistånd

11 499

12 118

13 128

-128

704

UO 8:

Invandrare och flyktingar

3 760

3 773

3 660

85

61

UO 9:

Hälsovård, sjukvård och social omsorg

21 437

22 927

24 018

-1 590

-1 548

UO

10:

Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp

35 394

36 778

37 943

-1 184

-1 539

UO

11:

Ekonomisk trygghet vid ålderdom

62 317

62 858

63 590

-1 988

-2 149

UO

12:

Ekonomisk trygghet för familjer och barn

33 297

33 732

34 133

-3 241

-3 439

UO

13:

Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet

40 631

31 670

25 333

6 165

1 937

UO

14:

Arbetsmarknad och arbetsliv

49 209

50 166

48 820

2 365

3 576

UO

15:

Studiestöd

20 817

22 258

23 486

1 582

2 277

UO

16:

Utbildning och universitetsforskning

26 715

28 059

29 389

904

1 624

UO

17:

Kultur, medier, trossamfund och fritid

7 324

7 477

7 632

50

49

UO

18:

Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande

22 799

20 413

17 449

-3 830

-2 758

UO

19:

Regional utjämning och utveckling

3 602

3 553

3 373

44

92

UO

20:

Allmän miljö- och naturvård

1 150

1 113

1 124

-24

-26

UO

21:

Energi

1 569

1 812

1 490

1 140

1 412

UO

22:

Kommunikationer

23 957

26 459

27 137

-554

987

UO

23:

Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar

13 938

14 014

14 084

628

636

UO

24:

Näringsliv

2 572

2 555

2 602

-22

-24

UO

25:

Allmänna bidrag till kommuner

93 255

95 988

93 848

9 593

12 226

UO

26:

Statsskuldsräntor m.m.

99 910

91 210

89 410

-3 053

-10 184

UO

27:

Avgiften till Europeiska gemenskapen

20 006

21 169

21 864

-1 529

-1 346

Summa utgiftsområden

672 689

671 014

666 623

5 088

1 747

Summa utgiftsområden exklusive statsskuldsräntor

572 779

579 804

577 213

8 141

11 931

Minskning av anslagsbehållningar

4 000

3 000

3 000

0

1 000

Socialförsäkringar vid sidan av statsbudgeten

133 047

138 150

143 162

-3 665

-3 932

Budgeteringsmarginal

10 036

13 498

20 000

-4 477

-8 998

Utgiftstak för staten

719 862

734 452

743 375

0

0

Inför 1997 års budgetproposition kan vissa

justeringar av teknisk karaktär komma att göras.

Beräkningen av s.k. pris- och lönekänsliga anslag kan

komma att justeras med hänsyn till nya antaganden om

den ekonomiska utvecklingen.

Förvaltningskostnadsanslagen kommer att justeras till

följd av att systemet med lönekostnadspålägg från och

med den 1 januari 1998 ersätts med försäkringstekniskt

beräknade premier. Därutöver kan bedömningar och

analyser av resultaten av föregående års verksamhet,

som bland annat baseras på myndigheternas

årsredovisningar, motivera vissa omprioriteringar

mellan utgiftsområdena.

I tabell 5.8 ovan presenteras dels den preliminära

fördelningen av utgifterna på utgiftsområden m.m, dels

differenser i förhållande till de preliminära ramarna för

budgetåren 1998 och 1999 som redovisades i 1996 års

budgetproposition. För flera utgiftsområden har

utgifterna för åren 1998 och 1999 nedjusterats.

Utgifterna på utgiftsområde 10 minskar bland annat på

grund av ett lägre sjuktal än tidigare beräknat. Ett lägre

basbelopp än vad som beräknades i budgetpropositionen

förklarar kraftiga nedjusteringar av utgifterna inom

utgiftsområde 11 och för socialförsäkringarna vid sidan

av statsbudgeten. Ytterligare en kraftig minskning

jämfört med budgetpropositionen ligger på

utgiftsområde 12, vilket huvudsakligen beror på att

prognosen för antal födda barn skrivs ned. Lägre räntor

förklarar den lägre nivån på utgiftsområde 18. En ny

beräkning av avgiften till Europeiska gemenskapen till

följd av nya ekonomiska antaganden och bedömningen

av Europeiska gemenskapens utveckling leder till en

nedjustering av nivå för utgiftsområde 27. De högre

utgifterna på utgiftsområde 13 beror till stor del på att

arbetslösheten nu bedöms bli högre. Utgiftsökningarna i

övrigt är främst en följd av förslagen i

fempunktsprogrammet. Slutlig pris- och löneomräkning

av förvaltningskostnadsanslagen har medfört en viss

nedjustering av flertalet utgiftsområden. De mest

väsentliga förändringarna per utgiftsområde beskrivs

närmare i avsnitt 5.6.2. Därutöver redovisas en

sammanställning över tillkommande åtgärder för att

finansiera utgiftsökningar i tabell 5.9.

5.6.2 Beskrivning av utgiftsområden m.m.

Utgiftsområde 1: Rikets styrelse

Utgiftsområdet omfattar utgifter för statschefen,

regeringen och riksdagen. Dessutom ingår bland annat

mediefrågor, partistöd, allmänna val samt vissa centrala

myndigheter. För år 1997 uppgår de totala utgifterna

enligt statsbudget till 3,8 miljarder kronor, varav ca 1,9

miljarder kronor för regeringskansliet, ca 0,8 miljarder

kronor för riksdagen samt ca 0,5 miljarder kronor för

presstödet.

Regeringen har vid sin beräkning av den ekonomiska

ramen utgått från att den höjning av partistödet med 30

miljoner kronor som gjorts för år 1997 ligger kvar

under perioden. Bakgrunden är bland annat att

partiernas verksamhetsområde utökats med ytterligare

en nivå efter medlemskapet i EU. Utöver tidigare

beslutade besparingar görs vidare en neddragning av

presstödet med 10 miljoner kronor från och med 1998.

Riksdagens planerade utgiftsökningar har beaktats i

de ramar som regeringen beräknat för utgiftsområdet.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 3

988 miljoner kronor, för år 1999 till 3 953 miljoner

kronor och för år 2000 till 3 908 miljoner kronor.

Utgiftsområde 2: Samhällsekonomi och

finansförvaltning

Utgiftsområdet omfattar dels ett flertal myndigheter;

Riksrevisionsverket, Statskontoret, Statistiska

centralbyrån, Konjunkturinstitutet, Finansinspektionen,

Riksgäldskontoret m.fl. dels kostnader för statsskuldens

upplåning och låneförvaltning, samt inbetalning till

Europeiska Investeringsbanken. De totala utgifterna för

utgiftsområdet uppgår enligt statsbudget för år 1997 till

3,8 miljarder kronor varav centrala myndigheters anslag

uppgår till 1,1 miljarder kronor, kostnaderna för

statsskuldens upplåning och låneförvaltning till 1,5

miljarder kronor samt inbetalning till Europeiska

Investeringsbanken till 0,9 miljarder kronor.

Utgifterna inom utgiftsområdet sjunker mellan åren

1997 och 1998 med ca 1 miljard kronor, främst

beroende på att Sveriges inbetalningar till Europeiska

Investeringsbanken minskar kraftigt.

Regeringen har vid sin beräkning av den ekonomiska

ramen utgått från att ytterligare besparingar görs inom

utgiftsområdet utöver tidigare beslutade neddragningar.

De tillkommande besparingarna uppgår till 18 miljoner

kronor och möjliggörs bland annat genom

effektiviseringar av myndigheter. Besparingarna

kommer att preciseras i budgetpropositionen.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 2

810 miljoner kronor, för år 1999 till 2 837 miljoner

kronor och för år 2000 till 2 657 miljoner kronor.

Utgiftsområde 3: Skatteförvaltning och

uppbörd

Utgiftsområdet omfattar Riksskatteverket,

skattemyndigheterna och Tullverket. De totala

utgifterna för området uppgår enligt statsbudget för år

1997 till 5,7 miljarder kronor varav ca 4,7 miljarder

kronor för skatteförvaltningen.

Regeringen har tidigare beslutat om en särskild

satsning på utbyggd skattekontroll. Denna innebär ett

resurstillskott på 200 miljoner kronor per år.

Regeringen kommer att ägna särskild uppmärksamhet åt

skattekontrollen och anser det viktigt att

skatteförvaltningen även fortsättningsvis disponerar

resurserna så att skattekontrollen intensifieras.

Mot bakgrund av bland annat EU-medlemskapet görs

en utvärdering av Tullverket avseende den tidigare

beslutade neddragningens och den påföljande

omorganisationens effekter på kontrollverksamheten och

tullverksamheten i övrigt. Utvärderingen har påbörjats

och skall enligt direktiven vara avslutad senast den 1

oktober 1997.

Regeringen har vid sina beräkningar av den

ekonomiska ramen utgått från att besparingar på

25 miljoner kronor görs inom utgiftsområdet från och

med 1998, utöver tidigare beslutade neddragningar.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 5

698 miljoner kronor, för år 1999 till 5 867 miljoner

kronor samt för år 2000 till 5 965 miljoner kronor.

Utgiftsområde 4: Rättsväsendet

Utgiftsområdet omfattar polisen, åklagarväsendet,

domstolsväsendet, rättshjälpen, kriminalvården,

exekutionsväsendet, Brottsförebyggande rådet,

Brottsoffermyndigheten, Rättsmedicinalverket och

Gentekniknämnden. De totala utgifterna för området

uppgår enligt statsbudget för år 1997 till 20,8 miljarder

kronor varav polisväsendets utgifter motsvarar ca 10,4

miljarder kronor.

I syfte att nå det övergripande kriminalpolitiska målet

att öka tryggheten och minska brottsligheten tillförs

utgiftsområdet ytterligare 200 miljoner kronor för bland

annat satsningar inom polisen. Samtidigt görs en

neddragning av ramen för utgiftsområdet med 64

miljoner kronor motsvarande överkompensation för

hyreskostnader inom kriminalvården.

En utgångspunkt för beräkningen är att det pågående

arbetet med effektivisering och modernisering av

rättsväsendet fortsätter med oförminskad kraft. En del i

detta arbete är uppbyggnaden av Ekobrottsmyndigheten

som beräknas inleda sin verksamhet under år 1997.

Polisens verksamhet kommer vidare att beröras av

Sveriges medlemsskap i Schengensamarbetet.

Regeringen redovisar under utgiftsområde 22 en

generell princip för hur utgifter till följd av detta

samarbete ska finansieras.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

21 099 miljoner kronor, för år 1999 till 21 721 miljoner

kronor och för år 2000 till 22 324 miljoner kronor.

Utgiftsområde 5: Utrikesförvaltning och

internationell samverkan

Utgiftsområdet omfattar i huvudsak

förvaltningskostnader för utrikesförvaltningen, dvs

Utrikesdepartementet och de 99 utlandsmyndigheterna,

bidrag till vissa internationella organisationer,

nedrustnings- och säkerhetspolitiska frågor,

handelspolitik samt information om Sverige i utlandet.

De totala utgifterna för utgiftsområdet uppgår enligt

statsbudget för år 1997 till ca 2,7 miljarder kronor,

varav anslaget till utrikesförvaltningen uppgår till ca 1,7

miljarder kronor.

Riksdagens beslut år 1995 om besparingar under

perioden fram till år 1998 innebar minskade bidrag till

nordiskt samarbete. Besparingsmålet för Nordiska

ministerrådet har inte uppnåtts. Den icke uppnådda

besparingen finansieras genom en engångsindragning av

anslagssparandet. Sverige kommer dock att fortsätta

arbeta för att minska utgifterna för Nordiska

ministerrådet.

Regeringen har vid sin beräkning av den ekonomiska

ramen utgått från att besparingar på 19 miljoner kronor

görs inom utgiftsområdet från och med år 1998 utöver

tidigare beslutade neddragningar. De tillkommande

besparingarna möjliggörs bland annat genom ökade

effektivitetskrav på Svenska institutet samt en sänkning

av anslaget för fredsfrämjande verksamhet.

Omorganisationen av den administrativa

verksamheten inom utrikesförvaltningen kommer under

år 1997 att leda till en rationalisering som skall

användas till att förstärka den operativa verksamheten.

Bland annat kommer satsningar att göras på

exportfrämjande åtgärder.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 2

807 miljoner kronor, för år 1999 till 2 872 miljoner

kronor och för år 2000 till 2 943 miljoner kronor.

Utgiftsområde 6: Totalförsvar

Utgiftsområdet omfattar verksamheter inom det militära

och delar av det civila försvaret, Kustbevakningen,

nämnder samt stödverksamhet till det militära och det

civila försvaret. I utgiftsområdet ingår även den

internationella fredsfrämjande verksamhet som

genomförs med svensk militär trupp utomlands. För år

1997 beräknas de totala utgifterna för området uppgå till

42 miljarder kronor varav utgifter för det militära

försvaret uppgår till 39 miljarder kronor, det civila

försvaret till 2 miljarder kronor och övrig verksamhet

till 1 miljard kronor.

Riksdagen fattade i december 1996 beslut om

totalförsvarets utveckling för femårsperioden 1997-

2001, i enlighet med regeringens proposition

Totalförsvar i förnyelse - Etapp 2 (prop. 1996/97:4). I

sitt beslut tog riksdagen, förutom ett förnyat

säkerhetspolitiskt ställningstagande, bland annat

ställning till den kvantitativa och kvalitativa inriktningen

av det militära försvarets krigsorganisation, det militära

försvarets organisation i fred samt inriktningen av det

civila försvarets verksamhet i krig och i fred.

Regeringen har vid beräkningen av utgiftsramarna

för åren 1998-2000 utgått från att vissa förändringar

görs inom utgiftsområdet, bland annat avseende

finansieringsformer och budgeteringsprinciper för delar

av det civila försvaret. Förändringarna förutsätts inte

påverka försvarsförmågan. Innevarande budgetår

kommer engångsvisa inleveranser av likvida medel på

800 miljoner kronor att genomföras. Av dessa avser

200 miljoner kronor kassabehållning för reservmateriel

och drivmedel och 600 miljoner kronor en minskning

av det ingående saldot på Försvars-maktens räntekonto i

Riksgälden. Regeringen gör bedömningen att medlen

kan inlevereras utan att verksamheten behöver förändras

i någon större utsträckning. Räntesättningen och

utbetalningsrutiner för medel till materielinköp kommer

också att ses över, vilket beräknas resultera i

inkomstförstärkningar motsvarande 100 miljoner

kronor. Regeringen har vidare räknat med

tillkommande besparingar om 150 miljoner kronor 1998

och sammanlagt 200 miljoner kronor från och med

1999 mot bakgrund av att ökade effektivitetskrav ställs

på Försvarsdepartementets myndigheter och att

neddragningar görs på den fredsfrämjande

verksamheten. För det senare gör regeringen den

bedömningen att situationen i det forna Jugoslavien har

stabiliserats, varför det för närvarande är möjligt att

göra en neddragning med 100 miljoner kronor.

Framtida förändringar är svårbedömda och

förhållandena kan snabbt ändras. Vidare utgår

regeringen från att inga ytterligare krav på svensk

medverkan ställs.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

41 129 miljoner kronor, för år 1999 till 43 662 miljoner

kronor och för år 2000 till 45 313 miljoner kronor.

Utgiftsområde 7: Internationellt bistånd

Utgiftsområdet omfattar utvecklingssamarbete med u-

länder samt samarbete med länder i Central- och

Östeuropa. För år 1997 uppgår de totala utgifterna

enligt statsbudget till ca 11,0 miljarder kronor varav ca

10,2 miljarder kronor för utvecklingssamarbete med u-

länder och ca 0,8 miljarder kronor för samarbetet med

Central- och Östeuropa. Den totala biståndsramen (inkl.

avräkningar från andra utgiftsområden) för samarbetet

med u-länder beräknas till ca 11,9 miljarder kronor.

Ambitionen är att Sverige åter skall uppnå

enprocentmålet för biståndsramen när de statsfinansiella

förutsättningarna för detta föreligger. Regeringen har i

sin beräkning av ramen för utgiftsområdet utgått från att

biståndsramen även för 1998 och 1999 skall uppgå till

0,7 procent av BNI, för att år 2000 ökas till att

motsvara 0,72 procent av BNI.

Från biståndsramen avräknas vissa asylkostnader,

medel för EU:s gemensamma bistånd samt vissa

administrationskostnader. Beträffande asylkostnader

skall avräkningens storlek för 1999 och 2000 beräknas

på vid budgeteringstillfället tillgängligt prognos-

underlag.

Samarbetet med Central- och Östeuropa utgör en

viktig del av svensk utrikes- och säkerhetspolitik.

Samarbetet omfattar främst Estland, Lettland, Litauen,

Polen och nordvästra Ryssland. Insatser kan även göras

i övriga Central- och Östeuropa. Riksdagen har beslutat

om ett samarbetsprogram omfattande budgetåren

1995/96, 1997 och 1998. Regeringen kommer under

1998 att lämna förslag på omfattningen och inriktningen

av samarbetet efter år 1998. Regeringen bedömer att

samarbetet med Central- och Östeuropa kommer att

fortsätta och har beräknat medel motsvarande en

nominellt oförändrad nivå även efter 1998. Regeringen

har därför preliminärt beräknat 810 miljoner kronor

vardera för åren 1999 och 2000. Innan medel anvisas

för samarbetet med Central- och Östeuropa skall dock

en oberoende utvärdering av verksamheten genomföras.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

11 499 miljoner kronor, för år 1999 till 12 118 miljoner

kronor och för år 2000 till 13 128 miljoner kronor.

Utgiftsområde 8: Invandrare och flyktingar

Utgiftsområdet omfattar den statliga migrations- och

integrationspolitiken. De totala utgifterna för

utgiftsområdet uppgår enligt statsbudget för år 1997 till

knappt 3,5 miljarder kronor, varav migrationspolitiken

uppgår till 2 miljarder kronor och integrationspolitiken

till 1,5 miljarder kronor. Utgifterna påverkas i stor

utsträckning av hur många asylsökande och anhöriga till

dessa som söker sig till Sverige, hur lång

utredningstiden är och hur många upphållstillstånd som

beviljas.

Antalet asylsökande i Sverige har minskat sedan

förhållandena stabiliserats i det forna Jugoslavien. Detta

minskar utgifterna inom utgiftsområdet. Planeringen

och beredskapen inom utgiftsområdet grundas för

närvarande på ett antagande om drygt 13 000

asylsökande per år.

Regeringen har vid sin beräkning av den ekonomiska

ramen utgått från att besparingar på 41 miljoner kronor

görs inom utgiftsområdet från och med 1998 utöver

tidigare beslutade neddragningar. Dels minskas

kommunersättningar vid flyktingmottagande

(extraordinära kostnader) beroende på ett minskat antal

asylsökande, dels minskas transportkostnader beroende

på effektiviseringar. Samtidigt har regeringen avsatt 200

respektive 100 miljoner kronor mer än för innevarande

år för särskilda insatser i invandrartäta områden under

1998 och 1999. Regeringen anser det vara angeläget

med fortsatta insatser i förortsområden och andra

områden i speciellt segregerade kommuner där

arbetslösheten är hög, den kommersiella och offentliga

servicen är bristande och där skolan har särskilda

problem. Regeringen har vidare utgått från att

ytterligare 10 miljoner kronor tillförs utgiftsområdet

från och med år 1998 för att främja frivillig

återvandring.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 3

760 miljoner kronor, för år 1999 till 3 773 miljoner

kronor och för år 2000 till 3 660 miljoner kronor.

Utgiftsområde 9: Hälsovård, sjukvård och

social omsorg

Utgiftsområdet omfattar merparten av statens utgifter

för vård och omsorg inklusive utgifterna för den

övervägande delen av myndigheterna under

Socialdepartementet, bidrag till organisationer inom det

sociala området samt stimulans- och utvecklingsbidrag

för skilda ändamål.

Statens utgifter inom utgiftsområdet utgör dock en

mindre del av de samlade offentliga utgifterna för hälso-

och sjukvård och social omsorg. Verksamheten utförs

till stor del av kommuner och landsting vilka står för

huvudmannaskapet avseende hälso- och sjukvård,

socialtjänst m.m. De totala utgifterna för utgiftsområdet

uppgår enligt statsbudget för år 1997 till 23,7 miljarder

kronor, varav anslagen sjukvårdsförmåner och

kostnader för statlig assistansersättning utgör drygt 80

procent.

Regeringen har vid sin beräkning av den ekonomiska

ramen utgått från att ytterligare besparingsåtgärder

genomförs inom utgiftsområdet i syfte att uppnå de

utgiftsminskningar som ligger i

konsolideringsprogrammet och för att finansiera

överskridanden av anslag under innevarande budgetår.

Kommittén för hälso- och sjukvårdens finansiering

och organisation (HSU 2000) har presenterat sin

bedömning av det framtida behovet av resurser inom

äldreomsorg och hälso- och sjukvård i delbetänkandet

(SOU 1996:163) Behov och resurser i vården - en

analys. Som framgår i avsnitt 8 anser regeringen att ett

betydande resurstillskott bör tillföras den kommunala

sektorn. Syftet är att möjliggöra för kommuner och

landsting att öka sysselsättningen och säkerställa kvalitet

och kompetens inom bland annat äldreomsorg och

hälso- och sjukvård.

De ökade satsningarna kanaliseras genom de

generella bidragen till kommuner respektive landsting

under utgiftsområde 25.

I enlighet med riksdagens beslut överförs

kostnadsansvaret för läkemedelsförmånen år 1998 till

landstingen och de tre landstingsfria kommunerna.

Beräkningarna för utgiftsområdet grundas bland annat

på att staten i särskilda ägardirektiv avser ålägga

Apoteksbolaget att vidta kostnadsminskningar om minst

300 miljoner kronor år 1998. En kostnadsminskning om

ytterligare 100 miljoner kronor är avsedd att åläggas

Apoteksbolaget för år 1999.

Från och med år 1998 övergår kostnadsansvaret för

förbrukningsartiklar vid inkontinens till landstingen vad

avser brukare med eget boende och till kommunerna

vad avser brukare i särskilt boende. Det förändrade

kostnadsansvaret beräknas innebära att 1 526 miljoner

kronor bör tillföras det generella bidraget till landsting

respektive kommuner och överförs därför till

utgiftsområde 25.

Enligt en nyligen träffad överenskommelse mellan

staten och Landstingsförbundet övertar från och med år

1998 landstingen från försäkringskassorna och

Riksförsäkringsverkets systemet med debitering och

uppbörd av de avgifter som pensionärer med hel ålders-

och förtidspension betalar när de får sjukhusvård. Enligt

överenskommelsen beräknas förändringen tillföra

landstingen merintäkter på sammanlagt 400 miljoner

kronor för år 1998, varför det generella statsbidraget till

landstingen reducerats i motsvarande grad.

Omläggningen innebär också att utgiftsområdet inte

kommer att tillföras ett belopp av motsvarande storlek

som nuvarande avgiftssystem ger upphov till i form av

minskade avdrag på utgående allmänna

pensionsförmåner.

Regeringen avser att lämna förslag om en förändrad

tandvårdsförsäkring som kan träda i kraft den 1 januari

1999. Tandvårdsförsäkringen avses härigenom få en

ändrad inriktning. Det gäller dels att med utgångspunkt

i nyligen lämnat utredningsförslag införa ett bättre

ekonomiskt stöd till personer som till följd av sjukdom

eller funktionshinder har särskilda tandvårdsbehov, dels

ge övriga vuxna patienter ett ekonomiskt stöd med en

mer tandhälsoinriktad utformning än det nuvarande.

Beträffande det senare stödet anser dock regeringen att

ett sådant behöver utredas närmare. Möjligheterna att

finansiera ett sådant stöd skall dock prövas innan ett

förslag härom kan föreläggas riksdagen. För

tandvårdsförsäkringen skall för år 1998 gälla en

utgiftsram på högst 1 400 miljoner kronor.

Detta innebär att den tidigare aviserade besparingen i

tandvårdsförsäkringen begränsas till 500 miljoner

kronor samt att det nuvarande ersättningssystemet för

vuxentandvård behålls under år 1998. För att

åstadkomma detta avses försäkringens subventioner

reduceras i form av ökad självrisk från 700 till 1 300

kronor från och med den 1 oktober 1997.

Regeringen har också vid sin beräkning av den

ekonomiska ramen utgått från att utgifterna för insatser

mot aids reduceras med 70 miljoner kronor år 1998,

varav 20 miljoner kronor finansierar av regeringen

föreslagna ytterligare utgiftsökningar. Statens stöd till

kommunernas och landstingens hiv-preventiva arbete får

anses ingå i de generella statsbidragen.

Regeringen avser att föreslå i en proposition under

våren 1997 att kommunerna - från och med den 1

november 1997 - skall bekosta de 20 första

assistanstimmarna per vecka och att staten genom

assistansersättning bekostar enbart de assistanstimmar

som överstiger 20 per vecka. Regeringen redovisar i

avsnitt 8 hur regleringen med kommunerna skall göras

med anledning av denna åtgärd. Vidare föreslår

regeringen att assistansersättningen schabloniseras samt

fastställs till ett visst belopp per timme från och med

den 1 september 1997. Dessa båda åtgärder minskar

utgifterna inom utgiftsområdet med ca 1 400 miljoner

kronor budgetåret 1998.

Regeringen föreslår i tilläggsbudget en reducering av

utgifter för bilstöd till handikappade med 130 miljoner

kronor för budgetåret 1997. Den nya nivån som föreslås

motsvarar utnyttjandegraden av anslaget under

budgetåret 1995/96 beräknat på en 12 månadersperiod.

Denna anslagsjustering innebär också att utgifterna för

bilstöd till handikappade reduceras med 130 miljoner

kronor för år 1998.

För att understödja ett mer långsiktigt alkohol- och

drogförebyggande arbete föreslår regeringen i

tilläggsbudgeten att 30 miljoner kronor anvisas under

utgiftsområdet.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

21 437 miljoner kronor, för år 1999 till 22 927 miljoner

kronor och för år 2000 till 24 018 miljoner kronor.

Utgiftsområde 10: Ekonomisk trygghet vid

sjukdom och handikapp

Utgiftsområdet omfattar socialförsäkringsförmåner som

lämnas vid ohälsa. Förmånerna ges i form av

dagersättningar såsom sjukpenning,

rehabiliteringsersättning, närståendepenning samt vissa

yrkesskadeersättningar. Därutöver ingår folkpension

och pensionstillskott i form av förtidspension i

utgiftsområdet samt handikappersättning. Inom

utgiftsområdet redovisas även

administrationskostnaderna för socialförsäkringen, dvs.

Riksförsäkringsverket och deallmänna

försäkringskassorna. De totala utgifterna inom området

uppgår enligt statsbudget för år 1997 till 35,8 miljarder

kronor. ATP i form av förtidspension samt utgifterna

för arbetsskadeförsäkringen finansieras vid sidan av

statsbudgeten.

I beräkningen av utgiftsområdets ram har beaktats att

regeringen avser att föreslå riksdagen att

ersättningsnivåerna i sjukförsäkringen och

närståendepenning höjs till 80 procent från och med år

1998. Höjningen av ersättningsnivåerna finansieras

framför allt genom förändringar av reglerna för

beräkningen av sjukpenninggrundande inkomst (SGI)

samt genom förändringar i tandvårdsförsäkringen som

redogörs för under utgiftsområde 9. I samma

proposition kommer regeringen att föreslå en ökad

satsning på samverkan vid rehabilitering samt riktlinjer

för socialförsäkringsadministrationen. Särskilda medel

ställs till försäkringskassornas förfogande genom en

sammanläggning av medel som för närvarande är

avsatta för köp av arbetslivsinriktade

rehabiliteringstjänster, arbetstekniska hjälpmedel,

läkarutlåtanden och läkarundersökningar. Desutom

tillförs vissa ytterligare medel för detta ändamål. Vidare

lämnas även förslag till ett särskilt högriskskydd för

arbetstagare med risk för en eller flera längre

sjukperioder under en tolvmånadersperiod.

Utgiftsområdesramen har därför ökats med 40 miljoner

kronor. Besparingen i SGI beräknas till 980 miljoner

kronor per år från och med år 1998 och fördelar sig lika

mellan sjukförsäkringen och föräldraförsäkringen.

Proposition om SGI-förändringar kommer att föreläggas

riksdagen under september 1997.

Utgiftsområdets ram har justerats ned med 420

miljoner kronor (250 miljoner kronor netto) från och

med år 1998 med anledning av de förslag som

utredningen om Översyn av inkomstbegreppen inom

bidrags- och socialförsäkringssystemen (Direktiv

1996:52 och 1996:100) kommer att lämna under våren

1997. Regeringen har för avsikt att närmare precisera

effekterna av utredningens förslag på berörda anslag

och utgiftsområden i budgetpropositionen för år 1998.

De utgiftsområden som kan beröras är utgiftsområde

10, 11, 12 och 18.

Beträffande förmåner och allmänna egenavgifter

över 7,5 basbelopp föreslås denna fråga beredas vidare

inom regeringskansliet i samband med frågan om

löneindexering av taket inom det nya

ålderspensionssystemet.

Regeringen har i propositionen En allmän

och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring (prop.

1996/97:107) framhållit att det bör övervägas om

utbetalningen av KAS-ersättningen skall utföras av det

för arbetslöshetskassorna gemensamma

utbetalningssystemet och inte av de allmänna

försäkringskassorna. Regeringen har mot denna

bakgrund bedömt att en viss reduktion av utgiftsområdet

är möjlig för år 1998. Regeringen har för avsikt att

återkomma till denna fråga i budgetpropositionen

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 35

394 miljoner kronor, för år 1999 till 36 778 miljoner

kronor och för år 2000 till 37 943 miljoner kronor.

Utgiftsområde 11: Ekonomisk trygghet vid

ålderdom

Utgiftsområdet omfattar folkpension och

pensionstillskott i form av ålderspension,

efterlevandepension till vuxna, bostadstillägg till

pensionärer samt särskilt pensionstillägg.

De totala utgifterna inom området uppgår enligt

statsbudgeten för år 1997 till ca 64 miljarder kronor.

Därav svarar ålderspensionerna för ca 53 miljarder

kronor. ATP i form av ålderspension och

efterlevandepensioner till vuxna finansieras vid sidan

om statsbudgeten.

Utgifterna för ålderspensioner beräknas under de

närmaste åren vara stabila. ATP-utgifterna stiger

däremot i och med att äldre pensionärer med låg ATP

ersätts av yngre pensionärer med högre ATP. Detta

medför samtidigt att utgifterna för pensionstillskott

minskar. Några år in på 2000-talet kommer dock den

demografiska utvecklingen att leda till ett ökat antal

pensionärer och därmed till ökade utgifter för

folkpension och ATP.

Utgifterna för efterlevandepension har minskat

kraftigt i och med de besparingar som vidtagits i syfte

att sanera statens finanser. Antalet änkepensioner

minskar långsamt till följd av

övergångsbestämmelserna. Utgiftsutvecklingen under de

närmaste åren är därför relativt stabil. Regeringen

överväger frågan om privata pensionsförsäkringars

ställning vid inkomstberäkning av efterlevandepension.

Regeringen återkommer med förslag i

budgetpropsitionen.

Utgifterna för bostadstillägg till pensionärer (BTP)

beräknas minska något till följd av att antalet BTP-

tagare successivt minskar.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

62 317 miljoner kronor, för år 1999 till 62 858 miljoner

kronor och för år 2000 till 63 590 miljoner kronor.

Utgiftsområde 12: Ekonomisk trygghet för

familjer och barn

Utgiftsområdet omfattar statens ekonomiska stöd till

barnfamiljer (förutom bostadsbidragen som återfinns i

utgiftsområde 18 och studiebidragen som återfinns i

utgiftsområde 15). Stödet utgörs av allmänna

barnbidrag, föräldraförsäkring inkl.

havandeskapspenning, underhållsstöd, bidrag till

kostnader för internationella adoptioner, folkpension i

form av barnpension och vårdbidrag till handikappade

barn.

De totala utgifterna inom området uppgår enligt

statsbudget år 1997 till ca 35 miljarder kronor. ATP i

form av barnpension finansieras vid sidan av

statsbudgeten.

Utgifterna för de familjeekonomiska stöden styrs av

en mängd olika faktorer varav den demografiska

utvecklingen och den allmänna pris- och

löneutvecklingen har störst betydelse. När det gäller den

demografiska utvecklingen kan noteras att antalet födda

barn minskat kraftigt i förhållande till åren kring 1990-

talets början. Enligt prognos minskar utgifterna inom

området med drygt 2 miljarder kronor p.g.a. den

demografiska utvecklingen.

Regeringen har vid beräkningen av den ekonomiska

ramen utgått från att tidigare aviserat förslag om

förändringar genomförs. Regeringen avser också att

föreslå riksdagen en höjning av ersättningsnivåerna till

80 % av den förmånsgrundande inkomsten fr.o.m år

1998. Förslaget innebär att ersättningsnivån höjs för

föräldrapenning, tillfällig föräldrapenning och

havandeskapspenning. Regeringen avser vidare att inom

ramen för utgiftsområdet föreslå vissa regeländringar

avseende rätten till vårdbidrag vid sjukhusvistelse,

merkostnadsersättning samt att tillfällig föräldrapenning

skall kunna utges i vissa fall vid övergångsboende.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

33 297 miljoner kronor, för år 1999 till 33 732 miljoner

kronor och för år 2000 till 34 133 miljoner kronor.

Utgiftsområde 13: Ekonomisk trygghet vid

 arbetslöshet

Utgiftsområdet omfattar bidrag till

arbetslöshetsförsäkringen, utjämningsbidrag till

arbetslöshetskassorna, ersättning till personer som deltar

i de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna offentligt

tillfälligt arbete, resursarbete och tillfällig

avgångsersättning samt bidrag till lönegarantiersättning.

Under budgetåret 1997 uppgår de totala utgifterna enligt

statsbudgeten till sammanlagt 41,6 miljarder kronor för

utgiftsområde 13.

Utgiftsområdet är konjunkturkänsligt.

Arbetslöshetens omfattning är avgörande för

utgiftsutvecklingen och därutöver har antalet

företagskonkurser betydelse för utgiftsområdets storlek.

Under 1990-talet har utbetalningarna av statsbidrag till

arbetslöshetsersättningen ökat kraftigt till följd av den

stigande arbetslösheten. Utgifterna för utgiftsområdet

påverkas utöver konjunkturen av hur reglerna för

arbetslöshetsförsäkringen utformas.

I propositionen om en allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring (prop. 1996/97:107) föreslås att

riksdagen skall höja ersättningsnivån från 75 till 80

procent från den 29 september 1997. Regeringen har

vidare föreslagit att taket i försäkringen höjs från 564

kronor per dag till 580 kronor per dag från den 29

december 1997. Regeringen har vidare föreslagit en

höjning av det kontanta arbetsmarknadsstödet från 230

kronor per dag till 240 kronor per dag från den 29

december 1997. De föreslagna utgiftsökningarna är i

huvudsak finansierade, främst genom en höjning av den

finansieringsavgift arbetslöshetskassorna betalar till

staten och genom ett uppstramat arbetsvillkor.

Resterande finansieringsbehov har medfört att ramen

för utgiftsområdet har utökats med 290 miljoner kronor

för 1998 genom av regeringen beslutade besparingar på

andra områden.

Regeringen har vid beräkningen av de ekonomiska

ramarna för utgiftsområdet tagit hänsyn till de

ekonomiska konsekvenser som förslagen i ovan angivna

proposition om en allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring medför.

Ett utredningsuppdrag skall lämnas om att föreslå

sådana ändringar av lönegarantibestämmelserna att

kostnaderna för lönegarantiersättningarna kan minska

med 300 miljoner kronor. Inriktningen av arbetet skall

vara att regeländringarna skall kunna träda i kraft så

snart som möjligt. I förslaget skall särskilt beaktas de

totala samhällsekonomiska kostnaderna i samband med

konkurser.

För att halvera den öppna arbetslösheten presenterar

regeringen i tilläggsbudgeten förslag för att öka

sysselsättningen, motverka den kommunala

sysselsättningsminskningen, minska arbetslösheten,

samt fortsätta effektiviseringen av

arbetsmarknadspolitiken och öka det lokala inflytandet.

En flexiblare användning av bidraget till

arbetslöshetsersättning föreslås även. Regeringen har

vid beräkningen av de ekonomiska ramarna för

utgiftsområdet under budgetåren 1998 till 2000 tagit

hänsyn till effekter av dessa förslag.

Regeringens avsikt är att senast i samband med

budgetpropositionen föreslå att ett s.k.

generationskontrakt skall införas. Kontraktet skall gälla

personer som är 63 eller 64 år och vara en

engångsåtgärd. I samband med budgetpropositionen

avser regeringen även att föreslå ungdoms-åtgärder och

då särskilt överväga det system för arbetslösa ungdomar

som utvecklats i Danmark och som visat sig ha positiva

effekter.

Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens

förslag i budgetpropositionen för år 1997 (prop.

1996/97:1) att sökande som deltar i åtgärden offentligt

tillfälligt arbete skall erhålla en stimulansersättning om

45 kronor per dag. Syftet med ersättningen var att öka

antalet personer i åtgärden. Regeringen aviserade då att

återkomma med förslag till finansieringen av

stimulansersättningen och utökat anslag för dessa vid ett

senare tillfälle. Anslagsökningen kan beräknas till 119

miljoner kronor för 1998. Regeringen föreslår nu i

tilläggsbudgeten att stimulansersättningen i åtgärden

offentligt tillfälligt arbete skall finansieras via en

sänkning av utbildningsbidragen för personer som

saknar ersättning från arbetslöshetsförsäkringen och det

kontanta arbetsmarknadsstödet.

Regeringen bedömer nu att arbetslösheten kommer

att minska i en mindre utsträckning under budgetåret

1998 än vad som angavs i budgetpropositionen. Det

innebär att belastningen på anslaget för

arbetslöshetsersättningen kommer att öka. Samtidigt

förväntas antalet personer i åtgärden offentligt tillfälligt

arbete att vara färre än vad som beräknades i

budgetpropositionen. Regeringen bedömer nu att

volymen i åtgärden offentligt tillfälligt arbete kommer

att uppgå till ca 10 000 personer i genomsnitt per månad

under budgetåret 1998. Sammantaget innebär den

förväntade högre arbetslösheten och de ovan redovisade

förslagen dock att de tidigare preliminärt beräknade

medlen för utgiftsområdet inte är tillräckliga för

budgetåren 1998 och 1999.

Ramen för utgiftsområdet beräknas till 40 631

miljoner kronor för år 1998, 31 670 miljoner kronor för

år 1999 och 25 333 miljoner kronor för år 2000.

Utgiftsområde 14: Arbetsmarknad och

 arbetsliv

Utgiftsområdet omfattar till största delen utgifter för

arbetsmarknadspolitiska åtgärder, arbetslivsfrågor och

Arbetsmarknadsverkets förvaltningskostnader. Vidare

ingår myndigheter och FoU på arbetslivsområdet,

Samhall AB:s verksamhet, Arbetsdomstolen m.m.

Under utgiftsområdet återfinns också frågor om

arbetsorganisation och kompetensutveckling m.m. samt

utgifter för jämställdhetspolitiska åtgärder och för

statliga arbetsgivarfrågor. De totala utgifternaför

utgiftsområdet uppgår under år 1997 enligt statsbudget

till ca 52,3 miljarder kronor varav utgifterna för

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder

svarar för ca 25,6 miljarder kronor.

Inom utgiftsområdet fullföljs besparingarna på

offentlig konsumtion. För att finansiera föreslagna

utgiftsökningar har regeringen vidare i tilläggsbudgeten

föreslagit en förändrad ersättningsnivå för personer som

deltar i arbetsmarknadspolitiska åtgärder med

utbildningsbidrag. År 1998 uppgår denna besparing till

ca 1 015 miljoner kronor, vilket har beaktats i

beräkningen av utgiftsområdets ram.

Som ett led i arbetet med att halvera den öppna

arbetslösheten lämnar regeringen i tilläggsbudgeten för

budgetåret 1997 förslag för att öka sysselsättningen,

motverka den kommunala sysselsättningsminskningen,

minska arbetslösheten samt fullfölja effektiviseringen av

arbetsmarknadspolitiken och öka det lokala inflytandet.

Regeringen har vid beräkningen av den ekonomiska

ramen för utgiftsområdet beaktat dessa förslags effekter

kommande budgetår. Vidare genomförs från och med

år 1998 kvalitetshöjande insatser i syfte att öka

utrymmet för yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning.

Detta förstärker arbets- och kompetenslinjen i

arbetsmarknadspolitiken. Ramen för utgiftsområdet har

med anledning av detta justerats upp med 1 000

miljoner kronor. Regeringen kommer i

budgetpropositionen att föreslå riksdagen att åtgärden

utbildning i företag bibehålls även under år 1998.

Regeringen kommer även att föreslå en utökning av

Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering med 3

miljoner kronor från och med år 1998. Vidare kommer

regeringen i budgetpropositionen att föreslå införandet

av rätt till tjänstledighet under sex månader för att

kunna starta eget företag. Härigenom stimuleras ny- och

småföretagande. Hänsyn har också tagits till förslagen i

regeringens proposition 1996/97:107 En allmän och

sammanhållen arbetslöshetsförsäkring. Utgiftsökningen

till följd av nämnda proposition beräknas år 1998

sammantaget till ytterligare 595 miljoner kronor i

förhållande till den preliminära beräkning som

redovisades i 1997 års budgetproposition.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

49 209 miljoner kronor, för år 1999 till 50 166 miljoner

kronor och för år 2000 till 48 820 miljoner kronor.

Utgiftsområde 15: Studiestöd

Utgiftsområdet omfattar statens utgifter för

studiefinansiering för studier på gymnasienivå,

vuxenstudier samt högskolestudier. De totala utgifterna

för utgiftsområdet enligt statsbudget uppgår år 1997 till

ca 16,9 miljarder kronor varav ca 9,5 miljarder kronor

avser studiemedel, ca 4,7 miljarder kronor avser

vuxenstudiestöd samt 1,9 miljarder kronor avser

studiehjälp till gymnasieungdomar.

För år 1998 räknar regeringen med att en besparing

kan göras genom att slopa den timersättning vid

svenskundervisning för invandrare som lämnas till den

som förlorar annan inkomst. Avsikten är att erbjuda

dessa studerande samma studiestöd som övriga vuxna.

När det gäller vissa nyanlända invandrare övervägs

också att införa en enhetlig introduktionsersättning inom

ramen för flyktingmottagandet. Besparingens storlek är

beroende av flera faktorer men beräknas för närvarande

kunna komma att uppgå till 85 miljoner kronor.

Därutöver beräknas besparingar motsvarande ytterligare

60 miljoner kronor. Dessa besparingar kommer att

genomföras bland annat genom att reglerna för

utlandsstudier skärps samt genom efterkontroll av

inkomst inom studiestödssystemet. De omnämnda

åtgärderna innebär sammantaget att tidigare

opreciserade besparingsbeting i

konsolideringsprogrammet uppfyllts samt att ytterligare

neddragningar tillkommer.

Regeringen har för avsikt att i budgetpropositionen

föreslå riksdagen en utökning av den utbildningssatsning

som beslutats i samband med budgetpropositionen för år

1997 (prop. 1996/97:1, bet. 1996/97:UbU2, rskr.

1996/97:101). Under utgiftsområdet har därför

beräknats utgifter för studiestöd för ytterligare

utbildningsplatser för treårsperioden 1998-2000.

Beräkningen för 1998 avser 15 000 platser inom

högskola, 4 300 platser inom kvalificerad

yrkesutbildning höstterminen 1998 samt ytterligare 10

000 platser inom kunskapslyftet från hösten 1998. För

1999 utökas den särskilda vuxenutbildningssatsningen,

kunskapslyftet, med ytterligare 10 000 platser och år

2000 med ytterligare 10 000 platser. Den sammanlagda

ökningen kommer därmed inklusive de platser

regeringen föreslår på tilläggsbudget för 1997 att uppgå

till 40 000 platser i kunskapslyftet höstterminen 2000.

För år 2000 beräknas dessutom studiestöd för ytterligare

15 000 högskoleplatser.

En parlamentariskt sammansatt kommitté har under

1996 lämnat betänkandet Sammanhållet studiestöd

(SOU 1996:90). Betänkandet har remitterats och

remissinstansernas svar har inkommit. Regeringen avser

att återkomma avseende ett nytt återbetalningssystem

för studielånen grundat på utredningens förslag

kombinerat med en prövning av bidragsandelens storlek

för genomförande år 2000. Regeringen vill redan nu

framhålla att det särskilda utbildningsbidraget för

arbetslösa motsvarande beloppet i a-kassa eller KAS

kommer att bibehållas som en del i

kunskapslyftssatsningen. Ramen för utgiftsområdet

beräknas för år 1998 till 20 817 miljoner kronor, för år

1999 till 22 258 miljoner kronor samt för år 2000 till 23

486 miljoner kronor.

Utgiftsområde 16: Utbildning och

universitetsforskning

Utgiftsområdet omfattar utgifter för barnomsorg, skola,

vuxenutbildning, högskoleutbildning samt

universitetsforskning. De totala utgifterna enligt

statsbudget uppgår för år 1997 till ca 25,4 miljarder

kronor varav, barnomsorg, skola och vuxenutbildning

ca 4,3 miljarder kronor, universitet och högskolor ca

18,3 miljarder kronor samt nationella och internationella

forskningsresurser ca 2,3 miljarder kronor.

Regeringen har för den ekonomiska ramen för 1998

beräknat tillkommande besparingar inom området med

213 miljoner kronor. Dessa besparingar beräknas

genomföras genom att neddragning sker bland annat på

statens bidrag till svensk undervisning i utlandet med 20

miljoner kronor samt med resterande belopp främst

genom rationaliseringskrav på

utbildningsverksamheterna.

Regeringen har tidigare i propositionen En uthållig

energiförsörjning (prop. 1996/97:84) s. 54 redovisat sin

avsikt att överföra det statliga bidraget till driften av den

sk. R2-reaktorn i Studsvik från utgiftsområde 21 Energi

till utgiftsområde 16 Utbildning och

universitetsforskning. Ramen för utgiftsområde 16 har

därför höjts med 35 miljoner kronor.

Regeringen har för avsikt att i budgetpropositionen

föreslå riksdagen en utökning av den utbildningssatsning

som beslutats i samband med budgetpropositionen för år

1997. Under utgiftsområdet har därför beräknats

utgifter för ytterligare utbildningsplatser för

treårsperioden 1998 - 2000. Beräkningen avser 15 000

platser höstterminen år 1998 och ytterligare 15 000

platser höstterminen år 2000 inom högskolan, 4 300

platser inom försöksverksamheten med kvalificerad

yrkesutbildning höstterminen 1998 och 2 800 platser

höstterminen 1999 samt ytterligare 10 000 platser inom

kunskapslyftet varje hösttermin 1998, 1999 och år 2000

utöver redan beslutade utbildningsplatser. Den

sammanlagda ökningen kommer därmed inklusive de

platser regeringen föreslår i tilläggsbudget för 1997 att

uppgå till 40 000 platser i kunskapslyftet höstterminen

2000. Inom högskolan skall satsningens tyngdpunkt

ligga inom de naturvetenskapliga och tekniska

utbildningsområdena. Regeringen avser vidare att

föreslå att en ny modern lärlingsutbildning inrättas inom

gymnasieskolan. Regeringen avser att i kommande

budgetproposition närmare redovisa hur ett pilotprojekt

med lärlingsutbildning för de elever som börjat i

gymnasieskolan hösten 1997 skall se ut. Medel har

beräknas inom utgiftsområdet för bidrag till

kommunerna avseende denna.

Som framgår av avsnitten 8.1 - 8.5 anser regeringen

att ett betydande resurstillskott bör tillföras den

kommunala sektorn. Syftet är att möjliggöra för

kommuner att behålla och öka sysselsättningen samt för

att höja kvaliteten inom kärnverksamheterna vård,

omsorg och skola. Härigenom ges grundskolan bättre

förutsättningar att uppfylla sina mål för alla elever.

Regeringen avser också att till riksdagen lägga

förslag för att garantera kvaliteten i den pågående

utbyggnaden av högskolan. Förslagen avser att

tillgodose dels lärares kompetensutveckling, dels

högskolans och det omgivande samhällets behov av fler

forskarutbildade. För att finansiera utgifterna för dessa

ändamål har utgiftsområdet tillförts 236 miljoner

kronor.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

26 715 miljoner kronor, för år 1999 till 28 059 miljoner

kronor och för år 2000 till 29 389 miljoner kronor.

Utgiftsområdet 17: Kultur, medier,

trossamfund och fritid

Utgiftsområdet omfattar kulturområdet, exkl. presstöd

och vissa andra massmediefrågor, dvs frågor om arkiv,

museer, kulturmiljövård, konstnärer, teater, dans,

musik, bibliotek, litteratur, tidskrifter, bildkonst,

konsthantverk, hemslöjd och film samt den samiska

kulturen. Till utgiftsområdet hör också folkbildningen.

Dessa utgifter innefattar statsbidrag till folkhögskolorna

och studieförbunden, bidrag till kontakttolkutbildningen

samt vissa handikappåtgärder inom folkbildningen.

Utgiftsområdet omfattar även stöd till trossamfund,

ungdomsfrågor, folkrörelse- och idrottsfrågor samt

restaureringsarbeten vid de kungliga slotten m.m. De

totala utgifterna för utgiftsområdet uppgår enligt

statsbudget för år 1997 till ca 7,2 miljarder kronor,

varav 4,2 miljarder kronor hänför sig till kulturområdet.

Regeringen har i sina beräkningar av ramen för

utgiftsområdet utgått ifrån att ytterligare besparingar på

6,5 miljoner kronor görs utöver tidigare beslutade

neddragningar. Regeringen har vidare tillfört medel för

en elitidrottssatsning under perioden 1998-2004 under

förutsättning av ett OS i Stockholm år 2004. För 1998

beräknas också vissa medel för deltagande i OS och

Paralympics i Nagano, Japan.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 7

324 miljoner kronor, för år 1999 till 7 477 miljoner

kronor och för år 2000 till 7 632 miljoner kronor.

Utgiftsområde 18: Samhällsplanering,

bostadsförsörjning och byggande

Utgiftsområdet omfattar plan-, bygg- och

bostadsväsendet, planering av markanvändning och

bebyggelse, geotekniska frågor, länsstyrelserna samt

lantmäteri- och fastighetsdataverksamhet.

De totala utgifterna för utgiftsområdet uppgår enligt

statsbudget för år 1997 till 33,4 miljarder kronor, varav

räntebidrag m.m. 23,4 miljarder kronor, bostadsbidrag

5,9 miljarder kronor, länsstyrelserna 1,7 miljarder

kronor samt Bostadskreditnämndens garantiverksamhet

1,3 miljarder kronor.

Utgifterna över perioden 1998-2000 beräknas

minska, främst beroende på sjunkande utgifter för

räntebidragsanslaget. Den bostadspolitiska utredningens

förslag bereds för närvarande. Regeringen avser att

återkomma till riksdagen i denna fråga.

För att något mildra effekterna för de hushåll vars

bostadsbidrag påverkas kraftigt av de nya

bestämmelserna för rätt till bostadsbidrag som infördes

den 1 januari år 1997, föreslås dels att en lägsta nivå

införs under vilken boendekostnaden inte skall reduceras

på grund av bostadsytans storlek, dels att räntebidrag

exkluderas från bidragsgrundande inkomst. Dessa

regeländringar skall träda ikraft den 1 november 1997

respektive den 1 januari 1998. Finansiering av

regeländringen sker inom utgiftsområdet ram, dock ej

inom anslaget A 10. Bostadsbidrag. Merutgifterna för

år 1997 finansieras huvudsakligen genom en

effektivisering av utbetalningsrutinerna inom

räntebidragssystemet.

Regeringen har vid sin beräkning av den ekonomiska

ramen utgått från att besparingar motsvarande 300

miljoner kronor görs engångsvis för år 1998 på

räntebidrag m.m., utöver tidigare beslutade

neddragningar.

Regeringen har vid sin beräkning också beaktat

besparingseffekter till följd av tillskapandet av en ny

länsstyrelse i Västergötlands län. Besparingarna på 60

miljoner kronor skall dock tas ut successivt, eftersom

uppsägningar av personal så långt möjligt skall

undvikas.

Det är regeringens ambition att öka takten i

omställningen till ett ekologiskt hållbart samhälle. Ett

brett handlingsprogram byggs upp med insatser i olika

former inom flera utgiftsområden. Inriktningen på detta

arbete beskrivs mer utförligt i bilaga 5. Ett viktigt inslag

är ett lokalt investeringsprogram för att öka den

ekologiska hållbarheten. Stöd skall bland annat ges till

åtgärder som minskar miljöbelastningen, ökar

effektiviteten i användning av energi och naturresurser

samt gynnar användningen av förnybara råvaror.

Resurser motsvarande 0,8 miljarder kronor har

tillförts utgiftsområdet för år 1998 för ett lokalt

investeringsprogram för ekologisk hållbar utveckling (se

vidare avsnitt 4.7 och bilaga 5). Ramen har för samma

ändamål uppjusterats med 1,8 miljarder kronor år 1999

och 2,8 miljarder kronor år 2000.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

22 799 miljoner kronor, för år 1999 till 20 413 miljoner

kronor och för år 2000 till 17 449 miljoner kronor.

Utgiftsområde 19: Regional utjämning och

utveckling

Utgiftsområdet omfattar främst utgifter för olika former

av företagsstöd, medel för medfinansiering av EG:s

strukturfondsprogram, medel från EG:s regionalfond

samt utgifter för Glesbygdsverket och Statens institut för

regional forskning. För år 1997 uppgår enligt

statsbudgeten de totala utgifterna till 3,7 miljarder

kronor, varav 1,5 miljarder kronor avser anslaget

Regionalpolitiska åtgärder.

Utgiftsområdet omfattar åtgärder som syftar dels till

att utjämna skillnader i villkor för företag i olika delar

av landet, dels till att stimulera den ekonomiska

tillväxten i hela landet. Utgiftsområdet brukar benämnas

den lilla regionalpolitiken. Med den stora

regionalpolitiken avses sakområdena inom andra

samhällssektorer. Utvecklingen inom dessa andra

samhällssektorer är sammantaget mer betydelsefull för

den regionala balansen och den ekonomiska tillväxten

än den lilla regionalpolitiken.

På senare tid har verksamheten inom utgiftsområdet

påverkats av förberedelser för att ta del av återflödet av

medel från EG:s strukturfonder. Dessa har bland annat

tillskapats för att motverka de regionala obalanser som

den inre marknaden bedöms kunna medföra. Det

sammanlagda återflödet av medel för regionalpolitiskt

inriktade åtgärder beräknas under perioden 1995-1999

komma att uppgå till ca 5,5 miljarder kronor.

De regionala obalanserna tenderar att öka.

Regeringen kommer att lägga stor vikt vid att utveckla

formerna för en ny regional näringspolitik för ökad

tillväxt i hela landet.

Utgiftsområdet har tillförts ytterligare medel

motsvarande 50 miljoner kronor per år för åren 1998-

2000 för vissa satsningar inom ramen för

landshövdingeuppdraget.

År 1998 inryms även vissa utgifter för den s.k.

Söderhamnssatsningen.

Regeringen har vid beräkningen av den ekonomiska

ramen utgått från att besparingar på 90 miljoner kronor

skall göras från och med 1998. Besparingen skall på

sikt i sin helhet tas ut på anslaget för

sysselsättningsbidrag genom regelförändringar. Denna

besparing är enligt regeringens bedömning möjlig utan

att försämra möjligheten att uppnå de regionalpolitiska

målen.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 3

602 miljoner kronor, för år 1999 till 3 553 miljoner

kronor och för år 2000 till 3 373 miljoner kronor.

Utgiftsområde 20: Allmän miljö- och

naturvård

Utgiftsområdet omfattar frågor rörande hushållning med

naturresurser, biologisk mångfald och naturvård, vatten-

och luftvård, avfallsfrågor, bilavgasfrågor, miljöskydd,

miljö- och kretsloppsforskning, kemikaliekontroll,

strålskydd och säkerhetsfrågor kopplade till kärnkraften

samt internationellt miljösamarbete. Utgiftsområdet

omfattar vidare utgifter för Statens naturvårdsverk,

Koncessionsnämnden för miljöskydd,

Kemikalieinspektionen, Statens strålskyddsinstitut och

Statens kärnkraftinspektion. De totala utgifterna för

utgiftsområdet uppgår enligt statsbudgeten år 1997 till

ca 1,3 miljarder kronor, varav ca 1,1 miljarder kronor

för miljövård och 0,2 miljarder kronor för strålskydd

och kärnsäkerhet.

Utöver de besparingar som ingår i

konsolideringsprogrammet för 1998 (177 miljoner

kronor) har regeringen vid sin beräkning av den

ekonomiska ramen utgått från att ytterligare besparingar

görs inom utgiftsområdet. Dessa besparingar uppgår till

18 miljoner kronor från och med år 1998. Vidare

bortfaller från och med 1999 resterande medel från

energiskatteöverenskommelsen. Ambitionen är att vissa

besparingar skall kunna kompenseras genom medel från

Stiftelsen för strategisk miljöforskning (MISTRA).

I bilaga 5 redovisas utförligt regeringens strategi för

att öka takten i omställningen till ett ekologiskt hållbart

samhälle. Under utgiftsområde 18 har regeringen som

ett inslag i denna strategi beräknat totalt 5,4 miljarder

kronor åren 1998 till 2000 för ett lokalt

investeringsprogram för ett ekologiskt hållbart samhälle.

Förslag om en miljöbalk avses lämnas till riksdagen

hösten 1997. Förslaget syftar till en samordnad och

skärpt miljölagstiftning. Regeringen avser vidare att

förelägga riksdagen förslag till bl. a. nya och

omarbetade miljömål i en samlad miljöproposition

våren 1998.

Enligt energipropositionen (prop. 1996/97:84)

innebär ett beslut om kärnkraftsavveckling ett behov av

ökade arbetsinsatser från Kärnkraftsinspektionen och

Strålskyddsinstitutet. Resurserna härför avses

finansieras via avgifter från kärnkraftsindustrin.

Utgiftsområdesramen för åren 1998 - 2000 kommer att

justeras när erforderliga resurer för de båda

myndigheterna har kunnat bedömas.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 1

150 miljoner kronor, för år 1999 till 1 113 miljoner

kronor och för år 2000 till 1 124 miljoner kronor.

Utgiftsområde 21: Energi

Utgiftsområdet omfattar energiforskning och

energiteknisk utveckling, investeringsbidrag till

utbyggnad av el- och värmeproduktion samt ekonomiskt

stöd för effektivisering och minskad elanvändning.

Utgiftsområdet omfattar också ett program för

energieffektivisering m.m. i bland annat Baltikum och

Östeuropa, vilket utgör en viktig del av den svenska

klimatpolitiken. För år 1997 uppgår de totala utgifterna

för utgiftsområdet enligt statsbudget till 0,5 miljarder

kronor.

Regeringen har i proposition 1996/97:84 En uthållig

energiförsörjning föreslagit riktlinjer för energipolitiken.

Ett nytt energipolitiskt program inrättas för

omställningen av det svenska energisystemet.

Satsningen uppgår till totalt drygt 9 miljarder kronor

och löper fram t.o.m. år 2004. Programmet omfattar

åtgärder som syftar till att på ett kostnadseffektivt sätt

minska användningen av el för uppvärmning, utnyttja

det befintliga elsystemet effektivare och öka tillförseln

av el och värme från förnybara energikällor. Särskilda

åtgärder vidtas för att utveckla el- och

värmeförsörjningen i Sydsverige. Fortsatta

energipolitiska insatser på klimatområdet genomförs. I

propositionen har regeringen också föreslagit att en ny

central energimyndighet skall inrättas den 1 januari

1998.

Programmet finansieras i huvudsak på följande sätt:

Inledningsvis (1997-1998) genom att befintliga

reserverade medel från tidigare energiprogram samt

medel från Energiteknikfonden dras in. Vidare

tillvaratas befintligt resursutrymme inom utgiftsområde

21 motsvarande knappt 300 miljoner kronor per år. Det

återstående finansieringsbehovet tillgodoses genom att

del av den ram som regeringen föreslår avsätts för en

ekologiskt hållbar utveckling ianspråktas.

Det energipolitiska programmets huvudinriktning är

en kraftfull långsiktig satsning på forskning, utveckling

och demonstration av ny energiteknik. Närings- och

teknikutvecklingsverket föreslås få huvudansvaret för att

verkställa merparten av det energipolitiska programmet.

Ansvaret bör föras över till den nya energimyndigheten

vid dess inrättande. Stödet till kärnteknisk forskning och

forskningsreaktorn i Studsvik anvisades tidigare under

utgiftsområdet. Från och med år 1998 anvisas medel för

detta ändamål under utgiftsområde 16. Regeringen har

vid beräkningen av den ekonomiska ramen utgått från

att besparingar uppgående till 6 miljoner kronor görs

inom utgiftsområdet. Besparingarna skall finansiera av

regeringen föreslagna utgiftsökningar.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 1

569 miljoner kronor, för år 1999 till 1 812 miljoner

kronor och för år 2000 till 1 490 miljoner kronor.

Utgiftsområde 22: Kommunikationer

Utgiftsområdet omfattar investeringar i samt drift och

underhåll av vägar och järnvägar. Utgiftsområdet

omfattar även sjöfart, luftfart, post,

telekommunikationer, forskning samt övergripande

informationsteknikfrågor. De totala utgifterna för

utgiftsområdet uppgår under år 1997 enligt statsbudget

till 25,1 miljarder kronor, varav ca 22 miljarder kronor

utgörs av utgifter för vägar och järnvägar.

Riksdagen beslutade i mars 1997 om en utveckling

av transportinfrastrukturen som skall främja ett

miljöanpassat och trafiksäkert transportsystem och bidra

till tillväxt och sysselsättning i alla delar av landet.

Denna inriktning skall ligga till grund för trafikverkens

infrastrukturplaner för perioden 1998-2007.

Regeringen avser att avge ett samlat förslag till

riksdagen under 1998 om den framtida

kommunikationspolitiken. Regeringens förslag kommer

att syfta till att åstadkomma ett miljöanpassat

transportsystem som främjar välfärd och tillväxt.

Regeringen angav i budgetpropositionen för år 1997

att en samlad bedömning av de ekonomiska

konsekvenserna med anledning av Schengensamarbetet

skulle ges i vårpropositionen. För närvarande saknas

förutsättningar att bedöma dessa konsekvenser på en

mer detaljerad nivå. Bland annat är lämplig

ambitionsnivå vad gäller gränskontrollen inte möjlig att

bedöma förrän samarbetet fungerar operativt.

Inriktningen är numera att ett operativt tillträde för de

nordiska länderna skall ske före utgången av år 1999.

Regeringen anser dock att eventuellt ökade utgifter

under åren 1998 - 2000 skall finansieras inom berörda

utgiftsområden.

Regeringen anser att det är viktigt att anpassningen

av de svenska flygplatserna till de krav som

Schengensamarbetet ställer genomförs på ett sådant sätt

att ett operativt tillträde till Schengensamarbetet ej

försenas därav. Luftfartsverket har presenterat ett

förslag till anpassningsprogram som innebär

investeringar på 592 miljoner kronor under 1997-1999.

Regeringen accepterar inriktningen i Luftfartsverkets

förslag. Några särskilda anslagsmedel kan dock inte

disponeras för Luftfartsverket eller andra myndigheter

för åtgärder i samband med en svensk anslutning till

Schengensamarbetet. Med hänsyn till omfattningen av

de investeringar som kommer att behöva ske anser

regeringen att en viss nedsättning av Luftfartsverkets

inleveranskrav bör kunna ske. Regeringen avser att

återkomma med ett närmare förslag i

budgetpropositionen.

Utgiftsområdet beräknas tillföras 1 650 miljoner

kronor från och med år 1999, för genomförande av ett

nationellt investeringsprogram för

infrastrukturutveckling. Programmet avses omfatta

ytterligare medel som behövs för finansiering av vissa

infrastrukturinvesteringar som inte ingår i den ordinarie

planeringsramen, men som bedöms kunna ge en ökad

långsiktig konkurrenskraft, ökade möjligheter till

uthållig tillväxt och en ökad sysselsättning. Det

nationella investeringsprogrammet presenteras närmare

i avsnitt 4, Politiska prioriteringar.

Utöver tillkomsten av det nationella

investeringsprogrammet är förändringen av

utgiftsområdesramarna för 1998 och 1999, jämfört med

de ramar som beräknades i budgetpropositionen för år

1997, främst en följd av tekniska anslagsjusteringar i

form av ny pris- och löneomräkning.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

23 957 miljoner kronor, för år 1999 till 26 459 miljoner

kronor och för år 2000 till 27 137 miljoner kronor.

Utgiftsområde 23: Jord- och skogsbruk, fiske

 med anslutande näringar

Utgiftsområdet omfattar jordbruk och trädgårdsnäring,

fiske, rennäring, djurskydd och djurhälsovård,

livsmedelskontroll, viss utbildning och forskning samt

skogsnäring. De totala utgifterna för utgiftsområdet

uppgår år 1997 enligt statsbudget till 13,3 miljarder

kronor. Två tredjedelar av utgifterna finansieras från

EG-budgeten. Merparten av EG-stödet, 7,1 miljarder

kronor, avser obligatoriska åtgärder såsom

arealersättning, djurbidrag, intervention och

exportbidrag. Därtill kommer delfinansierade, frivilliga

stöd och ersättningar som förutsätter nationell

medfinansiering. Till dessa hör miljöersättningar, stöd

till mindre gynnade områden och strukturstöd.

Till forskning och utbildning har för år 1997

anslagits 1,2 miljarder kronor. Häri inbegrips även

Sveriges lantbruksuniversitet och Skogs- och

jordbrukets forskningsråd. Förvaltningskostnaderna för

övriga myndigheter sammantagna svarar för fem

procent av utgiftsområdets totala utgifter.

Utgifterna inom utgiftsområdet är till stor del bundna

då de styrs av EG:s regelverk och kan endast påverkas

genom förändringar av den gemensamma

jordbrukspolitiken (CAP). Detta gäller även

administrationen av CAP som tar betydande resurser i

anspråk.

Regeringen har vid beräkningen av

utgiftsområdesramen utgått från en neddragning med 50

miljoner kronor på regionala stöd till jordbruket, 13

miljoner kronor på stödet till avbytarverksamheten och

5 miljoner kronor på Skogsvårdsorganisationen. Därtill

har hänsyn tagits till den tidigare aviserade besparingen

på 23 miljoner kronor. Regeringen har även beaktat

driftskostnader för den digitala blockdatabasen (se

vidare avsnitt 6.20) Ramen har också ökats med 700

miljoner kronor för bland annat en utvidgning av

miljöprogrammet för jordbruket vilket medfinansieras

från EU-budgeten.

Ramen kan komma att justeras i

budgetpropositionen, bland annat för en ökning av

antalet utbildningsplatser vid Sveriges

lantbruksuniversitet och för administration av system för

märkning och identifiering av nötkreatur samt för

obligatoriska kontrollåtgärder inom fiskets område.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 13

938 miljoner kronor, för år 1999 till 14 014 miljoner

kronor och för år 2000 till 14 084 miljoner kronor.

Utgiftsområde 24: Näringsliv

Utgiftsområdet omfattar näringspolitik, teknologisk

infrastruktur, konkurrensfrågor, teknisk forskning och

utveckling, utrikeshandel, export- och

investeringsfrämjande, kooperativa frågor samt

konsumentfrågor. För år 1997 uppgår de totala

utgifterna enligt statsbudget till 2,9 miljarder kronor.

Under den fortsatta mandatperioden kommer

småföretagens betydelse som skapare av sysselsättning

m.m. att uppmärksammas i högre grad. Inriktningen är

att öka de små företagens, inklusive den kooperativa

företagsformens, möjligheter att bidra till tillväxt och

sysselsättning.

Riksdagen fattade i december 1996 beslut om

regeringens forskningspolitik för budgetåren 1997-1999.

Beslutet innebar bland annat ökade krav på högskolans

samverkan med det omgivande samhället samt fasta och

ökade forskningsresurser vid de mindre och medelstora

högskolorna. Regeringen anser att detta är två viktiga

förändringar som bidrar till att stärka svenska företags

kunskapsbas och internationella konkurrenskraft.

En varaktig besparing uppgående till 287 miljoner

kronor har genomförts på anslaget för Teknisk

forskning och utveckling budgetåret 1997 och en

besparing om ytterligare ca 100 miljoner kronor är

sedan tidigare beslutad för budgetåret 1998. Dessa

besparingar kommer till viss del att kompenseras av

medel från de s.k. forskningsstiftelserna.

Regeringen har vid sin beräkning av den ekonomiska

ramen tagit hänsyn till extra satsningar på 10 miljoner

kronor vardera för information om kooperativt

företagande och kvinnors företagande från och med

1998. Vidare har regeringen utgått från att ytterligare

besparingar utöver de tidigare beslutade görs inom

utgiftsområdet. Dessa besparingar uppgår till 39

miljoner kronor från och med år 1998 och skall

finansiera av regeringen föreslagna utgiftsökningar.

 Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

2 572 miljoner kronor, för år 1999 till 2 555

miljoner kronor och för år 2000 till 2 602 miljoner

kronor.

Utgiftsområde 25: Allmänna bidrag till

kommuner

Utgiftsområdet omfattar merparten av statens bidrag till

kommuner och landsting.

För år 1997 beräknas de totala utgifterna enligt

statsbudget till 83,6 miljarder kronor, varav 62,2

miljarder kronor avser det generella statsbidraget till

kommuner och landsting, 21,0 miljarder kronor avser

det statliga utjämningsbidraget till kommuner och

landsting samt 0,4 miljarder kronor bidrag till särskilda

insatser i vissa kommuner och landsting. Det statliga

utjämningsbidraget motsvaras av en lika hög

utjämningsavgift på statsbudgetens inkomstsida.

För att förbättra sysselsättningsutvecklingen i

kommunsektorn och värna vård, omsorg och skola

anser regeringen att utgiftsområdet bör tillföras 8 000

miljoner kronor från och med år 1998. Regeringen

uttalade hösten 1996 att den är beredd att utfärda ett s.k.

återbetalningsskydd på upp till 2 600 miljoner kronor,

med anledning av regeringens beslut att räkna upp de

preliminära skatteinkomsterna för år 1997. Enligt

nuvarande bedömning bör ytterligare 2 300 miljoner

kronor engångsvist för år 1999 tillföras utgiftsområdet

för att finansiera återbetalningsskyddet. Därutöver

påverkas utgiftsområdet av vissa regleringar av statliga

åtgärder som har kommunal-ekonomiska effekter (se

avsnitt 8).

Ramen för utgiftsområdet beräknas för 1998 till 93

255 miljoner kronor, till 95 988 miljoner kronor år

1999 och till 93 848 miljoner kronor år 2000.

Utgiftsområde 26: Statsskuldsräntor m.m.

Utgiftsområdet omfattar anslagen Oförutsedda utgifter

och Statsskuldsräntor.

För år 1997 beräknas de totala utgifterna till 102 410

miljoner kronor varav 10 miljoner kronor till

Oförutsedda utgifter. Ränteutgiftsnivån beräknas vara i

stort sett oförändrad fram till år 1999 då den faller med

omkring 10 miljarder kronor. Den stabila utgiftsnivån

beror på förhållandevis små förändringar i

statsskuldstocken samt relativt stabila ränteantaganden

under perioden.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

99 910 miljoner kronor, för år 1999 till 91 210 miljoner

kronor och för år 2000 till 89 410 miljoner kronor.

 Utgiftsområde 27: Avgiften till Europeiska

Gemenskapen

Utgiftsområdet avser Sveriges avgift till Europeiska

Gemenskapens allmänna budget (EU-budgeten). För år

1997 beräknas de totala utgifterna till 18,8 miljarder

kronor.

EU-budgeten omfattar den Europeiska

Gemenskapens samtliga förväntade inkomster och

utgifter. Budgeten finansieras huvudsakligen av de s.k.

egna medlen, vilka utgörs av avgifter från

medlemsländerna.

Den sammanlagda avgiften från medlemsländerna till

EU-budgeten består av fyra huvudkomponenter: tullar,

särskilda jordbrukstullar och sockeravgifter,

mervärdesskattebaserad avgift samt en avgift beräknad

på bruttonationalinkomsten. Den svenska avgiften

budgeteras på fyra anslag motsvarande uppdelningen i

dessa fyra komponenter.

Återbetalningen av delar av avgiften enligt den s.k.

infasningsöverenskommelsen budgeteras under

inkomsttitel.

EU-budgeten fastställs årligen inom ramen för

fastställt flerårigt budgetbeslut, s.k. finansiellt

perspektiv. Det finansiella perspektivet grundas på

rådets beslut om gemenskapens egna medel

(94/728/EG, Euroatom), vilket bland annat anger taket

för medlemsländernas finansieringsansvar för budgeten.

Det nuvarande beslutet avser 1995-1999. Det tak som

gäller för 1999 förlängs tills annat beslutas. Taket

uttrycks som procentuell andel av gemenskapens

samlade BNI. För 1997 uppgick taket till 1,24 % av

BNI. För 1998 uppgår taket till 1,26 % av BNI och

1999 till 1,27 % av BNI. Beslutet innebär alltså en real

ökning av utrymmet för gemenskapsbudgetens

omfattning och en potentiell ökning av Sveriges avgift

till budgeten om unionen väljer att utnyttja detta

utrymme fullt ut.

Budgetläget i flera medlemsländer, tillsammans med

de budgetpolitiska åtaganden medlemsländerna gjort vad

gäller de nationella budgetarna gör det dock mindre

sannolikt att unionen kommer att välja att utnyttja detta

utrymme fullt ut.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

20 006 miljoner kronor, för år 1999 till 21 169 miljoner

kronor och för år 2000 till 21 864 miljoner kronor.

Socialförsäkringssektorn vid sidan av

statsbudgeten

Huvuddelen av socialförsäkringarna redovisas på

statsbudgeten. Vid sidan av statsbudgeten finns dock

den allmänna tilläggspensionen (ATP), delpensionen

samt arbetsskadeförsäkringen.

Allmän tilläggspension utges i form av

ålderspension, förtidspension, efterlevandepension till

vuxna samt barnpension. Administrationskostnaderna

finansieras inom systemet. De totala utgifterna inom

området uppgår enligt statsbudgeten för år 1997 till ca

132 miljarder kronor. Utgifterna för ATP styrs av

antalet förmånsberättigade personer, utvecklingen av

intjänade ATP-poäng samt den allmänna

prisutvecklingen.

ATP finansieras genom en tilläggspensionsavgift som

för närvarande är 13 procent för både arbetsgivare och

egenföretagare, en allmän ålderspensionsavgift på 1

procent för löntagare samt via avkastning från allmänna

pensionsfonden (AP-fonden). I enlighet med de av

riksdagen beslutade riktlinjerna för

ålderspensionsreformen skall pensionsavgifter inte tas ut

på inkomstdelar som överstiger förmånstaket. Mot

denna bakgrund gäller från och med 1 januari 1995 att 7

procent av intäkterna från ATP-avgiften förs till

statsbudgeten. Vidare förs från och med denna tidpunkt

en viss andel (för närvarande 11 procent) av intäkterna

från ATP-avgiften över till en särskild förvaltning hos

Riksgäldskontoret för att pensionsrätter inom det

kommande premiereservsystemet inom det reformerade

ålderspensionssystemet skall kunna tillgodoräknas från

och med inkomståret 1995.

Delpension beviljas försäkrad mellan 61 och 64 år

som minskat sin arbetstid med minst fem timmar och

som mest tio timmar per vecka. Delpensionen

finansieras med delpensionsavgiften och avkastning på

delpensionsfonden. Avgiften uppgår för närvarande till

0,2 procent för både arbetsgivare och egenföretagare.

Den 1 juli 1994 gjordes inskränkningar i rätten till

delpension. Förändringarna har lett till en kraftig

minskning av antalet nybeviljade delpensioner. I

samband med att ålderspension enligt de reformerade

reglerna kommer att börja utbetalas från och med år

2001 skall inga nya delpensioner beviljas.

Arbetsskadeförsäkringen omfattar anställda,

uppdragstagare och egenföretagare och ger ersättning

för inkomstbortfall till den som drabbas av skada i sitt

arbete. Från arbetsskadeförsäkringen utbetalas

egenlivräntor, efterlevandelivräntor, begravningshjälp,

sjukpenning i vissa fall samt ersättning i samband med

sjukhusvård utom riket, tandvård och ersättning för

särskilda hjälpmedel. Arbetsskadeförsäkringen skall

finansieras via en socialavgift och avkastning från

arbetsskadefonden. Avgiften till

arbetsskadeförsäkringen är 1,38 procent för arbetsgivare

och 1,40 procent för egenföretagare. Fonden uppvisar

sedan år 1987 ett underskott. Det löpande underskottet

har finansierats över statsbudgeten. Sedan budgetåret

1994/95 är dock utgifterna lägre än inkomsterna. Det

löpande överskottet uppgick till ca 3 400 miljoner

kronor år 1996 och det ackumulerade underskottet till

ca 15 900 miljoner kronor den 31 december 1996.

I den ekonomiska vårpropositionen för budgetåret

1997 aviserade regeringen ändrade regler för beräkning

av antagandeinkomst i samband med beslut om

förtidspension. Riksförsäkringsverket har haft i uppdrag

att lämna förslag till utformning av ändrade regler.

Regeringen avser att återkomma i budgetpropositionen

med förslag till ändrade regler. Reglerna avses träda i

kraft den 1 januari 1998.

Regeringen har vid sin beräkning av den ekonomiska

ramen för socialförsäkringssektorn vid sidan av

statsbudgeten utgått från besparingar motsvarande 67

miljoner kronor år 1998, 200 miljoner kronor år 1999

samt 317 miljoner kronor år 2000.

I budgetlagen fastställs principen att statens

inkomster och utgifter skall bruttoredovisas. Dessutom

gäller att statsbudgeten, med vissa undantag, skall

omfatta alla inkomster och utgifter samt andra

betalningar som påverkar statens lånebehov. Mot

bakgrund härav skall en översyn göras av nuvarande

fonder inom respektive departementsområde. Förslag

till förändring, vilket kräver riksdagsbeslut, skall läggas

i budgetpropositionen för år 1998.

Ramen beräknas för år 1998 till 133 047 miljoner

kronor, för år 1999 till 138 150 miljoner kronor och för

år 2000 till 143 162 miljoner kronor.

TABELL 5.9 YTTERLIGARE ÅTGÄRDER FÖR ATT

FINANSIERA UTGIFTSÖKNINGAR

Miljoner kronor

1998

1999

2000

UO 1: Rikets styrelse

Neddragning presstöd

10

10

10

UO 2: Samhällsekonomi och

finansförvaltning

Effektivisering av myndigheter

18

18

18

UO 3: Skatteförvaltning och

uppbörd

Besparing skatt och tull

25

25

25

UO 4: Rättsväsendet

Indragning hyresmedel inom

kriminalvården

64

64

64

UO 5: Utrikesförvaltning och

internationell samverkan

Fredsfrämjande

verksamhet/ökade

effektivitetskrav på Svenska

institutet

19

19

19

UO 6: Totalförsvar

Besparing på Fö:s

myndigheter/Fredsfrämjande

verksamhet

150

200

200

UO 8: Invandrare och flyktingar

Invandrarverket extraordinära

kostnader

27

27

27

Minskning av

transportkostnader

14

14

14

UO 9: Hälsovård, sjukvård och

social omsorg

Insatser mot AIDS

20

40

60

UO 15: Studiestöd

Besparing timersättning,

studiemedel avseende

utlandsstudier och efterkontroll

m.m.

28

96

120

UO 16: Utbildning och

universitetsforskning

Bidraget till svensk

undervisning i utlandet minskas,

rationaliseringskrav på

utbildningsverksamheterna

m.m.

213

153

135

UO 17: Kultur, medier,

trossamfund och fritid

Ytterligare besparingar

6,5

6,5

6,5

UO 18: Samhällsplanering,

bostadsförsörjning och

byggande

Neddragning av anslaget för

SGI

1

1

1

Räntebidrag

300

0

0

UO 19: Regional utjämning och

utveckling

Besparing sysselsättningsbidrag

90

90

90

UO 20: Allmän miljö- och

naturvård

Besparing myndigheter

18

18

18

UO 21: Energi

Neddragning av energiforskning

6

6

6

UO 23: Jord- och skogsbruk,

m.m.

Regionala stöd till jordbruket

50

50

50

Avbytarverksamhet

13

13

13

Neddragning av anslaget för

regionala

Skogsvårdsorganisationen

5

5

5

UO 24: Näringsliv

Neddragning myndigheter m.m.

39

39

39

Summa utgiftsminskningar

1

117

895

921

Inkomstförstärkningar

Räntesättning räntekonto UO 6

100

100

100

Tobaksskatt

1

990

1

770

1

770

Summa inklusive

inkomstförstärkning

3

207

2

765

2

791

Därav finansiering av

fempunktsprogrammet

2

425

1

316

1

216

5.7 Utfallet för budgetåret 1995/96

Samtliga siffror i detta avsnitt avser hela budgetåret

1995/96, dvs. 18 månader. Utfallet för budgetåret

1995/96 avviker avsevärt från vad som beräknades i

statsbudgeten. Budgetunderskottet blev 140 miljarder

kronor istället för budgeterade 215 miljarder kronor,

alltså 75 miljarder kronor lägre än beräknat. Till denna

stora förbättring finns flera förklaringar, främst

förändringar av den makroekonomiska utvecklingen

men också tekniska.

Statsbudgeten justerades under budgetåret i

tilläggsbudgetar. Justeringarna är i princip av två olika

slag, dels tekniska justeringar som inte påverkar

budgetsaldo eller lånebehov, dels övriga justeringar.

Dessa förändringar framgår av kolumnerna

 Tilläggsbudget i nedanstående tabeller. Den största

justeringen beror på en omläggning av kommunernas

momsbetalningssystem samt skatteutjämningssystemet

(prop 1995/96:64) och leder till att både inkomster och

utgifter ökar med 40 miljarder kronor. Varken

budgetsaldot eller lånebehovet påverkas. Den näst

största förändringen rör försvarets förskottsbetalningar.

Justeringen innebär att budgetsaldot förbättras med 15

miljarder kronor, men inte heller detta påverkar

lånebehovet. Försvarets utgifter justeras dessutom ned

med ytterligare 3 miljarder kronor till följd av en

förskjutning av utbetalningar till senare år. Övriga

justeringar hänger samman med satsningar inom vissa

områden, främst inom utbildningsområdet, och innebär

utgiftsökningar med sammanlagt 9 miljarder kronor.

För att rensa bort effekten av de stora tekniska

förändringarna och få en mer relevant jämförelse

beräknas avvikelser från budget i detta avsnitt som

skillnaden mellan totalt anvisade medel och utfall.

Beräknat på detta sätt uppgår det budgeterade

underskottet till 206 miljarder kronor och utfallet är 66

miljarder kronor lägre.

Utgifter

Utgiftssidan uppvisar sammantaget ett underskridande

på 12 miljarder kronor av vilket lägre utgifter för

statsskuldsräntor utgör 8 miljarder kronor.

Bakom det sammantagna underskridandet ligger

dock stora avvikelser från budget, både uppåt och

nedåt. De huvudsakliga orsakerna till avvikelserna

mellan budget och utfall redovisas nedan för berörda

departement.

Försvarsdepartementet

I tilläggsbudget minskades försvarets anslag med ca 18

miljarder kronor. Detta är till övervägande delen, ca 15

miljarder kronor, en teknisk förändring. De förskott

som Försvarets materielverk betalar till

försvarsindustrin över anslaget skall fortsättningsvis

finansieras genom att Försvarets materielverk tar upp

lån i Riksgäldskontoret. Denna omläggning gör att

statsbudgetens utgifter minskar. Statens lånebehov

påverkas dock inte. Förbättringen av budgetsaldot

motsvaras av en ökning av Riksgäldskontorets

nettoutlåning. Det återstående beloppet, 3 miljarder

kronor är endast överflyttade till 1997 på grund av

leveransförseningar. Resten av underskridandet beror i

huvudsak på tidsförskjutningar av materielinköp.

Socialdepartementet

Inom Socialdepartementets område finns sammanlagt ett

betydande underskridande men bakom detta döljer sig

avvikelser från budget både uppåt och nedåt. En

överskattning i statsbudgeten av antalet födda barn

gjorde att utgifterna för föräldraförsäkring och

barnbidrag sammantagna blev 4,3 miljarder kronor

lägre än budgeterat. Sjuktalet har också visat sig för

högt räknat. Utgifterna för sjukpenning och

rehabilitering blev därför 4,9 miljarder kronor lägre än

anvisat i statsbudgeten.

TABELL 5.10 UPPFÖLJNING AV1995/96

Miljarder kronor

Statsbudget

Tilläggsbudge

t

Anvisat totalt

Utfall

Differens

Utgifter

938,0

31,6

969,6

957,2

-12,3

Inkomster

723,1

40,6

763,7

817,0

53,3

Saldo

-215,0

-205,9

-140,3

65,6

TABELL 5.11 UPPFÖLJNING AV UTGIFTERNA 1995/961 ,18 MÅN

Miljarder kronor

DEPARTEMENT

STATSBUDGET

TILLÄGGSBUDG

ET

ANVISAT

TOTALT

UTFALL

DIFFERENS

Statschefen och regeringen

2,9

1,0

3,9

2,8

-1,0

Justitiedepartementet

29,2

0,0

29,2

29,4

0,1

Utrikesdepartementet

24,0

0,1

24,1

23,6

-0,6

Försvarsdepartementet

64,1

-18,0

46,1

44,9

-1,2

Socialdepartementet

261,6

0,2

261,7

257,3

-4,5

Kommunikationsdepartementet

36,0

0,2

36,2

43,6

7,4

Finansdepartementet

112,4

40,8

153,2

147,6

-5,6

Utbildningsdepartementet

57,2

3,5

60,7

56,5

-4,2

Jordbruksdepartementet

18,7

0,5

19,3

15,8

-3,5

Arbetsmarknadsdepartementet

136,8

0,6

137,4

145,3

7,8

Kulturdepartementet

6,9

0,1

7,0

6,9

-0,1

Näringsdepartementet

50,3

1,4

51,7

51,8

0,0

Civildepartementet

4,0

0,0

4,1

4,1

0,0

Miljödepartementet

2,7

1,1

3,7

2,9

-0,8

Riksdagen och dess myndigheter

1,2

0,0

1,2

1,2

0,0

Statsskuldsräntor

132,0

0,0

132,0

123,8

-8,2

Förändringar av anslagsberäkningar

m.m.

-2,0

0,0

-2,0

0,0

2,0

Summa

938,0

31,6

969,6

957,2

-12,3

1 Till följd av avrundningar stämmer inte summeringen i tabellen.

Kostnaderna för sjukvårdsförmåner, främst

läkemedelssubventioner, blev 3,4 miljarder kronor

högre än i statsbudgeten främst till följd av nya och

dyrare läkemedel. Bostadsbidragen överskred också

budgeten med 1,6 miljarder kronor.

Kommunikationsdepartementet

På Kommunikationsdepartementets område överskreds

statsbudgeten med 7,4 miljarder kronor. Anledningen

till detta är att tidigare reserverade medel nu använts.

Vägverkets anslag för bland annat drift och underhåll av

statliga vägar har redan tidigare beräknats för

kalenderårsvis användning. Medel anvisades dock

budgetårsvis, ett halvår i förväg. Vid ingången till

1995/96 hade Kommunikationsdepartementet en

ingående reservation på 10,6 miljarder kronor och den

nu återstående reservationen uppgår till 2,4 miljarder

kronor. En stor del av reservtionsmedlen var således

planerade att förbrukas under 1995/96. Detta är

följaktligen inte ett överskridande i vanlig mening utan

en effekt av en budgetteknisk förändring.

Finansdepartementet

Underskridandet på Finansdepartementet beror till

övervägande delen på att avgiften till EU reviderats ned

med totalt 4,1 miljarder kronor. Vid beräkningen av

statsbudgeten överskattades de tullinkomster som ingår i

Sveriges EU-avgift med 1,8 miljarder kronor.

Därutöver överskattades EU-budgetens utgiftsnivå

främst 1995 vilket återspeglas i att den BNI-baserade

avgiften blev 2,7 miljarder kronor lägre än beräknat i

statsbudgeten.

Utbildningsdepartementet

Utgifterna inom Utbildningsområdet blev 4 miljarder

kronor lägre än anvisat. Detta beror till stor del på att

medel för utbildningssatsningar som beslutats under året

inte utnyttjats i den utsträckning som beräknats

Jordbruksdepartementet

Jordbruksdepartementets budget underskreds med 3,5

miljarder kronor. Till största delen beror detta på att

EU-finansierade stöd inte utnyttjats som beräknat vilket

också leder till att utgifterna för den svenska

medfinansieringen minskar. Underskridandet beror till

stor del på tidsförskjutningen i utbetalningarna av

sådana stöd, vilket innebär att utgifterna istället belastar

statsbudgeten kommande år. Tidsförskjutningen

förklaras i sin tur till viss del av att den gemensamma

politiken för den aktuella perioden inte varit helt införd.

Dessa underskridanden ger inte en lika stor minskning

av budgetsaldot eftersom ett lågt utnyttjande av EU-

finansierade stöd också innebär lägre inkomster från

EU.

Arbetsmarknadsdepartementet

Inom Arbetsmarknadsdepartementets område är

avvikelserna mellan budget och utfall mycket stora,

främst vad gäller arbetslöshetsersättningen. På detta

anslag överskreds budgeten med 14 miljarder kronor.

Detta har uppmärksammats flera gånger

tidigare. I 1996 års vårproposition beräknades

överskridandet till 11 miljarder kronor och i

budgetpropositionen till 14,5 miljarder kronor.

Överskridandet beror huvudsakligen på att

arbetslösheten under 1996 blivit högre än beräknat i

statsbudgeten.

Utgifterna för arbetsmarknadspolitiska åtgärder blev

3 miljarder kronor lägre än budgeterat, främst till följd

av att arbetsmarknadsverket inte lyckats uppnå de

volymer av åtgärder som budgeten var avsedd för. Som

en följd av detta har anslagssparandet ökat ytterligare

och totalt fanns vid utgången av 1995/96 5,6 miljarder

kronor i anslagssparande för arbetsmarknadspolitiska

åtgärder.

Utgifterna för flyktingmottagning har också

underskridit budgeten, främst till följd av ett lägre antal

flyktingar än beräknat.

Statsskuldsräntor

Utgifterna för statsskuldsräntor blev 8 miljarder kronor

lägre än beräknat i statsbudgeten. Detta kan

huvudsakligen hänföras till fallande räntenivåer under

året och apprecieringen av den svenska kronan.

Inkomster

Utfallet för statsbudgetens inkomster blev sammantaget

53 miljarder kronor högre än beräknat. Några av

orsakerna till de ökade inkomsterna är dock av

engångskaraktär. Försäljningen av aktier i Nordbanken

ökade inkomsterna med 11,7 miljarder kronor.

Den ändrade uppbörden av mervärdesskatt gav

ökade inkomster med 12,9 miljarder kronor. En del av

de högre bolagsskatterna för 1996 bedöms också vara

engångsvisa.

Prognosen för fysiska personers inkomstskatt har

varierat under året. Den huvudsakliga förklaringen till

de minskade inkomsterna är en reglering till

kommunerna avseende 1994 som betalades ut under

1995.

Inkomsterna från juridiska personers skatt har visat

sig vara underskattade. Utfallet har stadigt varit högre

än prognoserna.

Utfallet för socialavgifterna blev högre än

prognostiserat på grund av att lönesummeutvecklingen

underskattats. Beslutet att höja arbetsgivaravgiften med

0,2 procentenheter bidrog med 1,3 miljarder kronor.

Engångsinbetalningar från Posten och Telia för deras

pensionsåtaganden bidrog med ytterligare 1,1 miljarder

kronor.

Ökningen av momsinkomsterna jämfört med

budgeten beror dels på den tidigare nämnda ändringen i

uppbörden, dels på att modellen för momsberäkningar

reviderats kraftigt och inkomsterna jus-terats upp med

ca 10 miljarder kronor, dels på att den ekonomiska

utvecklingen blev bättre än väntat.

Övrigtposten är ett netto av ökade och minskade

inkomster. Ökningarna utgörs främst av försäljningar av

aktier i Nordbanken.

Den sammanlagda förbättringen av budgetsaldot i

förhållande till totalt anvisade medel är 66 miljarder

kronor. Av denna förbättring förklaras ca 80 procent av

ökade inkomster, drygt 10 procent av minskade

statsskuldsräntor och ca 6 procent av att utgifterna

exklusive statsskuldsräntor blivit lägre.

TABELL 5.12 UPPFÖLJNING AV INKOMSTERNA 1995/96

Miljarder kronor

INKOMST

STATSBUDGET

TILLÄGGSBUDGE

T

ANVISAT

TOTALT

UTFALL

DIFFERENS

Fysiska personers skatt

33,7

33,7

25,1

-8,6

Juridiska personers skatt

58,5

58,5

73,7

15,1

Socialavgifter

248,1

248,1

259,8

11,7

Mervärdesskatt

168,5

19,0

187,5

213,7

26,2

Energiskatt

66,7

66,7

65,1

-1,7

Övrigt

147,5

21,6

169,2

179,6

10,5

Summa

723,1

40,6

763,7

817,0

53,3

5.8 Uppföljning av

konsolideringsprogrammet

Det av regeringen genomförda

konsolideringsprogrammet med besparingar och

inkomstökningar uppgående till ca 126 miljarder kronor

är nu i stort sett genomfört. Regeringen har vid två

tillfällen per år till riksdagen avrapporterat beslutsläget

vad gäller budgetförstärkningarna. I

budgetpropositionen återstod 890 miljoner kronor att

precisera av utgiftsminskningar medan inkomstsidan i

sin helhet var preciserad.

TABELL 5.13 KONSOLIDERINGSPROGRAMMET, Varaktig

effekt från och med1998,

Miljarder kronor

INKOMSTE

R

UTGIFTER

TOTALT

Preciserade beslut

59,4

65,0

124,4

Aviserade beslut

0

1,1

1,1

Återstår att åtgärda

0

0

0

Summa

59,4

66,1

125,5

De besparingar som återstår finns redovisade i tabellen

nedan. Summan av de besparingar som återstår att

precisera är i stort sett den samma som vid föregående

uppföljningstillfälle. För besparingarna på

sjukpenninggrundande inkomst och inkomstbegreppet

kommer preciserade beslut att föreläggas riksdagen

under 1997. Besparingarna beskrivs närmare under

utgiftsområde 9. Även besparingen inom

Näringsdepartementet kvarstår sedan

budgetpropositionen men kommer att preciseras i 1997

års budgetproposition. Den återstående besparingen på

allmän miljö- och naturvård angavs som preciserad vid

förra uppföljningstillfället. Denna var dock att betrakta

som preliminär. Slutlig fördelning av besparingen

kommer att redovisas i 1997 års budgetproposition.

Detta innebär att totalsumman av de återstående

besparingarna nu är något högre än vid tidigare

uppföljningstillfälle i september 1996.

TABELL 5.14 ÅTERSTÅENDE BESPARINGAR I

KONSOLIDERINGSPROGRAMMET

Miljoner kronor, netto

Sjukpenninggrundande inkomst

480

Inkomstbegrepp

150

Näringsliv (UO 24)

260

Allmän miljö- och naturvård (UO20)

177

Summa återstår att precisera

1

067

5.9 Uppräkning av basbeloppet

Regeringens förslag:

Basbeloppet beräknas utifrån 80 procent av

förändringen av det allmänna prisläget som skett från

juni 1996 till juni året före det år som basbeloppet

avser. Det bastal som därvid skall användas skall vara

36 273. Vid beräkning av det förhöjda basbeloppet skall

bastalet vara 36 992. De nya reglerna skall första

gången tillämpas vid fastställandet av basbelopp år

1998.

Skälen till regeringens förslag: Basbeloppet fastställs

varje år av regeringen och har tidigare helt följt

förändringen i det allmänna prisläget. Som ett led i

saneringen av statens finanser begränsades

uppräkningen av basbeloppet från och med år 1995 och

knöts till storleken av statens budgetunderskott.

Uppräkningen begränsades därvid till 60 procent av

prisförändringen så länge budgetunderskottet överstiger

100 miljarder kronor. I enlighet med den ekonomisk-

politiska propositionen (prop.1994/95:25) bör

beräkningen vara 80 procent av prisförändrigen vid

budgetunderskott som är mindre än 100 miljarder

kronor men som överstiger 50 miljarder kronor och full

uppräkning bör ske när budgetunderskottet understiger

50 miljarder kronor.

Basbeloppsuppskrivningen för 1998 beror enligt

dessa regler på utfallet för budgetåret 1995/96.

Eftersom budgetåret 1995/96 är 18 månader har

riksdagen beslutat att en högre nivå skall gälla för

underskottet. Nivåerna 50 miljarder kronor respektive

100 miljarder kronor skall därför multipliceras med 1,5

för att få de belopp som är styrande för uppräkningens

procentsats.

Eftersom budgetunderskottet för 1995/96 understiger

150 miljarder kronor men överstiger 75 miljarder

kronor skall således basbeloppet från och med år 1998

räknas upp med 80 procent av förändringen i det

allmänna prisläget från juni 1996 till juni 1997. Som en

följd av detta måste det bastal som är utgångspunkt för

beräkning av basbeloppet och det förhöjda basbeloppet

ändras. Bastalet för beräkning av basbeloppet skall

därvid vara 36 273 och bastalet för det förhöjda

basbeloppet skall vara 36 992.

6

Förslag till tilläggsbudget

till statsbudgeten för

budgetåret 1997

.

6 Förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 1997

6.1 Inledning

Enligt 9 kap. 5 § regeringsformen kan riksdagen för

löpande budgetår på tilläggsbudget göra en ny beräkning

av statsinkomster samt ändra och anvisa nya anslag.

Från och med budgetåret 1995/96 redovisar regeringen

i samband med den ekonomiska vårpropositionen

förslag till tilläggsbudget. De medelsbehov utöver

gällande statsbudget som nu kan överblickas och andra

frågor som regeringen anser bör tas upp redovisas i

denna proposition. Om ytterligare framställningar om

anslag för innevarande budgetår skulle visa sig

ofrånkomliga, kommer de att föreläggas riksdagen i

samband med budgetpropositionen hösten 1997.

Nettot av de utgiftsökningar- och utgiftsminskningar

som föreslås på tilläggsbudget för budgetåret 1997

uppgår till 8 806 miljoner kronor (se specifikation i

avsnitt 2).

Utgiftsökningen finansieras delvis med

engångsindragningar av anslagsbehållningar

motsvarande ca 3 800 miljoner kronor för budgetåret

1997. I avsnitt 5 i denna proposition ger regeringen, i

samband med utgifts- och inkomstprognoserna för

innevarande budgetår, en närmare beskrivning av

nämnda engångsindragningar. Vidare sker

inkomstförstärkningar motsvarande ca 800 miljoner

kronor, varav ca 700 miljoner kronor utgörs av en ökad

tobaksskatt (se avsnitt 7) och ca 107 miljoner kronor i

ökade inkomster från EU.

Utgiftsökningarna år 1997 är till största delen

hänförbara till ökade anslag för bidrag för

arbetslöshetsersättning och ökade anslag till

kommunsektorn. Mot bakgrund av den höga

arbetslösheten ser regeringen ingen möjlighet att helt

finansiera de ökade utgifterna för

arbetslöshetsersättningen inom utgiftsområdet. De totala

statliga utgifterna för 1997 beräknas bli ca 2 600

miljoner kronor högre än tidigare budgeterat. Samtidigt

beräknas statens inkomster ligga 3 700 miljoner kronor

högre än vad som beräknades i budgetpropositionen.

Underskottet är därmed 1 100 miljoner kronor lägre.

Av avsnitt 5 framgår dessutom att det budgetpolitiska

målet för år 1997 nås med god marginal. Underskottet i

det offentliga finanserna beräknas till 2,1 procent av

BNP att jämföras med målet om högst 3 procent.

6.2 Avräkning av anslag och

inkomsttitlar

Av 10 § lagen (1996:1059) om statsbudgeten följer att

inkomster av skatter och utgifter för transfereringar

skall avräknas mot inkomsttitlar respektive anslag då

betalning sker, dvs. avräkningen skall ske på

kassamässig grund. Andra inkomster och utgifter på

statsbudgeten skall avräknas det budgetår till vilket de

hänför sig, dvs. avräkningen skall ske på inkomst-

respektive utgiftsmässig grund. Enligt fjärde stycket i

angivet lagrum har riksdagen möjlighet att för ett anslag

eller en inkomsttitel besluta att avräkning skall göras på

någon annan grund.

Vid utformningen av verkställighetsföreskrifter till

budgetlagen har kunnat konstateras att det för en del

anslag sedan tidigare har tillämpats en avräkningsgrund

som varken är kassamässig eller utgiftsmässig. För en

del andra anslag och inkomsttitlar tillämpas kassamässig

avräkning när det enligt lagbestämmelserna rätteligen

borde vara utgifts- respektive inkomstmässig avräkning.

I flera fall har regeringen tidigare inhämtat

riksdagens bemyndigande att använda det aktuella

avräkningsförfarandet. I anslutning till att riksdagen

antog budgetlagen, beslutade riksdagen dock att tidigare

givna bemyndiganden och andra beslut skulle upphöra

att gälla i de avseenden som lagen reglerar. Äldre

bemyndiganden eller beslut om särskilda

avräkningsgrunder får därför numera anses upphävda.

Enligt regeringens uppfattning bör de

avräkningsförfaranden som avviker från huvudreglerna i

lagen och som i sak är lämpliga ges förnyad giltighet.

Regeringen anser att riksdagens godkännande behövs

i följande avseenden.

 Universitet och högskolor tilldelas anslag för

grundutbildning på grundval av fastställda

ersättningsbelopp för helårsprestationer och

helårsstudenter. Enligt statsmakternas beslut (prop.

1992/93:169, bet. 1992/93:UbU14, rskr. 1992/93:363)

avräknas anslaget preliminärt när medel månatligen

tillförs respektive myndighets räntekonto i

Riksgäldskontoret. I samband med bokslutet görs en

slutlig avräkning grundad på antalet utförda

prestationer. Detta är ett avräkningsförfarande som

varken är kassa- eller utgiftsmässigt.

Avräkningsgrunden tillämpas för en rad anslag främst

inom utgiftsområde 16 Utbildning och

universitetsforskning, t.ex. B1. Uppsala universitet:

Grundutbildning.

 När det gäller forskning och forskarutbildning m.m.

avräknas anslagen definitivt när medel månatligen

tillförs respektive myndighets räntekonto i

Riksgäldskontoret. Avräkningen är varken kassa- eller

utgiftsmässig. Förfarandet, som grundas på

statsmakternas beslut (prop. 1992/93:170, bet.

1992/93:UbU15, rskr. 1992/93:388), tillämpas för en

rad anslag främst inom utgiftsområde 16 Utbildning och

universitetsforskning, t.ex. B8. Stockholms universitet:

Forskning och forskarutbildning.

 Ett motsvarande avräkningsförfarande tillämpas också

i fråga om anslag för bidrag till statliga myndigheter

som i övrigt bedriver avgiftsfinansierad verksamhet.

Exempel på detta är utgiftsområde 22 Kommunikationer

anslag E5. Bidrag till Sveriges meteorologiska och

hydrologiska institut.

 Statsinkomster som inte är skatter i vid mening skall

enligt bestämmelser i budgetlagen avräknas mot

inkomsttitlar på inkomstmässig grund. I en del fall

tillämpas dock sedan tidigare av praktiska skäl en

kassamässig avräkning. Detta görs t.ex. i fråga om

vissa offentligrättsliga avgifter, återbetalningar av lån

och ränteinkomster på studielån.

 I prop. 1994/95:40 om budgeteffekter av Sveriges

medlemskap i Europeiska unionen behandlades

principer för budgetering och redovisning av medel som

Sverige betalar till respektive tar emot från EU. För att

nå tydlighet och fullständighet i den ekonomiska

redovisningen på statsbudgeten föreslog regeringen att

bruttoredovisning skall tillämpas av såväl utgifterna som

inkomsterna. Riksdagen anslöt sig till detta förslag (bet.

1994/95:FiU5, rskr. 1994/95:67). Denna ordning

innebär att grundprincipen om bruttoredovisning i 17 §

budgetlagen tillämpas när det i en del fall även vore

möjligt med nettoredovisning på anslag eller i en del

andra fall möjligt med redovisning utanför

statsbudgeten.

 Bidrag m.m. från EU tillförs en rad inkomsttitlar.

Exempel på detta är inkomsttitel 6111 Arealbidrag och

trädesersättning, 6211 Bidrag från EG:s fiskefond och

6411 Bidrag från EG:s socialfond. Dessa inkomster kan

knappast sägas utgöra skatteinkomster ens i vid mening.

Ändå är det naturligt att de avräknas mot inkomsttitlar

på kassamässig grund, bl.a. eftersom avgiften till EU

enligt de generella reglerna skall avräknas kassamässigt.

- Bidrag från EU grundas i stor utsträckning på ett

kassamässigt redovisat underlag. Detta kan göra det

praktiskt för staten att för olika verksamheter som

erhåller stöd från EU kunna använda kassamässig

redovisning även om en utgiftsmässig redovisning i

något fall kan anses följa av bestämmelser i

budgetlagen.

Med hänsyn till att äldre bemyndiganden att tillämpa

vissa förfaranden är upphävda bör riksdagen på nytt

bemyndiga regeringen att även i fortsättningen tillämpa

de särskilda avräkningsgrunder för bl.a. anslag till

främst universitet och högskolor som riksdagen tidigare

beslutat om och som angetts i det föregående. Vidare

bör den budgetmässiga hanteringen av EU-relaterade

inkomster och utgifter även i fortsättningen ske enligt de

grunder som riksdagen tidigare beslutat om och som

angetts i det föregående. Dessutom bör riksdagen

bemyndiga regeringen att besluta om sådana praktiskt

motiverade avvikelser från de avräkningsgrunder som

anges i 10 § budgetlagen och som angetts i det

föregående.

Regeringen föreslår således att riksdagen med stöd

av 10 § fjärde stycket lagen om statsbudgeten godkänner

ett antal redan etablerade avräkningsförfaranden m.m.

När regeringen i fortsättningen anser att en särskild eller

avvikande avräkningsgrund bör tillämpas på något

område, avser regeringen att ta upp detta i anslutning

till förslag om anslag eller inkomsttitlar.

6.3 Utgiftsområde 1

Rikets styrelse

E. Mediefrågor

E 2. Presstöd

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 541 miljoner kronor.

Enligt den prognos som Presstödsnämnden gjort för

anslaget E 2. Presstöd anslagsposten Driftsstöd till

dagspressen kommer anslaget inte att utnyttjas helt

under år 1997. Regeringen föreslår därför att anslaget

minskas med 20 miljoner kronor.

6.4 Utgiftsområde 2

Samhällsekonomi och

finansförvaltning

A. Centrala myndigheter och nämnder

A 15. Kostnader för vissa nämnder

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett obetecknat anslag på 1 552 000

kronor.

Från anslaget betalas främst arvoden till ledamöter

och ersättare m.m. Den huvudsakliga faktorn som styr

utgifterna är hur arbetsbelastningen påverkar antalet

sammanträden i nämnderna eftersom de flesta arvoden

utgår per sammanträde. Det är även svårt att förutsäga

när på året utbetalningen på inkomna arvodesräkningar

effektueras.

Mot bakgrund av vad som anges ovan anser

regeringen att ramanslag är en mer ändamålsenlig

anslagsform för nämnda utgifter.

Statens ägande i Värdepapperscentralen

VPC AB

Ärendet och dess beredning

I januari 1992 förordnades justitierådet Johan Munck

som särskild utredare med uppdrag att göra en

översyn av clearing samt betalning och leverans på

värdepappersmarknaden (Fi 91:10). I utredningens

uppdrag ingick bl.a. att pröva om staten även i

fortsättningen bör uppträda som ägare i ett system

för kontoföring av aktier och andra fondpapper, dvs.

Värdepapperscentralen VPC AB (VPC).

I januari 1994 avlämnade Clearingutredningen

betänkandet Konto, clearing och avveckling (SOU

1993:114). Utredningen förordade att staten åtminstone

på sikt borde avyttra sitt aktieinnehav i VPC.

Betänkandet har remissbehandlats och en

sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Finansdepartementet (dnr Fi 284/94).

På uppdrag av Finansdepartementet har vice

riksbankschefen Stefan Ingves undersökt hur en effektiv

och konkurrenskraftig framtida infrastruktur på den

svenska finansmarknaden lämpligen kan se ut.

Uppdraget har redovisats i en rapport som överlämnats

till Finansdepartementet den 10 mars 1997 (dnr Fi

97/900). I rapporten behandlas bl.a. statens ägande av

VPC.

Bakgrund

VPC bildades år 1971 i samband med att

lagstiftningen om förenklad aktiehantering trädde i

kraft. Inledningsvis anförtroddes bolaget

förhållandevis begränsade uppgifter i fråga om

aktiehanteringen. Införandet av ett kontobaserat

system för registrering av aktier och vissa finansiella

instrument har medfört att VPC:s uppgifter har ökat

väsentligt. I dag bedriver VPC verksamhet

huvudsakligen inom två områden, nämligen

registerföring enligt aktiekontolagen (1989:827) och

clearingverksamhet med stöd av tillstånd enligt lagen

(1992:543) om börs- och clearingverksamhet.

Registerföringen är VPC skyldigt att tillhandahålla

och bolaget har legalmonopol på verksamheten. Efter

riksdagsbeslut hösten 1989 har det successivt införts ett

papperslöst, kontobaserat system för registrering av

aktier och ensidiga skuldförbindelser avsedda för allmän

omsättning på den svenska värdepappersmarknaden. År

1994 utvidgades lagstiftningen till att omfatta vissa

andra finansiella instrument. Lagstiftningen innebär att

de rättsverkningar som annars är förknippade med

innehavet av fysiska värdepapper såsom aktiebrev och

obligationer har knutits till registrering av rättigheten på

konto hos VPC. Registreringsåtgärderna utförs

huvudsakligen av kontoförande institut som har fått

tillstånd av VPC.

Bolagets clearingverksamhet avser sådana aktier och

andra finansiella instrument som är registrerade i VPC:s

kontosystem. Denna verksamhet bedrivs i konkurrens

med andra clearingorganisationer.

Ursprungligen ägdes VPC av staten och fondhandeln

i lika delar. Ägarkretsen utökades i samband med

övergången till det kontobaserade systemet. För

närvarande äger staten 50 procent, fondhandeln 25

procent samt emittenterna genom Industriförbundet och

Stockholms Handelskammare tillsammans 25 procent

av aktierna i VPC. Förhållandena mellan ägarna

regleras förutom i bolagsordningen, vilken bl.a.

innehåller en s.k. hembudsbestämmelse, även i ett

konsortialavtal mellan de tre ägargrupperna.

VPC:s aktiekapital uppgår till 60 miljoner kronor.

Det egna kapitalet uppgick vid utgången av år 1995 till

knappt 90 miljoner kronor. Därutöver har ägarna ställt

ut garantier till VPC om 200 miljoner kronor, varav

statens andel utgör 100 miljoner kronor. Bolagets

nettovinst år 1995 var omkring 16 miljoner kronor.

Avyttring av statens aktier i

Värdepapperscentralen VPC AB

Regeringens förslag:

Regeringen bemyndigas att sälja, byta eller på annat

sätt helt eller delvis avyttra statens aktieinnehav i

Värdepapperscentralen VPC AB. Vidare bemyndigas

regeringen att disponera ersättningen från en

avyttring till förvärv av aktier i eller bildande av

bolag som direkt eller indirekt driver verksamhet

enligt lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet eller aktiekontolagen (1989:827).

Clearingutredningens förslag: Överensstämmer i

huvudsak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser

tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Frågan om statens

ägarroll i VPC har diskuterats vid skilda tillfällen

alltsedan VPC:s tillkomst. Fondbörsutredningen, vars

betänkande (SOU 1968:59) Förenklad aktiehantering

låg till grund för inrättandet av VPC, ansåg att det

saknades anledning att rekommendera en statlig

medverkan i en värdepapperscentral i form av direkt

medverkan i dess verksamhet. Utredningen menade att

säkerhets- och kontrollsynpunkter kunde tillgodoses

genom auktorisation och tillsyn. Efter viss remisskritik

kom riksdagsbeslutet att innebära att staten trädde in

som hälftenägare i VPC. Föredragande statsrådet

framhöll som skäl för detta ställningstagande att VPC

skulle komma att få en mycket stark ställning på den

svenska värdepappers-marknaden och karaktären av ett

monopolföretag. Vidare framhölls att staten kunde

komma att bli en stor kund hos VPC. Även andra skäl

åberopades, såsom det allmännas inflytande över

börsverksamheten liksom statens fiskala intressen (prop.

1970:99 s. 76 f.). I samband med att emittenterna

genom en nyemission gavs möjlighet att bli delägare i

VPC diskuterades på nytt statens ägande (prop.

1987/88:108 s. 41 och 1988/89:152 s. 164 f.). Det

uttalades därvid att staten borde behålla sin hälftendel av

aktiekapitalet åtminstone under kontosystemets

uppbyggnadsskede.

Clearingutredningen anser i sitt betänkande att staten

åtminstone på sikt bör avyttra sitt aktieinnehav i VPC.

Ett visst statligt ägande i VPC som svarar mot statens

intresse som emittent kan enligt utredningen motiveras

utifrån VPC:s hantering av

penningmarknadsinstrument, men synes inte

nödvändigt. Enligt utredningen bör regeringen inhämta

ett bemyndigande av riksdagen att sälja statens aktier i

VPC.

Beträffande statens ägande av VPC uttalar Stefan

Ingves i sin rapport att det framstår som klart att

säkerhets- och kontrollsynpunkter kan tillgodoses genom

tillsyn och inte kräver statligt ägande. Ett eventuellt

statligt ägande i VPC bör enligt hans uppfattning ske

genom ett statligt institut som har ett direkt intresse av

VPC:s verksamhet, i första hand Riksgäldskontoret.

Förändringarna på den svenska finansmarknaden har

under de senaste 10-20 åren varit stora och

genomgripande. Några av de viktigaste kännetecknen är

framstegen inom data- och informationsteknologin,

avregleringarna av finansmarknaden, finansiella

innovationer och en intensifierad internationell

konkurrens. Under denna period har den svenska

finansmarknaden blivit en integrerad del av den

internationella finansmarknaden.

Det är mot denna bakgrund som de förändringar av

den svenska finansmarknadens infrastruktur som har

genomförts eller diskuteras skall ses. Under år 1995

träffade OM Gruppen AB ett samarbetsavtal med

Oslobörsen och förra året ingicks ett liknande avtal med

börsen i Helsingfors. Under hösten 1996 informerade

Stockholms Fondbörs AB (Fondbörsen) och OM

Gruppen, som äger derivatbörsen OM Stockholm AB,

om att företagen sedan våren samma år fört

diskussioner om samarbete och en eventuell

sammanslagning av de två börserna. Diskussionerna har

sin utgångspunkt i en gemensam omvärldsanalys som

går ut på att den internationella konkurrensen om

likviditet kommer att öka och att det i framtiden endast

kommer att finnas utrymme för ett begränsat antal

finansiella centra i Europa. Diskussioner pågår också

mellan Fondbörsen och VPC om ett tekniskt samarbete.

I debatten har även åsikten att VPC bör integreras i ett

framtida samarbete mellan Fondbörsen och OM

Gruppen förts fram. Det kan tilläggas att de nordiska

fondbörserna under en längre tid fört diskussioner om

ett samarbete. De pågående diskussionerna och de

åtgärder som redan har vidtagits syftar bl.a. till att

stärka marknadsplatsernas ställning i den ökade

internationella konkurrensen. Sådana

samarbetstendenser är inte något unikt för Sverige eller

Norden. En liknande utveckling kan ses i bl.a.

Tyskland, Schweiz och Holland.

Statens ägande av VPC har med all sannolikhet

spelat en betydande roll vid övergången från ett

pappersbaserat till ett papperslöst system. Att staten

genom sitt ägande har legitimerat och garanterat det

papperslösa systemet har säkert bidragit till att det

vunnit allmän acceptans, särskilt bland mindre

placerare. I dag är en institution för kontoföring av

aktier och finansiella instrument en självklar och

nödvändig del av Sveriges finansiella infrastruktur.

Detta medför att det finns särskilda säkerhets- och

kontrollintressen att ta hänsyn till. Regeringen anser

emellertid att dessa intressen kan och bör tillgodoses

genom tillsyn och inte genom statligt ägande. En sådan

ordning stämmer överens med vad som gäller för andra

institut inom den finansiella infrastrukturen, såsom

banker, börser och clearingorganisationer m.m. Enligt

regeringens mening gäller inte längre de skäl som

tidigare anförts för ett statligt ägande.

Ett ägarengagemang från statens sida i VPC skulle

kunna motiveras utifrån bolagets hantering av

statsskuldsinstrument. Staten har som betydande

emittent ett särskilt intresse av en väl fungerande

penningmarknad inbegripet kontohållningen och

clearingen av statspapper. Det bör därför övervägas om

inte staten bör behålla ett visst ägande i det institut som

ansvarar för kontohållningen av statspapper. Ett sådant

ägande bör dock inte vara större än vad som svarar mot

statens intresse som emittent. Det är emellertid för tidigt

att nu ta ställning till om behov föreligger av ett

framtida statligt ägarengagemang och hur stort det i så

fall bör vara. Det finns dock anledning att förmoda att

ett sådant engagemang bör vara mindre än för

närvarande. Det kan tilläggas att staten som betydande

kund hos VPC naturligtvis kan utöva inflytande på

verksamheten utan att vara delägare.

Regeringen har den 13 mars 1997 beslutat att staten

bör inleda förhandlingar med övriga ägare av VPC

rörande bolagets framtida verksamhet och ägande. En

förändring av statens ägande i VPC förutsätter

riksdagens godkännande. För att möjliggöra för staten

att genomföra förhandlingarna och att ingå de

överenskommelser som dessa kan resultera i föreslås

riksdagen bemyndiga regeringen att sälja eller på annat

sätt avveckla hela eller delar av statens aktieinnehav i

VPC. Det är i nuläget inte möjligt att bedöma vad

förhandlingarna kan komma att leda till. Mot den ovan

beskrivna bakgrunden kan det inte uteslutas att VPC kan

komma att ingå i en koncern där även andra

verksamheter, t.ex. börsverksamhet, bedrivs.

Bemyndigandet bör därför vara flexibelt och även

omfatta en möjlighet för regeringen att tillvarata statens

intressen vid en sådan utveckling. Regeringen bör

exempelvis kunna byta aktierna i VPC mot aktier i ett

annat bolag eller använda ersättningen från en

försäljning av aktierna i VPC till förvärv av aktier i ett

annat bolag. En förutsättning bör emellertid vara att

aktierna direkt eller indirekt förvärvas i ett bolag som

har en central roll inom den svenska finansiella

infrastrukturen. Det bör vara förvärv av aktier i en

börs- eller en clearingorganisation eller i ett

holdingbolag som äger aktier i ett företag som driver

sådan verksamhet. Det bör också vara möjligt att byta

eller på annat sätt förvärva aktier i ett eventuellt

holdingbolag till VPC.

Tidsbegränsade åtaganden

B 6. Värdering m.m. av aktier i

 Värdepapperscentralen VPC AB

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i

statsbudgeten för innevarande år.

Anslaget är avsett att användas till kostnader som

uppkommer vid förberedelser för en eventuell

försäljning av statens aktier i Värdepapperscentralen

VPC AB. Anslaget omfattar även åtgärder för förvärv

av aktier i bolag som direkt eller indirekt driver börs-

eller clearingverksamhet. Med indirekt ägande förstås

därvid att staten förvärvar aktier i ett holdingbolag eller

liknande som äger aktier i VPC, en börs eller en

clearingorganisation.

Regeringens förslag:

10 miljoner kronor anvisas som ett ramanslag för

kostnader som uppkommer i samband med värdering

och försäljningsåtgärder som syftar till en avyttring

av statens aktieinnehav i Värdepapperscentralen

VPC AB. Anslaget omfattar även kostnader vid

förberedelse och genomförande av direkta eller

indirekta förvärv för statens räkning av aktier i en

börs eller clearingorganisation eller i samband med

att ett särskilt bolag bildas eller förvärvas för detta

ändamål.

Regeringen föreslår i denna proposition att

regeringen bemyndigas att sälja, byta eller på annat

sätt avyttra statens innehav av aktier i VPC. Vidare

föreslår regeringen att ersättningen från en sådan

försäljning får användas för förvärv av aktier i vissa

typer av bolag. För värdering och

försäljningsåtgärder som inleds eller genomförs

under år 1997 med stöd av bemyndigandet

budgeteras 10 miljoner kronor. Regeringen avser att

återkomma i 1998 års budgetproposition om medel

behöver tas i anspråk även det året eller därefter.

Riksdagen beslutade i 1997 års statsbudget om 60

miljoner kronor som ett ramanslag för kostnader i

samband med försäljningen av statens aktier i

Stadshypotek AB (prop. 1996/97:1, bet. 1996/97:FiU1,

rskr. 1996/97:53). Aktierna såldes under år 1996 och

kostnaderna för försäljningen understeg vad som

anvisats för försäljningen. Av den del av ramanslaget

som inte tagits i anspråk kan 10 miljoner kronor

användas för värdering och andra försäljningsåtgärder

som syftar till en avyttring av statens aktier i VPC. I

den mån kostnaderna vid en försäljning understiger

detta belopp kan återstoden tas i anspråk i samband med

att staten direkt eller indirekt förvärvar aktier i en börs

eller clearingorganisation eller i ett holdingbolag eller

liknande till VPC.

B 7. Investeringar i infrastrukturen på den

 svenska finansmarknaden

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i

statsbudgeten för innevarande år.

Regeringens förslag:

500 miljoner kronor anvisas för investeringar i företag

som har en central roll inom den svenska finansiella

infrastrukturen.

I tidigare behandlas frågan om en avyttring eller

minskning av statens engagemang i

Värdepapperscentralen VPC AB. Av beskrivningen i

det avsnittet framgår att en omstrukturering av den

svenska finansiella infrastrukturen kan ske inom den

närmaste tiden. Det är emellertid inte möjligt att för

närvarande bedöma vad denna process kommer att leda

till eller vilken roll staten bör ha i den framtida svenska

finansiella infrastrukturen. De förslag som lämnats i

nämnda avsnitt syftar till att regeringen på ett flexibelt

sätt skall kunna ta tillvara statens intressen oavsett hur

utvecklingen blir.

Som tidigare anförts bör staten på sikt reducera sitt

ägande i VPC. Utvecklingen kan emellertid leda till att

staten på annat sätt bör ha ett ägarintresse i någon av de

centrala verksamheterna inom den svenska finansiella

sektorn. Av det skälet har tidigare föreslagits att

ersättningen från en eventuell avyttring av statens

aktieinnehav i VPC får användas för förvärv av aktier i

ett annat företag som bedriver betydelsefull verksamhet

inom nu aktuellt område. För att regeringen skall ha ett

tillfredsställande förhandlingsutrymme bör regeringen

emellertid kunna förvärva så stor andel i ett sådant

företag att staten får ett påtagligt ägarinflytande.

Därmed ges staten möjlighet att även i framtiden ha ett

ägarinflytande på den svenska finansmarknaden. Det är

givetvis svårt att med exakthet bedöma om ytterligare

medel behövs för att staten skall få ett sådant inflytande.

För att ge regeringen erforderligt förhandlingsutrymme

bedömer regeringen att ett ramanslag om 500 miljoner

kronor behövs.

Det är inte säkert att de förhandlingar som nu avses

kan slutföras under år 1997. Regeringen avser därför att

återkomma i 1998 års budgetproposition om medel

behöver tas i anspråk även det året eller därefter.

I kommande avsnitt behandlas frågan om Securum

AB:s slutliga avveckling. Regeringen har där bedömt att

den utdelning staten kan förväntas få från Securum AB

kommer att uppgå till 6 7 miljarder kronor för år 1997.

En del av detta belopp kan sägas användas för

finansiering av nu avsedda investeringar.

Vissa bolags- och fastighetsfrågor

Bakgrund

Utveckling av vissa försvarsfastigheter samt Securum

AB:s slutliga avveckling m.m.

Riksdagen godkände regeringens förslag (prop.

1996/97:4, bet. 1996/97:FöU1, rskr. 1996/97:109) att

vissa organisationsenheter inom Försvarsmakten läggs

ner före den 1 januari 1999 med alla

avvecklingsåtgärder genomförda före den 1 januari

2000.

Enligt regeringens förslag skall genomförandet av

avvecklingen påbörjas direkt efter riksdagens beslut och

slutföras så snabbt som möjligt. Regeringen avsåg att

lämna närmare anvisningar om genomförandet till

Försvarsmakten.

Följande organisationsenheter skall läggas ned enligt

riksdagsbeslutet.

 Nedre Norra arméfördelningen i Östersund

 Västra arméfördelningen i Skövde

 Mellersta arméfördelningen i Linköping

 Försvarsområdesstaberna i Ystad, Växjö, Kalmar,

Gävle, Borås, Linköping, Västerås, Östersund, Kiruna

och Kalix

 Livgrenadjärbrigaden i Linköping

 Älvsborgsbrigaden i Borås

 Lapplandsbrigaden i Umeå

 Svea artilleriregemente i Linköping

 Norrlands artilleriregemente i Östersund

 Skånska luftvärnskåren i Ystad

 Svea ingenjörkår i Södertälje

 Svea trängkår i Linköping

 Hälsinge flygflottilj i Söderhamn

 Krigsflygskolan i Ljungbyhed.

Byggnadernas kvadratmeteryta uppgår till ca 775 000,

medan marken består av ca 9 315 hektar.

Därutöver kan det finnas vissa fastigheter som inte är

sålda eller avvecklade enligt tidigare riksdagsbeslut.

Utveckling av vissa försvarsfastigheter

Regeringens förslag:

Ett aktiebolag bildas för att utveckla försvarsfastigheter

som avvecklas genom 1996 års försvarsbeslut.

Regeringen avser att skapa förutsättningar för en

utveckling av nämnda etablissemangs

fastighetsbestånd, byggnader och mark.

Erfarenheterna visar att det finns möjligheter att med

rätt kompetens och resurser utveckla och anpassa de

avvecklingsbara etablissemangen till andra

affärsmässigt bärkraftiga enheter. I många fall kan

värdet på fastigheterna öka mer än de kostnader som

är förknippade med att utveckla fastighetsbeståndet.

Det finns sannolikt hela eller delar av nämnda

etablissemang som inte lämpar sig att utveckla i

bolagets regi och som därför inte kommer att

överföras. Samtidigt kan det finnas andra enstaka

försvarsfastigheter som försvarsmakten har lämnat

och som bör kunna överföras till bolaget. Satsningar

kan ske inom exempelvis utbildningsområdet,

affärscentra, kontorskomplex eller studentbostäder.

Det viktigaste är att en professionell organisation för

fastighetsutveckling ges finansiell uthållighet och

affärsmässiga incitament för en utveckling av

fastigheterna.

Regeringen föreslår att ett aktiebolag bildas med

syfte att äga fastigheterna eller tillfälligt inneha dessa.

Ändamålet för bolaget skall vara att i samarbete med

kommuner och lokalt näringsliv utveckla och förädla

fastigheterna för att slutligen sälja dem på kommersiella

villkor.

Staten bör kvartstå som ägare tills dess områdena är

utvecklade och anpassade för alternativ användning.

Genom detta bedömer regeringen att avkastningen på

fastigheterna, sedan Försvarsmakten lämnat dessa, blir

högre än om de avyttras för snabbt och i befintligt

skick.

Fortifikationsverket ansåg i början av år 1996 att det

aktuella beståndets marknadsvärde uppgick till 250 -

300 miljoner kronor. Den bedömningen grundades på

avyttring i befintligt skick. Det bokförda värdet uppgår

till 1 360 miljoner kronor. Oavsett hur och när

beståndet säljs kommer med största sannolikhet en

nedskrivning av fastigheterna att behöva göras.

Fortifikationsverket är organiserat i

verksamhetsgrenarna anskaffning, underhåll och drift

samt avyttring. Fortifikationsverkets

avyttringsverksamhet bygger på avyttring på

affärsmässiga villkor av lokaler i befintligt skick. Denna

avyttringsverksamhet skiljer sig väsentligt från ett tänkt

uppdrag att utveckla fastighetsbeståndet. Det finns

därför starka skäl att lägga ansvaret för projektet i ett

för ändamålet lämpligt statligt bolag. Bolagsformen är

vidare att föredra för att tydliggöra besluts- och

ansvarsförhållanden samt för att skapa bättre

förutsättningar för affärsmässighet i besluten.

För att säkerställa den finansiella uthålligheten för

det föreslagna bolaget anser regeringen att det är en

fördel att inordna det i en större fastighetskoncern som

dessutom har kompetens och erfarenhet av liknande

utvecklingsprojekt.

Securum AB:s slutliga avveckling m.m.

Securum AB har i sitt arbete med avvecklingen av

tillgångarna som övertagits i samband med bankkrisen

(prop. 1991/92:153, bet. 1991/92:NU36, rskr.

1991/92:352) kommit så långt att det inte är försvarbart

eller lämpligt att fortsätta med nuvarande organisation.

Projektet med avvecklingen kommer enligt planerna att

avslutas under år 1997. Vid bildandet av Securum AB

överfördes tillgångar och krediter från Nordbanken på

67 miljarder kronor (brutto). Securum AB tillfördes ett

eget kapital om 24 miljarder kronor för att, över en

tidsperiod om 15 år, kunna avveckla dessa krediter och

tillgångar med bästa ekonomiska resultat som mål.

Securum AB befinner sig redan nu, efter att ha gått

igenom omvandlingsprocessen från en

kreditorganisation till ett antal tillgångsförvaltande

bolag, i slutet av avvecklingen. Regeringen bedömer att

drygt hälften av det tillskjutna kapitalet om 24 miljarder

kronor kommer att återvinnas. Securum AB:s totala

värde uppskattas idag till ca 13 miljarder kronor.

De återstående tillgångarna i Securum AB är, när

projektet avslutas, huvudsakligen aktieposter i svenska

fastighetsbolag, utländska fastigheter och dotterbolaget

Kungsleden AB. Regeringens uppfattning är att alla

fastighetsrelaterade tillgångar i Securum-koncernen bör

överföras till Vasakronan-koncernen. Övriga

kvarvarande tillgångar i Securum AB utgörs av

finansverksamhet samt garantiförpliktelser från tidigare

försäljningar av industriföretag m.m. Regeringen avser

att föra dessa verksamheter till ett för ändamålet

lämpligt annat statligt bolag. Överföringen av

fastighetsrelaterade tillgångar till Vasakronan bör få ske

till lägre värde än bokfört värde. Skillnaden bör få

uppgå till högst två miljarder kronor. Den föreslagna

sammanslagningen kan således innebära att den nya

koncernen tillförs ytterligare fastighetskapital som kan

användas för att utveckla statens kommersiella

fastighetsbestånd, bl.a. de aktuella

försvarsfastigheterna. Regeringen kommer att begränsa

tillskottet av fastigheter till det värde som krävs för att

utveckla aktuella fastighetsbestånd på ett värdehöjande

sätt som leder till högre men senarelagda utdelningar till

staten. I samband med sammanslagningen kommer en

utdelning till staten från Securum AB av hittillsvarande

avveckling att ske. Regeringen bedömer att utdelningen

under år 1997 kommer att uppgå till ca 6 - 7 miljarder

kronor. Dessa inkomster skall användas på det sätt

riksdagen tidigare har beslutat (prop.1995/96:207).

Sammanslagningen innebär inte någon ändrad

inriktning vare sig för Vasakronan-koncernens del eller

för de återstående tillgångarna i Securum AB.

Den sammanslagna fastighetskoncernen bör få

avveckla de övertagna fastighetstillgångarna i den takt

och på det sätt som ger bästa möjliga långsiktiga

avkastning för ägaren. Regeringen kommer liksom idag

att ställa marknadsmässiga krav på såväl avkastning

som utdelning. Koncernens samlade värde och

resultatutveckling bör utgöra grund för framtida

utdelningar.

Regeringen avser att inordna det nybildade

utvecklingsbolaget för vissa försvarsfastigheter i den

sammanslagna koncernen.

Inlåning i Riksgäldskontorets regi

Ärendet och dess beredning

Riksgäldskontoret har hemställt om ändring i bank-

rörelselagen så att kontoret undantas från den lagens

tillämpningsområde. Riksgäldskontorets hemställan har

remitterats till Sveriges riksbank, Finansinspektionen

och Svenska Bankföreningen. Remissvaren finns

tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr Fi 97/1088).

Lagrådet

Lagförslaget är av en sådan beskaffenhet att Lagrådets

hörande skulle sakna betydelse.

Riksgäldskontorets upplåningsverksamhet

Målet för Riksgäldskontorets upplåning och

statsskuldsförvaltning är att, inom ramen för de krav

som penningpolitiken ställer, minimera kostnaderna för

denna verksamhet. Riksgäldskontoret har långtgående

befogenheter att välja olika upplånings-strategier för att

uppfylla detta mål. En väl balanserad upplåning i syfte

att hålla nere kostnaden för staten medför dock krav på

en avvägning mellan olika upplåningsinstrument.

Hänsyn måste även tas till hur upplåningen påverkar

marknadens funktionssätt.

Upplåningen sker i huvudsak på tre delmarknader.

Den traditionellt viktigaste är den inhemska penning-

och obligationsmarknaden. Efter avskaffandet av

valutalånenormen i december 1992 har den

internationella kapitalmarknaden tillkommit som en

viktig finansieringskälla. Till dessa två

upplåningsformer kommer hushållsmarknaden som ett

viktigt komplement.

Riksgäldskontoret tillhandahåller i dag fyra olika

produkter som riktas till hushållsmarknaden:

premieobligationer, realränteobligationer,

riksgäldskonto och allemansspar. Produkterna

förmedlas huvudsakligen via banksystemet med

särskilda återförsäljare och via telefonförsäljning. En

premieobligation är ett räntebärande instrument, där

avkastningen lottas ut. Realränteobligationen erbjuder

innehavaren real ränta, dvs. avkastningen skyddas mot

inflationen. Riksgäldskonto är en kontobaserad

obligation där innehavaren för närvarande kan välja en

löptid mellan tre månader och åtta år. Riksgäldskonto är

den enda produkt som enbart erbjuds i egen regi.

Dessutom lånar Riksgäldskontoret upp pengar från

hushållen via allemanssparandet.

Riksgäldskontoret är enligt nu gällande lagstiftning

förhindrad att ta emot inlåning på konto från

allmänheten i egen regi. I stället har kontoret använt sig

av bankerna för att kunna erbjuda en inlåningsprodukt,

allemansspar. Sparandet sker genom insättning på ett

särskilt allemanssparkonto i bank. Bankerna lånar i sin

tur ut pengarna till Riksgäldskontoret. Kontoret

garanterar insättarnas pengar för den händelse banken

inte kan fullgöra sina förpliktelser.

Enligt regleringsbrev för Riksgäldskontoret är målet

för hushållsupplåningen att under en femårsperiod

uppnå största möjliga kostnadsbesparing jämfört med

kostnaden för upplåning på penning- och

obligationsmarknaden. Hushållsupplåningen har hittills

varit lönsam för staten jämfört med att låna på penning-

och obligationsmarknaden.

Riksgäldskontoret har tagit fram en modell för att

fastställa resultatet för hushållsupplåningen. Modellen

relaterar upplåningskostnaden på hushållsmarknaden

mot den alternativa upplåningskostnaden på penning-

och obligationsmarknaden. Enligt denna resultatmodell

uppgick besparingen för staten för budgetåret 1995/96

till 375 miljoner kronor. Riksgäldskontorets marginaler

har emellertid krympt i takt med den hårdnande

konkurrensen på hushållsmarknaden. Även

volymutvecklingen har varit blygsam. Det kan

konstateras att kontoret har tappat marknadsandelar i

förhållande till andra aktörer på marknaden.

Regeringen uttalade i samband med utvärderingen av

Riksgäldskontorets verksamhet i senaste

budgetpropositionen (prop. 1996/97:1 utgiftsområde 2)

att upplåningsverksamheten på hushållsmarknaderna bör

intensifieras i syfte att varaktigt bidra till en lägre

upplåningskostnad för staten. Vidare konstaterades att

det är angeläget att kontoret aktivt arbetar med

produktutbud, försäljningskanaler och

marknadsföringsinsatser för att långsiktigt kunna

konkurrera om hushållens sparande. Riksdagen delade

regeringens bedömning att hushållsupplåningen bör ges

ökad prioritet på det sätt som regeringen föreslagit (bet.

1996/97:FiU2).

Riksgäldskontoret undantas från

bankrörelselagen

Regeringens förslag:

Riksgäldskontoret undantas från bankrörelselagens

tillämpningsområde. Därmed ges kontoret möjlighet att

ta emot inlåning på konto från allmänheten i egen regi.

Skrivelsens förslag: Överensstämmer med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Sveriges riksbank och

Finansinspektionen lämnar förslaget utan erinran.

Svenska Bankföreningen avstyrker förslaget. Enligt

Bankföreningen skulle ett genomförande av förslaget

innebära att Riksgäldskontoret inte skulle konkurrera på

lika villkor med övriga institut som tar emot inlåning.

Bankföreningen menar vidare att förslagets effekter för

kreditmarknaden måste utredas noga innan någon

lagstiftningsåtgärd vidtas. Om Riksgäldskontoret får

möjlighet att ta emot inlåning på konto bör kontoret,

enligt Bankföreningen, betala avgift till

insättningsgarantin för sin inlåning.

Skälen för regeringens förslag: Bankerna har sedan

länge haft rätt att driva verksamhet som innefattar

inlåning från allmänheten. Skälet för denna ensamrätt är

främst att bankernas inlåningskonton utgör basen för det

allmänna betalningssystemet. Genom att ålägga

bankerna en särskilt sträng näringsrättslig reglering har

lagstiftaren därmed verkat för ett stabilt

betalningssystem. Utöver detta s.k.

systemskyddsintresse motiveras bankernas

inlåningsmonopol av ett konsumentskyddsintresse.

Konsumenterna är nämligen beroende av att banker som

förvaltar deras transaktions- och sparmedel kan uppvisa

en god soliditet. Ett fallisemang i en bank kan leda till

allvarliga privatekonomiska konsekvenser för de hushåll

som är beroende av de insatta medlen för sina

betalningstransaktioner och sitt långsiktiga

kontosparande.

För att värna dessa intressen - systemskydds- och

konsumentskyddsintresset - har lagstiftaren valt att

förbehålla bankerna, som kringgärdas av särskilt stränga

rörelseregler, rätten att driva den vanligaste formen av

inlåningsverksamhet, nämligen sådan inlåning på konto

där tillgodohavandet är nominellt bestämt och

tillgängligt för insättaren med kort varsel. Denna

inlåningsform är central för traditionell

betalningsförmedling. Verksamhet som innehåller sådan

inlåning utgör kärnan i bankrörelse och är därmed

utgångspunkten för banklagstiftningens

tillämpningsområde, se 1 kap. 2 § bankrörelselagen

(1987:617). I de därpå närmast följande paragraferna

uppställs undantag för motttagande av kundmedel på

konto intill visst belopp och för vissa mindre

ekonomiska föreningar. Nämnas bör även att bank-

rörelselagen inte gäller för verksamhet som bedrivs av

Sveriges riksbank.

Regering och riksdag har, som ovan redovisats, tagit

ställning för att Riksgäldskontoret under innevarande

budgetår bör göra en intensifierad satsning på

hushållsmarknaden i syfte att begränsa kostnaderna för

statsskuldens finansiering. Regeringen har också

uppmanat kontoret att se över sitt produktutbud i syfte

att kunna erbjuda konkurrenskraftiga produkter på

denna marknad. Mot bakgrund av detta bedömer

regeringen det som önskvärt att Riksgäldskontoret nu

får möjlighet att ta emot inlåning på konto från

allmänheten i egen regi.

Enligt regeringens uppfattning ligger den av

Riksgäldskontoret föreslagna förändringen väl i linje

med motiven bakom lagstiftningen. Som

Finansinspektionen mycket riktigt påpekar i sitt

remissvar är reglerna i bankrörelselagen uppställda till

skydd för insättarna samt för att tillgodose kraven på

stabilitet i betalningssystemet. Eftersom

Riksgäldskontoret är en del av staten är skyddet för

insättarna därmed omhändertaget. Kontorets verksamhet

utgör heller inte någon del av betalningssystemet.

Regeringen anser emellertid att det är väsentligt att

Riksgäldskontoret inte breddar sitt produktutbud utan

endast tillhandahåller rena spartjänster. Det är av vikt

att kontoret inte blir en statlig bank med ett brett

produktutbud riktat mot privatpersoner.

Riksgäldskontoret bör således inte tillhandahålla

allmänheten transaktionskonton.

Bankföreningen framhåller i sitt remissvar att

Riksgäldskontoret har helt andra verksamhetsvillkor än

kreditinstituten, eftersom kontoret inte har samma

behov som instituten att relatera sina inlåningsräntor till

marknadsräntan. Enligt Bankföreningen kan

Riksgäldskontoret bestämma sina räntor på

administrativ grund i stället för på marknadsmässig

grund. Kontoret kommer därför, enligt Bankföreningen,

inte att konkurrera på likvärdiga villkor med andra

institut.

Riksgäldskontoret har ålagts att långsiktigt minimera

statens upplåningskostnad. Hushållsupplåningen

utvärderas, enligt vad som ovan beskrivits, efter hur

stor vinst kontorets hushållsupplåning inbringar i

förhållande till den alternativa kostnaden att låna på

penning- och obligationsmarknaden, dvs. i förhållande

till marknadsräntan. Verksamheten liknar därför i hög

grad den verksamhet som bankerna bedriver. Räntan

sätts således på marknadsmässig och inte på

administrativ grund. Däremot kan Riksgäldskontoret

som är en del av staten erbjuda en inlåning som är helt

säker. Kontoret kan, till skillnad från en bank, inte

försättas i konkurs. Riksgäldskontoret har därför en

lägre kreditrisk och kan således erbjuda en lägre ränta.

Denna konkurrensfördel torde emellertid, mot bakgrund

av den nyligen införda insättningsgarantin, vara av

mindre betydelse.

Regeringen vill här framhålla att Riksgäldskontorets

alternativ till hushållsupplåning inte är att helt avstå från

upplåning på marknaden. I stället är alternativet att låna

på penning- och obligationsmarknaden. Även denna

verksamhet sker i konkurrens med privata aktörer, i

synnerhet bostadsinstitut men även banker. Ett

avstyrkande av Riksgäldskontorets begäran skulle

således inte innebära att kontoret i framtiden skulle

avhålla sig från att konkurrera med kreditinstituten.

Det kan vidare konstateras att Riksgäldskontoret

redan i dag erbjuder produkter som ligger nära inlåning

i egen regi. Riksgäldskontot med tre månaders

bindningstid och med rätt att lösa in obligationen i förtid

är en sådan produkt. Dessutom erbjuder kontoret

allmänheten en renodlad inlåningsprodukt genom

allemanssparandet, vilket visserligen sker via bankerna,

men fungerar i allt väsentligt som inlåning i egen regi.

Därutöver tillhandahåller kontoret inlåningstjänster för

statliga myndigheter. Att öppna möjligheten för kontoret

att ta emot inlåning på konto från allmänheten innebär

således inte något stor förändring i myndighetens

nuvarande verksamhet.

Sammanfattningsvis anser regeringen att

Riksgäldskontoret bör ges möjlighet att i egen regi ta

emot inlåning på konto från allmänheten. Detta kan ske

utan några väsentliga konkurrensskadliga effekter

eftersom återverkningarna på kreditmarknaden torde bli

av mindre betydelse. Någon anledning att, såsom

Bankföreningen föreslagit, utreda effekterna av en sådan

reform föreligger därför inte.

Bankföreningen har vidare anfört att

Riksgäldskontoret, om kontoret avser att ta emot

kortfristig inlåning, bör betala avgift till

insättningsgarantin. Insättningsgarantin syftar till att

skydda insättarna vid en konkurs. Eftersom kontoret

inte kan försättas i konkurs och insättarna skyddas på

annat sätt saknas anledning att ansluta Riksgäldskontoret

till insättningsgarantisystemet. Det finns inte heller

någon anledning att trots detta belägga inlåning i

kontoret med en avgift till insättningsgarantisystemet

eftersom det endast skulle innebära att staten

subventionerar garantisystemet. En sådan åtgärd skulle

strida emot principerna bakom insättningsgarantin.

Detta system skall finansieras av anslutna kreditinstitut

för vilka det finns en reell risk att institutet inte skall

kunna fullfölja sina förpliktelser mot insättarna. Det

nuvarande allemanssparandet omfattas heller inte av

insättningsgarantin. I stället garanteras insättarna av

Riksgäldskontoret.

Ikraftträdande

Den föreslagna lagändringen föreslås träda i kraft den 1

juli 1997.

Ekonomiska konsekvenser

Förslaget till lagändring innebär endast att

Riksgäldskontoret ges möjlighet att erbjuda allmänheten

inlåning på konto. Den följande

konsekvensbeskrivningen förutsätter att kontoret väljer

att utnyttja denna möjlighet.

Generellt gäller att ju fler aktörer som uppträder på

en marknad, desto större är chansen till ett brett utbud

av varor och tjänster av hög kvalitet, till

konkurrenspressade priser. På inlåningsmarknaden

betyder konkurrenspressade priser högre inlåningsräntor

och lägre avgifter av olika slag. Bankmarknaden har

under en lång period kännetecknats av en

oligopolliknande struktur som till en del förstärktes

genom bankkrisen samt genom de fusioner som skett

under senare tid. Den negativa utvecklingen har

emellertid motverkats av framväxten av en ny kategori

banker som är mer specialiserade, s.k. nischbanker.

Dessa banker använder sig av nya och mindre

kostsamma distributionskanaler. Exempelvis har ett

antal nya s.k. telefonbanker lyckats attrahera

inlåningskunder genom att erbjuda förmånliga räntor.

Regeringen ser positivt på denna utveckling. I det fall

Riksgäldskontoret väljer att erbjuda allmänheten

kortfristig inlåning tillkommer ytterligare en aktör som

torde kunna bidra till att konkurrensen skärps till gagn

för inlåningskunderna.

Bankregleringen syftar till att främja

betalningssystemets stabilitet och skydda

konsumenterna. Det har ovan konstaterats att inget av

dessa mål påverkas av förslaget. Inte heller torde

förslaget innebära några effekter för

Finansinspektionens verksamhet.

Enligt de verksamhetsmål som ställts upp i

regleringsbrevet för Riksgäldskontorets skall upplåning

från hushållen endast bedrivas om kostnaderna för

denna upplåning är förmånligare än upplåning på

penning- och obligationsmarknaden. Regeringen

förutsätter därför att nettoeffekten på statsbudgeten blir

positiv.

6.5 Utgiftsområde 4

Rättsväsendet

B. Åklagarväsendet

B 1. Åklagarväsendet

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 627 237 000 kronor.

Åklagarväsendet har en ansträngd ekonomisk

situation. Som angavs i budgetpropositionen för år 1997

beräknas den nya organisation som infördes den 1 juli

1996 möjliggöra kostnadssänkningar. Dessa slår dock

igenom fullt ut först år 1998 medan omorganisationen

medför vissa initialkostnader under 1997. Enligt

regeringens bedömning behöver åklagarväsendet en

engångsvis anslagshöjning med 18 000 000 kronor för

att klara övergångskostnaderna. Anslagshöjningen

finansieras genom en indragning av medel på anslaget

för kriminalvården.

D. Kriminalvården

D 1. Kriminalvården

Justitieutskottet har begärt att regeringen ska redovisa

hur de nya kraven på frivården till följd av den

utvidgade försöksverksamheten med dels samhälls-

tjänst, dels intensivövervakning med elektronisk kontroll

har beaktats ur resurssynpunkt (bet. 1996/97:JuU1).

Den 1 januari 1993 utvidgades försöksverksamheten

med samhällstjänst till hela landet. Med anledning härav

tillfördes frivården fr.o.m. budgetåret 1992/93 11,1

miljoner kronor. Detta finansierades genom

rationaliseringar inom kriminalvården. Under 1996

avtjänade i medeltal 690 dömda samhällstjänst till en

kostnad per dygn på ca 179 kronor. Kostnaderna för

samhällstjänsten under 1996 har beräknats till ca 45

miljoner kronor. De tillkommande kostnaderna för

samhällstjänsten har finansierats genom att

Kriminalvårdsstyrelsen har omfördelat medel inom

kriminalvårdens ramanslag.

En tvåårig försöksverksamhet med

intensivövervakning med elektronisk kontroll inleddes

den 1 augusti 1994 inom Karlskoga, Luleå, Malmö

Norra, Malmö Södra, Norrköpings och Sundsvalls

frivårdsdistrikt. Under försöksperioden har

fängelsestraff på högst två månader i vissa fall kunnat

verkställas utanför anstalt i form av intensivövervakning

med elektronisk kontroll.

Försöksverksamheten har därefter förlängts till

utgången av år 1998. Vidare har försöksverksamheten,

från den 1 januari 1997, utvidgats till att avse hela

landet samt till att omfatta fängelsestraff på högst tre

månader. Frågan om att införa intensivövervakning med

elektronisk kontroll i det ordinarie straffsystemet bereds

för närvarande i Justitiedepartementet.

Bakgrunden till försöksverksamheten är intresset av

att utveckla alternativ till fängelse och att det numera

finns elektronisk övervakningsteknik som kan användas

i det utvecklingsarbetet.

Det genomsnittliga antalet personer med

intensivövervakning beräknas till ca 450.

Dygnskostnaden, inklusive kostnader för teknisk

utrustning, beräknas för närvarande till ca 450 kronor.

Kriminalvårdsstyrelsen har mot denna bakgrund för

1997 beräknat medelsbehovet för detta ändamål till ca

66 miljoner kronor för löner, övriga personalkostnader

och övriga driftskostnader. Kriminalvårdsstyrelsen har

budgeterat ytterligare sex miljoner kronor för teknisk

utrustning, drift av övervakningscentral m.m. Den

utvidgade försöksverksamheten finansieras genom

omfördelning av medel inom kriminalvårdens

ramanslag.

Brottsförebyggande rådet fick i oktober 1996 i

uppdrag av regeringen att utvärdera den utvidgade

försöksverksamheten med intensivövervakning med

elektronisk kontroll. Uppdraget ska delredovisas före

september månads utgång 1997 och slutredovisas senast

den 1 april 1999. I uppdraget ingår bl.a. att utvärdera

de ekonomiska konsekvenserna av att det under

försöksverksamheten varit möjligt att ersätta en

anstaltsvistelse med intensivövervakning med

elektronisk kontroll.

6.6 Utgiftsområde 5

Utrikesförvaltning och

internationell samverkan

E. Övriga utrikespolitiska frågor

E 5. Delegationen för översättning av EG:s

 regelverk

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i

statsbudgeten för innevarande budgetår.

Regeringens förslag:

2 miljoner kronor anvisas som ett engångsbelopp för att

täcka det beräknade underskottet i delegationens

verksamhet.

Skälen för regeringens förslag: Delegationen för

översättning av EG:s regelverk (Översättningsdele-

gationen) skall under en begränsad övergångstid bistå

gemenskapens institutioner och andra organ med

översättningar till svenska av EU-dokument.

Verksamheten skall finansieras med avgifter.

Delegationen redovisar dock för det senaste budgetåret

1995/96 en kapitalförändring på 2 124 263 kronor.

Huvudorsaken till den negativa kapitalförändringen är

en misskalkylering av översättnings- och

granskningstakten på dokumenten, sena betalningar som

inkommer först under 1997, valutakursförluster på

grund av kronförstärkning samt betydande

räntekostnader beroende på sent utbetalda anslag.

Underskottet, när Översättningsdelegationen upphör

under året, beräknas bli mindre än den redovisade

kapitalförändringen, på grund av ovannämnda

inbetalningar under 1997.

Finansieringen av underskottet skall ske genom en

indragning av sparade medel på anslaget A1.

Regeringskansliet m.m. under utgiftsområde 1.

6.7 Utgiftsområde 6

Totalförsvar

B. Vissa funktioner inom det civila försvaret

B 7. Funktionen Telekommunikationer

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 152 886 000 kronor.

Regeringen har i prop. (1996/97:61) Översyn av

telelagen (1993:597) m.m. bedömt det som rimligt att

teleoperatörerna bidrar till finansieringen av de åtgärder

som bedöms som nödvändiga för att skydda det

allmänna fasta telenätet mot sabotage och

terroristangrepp i fred. Under förutsättning av

riksdagens godkännande kommer fr.o.m. den 1 juli

1997, en avgift att tas ut av vissa teleoperatörer.

Regeringen beräknar att det sammanlagda avgiftsuttaget

för år 1997 kommer att uppgå till 50 000 000 kronor.

Då avgiften för teleberedskapen är en offentligrättslig

avgift bör anslaget B 7 Funktionen

Telekommunikationer bruttobudgeteras. Detta innebär

att avgiften inbetalas till statsbudgetens inkomstsida och

motsvaras av anslag på statsbudgetens utgiftssida.

Anslagsnivån höjs fr.o.m. den 1 juli 1997 till

202 886 000 kronor. Detta innebär i sin tur att

utgiftsramen för utgiftsområde 6 under år 1997 höjs

med 50 000 000 kronor.

Hänsyn bör kunna tas vid eventuella över- eller

underskott av avgifter vid fastställande av avgifts-nivå

för operatörerna.

B 10. Funktionen Energiförsörjning

De statliga beredskapsinsatserna inom

energiförsörjningen syftar till att dels vidmakthålla och

vidareutveckla handlingsberedskapen för att möta

störningar i energiförsörjningen i säkerhetspolitiska

kriser och i krig, dels minska känsligheten för

störningar inom elförsörjningsområdet. I statsbudgeten

för innevarande budgetår finns för detta ändamål

uppfört ett ramanslag på 27 612 000 kronor.

Regeringen har nyligen föreslagit nya regler om

elberedskap (prop. 1996/97:86), vilka förutskickades i

prop. 1996/97:4 Totalförsvar i förnyelse Etapp 2.

Huvudprincipen är att den som driver elproduktion,

elhandel och nätverksamhet eller i vissa fall äger

anläggningar för sådan verksamhet är skyldig att vidta

åtgärder som beslutas med stöd av lagen. Beslutade

åtgärder är med vissa undantag ersättningsberättigande.

En offentligrättsligt reglerad avgift, elberedskapsavgift,

föreslås för att finansiera kostnaderna för beslutade

beredskapsåtgärder och för myndighetsutövningen enligt

lagen. Avgifterna bör redovisas brutto på statsbudgeten.

Innevarande års anslag till funktionen

Energiförsörjning bör därför ökas med 100 000 000

kronor. Det totala anslagsbeloppet blir därigenom

127 612 000 kronor.

Under förutsättning av riksdagens godkännande av

den föreslagna elberedskapslagen, föreslår regeringen

att utgiftsökningen finansieras med avgiftsintäkter från

elberedskapsavgiften. Det sammanlagda avgiftsuttaget

för budgetåret 1997 föreslås bli 100 000 000 kronor.

Detta förutsätter att utgiftsramen för utgiftsområde 6 för

budgetåret 1997 höjs.

Elberedskapsavgiften skall enligt den föreslagna

elberedskapslagen betalas av innehavare av

nätkoncession enligt lagen (1902:71 s. 1), innefattande

vissa bestämmelser om elektriska anläggningar

(ellagen). Regeringen, eller den myndighet regeringen

bestämmer, får enligt den föreslagna elberedskapslagen

meddela närmare föreskrifter om elberedskapsavgift.

Intäkterna från elberedskapsavgiften skall tillföras

statsbudgeten på särskild inkomsttitel.

Åtgärder inom elförsörjningen bör kunna planeras

långsiktigt. Principer för elberedskapens finansiering

har nyligen föreslagits riksdagen. Regeringen föreslår

att riksdagen bemyndigar regeringen att medge Svenska

kraftnät att under budgetåret 1997 besluta om sådana

åtgärder som innebär åtaganden under en femårsperiod.

För budgetåret 1997 bör åtagandena uppgå till högst

100 000 000 kronor. För budgetåren 1998-2001 bör

åtagandena begränsas till 50 000 000 kronor om året.

6.8 Utgiftsområde 7

Internationellt bistånd

B. Samarbete med Central- och

Östeuropa

B 2. Avsättning för förlustrisker vad avser

 garantier för finansiellt stöd och

 exportkreditgarantier

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett reservationsanslag på 15 000 000

kronor samt ett statligt betalningsansvar i form av

statsgarantier till ett belopp om 150 000 000 kronor.

De nordiska statsministrarna beslutade den 26 augusti

l996 att upprätta en nordisk

miljöinvesteringslåneordning (MIL) på 100 000 000 ecu

(ca 830 000 000 kronor) vid Nordiska

investeringsbanken (NIB) för att skapa förbättrade

förutsättningar för finansiering av miljöprojekt i

Nordens närområden. Förslaget förutsätter en

hundraprocentig stats-garanti från de nordiska länderna

varvid Sveriges andel blir 38,8 procent (ca 322 miljoner

kronor) enligt den nordiska fördelningsnyckeln.

Regeringen föreslog i proposition l995/96:222

 Vissa åtgärder för att halvera arbetslösheten till år

2 000 att en miljölåneordning skulle inrättas i (NIB).

Riksdagen gav sitt bifall till programmet för

småföretagsutveckling, förnyelse och tillväxt (l995/96

FiU:15) i vilken miljölåneordningen ingick. Vidare

föreslog regeringen att avsättning för den utökade

ramen utgör 15 procent på ramen dvs. ca 50 000 000

kronor. Avsättningen för ramen föreslås ske i

budgetpropositionen för år l998 och för år l999.

Regeringen föreslår, utöver vad som föreslagits i

prop. l996/97:1, att staten ikläder sig ett

betalningsansvar på ytterligare 322 000 000 kronor för

att uppfylla det statliga garantiåtagandet mot Nordiska

investeringsbanken vilket innebär ett totalt åtagande på

472 miljoner kronor.

6.9 Utgiftsområde 9

Hälsovård, sjukvård och social

omsorg

A. Hälsovård och sjukvård

Tandvårdsförsäkringen

Regeringens bedömning: Den s.k. självrisken i

ersättningsbestämmelserna för vuxentandvård bör höjas

från 700 kronor till 1 300 kronor fr.o.m. den 1 oktober

1997.

Skälen för regeringens bedömning: I

budgetpropositionen för år 1997 redovisade regeringen

sin avsikt att införa en reviderad tandvårdstaxa fr.o.m.

den 15 oktober 1996. Detta var ett första steg i

förändringen av tandvårdsförsäkringen. Vidare

aviserades ett andra steg som avsåg ett slopande av

subventionerna i tandvårdsförsäkringen från den 1

januari 1998, med undantag för ett ekonomiskt stöd till

vissa s.k. särskilda patientgrupper. För detta ändamål

avsåg regeringen att avsätta ett belopp på högst 1 000

miljoner kronor avseende år 1998.

Mot denna bakgrund tillsatte regeringen hösten 1996

en arbetsgrupp med uppdrag att utarbeta ett förslag som

utgick från att samtliga subventioner i

tandvårdsförsäkringen skulle slopas fr.o.m. den 1

januari 1998, med undantag för ett stöd till vissa s.k.

särskilda patientgrupper. Arbetsgruppen redovisade

nyligen sitt förslag om stödets omfattning och

utformning och detta remissbehandlas för närvarande.

Regeringen har beslutat att begränsa den tidigare

aviserade besparingen inom tandvårdsförsäkringen den

1 januari 1998 samt att behålla den nuvarande

tandvårdstaxan även under år 1998. Med hänsyn till att

utgiftsramen därmed blir högre än vad som tidigare

avsetts måste dock ersättningsreglerna ändras.

Regeringen anser att detta bör åstadkommas genom att

den s.k. självrisken höjs från 700 till 1 300 kronor per

behandlingsperiod. Denna förändring avses bli

genomförd den 1 oktober 1997.

Fr.o.m år 1999 planerar regeringen en mer

omfattande omstrukturering av tandvårdsförsäkringen.

Införandet av ett särskilt ekonomiskt stöd till vissa

särskilda patientgrupper utgör en viktig del av detta

arbete.

A 1. Sjukvårdsförmåner m.m.

I statsbudgeten för innevarande år finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 15 637 000 000

kronor.

För att finansiera överskridandet av anslaget

Kostnader för statlig assistansersättning anser

regeringen att tandvårdsförsäkringen under år 1997

skall grundas på en anslagsnivå som är 125 miljoner

kronor lägre än vad som tidigare gällt för år 1997.

Regeringen anser mot denna bakgrund att

ramanslaget A 1. Sjukvårdsförmåner m.m. skall

minskas med 125 miljoner kronor.

B. Omsorg om äldre och personer med

funktionshinder

B 1. Vissa statsbidrag inom äldre- och

 handikappområdet

Från anslaget B 1. Vissa statsbidrag inom äldre- och

handikappområdet utges statsbidrag som syftar till att

bl.a. påskynda utvecklingen inom habiliteringen,

rehabiliteringen och hjälpmedelsförsörjningen i landet

samt att ge landstingen förutsättningar att bygga ut

tolktjänsten för döva och dövblinda m.fl. Av bidraget

för år 1997 på totalt 711,2 miljoner kronor utgår 425

miljoner kronor till insatser för att utveckla habilitering

och rehabilitering. Samtliga stimulansbidrag inom detta

anslag upphör i och med utgången av år 1997.

Av den del av bidraget som utges för att utveckla

habilitering och rehabilitering (425 miljoner kronor),

lämnas 300 miljoner kronor till landstingen som

stimulansbidrag till habilitering/rehabilitering och 125

miljoner kronor till olika anordnare av habiliterings- och

rehabiliteringsverksamhet. Socialstyrelsen fördelar och

utbetalar bidragen.

Regeringen föreslår att anslaget för år 1997

reduceras med totalt 300 miljoner kronor för att därmed

uppgå till 411,2 miljoner kronor. Av den totala

minskningen på 300 miljoner kronor avser 225 miljoner

kronor delposten 1.1 Stimulansbidrag till

habilitering/rehabilitering som är uppförd under

anslagsposten 1 Bidrag till landstingen för vissa

handikappinsatser år 1997. Återstående 75 miljoner

kronor avser anslagsposten 2 Stimulansbidrag till

specifika utvecklingsinsatser inom habiliterings- och

rehabiliteringsområdet under samma anslag.

Vissa frågor om personlig assistans

Bakgrund

Den statliga assistansersättningen, som infördes år

1994, är ett ekonomiskt stöd till personlig assistans för

personer med stora funktionshinder. Utgiftsutvecklingen

har underskattats, framförallt beroende på att behovens

omfattning inte varit tillräckligt kända.

Från den 1 juli 1996 gäller vissa ändringar i

lagstiftningen om assistansersättning. Dessa innebär

bl.a. att gränsdragningen mellan personlig assistans och

kommunala och landstingskommunala stödinsatser för

funktionshindrade personer har blivit tydligare. Vidare

har begreppet personlig assistans definierats i

lagstiftningen. De ändrade reglerna har bedömts

innebära att den årliga kostnaden för assistansersättning

minskas med 215 miljoner kronor.

Den nuvarande ansvarsfördelningen mellan staten

och kommunerna kan innebära att det finns ekonomiska

motiv för kommunerna att förskjuta kostnader till staten

via assistansreformen. Det delade ansvaret och

assistansersättningens konstruktion ger heller inte några

incitament för att bedriva verksamheten

kostnadseffektivt eftersom ansvaret för finansiering och

verksamhet inte följs åt.

Vissa åtgärder måste dock vidtas för att uppnå bättre

kostnadskontroll och vissa besparingar. Kostnaderna för

den statliga assistansersättningen har nämligen inte

minskat trots de förändringar som gäller sedan juli

1996. Regeringen bedömer det därför nödvändigt att

föreslå ytterligare förändringar.

Assistansersättningen schabloniseras

Regeringens förslag:

Assistansersättningen schabloniseras samt fastställs till

ett visst belopp per timme fr.o.m. den 1 september

1997. Om det föreligger särskilda skäl kan

försäkringskassan efter ansökan medge att schablonen

får överskridas med de godkända faktiska kostnaderna -

dock högst med 12 procent. Förändringen innebär att

utgifterna inom anslaget B 7. Kostnader för statlig

assistansersättning minskas med 60 miljoner kronor år

1997.

Skälen för regeringens förslag: Med nuvarande regler

är assistansersättningen avsedd att täcka de verkliga

kostnader som den enskilde har för sin assistans, dvs.

lönekostnader samt kostnader för administration m.m. I

de senare ingår t.ex. kostnader för bokföring och

revision, lokaler, utbildning, rekrytering och

omkostnader för assistenter. Enligt propositionen (prop.

1992/93:159) Stöd och service till vissa

funktionshindrade skall en vårdbiträdeslön vara

utgångspunkt vid beräkning av assistentens

lönekostnader. Riksförsäkringsverket har föreskrivit att

ersättning därutöver skall lämnas för de beräknade

administrationskostnaderna med ett schablonbelopp på

högst 30 kronor per assistanstimme.

Assistansersättningen lämnas med högst det belopp per

timme som regeringen fastställer för varje år. Beloppet

för år 1997 är 183 kronor.

Den genomsnittliga assistansersättningen som

utbetalades per timme för år 1996 uppgick enligt

Riksförsäkringsverket till ca 165 kronor.

Ersättningsbeloppet är i genomsnitt lägst för

funktionshindrade personer som själva är arbetsgivare

för sina assistenter och högst för dem som anlitar

kooperativ. För dem som anlitar kommunerna, genom

vilka den övervägande andelen personlig assistans

lämnas, är ersättningen i genomsnitt något högre än för

dem som är egna arbetsgivare.

Assistansutredningen föreslog i betänkandet

Kostnader för den statliga assistansersättningen (SOU

1995:126) att assistansersättningen skulle schabloniseras

och sänkas till 145 kronor per timme i 1995 års priser.

Utredningen påpekade att den stora spännvidd som nu

finns mellan olika arbetsgivare i allt väsentligt är en

effekt av en mängd olika beräkningssätt från

arbetsgivarnas sida. Utredningen påpekade även att

beräkning, redovisning och kontroll av kostnaderna för

assistansen har förorsakat de största administrativa

svårigheterna vid tillämpningen av assistansreformen för

såväl försäkringskassor som för arbetsgivare.

Mot denna bakgrund föreslår regeringen att en

schablonisering av timersättningen skall införas fr.o.m.

den 1 september 1997. Storleken på timersättningen bör

föreskrivas i en förordning. Timersättningen bör enligt

regeringens beräkningar bli 164 kronor.

Genom förändringen kommer assistansersättning att

lämnas med ett visst bestämt belopp per timme

oberoende av vilka kostnader för assistansen som den

ersättningsberättigade faktiskt har haft. Den

ersättningsberättigade behöver bara redovisa hur många

assistanstimmar som har utförts för att erhålla

assistansersättningen. Inom ramen för det fastställda

beloppet får den assistansberättigade själv avgöra hur

stor del av beloppet som skall användas till lön och

andra anställningskostnader och hur mycket som skall

användas till administration och andra kringkostnader.

Om den ersättningsberättigade är i behov av en

särskilt kvalificerad assistent, assistenter som behöver

särskild utbildning eller dylikt, kan det undantagsvis

förekomma att den fastställda ersättningsnivån är

otillräcklig. Det införs därför en möjlighet för

försäkringskassan att efter ansökan medge att det

fastställda beloppet får överskridas - dock med högst 12

procent. Många av dem som behöver flest

assistanstimmar väljer att få sin assistans organiserad av

brukarkooperativ. Bland dessa personer torde det finnas

många som kan anföra särskilda skäl för högre

ersättning. Den besparing som regeringen förutser

genom den föreslagna förändringen kommer därmed att

främst hänföra sig till vissa av de stora assistans-

anordnarna i första hand kommunerna. Detta bedöms

rimligt, då bland annat Assistansutredningen visat att det

förekommer viss överkompensation vad gäller

administrationskostnaderna.

Fördelen med förändringen är att administrationen

förenklas såväl för anordnaren som försäkringskassan.

Därmed frigörs resurser som kan komma de

assistansberättigade till del.

Det innebär vissa svårigheter att kostnadsberäkna den

regeländring som föreslås. Regeringen har för avsikt att

noga följa resursutvecklingen och återkomma till frågan

vid ett senare tillfälle om regeländringen leder till

oförutsedda resursbehov.

Regeringen beräknar att införandet av en

schabloniserad och sänkt timersättning fr. o. m. den 1

september 1997 innebär en besparing på den statliga

assistansersättningen med ca 60 miljoner kronor för

innevarande budgetår. Helårseffekten beräknas till 180

miljoner kronor.

Kommunalt finansieringsansvar för delar av

assistansersättningen

Regeringens bedömning: Kommunerna skall fr.o.m.

den 1 november 1997 ha finansieringsansvaret för de

första 20 assistanstimmarna per vecka för alla personer

som uppbär assistansersättning. Ett förslag om detta

avses läggas fram för riksdagen i en proposition i maj

månad år 1997.

Skälen för regeringens förslag: Kommunen beslutar

om och finansierar insatsen personlig assistans för

personer som har ett assistansbehov upp t.o.m. 20

timmar per vecka. Om behovet är större än 20 timmar

per vecka kan den enskilde ansöka hos

försäkringskassan om statlig assistansersättning enligt

lagen om assistansersättning (LASS). Om ansökan

beviljas betalar staten kostnaden från den första

assistanstimman.

Det ursprungliga förslaget till assistansersättning

utarbetades av 1989 års handikapputredning och

presenterades i betänkandet (SOU 1991:46) Handikapp

- Välfärd - Rättvisa. Förslaget innebar att kommunen

skulle besluta om och bekosta de första 20

assistanstimmarna per vecka. Om behovet översteg 20

timmar per vecka skulle den enskilde hos

försäkringskassan kunna ansöka om assistansersättning

för att täcka kostnaderna för assistans fr. o. m. den 21:a

timman per vecka. Ett syfte med denna uppdelning var

att kommunen, som alltid har ett basansvar, genom

förslaget skulle avlastas höga kostnader för stödinsatser.

Flertalet remissinstanser ansåg att endast en

huvudman borde vara ansvarig för beslut om och

administration av personlig assistans. När det gäller

finansieringen av verksamheten var remissopinionen

mer splittrad. I propositionen (prop. 1992/93:159) Stöd

och service till vissa funktionshindrade föreslog

regeringen den nu gällande ordningen. Riksdagen

beslutade i enlighet med regeringens förslag.

I april 1995 beslutade regeringen att tillkalla en

särskild utredare för att se över finansiering och

regelsystem för den statliga assistansersättningen med

uppgift att redovisa förslag till alternativa åtgärder som

kunde leda till att kostnadsutvecklingen begränsades och

att kostnadskontrollen förbättrades.

Utredningen antog namnet Assistansutredningen och

redovisade i betänkandet (SOU 1995:126) Kostnader för

den statliga assistansersättningen en rad förslag.

Utredningen skrev bl.a. följande:

"Ett förslag som framförts är att försäkringskassan skall

debitera kommunen för de första 20 timmarna för

samtliga personer med assistansersättning. Statens

kostnader på assistansanslaget skulle då minska med

cirka 1 000 miljoner kronor.

Fördelen med alternativet är framför allt att det

innebär minskade ekonomiska motiv för kommunerna

att dels försöka påverka bedömningen av

assistansbehovet för den enskilde så att detta överstiger

20 timmar per vecka, dels omdefiniera andra insatser

till personlig assistans.

Nya åligganden för kommunerna skall dock räknas

in i besparingskravet i enlighet med finansierings-

principen. Den avgörande nackdelen är därför, enligt

utredarens bedömning, att kostnaderna endast flyttas

från staten till kommunerna och att det därför inte sker

någon nettobesparing .

Utredningen framhöll vidare att om

huvudmannaskapet även i fortsättningen skulle delas

mellan stat och kommun bör kommunerna göras

betalningsskyldiga för de första 20 timmarna för att

motverka framtida oönskade kostnadsförskjutningar.

Assistansutredningens betänkande remissbehandlades

inte. Synpunkter på betänkandet och i frågan i övrigt

inhämtades på annat sätt.

I regeringens proposition (prop. 1995/96:146) Vissa

frågor om personlig assistans behandlades inte det nu

aktuella förslaget. Men såväl 1989 års

handikapputredning som Assistansutredningen har

framhållit att kommunerna bör ha det grundläggande

basansvaret för personlig assistans. Regeringen delar

denna ståndpunkt och anser att finansieringen av

assistansersättningen måste utformas så att den

stimulerar kommunerna till att pröva behovet av

stödinsatser enbart utifrån den enskildes situation,

förhållanden och behov. Det skall inte finnas

ekonomiska incitament för kommunerna att omdefiniera

behov av andra insatser till personlig assistans.

Kommunerna bör också stimuleras till att bygga ut bra

och mindre kostsamma alternativ till personlig assistans.

Regeringen anser därför att kommunerna alltid bör

bekosta de 20 första assistanstimmarna per vecka,

medan staten via assistansersättningen bekostar de

timmar som överstiger 20.

Ett förslag med denna innebörd medför ökade

kostnader för kommunerna, vilka enligt finansie-

ringsprincipen skall kompenseras. Regeringen har för

avsikt att under maj månad inkomma till riksdagen med

ett förslag med denna inriktning. Förändringen skall

enligt regeringens mening träda i kraft den 1 november

1997 och innebär att utgifterna inom anslaget B 7.

Kostnader för statlig assistansersättning år 1997

reduceras med 65 miljoner kronor.

B 6. Bilstöd till handikappade

I statsbudgeten för innevarande år finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 343 944 000 kronor.

Anslaget skall enligt regeringens bedömning

reduceras med 130 000 000 kronor för att därmed

uppgå till 213 944 000 kronor.

Bilstöd lämnas i form av grundbidrag, inkomstprövat

anskaffningsbidrag och anpassningsbidrag. Sedan den 1

juli 1995 kan under vissa förutsättningar också bidrag

till körkortsutbildning lämnas till den som beviljats

bilstöd.

Bestämmelser om bilstöd finns i lagen (1988:360)

om handläggning av ärenden om bilstöd till

handikappade och i förordningen (1988:890) om bilstöd

till handikappade.

Utgiftsbelastningen påverkas främst av

personkretsens omfattning, inkomstutvecklingen,

utvecklingen av fordonspriser och

anpassningskostnader. Under senare år har anslaget inte

utnyttjas i sin helhet. En förklaring till detta kan vara att

stödet numera inte är tillräckligt omfattande för att i och

för sig stödberättigade personer skall ha råd att köpa bil.

Den nya anslagsnivå som regeringen nu föreslår

motsvarar utnyttjandegraden av anslaget under

budgetåret 1995/96 beräknat på en 12 månadersperiod.

Samtidigt som bilstödet inte utnyttjats fullt ut har

kostnaderna för den statliga assistansersättningen

överskridits med 290 000 000 kronor budgetåret

1995/96. Enligt regeringens mening bör detta

överskridande delvis finansieras genom besparingen i

bilstödet.

B 7. Kostnader för statlig assistansersättning

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 3 663 000 000

kronor.

Enligt prognos kommer beloppet att överskridas med

600 miljoner kronor. Från föregående budgetår finns ett

överskridande på 290 miljoner kronor. För att

finansiera överskridandet har regeringen i denna

proposition föreslagit utgiftsminskningar inom

utgiftsområdet utöver dem som avser

assistansersättningen. De utgiftsminskningar som avses

är förändringar i tandvårdsförsäkringen, reducering av

statsbidraget inom äldre- och handikappområdet samt

bilstödet till handikappade.

Regeringen anser mot denna bakgrund att

ramanslaget B 7. Kostnader för personlig

assistansersättning skall ökas med 475 miljoner kronor

för att därmed uppgå till 4 138 miljoner kronor för år

1997

C. Åtgärder för barn, socialt

behandlingsarbete samt alkohol- och

drogpolitik

Alkohol- och drogpolitiska åtgärder

Regeringens förslag:

För att kunna understödja ett mer långsiktigt alkohol-

och drogförebyggande arbete och dessutom ha den

handlingsberedskap som kan behövas föreslår

regeringen att riksdagen till olika alkohol- och

drogpolitiska åtgärder anvisar ett ramanslag på

30 000 000 kronor.

Bakgrund

Förutsättningarna att bedriva en traditionell svensk

alkoholpolitik har ändrats i och med det svenska EU-

inträdet. Ändrade regler för införsel av alkohol och

avskaffandet av monopolen för tillverkning, import

och partihandel av alkoholdrycker reser krav på en

förnyelse av alkoholpolitiken. Det föreligger

dessutom risk för ytterligare förändringar av

nuvarande monopol- och partihandelsregler med

anledning av den förestående prövningen av det

svenska detaljhandelsmonopolet i EG-domstolen.

Gränshandeln i södra Sverige av framför allt danskt

starköl antog under 1996 så stora proportioner att det

enligt regeringens bedömning var nödvändigt att vidta

motverkande åtgärder. Mot denna bakgrund ändrades

enligt regeringens förslag till Reviderad finansplan,

m.m. (Prop. 1996/97:1) skattesatserna på öl och starköl

på så sätt att en enhetlig skattesats infördes för öl med

en alkoholhalt överstigande 2,8 volymprocent. Den nya

ölskattesatsen höjde priset på folköl överstigande 2,8

volymprocent med ca 8 procent och sänkte priset på

starköl med ca 17 procent. För att finansiera denna

skattesänkning höjdes spritskatten med ca 2 procent och

tobaksskattesatserna med 7,9 procent. Dessa

skatteförändringar innebar dock en överfinansiering

med 30 miljoner kronor som motiverades av ökade

behov av alkohol- och drogförebyggande insatser.

Skälen för regeringens förslag: Eftersom

prisinstrumentet som alkoholpolitiskt medel framöver

troligen kommer att försvagas så kommer de

förebyggande insatserna att bli än viktigare för att kunna

motverka alkoholmissbrukets utbredning. Information,

opinionsbildning och andra alkoholförebyggande

insatser, framför allt på lokal och regional nivå, får

därför en ökad betydelse i ansträngningarna att förändra

dryckesvanorna i vårt land.

Regeringen avser därför att med en lokal och

regional kraftsamling av insatserna förstärka det

alkohol- och drogförebyggande arbetet. Socialministern

har bl.a. mot denna bakgrund under eget

ordförandeskap inrättat en nationell ledningsgrupp för

alkohol- och drogförebyggande insatser.

6.10 Utgiftsområde 13

Ekonomisk trygghet vid

arbetslöshet

Totalt för utgiftsområdet föreslås i tilläggsbudgeten för

statsbudgeten 1997 utgiftsökningar på 5 453 000 000

kronor.

A. Ersättning vid arbetslöshet

A1. Bidrag till arbetslöshetsersättning

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 34 088 334 000

kronor.

Det svåra läget på arbetsmarknaden ställer krav på

kraftfulla insatser från statsmakternas sida. För

innevarande budgetår bedömer regeringen att den öppna

arbetslösheten kommer att ligga på 7,9 procent vilket

överstiger den bedömning som gjordes i

budgetpropositionen med 1 procentenhet. Detta betyder

att anslagsnivån måste justeras upp. Anslagsnivån bör

dock även justeras med anledning av de förslag som

kommer att lämnas i det följande under utgiftsområde

13 och 14 samt med anledning av prop. 1996/97:107 En

allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring.

Regeringen avser att vidta åtgärder under budgetåret

1997 vilka skall öka det lokala inflytandet och

effektivisera arbetsmarknadspolitiken. Syftet med

överbryggningen är att öka sysselsättningen, motverka

den kommunala sysselsättningsminskningen och sänka

arbetslösheten.

Flera av regeringens förslag berör anslaget för

Bidrag till arbetslöshetsersättning. Regeringens avsikt är

att använda arbetslöshetsersättningen mer aktivt, vilket

innebär att ersättning under vissa förutsättningar bör

kunna lämnas även vid andra situationer än vid öppen

arbetslöshet.

Totalt för verksamhetsområdet föreslås i

tilläggsbudgeten för statsbudgeten 1997 utgiftsökningar

på 5 453 miljoner kronor.

Konsekvenser av propositionen om

en allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring

I propositionen om en allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring (prop. 1996/97:107), som

nyligen presenterades, föreslår regeringen en rad

förändringar av arbetslöshetsersättningen. Förslagen får

konsekvenser under innevarande budgetår för följande

utgiftsområden: 13 Ekonomisk trygghet vid

arbetslöshet, 14 Arbetsmarknad och arbetsliv och 15

Studiestöd. Förslagen innebär såväl inkomstökningar

som utgiftsökningar och utgiftsminskningar.

Utgiftsökningar

Utgifterna under anslaget ökar till följd av att

regeringen i propositionen om en allmän och

sammanhållen arbetslöshetsförsäkring föreslår att

ersättningsnivån skall höjas från 75 till 80 procent från

och med den 29 september 1997. Utgiftsökningen till

följd av höjningen av ersättningsnivån beräknas till 179

miljoner kronor på utgiftsområde 13 för budgetåret

1997. Utgiftsökningarna för övriga förslag i

propositionen beräknas till 6 miljoner kronor på

utgiftsområde 13 under budgetåret 1997. För

utgiftsområde 14 är motsvarande utgiftsökning 60

miljoner kronor och inom utgiftsområde 15 är ökningen

46 miljoner kronor.

Inkomstökningar och utgiftsminskningar

Enligt regeringens förslag finansieras utgiftsökningarna i

propositionen om en allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring främst genom en höjd

finansieringsavgift och genom ett uppstramat

arbetsvillkor. Regeringen har föreslagit att dessa

förändringar skall införas från och med den 1 juli 1997.

Regeringen beräknar inkomsten av den höjda

finansieringsavgiften till 440 miljoner kronor under

budgetåret 1997, vilket redovisas under inkomsttitel

2525. Det innebär lägre inkomster än vad som

beräknades av finansutskottet under hösten 1996 (bet.

1996/97:FiU1).

Effekten av det förändrade arbetsvillkoret beräknas

till 242 miljoner kronor på utgiftsområde 13 under

budgetåret 1997. Regeringen har också föreslagit en rad

andra regelförändringar i arbetslöshetsersättningen i

propositionen om en allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring, vilka sammantaget minskar

utgifterna på utgiftsområde 13 med 216 miljoner kronor

under budgetåret 1997. Inom utgiftsområde 14 är

motsvarande utgiftsminskningar 81 respektive 38

miljoner kronor. Inom utgiftsområde 15 beräknas

utgiftsminskningarna till 4 miljoner kronor.

Anslagskonsekvenser

Vid behandlingen av budgetpropositionen beslutade

riksdagen att skjuta på ikraftträdandet av beslut om

förändringar i arbetslöshetsersättningen som riksdagen

fattade den 12 juli 1997 med anledning av förslag i

sysselsättningspropositionen (prop. 1995/96:222).

De uppskjutna förändringarna i

arbetslöshetsersättningen innebar att utgifterna på

anslaget ökade under budgetåret 1997. Riksdagen

föreslog att den ökade kostnaden skulle finansieras via

en höjning av finansieringsavgiften.

Finansieringsavgiften påverkar inte anslagen då

inkomsten redovisas på en inkomsttitel. Detta innebar

att totalt 1 155 miljoner kronor tillfördes de berörda

anslagen i budgetpropositionen, varav 924 miljoner

kronor tillfördes anslaget för Bidrag till

arbetslöshetsersättning och 231 miljoner kronor

tillfördes anslaget för Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

under utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv.

Den i prop. 1996/97:107 föreslagna höjningen av

finansieringsavgiften motsvarar inte hela det tillförda

beloppet och regeringen har därför föreslagit ytterligare

utgiftsminskningar i propositionen. Det innebär att en

del av de medel som tillfördes anslagen genom

riksdagens nyss nämnda beslut skall föras bort.

Utgiftsområde 13 bör justeras ned med 273 miljoner

kronor för budgetåret 1997 till följd av regeringens

förslag i prop. 1996/97:107, utgiftsområde 14 med 58

miljoner kronor och utgiftsområde 15 justeras upp med

42 miljoner kronor.

Trots omfattande besparingar är förslaget

underfinansierat med 243 miljoner kronor i förhållande

till den ursprungligen beräknade besparingen i

sysselsättningspropositionen (prop. 1995/96:222).

Regeringen kommer nu att föreslå att detta underskott

finansieras genom en ändring av nivån på

utbildningsbidragen för personer som inte har rätt till

ersättning från arbetslöshetsförsäkringen respektive

kontant arbetsmarknadsstöd.

Stimulansersättning vid offentligt tillfälligt

arbete för äldre arbetslösa

Enligt budgetpropositionen skall sökande som deltar i

den arbetsmarknadspolitiska åtgärden offentligt tillfälligt

arbete få en stimulansersättning om 45 kronor per dag.

Kostnaden för stimulansersättningen beräknas till 59

miljoner kronor för budgetåret 1997. Vid beräkningen

av anslaget i budgetpropositionen beaktades inte denna

kostnad. Regeringen anförde då att den skulle

återkomma med förslag till finansiering av

stimulansersättningen vid ett senare tillfälle.

Regeringen beräknar nu att ytterligare 59 miljoner

kronor bör tillföras anslaget under budgetåret 1997 till

följd av beslutet om att införa stimulansersättningen.

Regeringen kommer att under utgiftsområde 14

föreslå att denna ersättning skall finansieras via den nyss

nämnda förändringen av utbildningsbidragen för de

personer som saknar rätt till arbetslöshetsersättning eller

kontant arbetsmarknadsstöd.

Det har rått viss oklarhet om reglerna om

avstängning från rätten till arbetslöshetsersättning i

samband med offentligt tillfälliga arbeten för äldre

arbetslösa. Avstängningsreglerna är lika för de olika

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna.

Regeringen vill framhålla vikten av att dessa regler

tillämpas likformigt och konsekvent samt att

tillämpningen inte leder till att personer kan avböja att

delta i en viss arbetsmarknadspolitisk åtgärd och i stället

få arbetslöshetsersättning.

En aktiv och flexibel användning av

arbetslöshetsförsäkringen

Enligt regeringens mening bör det nu prövas att i viss

begränsad omfattning använda arbetslöshetsförsäkringen

för andra situationer än vid öppen arbetslöshet.

Aktivare användning av arbetslöshetsersättningen

Regeringens förslag:

I lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och lagen

(1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd införs en

bestämmelse om att regeringen får föreskriva att

arbetslöshetsersättning som försöksverksamhet får

lämnas till personer som redan får ersättning enligt

nämnda lagar, trots att de då inte är arbetslösa och står

till arbetsmarknadens förfogande. Tid då en sökande

deltar i projekt som finansieras i denna ordning skall

vara tillgodoräkningsbar vid återkvalificering till

arbetslöshetsersättning. Ersättningsdagarna under den

aktuella verksamheten skall inte ingå i

ersättningsperioden. Förslaget gäller från och med den

1 juli 1997 till utgången av december 1998.

Försöksverksamheten omfattar en total volym på högst

500 miljoner kronor år 1997 och högst 1 000 miljoner

kronor år 1998.

Skälen för regeringens förslag: För närvarande

utbetalas ca 35 miljarder kronor per år från

arbetslöshetskassorna i ersättning till arbetslösa

medlemmar. Härtill kommer ca 2 miljarder kronor i

kontant arbetsmarknadsstöd.

För att bl.a. öka det lokala inflytandet i

arbetsmarknadspolitiken föreslås nu regeringen få ett

bemyndigande att under en begränsad tidsperiod

använda medel för arbetslöshetsersättning på ett mer

aktivt sätt.

Enligt gällande regler skall den som får ersättning,

förutom att vara arbetslös, stå till arbetsmarknadens

förfogande vilket innebär att det i princip inte får finnas

något som hindrar personen från att ta erbjudet lämpligt

arbete. Detta innebär i praktiken att den arbetslöse

under ersättningstiden inte får ägna sig åt någon annan

verksamhet än att aktivt söka arbete för att kunna få

ersättning. En viss begränsad möjlighet att delta i

utbildning med bibehållen arbetslöshetsersättning finns

dock.

Denna restriktiva ordning i fråga om rätten att

sysselsätta sig när man får ersättning är enligt

regeringens mening i vissa fall kontraproduktiv. Den

kan passivisera i stället för att främja en återgång till

arbetsmarknaden. Därigenom kan allt eftersom tiden

går den arbetslöses anställningsbarhet komma att

minska.

Möjlighet bör därför skapas för att på försök

använda arbetslöshetsersättningen på ett mer aktivt sätt.

Ersättning bör enligt regeringens mening i viss

begränsad omfattning kunna lämnas även i andra

situationer än vid öppen arbetslöshet. Exempel på

sådana situationer är praktik som inte ryms inom de

vanliga praktiksystemen och ökade möjligheter till

utbildning. Försöksverksamheten skall också ge ett

större utrymme för olika lokala initiativ, vilket ökar det

lokala inflytandet i arbetsmarknadspolitiken.

Regeringen bör således ges en möjlighet att inom en

viss begränsad ram på försök medge undantag från de

bestämmelser i lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring och lagen (1973:371) om

kontant arbetsmarknadsstöd samt i den av regeringen

föreslagna (prop. 1996/97:107) lagen (1997:000) om

arbetslöshetsförsäkring som förhindrar att

arbetslöshetsersättningen används på ett mer aktivt sätt.

Rätten att medge undantag bör skrivas in i de nämnda

lagarna. Avsikten är att regeringen skall medges

möjlighet att tillåta att för särskilda projekt undantag

görs som innebär att arbetslöshetsersättning som

försöksverksamhet får lämnas till personer som redan

får ersättning enligt nämnda lagar, trots att då de inte är

arbetslösa och står till arbetsmarknadens förfogande.

Bemyndigandet gäller således endast

ersättningsberättigade personer som redan uppbär

ersättning. Personer med en svagare ställning på

arbetsmarknaden såsom ungdomar, långtidsarbetslösa,

äldre, arbetshandikappade och utomnordiska

medborgare skall prioriteras.

Denna ordning bör gälla för en försöksverksamhet

från och med den 1 juli 1997 till utgången av december

1998. Försöksverksamheten får omfatta en sammanlagd

summa av arbetslöshetsersättning till deltagarna i

verksamheten som totalt uppgår till högst 500 miljoner

kronor för 1997 och högst 1 000 miljoner kronor under

1998.

Projekten får inte medför konkurrenssnedvridningar.

De får heller inte leda till undanträngning av ordinarie

arbetstillfällen. Vidare får projekten inte medföra några

inlåsningseffekter. Projekt skall kunna komma ifråga på

hela arbetsmarknaden.

Ersättningen skall beräknas enligt normala regler och

ersättningsdagarna under den aktuella verksamheten

skall inte ingå i ersättningsperioden. Verksamheten skall

betraktas som arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Genom

deltagande i försöksverksamheten återkvalificerar sig

projektdeltagarna för nya ersättningsperioder. Åtgärden

skall bedrivas på heltid.

Försöksverksamheten skall utvärderas. Av särskilt

intresse är därvid försöksverksamhetens resultat med

avseende på ökad anställningsbarhet och placeringar

efter deltagande i försöksverksamhet på den reguljära

arbetsmarknaden. Vidare skall projekten utvärderas

med avseende på eventuella undanträngnings- och

inlåsningseffekter.

Förslaget föranleder ändringar i lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring och lagen (1973:371) om

kontant arbetsmarknadsstöd samt i av regeringen

föreslagna (prop. 1996/97:107) lagen (1997:000) om

ändring i lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring

och i lagen (1997:000) om ändring i lagen (1973:371)

om kontant arbetsmarknadsstöd samt slutligen i lagen

(1997:000) om arbetslöshetsförsäkring. Lagförslag har

upprättats inom Arbetsmarknadsdepartementet.

Resursarbeten

Regeringens förslag:

Arbetstagarorganisationer och arbetsgivare på en

arbetsplats inom stat, kommuner, landsting, kyrkliga

kommuner och de allmänna försäkringskassorna kan

komma överens om att inrätta resursarbeten inom alla

yrkeskategorier. Till dessa arbeten kan

långtidsarbetslösa personer som får

arbetslöshetsersättning tas in som en extra resurs i det

ordinarie arbetet i syfte att åstadkomma kvalitetshöjande

insatser. De anvisade skall delta i åtgärden på heltid och

ha rätt till arbetslöshetsersättning. Under minst 10

procent av tiden i åtgärden skall de anvisade vara aktiva

som arbetssökande. En anvisning får omfatta högst sex

månader med möjlighet till förlängning till nio månader.

Som motprestation förbinder sig arbetsgivaren att täcka

alla kortare vikariatsbehov som uppstår med dessa

arbetslösa. Arbetsgivaren tillåts komplettera

ersättningen så att den högst uppgår till 90 procent av

den dagpenninggrundande inkomsten, dock till högst

620 kronor per dag till och med den 28 december 1997

och till högst 638 kronor därefter.

Verksamheten skall vara en försöksverksamhet och

pågå under tiden den 1 juli 1997 till utgången av

december 1998.

Deltagande i resursarbete skall likställas med

deltagande i arbetsmarknadsutbildning vid tillämpning

av arbetslöshetsförsäkringens bestämmelser om

tillgodoräkningsbar tid och om avstängning från rätt till

ersättning.

Regeln om samordning mellan

arbetslöshetsersättning och ersättning från annan än

arbetslöshetskassa skall inte gälla i detta fall.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen beviljade i

december 1995 medel till ett arbetsmarknadspolitiskt

försöksprojekt inom vård och omsorg. Det har bedrivits

i samverkan med Svenska kommunalarbetareförbundets

sektion i Kalmar, Länsarbetsnämnden i Kalmar län och

Kalmar kommun. Arbetsgivaren, Kalmar kommun,

har fått möjlighet att utöver en lägsta nivå på

bemanningen på en arbetsplats höja nivån på den

kommunala servicen genom att ta in arbetslösa som en

extra resurs i det reguljära arbetet. I gengäld har

arbetsgivaren åtagit sig att täcka alla vikariatsbehov som

understiger 14 dagar inom det område det gäller med

arbetslösa.

Preliminära bedömningar visar att projektet har haft

positiva effekter. Genom att de arbetslösa redan finns på

arbetsplatsen och känner till rutiner och övrig personal

har det varit smidigt att låta dem utan dröjsmål gå in på

de vikariatsarbetsuppgifter som har uppstått. Under

vikariatet bryts arbetslösheten och vikarien uppbär

avtalsenlig lön. I genomsnitt har de arbetslösa haft

vikariatstjänstgöring under drygt hälften av den tid de

deltagit i projektet, vilket medfört en minskning av

utbetalning från berörda arbetslöshetskassor. En fördel

med verksamheten är att även de deltidsarbetslösa får

chans att fylla upp sin arbetstid till heltid.

Genom att arbetstagarorganisationerna och

arbetsgivaren tillsammans återkommande kommer

överens om grundbemanningen på arbetsplatsen

minskar risken för att åtgärden skulle undantränga

reguljära arbetstillfällen. Högskolan i Växjö utvärderar

verksamheten och kommer att lämna en slutrapport den

1 juli 1997.

Regeringen föreslår nu att på basis av erfarenheterna

från detta projekt införa en tillfällig lag om

resursarbeten i offentlig verksamhet. Denna

försöksverksamhet skall pågå i hela landet och bedrivas

från och med den 1 juli 1997 intill utgången av

december år 1998. Långtidsarbetslösa som uppbär

arbetslöshetsersättning enligt lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring eller enligt lagen (1973:371) om

kontant arbetsmarknadsstöd kan delta i åtgärden. Från

och med år 1998 bör detta avse långtidsarbetslösa som

uppbär ersättning enligt den föreslagna nya lagen om

arbetslöshetsförsäkring.

De anvisade skall delta i den arbetsmarknadspolitiska

åtgärden på heltid. 10 procent av tiden bör dock

användas till att söka arbete. Deltagare i

försöksverksamhet har rätt till arbetslöshetsersättning.

Denna skall benämnas utbildningsbidrag. Arbetsgivaren

tillåts komplettera ersättningen så att den högst uppgår

till 90 procent av den dagpenninggrundande inkomsten,

dock till högst 620 kronor per dag till och med den 28

december 1997 och till högst 638 kronor därefter.

Regeln om samordning mellan arbetslöshetsersättning

och ersättning från annan än arbetslöshetskassa i lagen

(1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och i den

föreslagna lagen (1997:000) om arbetslöshetsförsäkring

skall inte gälla i detta fall.

Resursarbete är en arbetsmarknadspolitisk åtgärd och

den omständigheten att arbetsgivaren bidrar till

ersättning till den enskilde ändrar ej detta förhållande.

Regeringen avser att i samråd med fackliga

organisationer överenskomma om den detaljerade

utformningen av detta genom kollektivavtal mellan

berörda parter eller genom en ordning som innebär att

anordnaren till staten inbetalar den extra ersättningen

som därefter utbetalas tillsammans med

arbetslöshetsersättningen av berörd arbetslöshetskassa.

En anvisning till resursarbete får omfatta högst sex

månader med möjlighet till förlängning till nio månader.

Personer som anvisats till resursarbete skall inte anses

som arbetstagare under den tid de deltar i åtgärden utom

såvitt gäller vissa regler i arbetsmiljölagen. I

klargörande syfte bör detta slås fast i en särskild lag om

försök med resursarbeten i offentlig verksamhet. I lagen

bör vidare fastslås att den tid i resursarbete som

berättigar till utbildningsbidrag bör anses som jämställd

tid och således kunna kvalificera för ytterligare

ersättningsperioder samt att avstängning från rätt till

ersättning kan ske om en arbetslös avböjer en anvisning

om att delta i verksamheten med resursarbete.

Stat, kommuner, landsting, kyrkliga kommuner och

de allmänna försäkringskassorna bör ha rätt att vara

anordnare under förutsättning att anordnaren och berörd

arbetstagarorganisation gemensamt ansöker om att få

delta i projektet. De skall vara överens om vilka

arbetsuppgifter det gäller, hur många personer på

arbetsplatsen som skall omfattas av verksamheten,

antalet ordinarie arbetstagare som måste finnas på

arbetsplatsen i form av grundbemanning och att

arbetsgivaren skall erbjuda deltagarna de lämpliga

vikariat som senare kan uppkomma.

Arbetsförmedlingsnämnden i kommunen eller

motsvarande nämnd skall sedan pröva ansökningen.

Förslaget föranleder en lag om resursarbete och, till

följd av förslaget till ny lag om arbetslöshetsförsäkring

(prop.1996/97:107), en lag om ändring i lagen om

resursarbete. Förslagen faller inom Lagrådets

granskningsområde. Förslagen överensstämmer i

huvudsak med lagen (1995:705) om

arbetsplatsintroduktion, lagen (1996:869) om

arbetslivsutveckling och med lagen (1996:870) om

offentligt tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa. De får

därför sägas vara av sådan beskaffenhet att Lagrådets

hörande skulle sakna betydelse. Lagförslag har

upprättats inom Arbetsmarknadsdepartementet.

Åtgärden kommer att utvärderas med avseende på

bland annat sysselsättningseffekter, undanträngning och

inlåsning. En lägre öppen arbetslöshet och därmed lägre

utgifter för arbetslöshetsersättning under anslaget Bidrag

till arbetslöshetsersättning under utgiftsområde 13 bidrar

till åtgärdens finansiering. För finansieringen svarar

även den ändring av utbildningsbidragen för personer

som inte har rätt till ersättning från

arbetslöshetsförsäkringen respektive kontant

arbetsmarknadsstöd som föreslås under utgiftsområde

14 Arbetsmarknad och arbetsliv.

Tillfällig avgångsersättning

Regeringens förslag:

Helt arbetslösa personer som fyllt 60 år men inte 65 år

skall mellan den 1 juli och den 31 december 1997

erbjudas att få arbetslöshetsersättning, som skall

benämnas tillfällig avgångsersättning, fram till dess de

uppnår pensionsåldern utan krav på aktivt arbetssökande

eller annan aktivitet. Ett villkor skall vara att den

arbetslöse fått arbetslöshetsersättning eller deltagit i en

arbetsmarknadspolitisk åtgärd under minst 12 månader

under tiden från och med den 1 januari 1996 till den 15

april 1997. Det skall inte finnas möjlighet att erhålla

tillfällig avgångsersättning samtidigt med inkomst av

arbete.

Skälen för regeringens förslag: Många äldre personer

som varit inskrivna vid förmedlingen under längre

perioder har svårt att återgå till den reguljära

arbetsmarknaden. Samtidigt kräver dessa individer stora

resurser vid arbetsförmedlingen i form av personal och

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Regeringen föreslår

därför att arbetslösa som har fyllt 60 år men inte 65 år

och som under tiden från och med den 1 januari 1996

till och med den 15 april 1997 fått

arbetslöshetsersättning eller deltagit i en

arbetsmarknadspolitisk åtgärd under minst 12 månader

skall få rätt att uppbära arbetslöshetsersättning utan

aktivitetskrav. Erbjudandet bör gälla mellan den 1 juli

och den 31 december 1997. Ersättningen skall enligt

förslaget betalas ut till dess att personerna fyller 65 år

eller dessförinnan börjar att uppbära hel förtidspension

eller återgår i arbete. Tillfällig avgångsersättning skall

ej kunna erhållas av den som erhåller inkomst av

arbete.

Åtgärden tillfällig avgångsersättning finansieras i

huvudsak genom minskade kostnader för

arbetslöshetsersättningen.

Eftersom ersättningen är arbetslöshetsersättning utgör

den inkomst av tjänst vid beräkning av inkomstprövade

ersättningar (änkepension och bostadsbidrag). Den är

också pensionsgrundande. Vid partiell förtidspension

sker samordning mellan förmånerna.

Förslaget föranleder ändringar i lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring och lagen (1973:371) om

kontant arbetsmarknadsstöd samt i den av regeringen

föreslagna (prop. 1996/97:107) lagen (1997:000) om

införande av lagen (1997:000) om

arbetslöshetsförsäkring och lagen (1997:000) om

arbetslöshetskassor. Lagförslag har upprättats inom

Arbetsmarknadsdepartementet.

Sammanfattande medelsberäkning

Det under utgiftsområde 13 Ekonomisk ersättning vid

arbetslöshet anvisade ramanslaget Bidrag till

arbetslöshetsersättning bör tillföras 5 453 000 000

kronor under budgetåret 1997.

Regeringen bedömer att arbetslösheten kommer att

minska i en mindre omfattning under år 1997 än vad

regeringen bedömde i budgetpropositionen. Detta ökar

belastningen på anslaget för Bidrag till

arbetslöshetsersättning under budgetåret 1997. Totalt

beräknas utbetalningarna från arbetslöshetsförsäkringen

och det kontanta arbetsmarknadsstödet att uppgå till

37 973 miljoner kronor för 1997, vilket är 5 762

miljoner kronor mer än vad som beräknades i

budgetpropositionen.

Det har också visat sig svårt att hittills under

budgetåret 1997 nå den beräknade volymen av sökande

till offentligt tillfälligt arbete. För närvarande deltar ca

4 000 personer i åtgärden, vilket skall jämföras med den

planerade volymen om 15 000 personer i genomsnitt

per månad. Regeringen beräknar nu att antalet personer

i denna åtgärd kommer att uppgå till 5 000 personer i

genomsnitt per månad under budgetåret 1997. Detta

minskar utgifterna på anslaget för offentligt tillfälligt

arbete med 1 153 miljoner kronor.

De förändringar som föreslås i denna tilläggsbudget,

de föreslagna förändringarna i propositionen om en

allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring och

de justerade antagandena om utvecklingen på

arbetsmarknaden som redovisas i finansplanen innebär

att anslaget för bidrag till arbetslöshetsersättning bör

justeras för innevarande budgetår. Regeringen beräknar

anslagets storlek till 39 541 miljoner kronor under

budgetåret 1997. Det innebär att anslagsbelastningen

beräknas att öka med 5 453 miljoner kronor i

jämförelse med statsbudgeten för år 1997.

6.11 Utgiftsområde 14

Arbetsmarknad och

arbetsliv

Totalt för utgiftsområdet föreslås i tilläggsbudgeten för

statsbudgeten år 1997 utgiftsminskningar på

2 116 552 000 kronor.

Arbetslösheten ligger på en fortsatt hög nivå.

Arbetslösheten för män uppgick i februari 1997 till 9,6

procent och 8,0 procent för kvinnor. Under början av

1990-talet steg arbetslösheten mest och snabbast för

män. Därefter var förhållandet länge det omvända. Det

större sysselsättningsfallet för kvinnor beror bl.a. på

neddragningar i offentlig och privat sektor.

Yrkesgrupper som berörts är undersköterskor,

vårdbiträden, kontorsadministrativ personal och

anställda inom handeln. Under de senaste ca sex

månaderna har arbetslösheten bland män återigen stigit

mest, vilket har berott på minskad sysselsättning inom

tillverkningsindustrin.

Mot bakgrund av bl.a. ovanstående föreslår

regeringen nu insatser som bildar en samlad politik som

från och med år 1998 får fullt genomslag. Syftet är att

öka sysselsättningen, motverka den kommunala

sysselsättningsminskningen, minska arbetslösheten samt

att fortsätta effektiviseringen av arbetsmarknadspolitiken

och öka det lokala inflytandet.

De åtgärder som regeringen föreslår skall bidra till

minskad könssegregering på arbetsmarknaden och ökad

jämställdhet. Samtidigt finns utrymme för

kompetensutveckling och en ny inriktning inom

utbildningssystemet som kan leda till högre grad av

otraditionella yrkesval. Arbetsmarknadsverkets (AMV)

insatser för att i arbetsförmedlingsverksamheten aktivt

arbeta för att den könsuppdelade arbetsmarknaden bryts

är särskilt betydelsefulla. Regeringens förslag om en

ytterligare tillfällig personalförstärkning vid

arbetsförmedlingarna och arbetsmarknadsinstituten bör

underlätta sådana insatser. Regeringen utgår från att

AMV beaktar detta i sitt arbete.

A. Arbetsmarknad

Inom verksamhetsområdet föreslås bl.a. ett större

utrymme för den upphandlade

arbetsmarknadsutbildningen, en förändring av antalet

personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder jämfört

med vad som föreslogs i budgetpropositionen (prop.

1996/97:1), ytterligare tillfälliga personalförstärkningar

vid arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsinstitut och

en större ram för medlen för otraditionella insatser samt

förenklingar av reglerna för de arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna. Vidare föreslås förändringar vad gäller

lönebidragen.

I prop. 1996/97:107 En allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring har regeringen föreslagit

förändringar i villkoren för arbetslöshetsersättningen

som påverkar utgifterna för utbildningsbidrag under

verksamhetsområdet.

Höjningen av kompensationsnivån till 80 procent

innebär att utgifterna för utbildningsbidrag ökar.

Samtidigt minskar utgifterna främst till följd av det

uppstramade arbetsvillkoret. Sammantaget innebär

förslagen i den nämnda propositionen att utgifterna

under anslaget A 2. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder i

förhållande till statsbudgeten för innevarande budgetår

minskar med 58 miljoner kronor.

Förslaget i prop. 1996/97:107 om bildandet av en

kompletterande arbetslöshetskassa föranleder även

regeringen att föreslå att ett nytt ramanslag för vissa

kostnader för införandet av en allmän och

sammanhållen arbetslöshetsförsäkring inrättas under

verksamhetsområdet.

En besparing genomförs genom en förändrad

ersättningsnivå för vissa deltagare i åtgärder med

utbildningsbidrag. Besparingen genomförs främst i syfte

att bidra till finansieringen av de ökade utgifter under

utgiftsområde 13 och 14 som regeringens föreslagna

satsningar medför under år 1997 och kommande år.

Regeringen bedömer vidare att kravet på

omfattningen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärder

som finansieras från anslaget A 2.

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder bör minskas. De

medel som häri-genom frigörs bör användas till att

skapa ett större utrymme för den yrkesinriktade

arbetsmarknadsutbildningen och för ytterligare tillfälliga

personalförstärkningar vid arbetsförmedlingar och

arbetsmarknadsinstitut samt för en större ram för

otraditionella insatser. Vidare finansierar de minskade

utgifterna bl.a. regeringens förslag under utgiftsområde

13 Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet, som

resursarbeten och tillfällig avgångsersättning samt

förslaget under utgiftsområde 15 Studiestöd om

ytterligare medel till den särskilda

utbildningssatsningen.

Förslagen innebär sammantaget och mot bakgrund

av antagandena om utvecklingen på arbetsmarknaden att

utgifterna under verksamhetsområdet minskar med ca

2,1 miljarder kronor.

A 2. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 25 612 727 000

kronor.

De konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

åtgärdernas främsta syfte är att underlätta anpassningen

på arbetsmarknaden, stärka de svagastes ställning och

att utjämna svängningarna i ekonomin. De har således

en väsentlig betydelse för möjligheterna att halvera den

öppna arbetslösheten till år 2000.

Decentraliseringen av arbetsmarknadspolitiken och

ett ökat lokalt inflytande innebär att arbetslösheten kan

bekämpas mer effektivt. Denna ambition har samtidigt

tydliggjort behovet av förenklade regelsystem.

Regeringen föreslår därför i det följande enklare och

tydligare regler som ökar möjligheterna för

beslutsfattarna på lokal nivå att i rådande läge använda

den för individen lämpligaste insatsen. Genom dessa

förändringar menar regeringen att ett flertal hinder som

idag begränsar de lokala initiativen försvinner och större

utrymme skapas för lokala lösningar.

Under föregående budgetår gjordes en rad

regelförenklingar som underlättar såväl för de arbetslösa

som för de personer som arbetar med de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna på

arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsinstitut. Arbetet

med att förenkla och harmonisera dagens

arbetsmarknadspolitiska åtgärder måste fortsätta.

Reglerna måste vara enkla och lättolkade för alla

berörda parter för att missförstånd och eventuella

orättvisor skall kunna undvikas. Inte minst är det viktigt

att de arbetsförmedlingsnämnder som nu får ett allt

större ansvar för den lokala arbetsmarknadspolitiken

känner att de verktyg som de hanterar kan användas så

effektivt som möjligt.

För att ytterligare öka möjligheterna till lokalt

anpassade lösningar på arbetsmarknadsproblemen samt

för att regelverken för och hanteringen av de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall vara så

enhetliga och rättvisa som möjligt, har regeringen under

utgiftsområde 13 Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet

föreslagit att riksdagen bemyndigar regeringen att ge

möjlighet till en försöksverksamhet som innebär en

friare användning av arbetslöshetsförsäkringen. Vidare

föreslår regeringen nedan en möjlighet att i särskilda

fall förlänga tiden i arbetslivsutveckling och

arbetsplatsintroduktion samt ett sänkt krav på

inskrivningstiden för kvinnor som kan få starta eget

bidrag i tolv månader.

Av stor betydelse för arbetsförmedlingsnämndernas

möjligheter att lokalt anpassa arbetsmarknadspolitiken

är medlen för otraditionella insatser. Regeringen gör

därför bedömningen att ramen för dessa medel bör

utökas.

Arbetsmarknadsutbildningen kommer med de medel

som anvisats för arbetsmarknadspolitiska åtgärder för

innevarande budgetår att minska. Det i

budgetpropositionen uppställda målet för omfattningen

på de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna innebär att

resurserna inriktas mot billiga åtgärder med större

inlåsnings- och undanträngningseffekter än vad som

gäller för arbetsmarknadsutbildningen. Regeringen

anser därför att det skall skapas ett utrymme för att öka

omfattningen på den yrkesinriktade

arbetsmarknadsutbildningen genom ett sänkt krav på

omfattningen av de totala arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna. Härigenom förhindras inflationsdrivande

flaskhalsar. De strukturella obalanserna på den svenska

arbetsmarknaden kan därigenom bekämpas bättre och

arbets- och kompetenslinjen kan bibehållas.

Regeringen avser vidare att se över AMV:s

regleringsbrev för innevarande budgetår samt vissa

föreskrifter om de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna i

syfte att ytterligare förenkla och effektivisera

verksamheten och därmed öka det lokala inflytandet.

Personalstyrkan vid arbetsförmedlingarna är av

avgörande betydelse för kvalitén i förmedlingsarbetet.

Personalstyrkan är viktig för hur många sökande som

kan hanteras effektivt och för hur snabbt de kan

placeras i arbete och i lämpliga arbetsmarknadspolitiska

åtgärder. Regeringen föreslår därför att AMV får

disponera ytterligare medel för tillfälliga

personalförstärkningar samt för kontroll och uppföljning

av att åtgärderna används på avsett sätt.

Omfattningen av de arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna

Regeringens bedömning: Under innevarande budgetår

bör i genomsnitt minst 207 000 personer per månad få

utbildning eller sysselsättning genom

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder

och yrkesinriktad rehabilitering under anslaget A 2.

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Härav bör minst 26

000 personer vara arbetshandikappade.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen

informerade riksdagen i budgetpropositionen att

regeringen avsåg att uppdra åt AMV att sysselsätta i

genomsnitt 228 000 personer per månad i arbets-

marknadspolitiska åtgärder under budgetåret 1997. För

detta ändamål anvisades 25 613 miljoner kronor under

anslaget Arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

Arbetsmarknadsutskottet ansåg i sitt betänkande (bet.

1996/97:AU1) att kravet på omfattningen var högt ställt

i förhållande till de tilldelade resurserna.

Arbetsmarknadsutbildningen har en betydligt högre

genomsnittskostnad än övriga åtgärder. Med det

nuvarande kravet på omfattningen av de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna i förhållande till de

anvisade medlen kommer antalet deltagare i

arbetsmarknadsutbildning att minska kraftigt under

budgetåret 1997 i förhållande till tidigare budgetår. Ett

oförändrat krav på omfattningen innebär därför att

kvalitén i åtgärderna försämras samtidigt som

undanträngningseffekterna ökar till följd av fler

deltagare i åtgärder med högre undanträngningsrisk.

Huvudsyftet med arbetsmarknadsutbildningen är att

motverka den strukturella arbetslösheten samtidigt som

åtgärden är ett viktigt instrument för att förhindra att

flaskhalsar uppkommer på arbetsmarknaden. Det är

därför av stor vikt att antalet personer i den

yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningen är relativt

stort under budgetåret 1997 särskilt som efterfrågan på

arbetskraft väntas öka. Härigenom kan även i

fortsättningen arbets- och kompetenslinjen utgöra

hörnstenen i den svenska arbetsmarknadspolitiken.

Regeringen gör därför bedömningen att kravet på

omfattning av de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som

finansieras från anslaget A 2. Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder bör minskas till i genomsnitt 207 000 personer

per månad under budgetåret 1997. Härigenom frigörs

ca 2,3 miljarder kronor. Härav bör ca 800 miljoner

kronor användas till att skapa ett större utrymme för den

yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningen och för

ytterligare tillfälliga personalförstärkningar vid

arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsinstitut samt för

en större ram för otraditionella insatser. Resterande ca

1,5 miljarder kronor finansierar främst regeringens

förslag under utgiftsområde 13 Ekonomisk trygghet vid

arbetslöshet om bl.a. resursarbeten och tillfällig

avgångsersättning samt förslaget under utgiftsområde 15

Studiestöd om ytterligare medel till den särskilda

utbildningssatsningen.

Regeringen kommer därför att uppdra åt AMV att

under budgetåret 1997 sysselsätta i genomsnitt 207 000

personer per månad i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder och yrkesinriktad

rehabilitering under anslaget A 2.

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Härav bör minst

26 000 personer vara arbetshandikappade. Utöver de

personer som härigenom sysselsätts tillkommer de

under utgiftsområde 13 Ekonomisk trygghet vid

arbetslöshet föreslagna satsningarna på resursarbeten,

tillfällig avgångsersättning samt projekt som möjliggörs

genom det föreslagna bemyndigandet om en friare

användning av arbetslöshetsersättningen. Till detta skall

också läggas förslaget under utgiftsområde 15 om

ytterligare medel till den särskilda

utbildningssatsningen.

Vad gäller ungdomar och arbetsmarknadsutbildning

anser regeringen att s.k. samhällsinnovativa utbildningar

bör ges ett större utrymme vid upphandlingen. Dessa

utbildningar bör bedrivas i projektform och vara

inriktade på att stärka både flickors och pojkars

delaktighet i det framtida samhällsbyggandet med

tonvikt på kooperation, nyföretagande m.m.

Tillfälliga personalförstärkningar

Regeringens förslag:

Av medlen under anslaget Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder får AMV under år 1997 använda högst 100

miljoner kronor för tillfälliga personalförstärkningar vid

arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsinstitut samt för

kontroll och uppföljning av att åtgärderna används på

avsett sätt.

Skälen för regeringens förslag: I enlighet med

regeringens förslag i budgetpropositionen har riksdagen

beslutat att AMV får använda 600 miljoner kronor av

medlen under det under utgiftsområde 14 anvisade

anslaget A 1. Arbetsmarknadsverkets

förvaltningskostnader för tillfälliga

personalförstärkningar vid arbetsförmedlingar och

arbetsmarknadsinstitut. Den fortsatt höga arbetslösheten

innebär att AMV trots denna förstärkning kommer att

ha svårt att klara sitt uppdrag att hantera det stora

antalet arbetssökande på ett tillfredsställande sätt. För

att AMV skall ges rimliga förutsättningar att

upprätthålla en god kvalitet i förmedlingsarbetet anser

regeringen att myndigheten bör få disponera ytterligare

medel för tillfälliga personalförstärkningar.

Regeringen bedömde i sysselsättningspropositionen

(prop. 1995/96:222) att individuella handlingsplaner är

ett centralt hjälpmedel för att nå fram till fasta eller

tillfälliga anställningar för de arbetslösa. För att klara av

målet att alla långtidsarbetslösa skall ha en

handlingsplan med god kvalitet krävs tid för detta

arbete. Inte minst är det viktigt med handlingsplaner i

samband med att kunskapslyftet påbörjas under andra

halvåret 1997. För att göra en korrekt och

framåtsyftande handlingsplan tillsammans med den

arbetssökande krävs särskild kompetens och tid. Denna

kompetens återfinns i dag ofta hos de yrkesvägledare

som finns på arbetsförmedlingar och

arbetsmarknadsinstitut. Arbetet med att på ett korrekt

sätt ge vägledning för framtiden är ett svårt och viktigt

arbete som också är tidskrävande. Regeringen menar att

detta vägledningarbete blir mer strategiskt i framtiden

då nya yrken och utbildningar växer fram i en allt

snabbare takt. Inte minst kommer vägledningen få ökad

betydelse i samband med att nya samarbetsprojekt växer

fram med andra aktörer.

En ytterligare tillfällig personalförstärkning innebär

att fler arbetslösa kommer att få möjlighet till en

kvalificerad vägledning. Det gäller både kvinnor och

män. Det är väsentligt att tid ges för en kvalificerad

vägledningsinsats där nya yrkesområden och

utbildningar kan diskuteras i syfte att bl.a. bryta den

köns-uppdelade arbetsmarknaden.

Regeringen föreslår mot denna bakgrund att AMV

av medlen under anslaget Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder får använda högst 100 miljoner kronor under

budgetåret 1997 för tillfälliga personalförstärkningar vid

arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsinstitut samt för

kontroll och uppföljning av att åtgärderna används på

avsett sätt.

Utökad medelsram för otraditionella insatser

Regeringens bedömning:

Medelsramen för otraditionella insatser under anslaget

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder höjs från högst 450

miljoner kronor till högst 550 miljoner kronor under

budgetåret 1997.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i

regleringsbrevet för AMV föreskrivit att AMS inom

ramen för anslaget Arbetsmarknadspolitiska åtgärder får

använda högst 450 miljoner kronor för otraditionella

insatser. Dessa medel skall bekosta insatser som

motiveras av arbetsmarknadsskäl, men som inte ryms

inom ordinarie regelverk och inte heller ger rätt till

andra statliga stöd. Bland annat kan det avse särskilda

insatser för kvinnor som berörs av strukturförändringar

inom offentliga sektorn.

Medlen för otraditionella insatser är ett viktigt

komplement till de ordinarie arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna. De förstärker också möjligheterna att lokalt

anpassa arbetsmarknadspolitiken. Som ett led i

regeringens strävan att förstärka inslaget av lokal

samverkan i arbetsmarknadspolitiken bör därför

arbetsförmedlingsnämnderna ges utökade möjligheter

till otraditionella insatser. Därmed förbättras

förutsättningarna att hitta okonventionella metoder som

är lokalt anpassade för att lösa arbetslöshetsproblemen

ute i kommunerna.

För att öka möjligheterna till lokal samverkan och

därmed minska arbetslösheten avser regeringen att höja

ramen för otraditionella insatser under anslaget

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder med 100 miljoner

kronor. Högst 550 miljoner kronor bör således få

användas för detta ändamål under budgetåret 1997.

Förändrad ersättningsnivå i

utbildningsbidraget

Regeringens förslag:

För den som inte har rätt till arbetslöshetsersättning och

deltar i arbetsmarknadspolitiska åtgärder med

utbildningsbidrag skall från och med den 1 juli 1997

utbildningsbidraget lämnas med ett belopp som efter

skatteavdrag i princip motsvarar studiebidraget.

Skälen för regeringens förslag: I den fortsatta strävan

att harmonisera reglerna för de arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna måste även förändringar ske av

utbildningsbidraget. Regeringen anser att nivån på det

utbildningsbidrag som lämnas till dem som inte har rätt

till arbetslöshetsersättning inte skall överstiga nivån på

det studiebidrag som lämnas vid studier inom det

reguljära utbildningsväsendet. Detta för att det inte skall

vara ekonomiskt fördelaktigare att välja en

arbetsmarknadspolitisk åtgärd framför reguljära studier.

Ersättningen som lämnas till arbetslösa som inte har rätt

till arbetslöshetsersättning varierar mellan åtgärderna.

Deltagare som t.ex. inte har fyllt 25 år får vid

deltagande i datortek en lägre ersättning än om de deltar

i annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd.

Regeringen föreslår därför att det bör införas en

enhetlig nivå på det utbildningsbidrag som lämnas till

deltagare i arbetsmarknadspolitiska åtgärder som inte

har rätt till arbetslöshetsersättning. Nivån på

utbildningsbidraget för dessa deltagare i åtgärder bör

oavsett ålder uppgå till ett belopp som efter skatteavdrag

motsvarar studiebidraget. Studiebidraget uppgår för

närvarande till 1 967 kronor per månad varför nivån på

det här föreslagna utbildningsbidraget bör uppgå till

2 275 kronor per månad. Förslaget bör gälla från och

med den 1 juli 1997. Utbildningsbidraget för ungdomar

som inte har fyllt 25 år ökar med regeringens förslag till

den nya nivån för utbildningsbidrag.

Den ändrade ersättningsnivån i utbildningsbidraget

föreslås vidare i syfte att bidra till finansieringen av de

ökade utgifter som regeringens föreslagna satsningar

medför under 1997 och kommande år.

Förslaget innebär en besparing på 624 miljoner

kronor under budgetåret 1997. Ramen för

utgiftsområdet har därför justerats ned med

motsvarande belopp.

Arbetslivsutveckling

Regeringens förslag:

Arbetslivsutveckling (ALU) skall kunna förlängas med

som längst sex månader på samma arbetsplats om det

finns särskilda skäl. Förslaget gäller från och med den 1

juli 1997.

Skälen för regeringens förslag: I dag finns möjligheten

att förlänga ALU-tiden för en person i

arbetslivsutveckling på samma arbetsplats med som

mest sex månader om det finns synnerliga skäl.

Regeringen föreslår nu en ändring i förenklingssyfte

som innebär att kravet på synnerliga skäl vid

förlängning av ALU-perioden på samma arbetsplats

ändras till särskilda skäl vilket gäller vid annan

förlängning av tid i arbetslivsutveckling.

Förslaget påverkar inte ramen för utgiftsområdet.

Förslaget bör träda i kraft den 1 juli 1997.

Arbetsplatsintroduktion

Regeringens förslag:

Arbetsplatsintroduktion (API) skall kunna förlängas

med som längst sex månader för arbetshandikappade

och för utomnordiska medborgare. Förslaget gäller från

och med den 1 juli 1997.

Skälen för regeringens förslag: Både

arbetshandikappade och utomnordiska medborgare

tillhör de grupper som regeringen av flera skäl anser

måste prioriteras. De utomnordiska medborgarna har

särskilt svårt att träda in på arbetsmarknaden på grund

av bristande kunskaper i det svenska språket men också

på grund av att de ofta saknar ett socialt nätverk på

arbetsmarknaden. Detta nätverk har stor betydelse för

att hitta de lediga arbetena men också för att ha

referenspersoner. Det finns dessutom mycket som talar

för att ju längre utomnordiska medborgare befinner sig i

arbetsmarknadspolitiska åtgärder desto större är chansen

att få fotfäste på den reguljära arbetsmarknaden.

Regeringen föreslår därför att tiden i

arbetsplatsintroduktion (API) skall kunna förlängas med

högst sex månader för arbetshandikappade och

utomnordiska medborgare. Förslaget innebär ingen

begränsning i den nuvarande förlängningsmöjligheten

för unga handikappade. För dessa gäller nu ingen

tidsgräns vid förlängning.

Förslaget påverkar inte ramen för utgiftsområdet.

Förslaget bör gälla från och med den 1 juli 1997.

Insatser för att öka kvinnors

företagande

Regeringens förslag:

Kravet på att kvinnor skall ha varit anmälda på

arbetsförmedlingen under minst 24 månader för att få

utbildningsbidrag under längre tid än sex månader vid

starta eget sätts ned till minst sex månader. Förslaget

gäller från och med den 1 juli 1997.

Skälen för regeringens förslag: Kvinnor är i minoritet

bland de personer som får bidrag för att starta eget. De

utgör i dag endast ca 25 procent av bidragstagarna. Av

samtliga företagare i Sverige är bara ca 20 procent

kvinnor. Under de senaste tre åren har arbetslösheten

stigit mer för kvinnor än för män totalt sett på grund av

neddragningar i den offentliga och privata sektorn.

Regeringen anser att det är viktigt att andelen kvinnliga

företagare ökar. För att stimulera en sådan utveckling

infördes år 1996 en möjlighet för kvinnor att få starta

eget bidrag i tolv månader. Samtidigt infördes

begränsningen att endast kvinnor som varit arbetslösa i

mer än 24 månader kunde få ett förlängt bidrag. Detta

krav har försvårat möjligheten att påtagligt öka andelen

kvinnor med starta eget bidrag, då de bäst lämpade att

starta egen verksamhet oftast har en kortare

arbetslöshetsperiod än 24 månader. Regeringen föreslår

därför att kravet på 24 månaders arbetslöshet för att få

en förlängning bör sättas ned till minst sex månader.

Förslaget påverkar inte ramen för utgiftsområdet.

Förslaget bör träda i kraft den 1 juli 1997.

Regeringen avser att återkomma till riksdagen i

budgetpropositionen med ett förslag om lagstadgad rätt

till ledighet för att starta egen näringsverksamhet.

Interpraktikstipendier

Regeringens förslag:

Interpraktikstipendier ersätter från och med den 1

oktober 1997 nuvarande Europastipendier.

Skälen för regeringens förslag: Sedan den 1 juli 1995

har arbetslösa ungdomar haft möjlighet att praktisera på

företag inom Europa, exklusive Sverige, med stöd av

s.k. Europastipendier. I regleringsbrevet för budgetåret

1997 för AMV har regeringen föreskrivit att verket får

använda högst fem miljoner kronor för detta ändamål.

Under budgetåret 1995/96 fick ca 200 ungdomar

detta stipendium och hittills under innevarande budgetår

har få ungdomar utnyttjat möjligheten. Det har visat sig

att de förutsättningar som har varit kopplade till

åtgärden har bidragit till att få ungdomar respektive

europeiska företag varit intresserade. Det är emellertid

angeläget att arbetslösa ungdomar kan ges en

internationell erfarenhet. Mot denna bakgrund anser

regeringen att formerna för stipendiet bör utvecklas.

Svenska EU Programkontoret för utbildning och

kompetensutveckling har presenterat ett förslag till

program som bygger på utbyte mellan Europas länder

och bedöms leda till en ökad omfattning av

verksamheten. Arbetsmarknadens yrkesråd har i

skrivelse den 10 mars 1997 ställt sig bakom detta

förslag. Den konstruktion som hittills gällt bör därför

upphöra från och med den 1 oktober 1997 och då

ersättas med den nu föreslagna modellen. Enligt

förslaget skall s.k. Interpraktikstipendier kunna lämnas

till unga arbetslösa till och med den 30 juni det år de

fyller 30 år. Den unge skall få möjlighet att söka ett

stipendium för praktik utanför Sverige. I stipendiet

ingår en viss ersättning för resa, fösäkring samt för

uppehälle. Stipendietiden bör vara sex månader.

Personer som beviljats stipendiet före den 30 september

1997 föreslås dock få fullgöra sin planerade praktik

enligt den nuvarande konstruktionen.

Regeringen ställer sig bakom förslaget och föreslår

att det genomförs från och med den 1 oktober 1997.

Regeringen anser också att praktik inom ramen för

stipendiet bör kunna anordnas även utanför Europa. Det

kan exempelvis gälla volontärverksamhet i

utvecklingsländer. Regeringen beräknar att kostnaden

för stipendiet inklusive administration kommer att uppgå

till 8,3 miljoner kronor under sista kvartalet 1997.

Regeringen kommer senare besluta att ansvaret för

stipendierna skall flyttas från AMV till Svenska EU

Programkontoret den 1 oktober 1997. Inom kontoret

finns liknande EU program med delvis samma

målgrupper och syften. Med överföringen bör därför

följa möjligheter till synergieffekter och därmed till

ökad effektivitet.

Av samma anledning avser regeringen också att

besluta att ansvaret för Svenska IAESTE (The

International Association for the Exchange of Students

for Technical Experience) flyttas från AMV till Svenska

EU Programkontoret från och med den 1 oktober 1997.

Förslaget bör gälla från och med den 1 oktober

1997. Förslaget påverkar inte ramen för utgiftsområdet.

Kommunernas ansvar för ungdomar

Regeringens förslag:

I lagen (1995:706) om kommuners ansvar för

ungdomar införs en uttrycklig bestämmelse om att

arbetsmiljölagen (1977:1160) i vissa delar skall vara

tillämplig på de ungdomar som deltar i denna åtgärd.

Förslaget gäller från och med den 1 juli 1997.

Skälen för regeringens förslag: Lagen (1995:706) om

kommuners ansvar för ungdomar trädde i kraft den 1

oktober 1995. Genom lagen ges kommunerna möjlighet

att genom överenskommelser med staten ta ett samlat

ansvar för arbetslösa ungdomar fram till det år de fyller

20 år. Verksamheten skall syfta till att förbereda

ungdomarna för inträde på den reguljära

arbetsmarknaden eller till en plats i reguljär utbildning.

Kommunerna skall samarbeta med det lokala

näringslivet (prop. 1994/95:218, bet. 1994/95: AU15,

rskr. 1994/95:398).

I lagen anges att ungdomar som deltar i

verksamheten inte skall anses som arbetstagare. Någon

särskild bestämmelse om att arbetsmiljölagen i vissa

hänseenden skall tillämpas på deltagarna i verksamheten

finns inte. Åtgärden har inte heller angivits vara

utbildning. Följden har blivit att det har uppstått viss

osäkerhet om vilket arbetsmiljöansvar som gäller när

ungdomar deltar i verksamhet som regleras av den nu

aktuella lagen och som bedrivs på en arbetsplats. På

vilket sätt arbetsmiljölagen skall gälla i dessa fall bör

därför klargöras. Utgångspunkten för regeringens

förslag är att den i dessa fall skall gälla i samma

omfattning som vid utbildning (jmfr. 1 kap. 3 §

arbetsmiljölagen). Motsvarande bestämmelser om

arbetsmiljölagens tillämpning finns i lagen (1996:869)

om arbetslivsutveckling och lagen (1996:870) om

offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa.

Den nu föreslagna ändringen föranleder en ändring

av 3 § lagen (1995:706) om kommuners ansvar för

ungdomar. Ett lagförslag har upprättats inom

Arbetsmarknadsdepartementet. Lagförslaget bör träda i

kraft den 1 juli 1997.

Försöksverksamhet med

sysselsättningsskapande åtgärder och

Särskilda medel

Regeringens förslag:

Riksdagen bör bemyndiga regeringen att i fråga om det

under utgiftsområde 14 anvisade anslaget A 2.

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder till ett belopp om

högst 55 miljoner kronor, beställa tjänster som medför

utgifter under kommande budgetår.

Skälen för regeringens förslag: En stor del av besluten

avseende åtgärder som finansieras av anslaget innebär

utgifter för kommande budgetår. Regeringen bör därför

få ett beställningsbemyndigande som innebär att beslut

kan fattas som medför utgifter under kommande

budgetår.

Regeringen föreslår därför att riksdagen bemyndigar

regeringen att i fråga om anslaget A 2.

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder till ett belopp om

högst 55 miljoner kronor, beställa tjänster som medför

utgifter under kommande budgetår. Regeringen avser

att bl.a. använda dessa medel för

sysselsättningsskapande åtgärder.

Effekterna av förslagen i proposition

1996/97:107 En allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring

I prop. 1996/97:107 En allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring har regeringen föreslagit

förändringar av villkoren för arbetslöshetsersättningen

som påverkar utgifterna för utbildningsbidrag under

förevarande anslag.

Höjningen av ersättningsnivån till 80 procent innebär

att utgifterna för utbildningsbidrag ökar. Samtidigt

minskar utgifterna främst till följd av det uppstramade

arbetsvillkoret. Sammantaget innebär förslagen i

nämnda proposition att utgifterna under anslaget i

förhållande till statsbudgeten för innevarande budgetår

minskar med drygt 58 miljoner kronor.

A 3. Särskilda åtgärder för

 arbetshandikappade

Ärendet och dess beredning

Regeringen bemyndigade den 27 juni 1996 chefen

för Arbetsmarknadsdepartementet att tillkalla en

särskild utredare med uppdrag att se över de

sysselsättningsskapande åtgärderna för

arbetshandikappade - anställning med lönebidrag,

skyddat arbete hos offentliga arbetsgivare (OSA) och

arbete inom Samhallkoncernen (Dir 1996:56).

Utredaren har i januari 1997 avlämnat

delbetänkandet (SOU 1997:5) Aktivt lönebidrag - Ett

effektivare stöd för arbetshandikappade.

Betänkandet har remissbehandlats. Yttranden har

avgetts av Kriminalvårdsstyrelsen, Socialstyrelsen,

Handikappombudsmannen, Statskontoret,

Riksrevisionsverket (RRV), Arbetsgivarverket (AV),

Uppsala Universitet, Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS),

Arbetarskyddsstyrelsen (ASS), Samhall AB, Statens

Kulturråd, Riksarkivet, Stiftelsen Nordiska museet,

Handikappförbundens Samarbetsorgan (HSO), De

Handikappades Riksförbund (DHR), Synskadades

Riksförbund (SRF), Sveriges Dövas Riksförbund

(SDR), Svenska Kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Företagarnas Riksorganisation,

Sveriges Riksidrottsförbund (RF), Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO), Landsorganisationen i

Sverige (LO), Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF).

Remissyttrandena finns tillgängliga i

Arbetsmarknadsdepartementet (dnr A97/45/A).

Ändrade regler för anställning med

lönebidrag

Stödformen anställning med lönebidrag har uppkommit

genom en sammanslagning av de tidigare formerna

arkivarbete och halvskyddad sysselsättning.

Bidragsnivåns tidigare koppling till arbetsgivarkategori

upphävdes genom lönebidragsreformen den 1 juli 1991,

liksom de tidigare fasta bidragsnivåerna. Bidraget blev

flexibelt och avhängigt av den arbetshandikappade

personens behov och förutsättningar beträffande

arbetsförmåga och graden av funktionsnedsättning

(prop. 1990/91:100 bil. 12, s. 119). Reglerna för hur

höga bidragsnivåer som får lämnas har under senare år

etappvis skärpts. Riksdagen beslöt under våren 1995 att

fr.o.m den 1 juli 1995 skulle nya lönebidrag lämnas

med högst 80 procent av lönekostnaden. För personer

som anställdes med bidrag före nämnda dag fick bidrag

lämnas med högst 90 procent. Riksdagen har därefter

under hösten 1995 ytterligare skärpt reglerna. Sedan

den 1 januari 1996 gäller att lönebidrag som förlängs

efter de fyra första åren får lämnas med högst 80

procent av lönekostnaden.

Riksdagen har senare antagit (rskr 1995/96:276)

arbetsmarknadsutskottets hemställan i betänkande

1995/96:AU15, med förslag som syftade till att

förhindra uppsägningar av anställda med lönebidrag

inom allmännyttiga organisationer.

I denna proposition lägger regeringen fram förslag om

en långsiktig lösning av frågan. Målsättningen är att

riksdagens tidigare beslut om en lägre lönebidragsnivå

så långt det är möjligt skall genomföras på ett sådant

sätt att riskerna för att arbetshandikappade anställda

förlorar arbetet begränsas. Syftet med regeringens

förslag är att Arbetsmarknadsverket (AMV) inom

ramen för befintliga medel som disponeras för

ändamålet, skall agera för att lönebidragets nivå faktiskt

svarar mot graden av nedsättning av den

arbetshandikappade personens arbetsförmåga i relation

till de arbetsuppgifter han eller hon har.

En definition av vad som i bidragssammanhang skall

avses vara en allmännyttig organisation föreslås och

särskilda villkor ställs för att organisationen eller

föreningen skall kunna få omfattas av en särbehandling

när det gäller att komma i fråga för en bidragsnivå som

överstiger 80 procent av den bidragsgrundande

lönekostnaden. Regeringen föreslår att AMS

intensifierar sitt arbete med att minska de genomsnittliga

bidragsnivåerna och att nya anställningar med

lönebidrag riktas mot sektorer på arbetsmarknaden där

de genomsnittliga bidragsnivåerna är lägre. Ett

resultatkrav på en sänkning av den genomsnittliga

bidragsnivån ställs på myndigheten. Syftet är att dels

finansiera den kostnadsökning som en särbehandling av

allmännyttiga organisationer kommer att innebära men

också för att på sikt möjliggöra att fler personer med

arbetshandikapp kan få del av åtgärden.

Förslag lämnas till åtgärder för att ge förutsättningar för

förbättringar av AMV:s ekonomiadministrativa rutiner.

Regeringen föreslår vidare att individuella och

målinriktade handlingsplaner skall upprättas av

arbetsförmedlingen och Ami tillsammans med de

sökande/anställda i syfte att förstärka lönebidragets

rehabiliterande inriktning. I syfte att synliggöra

funktionshindrade kvinnors och mäns situation på

arbetsmarknaden bör statistikredovisningen förbättras

och fortsatta forsknings- och utvärderingsinsatser vidtas.

Regeringen gör vidare den bedömningen att lönebidrag

skall vara en åtgärd som är förbehållen personer som

har ett funktionshinder som leder till ett

arbetshandikapp.

Ett flexibelt lönebidragssystem

Regeringens bedömning: Den nuvarande utformningen

av lönebidraget bör i huvudsak bestå. Lönebidraget skall

också fortsättningsvis vara flexibelt och bestämmas med

hänsyn till den enskildes arbetsförmåga och

funktionsnedsättning. Vidare skall den högsta

bidragsnivån såväl vid nyanställningar som vid

omprövning av bidragsnivån efter fyra års anställning

inte överstiga 80 procent av den bidragsgrundande

lönesumman. Liksom för närvarande bör möjlighet

finnas att jämka bidraget uppåt om det är nödvändigt för

att en person, som har en mycket begränsad

arbetsförmåga till följd av ett svårt funktionshinder,

skall kunna beredas lämpligt arbete.

Utredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens bedömning. Utredaren föreslår att systemet

med det flexibla lönebidraget bör bibehållas.

Remissinstanserna: Remissopinionen är delad när

det gäller systemet med det flexibla lönebidraget.

DHR, SRF och SDR förordar ett system med ett

fåtal fasta bidragsnivåer. Uppsala Universitet, RA

och Stiftelsen Nordiska Museet anser att vid beslut

om skälig bidragsnivå så måste hänsyn tas till flera

andra faktorer än enbart nedsättningen av

arbetsförmågan. RRV anser att det är omöjligt att

utifrån utredarens material dra slutsatser om det

framlagda förslaget. Övriga remissinstanser som

berört systemet med det flexibla lönebidraget

instämmer med utredningen om att de nuvarande

principerna bör ligga fast även i fortsättningen.

Skälen för regeringens bedömning: De intentioner

som låg bakom införandet av det flexibla lönebidraget

har, som den särskilde utredaren har konstaterat, inte

till alla delar kunnat uppnås. Regeringen anser i likhet

med utredaren, att systemet ändå bör bibehållas. Det

förhållandet att bidragsnivåerna har höjts i stället för att

sänkas, som avsikten var vid införandet, hänger framför

allt samman med den drastiskt försämrade

arbetsmarknadssituationen under 1990-talet. Samtidigt

måste det konstateras att lönebidraget i hög grad

medverkat till att arbetshandikappade kunnat få arbete

också i detta mycket svåra arbetsmarknadsläge.

Sökande med arbetshandikapp har kunnat hävda sig

förhållandevis väl, jämfört med andra arbetslösa

sökande. De har inte haft någon lätt eller gynnad

situation, men andra grupper har haft ännu större

svårigheter.

Som utredaren har konstaterat tar det tid att bryta

gamla mönster. Det är uppenbart att de tidigare

regelsystemen där bidragen bestämdes av vilken

kategori arbetsgivare som anställde en

arbetshandikappad sökande och inget samband fanns

mellan bidragsnivån och graden av nedsatt

arbetsförmåga fortfarande präglar lönebidragssystemet.

Det finns inget skäl att anta att skillnaderna i

bidragsnivåerna mellan exempelvis kommunala och

statliga arbetsgivare skulle avspegla skillnader i

arbetsförmåga hos de anställda med lönebidrag. Snarare

handlar det här om ett kvardröjande av skillnader i

bidragsvillkor, som en gång fanns mellan statligt

arkivarbete och halvskyddad sysselsättning.

Antalet anställda med lönebidrag är betydande vid

vissa institutioner inom kulturområdet. Framförallt

gäller detta arkiv och museer. Vidare är den

genomsnittliga bidragnsnivån inom kulturområdet högre

än vad som gäller generellt. Med hänsyn till den

betydelse de lönebidragsanställda har för dessa

institutioners verksamhet gör regeringen i likhet med

den särskilde utredaren bedömningen att

konsekvenserna för kulturinstitutionerna av ett förändrat

lönebidragssystem måste analyseras i särskild ordning.

Regeringen har för avsikt att skyndsamt låta utföra en

sådan analys. I avvaktan på denna utredning skall

sänkningen av den genomsnittliga bidragsnivån i

lönebidragen för kulturinstitutioerna motsvara den

genomsnittliga för andra arbetsgivare än allmännyttiga

organisationer. Innebörden av detta är att minskningen

för kulturinstitutionerna ska motsvara den som sker för

andra, uttryckt i procentenheter.

Regeringen anser att det finns skäl att aktivt agera för

att sådana skillnader minskar och att det flexibla

bidraget faktiskt bestäms av den arbetshandikappade

personens förutsättningar och behov, som avsikten har

varit och fortfarande är. Regeringen återkommer till

detta i det följande.

Allmännyttiga organisationer

Begreppet allmännyttig organisation

Regeringens bedömning: Begreppet allmännyttig

organisation definieras från den 1 juli 1997 utifrån

reglerna om beskattning av ideella föreningar i enlighet

med lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt.

Utredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Det fåtal remissinstanser som

berört frågan om en definition av begreppet

allmännyttig organisation tillstyrker utredningens

förslag. RA anser att även de uppgifter som utförs vid

de statliga kulturmyndigheterna skall räknas till denna

inom detta område. De problem som finns vid

kulturinstitutionerna är i många fall jämförbara med de

som finns vid de allmännyttiga institutionerna.

Skälen för regeringens bedömning: Anställning

med lönebidrag infördes den 1 juli 1980 efter det att

riksdagen hade beslutat om det nya stödet (prop.

1978/79:73, bet. 1978/79:AU 20, rskr. 1978/79:186).

Lönebidraget utgick med olika nivåer beroende på

arbetsgivarkategori, vilket gjorde det nödvändigt att

definiera vad som avsågs med begreppet allmännyttig

organisation. Den definition som vanligtvis har använts

är den exempelsamling på statsunderstödda eller andra

allmännyttiga organisationer som fanns i tilläggsdirektiv

(dir. A 1974:02) till 1974 års sysselsättningsutredning.

Nämnda exempelsamling bygger i huvudsak på 38 § i

lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt.

Den mest omfattande förändringen av

lönebidragssystemet genomfördes den 1 juli 1991, då

bidraget gjordes flexibelt och beroende av den

arbetshandikappade personens förutsättningar och behov

och inte som tidigare beroende av vilken kategori

arbetsgivare som fick bidraget (prop. 1990/91:100 bil.

12, bet. 1990/91:AU12, rskr. 1990/91:165). Följden

blev att man inte längre behövde definiera de olika

arbetsgivarkategorierna som med det tidigare systemet.

Utredarens förslag om en särbehandling av anställda

med lönebidrag inom allmännyttiga organisationer

ställer åter särskilda krav på en definition av vilka som

avses ingå i denna arbetsgivarkategori. De fackliga

organisationerna betraktas inte, i skatterättsligt

hänseende, som ideella allmännyttiga organisationer

efterom deras syfte är att stödja medlemmarnas

ekonomiska intressen. Regeringen anser dock att de

fackliga organisationerna även fortsättningsvis bör

kunna betraktas som allmännyttiga organisationer.

Det bör ankomma på AMS att utifrån den

skatterättsliga definitionen utfärda närmare föreskrifter

om vad som avses med allmännyttiga organisationer.

Bidragsnivåer för allmännyttiga

organisationer

Regeringens förslag: En allmännyttig organisation får

från den 1 juli 1997 vid nyanställning av en

arbetshandikappad sökande efter en anvisning av

af/Ami, eller i samband med en förlängning av ett

beslut om lönebidrag efter de första fyra

anställningsåren, beviljas bidrag med upp till 90 procent

av den bidragsgrundande lönekostnaden för den

anställde. Den del av bidraget som överstiger 80

procent av den bidragsgrundande lönekostnaden får

dock bara beviljas om följande villkor är uppfyllda:

- arbetet skall vara lämpligt utformat efter den sökandes

behov och bidra till att den anställde kan

utvecklas/rehabiliteras och förbättra sin arbetsförmåga,

- arbetsmiljön skall vara tillfredsställande och uppfylla

arbetsmiljölagens krav.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak

med regeringens förslag. Ett kriterium för att

allmännyttig organisation skall omfattas av en

särbehandling är att organisationen eller föreningen

skall kunna styrka att den har en låg betalningsförmåga.

Detta bör kunna ske genom att organisationen vid

anställningen eller vid omförhandlingar, med senaste

deklaration/särskild uppgift till skattemyndigheten, visar

en ekonomisk ställning som styrker att organisationen

har en låg betalningsförmåga. För att kunna komma i

åtnjutande av ett högre lönestöd skall det också vara

utrett att de allmännyttiga organisationerna uppfyller

arbetsmiljölagens krav på en god arbetsmiljö.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som

yttrat sig över förslaget om en särbehandling av de

allmännyttiga organisationerna är positiva till

utredningens förslag. AMS föreslår att även

kulturinstitutionerna skall omfattas av en sådan

särbehandling. AMS och HSO föreslår en alternativ

särlösning för allmännyttiga organisationer med ett

volymkrav kombinerat med en högsta eller

genomsnittlig bidragsnivå på 85 procent. Statskontoret

avstyrker däremot förslaget om en särbehandling av

denna arbetsgivarkategori.

Socialstyrelsen och LO ställer sig positiva till högre

ställda krav på allmännyttiga organisationer när det

gäller rehabilitering inom ramen för åtgärden. HSO

påpekar att svårigheter att finna osubventionerade

arbeten inte får vara ett skäl att avstå från

rehabiliteringsåtgärder. Handikappombudsmannen

påpekar däremot att det saknas tillräckligt med konkreta

förslag i utredningen när det gäller att förbättra

rehabiliteringen. Samhall AB menar att rehabilitering

genom arbete kräver en särskilt utvecklad metodik och

särskilda insatser som i sin tur medför merkostnader

utöver vad den nedsatta arbetsförmågan i sig innebär.

Samtliga handikapporganisationer utom HSO har varit

kritiska till att utredningen betraktar anställning med

stöd av lönebidrag som rehabilitering.

Socialstyrelsen, TCO och LO tillstyrker förslaget om

högre ställda krav på de allmännyttiga organisationerna

när det gäller arbetsmiljö och det grundläggande

arbetsgivaransvaret. ASS påpekar att arbetsgivarens

ansvar för de anställda och arbetsmiljön måste vara

klarlagt innan beslut om lönebidrag fattas. Det åligger

AMS att kontrollera att arbetsmiljön är godtagbar innan

placering av en funktionshindrad sker. Det bör också

framgå av beslutet. I tveksamma fall kan samråd med

Yrkesinspektionen ske. HSO anser att nya

arbetsmiljöprojekt bör stimuleras i samband med att det

nya lönebidragssystemet införs. RF vill understryka att

svårigheten för de mindre föreningarna att uppfylla de

krav som ställs på arbetsgivaren. SAF menar att det i

samband med en lönebidragsanställning bättre behöver

framgå att arbetsgivaransvaret är detsamma som för

anställningar utan lönestöd.

AMS avstyrker att den positiva särbehandlingen av

allmännyttiga organisationer grundas på en prövning av

deras betalningsförmåga. AMS menar vidare att om

erfarenheter önskas av utredningens förslag bör det

inledningsvis övervägas att endast bedöma

betalningsförmågan i samband med nya

lönebidragsbeslut med en möjlighet för organisationen

att kunna överklaga ett negativt beslut. Samtliga

remissvar som kommit in från handikapprörelsen

innehåller också kritiska synpunkter på förslaget om en

prövning av en organisations betalningsförmåga. RRV

påpekar att förslaget om tillkommande administrativa

uppgifter såsom bedömning av allmännyttiga

organisationers ekonomiska situation kräver ytterligare

resurstillskott utöver utredningens förslag om en

lönebidragssamordnare per län. RF menar att den

utökade administrativa hanteringen inte får inkräkta på

de särskilda åtgärdsmedlen för åtgärden lönebidrag. LO

anser däremot att det är riktigt att se till arbetsgivarens

betalningsförmåga, men även att allmännyttans ideella

och samhälleliga ansvarstagande i jämförelse med den

reguljära arbetsmarknaden beaktas.

Skälen för regeringens förslag: Av historiska skäl

finns en mycket stor andel av anställda med lönebidrag

hos allmännyttiga organisationer. Ofta har

organisationerna kunnat erbjuda lämpliga arbeten och

utvecklande arbetsuppgifter. Därigenom har de

medverkat till att människor med arbetshandikapp

kunnat göra en aktiv och viktig arbetsinsats. Alternativet

hade för många varit en förtida pensionering.

Samtidigt finns det anledning att uppmärksamma de

brister som också förekommer. Arbetsmiljön är inte

alltid utformad på ett tillfredsställande sätt. Som

utredaren har konstaterat finns ensamarbete med

bristande arbetsledning eller dålig tillgång till annat

stöd. Tillgång till företagshälsovård och andra

personalsociala insatser är långt ifrån någon

självklarhet. Dessa brister sammanhänger i hög grad

med att arbetsgivarna många gånger har en svag

ekonomisk situation. Samtidigt bör det understrykas att

en svag ekonomi inte alltid behöver innebära brister i

arbetsmiljön eller på något annat sätt otillfredsställande

arbetsförhållanden. Inom bl.a. handikapprörelsen

förekommer det ett aktivt arbete för att undanröja

arbetsmiljöproblem och andra brister.

En annan följd av organisationernas svaga ekonomi

är att anställningarna med lönebidrag hos dessa

arbetsgivare sällan leder till reguljära anställningar utan

bidrag från AMV. Även om den anställde rehabiliteras

och på sikt förbättrar sin arbetsförmåga i betydande

mån, leder det sällan till en anställning på reguljära

villkor eller någon påtaglig minskning av bidragsnivån.

Den samlade bedömning som regeringen gör är att

de allmännyttiga organisationerna utgör en betydelsefull

arbetsmarknad för arbetshandikappade sökande, i den

mån de kan erbjuda lämpliga arbetsuppgifter och goda

arbetsförhållanden. Det finns därför skäl att särskilt

stödja arbetstillfällen inom denna sektor.

Det är i första hand den sökandes behov som skall

stå i förgrunden. Avsikten är inte att generellt stödja en

viss betalningssvag kategori av arbetsgivare. Sökandens

möjligheter att få ett annat arbete, hans eller hennes

behov av de arbetsuppgifter som organisationen

erbjuder samt arbetsförhållandena i övrigt skall vara

avgörande för om möjligheter ges till ett bidrag som

överstiger den nivå, som gäller för andra kategorier av

arbetsgivare.

Utredningen har gjort en bedömning att ungefär fem

sjättedelar av organisationerna kan komma i fråga för

ett högre lönestöd. Mot bakgrund av att ca 1 400 beslut

om nya lönebidrag till allmännyttiga organisationer

årligen fattas, eller 700 under ett halvår, innebär detta

att mindre än 600 bidragsprövningar kan bli aktuella

under det andra halvåret 1997. Kostnaden för höjningen

uppskattas till ca fyra miljoner kronor om samtliga

beslut höjs maximalt under denna period. Följande år

kommer ytterligare ett antal personer med

arbetshandikapp att omfattas av ett förhöjt lönestöd,

vilket kommer att innebära en fortsatt utgiftsökning.

Kostnaderna för nästkommande budgetår beräknas

uppgå till ytterligare ca åtta miljoner kronor. Den

sammanlagda kostnaden för regeringens förslag om

bibehållna nivåer för anställda med lönebidrag inom

allmännyttiga organisationer efter den 1 juli 1997,

uppskattas till ca 51 miljoner kronor.

Den särskilde utredaren har förutsatt att en successiv

sänkning av bidragen inom övriga arbetsgivarkategorier

skall ge utrymme för de högre bidragen till de

allmännyttiga organisationerna och dessutom skapa

utrymme för ett utökat antal anställningar med

lönebidrag.

Regeringens avsikt är inte att det skall öppnas en

möjlighet att höja lönebidragsnivåer som i dag ligger på

högst 80 procent av den bidragsgrundande

lönekostnaden.

Frågan om vad som skall ske i samband med en

omprövning av bidrag, som ligger över denna nivå -

dvs. flertalet av de personer som omfattats av den

tillfälliga lösning som blev följden av riksdagens beslut

(bet. 1995/96:AU15, rskr. 1995/96:276) behandlas i det

följande. En förutsättning för att en allmännyttig

organisationen skall kunna få omfattas av en

särbehandling och beviljas ett bidrag som överstiger 80

procent av den bidragsgrundande lönekostnaden, är att

organisationen ansöker om en dispens efter ett särskilt

ansökningsförfarande. Regeringens förslag på en

långsiktig lösning för anställda med lönebidrag inom

allmännyttiga organisationer innebär att de som tidigare

har blivit berörda av en omförhandling i enlighet med

det ovan nämnda beslutet, har en möjlighet till fortsatt

bibehållna bidragsniåver efter den 1 juli 1997. De

personer som efter denna tidpunkt varit anställda med

lönebidrag i minst fyra år och för vilket bidrag lämnas

med mer än 80 procent av lönekostnaden i samband

med en omförhandling, kommer också kunna få en

möjlighet till ett oförändrat belopp framöver.

Regeringen gör den bedömningen att det är de

allmännyttiga organisationerna som har svårt att bära

den kostnadsökning, som en högsta bidragsnivå på 80

procent kan innebära, som främst skall omfattas av

dispensen. Det är angeläget att de genomsnittliga

bidragsnivåerna för denna arbetsgivarkategori sjunker

på sikt så att fler personer med arbetshandikapp kan få

del av åtgärden lönebidrag. Tränings- och

rehabiliteringseffekter, en förbättrad anspassning av

arbetsinnehåll eller arbetplatsutformning kan förbättra

arbetsförmågan och motivera en sänkning av

bidragsnivån. Även hos de allmännyttiga organisationer

som har beviljats dispens från en högsta bidragsnivå på

80 procent.

Resultatuppföljning och

ekonomiadministrativ hantering

Uppföljning av bidragsnivåer

Regeringens bedömning: AMS bör intensifiera sitt

arbete med att minska de genomsnittliga

bidragsnivåerna. Den genomsnittliga bidragsnivån som

lämnas till andra arbetsgivare än allmännyttiga

organisationer får uppgå till högst 60 procent av den

bidragsgrundande lönekostnaden.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak

med regeringens förslag. Som tidigare nämnts har den

särskilde utredaren räknat med en successiv

neddragning av den genomsnittliga bidragsnivån till 60

procent av lönekostnaden för de arbetshandikappade

arbetstagarna under en treårsperiod. Därigenom skulle

dels kostnaderna för det förhöjda bidraget till de

allmännyttiga organisationerna betalas, dels skulle

utrymme skapas för fler anställningar med lönebidrag.

Vidare skulle det enligt utredarens förslag ge möjlighet

att höja den högsta bidragsgrundande lönesumman från

13 700 kr per månad till 14 000 kronor per månad.

Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser

som lämnat synpunkter på förslaget om en högsta

genomsnittlig bidragsnivå på 60 procent, är negativa till

utredningens förslag. AMS anser att om den angivna

genomsnittliga bidragsnivån blir ett överordnat mål,

riskerar bedömningen av den enskildes förutsättningar

och möjligheter att bli en andrahandsfråga och avstyrker

därför centralt uppsatta mål för hur och när vissa

bidragnivåer skall uppnås. Kriminalvårdsstyrelsen, AV,

Uppsala Universitet, Statens kulturråd, RA, Nordiska

Museet och HSO menar att utredarens förslag om ett

flexibelt lönebidragssystem kommer att innebära en risk

för uppsägningar och minskat antal anställda med

lönebidrag inom staten. Socialstyrelsen anser att en

nedtrappning av bidragsnivåerna i första hand bör

genomföras i samband med att nya bidrag beviljas.

RRV anser att det finns en betydande risk att utredarens

förslag om en genomsnittlig bidragsnivå på 60 procent

leder till att gravt handikappade inte kommer i fråga vid

nya beslut om lönebidrag. Handikappombudsmannen

anser att det är viktigt för systemets trovärdighet och

effektivitet att arbetsgivaren kompenseras för det

produktionsbortfall som kan följa av en enskild anställds

funktionsnedsättning. LO anser det vara av yttersta vikt

att en nedtrappning av bidragsnivåerna sker kopplat till

den arbetshandikappades handlingsplan.

Skälen för regeringens bedömning: För att

möjliggöra en finansiering av förslaget om en

särbehandling av allmännyttiga organisationer är det

nödvändigt med krav på en sänkning av den

genomsnittliga bidragsnivån. AMS har också i sitt

remissyttrande bedömt att det fortfarande finns ett visst

utrymme för en fortsatt sänkning av bidragsnivåerna.

Den genomsnittliga bidragsnivån som lämnas till andra

arbetsgivare än allmännyttiga organisationer får därför

uppgå till högst 60 procent av den bidragsgrundande

lönekostnaden. Regeringen avser att ge AMS i uppdrag

att senast den 31 december 1997 återkomma till

regeringen med en rapport av arbetet med att sänka den

genomsnittliga bidragsnivån.

AMV:s ekonomiadministrativa rutiner

Regeringens förslag: Lönebidraget lämnas i form av ett

belopp per dag. Vid deltidsarbete reduceras

lönebidraget i proportion till arbetstiden.

Rekvisitionerna av lönebidrag skall ske månadsvis.

Regelförändringarna avses att gälla från den 1 juli 1997

för nya beslut om anställning med lönebidrag och i

samband med omprövning.

Utredningens förslag: Rekvisition av lönebidrag bör

vara AMS tillhanda och effektueras månadsvis. Långa

eftersläpningar bör inte tillåtas.

Remissinstanserna: AMS tillstyrker utredningens

förslag om att arbetsgivare skall åläggas att rekvirera

bidrag månadsvis. Därmed får verket ett säkrare

underlag för prognoser.

Skälen för regeringens förslag Regeringen föreslår

att arbetsgivare får beviljas lönebidrag i form av ett

dagbelopp som utbetalas i enlighet med bestämmelserna

i förordning (1991:333) om lönebidrag. Förslaget ligger

i linje med de ändrade utbetalningsregler som gäller

åtgärden rekryteringsstöd i enlighet med riksdagens

beslut (prop. 1995/96:222, bet 1995/96:15, rskr

1995/96:307.) Den regelförändring som nu föreslås

innebär att AMS får förutsättningar för att effektivisera

sina administrativa rutiner i samband med att ett

lönebidrag lämnas till en arbetsgivare. Förutom att en

effektivisering kan leda till administrativa vinster,

erhålls säkrare prognoser för kostnaderna av redan

fattade lönebidragsbeslut. Det är dock regeringens

uppfattning att stora krav dessutom måste ställas på att

arbetet med att förbättra det ekonomiadministrativa

uppföljningssystem prioriteras. Det omfattande belopp

av allmänna medel som finansierar åtgärden lönebidrag

i kombination med ett komplicerat regelsystem får ofta

effekt lång tid framöver. En bidragande orsak till att

AMS har haft problem med kontrollen av

kostnadseffekterna av redan fattade beslut om

lönebidrag är att arbetsgivarnas rekvisitioner av

lönebidrag har kunnat lämnats in till länsarbetsnämnden

upp till sex månader efter den period som stödet avser.

Lönebidraget har däremot kunnat utbetalas av

länsarbetsnämnden månadsvis i efterskott. Det är

regeringens uppfattning att långa eftersläpningar av

rekvisitioner bör undvikas för att få en säkrare överblick

av den ekonomiska utvecklingen.

Lönebidrag och rehabilitering

Regeringens bedömning: Lönebidragets

rehabiliterande inriktning bör förstärkas från den 1 juli

1997 genom upprättandet av individuella och

målinriktade handlingsplaner för alla anställda med

lönebidrag i syfte att underlätta övergångar till

osubventionerat arbete.

Utredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Socialstyrelsen, ASS, HSO,

TCO samt LO anser att det är viktigt att

handlingsplanerna får en fastare form och tydligare

innehåll med tydliga mål och medel för

rehabiliteringsinsatserna. Socialstyrelsen och AV

poängterar att det inte får gå för lång tid mellan

uppföljning och revidering av planerna. Statskontoret

tillstyrker förslaget om handlingsplaner under

förutsättning att det kan finansieras. AMS finner att det

är uppenbart att den tid som behövs för arbetsplatsbesök

för att tillsammans med alla berörda planera inför en

anställning inte har kunnat avsättas i tillräcklig

omfattning men fastslår att avtalade handlingsplaner

skall följas. AMS föreslår att en introduktionsperiod kan

införas inom ramen för en anställning under vilken

underlaget till handlingsplan tas fram. SAF menar att

upprättandet av handlingsplaner bidrar till en mer

kvalitetssäker hantering av lönebidragen och mer

träffsäkra placeringar med bidragsnivåer anpassade till

personens arbetsförmåga.

Skälen för regeringens bedömning: En

förutsättning för att systemet med det flexibla

lönebidraget skall fungera är att hanteringen av åtgärden

sker på ett effektivt sätt. Genom en utarbetad strategi

och ändrad organisation av hanteringen med lönebidrag

genom målinriktade handlingsplaner förstärks den

rehabiliterande inriktningen. Det ger också

förutsättningar för ett större förtroende mellan den

anställde, arbetsgivaren och af/Ami. De fackliga

organisationerna har också en viktig roll det gäller

anställning, integrering och stöd till personer som

anställs med ett lönebidrag. En utökad kompetens när

det gäller fastställande av arbetsförmåga, förhandlingar

med arbetsgivare och uppföljning av lönebidragsärenden

är väsentligt för att det flexibla lönebidragssystemet

skall fungera och på sikt ge ökade möjligheter att fler

personer med arbetshandikapp skall kunna få del av

åtgärden.

Kvinnor och män med funktionshinder

Regeringens bedömning: För att bättre kunna belysa

villkoren för funktionshindrade kvinnor och män på

arbetsmarknaden bör statistikredovisningen när det

gäller de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna förbättras

och fortsatta forsknings- och utvärderingssatsningar bör

vidtas.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak

med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Socialstyrelsen och TCO vill

understryka vikten av att jämställdhetsfrågorna får ett

större utrymme samt att AMS bör rikta större

uppmärksamhet mot kvinnors möjligheter att få arbete

med lönebidrag hos olika arbetsgivarkategorier. AMS

tar fasta på utredningens erinringar och avser att

fördjupa analysen av de faktorer som ligger bakom att

kvinnor och män i dag i olika omfattning får del av de

arbetsmarknadspolitiska stöden till arbetshandikappade.

Socialstyrelsen och Sveriges Läkarförbund menar att

utredningens formulering att AMV bör har

förutsättningar att styra utvecklingen så att en utjämning

kan ske mellan kvinnor och män är alltför vagt.

Handikappombudsmannen och LO anser att det bör

göras en särskild granskning och analys av den aktuella

statistiken och bakomliggande faktorerna för att ta reda

på orsakerna till den bristande jämställdheten. HSO

anser att Arbetsmarknadsdepartementet bör ta ett

initiativ till en särskild utredning i syfte att förbättra

situationen samt att prioritet bör ges åt forskning om

funktionshindrade kvinnors arbetsmarknad. Samhall AB

vill särskilt understryka behovet av insatser för kvinnor

med arbetshandikapp.

Skälen för regeringens bedömning: Särskilda

satsningar bör göras för att belysa villkoren för

funktionshindrade kvinnor och män på

arbetsmarknaden. Rådet för arbetslivsforskning har

sedan år 1995 inom ramen för sitt programarbete, stött

forsknings- och utvecklingsinsatser rörande

funktionshindrades villkor i arbetslivet. Det nyligen

inrättade Institutet för arbetsmarknadspolitisk

utvärdering har som syfte att göra löpande utvärderingar

av arbetsmarknadspolitiken. En ytterligare utveckling

och prioritering av forsknings- och utredningsinsatser är

nödvändig för att samla kunskap om kvinnor och män

med funktionshinder på arbetsmarknaden. Regeringen

avser att ge AMS i uppdrag att undersöka och analysera

hur de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna används för

arbetshandikappade kvinnor respektive män.

Lönebidrag för invandrare med

språksvårigheter samt äldre personer

Regeringens bedömning: Lönebidrag är en åtgärd som

skall vara förbehållen personer som har en

funktionsnedsättning som leder till ett arbetshandikapp.

Invandrare med enbart bristande kunskaper i det

svenska språket skall inte kunna omfattas av anställning

med lönebidrag. Den möjlighet som finns t.o.m.

utgången av budgetåret 1997 att lämna lönebidrag till

personer som har fyllt 60 år, är långtidsarbetslösa,

lokalt bundna och uppbär arbetslöshetsersättning

förlängs inte efter den tidpunkten.

Utredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Socialstyrelsen, AMS, Svenska

kommunförbundet, LF, DHR, SRF instämmer i

utredningens förslag att lönebidrag skall vara förbehållet

personer med funktionsnedsättningar. AMS förordar i

stället att en lönebidragsliknande åtgärd bör övervägas

för invandrare med språksvårigheter och personer över

60 år som är långtidsarbetslösa. Socialstyrelsen betonar

att andra lösningar bör prövas för invandrare och

personer över 60 år och långtidsarbetslösa. DHR och

SRF anser att målgruppen för lönebidrag i stället

behöver en tydligare definition och en klarare

avgränsning än tidigare. LO anser att lönebidrag i vissa

fall bör kunna utgå för invandrare med språksvårigheter

och långtidsarbetslösa personer som fyllt 60 år.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen

anser i likhet med utredaren att invandrare med

bristande kunskaper i svenska språket inte bör kunna

omfattas av lönebidrag enbart av detta skäl. Brister i

språkfärdigheter kan inte likställas med ett

arbetshandikapp utan kräver helt andra insatser, som

inte ryms inom ramen för lönebidragssystemet.

Riksdagen har tidigare beslutat (prop. 1994/95:218,

bet. 1994/95:AU15 , rskr. 1994/95:398) om en tillfällig

utvidgning av målgruppen för lönebidrag till

arbetsgivare som anställer en långtidsarbetslös person,

som fyllt 60 år och som får ersättning från

arbetslöshetskassa. Insatsen är tillfällig och motiverad

av det rådande arbetsmarknadsläget samt avser endast

budgetåren 1995/96 - 1997. Regeringen kan konstatera

att utvecklingen av volymerna för gruppen äldre

arbetslösa inom ramen för åtgärden lönebidrag varit

mycket låg. Under tredje kvartalet år 1996 hade 103

personer fått del av stödet. Det förhållandet att en

arbetssökande tillhör de äldsta på arbetsmarknaden skall

inte jämställas med ett funktionshinder. Den tillfälliga

utvidgningen av målgruppen för anställning med

lönebidrag med äldre långtidsarbetslösa bör därför inte

förlängas efter utgången av budgetåret 1997.

Särskilda lönebidragssamordnare

Regeringens bedömning: Regeringen avser att uppdra

åt AMS att inleda ett treårsprojekt med början

budgetåret 1998. Projektet skall ha till syfte att utveckla

metoder, kompetens samt uppföljnings- och

utvärderingsinsatser för att förbättra den lokala

hanteringen av åtgärden anställning med lönebidrag.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att

en särskild funktion som samordnare/förhandlare

inrättas i varje län.

Remissinstanserna: Socialstyrelsen, Statskontoret,

RRV, AV, Svenska Kommunförbundet, TCO, och LO

är positiva till att en särskild funktion som

samordnare/förhandlare inrättas i varje län. RRV

tillägger dock att det krävs ytterligare resurser än en

lönebidragssamordnare per län för att förbättra

uppföljningen av lönebidragen. Uppsala Universitet

menar att mer tyngdpunkt borde läggas på omprövning

av placeringar och andra utvecklingsmöjligheter än att

enbart rikta in arbetet på att minska ned bidragen i

samband med omförhandlingar. AMS tillstyrker att

AMV tillförs ytterligare medel för att utveckla arbetet

med lönebidragen i länen men avstyrker att särskilda

tjänster inrättas för samordning och förhandlingar.

Däremot föreslår AMS att spjutspetskompetens

utvecklas parallellt med regelbundna policy- och

regeltolkningsdiskussioner. Sveriges Läkarförbund

anser att utredarens förslag inte är tillräckligt

specificerat avseende administrativa kostnader. SAF

anser att det inte är motiverat med ytterligare funktioner

för utvärdering av anställningar med lönebidrag.

Skälen för regeringens bedömning: Utredningen

har uppmärksammat att af/Ami har svårigheter att

överblicka den ekonomiska situationen i

lönebidragshanteringen. Regeringen gör den

bedömningen att de förslag till förändringar i

regelverket för åtgärden lönebidrag som nu läggs fram,

kommer ge bättre förutsättningar att effektivt följa upp

kostnadsutvecklingen. AMS bör ändå fortsätta att

prioritera arbetet med att förbättra det

ekonomiadministrativa systemet. De skilda

förutsättningar som nu råder lokalt, när det gäller

hanteringen av lönebidragen såsom handlingsplaner,

förhandlingar och uppföljning bör förändras. En

genomtänkt strategi med en eventuellt förändrad

organisation när det gäller själva hanteringen av

åtgärden kan bli nödvändig för att uppnå en högre

effektivitet och säkerhet. Det är även viktigt att

samarbetet med de fackliga organisationerna fungerar

tillfredsställande. AMS bör också inrikta arbetet på att

öka kvaliteten i sitt arbete med rutiner för medverkan

även efter det att en anställning med lönebidrag har

kommit till stånd. Det bör dock uppmärksammas att

arbetsgivaren har ett ansvar för arbetsmiljö och

rehabilitering i enlighet med gällande lagstiftning på

området. Mot bakgrund av de problem som utredningen

har uppmärksammat när det gäller bidragshanteringen

avser regeringen att ge AMS ett uppdrag inför

budgetåret 1998 att inleda ett treårsprojekt för att

utveckla metoder, kompetens samt uppföljnings- och

utvärderingsinsater inom ramen för hanteringen av

åtgärden anställning lönebidrag. Projektet bör

genomföras med ett urval på fem län eller det högre

antal som AMS kan finna är lämpligt. Kostnaden för

genomförandet av projektet beräknas uppgå till totalt 10

miljoner kronor och skall finansieras inom ramen för

medel till anslaget A1. Arbetsmarknadsverkets

förvaltningskostnader.

A 7. Vissa kostnader för införandet av en

 allmän och sammanhållen

 arbetslöshetsförsäkring

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört på

statsbudgeten för innevarande budgetår.

Regeringens förslag:

För vissa kostnader under budgetåret 1997 för

införandet av en allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring anvisas ett nytt ramanslag på 7,5

miljoner kronor.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i

prop. 1996/97:107 En allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring föreslagit att en kompletterande

arbetslöshetskassa skall bildas av rikstäckande

organisationer som företräder anställda respektive

arbetsgivare på arbetsmarknaden.

Den kompletterande kassan skall enligt förslaget

administrera grundförsäkringen för dem som inte är

medlemmar i en arbetslöshetskassa. Kassan skall också

tillhandahålla möjligheter för dem som av olika skäl inte

vill vara medlemmar i någon annan kassa att genom

anslutning till denna kassa få ersättning enligt

grundförsäkringen och inkomstbortfallsförsäkringen.

För att den nya kompletterande arbetslöshetskassan

skall kunna vara i full funktion från och med den 1

januari 1998 krävs att vissa förberedelser görs redan

under innevarande budgetår. Till exempel skall personal

utbildas, avtal om lokaler ingås samt viss utrustning

anskaffas. Regeringen bedömer att kostnaden under

uppbyggnadsskedet uppgår till 7,5 miljoner kronor

under budgetåret 1997. Regeringen föreslår därför att

ett nytt anslag inrättas för ändamålet i fråga.

Finansiering av de nya utgifterna sker genom den

under anslaget A 2. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

ovan föreslagna besparingen om förändrad

ersättningsnivå för vissa deltagare i åtgärder med

utbildningsbidrag.

Sammanfattande medelsberäkning

Det under utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och

arbetsliv anvisade ramanslaget Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder bör minskas med 2 124 miljoner kronor.

I statsbudgeten för budgetåret 1997 har under

anslaget anvisats 25 612 727 000 kronor. Förslagen

ovan och förslagen i regeringens prop. 1996/97:107 En

allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring samt

övriga ovan beskrivna förändringar innebär

sammantaget att utgifterna under anslaget minskar med

2 124 miljoner kronor i förhållande till statsbudgeten.

Regeringen föreslår därför att riksdagen beslutar att på

tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1997

minska ramanslaget A 2. Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder med 2 124 052 000 kronor.

Det ovan föreslagna nya anslaget Vissa kostnader för

införandet av en allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring medför att utgiftsområdes-ramen

bör ökas med 7,5 miljoner kronor. Den sammantagna

effekten för utgiftsområdet beräknas därmed minska

med 2 117 miljoner kronor.

6.12 Utgiftsområde 15

Studiestöd

A. Studiestöd

A 2. Studiemedel m.m.

I statsbudgeten för innevarande år finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 9 485 430 000

kronor.

Under anslaget A 14. Särskilda utbildningsinsatser

för vuxna inom utgiftsområde 16, föreslår regeringen

medel för ytterligare 1 500 nya platser i

försöksverksamheten med Kvalificerad yrkesutbildning

från och med höstterminen 1997. Dessutom föreslår

regeringen medel för utökning av kommunal

vuxenutbildning i kunskapslyftet. Resurser för

studiemedel med 20 600 000 kronor bör därför anvisas

för utökning av försöksverksamheten med kvalificerad

yrkesutbildning samt för utökningen av den kommunala

vuxenutbildningen för höstterminen 1997.

A 3. Vuxenstudiestöd m.m.

I statsbudgeten finns för detta ändamål ett ramanslag på

4 721 951 000 kronor.

Under anslaget A 14. Särskilda utbildningsinsatser

för vuxna under utgiftsområde 16 föreslår regeringen

ytterligare medel till 10 000 nya platser för kommunal

vuxenutbildning i kunskapslyftet från och med

höstterminen 1997. För dessa platser utgår samma

studiestöd som för satsningen som helhet, dvs. det

särskilda utbildningsbidraget, särskilt vuxen-studiestöd

för arbetslösa (svuxa) samt studiemedel. Regeringen

föreslår därför att det för särskilt utbildningsbidrag och

särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa anslås

320 508 000 kronor.

I propositionen om en allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring föreslår regeringen att

ersättningsnivån skall höjas från 75 till 80 procent från

och med den 29 september 1997. Kostnaden för

höjningen inom utgiftsområde 15 beräknas till 46

miljoner kronor. Regeringen har också föreslagit

regelförändringar i arbetslöshetsförsäkringen vilket

innebär en utgiftsminskning för utgiftsområde 15 som

beräknas till 4 miljoner kronor. Regeringen föreslår

därför att 42 177 000 kronor anvisas för ersättning av

utökade utgifter med anledning av den av regeringen

föreslagna höjda ersättningsnivån i den allmänna och

sammanhållna arbetslöshetsförsäkringen.

Sammanfattningsvis bör 362 685 000 kronor tillföras

anslaget för 1997.

Beräkning av vuxenstudiestöd för dem som

före studierna förvärvsarbetat på heltid

Enligt den tidigare 20 § i förordningen (1987:406) om

arbetsmarknadsutbildning gällde för deltagare i

arbetsmarknadsutbildning att utbildningsbidrag i form

av dagpenning lämnades med det belopp som deltagaren

var eller skulle ha varit berättigad till för heltidsarbete i

arbetslöshetsersättning. Bestämmelsen har gällt också

vid beräkning av särskilt vuxen-studiestöd (svux) och

särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa (svuxa), eftersom

dessa stöd beloppsmässigt är kopplade till nivån för

utbildningsbidrag. Enligt den nya förordningen

(1996:1100) om aktivitetsstöd lämnas utbildningsbidrag

med samma belopp som deltagaren är berättigad till i

arbetslöshetsersättning. Någon uppräkning av

dagpenningen för deltidsarbetande till att motsvara

heltidsarbete sker alltså inte. När det gäller svux och

svuxa är dock, vilket framgår av punkt 3 i

övergångsbestämmelserna till förordningen, de äldre

reglerna fortsatt giltiga fram till den 1 juli 1997.

De regler som alltså än så länge gäller för svux och

svuxa innebär att dagpenningen i

arbetslöshetsförsäkringen för deltidsarbetande räknas

upp till motsvarande heltidsarbete. Den som studerar på

heltid får därmed ett till studieomfattningen avpassat

studiestöd. Reglerna har verkat rekryterande till

vuxenutbildning. Så har t.ex. deltidsarbetande som inte

kunnat få arbete på heltid, det gäller särskilt kvinnor,

genom uppräkningen av dagpenningen stimulerats att

påbörja studier.

Regeringen föreslår att den nämnda principen om

uppräkning av dagpenningen skall tillämpas också

fortsättningsvis i avvaktan på ställningstagande till

Studiestödsutredningens förslag om ett sammanhållet

studiestöd. Den hittillsvarande regleringen i

arbetsmarknadsförfattningarna bör nu istället finnas i

studiestödsförfattningarna. Förslaget medför ändring i 7

kap. studiestödslagen (1973:349) och i lagen

(1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa.

Studiestöd och EG-rätten

Enligt 1 kap. 8 § studiestödslagen (1973:349) skall

utländska medborgare som på grund av anställning här i

landet kan härleda rättigheter från EES-avtalet i fråga

om sociala förmåner jämställas med svenska

medborgare när det gäller studiestöd. Detsamma gäller

make, sambo och barn till sådana utländska

medborgare.

Frågor om studiestödet som sådant omfattas inte

direkt av bestämmelserna i Romfördraget. Däremot har

inom Europeiska unionen (EU) utvecklats en rättspraxis

rörande rätt till studiestöd för vissa personer från ett

annat medlemsland. Denna praxis utgår från

Romfördragets artikel 48 och rådets förordning (EEG)

nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens

fria rörlighet inom gemenskapen.

Bestämmelsen i 1 kap. 8 § studiestödslagen infördes

år 1994 som en anpassning av svensk studie-

stödslagstiftning till EES-avtalet. Rättsläget inom EG

ansågs då vara sådant att de personer som kunde

komma i fråga för studiestöd på samma villkor som

svenska medborgare var de EES-medborgare som med

stöd av EES-avtalet bosatt sig i Sverige och här hade

utövat eller utövade sådan verksamhet att han eller hon

kunde betraktas som en arbetstagare (prop.

1993/94:100, bil. 9, s. 264).

EG-kommissionen har gett principen om

likabehandling i studiestödssammanhang en vidsträckt

tolkning. Med kommissionens synsätt bör principen

tillämpas också vad gäller personer som är eller har

varit egenföretagare i Sverige. Kommissionen hänvisar

bl.a. till att EG-domstolen nyligen beslutat att

bestämmelserna i förordningen 1612/68 även är

relevanta för övriga friheter enligt artiklarna 52 och 59 i

Romfördraget, eftersom det inte kan motiveras att

förordningen endast skulle omfatta arbetstagare. En

vägran att bevilja studiebidrag till barn till

egenföretagare som är medborgare i en annan

medlemsstat kan enligt kommissionen utgöra

diskriminering och en överträdelse av artikel 52.

Centrala studiestödsnämnden (CSN) tillämpar

studiestödslagen på ett sätt som stämmer överens med

kommissionens tolkning av EG-rätten. När det gäller

medborgare från ett land inom EU eller EES jämställs

såväl arbetstagare som egenföretagare med svenska

medborgare i studiestödssammanhang. Detsamma gäller

beträffande arbetstagarnas och egenföretagarnas

familjer.

Enligt regeringens uppfattning bör 1 kap. 8 §

studiestödslagen kompletteras med en föreskrift som gör

det klart att också egenföretagare och deras familjer

faller inom paragrafens tillämpningsområde. Ett sådant

förtydligande är ägnat att skapa större klarhet om

rättsläget för den som överväger att ansöka om

studiestöd, och det undanröjer varje tvekan om att

svensk rätt är förenlig med EG-rätten.

Den föreslagna lagändringen kommer inte att

föranleda några ökade kostnader, eftersom ändringen

bara är ett förtydligande.

6.13 Utgiftsområde 16

Utbildning och

universitetsforskning

A. Barnomsorg, skola och vuxenutbildning

A 14. Särskilda utbildningsinsatser för vuxna

I statsbudgeten för innevarande år finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 2 546 348 000

kronor.

Riksdagen har beslutat om en

vuxenutbildningssatsning med start den 1 juli 1997

(prop. 1995/96:222, bet. 1995/96:FiU 15, rskr.

1995/96:307).

Den särskilda vuxenutbildningssatsningen,

kunskapslyftet, skall göras under fem år med start den 1

juli 1997 och i första hand vända sig till arbetslösa. Den

görs i syfte att erbjuda arbetslösa meningsfull utbildning

samtidigt som kunskapslyftet långsiktigt bidrar till att

öka sysselsättning och tillväxt. Ett kunskapslyft är

särskilt viktigt för lågutbildade grupper av vuxna, vilka

annars riskerar att hamna utanför arbetsmarknaden och

marginaliseras i samhället. Regeringen har den 22

augusti 1996 inrättat en delegation för den särskilda

vuxenutbildningssatsningen med uppgift att förbereda

och i ett inledningsskede leda och följa den särskilda

vuxenutbildningssatsningen. Kunskapslyftet har mötts av

ett mycket stort intresse och engagemang i

kommunerna. Samtliga 288 av landets kommuner har

anmält sitt intresse att delta. Av de ansökningar som

kommit in till delegationen för kunskapslyftet har det

visat sig att ett stort antal kommuner anser sig kunna ta

emot fler vuxna arbetslösa än vad de hittills anslagna

resurserna räcker till. Dessa kommuner har både

kapacitet och fler arbetslösa som önskar utbildning än

vad tilldelningen till kommunerna medger. Därmed

riskerar dessa kommuner att inte kunna genomföra

utbildning för alla arbetslösa som önskar utbildning.

Regeringen föreslår därför en utökning av platserna

inom kommunal vuxenutbildning i kunskapslyftet med

ytterligare 10 000 platser från och med 1 juli 1997.

Regeringen har i Utvecklingsplan för förskola, skola

och vuxenutbildning (Skr. 1996/97:112) anmält att det

är angeläget att regeringen med anledning av

kunskapslyftssatsningen följer utvecklingen vad gäller

kommunernas möjlighet att leva upp till sin lagstiftande

skyldighet att anordna grundläggande vuxenutbildning.

Mot den bakgrunden bör riksdagen ge regeringen

möjlighet att, av de tillkommande platserna från hösten

1997, till ett begränsat antal kommuner också kunna ge

bidrag för vuxenutbildning på grundskolenivå, om det

visar sig nödvändigt för att säkerställa att kunskapslyftet

kommer särskilt utsatta grupper till del.

Försöksverksamheten med Kvalificerad

yrkesutbildning leds av en kommitté som har till uppgift

att ansvara för försöksverksamheten och svara för

uppföljning och för att en oberoende utvärdering

kommer till stånd. Kommittén har i skrivelse till

regeringen uppgett att intresset för den Kvalificerade

yrkesutbildningen är mycket stort. Till det första intaget

hösten 1996 inkom långt fler ansökningar än kommittén

haft resurser för att fördela. Inför hösten 1997 har

intresset ökat ytterligare. Kommittén har i en skrivelse

till regeringen redovisat att antalet ansökningar ökat

samt att dessa innehållit välmotiverade förslag till

utbildning som svarar mot efterfrågan i arbetslivet.

Regeringen föreslår därför en utökning av platserna i

försöksverksamheten med Kvalificerad yrkesutbildning i

kunskapslyftet med ytterligare 1 500 nya platser från

och med 1 juli 1997.

Sammanfattningsvis föreslår regeringen att

205 450 000 kronor anvisas för att inom den särskilda

vuxenutbildningen, kunskapslyftet, inrätta ytterligare

10 000 nya platser samt ytterligare 1 500 platser inom

Kvalificerad yrkesutbildning.

Pilotprojekt med lärlingsutbildning

Regeringen kommer att föreslå riksdagen att

gymnasieskolan kompletteras med en ny modern

lärlingsutbildning. Avsikten är att två år skall vara

gemensam utbildning för alla på programmet och

därefter skall möjlighet ges att välja antingen den

traditionella vägen eller en arbetsplatsförlagd

lärlingsutbildning varvad med studier i ett till två år.

Regeringen avser att i kommande budgetproposition

närmare redovisa hur ett pilotprojekt med

lärlingsutbildning skall se ut för de elever som börjat i

gymnasieskolan hösten 1997. Finansiering sker inom

befintliga ramar.

B. Universitet och högskolor m.m.

B 45. Malmö högskola

Administration av forskning på vissa områden

Ett av Malmö högskolas profilområden är

Europakunskap. Det finns ett förslag om ett

forskningsprojekt med syfte att följa konsekvenserna av

brobygget över Öresund. Vidare finns ett förslag (från

Malmö stad) att inrätta ett Europainstitut för forskning

kring europafrågor. Organisationskommittén för Malmö

högskola föreslår att delar av intentionerna i dessa

förslag förenas. Organisationskommittén ser en praktisk

möjlighet att Malmö högskola redan inledningsvis skulle

kunna bidra till genomförandet av projektet genom att

vid högskolan bygga upp ett sekretariat för administrativ

samordning av verksamheten. Kommittén ser fördelar

för broprojektet i en sådan lösning genom Malmö

högskolas geografiska läge mellan[REDACTED_EFTERNAMN] och

Köpenhamn. Malmö stad är synnerligen positiv till

denna tanke.

Europasamarbete

Malmö högskola skall aktivt delta i arbetet inom

Öresundsregionen. Bland annat skall under hösten ett

seminarium hållas om den högre utbildningens roll inom

området för Europeiska unionens områdes- och

sysselsättningspakter.

Organisationskommittén för Malmö högskola har

mot bakgrund av högskolans lokalisering i uppgift att

delta i arbetet med att organisera detta seminarium. De

medel som regeringen föreslår på tilläggsbudget skall

bidra till finansieringen av detta arbete.

En huvudinriktning vid uppbyggnaden av Malmö

högskola är ett innovativt utnyttjande av informations-

och kommunikationsteknologi. Detta i kombination med

den tvärvetenskapliga organisationen av högskolan

skapar goda förutsättningar för ett aktivt

utvecklingsarbete vad gäller nya typer av utbildnings-

och servicetjänster, t.ex. i form av multimedia-

produkter. Högskolan bör utnyttja alla möjligheter i

detta avseende som Europeiska unionens forsknings-

och utvecklingsprogram erbjuder. Det kan ske t.ex. i

anslutning till utvecklingen av det virtuella

Öresundsuniversitetet eller till utvecklingsarbetet för ett

europeiskt skoldatanät.

Administration m.m.

Vid uppbyggnaden av Malmö högskola har det inte

funnits basverksamhet som organisationskommittén kan

utgå ifrån i sitt arbete. Därför har kommittén på ett

tidigt stadium tvingats anställa personal. Arbetet

fördyras också av att de som medverkar i

uppbyggnaden kommer från andra orter i Sverige.

Som jämförelse kan nämnas att vid motsvarande

uppbyggnad av Södertörns högskola utgick det också

extra medel även om det där fanns en basverksamhet

och planeringen kunde utgå från att högskolan skulle

överta ansvaret för den utbildning som Stockholms

universitet bedrev på Södertörn. Malmö har inte haft

samma förutsättningar vilket medfört extra kostnader i

uppbyggnadsskedet.

Finansiering av förslag avseende Malmö högskola

Regeringen avser, under förutsättning av riksdagens

godkännande, att finansiera de i det föregående

föreslagna satsningarna på Malmö högskola med

reservationsmedel. För en delvis finansiering av

ändamålen hemställer regeringen att 18 323 000 kronor,

av det för budgetåret 1995/96 uppförda anslaget C 47.

Övriga utgifter inom forskning och forskarutbildning får

användas.

Regeringens föreslår att 18 323 000 kronor får

användas som bidrag till särskilda kostnader och vissa

projekt vid uppbyggnaden av Malmö högskola.

6.14 Utgiftsområde 17

Kultur, medier,

trossamfund och fritid

G. Kulturmiljö

G 2. Kulturmiljövård och kulturstöd vid

 ombyggnad

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 224 337 000 kronor.

Bidragsbestämmelserna finns i förordningen

(1993:379) om bidrag till kulturmiljövård. Dessa

bestämmelser innebär i korthet att bidrag utgår för

byggnadsvård samt forn- och landskapsvård. Beslut om

bidrag fattas av Riksantikvarieämbetet och

länsstyrelserna. Från anslaget utgår också ersättning

enligt 2 kap. 7, 8, 14 16 §§ samt 3 kap. 10 och 12 §§

lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Medel får

också användas för arkeologiska

undersökningskostnader i samband med

bostadsbyggande enligt 7§ förordningen om bidrag till

kulturmiljövård.

Budgetåret 1995/96 anvisades medlen under elfte

huvudtitelns anslag B 15. Kulturmiljövård och B 17.

Kulturstöd vid ombyggnad m.m. Medel har tidigare

anvisats bl.a. som tilläggslån för ombyggnad av

kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse m.m.

Anslag anvisades t.o.m. budgetåret 1992/93 under elfte

huvudtitelns förslagsanslag B 33. Tilläggslån för

ombyggnad av kulturhistoriskt värdefull

bostadsbebyggelse m.m. Beviljade lån är ännu inte helt

avräknade varför Boverket disponerar medel i enlighet

med förordningen (1983:102) om tilläggslån för

ombyggnad av bostadshus m.m. och förordningen

(1991:1933) om statligt räntebidrag för ny- och

ombyggnad av bostäder.

Från och med budgetåret 1997 anvisas medel på ett

ramanslag. Tidigare har medel för ändamålen anvisats

på förslagsanslag med en därtill knuten beslutsram.

Vissa beslut om bidrag, som tidigare år beviljats inom

beslutsramarna och uppgår till ca 100 miljoner kronor,

har ännu inte betalats ut. I förslaget till anslag i

budgetpropositionen för år 1997 (utgiftsområde 17 s. 9)

är inte medel avsatta för dessa utbetalningar. Mot denna

bakgrund föreslås att ytterligare 16 000 000 kronor

anvisas på tilläggsbudget för budgetåret 1997. Detta

finansieras genom en minskning inom utgiftsområde 1

anslaget E 2. Presstöd. Regeringen har tidigare fått

riksdagens bemyndigande att inom anslagets ram få

besluta om bidrag för utbetalningar under senare år än

1997, dock längst t.o.m. år 1999. Regeringen föreslår

att bemyndigandet utökas till år 2000 och att beloppet

för senare utbetalningar får uppgå till högst 40 000 000

kronor.

H. Museer och utställningar

H 1. Centrala museer: Myndigheter

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 506 477 000 kronor,

varav för Statens konstmuseer 108 385 000 kronor,

Naturhistoriska riksmuseet 108 039 000 kronor och

Arkitekturmuseet 10 753 000 kronor.

Moderna museet, som ingår i Statens konstmuseer,

och Arkitekturmuseet kommer under oktober 1997 att

flytta in i nya lokaler på Skeppsholmen. Detta innebär

att hyrorna för år 1997 ökar med 9 900 000 kronor

respektive 2 396 000 kronor. Regeringen anhåller

därför om att ytterligare 12 296 000 kronor anvisas på

tilläggsbudgeten för budgetåret 1997. Den högre

anslagsbelastningen uppvägs av den ökade inleverans

från Statens fastighetsverk som möjliggörs genom

hyresinbetalningen.

De anvisade medlen för Naturhistoriska riksmuseet

täcker inte de hyreskostnader som museet har för de

underjordiska lokaler som hyser museets spritlagda

samlingar. Utskottet utgår i sitt betänkande (bet.

1996/97:KrU1 s. 184) från att regeringen på

tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1997

beräknar medel för ändamålet. Regeringen anhåller

därför om att ytterligare 2 941 000 kronor anvisas på

tilläggsbudgeten för budgetåret 1997. Detta finansieras

genom indragning av anslagssparande inom

utgiftsområdet.

Sammanfattningsvis föreslår regeringen att

15 237 000 kronor anvisas till dessa ändamål.

H 5. Stöd till icke-statliga kulturlokaler

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 10 000 000 kronor.

Bidragsbestämmelserna finns i förordningen

(1990:573) om stöd till vissa icke-statliga kulturlokaler

(ändrad 1990:1523, 1992:465, 1993:1123 och

1996:176). Dessa bestämmelser innebär i korthet att

bidrag utgår för ny- eller ombyggnad av musei-, teater-

och konsertlokaler som tillhör någon annan än staten

samt standardhöjande reparationer,

handikappanpassning och utbyte eller komplettering av

inventarier till sådana lokaler. Beslut om bidrag fattas

av Boverkets samlingslokalsdelegation efter att yttrande

inhämtats från Statens kulturråd.

Från och med budgetåret 1997 anvisas medel på ett

ramanslag. Tidigare har medel för ändamålen anvisats

på förslagsanslag med en därtill knuten beslutsram.

Denna anslagskonstruktion har använts eftersom beslut

om bidrag fattas innan aktuella byggnadsarbeten

påbörjas, och utbetalas när arbetena är avslutade.

Därmed har storleken på utbetalningarna varierat år

från år. Med anledning av att anslaget inte täcker

beräknade utbetalningar av tidigare beslut har utskottet i

sitt betänkande (1996/97:KrU1 s. 188-190) uttalat att

regeringen bör återkomma till riksdagen med förslag

om ytterligare medelsanvisning på tilläggsbudget för

budgetåret 1997. Regeringen anhåller därför om att

ytterligare 7 000 000 kronor anvisas på tilläggsbudgeten

för budgetåret 1997. Ökningen av anslaget finansieras

genom en minskning av anslaget E 2. Presstöd under

utgiftsområde 1 och genom indragning av

anslagssparande inom utgiftsområdet.

N. Folkrörelse och idrottsfrågor

N 3. Stöd till idrotten

På statsbudgeten för innevarande budgetår finns för

detta ändamål uppfört ett ramanslag på 480 240 000

kronor.

Världsmästerskapen i friidrott genomfördes år 1995 i

Göteborg med Svenska Friidrottsförbundet som värd. I

en rapport som utarbetats vid Handelshögskolan vid

Göteborgs Universitet redovisades att den

samhällsekonomiska effektiviteten av mästerskapen var

betydande för Sverige. Riksdagen har vid flera tillfällen

uttalat att det är av stort värde för Sverige att arrangera

internationella idrottsevenemang. Detta uttalades bl.a. i

samband med behandlingen av den statliga garantin för

världsmästerskapen i fri-idrott som beslutades av

riksdagen år 1993 (prop. 1992/93:105, bil.6, bet.

1992/93:KrU9, rskr. 1992/93:193). Denna statliga

garanti har inte tagits i anspråk.

Efter en omfattande ekonomisk förlust vid

arrangemanget av världsmästerskapen har Svenska

Friidrottsförbundet hamnat på obestånd.

Ackordscentralen Stockholm AB har arbetat med att

finna en lösning som tillgodoser fordringsägarnas

intressen. I en skrivelse till regeringen har

Friidrottsförbundet, Ackordscentralen Stockholm AB

och Sveriges Riksidrottsförbund begärt ett bidrag från

staten för att möjliggöra Friidrottsförbundets fortlevnad.

Förslaget innebär att samtliga fordringsägare avskriver

resterande del av respektive fordringar på

Friidrottsförbundet. Detta samtidigt som förbundet själv

tar ett betydande ansvar i denna ackordsuppgörelse.

Regeringen föreslår att riksdagen anvisar 11 300 000

kronor för att möjliggöra Friidrottsförbundets fortsatta

verksamhet. Det bör ankomma på regeringen att

närmare bestämma villkoren för detta bidrag.

Anslagsökningen finansieras genom indragning av

medel på det under trettonde huvudtiteln E 4.

Utveckling av ideell verksamhet.

6.15 Utgiftsområde 18

Samhällsplanering,

bostadsförsörjning

och byggande

A. Plan-, bygg- och bostadsväsendet

A 3. Räntebidrag m.m.

Vissa tidpunkter för färdigställande m.m.

Regeringens förslag:

Ansökan om räntebidrag för ny- och ombyggnad av

bostäder enligt 1992 års subventionssystem skall ha

kommit in till länsstyrelsen senast den 31 juli 1997.

Dessutom skall projektet i sin helhet vara färdigställt

och ansökan om utbetalning av bidrag ha inkommit till

länsstyrelsen senast den 31 oktober 1997. Inkommer

ansökan om utbetalning därefter skall ärendet behandlas

enligt 1993 års subventionssystem.

Motsvarande tidsfrister skall även gälla för det

statliga investeringsbidraget för ny- och ombyggnad av

bostäder som infördes den 1 januari 1991.

Därutöver införs en ny bestämmelse i 1993 års

subventionssystem som innebär att ett projekt aldrig

skall anses påbörjat tidigare än två år före dagen då

ansökan om utbetalning av bidrag inkommer till

länsstyrelsen.

Skälen för regeringens förslag: Statligt räntebidrag

enligt förordningen (1991:1933) om statligt räntebidrag

för ny- och ombyggnad av bostäder (1992 års

subventionssystem) lämnas för projekt som har

påbörjats under år 1992 samt i vissa fall för projekt som

påbörjats under år 1993. I övrigt lämnas bidrag för

projekt som är påbörjade efter utgången av år 1992

enligt förordningen (1992:986) om statlig

bostadsbyggnadssubvention (1993 års

subventionssystem).

Regeringen konstaterar - såvitt gäller 1992 års

subventionssystem - att det nu har gått drygt fyra år

sedan merparten av projekten påbörjats. Trots detta

faktum finns ett antal ärenden registrerade hos

länsstyrelserna där uppgift om projektets

färdigställandetidpunkt fortfarande saknas vilket innebär

att bidragstiden ännu inte har börjat löpa.

Regeringen bedömer att det är rimligt att anta att

dessa projekt aldrig kommit att genomföras enligt den

ursprungliga planen. Vidare ställer den nya

budgetprocessen krav på förbättrade möjligheter att

kontrollera statens utgifter. Det är därför nödvändigt att

tillförlitliga beräkningar kan göras av utbetalningarna av

statliga bidrag enligt olika stödsystem.

Mot bakgrund härav anser regeringen att det i 1992

års subventionssystem bör införas en bestämmelse som

innebär att ansökan om bidrag måste ha inkommit till

bidragsmyndigheten senast den 31 juli 1997 och att

projektet i sin helhet måste vara färdigställt och ansökan

om utbetalning av bidraget ha inkommit till

bidragsmyndigheten före utgången av oktober månad

1997. Om ansökan om utbetalning inkommer senare än

vid den nu föreslagna tidpunkten bör ärendet behandlas

enligt 1993 års subventionssystem.

Räntesubventioner enligt 1993 års subventionssystem

lämnas i form av ett årligt bidrag under viss tid till den

som byggt eller byggt om bostäder för permanent bruk.

Det årliga bidraget utgår med ett belopp som motsvarar

en viss andel av ett för året beräknat räntebelopp.

Bidragsandelen är differentierad både vad gäller

upplåtelseformer och år då projektet påbörjas. Andelen

är högst för projekt som påbörjats under år 1993.

Bidragets storlek är således i stor utsträckning

beroende av den formella påbörjandetidpunkten. Detta

innebär att två i övrigt identiska projekt som dessutom

är färdigställda samtidigt kan ha olika bidragsandelar.

Regeringen förordar nu att det i 1993 års

subventionssystem införs en regel som innebär att ett

projekt aldrig skall anses påbörjat tidigare än två år före

dagen då ansökan om utbetalning av bidrag inkommer

till länsstyrelsen. Därmed kommer i större utsträckning

projekt som har utförts under en viss tidsperiod att få

samma bidragsandel. Dessutom förbättras möjligheten

att beräkna belastningen på räntebidragsanslaget.

Statligt investeringsbidrag lämnades för ny- och

ombyggnad av bostäder där momspliktigt arbete utförts

under åren 1991-1992. I vissa fall utgår

investeringsbidrag även för arbete som utförs efter den

1 januari 1993. Syftet var att kompensera

bostadsbyggandet för ökade kostnader till följd av att de

tidigare särskilda reduceringsreglerna för beräkning av

mervärdesskatt för byggnads- och anläggningsarbeten

slopades.

En genomgång av besluten om beviljade bidrag visar

att det finns ett stort antal bidrag som ännu inte har

betalats ut.

Mot bakgrund av det tidigare redovisade behovet för

regeringen att i tid känna till anspråken på sina

stödsystem förordar regeringen dels att det införs en

sista dag för ansökan om investeringsbidrag, dels en

sista dag för ansökan om utbetalning av bidraget.

Regeringen föreslår att motsvarande tidsfrister införs

som redovisats ovan beträffande ändringarna i 1992 års

subventionssystem, dvs. att ansökan om bidrag skall ha

kommit in senast den 31 juli 1997 och ansökan om

utbetalning av bidrag skall ha kommit in senast den 31

oktober 1997.

Det bör ankomma på regeringen att närmare utforma

de regeländringar som behövs med anledning av de nu

redovisade förslagen.

Beräkning av räntesats i vissa fall

Regeringens förslag:

Räntestöd skall - för den del av bidragstiden som ligger

före den första femårsperiodens början enligt både 1992

års och 1993 års subventionssystem - beräknas efter en

räntesats för lån med rörlig ränta.

Skälen för regeringens förslag: Enligt både 1992 och

1993 års subventionssystem är huvudregeln att

bidragstiden börjar löpa vid dagen för färdigställandet.

Bidragstiden delas in i femårsperioder. För att få

överensstämmelse mellan subventionsräntan och

räntesatsen på upptagna lån kan bidragstagaren begära

att starttidpunkten för den första femårsperioden för

bindning av subventionsräntan skall senareläggas.

Senareläggningen får endast ske till en dag som ligger

inom ett år räknat från bidragstidens början.

För den del av bidragstiden som ligger före den

första femårsperioden används för närvarande den

subventionsränta som gäller på färdigställandedagen.

Därefter används den subventionsränta som gäller vid

ingången av varje ny femårsperiod. Räntebidraget för

både ettårsperioden och efterföljande femårsperioder

beräknas efter en subventionsränta som fastställs med

utgångspunkt från de räntesatser som tillämpas på den

allmänna kreditmarknaden vid köp av

bostadsobligationer med en återstående löptid av fem år.

Ett av syftena med den ovan beskrivna möjligheten

som bidragstagaren har att senarelägga sin första

femårsperiod var att öka möjligheten till samordning

mellan subventionsräntan och räntesatsen på de lån han

tagit upp för att finansiera projektet. Det är rimligt att

anta att projektet, för den del av bidragstiden som ligger

före den första femårsperiodens början, är finansierat

med lån som löper med rörlig ränta. Vid ett sådant

antagande är det inte logiskt att subventionen beräknas

utifrån en räntesats för lån med fast ränta. Regeringen

föreslår därför att beräkningen av räntebidraget ändras

för den del av bidragstiden som ligger före

bidragstagarens besked om bindning av sin första

femårsperiod. För denna del av bidragstiden bör

räntebidraget beräknas efter en räntesats för lån med

rörlig ränta.

Det bör ankomma på regeringen att närmare besluta

om de regeländringar som behövs.

Räntebidrag efter exekutiv försäljning

Regeringens förslag:

Räntebidrag enligt 1992 års subventionssystem skall inte

lämnas för hus som har sålts exekutivt, om

försäljningen medför att statlig kreditgaranti tas i

anspråk för att täcka kreditgivarens förluster på lån som

har lämnats med fastigheten eller tomträtten som

säkerhet. Är den ersatta förlusten mindre än nuvärdet

av återstående räntebidrag, jämkas räntebidraget i

motsvarande mån.

Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande regler

lämnas räntebidrag med vissa undantag inte för den

tid ett hus ingår i ett konkursbo. Motivet är att bidrag

som utbetalas till konkursboet främst skulle gynna

konkursborgenärer med oprioriterade fordringar.

I fråga om hus med räntebidrag enligt de regler som

gällde fram till utgången av år 1991 dvs. hus med

statliga eller statligt reglerade bostadslån gäller vidare

att räntebidrag inte heller lämnas för tid efter

konkursen, om huset sålts till ett pris som lett till

förluster på det statligt reglerade lånet och det

beräknade nuvärdet av framtida räntebidrag är mindre

än förlusten. Är nuvärdet större reduceras i stället de

framtida räntebidragen med hänsyn till förlusten. Dessa

bestämmelser har införts trots att räntebidrag numera i

övrigt lämnas oberoende av den faktiska belåningen

(prop. 1993/94:76, bet. 1993/94:BoU6, rskr.

1993/94:115). Bestämmelserna finns i förordningen

(1993:1587) om ändrade bestämmelser i fråga om

sådana räntebidrag för bostäder som lämnas enligt vissa

äldre förordningar. Reglerna gäller även vid exekutiv

försäljning efter utmätning samt vid

underhandsförsäljning utom konkurs.

Den dåvarande regeringens motiv för att, i fråga om

hus med bostadslån och räntebidrag enligt äldre

bestämmelser, dra in räntebidraget efter exekutiv

försäljning var att fortsatta räntebidrag annars riskerade

att öka antalet konkurser och exekutiva försäljningar.

Genom en konkurs kunde med den då gällande

ordningen lånebelastningen på fastigheten i många fall

minskas utan uppoffringar för vare sig låntagare eller

bottenlångivare.

Motsvarande regler om indragning av räntebidrag

efter konkurs m.m. gäller inte för hus enligt 1992 eller

1993 års subventionssystem, dvs. för hus där de tidigare

statligt reglerade bostadslånen har ersatts av lån med

statlig kreditgaranti.

I fråga om hus med räntebidrag enligt 1992 års

subventionssystem har kreditgarantier emellertid

lämnats efter i princip samma grunder som de tidigare

bostadslånen. Såväl räntebidragsunderlaget som

omfattningen av kreditgarantin har bestämts främst av

den faktiska produktionskostnaden för huset.

Kreditgaranti har lämnats också i samma säkerhetslägen

som tidigare gällt för bostadslån. Låntagarnas och

långivarnas risktagande är således inte större i dessa fall

än vad som gäller i fråga om hus med bostadslån.

De stora överensstämmelserna i dessa avseenden

mellan hus som byggts med stöd av äldre regler och hus

som byggts med stöd av 1992 års subventionssystem

talar för att ekonomiskt likvärdiga villkor bör gälla

också i fråga om räntestöd efter exekutiv försäljning.

Räntebidraget bör sålunda dras in, om en exekutiv

försäljning medför att den statliga kreditgarantin tas i

anspråk för att täcka förluster på lånet. Med exekutiv

försäljning avses såväl exekutiv auktion vid konkurs

som offentlig auktion vid utsökning. Regeringen

förordar att en sådan förändring genomförs med verkan

för försäljningar som äger rum efter det att de nya

bestämmelserna har trätt ikraft.

På samma sätt som gäller inom det äldre

regelsystemet bör dock räntebidrag fortsättningsvis

lämnas med reducerat belopp i vissa fall då förlusten

begränsar sig till en del av det lån som kreditgarantin

avser. Reglerna innebär i denna del att om det på visst

sätt beräknade nuvärdet av räntebidragen överstiger det

belopp som utbetalats från kreditgarantin, lämnas

räntebidrag fortsättningsvis för den andel av

bidragsunderlaget som svarar mot det överskjutande

nuvärdets andel av hela nuvärdet av räntebidragen.

Några särskilda regler om indragning av räntebidrag

efter underhandsförsäljning inom eller utom konkurs

behövs inte. För att ersättning skall betalas ut genom

kreditgarantin för förluster som uppkommit vid

underhandsförsäljning krävs nämligen att Statens

bostadskreditnämnd i förväg har godkänt

köpeskillingen. Bostadskreditnämnden får därvid

förutsättas bedöma köpeskillingens skälighet mot

bakgrund också av de subventioner som fortsatt lämnas.

I fråga om hus som byggts med stöd av

bostadsbyggnadssubvention och kreditgaranti enligt

1993 års subventionssystem bör nuvarande regler inte

ändras. Förutsättningarna är här väsentligt annorlunda.

Omfattningen av statens stöd bestäms inte längre av de

faktiska produktionskostnaderna, utan av ett starkt

schabloniserat och därmed också begränsat bidrags- och

garantiunderlag. De kreditrisker staten tar på sig

bestäms i utgångsläget av vilka risker instituten själva är

beredda att ta i det enskilda ärendet. Kreditgaranti

lämnas sålunda bara för lån som ligger i direkt

anslutning till lån utan tilläggssäkerhet. En förutsättning

för att ersättning skall betalas ut till kreditgivaren är

vidare att denne kan visa att han, när krediten lämnades,

hade grundad anledning att anta att låntagaren skulle

kunna fullgöra sina förpliktelser. Brister i låntagarens

kreditvärdighet kan inte längre botas genom

tilläggssäkerheter eller genom åtaganden från någon

annan än låntagaren.

Kvalitetsskillnaderna i kreditriskprövningen av lån

med kreditgarantier enligt tidigare och nuvarande

system visas tydligt av att i stort sett alla förluster som

uppkommit och bedöms komma att uppstå inom

kreditgarantisystemet hänför sig till hus med räntebidrag

och kreditgarantier enligt de regler som gällde före år

1993. Förslaget om indragning av räntebidrag efter

exekutiv försäljning av hus med kreditgarantier enligt de

äldre reglerna kan förväntas öka antalet fall där de

ekonomiska problemen löses genom ackord i stället för

genom konkurs. En sådan utveckling bör eftersträvas.

A 10. Bostadsbidrag

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för

detta ändamål uppfört ett ramanslag på

5 910 000 000 kronor.

Mot bakgrund av att de totala kostnaderna för

bostadsbidragen under 1990-talets första hälft stigit

kraftigt har riksdagen beslutat (prop. 1995/96:186, bet.

1995/96:BoU11, rskr. 1995/96:229) om vissa

förändringar av reglerna för bostadsbidrag fr.o.m. år

1997. Dessa förändringar har beräknats ge upphov till

betydande kostnadsminskningar, samtidigt som

kostnadskontrollen förstärks. I samband med

behandlingen av budgetpropositionen för år 1997

anförde bostadsutskottet (bet. 1996/97:BoU1) att så pass

genomgripande förändringar av bostadsbidragsreglerna

innebär att enskilda hushåll kan komma att få inte

oväsentliga förändringar av bidraget. En förutsättning

för att detta skall kunna accepteras är därför enligt

utskottets mening att ändringarna inte ensidigt faller på

vissa grupper eller typer av hushåll. Bostadsbidragen

måste även fortsättningsvis ha en fördelningspolitiskt

acceptabel profil. En utvärdering, på grundval av

inkomna bidragsansökningar, bör därför enligt utskottet

genomföras skyndsamt, så att de regeländringar m.m.

som kan föranledas härav kan tillämpas redan under

bidragsåret 1997. Vad utskottet anfört gav riksdagen

regeringen tillkänna.

En inom Socialdepartementet tillsatt arbetsgrupp

presenterade i februari 1997 en preliminär

fördelningsanalys av de nya reglerna. Analysen

omfattar ca 285 000 hushåll med bostadsbidrag, såväl

barnfamiljer som ungdomar mellan 18 och 29 år. Enligt

bostadsutskottets uppfattning visar den preliminära

analysen att de nya bidragsreglerna för vissa hushåll fått

konsekvenser som är av den omfattningen att effekterna

av dem bör mildras. Riksdagen har därför anmodat

regeringen (bet. 1996/97:BoU14, rskr. 1996/97:167) att

i 1997 års vårproposition lämna förslag om en

förändring av reglerna för bostadsbidrag i avsikt att

mildra effekterna av dem för de hushåll som drabbats

hårdast. Regeringen återkommer nu i frågan.

Mildrad effekt av genomförda regeländringar

I den preliminära fördelningsanalysen av 1997 års

regler för bostadsbidrag har konstaterats kraftiga

sänkningar av bidragets storlek för vissa hushåll.

Cirka 3,5 procent av bidragstagarna har fått

vidkännas bidragsminskningar som överstiger 1 000

kronor per månad.

De mest omfattande förändringarna har genomförts

för bidragstagare som bor i egnahem. Begränsningen av

bidragsgrundande bostadsyta kan för dem innebära

betydande minskningar av bidragets storlek. Även det

faktum att eventuella räntebidrag fr.o.m. årsskiftet

1996/97 räknas in i bidragsgrundande inkomst kan

innebära att bidraget minskar kraftigt för berörda

hushåll.

För att mildra effekten av de nya bestämmelserna för

de hushåll vars bostadsbidrag påverkats på ett

ogynnsamt sätt föreslås dels att en lägsta nivå införs

under vilken boendekostnaden inte skall reduceras på

grund av bostadsytans storlek, dels att räntebidrag

exkluderas från bidragsgrundande inkomst.

Ytnorm med garantinivå

Regeringens förslag:

Bidragsgrundande bostadskostnad fastställs, efter

korrigering för bostadsyta, till lägst viss garantinivå.

För hushåll vars bostadskostnad före korrigering för

bostadsyta är lägre än garantinivån, skall faktisk

bostadskostnad gälla. Garantinivån fastställs enligt

följande, för

hushåll med ett barn 3 000 kr/mån

hushåll med två barn 3 300 kr/mån

hushåll med tre barn 3 600 kr/mån

hushåll med fyra barn 3 900 kr/mån

hushåll med fem eller flera barn 4 200 kr/mån

Skälen för regeringens förslag: En av de

förändringar i 1997 års regelsystem som i vissa fall

gett upphov till större förändringar av

bostadsbidraget är den begränsning av

bidragsgrundande bostadsyta som införts.

Förändringen, som totalt berör drygt 20 procent av

bidragshushållen, syftar till att motverka

subventionering av stora bostadsytor.

I regeringens proposition om nya regler för

bostadsbidrag (prop. 1995/96:186) föreslogs att för en

familj med ett barn skulle gränsen för bidragsgrundande

bostadsyta sättas vid 90 m2. För varje ytterligare barn,

upp t.o.m. fem barn, ökade gränsen därefter med 20

m2. För boendekostnader som kan hänföras till

bostadsytor därutöver föreslog regeringen att inget

bostadsbidrag skulle lämnas.

Vid bostadsutskottets behandling av regeringens

proposition skärptes de föreslagna gränserna med 10 m2

per hushållskategori i syfte att finansiera bostadsbidrag

till ungdomar mellan 18 och 29 år som ej studerar. Det

innebar att besparingen för bidragstagare som bor i

stora bostäder blev mer omfattande än vad regeringen

föreslog och konsekvenserna för hushållen i form av

minskat bostadsbidrag därmed större än vad som

avsetts.

I den preliminära analys av 1997 års regler som

redovisats för bostadsutskottet i februari 1997

konstateras att bestämmelserna om bidragsgrundande

bostadsyta främst påverkar bostadsbidraget för dem som

bor utanför Stockholm-, Göteborg- och

Malmöregionerna och i första hand för egnahemsägare.

Drygt 50 procent av dessa hushåll får till följd av

bestämmelsen ett minskat bostadsbidrag. För

bostadsrättsinnehavare är motsvarande andel drygt 20

procent och för boende i hyreslägenheter knappt 15

procent. Analysen pekar också på att en mindre grupp

hushåll, som utgörs av ensamstående med barn, med

mycket låga inkomster och stora bostäder fått större

försämringar.

För att något mildra effekterna av de nya

bestämmelserna för dessa hushåll föreslår regeringen att

bidragsgrundande bostadskostnad, efter korrigering för

bostadsyta, fastställs till lägst viss garantinivå. Det

innebär att boendekostnader under denna nivå inte

reduceras på grund av bostadsytans storlek. För hushåll

vars bostadskostnad före korrigering för bostadsyta är

lägre än garantinivån, bör därför faktisk kostnad gälla.

Garantinivån bör bestämmas så att den kan antas

motsvara kostnaden för en tänkt grundstandard, dvs.

samma nivå som i dagens system valts för övergången

från 75 till 50 procents oreducerad ersättning för

bostadskostnaden. För hushåll med ett barn innebär det

att garantinivån bör fastställas till 3 000 kronor per

månad, för hushåll med två barn till 3 300 kronor per

månad och för hushåll med tre barn till 3 600 kronor

per månad. För familjer med fler än tre barn finns i

dagens system inte någon ytterligare differentiering av

nämnda nivå avseende skilda ersättningsandelar för

bostadskostnaden. Regeringen anser dock, för att öka

träffsäkerheten i systemet, att en särskild garantinivå

bör bestämmas även för dessa hushåll. Sålunda bör för

familjer med fyra barn garantinivån fastställas till 3 900

kronor per månad och för familjer med fem eller flera

barn till 4 200 kronor per månad.

Räntebidrag exkluderas från bidragsgrundande inkomst

Regeringens förslag: Statligt räntebidrag för den bostad

för vilken bostadsbidrag sökes, skall inte inräknas i den

bidragsgrundande inkomsten.

Skälen för regeringens förslag: Statligt räntebidrag för

bostadsändamål ingår enligt 3 § 1 mom. lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt i inkomst av kapital.

På grund härav och enligt gällande

inkomstberäkningsbestämmelser för bostadsbidrag, som

med få undantag följer beskattningens regler, inräknas

räntebidragen automatiskt i den bidragsgrundande

inkomsten. Samtidigt har sedan länge gällt att

räntebidraget beaktas då bidragsgrundande

bostadskostnad fastställs.

Bidragsgrundande bostadskostnad för egnahemsägare

utgörs, enligt Riksförsäkringsverkets föreskrifter, av

summan mellan real nettokapitalkostnad, fastighetsskatt

samt uppvärmningskostnader och övriga driftskostnader

enligt schablon. Då nettokapitalkostnaden fastställs dras

först de eventuella räntebidrag bort som

egnahemsägaren uppbär. Det innebär att den del av den

totala kapitalkostnaden som räntebidragen utgör inte

beaktas då bostadsbidraget fastställs.

Regeringen anser att eventuell förekomst av

räntebidrag bör beaktas vid beräkning av

bidragsgrundnande bostadskostnad på samma sätt som

hittills. Ett undantag bör dock göras på inkomstsidan så

att räntebidrag inte samtidigt kommer att ingå i den

bidragsgrundande inkomsten.

Ikraftträdande och kostnader

Ändrade bestämmelser om ytnorm med garantinivå

kan, eftersom de berör beräkning av

bidragsgrundande bostadskostnad, genomföras under

löpande bidragsår och förslås träda i kraft den 1

november 1997. Åtgärden har kostnadsberäknats till

ca 155 miljoner kronor per helt år.

Att förändra regler under kalenderår (beskattningsår)

om inkomstprövning av bostadsbidrag är svårt att göra

p.g.a. gällande inkomstprövningssystem med jämkning

och ajourföring av den historik som skall användas vid

avstämning av preliminära bostadsbidrag och slutligt

beslut. Sådana regeländringar bör ske vid ett årsskifte.

Regeringens förslag att exkludera räntebidrag från

bidragsgrundande inkomst föreslås därför träda i kraft

den 1 januari 1998. Denna åtgärd kostnadsberäknas till

ca 20 miljoner kronor per helt år.

Sammantaget innebär regeringens förslag ett ökat

anslagsbehov under innevarande budgetår för anslaget A

10. Bostadsbidrag med 25 000 000 kronor. Kostnaderna

bör enligt regeringens mening inte finansieras inom

anslaget, utan finansiering bör ske genom en

omfördelning från räntebidragen till bostadsbidragen.

Merutgifterna finansieras huvudsakligen genom en

effektivisering av utbetalningsrutinerna inom

räntebidragssystemet. Därigenom undviks att

räntebidrag betalas ut med för stora belopp i samband

med att räntevillkoren konverteras, varigenom ränte-

och kapitalförluster motverkas och kostnader för

återkrav undviks. En sådan ordning ligger i linje med

vad bostadsutskottet anfört i bet. 1996/97:BoU14.

Hushållseffekter

De sammantagna effekterna av regeringens förslag

redovisas i bilaga till avsnitt 6. Där framgår av

diagram 1 genomsnittliga bidragsökningar, relativt

gällande regelsystem, för hushåll vars bostadsbidrag

minskat med mer än 500 kronor per månad genom

de bestämmelser om bostadsbidrag som trädde i

kraft den 1 januari 1997. De grupperingar som

använts överensstämmer med dem som tagits fram i

den preliminära fördelningsanalysen av 1997 års

regler, dvs. decilgrupper, familjetyp, H-region

(boenderegion) och boendeform. Såväl absolut

förändring (kronor per månad) som relativ

förändring (procent) av bostadsbidraget redovisas.

Av diagrammet framgår att det i första hand är

boende utanför Stockholm-, Göteborg- och

Malmöregionerna som påverkas positivt av regeringens

förslag. Bostadsbidrag till hushåll som bor i Södra

mellanbygden, Norra tätbygden och Norra glesbygden

höjs i genomsnitt med mer än 20 procent per månad.

För boende i eget hem ökar bidragen i genomsnitt med

drygt 20 procent per månad och för dem som bor i sk.

Övriga boendeformer, bl.a. lantbruksfastigheter och

två- och flerfamiljshus, med drygt 40 procent per

månad. Bland barnfamiljerna får ensamstående hushåll

de största genomsnittliga ökningarna (ensamstående

med ett barn drygt 30 procent). Av decilgruppstablån

framgår att bostadsbidrag till hushåll med mycket låga

inkomster i förhållande till försörjningsbördan samt

hushåll som tillhör decilgrupp åtta eller nio ökar mest.

Av den preliminära fördelningsanalysen som

redovisats för bostadsutskottet i februari 1997 framgår

att det i första hand är hushåll med ensamstående

familjeförsörjare vars bostadsbidrag påverkats minst av

de nya regler som trädde i kraft den 1 januari 1997. En

majoritet av dessa hushåll bor i Stock-holm-, Göteborg-

och Malmöregionerna samt i större städer. Bland

boendeformerna är hyreslägenheterna särskilt

framträdande. Dessutom konstateras att hushåll med

mycket låg inkomst påverkas i mindre utsträckning än

bostadsbidragstagare i övriga inkomstlägen.

6.16 Utgiftsområde 19

Regional utjämning och

utveckling

A 1. Regionalpolitiska åtgärder

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 1 453 517 000

kronor.

Beslutsgrupper inom EG:s

strukturfondsprogram

Inom EG:s olika strukturfondsprogram finns

beslutsgrupper som är självständiga myndigheter men

som inte har egna personella resurser. Berörda

länsstyrelser ansvarar för sekretariatsfunktionen åt

beslutsgrupperna. Under förra budgetåret tillfördes

länsstyrelserna permanent 10 miljoner kronor för främst

beslutsgruppssekretariaten inom ramen för anslaget C 1.

Länsstyrelserna m.m. inom utgiftsområde 18. Flera

länsstyrelser har påtalat behovet av ytterligare

resursförstärkning för sekretariaten. Detta behov styrks

också av preliminära resultat av de externa

utvärderingar som på övervakningskommittéernas

uppdrag genomförs av de pågående programmen.

Riksrevisionsverket (RRV) har på uppdrag av

regeringen granskat samordningen av administrationen

av strukturfonderna. I de rapporter som överlämnades

till regeringen den 20 december 1996 och den 29

januari 1997 föreslår RRV bl.a. att beslutsgrupperna

skall försäkra sig om en ändamålsenlig kompetens för

handläggning av ärenden. Vidare bedömer RRV att

resurserna vid sekretariaten är för knappa för de

uppgifter som de förelagts.

Regeringen har beslutat att några länsstyrelser skall

ta över de fondförvaltande centrala verkens uppgifter

vad gäller vissa Interreg-IIA-program.

Riksdagen har godkänt att medel från anslaget

Regionalpolitiska åtgärder även skall kunna användas

för vissa utgifter för beslutsgrupper knutna till

strukturfondsprogram (prop. 1995/96:201,

1995/96:AU7, rskr. 1995/96:275). Med hänsyn till att

det behövs en snabb och säker administration för att

Sverige skall kunna tillgodogöra sig återflödet från

strukturfonderna för innevarande program-period till

och med år 1999 föreslår regeringen att medel från

detta anslag skall kunna användas även för

sekretariatsuppgifter till beslutsgrupperna. Detta får

dock inte innebära att länsstyrelserna därigenom

minskar hittills avsatta resurser för ändamålet. Närmare

föreskrifter för medlens användning beslutas av

regeringen.

Finansiering av vissa förvaltningskostnader

inom NUTEK:s program Regional utjämning

och utveckling

Under tidigare budgetår har medel för att täcka vissa av

Närings- och teknikutvecklingsverkets (NUTEK)

kostnader för administration av bl.a. EG:s

strukturfondprogram anvisats över olika

regionalpolitiska anslag. Nu aktuella beräkningar visar

att de medel som i samband med riksdagens beslut om

1997 års budgetproposition fördes över till anslaget A 1.

Närings- och teknikutvecklingsverket:

Förvaltningskostnader är otillräckliga för att NUTEK

skall kunna genomföra ålagda uppgifter inom ramen för

programmet Regional utjämning och utveckling.

Ytterligare 9 000 000 kronor bör tillföras detta

program. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att

6 500 000 kronor överförs till anslaget A 1. Närings-

och teknikutvecklingsverket: Förvaltningskostnader

under utgiftsområde 24. Resterande belopp på

2 500 000 kronor förutsätts omfördelas inom ramen för

nuvarande förvaltningsanslag.

A 5. Sysselsättningsbidrag

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 200 000 000 kronor.

Sysselsättningsbidrag kan lämnas till företag i vissa

branscher i stödområde 1 och 2 som varaktigt ökar sin

sysselsättning. Anslaget disponeras av NUTEK som får

bemyndiga länsstyrelse att använda medel för de för

anslaget avsedda ändamålen.

I skrivelser den 28 februari och 6 mars 1997 har

NUTEK anmält att anslaget bedöms överskridas med

35 miljoner kronor under budgetåret 1997. Orsaken till

överskridandet är den förbättrade ekonomiska

konjunkturen.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns vidare

uppfört ett ramanslag Regionalpolitiska åtgärder.

Regeringen föreslår att anslaget Sysselsättningsbidrag

ökas med 35 000 000 kronor och att detta finansieras

genom att anslaget Regionalpolitiska åtgärder minskas

med samma belopp.

A 6. Transportbidrag

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 303 000 000 kronor.

Riksdagen har av besparingsskäl beslutat att minska

bidragsnivåerna i de olika transportbidragsområdena

med fem procentenheter fr.o.m. den 1 januari 1997

(prop. 1996/97:1 Utgiftsområde 19, bet 1996/97:AU2,

rskr. 1996/97:106).

NUTEK är central förvaltningsmyndighet för

verksamheten med transportbidrag. I en skrivelse den

21 februari 1997 har NUTEK redovisat sin bedömning

att anslaget kommer att överskridas med ca 81 miljoner

kronor budgetåret 1997. Anledningen är dels en

volymökning, dels att den av statsmakterna beslutade

besparingen får effekt först under andra halvåret 1997,

samt kvarstående ansökningar som avser budgetåret

1995/96.

I detta sammanhang bör också nämnas att regeringen

nyligen tillsatt en särskild utredare för att kartlägga och

analysera förutsättningarna för och effekterna av en

utvidgning av transportbidraget. Detta skall enligt

direktiven i första hand ske inom ramen för nuvarande

anslagsnivå, i andra hand inom ramen för utgiftsområde

19. Regeringen kommer att ta ställning till utredningens

förslag senare i år.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns också

uppfört ett ramanslag Regionalpolitiska åtgärder.

Regeringen föreslår att anslaget Transportbidrag ökas

med 81 000 000 kronor och att detta finansieras genom

att anslaget Regionalpolitiska åtgärder minskas med

samma belopp.

Sammantaget föreslås under utgiftsområde 19

Regional utjämning och utveckling en minskning av

anslaget Regionalpolitiska åtgärder med 122 500 000

kronor.

6.17 Utgiftsområde 20

Allmän miljö- och naturvård

A. Miljövård

A 1. Statens naturvårdsverk

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 355 827 000 kronor.

Det nya ersättningssystemet för rovdjursrivna renar

bygger på principen att ersättning utgår för förekomst

och föryngring av rovdjur inom renskötselområdena.

Det förutsätter återkommande inventeringar för att

fastställa sådan förekomst. När systemet inrättades

anvisades inga särskilda medel för sådana inventeringar.

Enligt riksdagens önskemål kommer regeringen att

inom kort tillsätta en särskild utredning för att utarbeta

förslag till en sammanhållen rovdjurspolitik. Frågan om

finansiering av inventeringar inom ramen för

ersättningssystemet kommer då att utredas.

För innevarande budgetår beräknas inventeringarna

kosta ca 5 000 000 kronor. Dessa kostnader föreslås

finansieras till hälften genom omprioriteringar inom

Statens naturvårdsverks ramanslag. Resterande

2 500 000 kronor föreslås tillföras verkets ramanslag.

Finansiering sker genom att från EU retroaktivt

medfinansierade medel för startstöd till yngre

jordbrukare inom utgiftsområde 23 avseende budgetåret

1995/96 utnyttjas (se avsnitt 6.20 avseende anslaget B 1.

Statens jordbruksverk, fjärranalys).

Regeringen föreslår därför att ytterligare 2 500 000

kronor anvisas under anslaget A 1. Statens

naturvårdsverk för kostnader för inventeringarna.

A 4. Investeringar inom miljöområdet

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för

detta ändamål uppfört ett ramanslag på 217 992 000

kronor.

Sverige kan med stöd av LIFE-förordningen (Rådets

förordning (EEG) nr 1973/92 om inrättande av ett

finansiellt instrument för miljön - LIFE) få bidrag med

50 procent för naturvårdsprojekt som skall ingå i EU:s

ekologiska nätverk Natura 2 000. Bidrag kan beviljas av

EG-kommissionen efter ansökan från myndigheter,

organisationer eller enskilda. Fördelningen av bidrag

sker en gång per år. För Sveriges del bedömer

Naturvårdsverket vilka ansökta projekt som är de för

naturvården mest angelägna. Därefter lämnas

prioriteringsförslag till kommissionen. Kommissionen

är inte bunden att följa Naturvårdsverkets prioriteringar.

Det finns inte heller bestämmelser om hur LIFE-medel

skall fördelas mellan medlemsländerna.

Regeringen har för budgetåret 1997 antagit att

kommissionen vid fördelning av bidrag från LIFE-

Nature 1996 skulle fatta beslut om att bevilja

Naturvårdsverket bidrag på i storleksordningen 25

miljoner kronor. Utbetalningen av LIFE-bidragen delas

dock normalt upp på flera år eftersom de sker i den takt

projekten fortskrider. Motsvarande belopp förs upp

under inkomsttitel 6911 Övriga bidrag från EG.

Kommissionen beslutade den 19 november 1996 att

för LIFE-Nature 1996 bevilja Sverige sammanlagt

4 933 866 ECU. I denna summa ingår dock även bidrag

som har beviljats till andra svenska sökande än

Naturvårdsverket. Endast 3 367 072 ecu kommer att

utbetalas till Naturvårdsverket. Detta motsvarar ungefär

28 600 000 kronor, dvs. en ökning med 3 600 000

kronor. På den svenska statsbudgeten tas anslag upp

motsvarande det belopp som Naturvårdsverket erhåller

från EG-budgeten. Inkomsterna som tas upp på

inkomsttitel ökar med samma belopp.

Investeringsbidrag för omställning i

ekologiskt hållbar riktning

Riksdagen beslutade i juli 1996 om ett femårigt

program för investeringsbidrag för omställning

tillhållbar utveckling (prop.1995/96:222, bet.

1995/96:FiU15, rskr. 1995/96:307). Det femåriga

programmet för investeringsbidrag syftar till att

driva på den tekniska utvecklingen samt att skapa

sysselsättning främst genom kretsloppsanpassning av

byggnader och teknisk infrastruktur. Programmet

skall omfatta åtgärder med sysselsättningsskapande,

teknikutvecklande och miljöförbättrande effekt bl.a.

inom avfallsområdet, VA-området samt inom

byggsektorn. Även inom vissa andra områden kan

åtgärder som syftar till en ekologiskt hållbar

utveckling komma att ges stöd inom ramen för

programmet. Åtgärderna skall inriktas på projekt

som är av pilotkaraktär och som annars inte skulle

komma till stånd. Förordningen (1996:1378) om

statligt investeringsbidrag för en ekologiskt hållbar

utveckling har EU-notifierats.

Regeringens förordning i frågan har utgångspunkt i

de stödbestämmelser inom EU som stadgar att för

bidrag till näringslivet i miljöfrågor får ges högst

30 procent av investeringskostnaden. Med hänvisning

till bl.a. vad regeringen anför under avsnitt 6.20

avseende radon i dricksvatten, bör regeringen ha

möjlighet att besluta om en högre bidragsprocent för

vissa särskilda typer av stödobjekt med beaktande av

EU:s regler.

6.18 Utgiftsområde 21

Energi

Allmänt

Regeringen har i prop. 1996/97:84 Ett uthålligt

energisystem föreslagit riktlinjer för energipolitiken. Ett

nytt energipolitiskt program inrättas för omställningen

av energisystemet. Programmet omfattar åtgärder som

syftar till att på ett kostnadseffektivt sätt minska

användningen av el för uppvärmning, utnyttja det

befintliga energisystemet effektivare och öka tillförseln

av el och värme från förnybara energi-källor.

Bortfallet av elproduktion från Barsebäcksverket

skall kompenseras. Därför skall under en femårsperiod

investeringbidrag lämnas till utbyggnad av el- och

värmeproduktion samt till effektivisering och minskad

elanvändning i bostadsektorn.

Det energipolitiska programmets huvudinriktning är

en kraftfull långsiktig satsning på forskning, utveckling

och demonstration av ny energiteknik. Målet är att

under de närmaste 10 - 15 åren kraftigt öka el- och

värmeproduktionen från förnybara energikällor och

utveckla kommersiellt lönsam teknik för

energieffektivisering. Myndighetsfunktionen inom

energiområdet skall tydliggöras och förstärkas. En ny

energimyndighet skall inrättas den 1 januari 1998.

Av regeringens förslag i den energipolitiska

propositionen följer att medel för energipolitiska

åtgärder behöver anvisas på tilläggsbudget för

budgetåret 1997. Tre anslag bör inrättas för ändamålet

förutsatt att riksdagen godkänner de i den

energipolitiska propositionen föreslagna riktlinjerna.

Ramen för utgiftsområde 21 Energi uppgår för

budgetåret 1997 till 474,2 miljoner kronor. Enligt prop.

1995/96:150 kan ramen komma att påverkas av beslut

med anledning av den energipolitiska propositionen. De

här föreslagna anslagen på tilläggsbudget uppgår

sammanlagt till 114 miljoner kronor. Detta innebär att

ramen för utgiftsområde 21 bör ökas med 114 miljoner

kronor till 588,2 miljoner kronor. Finansieringen sker

genom indragning av reservationer på äldre anslag

under den tolfte huvudtiteln, genom engångsvisa

indragningar av anslagsmedel för vissa anslag under

utgiftsområde 21 Energi samt neddragningar av medel

från Energiteknikfonden.

Utformningen av de bidrag som regeringen föreslår i

det följande bedöms överensstämma med EG:s

statsstödsregler.

A. Omställning och utveckling av

energisystemet

A 5. Bidrag till investeringar i elproduktion från

 förnybara energikällor

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i

statsbudgeten för innevarande budgetår.

Regeringen har i prop. 1996/97:84 Ett uthålligt

energisystem föreslagit riktlinjer för ett fortsatt bidrag

till investeringar i biobränslebaserad kraftvärme,

vindkraftverk och småskalig vattenkraft.

Ett bidrag bör lämnas med 3 000 kr per installerad

kW elproduktionskapacitet för investeringar i

kraftvärmeproduktion baserad på biobränslen. Bidraget

bör dock uppgå till högst 25 procent av investeringen.

Medel bör anvisas med 450 miljoner kronor under en

femårsperiod räknat från den 1 juli 1997. För

budgetåret 1997 bör 45 miljoner kronor anvisas.

Ett bidrag bör lämnas med 15 procent av

investeringen i vindkraftverk med en eleffekt på minst

200 kW. Medel bör anvisas med 300 miljoner kronor

under en femårsperiod räknat från den 1 juli 1997. För

budgetåret 1997 bör 30 miljoner kronor anvisas. Ett

bidrag bör lämnas med 15 procent av investeringen i

miljövänliga, småskaliga vattenkraftverk. Medel bör

anvisas med 150 miljoner kronor under en femårsperiod

räknat från den 1 juli 1997. För budgetåret 1997 bör

5 miljoner kronor anvisas.

För budgetåret 1997 bör 80 000 000 kronor anvisas

på ett nytt ramanslag benämnt A 5. Bidrag till

investeringar i elproduktion från förnybara energikällor

på tilläggsbudget för bidrag till investeringar i

elproduktion från förnybara energikällor.

A 6. Provning, märkning och certifiering av

 energikrävande utrustning, m.m.

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i

statsbudgeten för innevarande budgetår.

Regeringen har i prop. 1996/97:84 Ett uthålligt

energisystem föreslagit att särskilda medel bör anvisas

för kunskapsförmedling, provning, märkning och

certifiering av energikrävande produkter och system.

Under anslaget anvisas 40 miljoner kronor under en

femårsperiod räknat från den 1 juli 1997.

För budgetåret 1997 bör 4 000 000 kronor anvisas på

ett nytt ramanslag benämnt A 6. Provning, märkning

och certifiering av energikrävande utrustning, m.m. på

tilläggsbudget för kunskapsförmedling, provning,

märkning och certifiering av energikrävande produkter

och system.

A 7. Kostnader för bildandet av en ny

 energimyndighet

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i

statsbudgeten för innevarande budgetår.

Regeringen har i prop. 1996/97:84 Ett uthålligt

energisystem föreslagit att en ny central

energimyndighet skall inrättas.

Inrättandet av den nya myndigheten kommer att vara

förenad med vissa kostnader, främst beroende på

utökade ansvarsområden föranledda av 1997 års

energipolitiska överenskommelse. Vidare kommer

kostnader att uppkomma för bl.a. lokaler och personal.

För budgetåret 1997 bör 30 000 000 kronor anvisas

på ett nytt ramanslag benämnt A 7. Kostnader för

bildandet av en ny energimyndighet på tilläggsbudget

för att täcka kostnader i samband med bildandet av den

nya energimyndigheten.

6.19 Utgiftsområde 22

Kommunikationer

A. Infrastruktur

Gemenskapens finansiella stöd till

Transeuropeiska nätverk (TEN)

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i

statsbudgeten för innevarande budgetår.

Sveriges medlemskap i EU innebär bl.a. möjlighet

för Sverige att ansöka om gemenskapens finansiella stöd

för projekt av gemensamt intresse på området för

transeuropeiska nät för infrastrukturerna inom transport

och telekommunikationer. Finansiellt stöd ges bl.a. till

följande svenska projekt; Öresundsförbindelsen, väg-

och järnvägsprojekt inom den Nordiska Triangeln som

är ett samlingsnamn på transportprojekt mellan de

nordiska huvudstäderna samt till vissa investeringar

inom sjöfartens och luftfartens infrastruktur.

Gemenskapens stöd inbetalas på inkomsttitel i

statsbudgeten. I likhet med övriga utgifter och

inkomster på statsbudgeten bör bidrag från EU

bruttoredovisas vilket innebär att bidraget inbetalas till

statsbudgetens inkomstsida och motsvaras av anslag på

statsbudgetens utgiftssida. Regeringen föreslår därför att

utgiftsramen för utgiftsområde 22 för budgetåret 1997

höjs med ett belopp motsvarande det förväntade

finansiella stödet under 1997, vilket beräknas till ca 200

miljoner kronor. För budgetåret 1997 bör 200 000 000

kronor anvisas på ett nytt ramanslag benämnt

Gemenskapens finansiella stöd för Transeuropeiska

nätverk. Utgifterna för stöd till de projekt som erhållit

finansiellt stöd får inte överstiga vad som inbetalts av

Gemenskapen på inkomsttitel i statsbudgeten.

Förskottering av medel till

infrastrukturinvesteringar

Sedan ett antal år tillbaka har möjlighet funnits att

finansiera vissa infrastrukturinvesteringar på andra sätt

än genom anslagsmedel. Till exempel kan intressenter

såsom kommuner och företag förskottera medel till

väginvesteringsobjekt som inte inom rimlig tid kan

byggas med traditionell finansiering via anslag på

statsbudgeten.

Under 1988 beslutade riksdagen (prop. 1987/88:50

bil. 1, bet. 1987/88:TU20, rskr. 1987/88:297) om

bemyndigande för regeringen att medge Vägverket att

tidigarelägga byggande av vägar eller broar med lån

(förskottering) från kommuner eller företag. I samband

därmed angavs att sådan förskottering endast borde vara

aktuell i sådana fall när den som förskotterar har så stor

nytta av vägobjektets tillkomst att någon förräntning på

insatt kapital normalt inte erfordras. Åtagandena borde

därför i varje särskilt fall godkännas av regeringen.

Under våren 1990 beslutade riksdagen (prop.

1990/91:100 bil. 8, bet. 1990/91:TU26, rskr.

1990/91:326) att regeringen får bemyndiga Vägverket

att inom en ram av 20 000 000 kronor besluta om

förskotteringar av väginvesteringar. Därvid gäller att

förskotteringar som innebär att Vägverkets åtagande

överstiger detta belopp, sträcker sig över mer än en

planperiod (dvs. objektet återfinns i vägplanen efter

kommande revideringstillfälle) eller innehåller index-

och/eller räntevillkor och dylikt även fortsättningsvis

bör underställas regeringens prövning.

Förskotteringsförfarandet har möjliggjort för

kommuner och andra att få till stånd en tidigareläggning

av för dem särskilt angelägna vägprojekt. Mängden

ärenden visar att det finns ett behov av denna möjlighet.

Även andra typer av investeringar i statlig infrastruktur

är i behov av att kunna finansieras på annat sätt än

genom anslagsmedel. Därför bör möjlighet till

finansiering med förskottering utvidgas till att även

omfatta investeringar i statens spåranläggningar.

A 3. Byggande av vägar

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 4 314 313 000

kronor.

Inom Vägverkets ansvarsområde finns ett antal

vägobjekt som är mycket angelägna ur trafiksäkerhets

och sysselsättningssynpunkt och som är färdiga för

byggstart redan under år 1997. Dessa vägprojekt är

E18/20 Örebro-Arboga (1 142 miljoner kronor), E4

Stora Åby-Väderstad (470 miljoner kronor), E22

Söderåkra-Hossmo (505 miljoner kronor) samt E4

trafikplats Hallunda (52 miljoner kronor). Enligt

budgetlagen gäller som grundprincip att statens

infrastrukturinvesteringar skall finansieras med anslag

och ej lånefinansieras. Enligt budgetlagen 24§ kan dock

riksdagen för en viss myndighet eller för viss

anskaffning besluta att finansiering skall ske på annat

sätt. Anslagna medel under de kommande åren är inte

tillräckliga för att byggstart skall ske redan detta år.

Vägverket bör därför få möjlighet att låna erforderliga

medel i Riksgäldskontoret för att sedan återbetala lånen

inklusive ränta med ordinarie anslag för byggande av

vägar. Därmed kan byggproduktionen av vägprojekten

göras rationell samtidigt som angelägna åtgärder för

sysselsättning och tillväxt snabbt kommer till stånd.

Vägverket bör därför medges att ta upp lån i

Riksgäldskontoret för att tidigarelägga vägprojekt om

2 169 miljoner kronor samt att belasta anslaget

Byggande av vägar med kostnader för räntor och

amorteringar avseende dessa lån.

B. Sjö- och luftfart

Utredningsarbete m.m. med anledning av

M/S Estonias förlisning

Den 28 september 1994 förliste den under estnisk flagg

förda passagerarfärjan M/S Estonia sydväst om finska

Utö. Regeringen gav samma dag Statens

haverikommission (SHK) i uppdrag att biträda i

utredningsarbetet med anledning av förlisningen.

Riksdagen beslutade att ett anslag på 3 940 000

kronor skulle anvisas till Utredningsarbete med

anledning av M/S Estonias förlisning på tilläggsbudget

till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 (prop.

1995/96:105, bet. 1995/96:TU15, rskr. 1995/96:205).

Utredningsarbetet beräknades då vara slutfört under

våren 1996.

Då utredningen pågick under hela 1996 ökade

riksdagen genom tilläggsbudget till statsbudgeten för

budgetåret 1995/96 (prop. 1996/97:1, bet.

1996/97:FiU11, rskr. 1996/97:48) det anvisade anslaget

med 4 000 000 kronor. Av totalt anslagna 7 940 000

kronor under 1996 förbrukades 5 266 987 kronor. De

återstående 2 748 780 kronor är dock inte tillgängliga

under 1997.

Såvitt nu kan bedömas kommer utredningen att

fortgå även under första halvåret 1997. De tidigare

anvisade medlen är nu förbrukade och SHK:s kostnader

för det fortsatta arbetet beräknas till 3 500 000 kronor.

De ökade kostnaderna för utredningsarbetet med

anledning av M/S Estonias förlisning finansieras genom

indragning av 3 500 000 kronor i reservationsmedel

inom utgiftsområde 22.

Ersta sjukhus har med anledning av M/S Estonias

förlisning ansökt om medel för anhörigarbete.

Anhörigarbetet som avses i ansökningen omfattar bl.a.

en vidare bearbetning av enkäter som skickats till de

anhöriga. Regeringen anser att skäl föreligger att bidrag

i någon form lämnas till denna bearbetning med högst 1

000 000 kronor.

Kostnaderna med anledning av ansökan från Ersta

sjukhus finansieras genom indragning av 1 000 000

kronor i anslagssparande inom utgiftsområde 1 Rikets

styrelse.

6.20 Utgiftsområde 23

Jord- och skogsbruk,

fiske med anslutande

näringar

B. Jordbruk och trädgårdsnäring

B 1. Statens jordbruksverk

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på

183 114 000 kronor.

Fjärranalys

EU har detaljerade regler för hur bidragsansökningarna

för de olika stöden skall se ut och ställer hårda krav på

att jordbrukarna lämnar korrekta uppgifter. EU ställer

dessutom krav på att myndigheterna i medlemsstaterna

skall kontrollera bidragsansökningarna. Genomförs inte

kontrollerna på ett godtagbart sätt kan staten gå miste

om ersättning för utbetalade bidrag och helt eller delvis

drabbas av finansiella sanktioner. Ett sätt att kontrollera

arealer för vilka bidrag sökts är att utnyttja

satellitbildstolkning, s.k. fjärranalys.

Vinsterna med att använda fjärranalys bedöms ligga i

dess användning som urvalsinstrument för att

därigenom kunna koncentrera den fysiska kontrollen till

riskobjekt och i de beräknade rationaliseringsvinster

som uppkommer genom stordriftsfördelar. Metoden

fungerar särskilt väl för att säkerställa att inte två

brukare sökt stöd för samma skifte.

Verksamheten initierades av EG-kommissionen som

ett led i att stärka kontrollen. Jordbruksverket har haft

det övergripande ansvaret för arbetet.

I Sverige har kontroll med hjälp av fjärranalys

bedrivits under budgetåret 1995/96. Resultaten av

arbetet har varit positiva. Kostnaderna har till 50

procent finansierats av EU.

Regeringen föreslår att ett engångsbelopp på

4 500 000 kronor tillförs ramanslaget Statens

jordbruksverk för att täcka de kostnader verket haft. EU

beslutade i december 1996 att även det nationella

startstöd till yngre jordbrukare som beviljades före EU-

medlemskapet och som fortfarande löper skall erhålla

medfinansiering från EG-budgeten. Därmed kommer

drygt 20 miljoner kronor att tillföras inkomsttitel på

statsbudgeten under innevarande år avseende de

nationella startstöd som utbetalades budgetåret 1995/96.

Detta tillskott till statskassan föreslås bl.a. finansiera

kostnaderna för fjärranalys.

B 12. Kompletterande åtgärder inom jordbruket

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 1 085 000 kronor.

Informationsinsatser m.m.

Från anslaget utbetalas bl. a. den nationella delen av

EG:s miljöersättningar inom jordbrukets miljöprogram.

Miljöprogrammet genomförs fullt ut från år 1996.

Programmet finansieras till 50 procent av EG:s

jordbruksfond. Sverige tillämpar, i enlighet med EU:s

tillämpningsförordning, det integrerade kontrollsystemet

(IAKS) för administration och kontroll inom

programmet. Ansökningarna för programmets tio olika

miljöåtgärder prövas för närvarande av länsstyrelserna.

Besluten avser en femårsperiod. De miljöåtgärder som

erbjuds lantbrukarna i programmet är mycket

differentierade och målinriktade. Reglerna för

miljöstöden är därför relativt detaljerade och har av

många uppfattats som komplicerade.

Miljömål för jordbruket kvantifieras i

miljöprogrammet. En god anslutning är därför viktig

för att uppfylla målen. En hög anslutning till

miljöprogrammet ökar också återflödet från EU-

budgeten.

Kontrollen av 1996 års ansökningar har visat att

lantbrukarnas kunskap om indelningen av

ersättningsberättigad mark och om hur denna skall

skötas behöver förbättras. Den mycket korta tid under

vilken programmet genomfördes har troligen bidragit

till att tillräckligt med information om programmet och

dess villkor inte har nått ut till berörda lantbrukare.

Bristande kunskap om programmets villkor kan leda till

att brukare inte uppfyller kraven. Statens jordbruksverk

tillsammans med länsstyrelserna kan med utökade

medel för informationsinsatser m.m. avseende

miljöstöden vidta åtgärder för att förbättra situationen.

Regeringen föreslår att ett engångsbelopp på

10 000 000 kronor tillförs ramanslaget Kompletterande

åtgärder inom jordbruket för att användas för att täcka

kostnader uppkomna för informationsåtgärder m.m.

Beloppet har ingen motsvarande EU-finansiering.

Finansieringen sker genom att från EU retroaktivt

medfinansierade medel för startstöd till yngre

jordbrukare avseende budgetåret 1995/96 tas i anspråk

(se finansiering av B1. Statens jordbruksverk,

fjärranalys ovan).

Höjningen av anslaget D2. Ersättning för viltskador

m.m. finansieras med 15 miljoner kronor från detta

anslag vilket innebär att anslaget minskas med

sammanlagt 5 000 000 kronor.

B 17. Jordbrukets blockdatabas

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i

statsbudgeten för innevarande budgetår.

Digital blockdatabas

Det svenska medlemskapet i EU innebär ett åtagande att

delta i den gemensamma jordbrukspolitiken. Med

hänsyn till att det finns en mängd olika stödformer till

jordbruket som så långt möjligt lämpligen bör

administreras och kontrolleras gemensamt har en

enhetlig ram för handläggning av flera typer av stöd

införts genom rådets förordning (EEG) nr 3508/92 av

den 27 november 1992 om ett integrerat system för

administration och kontroll av vissa stödsystem inom

gemenskapen. Enligt den förordningen skall varje

medlemsstat upprätta ett s.k. integrerat administrations-

och kontrollsystem (IAKS). I det integrerade systemet

ingår bl.a. särskilda krav på ett system för

arealidentifikation som skall utgöra grunden vid

handläggning av de arealbaserade stöden. Tillgången till

ett sådant system är en förutsättning för att svenska

jordbrukare skall kunna få gemenskapens stöd med

finansiering från EU:s budget. Det nya systemet för

identifiering av brukningsenheternas skiften (prop.

1996/97:48, bet. 1996/97:JoU7, rskr. 1996/97:157)

innebär att s.k. block bildas, vilka tilldelas unika

identiteter. Blockbildningen skall genomföras med hjälp

av digital information som hämtas från den ekonomiska

kartan. Med ledning av denna information skall

särskilda digitala kartor tas fram. Kartunderlaget

kommer att behöva uppdateras årligen. Det integrerade

systemet skall vara genomfört vid utgången av år 1997.

Det fastighetsregister som Sverige av hävd använt

för identifiering är inte tillräckligt detaljerat för det

integrerade systemets behov. Att upprätta det digitala

kartmaterialet kommer därför att innebära stora

kostnader av engångskaraktär. Kostnaden har beräknats

uppgå till ca 100 miljoner kronor. Till detta kommer

driftskostnader som beräknas uppgå till drygt 17

miljoner kronor per år. Enligt riksdagens beslut med

anledning av prop. 1996/97:48 skall dessa kostnader

finansieras med en kartavgift. Intäkten av denna avgift

beräknas bli drygt 27 miljoner kronor per år.

Regeringen föreslår att ett ramanslag på 100 000 000

kronor förs upp på statsbudgeten för att användas för att

täcka nödvändiga uppbyggnadskostnader.

Finansieringen sker genom att intäkterna från

kartavgiften successivt inlevereras till inkomsttitel på

statsbudgeten. Investeringskostnaderna beräknas vara

helt finansierade år 2019.

C. Fiske

C 2. Strukturstöd till fisket m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 30 890 000 kronor.

Anslaget är framför allt avsett att finansiera stöd till

åtgärder som medfinanseras av gemenskapen inom

ramen för strukturplanen på fiskets område och

gemenskapsinitiativet PESCA. Anslaget används även

för äldre stödformer som inte omfattas av

gemenskapens medfinansiering. Under budgetåret

1995/96 var anslaget uppfört som förslagsanslag.

Sveriges strukturplan på fiskets område fastställdes

av EG-kommissionen först i november 1995 och

villkoren för stöd fastställdes i övervakningskommittén i

december 1995. Vissa beslutade investeringsstöd under

budgetåret 1995/96 kommer inte att betalas ut förrän

under budgetåret 1997. Dessa beslutade, men inte

utbetalade stöd uppgår till 10,3 miljoner kronor. Medlen

avseende dessa beslut kan, med hänsyn till den tidigare

anslagsformen, inte föras över till år 1997. För att det

ändamål, som riksdagen beslutat om skall kunna

tillgodoses föreslår regeringen därför att anslaget höjs

med 10 300 000 kronor. Det kommer inte betalas ut

mer medel under programperioden än vad som tidigare

angivits.

C 3. Från EG-budgeten finansierade

 strukturstöd till fisket m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 80 000 000 kronor.

Detta belopp motsvarar EG:s finansiering av

strukturstöd till fisket m.m. redovisat under anslag C 2.

Under budgetåret 1995/96 var anslaget uppfört som

förslagsanslag.

Sveriges strukturplan på fiskets område fastställdes

av EG-kommissionen, som nämnts i föregående avsnitt,

först i november 1995 och villkoren för stöd fastställdes

i övervakningskommittén i december 1995. Vissa

beslutade investeringsstöd under budgetåret 1995/96

kommer inte att betalas ut förrän under år 1997. Dessa

beslutade, men inte utbetalade stöd uppgår till 74 474

000 kronor. Medlen avseende dessa beslut kan, med

hänsyn till den tidigare anslagsformen, inte föras över

till budgetåret 1997. För att det ändamål med anslaget

som riksdagen beslutat om skall kunna uppfyllas

föreslår regeringen därför att anslaget höjs med 74 474

000 kronor. Finansiering sker genom att staten erhåller

motsvarande belopp från EU som inlevereras till

inkomsttitel på statsbudgeten. Det kommer inte betalas

ut mer medel under programperioden än vad som

tidigare angivits.

D. Rennäring

D 2. Ersättning för viltskador m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 12 500 000 kronor.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns under

ramanslaget B 12. Kompletterande åtgärder inom

jordbruket anvisat 15 miljoner kronor avseende den

nationella delen för ett nytt delprogram inom ramen för

jordbrukets miljöprogram för ersättning till rennäringen

för bevarande av rovdjur inom renskötselområdet.

Under ramanslaget B 13. Från EG-budgeten

finansierade kompletterande åtgärder inom jordbruket

har för samma ändamål beräknats 15 miljoner kronor

motsvarande EG:s finansiering av detta program.

Avsikten med programmet är att skapa ett

bevarandemål för rovdjuren inom renskötselområdet

med långsiktigt livskraftiga populationer.

Bevarandemålet medför för vissa rovdjursarter att

populationen ökar. Detta kan komma att medföra större

kostnader för renförluster och merarbete för

rennäringen än vad som gällde tidigare. Programmet

baseras på den av riksdagen beslutade principen om

ersättning efter rovdjursförekomst. Programmet, som

avsågs verka från år 1997, uppskattas omfatta totalt 30

miljoner kronor, varav hälften medfinansieras av EG.

Regeringens överläggningar med EG-kommissionen

har ännu inte resulterat i ett godkännande av

delprogrammet. Regeringen gör den bedömningen att

ett godkännande inte kommer att kunna ske inom sådan

tid att utbetalning till renägarna kan äga rum under år

1997. Ersättning för rovdjursrivna renar innevarande

budgetår måste därför helt lämnas av nationella

budgetmedel.

Medel för ersättning för rovdjursrivna renar bör

anvisas över ramanslaget D 2. Ersättningar för

viltskador m.m. Regeringen föreslår därför att anslaget

ökas med 30 000 000 kronor. Anslagen B 12.

Kompletterande åtgärder inom jordbruket och B 13.

Från EG-budgeten finansierade kompletterande åtgärder

inom jordbruket minskas med 15 000 000 kronor

vardera. Finansiering sker genom indragning av

anslagsmedel.

E. Djurskydd och djurhälsovård

E 5. Bekämpande av smittsamma

 husdjurssjukdomar

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 89 500 000 kronor.

EG-kommissionen har i beslut den 28 november

1996 efter särskild ansökan från Sverige godkänt det

svenska bekämpningsprogrammet avseende sjukdomen

Enzootisk bovin leukos (EBL). Enligt beslutet är

Sverige berättigad bidrag från EU för utgifter för

provtagning och ersättning till djurägare som slaktar

djur till följd av EBL-smitta. Ersättning lämnas med 50

procent av sådana kostnader som både uppkommit och

betalats under år 1997. Det högsta ersättningsbeloppet

från EU uppgår till 2 385 000 ecu. Enligt Sveriges

ansökan till EG-kommissionen kommer

leukosprogrammets totala kostnad under år 1997 att bli

ca 48 miljoner kronor, vilket innebär att något mer än

50 procent av programmet måste finansieras nationellt.

En slutlig rapport om programmets tekniska

genomförande och kostnader skall enligt beslutet lämnas

av Sverige senast den 1 juni 1998.

Bidraget från EU lämnas i efterhand. Därför

uppkommer ett behov av att temporärt finansiera även

den del av programmet som avses att täckas av EU-

bidraget.

Regeringen föreslår därför att, utöver den nationella

andelen, 20 500 000 kronor (motsvarande 2 385 000

ecu) tillförs ifrågavarande anslag för budgetåret 1997.

Finansiering sker genom att staten erhåller motsvarande

belopp på inkomsttitel år 1998 när bidraget från EU

erhålls och inlevereras till inkomsttitel på statsbudgeten.

E 6. Gränskontrollstationer

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i

statsbudgeten för innevarande budgetår.

Mot bakgrund av Sveriges medlemskap i EU pågår

för närvarande en anpassning av de svenska

gränskontrollstationerna mot tredje land till EG:s

bestämmelser. Vid stationerna skall levande djur och

animaliska produkter som importeras till gemenskapen

kontrolleras. Hur gränskontrollstationerna skall vara

utformade och hur kontrollerna skall utföras är strikt

reglerade i EG:s regelverk.

Enligt förordningen (1994:1717) om kontroll av

livsmedel som importeras från tredje land ansvarar

kommunerna för gränskontrollen vid import av

livsmedel. Statens livsmedelsverk meddelar bl.a.

föreskrifter om hur kontrollen skall genomföras. Vidare

skall gränskontrollstationerna godkännas av

Livsmedelsverket. Vad gäller införsel av levande djur

och djurprodukter har Statens jordbruksverk det

övergripande myndighetsansvaret enligt förordningen

(1994:1830) om införsel av levande djur m.m.

Enligt rådets beslut 90/424/EEG av den 26 juni 1990

om utgifter inom veterinärområdet kan ett medlemsland

under en övergångsperiod få finansiellt stöd för att

införa den nya kontrollstrategi som följer av

genomförandet av den inre marknaden för levande djur

och animaliska produkter.

Sverige ansökte den 24 maj 1996 hos EG-

kommissionen om bidrag för uppbyggande av svenska

gränskontrollstationer mot tredje land. Ansökan byggde

på de ansvariga kommunernas planerade åtgärder och

beräknade kostnader för anpassning av

gränskontrollstationerna. I kommissionens beslut

96/729/EG av den 29 november 1996 om förteckningen

över program för att förbättra systemet med

veterinärkontroller vid yttre gränser som berättigar till

finansiellt gemenskapsstöd år 1997 anges att det svenska

programmet skall vara berättigat till finansiellt

gemenskapsstöd år 1997. I kommissionens beslut

97/31/EG av den 17 december 1996 om godkännande

av det program för år 1997 som lagts fram av Sverige

för förbättring av systemet för veterinärkontroller vid de

yttre gränserna och om fastställande av gemenskapens

ekonomiska bidragsnivå anges bl.a. att gemenskapens

ekonomiska bidrag skall uppgå till 50 procent av

Sveriges kostnader för att genomföra programmet, dock

högst 1 450 000 ecu. De gränskontrollstationer som

omfattas av beslutet är Stockholm, Arlanda,

Karlskrona, Ystad, Helsingborg, Göteborg, Landvetter

och Wallhamn.

För utbetalning av gemenskapens bidrag till berörda

kommuner krävs att ett särskilt anslag anvisas på den

svenska statsbudgeten. Regeringen föreslår mot

bakgrund härav att ett reservationsanslag tas upp på

statsbudgeten med 13 000 000 kronor.

Radon i dricksvatten

Regeringen anser att det är viktigt att fastställa

gränsvärden för radon i dricksvatten på grund av den

negativa hälsopåverkan som radon har. Statens

strålskyddsinstitut har beräknat antalet cancerfall i

den svenska befolkningen till följd av radon i

dricksvatten till i medeltal 55 per år.

Radongränsvärde i dricksvatten är en fråga för

Statens livsmedelsverk, men eftersom detta bedöms ha

en väsentlig ekonomisk betydelse och kan medföra

väsentligt ökade kostnader för bl.a. vissa kommuner,

har frågan underställts regeringens prövning.

Regeringen anser att samma gränsvärde för vatten

tjänligt med anmärkning på grund av radonhalten bör

gälla vatten från såväl allmänna som enskilda täkter.

Detta gränsvärde bör med avseende på radon vara 100

Bq/l vatten. Vid 1000 Bq/l skall vattnet bedömas som

otjänligt.

När gränsvärden fastställs kommer innehavare av

allmänna dricksvattenanläggningar, i huvudsak

kommunala, och sådana vattenanläggningar som står

under tillsyn med stöd av särskilda beslut att bli skyldiga

att se till att vattnets radonhalt inte överstiger 100 Bq/l

när det når konsumenterna. Ägare av enskilda täkter

som inte står under särskild tillsyn kan inte åläggas

några åtgärder.

Radonhaltigt vatten ger hälsopåverkan när det dricks

och när vattenångor andas in vid duschning eller annan

hantering av vatten. Enligt Livsmedelsverket, som utrett

radonsituationen när det gäller dricksvatten, måste allt

vatten som används i en bostad behandlas i anslutning

till fastighetens inkommande vattenledning. För detta

krävs särskild utrustning, s.k. radonavskiljare.

De flesta tillverkare av radonavskiljare garanterar 85

- 90 procent reduktion av radonhalten eller att

radonhalten inte överstiger 100 Bq/l i behandlat vatten.

Kommunerna bör kompenseras för de kostnader för

radonavskiljare i de kommunala vattenverken som

föranleds av nya gränsvärden. Regeringen föreslår att

bidrag ges även till enskilda vattentäkter som står under

särskild tillsyn och till övriga enskilda täkter, dock inte

till andra täkter än kommunala som betjänar fritidshus.

Bidrag föreslås lämnas kommuner motsvarande hela

åtgärdskostnaden vid radonhalt överstigande 100 Bq/l

vatten och till övriga med 50 procent, dock högst 5 000

kronor vid radonhalt överstigande 100 Bq/l vatten för

täkter under särskild tillsyn respektive 1000 Bq/l vatten

för enskilda täkter. Föreslagna bidrag avser

engångskostnader för införskaffande och installation.

Bidragsförslaget som avser allmänna och enskilda

vattentäkter innebär ett anslagsbehov om ca 60 miljoner

kronor.

Fråga om bidrag bör prövas av länsstyrelserna.

Dessutom förutsätts Boverket, i likhet med vad som

gäller om bidrag till åtgärder om radon i inomhusluften

i egnahem, sköta utbetalning av bidraget och besluta i

överklaganden.

Regeringen har för avsikt att besluta om en särskild

förordning om bidrag till åtgärder mot radon i

dricksvatten. Statens utgifter i anslutning till

bidragsgivningen bör betalas från det under fjortonde

huvudtiteln för budgetåret 1995/96 uppförda

reservationsanslaget Investeringsbidrag för främjande av

omställning i ekologiskt hållbar riktning. Beträffande

villkoren för anslaget har regeringen under avsnitt 6.17

föreslagit sådana förändringar att stöd enligt ovan skall

kunna utbetalas.

6.21 Utgiftsområde 24

Näringsliv

A. Näringspolitik

A 1. Närings- och teknikutvecklingsverket:

 Förvaltningskostnader

På statsbudgeten för innevarande budgetår finns för

detta ändamål uppfört ett ramanslag på 353 268 000

kronor. Under tidigare budgetår har medel för att täcka

Närings- och teknikutvecklingsverkets (NUTEK)

kostnader för viss administration av regionalpolitiska

företagsstöd, EG:s strukturfondsprogram och regional

projektverksamhet anvisats över olika regionalpolitiska

anslag. I samband med riksdagens beslut om 1997 års

budgetproposition överfördes 22 900 000 kronor till

utgiftsområde 24 Näringsliv anslaget Närings- och

teknikutvecklingsverket: Förvaltningskostnader. Nu

aktuella beräkningar visar att de medel som fördes över

är otillräckliga för att NUTEK skall kunna genomföra

de uppgifter som är ålagda verket inom ramen för

programmet Regional utjämning och utveckling.

Mot denna bakgrund bör ytterligare 9 000 000

kronor tillföras NUTEK:s program regional utjämning

och utveckling för förvaltningsändamål. Detta bör ske

genom att 6 5 000 000 kronor överförs till

utgiftsområde 24 Näringsliv, anslaget A1. Närings- och

teknikutvecklingsverket: Förvaltningskostnader från

utgiftsområde 19 anslaget A 1. Regionalpolitiska

åtgärder. Resterande belopp på 2 500 000 kronor

förutsätts omfördelas inom ramen för nuvarande

ramanslag.

A 7. Kostnader för omstrukturering av vissa

 statligt ägda företag, m.m.

Regeringens förslag:

Regeringen bör bemyndigas att motta aktier i

bolagiserade industriforskningsinstitut och att bilda ett

med Stiftelsen för kunskaps- och kompetensutveckling,

KK-stiftelsen, samägt holdingbolag dit dessa aktier

överförs. Syftet är bl.a. att holdingbolaget skall ansvara

för ägar- och strukturfrågor och för finansieringen av

delar av forskningen vid instituten. Statens del av

kostnaderna för bildandet av holdingbolaget skall belasta

det på statsbudgeten under utgiftsområde 24

Näringspolitik uppförda anslaget A7. Kostnader för

omstrukturering av vissa statligt ägda företag, m.m.

Skälen för regeringens förslag:

Industriforskningsinstitut är ett samlingsbegrepp för 25

forskningsinstitut som bedriver forskningsverksamhet

finansierad av både staten och näringslivet. Inom

Närings- och handelsdepartementets ansvarsområde

finns 19 industriforskningsinstsitut med Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK) som statlig

företrädare. Övriga institut finns inom andra

departements ansvarsområden.

Instituten har hittills huvudsakligen bedrivits i

stiftelseform där huvudmännen är staten företrädd av

berörd myndighet och näringslivet företrätt av en

intressentförening för varje institut. Stiftelserna har varit

s.k. anslagsstiftelser utan eget stiftelsekapital. Ett fåtal

institut har överfört verksamheten från stiftelseform till

aktiebolagsform.

Statens roll i den kollektiva finansieringen är att

garantera långsiktigheten i verksamheten samt att vara

den katalysator som utlöser betalningsviljan hos

företagen och gör att även små företag mot en mindre

insats kan delta.

Finansieringssystemet för basfinansiering av den

kollektiva forskningen fram till årsskiftet 1996/97

baserades på avtal mellan stat och näringsliv i

trepartsavtal. Finansiering sker genom att staten betalar

40 procent och näringslivet 60 procent.

År 1994 tillsatte regeringen Kommittén för

omstrukturering och förstärkning av

industriforskningssystemet (KOFI) som tillsammans

med NUTEK hade i uppdrag att genom förhandlingar

med institutens intressenter genomföra en förnyelse av

industriforskningsinstituten (dir. 1994:62 och

tilläggsdirektiv dir. 1995:27).

KOFI lämnade den 1 april 1996 en lägesrapport och

avslutade sitt arbete den 30 november 1996. Regeringen

uppdrog den 21 november 1996 åt NUTEK att överta

de arbetsuppgifter som följde av att KOFI avslutat sitt

arbete. Därefter har KOFI till regeringen kommit in

med en slutrapport.

Efter förslag från kommittén tillämpar NUTEK en

ny finansieringsmodell fr.o.m. år 1997. Modellen

omfattar tre programblock som benämns A, B och C.

Block A, "Kunskaps- och kompetensuppbyggnad", skall

enligt modellen finansieras av staten utan krav på direkt

motfinansiering. Blocken B och C avser

programverksamhet resp. uppdragsverksamhet där

industrin har finansieringsansvar.

En ny stiftelselag (SFS 1994:1220) trädde i kraft den

1 januari 1996. Den godtar inte bildandet av nya

stiftelser som redan från början är beroende av anslag

för sin verksamhet. Lagen har inga bestämmelser som

berör anslagsstiftelser.

Riksdagen har också beslutat att när staten

tillsammans med annan part engagerar sig i verksamhet

som är beroende av statligt stöd skall detta ske främst i

aktiebolagsform eller genom en ideell förening (prop.

1995/96:61, bet. 1995/96:LU7, rskr. 1995/96:79).

I KOFI:s överläggningar med olika

näringslivsrepresentanter framkom tydligt att de flesta

efterfrågade möjligheten till ett mer aktivt ägarskap i

instituten, något som lättast nås i aktiebolagsform.

En eventuell bolagisering av instituten har

aktualiserat frågan om vem som skall äga ett institut.

Direktiven till KOFI:s arbete är mycket tydliga i det att

näringslivet även framdeles skall vara institutens

huvudintressent.

Det statliga ägandet i de till aktiebolag ombildade

instituten bör enligt KOFI ligga under Närings- och

handelsdepartementet då detta har sektorsansvaret för

näringspolitisk motiverad FoU. Det statliga ägandet bör

organiseras genom inrättande av ett holdingbolag.

Genom beslut av regeringen den 23 juni 1994

upprättades Stiftelsen för kunskaps- och

kompetensutveckling (KK-stiftelsen). Stiftelsen tillfördes

ett stiftelsekapital på 3 600 miljoner kronor. Enligt

stiftelsens stadgar är ändamålet stöd till kunskaps- och

kompetensutveckling mellan å ena sidan näringslivet

och å andra sidan universitet, högskolor

och forskningsinstitut, finansiering av forskning vid

mindre och medelstora högskolor inom särskilda

profilområden samt främjande av

informationsteknologi. Enligt stiftelsens stadgar skall

vidare för medelsanvändning gälla att 10 procent av

stiftelsens tillgångar får användas i samband med

omstruktureringen av industriforskningssystemet.

I regeringens proposition 1996/97:5 Forskning och

samhälle konstateras att industriforskningssystemet är

ett viktigt instrument för att främja sysselsättningen

genom att stärka företagens konkurrenskraft.

Ett resultat av KOFI:s strukturarbete är att vissa

industriforskningsinstitut beslutat att övergå från

stiftelseform till aktiebolagsform. Som exempel kan

nämnas Ytkemiska institutet (YKI), Institutet för

livsmedel och bioteknik (SIK), Institutet för träteknisk

forskning (Trätek) och Institutet för optisk forskning

(IOF). Bolagiseringen som ombesörjs av instituten

själva befinner sig tidsmässigt i olika skeden.

Ytterligare ombildningar av institut från stiftelse till

aktiebolag kan väntas.

Regeringen delar KOFI:s uppfattning att de flesta

industriforskningsinstituten bäst drivs i aktiebolagsform.

Det är en flexibel associationsform med ett tydligt

regelverk som medger ett aktivt ägarskap.

Regeringen anser att näringslivsintressenterna vid en

bolagisering bör vara majoritetsägare i det nybildade

aktiebolaget.

När institut som nu drivs i stiftelseliknande former

omvandlas till aktiebolag har staten när den varit med

och byggt upp verksamheten ett rättmätigt krav att bli

delägare. Staten bör vid bolagisering ha en ägarandel i

det bolagiserade institutet. Storleken på detta ägande

skall bygga på den finansiering som tidigare skett

genom NUTEK eller andra myndigheter. Regeringen

anser att det finns starka skäl för fortsatt engagemang i

industriforskningsinstituten. Industriforskningsinstituten

är en väl fungerande verksamhet som åtnjuter stort stöd

från det svenska näringslivet men där statens

engagemang är en förutsättning för att det skall fungera.

En fortsatt statlig medverkan vid basfinansieringen av

kunskapsutvecklingen är därför nödvändig.

KK-stiftelsen har tillsammans med företrädare för tre

svenska institut med IT-inriktning tagit initiativet till ett

nytt nationellt institut med uppgift att stärka svensk

forskning och utveckling inom IT-området. I det nya

Institutet för tillämpad informationsteknologi kommer

industriforskningsinstituten Swedish Institute for

Computer Science (SICS), Svenska Institutet för

Systemutveckling (SISU) och Institutet för Medieteknik

(IMT) att ingå. Institutet kommer att engagera företag

och forskare i hela landet. KK-stiftelsen bidrar med 200

miljoner kronor till detta nya institut.

Mellan KK-stiftelsen och de av KOFI framtagna

pilotinstituten IOF, YKI, SIK och Trätek pågår

förhandlingar om medel för deras verksamheter.

Mot bakgrund av bl.a. resultatet av KOFI:s arbete

samt den stadgemässiga koppling som finns mellan KK-

stiftelsen och industriforskningsinstituten anser

regeringen att det icke privata ägandet i bolagiserade

industriforskningsinstitut skall av bl.a. effektivitetsskäl

samlas i ett holdingbolag som ägs gemensamt av staten

och KK-stiftelsen. I detta holdingbolag kommer sålunda

ägandet i såväl redan bolagiserade institut som i

kommande bolagiseringar att samlas. Inte bara ägandet i

industriforskningsinstitut inom Närings- och

handelsdepartementets ansvarsområde skall samlas i

holdingbolaget utan också ägandet i

industriforskningsinstitut inom andra departements

ansvarsområden. Även det nya institutet inom IT-

området skall ägas av holdingbolaget. Den andre ägaren

i bolagiserade institut är som tidigare nämnts industrins

intressentförening. Regeringen anser att KK-stiftelsens

möjligheter att bidra med finansiering är till fördel för

den fortsatta uppbyggnaden och utvecklingen inom

industriforskningssystemet. Med hänsyn till

sektoransvaret för den industripolitiska forskningen och

utvecklingen bör ägaransvaret för holdingbolaget ligga

under Närings- och handelsdepartementet. Staten skall

vara majoritetsägare i holdingbolaget.

En preliminär övergripande överenskommelse med

denna innebörd har träffats mellan företrädare för KK-

stiftelsen och Regeringskansliet. I avvaktan på

riksdagsbeslut avses arbete parallellt pågå inom

Regeringskansliet för att ta fram erforderliga avtal. Ett

avtal avses tecknas där staten och KK-stiftelsen åtar sig

att bilda ett holdingbolag med syfte att tydliggöra statens

ägarroll och därmed sammanhängande ansvar för

strukturfrågor. Avsikten är att holdingbolaget skall

fungera från den 1 juli 1997.

Holdingbolaget skall ansvara för ägar- och

strukturfrågor när det gäller bolagiserade

industriforskningsinstitut som ägs av staten.

Holdingbolaget skall även ha ägaransvaret för de

institut som kommer att fortsätta i stiftelseform.

Holdingbolaget skall vidare finansiera A-delen i de

forskningsinstitut som i dag finansieras via NUTEK.

Slutligen skall holdingbolaget utse vissa ledamöter i

forskningsinstitutens styrelser.

KK-stiftelsen åtar sig att tillskjuta medel till

holdingbolaget för finansiering av A-delen åren 1997-

1999, att medverka finansiellt vid omstrukturering och

att finansiera framtida administrationskostnader i

bolaget. Staten skall dock svara för sin del av

kostnaderna i samband med bildandet av

holdingbolaget. Dessa beräknas uppgå till ca 100 000

kronor och utgörs bl.a. av tillskjutet aktiekapital.

Den preliminära överenskommelsen med KK-

stiftelsen gäller till och med utgången av år 1999.

Regeringen anser därför det nödvändigt att i god tid före

denna tidpunkt på nytt med näringslivet och KK-

stiftelsen diskutera framtida ägande i holdingbolaget och

i industriforskningsinstituten och deras finansiering.

Mot denna bakgrund föreslår regeringen att

riksdagen bemyndigar regeringen att motta aktier i

bolagiserade industriforskningsinstitut samt bemyndigar

regeringen att bilda ett med KK-stiftelsen samägt

holdingbolag med den inriktning som har angetts.

Regeringen föreslår också att statens del av kostnaderna

för bildandet av holdingbolaget skall belasta det på

statsbudgeten under utgiftsområde 24 Näringsliv

uppförda anslaget A 7. Kostnader för omstukturering av

vissa statligt ägda företag, m.m.

Inlösen av revers till SAS Sverige AB

Riksdagen beslutade våren 1993 (prop. 1992/93:59, bet.

1992/93:TU20, rskr. 1992/93:209) om att delta i en

omstrukturering av det svenska ägandet i Scandinavian

Airlines System (SAS). Denna innebar att det tidigare

av staten hälftenägda AB Aerotransport (ABA) blev ett

helägt dotterbolag till det börsnoterade Svensk

Interkontinental Lufttrafik AB (SILA), och att staten i

stället gick in som hälftenägare i SILA genom teckning

av aktier i en nyemission i börsbolaget. Som betalning

erlade staten i denna omläggning sina tidigare aktier i

ABA. Eftersom SILA emellertid vid detta tillfälle hade

även andra tillgångar än sina motsvarande aktier i ABA,

beslöt staten att därutöver teckna en revers på

119 300 000 kronor, som löper fram till 1 november

1997 med 30 dagars uppsägningstid. Kammarkollegiet

fick i ett regeringsbeslut den 25 mars 1993 i uppdrag att

utfärda reversen, och att betala årlig ränta från och med

år 1994. Kostnaderna för och inlösen av skuldreversen

skulle enligt riksdagsbeslutet belasta tolfte huvudtitelns

förslagsanslag Kostnader för omstrukturering av vissa

statligt ägda företag m.m.

Regeringen har tidigare detta år (prop. 1996/97:126)

redogjort för den ytterligare omstrukturering och

renodling av ägandet i konsortiet SAS som genomförts

under år 1996, och som bl.a. innefattat att SILA bytt

namn till SAS Sverige AB. De tre moderbolagen,

utöver SAS Sverige även SAS Norge och SAS

Danmark, har numera ett aktiekapital som mer direkt

ansluter till respektive bolags ägarandel i SAS-

konsortiet. Denna renodling innebar för SAS Sverige

AB:s del att en engångsutdelning beslutades vid

bolagsstämman 1996, varigenom andra tillgångar i

bolaget än de flyganknutna delades ut till ägarna. För

statens del innebar detta en särskild utdelning på 856

miljoner kronor i juni 1996.

Med anledning av regeringens proposition (prop.

1995/96:141) om aktivt ägande av statens företag har

riksdagen beslutat (bet. 1995/96:NU26, rskr.

1995/96:302) om ett ändrat ändamål och utformning av

anslaget Kostnader för omstrukturering av vissa statligt

ägda företag m.m. (numera utgiftsområde 24 anslag

A7). Detta anslag är numera ett ramanslag och uppgår

för 1997 till 25 miljoner kronor.

Regeringen anser, mot bakgrund bl.a. av den

tidigare nämnda extraordinära utdelningen år 1996, att

det nu åter bör skapas förutsättningar för staten att lösa

lånet den 1 november 1997 när skuldreversen löper ut.

Utöver reversbeloppet på 119 300 000 kronor kommer

skulden även att omfatta aktuell ränta för det sista året.

Sammanlagt kan medelsbehovet beräknas omfatta ca

130 miljoner kronor, som bör belasta ramanslaget A7

Kostnader för omstrukturering av vissa statligt ägda

företag m.m. under utgiftsområde 24. Ramen för

utgiftsområde 24 för budgetåret 1997 bör således höjas

med 130 000 000 kronor.

A 9. Sveriges geologiska undersökning:

 Geologisk undersökningsverksamhet, m.m.

Redovisning av verksamheten och den ekonomiska

situationen

Genom riksdagens beslut (1996/97:NU1, rskr

1996/97:120) anmodas regeringen att återkomma till

riksdagen under våren 1997 med en redovisning av

verksamheten och den ekonomiska situationen inom

Sveriges geologiska undersökning (SGU).

Utgångspunkten måste, enligt beslutet, vara att den

marin-geologiska verksamheten skall behållas intakt på

nuvarande nivå men också att övrig verksamhet hos

SGU skall bibehållas.

SGU är central förvaltningsmyndighet för frågor om

landets geologiska beskaffenhet och mineralhantering.

Det övergripande målet för SGU:s verksamhet är att

undersöka, dokumentera och beskriva Sveriges geologi

för att därigenom tillhandahålla geologisk information

som behövs särskilt inom områdena miljö och hälsa,

fysisk planering och hushållning med naturresurser,

naturresursförsörjning, jord- och skogsbruk samt

totalförsvaret. SGU är chefsmyndighet för Bergsstaten,

en regional förvaltningsmyndighet för frågor om landets

mineralhantering.

Myndighetens höga kostnadsläge samt kunskapen om

ytterligare besparingar för budgetåret 1997 gjorde att

SGU redan under år 1996 genomförde viss

omstrukturering av verksamheten.

Inom den geologiska undersökningsverksamheten

genomfördes således fältarbeten i väsentligt mindre

omfattning än året tidigare. I stort sett all personal med

tidsbegränsad anställning avvecklades. Totalt sett

minskades SGU:s kostnader med ca 9,5 miljoner kronor

under andra halvåret 1996 jämfört med motsvarande

period 1995. Å andra sidan ökade intäkterna från

uppdrag m.m. under motsvarande tid med 2,3 miljoner

kronor. Trots detta förbrukade SGU större delen av det

anslagssparande på 11,1 miljoner kronor, som fanns vid

budgetårets ingång. Kostnadsutfallet för budgetåret 1996

är dock väsentligt bättre än vad prognoserna hösten

1996 visade. Detta har lett till att SGU under senare

delen av 1996 nått en kostnadsnivå motsvarande den

gällande anslagsnivån för 1995/96.

Besparingsarbetet har inneburit att

kompetensutvecklingen samt volymen av fältarbeten och

analyser år 1996 kan bedömas vara för låg för att på

längre sikt tillfredsställa de krav som olika användare

ställer på geologisk information.

Under år 1997 har SGU hittills vidtagit en rad

åtgärder för att långsiktigt anpassa verksamhet och

kostnader till den nya anslagsnivån 125 miljoner kronor.

Denna anpassning är inriktad mot balansåret 2001.

Enligt planering skall SGU vid denna tidpunkt ha

återbetalat större delen av den anslagskredit som

upparbetas under de närmaste åren samt ha en

långsiktigt balanserad undersökningsverksamhet. Här

ingår också en ökning av intäkterna från svensk och

internationell uppdragsverksamhet till 25 miljoner

kronor.

Förhandlingar med de fackliga organisationerna

slutfördes i slutet av januari i år. Totalt har 29 personer

sagts upp från sina anställningar. Att uppsägningarna

har kunnat hållas på denna förhållandevis låga nivå

beror på viss naturlig avgång, men framför allt på att de

närmaste årens avgångar kommer att ersättas i ytterst

begränsad omfattning.

Den maringeologiska undersökningsverksamheten är

vid sidan av SGU:s övriga kompetensområden en viktig

disciplin. Inom t.ex. miljöområdet är samtliga

kompetensområden nödvändiga för att ge ett

tillfredsställande beslutsunderlag. I planeringen både

långsiktigt och för 1997, ligger maringeologin kvar på i

stort sett oförändrad verksamhetsvolym. SGU gör

bedömningen att det finns möjligheter att i betydande

omfattning finna extern finansiering i enlighet med vad

som förordades i budgetpropositionen för år 1997. SGU

och Sjöfartsverket har mot bakgrund av ett positivt

utredningsresultat fortsatt arbetet med en samordning av

den maringeologiska karteringen och sjömätningen

fr.o.m. 1998.

Inom Bergsstaten har den ökade

prospekteringsverksamheten i landet inneburit en kraftig

ökning av ärenden, vilka också omfattar större arealer.

Detta har resulterat i långa väntetider hos

Bergmästarna. Åtgärder har nu i första hand vidtagits

för att minska väntetiderna. SGU har aviserat förslag

rörande Bergsstaten under våren 1997.

SGU har landets största samlade kompetens inom det

geologiska området. Användningen av geologisk

information och kunskap inom miljöområdet får en

alltmer viktig roll. För prospektering och planering av

resurser och anläggningar är den geologiska

informationens kvalitet och tillgänglighet av stor

ekonomisk betydelse. Utvecklingen för SGU ställer

emellertid krav på skärpta prioriteringar. I SGU:s

långsiktiga planering har särskild vikt lagts vid de

kompetensområden som har en påtaglig efterfrågan och

där det finns ett starkt beroende mellan SGU:s

kompetenser. Detta har bl.a. lett till att den geo-

kemiska undersökningsverksamheten utvärderas

särskilt.

Ett samgående mellan myndigheterna SGU och SOL

Statens oljelager (SOL) inrättades år 1994 för att senast

vid utgången av år 1999 avveckla statens civila

beredskapslager av olja för krigssituationer med hänsyn

tagen till samhällsekonomi, beredskap och miljö.

Försäljningen av olja m.m. kommer i huvudsak att vara

klar under år 1998. Arbetet med miljösäkring av

bergrumsanläggningarna har visat sig ta väsentligt

längre tid än vad som tidigare antagits. När

miljösäkringsarbetet slutförts krävs dessutom

kontrollprogram under lång tid.

Regeringen gav i november 1996 ett gemensamt

uppdrag till SGU och SOL att utreda förutsättningarna

för att inordna SOL:s verksamhet i SGU fr.o.m.

budgetåret 1998. Uppdraget redovisades till regeringen i

början av februari. Rapporten visar att en samordning

av verksamheterna ger en effektiv avveckling av

oljelagringsanläggningarna under långsiktigt stabila

former. Vidare ges förutsättningar för att statliga

resurser för efterbehandling utnyttjas rationellt i

framtiden. Regeringen uppdrog senare åt

myndigheterna att lämna ett gemensamt budgetunderlag

för budgetåret 1998.

Finansiering av framtida kostnader för

efterbehandling av vissa oljeanläggningar

För närvarande finansierar SOL miljöåtgärder samt

FoU-projekt för miljösäkringsarbetet med

försäljningsinkomster från oljeprodukter och

oljelagringsanläggningar. Försäljningsinkomsterna

redovisas kontinuerligt på inkomsttitel vilket innebär att

medel från försäljning inte kommer att finnas

tillgängliga för myndigheten när det blir dags att betala

kostnaderna för miljöhanteringen.

SOL har i en skrivelse till regeringen framhållit att

det är viktigt att den långsiktiga finansieringen av

miljösäkringsarbetet säkras på ett tidigt stadium. Enligt

beräkningar kommer resterande försäljning att inbringa

cirka 325 miljoner kronor, räknat från den 1 juli 1997.

Kostnaderna för den framtida miljösäkringen är i

dagsläget svåra att bedöma, men uppskattas till ca 300

miljoner kronor. SOL föreslår att myndigheten fr.o.m.

den 1 juli 1997 bör bemyndigas att sätta in

försäljningsinkomsterna, efter avdrag för omkostnader,

på ett särskilt räntebärande konto hos Riksgäldskontoret.

Medlen skall användas för att täcka kostnaderna för

efterbehandlingen enligt föreskrifter av regeringen. När

SOL upphör som självständig myndighet bör

dragningsrätten på kontot överföras till SGU som ny

huvudman för verksamheten.

Regeringens bedömning:

Regeringen gör bedömningen att verksamheten vid

SGU inte kräver ytterligare anslagsmedel för

innevarande budgetår. Detta förutsätter att

uppdragsintäkterna kan hållas på budgeterad nivå. Den

maringeologiska verksamheten kan därmed bibehållas

på 1996 års nivå.

En sammanslagning av de båda myndigheter SGU

och SOL bedöms på kort sikt, då verksamheten

domineras av försäljning och miljösäkring av

anläggningar, ge samordningsvinster främst på det

administrativa området samtidigt som det ställs ökade

krav på SGU:s resurser för ekonomiadministration.

Längre fram då verksamheten omfattar efterkontroll

av miljösäkrade anläggningar finns samordningsvinster i

att SGU har både centrala och regionala resurser för att

sköta kontrollprogrammen. SGU kan dessutom

förväntas tillgodogöra sig kompetens från

efterbehandling av förorenade anläggningar och

områden för framtida uppdrag beträffande utredning

och styrning m.m. av stora miljö-säkringsprojekt.

Regeringen avser att i 1997 års budgetproposition

återkomma till riksdagen med förslag rörande

mineralpolitiken och SGU. I detta ingår även förslag

rörande en sammanslagning av verksamheterna vid

SGU och SOL fr.o.m. den 1 januari 1998. För att en

sammanslagning skall kunna göras effektiv krävs

åtgärder på myndighetsnivå redan under innevarande

budgetår, framför allt gällande samordning av

redovisning och ekonomiadministrativa system. Det är

därför viktigt att få riksdagens godkännande av

inriktningen av ett framtida samgående mellan

myndigheterna.

E. Utrikeshandel, export- och

investeringsfrämjande

Exportkreditnämnden

Exportkreditnämnden (EKN) skall genom utfärdande av

garantier främja svensk export. Garantin utgör en

försäkring mot vissa förluster i samband med export till

och investeringar i utlandet. För att EKN skall kunna

fullgöra sina åtaganden har nämnden en obegränsad

upplåningsrätt i Riksgäldskontoret.

Avveckling av delar av EKN:s korta

garantiverksamhet

EU-kommissionen förbereder för närvarande, på basis

av Romfördragets statsstödsregler, införande av regler

om avveckling av statligt stöd till exportkreditförsäkring

inom det s.k. konkurrensutsatta området. Detta

definieras som försäkring av kommersiella risker på

privata gäldenärer i de flesta OECD-länder vad gäller

riskperioder på upp till två år. Syftet är att förhindra att

statsstödd verksamhet konkurrerar på ojämlika villkor

med privat försäkringsverksamhet. De delar av EKN:s

verksamhet som berörs av eventuella EU-regler på detta

område står idag för endast ett par procent av nämndens

premieinkomster, även om antalet ärenden är relativt

omfattande. Nämnden har vidtagit förberedande

åtgärder för att kunna avveckla den verksamhet som

EU-reglerna omfattar. Det hör till bilden att Sverige är

bland de få EU-länder som fortfarande direkt bedriver

denna försäkringsverksamhet i statlig regi.

Regeringen stödjer kommissionens ansträngningar att

införa ett regelverk på detta område. När definitivt

beslut i ärendet har fattats av kommissionen kommer

Sverige att vidta nödvändiga anpassningsåtgärder.

Regeringen är medveten om att möjligheten att

erhålla kreditförsäkring i ett övergångsskede kan

förändras för ett mindre antal företag, om EKN upphör

med den aktuella verksamheten. Regeringen betonar

samtidigt att den svenska privata marknaden för denna

typ av försäkring utvecklats under senare år och att en

rad privata företag erbjuder alternativ till EKN:s

garantier. En avveckling av den konkurrensutsatta

verksamheten bör ske även om ett införande av EU-

regler på området skulle dröja. Regeringen anser

därmed att verksamheten inte längre kan anses vara ett

statligt åtagande.

Det är regeringens uppfattning att avvecklingen skall

genomföras på ett sätt som så långt det är möjligt

beaktar exportföretagens intressen. I syfte att uppnå

detta har EKN inlett samtal med ett antal företag på den

svenska försäkringsmarknaden för att diskutera deras

intresse av att överta eller fortsätta med den verksamhet

som EKN avvecklar.

Regeringen föreslår att riksdagen bemyndigar

regeringen att besluta om avveckling av den verksamhet

hos Exportkreditnämnden som genom planerade EU-

regler definieras som konkurrensutsatt

garantiverksamhet med riskperioder på upp till 2 år och

om formerna och villkoren för avvecklingen,

inkluderande en eventuell försäljning eller överlåtelse av

verksamheten. Inkomst av eventuell försäljning skall

redovisas i enlighet med budgetlagen.

E 4. AB Svensk Exportkredits

 statsstödda exportkreditgivning

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 16 500 000 kronor.

Anslaget disponeras för ersättning till AB Svensk

Exportkredit (AB SEK) för att täcka eventuellt

underskott utgörande skillnaden mellan intäkter och

kostnader, huvudsakligen ränteintäkter och

räntekostnader, inom ramen för systemet med

statsstödda exportkrediter. De utbetalningar som år

1997 belastar anslaget avser åtaganden som gjorts före

1984 vad gäller vissa förmånliga krediter till u-länder. I

övrig statsstödd verksamhet redovisar AB SEK för

närvarande ett överskott.

Staten är genom ett avtal med AB SEK den 14 maj

1990 bunden att ersätta AB SEK för kostnader i det

statsstödda exportkreditsystemet. AB SEK redovisar

resultatet av verksamheten tre gånger per år till

regeringen och Kammarkollegiet. Beloppen bokförs hos

Kammarkollegiet enligt kassaprincipen och därmed inte

nödvändigtvis på det budgetår de avser vilket var fallet

till och med budgetåret 1994/95. Anvisade medel för år

1997 kommer därför inte att vara tillräckliga för att

täcka utbetalningarna. Uppskattningsvis kommer

ytterligare 3,1 miljoner kronor att behövas. Beloppet

påverkas av valutakurser och kan därför avvika från det

prognostiserade.

Ytterligare 3 100 000 kronor bör mot bakgrund

härav anvisas på detta anslag. Ökningen finansieras

genom att anslaget E 3. Exportkreditnämnden minskas

med motsvarande belopp.

6.22 Utgiftsområde 25

Allmänna bidrag till kommuner

A. Bidrag och ersättningar till kommuner

och landsting

A 1. Generellt statsbidrag till kommuner och

 landsting

I statsbudgeten för innevarande år finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 62 227 000 000

kronor.

Kommunsektorns finansiella utveckling har varit

ogynnsam under en rad av år. Under åren 1992 - 1996

har konsumtionen inom sektorn minskat med drygt 4

procent i fasta priser. Sysselsättningen i kommuner och

landsting uppgick år 1996 till ca 1 000 000 personer,

vilket är ca 140 000 färre än år 1990. Om inga särskilda

åtgärder genomförs kan denna utveckling förväntas

fortsätta och förstärkas under de närmaste åren.

Regeringen föreslår därför i denna proposition att

kommuner och landsting tillförs 8 000 miljoner kronor

fr.o.m. år 1998. För att redan under år 1997 motverka

en fortsatt sysselsättningsminskning och samtidigt värna

kvaliteten i de kommunala kärnverksamheterna bör,

utöver fastställd statsbudget,

4 000 miljoner kronor tillföras kommuner och

landsting. Av 1997 års tillskott bör 3 800 miljoner

kronor tillföras det generella statsbidraget, varav 2 660

miljoner kronor till kommunerna och 1 140 miljoner

kronor till landstingen. Resterande 200 miljoner kronor

bör förstärka anslaget Bidrag till särskilda insatser i

vissa kommuner och landsting.

Det ökade generella bidraget till landstingen skall

fördelas enligt nuvarande regler med ett enhetligt belopp

per invånare. Av det ökade generella bidraget till

kommunerna skall 1 330 miljoner kronor fördelas enligt

nuvarande regler. De resterande 1 330 miljoner

kronorna skall fördelas utifrån de olika åldersgrupper

som omfattas av grundskola, gymnasieskola och

äldreomsorg. I kommunerna är det främst skolan och

äldreomsorgen som kommer att få känna av ett ökat

tryck de närmaste åren till följd av en ökning av de

åldersgrupper som omfattas av dessa verksamheter. Det

är också dessa verksamheter som på grund av sin

omfattning fått vidkännas besparingar de senaste åren.

Regeringen gör bedömningen att det övergångsvis

behövs en förstärkning riktad mot just dessa

verksamheter. Ett åldersbaserat bidrag kan förbättra

förutsättningarna för kommuner med många ungdomar

och äldre att bättre kunna uppfylla målen för de aktuella

verksamheterna. Utifrån respektive verksamhets relativa

vikt mätt som andel av nettokostnaderna bör bidraget

fördelas efter antalet invånare i åldersgrupperna 7-15 år,

16-18 år, 65-74 år, 75-84 år samt 85 år och äldre i

respektive kommun. Vad som nu sagts föranleder en

ändring i lagen (1995:1514) om generellt statsbidrag till

kommuner och landsting.

A 2. Bidrag till särskilda insatser i vissa

 kommuner och landsting.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta

ändamål uppfört ett reservationsanslag på 400 000 000

kronor.

För att skapa möjligheter att i rekonstruktivt syfte

bistå kommuner och landsting som har en särskilt svår

ekonomisk situation avsattes år 1996 400 miljoner

kronor till ett särskilt anslag.

Även för år 1997 avsattes 400 miljoner kronor till

detta ändamål. Utbetalningarna från anslaget har bl.a.

avsett insatser i kommuner med en stor andel flyktingar

samt stöd till vissa enskilda kommuner (se avsnitt 8).

För budgetåret 1997 kvarstår 144 miljoner kronor till

regeringens förfogande.

I dagsläget finns det kommuner och landsting som på

grund av speciella omständigheter kan hamna i en

särskilt svår ekonomisk situation. Regeringen gör därför

bedömningen att anslaget Bidrag till särskilda insatser i

vissa kommuner och landsting bör ökas med

200 000 000 kronor för år 1997.

A 4. Bidrag till Rådet för kommunal

 redovisning.

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i

statsbudgeten för innevarande år.

Regeringens förslag:

För budgetåret 1997 anvisas ett nytt anslag på

500 000 kronor för bidrag till Rådet för kommunal

redovisning.

I propositionen Den kommunala redovisningen (prop.

1996/97:52) föreslås att ett oberoende organ för

redovisningsfrågor tillskapas. Inrikesdepartementet har

för statens räkning tillsammans med Svenska

Kommunförbundet och Landstingsförbundet utarbetat

förslag till avtal och stadgar för bildande av en ideell

förening mellan dessa tre parter. Förslaget innebär att

den ideella föreningen skall kunna bildas vid en

konstituerande föreningsstämma senast den 1 juli 1997.

Den ideella föreningen benämns Rådet för kommunal

redovisning.

Huvuduppgiften för rådet är att främja och utveckla

god redovisningssed i enlighet med den föreslagna lagen

om kommunal redovisning (prop. 1996/97:52).

Parterna skall enligt avtalet stödja föreningens

verksamhet ekonomiskt med vardera 500 000 kronor

för år 1997 och vardera 700 000 kronor för vart och ett

av åren 1998 2001. Beslut om bidragsbeloppen fattas

för ett år i taget av respektive part, vilket för statens del

måste föregås av riksdagens beslut om anslag.

Finansieringen för år 1997 föreslås ske genom att

500 000 kronor från den ingående reservationen om

401,4 miljoner kronor på anslaget för särskilda insatser

i vissa kommuner och landsting (A2) används för detta

ändamål.

6.23 Utgiftsområde 27

Avgiften till Europeiska

gemenskapen

A. Sveriges avgift till gemenskapsbudgeten

A 4. Avgift baserad på

 bruttonationalinkomsten

I statsbudgeten för innevarande år finns för detta

ändamål uppfört ett ramanslag på 8 510 000 000

kronor.

Anslaget avser den del av avgiften till EU:s budget

som baseras på bruttonationalinkomsten (BNI). Denna

del av avgiften anpassas till EU-budgetens beräknade

finansieringsbehov sedan övriga avgiftsslag

prognostiserats.

Till följd av beslut inom EU beräknas den svenska

avgiften baserad på BNI bli 472 miljoner kronor lägre

än vad Europeiska kommissionen beräknade i sitt

budgetförslag. Regeringen föreslår med anledning av

detta att anslaget och ramen för utgiftsområdet minskas

med samma belopp. Nytt anslagsbelopp blir därmed

8 038 000 000 kronor

Bilaga

FÖRDELNING AV BOSTADSBIDRAG TILL FÖLJD AV FÖRESLAGNA REGELÄNDRINGAR

DIAGRAM 6.1

DECILGRUPP

DIAGRAM 6.2

FAMILJETYP

DIAGRAM 6.3

H-REGION

DIAGRAM 6.4

BOENDEFORM

7

Vissa skattefrågor

.

7 Vissa skattefrågor

7.1 Inledning

Regeringen presenterar i detta kapitel ett antal förslag

på skatteområdet och därutöver aviseras flera

kommande förslag, där huvuddelen kommer att

preciseras i höst och då framför allt i anslutning till

budgetpropositionen för år 1998. Inledningsvis

redovisas vissa allmänna överväganden. En första grupp

förslag rör energibeskattningen och en andra grupp

gäller beskattningen av småföretag. Därutöver

presenteras förslag som bl.a. rör fastighetsskattens nivå

för år 1998. Avslutningsvis redovisas de finansiella

konsekvenserna av de olika åtgärderna.

7.2 Allmänna överväganden

Regeringen har sedan hösten 1994 föreslagit ett stort

antal åtgärder på skatteområdet. I en första fas handlade

det om att inom ramen för det successivt preciserade

saneringsprogrammet förstärka de offentliga finanserna.

Sveriges medlemskap i EU motiverade också särskilda

inkomstförstärkningar. Genom de olika åtgärderna

återställdes också den avvägning som gjordes i 1990 91

års skattereform mellan å ena sidan önskemålen att

åstadkomma en samhällsekonomiskt effektiv beskattning

och å andra sidan angelägna fördelningspolitiska mål.

Skattepolitiken har också bidragit till finansieringen

av den breda satsning på utbildningsområdet som

presenterades i förra årets ekonomiska vårproposition.

Senare, i anslutning till den s.k.

sysselsättningspropositionen, föreslogs och aviserades

ytterligare åtgärder. Inriktningen var dels att skapa

bättre skattemässiga förutsättningar för expansionen av

små och medelstora företag, dels att stimulera

ekonomin i andra avseenden.

Under senare år har frågan om skatteväxling kommit

att diskuteras såväl i Sverige som inom EU.

Bakgrunden ges av det allvarliga läget på

arbetsmarknaden med en hög arbetslöshet och av ökade

insikter om behovet av att dämpa negativa miljöeffekter

i olika avseenden. Under vissa förutsättningar skulle en

kombination av sänkta skatter på arbete och höjda

skatter på miljöskadlig ekonomisk verksamhet kunna

bidra till såväl ett förbättrat sysselsättningsläge som till

en bättre miljö. Skatteväxlingskommittén presenterade i

början av året i sitt slutbetänkande en grundlig analys av

dessa frågor. Av betänkandet, som nu remissbehandlas,

framgår att möjligheterna att förstärka miljörelateringen

av det svenska skattesystemet i hög grad är beroende av

i vilken takt olika förändringar görs och vad som händer

i vår omvärld. Sverige verkar inom EU för sådana

förändringar i beskattningen som skulle öka

möjligheterna till globalt effektiva åtgärder. Därigenom

förbättras förutsättningarna för ytterligare åtgärder i

Sverige. I den löpande bedömningen av utrymmet för

åtgärder är det nödvändigt att beakta de samlade

effekterna på sysselsättning, välfärd och miljö.

Skatteväxlingskommittén rekommenderade att en

successiv skatteväxling genomförs. Regeringen avser att

senare för riksdagen redovisa sin bedömning av frågan

och också presentera olika förslag. Under det närmaste

året kommer ett förslag om avfallsskatt att lämnas till

riksdagen.

Skatteväxlingskommittén har också presenterat en

skiss till ett reformerat energiskattesystem, som innebär

en större grad av enhetlighet och likformighet och där

också möjligheterna att infoga olika miljökomponenter i

beskattningen förbättras. Inom regeringskansliet

kommer inom kort ett arbete att påbörjas med att

precisera och ytterligare analysera den presenterade

skissen, bl.a. mot bakgrund av de bedömningar som

redovisats i den nyligen överlämnade energipolitiska

propositionen.

Skatterna som ekonomiska styrmedel i miljö- och

trafikpolitiken behandlas för närvarande också av den

utredning som analyserar vägtrafikens samlade

beskattning. En central fråga handlar bl.a. om den

lämpliga avvägningen mellan skatter på försäljning och

innehav av fordon och skatter på olika drivmedel.

Utredningen skall bl.a. också beakta det arbete som

nyligen slutförts av Kommunikationskommittén.

Översynen av energibeskattningen och det arbete

som utförs av utredningen om vägtrafikens samlade

beskattning avses resultera i förslag till riksdagen under

år 1998 med sikte på ikraftträdande den 1 januari 1999.

Skatter och avgifter har en central roll i

sysselsättningspolitiken. Det handlar bl.a. om att trygga

goda skattemässiga villkor för investeringar i Sverige,

som av tradition haft och fortfarande har internationellt

sett konkurrenskraftiga företagsskatteregler. De

skattemässiga villkoren för småföretagen har också

förbättrats under senare år. Ett arbete med att försöka

förenkla skattereglerna för de allra minsta företagen

pågår.

Skatternas roll i sysselsättningspolitiken handlar i

första hand om utformningen av skatterna på arbete.

Tjänstebeskattningsutredningen har nyligen presenterat

olika förslag som syftar till att förbättra villkoren för

tjänstesektorns expansion och därmed för

sysselsättningen. Förslagen innebär bl.a. att

socialavgifterna tas bort för visst slag av

tjänsteproduktion med inriktning på sådana tjänster där

individerna själva har möjlighet att utföra arbetet.

Åtgärderna skulle också kunna bidra till att begränsa

omfattningen av svarta marknader. I den fortsatta

beredningen av de just remitterade förslagen kommer

bl.a. en avvägning göras mellan å ena sidan önskemålen

att få till stånd en samhällsekonomiskt effektivare

beskattning, ökad sysselsättning och mindre svartarbete,

å andra sidan önskemålen om att bibehålla enkla och

robusta system på skatte- och avgiftsområdet. Vid ett

slutligt ställningstagande är det också nödvändigt att

väga in hur eventuella åtgärder skall finansieras.

Eventuella åtgärders effekter på inkomstfördelningen

och på jämställdheten mellan män och kvinnor måste

också beaktas.

Såväl ur fördelningssynpunkt som vad gäller

incitamenten för arbete, utbildning och sysselsättning är

utformningen av inkomstskatten på förvärvsinkomster

av central betydelse. Inkomstskatten reformerades på ett

genomgripande sätt genom 1990-91 års skattereform.

Genom basbreddningar av olika slag förbättrades den

horisontella rättvisan mellan individer med likvärdiga

inkomster, åtgärder som också bidrog till att balansera

effekterna av den minskade formella progressiviteten i

skatteskalan. Regeringen kommer i anslutning till

budgetpropositionen att redovisa sin bedömning av

skattereformen. Vid en fortsatt tillfredsställande

utveckling av de offentliga finanserna blir det för tiden

efter 1998 aktuellt att överväga inkomstskattelättnader

för låg- och medelinkomsttagare som en av flera

tänkbara åtgärder med fördelningspolitisk inriktning.

Sådana inkomstskatteåtgärder kan också ses i ljuset av

behovet av förstärkta incitament för förvärvsarbete och

kan också ge positiva effekter på lönebildningen.

Skatterna har en central budgetpolitisk dimension.

Utöver det självklara syftet att finansiera offentliga

utgifter finns också en annan koppling till budgetens

utgiftssida. I ett betydande antal fall innehåller

skattesystemet indirekta stöd till olika sektorer och

grupper i samhället, som är att jämföra med utgifter på

budgetens utgiftssida. I förra årets ekonomiska

vårproposition presenterade regeringen för första

gången en redovisning av s.k. skatteavvikelser, som

beskriver de stöd och i vissa fall de sanktioner, som

riktas mot olika grupper. En förnyad redovisning

lämnas som en bilaga till denna proposition.

Redovisningen möjliggör en jämförelse mellan

budgetens inkomst- och utgiftssida. En löpande och

öppen redovisning av var för sig välmotiverade

avvikelser i skattesystemet möjliggör också en

kontinuerlig prövning av samma slag som den som görs

för stöd på budgetens utgiftssida.

Ärendet och dess beredning

Lagförslag har upprättats i enlighet med förteckning i

avsnitt 2 Förslag till riksdagsbeslut.

Vid beredningen av lagförslagen har synpunkter

inhämtats från Riksskatteverket. I fråga om förslaget till

ändring i lagen om arvsskatt och gåvoskatt har också

kontakter rörande förslagets utformning hafts med

Kammarkollegiet och Svenska Bankföreningen.

Lagförslagen är i allt väsentligt av sådan

beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse. Förslaget till ändring i lagen om arvsskatt

och gåvoskatt, som avser beskattningen av gåva i form

av insättning på barns konto av förälder som är

förmyndare, är dock av sådan karaktär att Lagrådets

yttrande normalt borde inhämtas. En lagrådsgranskning

i denna del skulle emellertid innebära att ett förslag inte

skulle kunna lämnas i sådan tid att det vore möjligt att

åstadkomma en avslutad riksdagsbehandling under

våren. Det är av synnerlig vikt att klarlägga i vilken

omfattning gåvobeskattning skall ske i aktuella fall. Med

hänsyn till att Lagrådets hörande skulle fördröja

lagstiftningsfrågans behandling bör därför Lagrådets

yttrande inte inhämtas.

7.3 Energirelaterade frågor

7.3.1 Energibeskattning

Regeringens förslag: Fastighetsskatten på markvärdet

av vattenkraftverk sänks med 1,21 procentenheter.

Energiskatten på elektrisk kraft höjs med 1,4 öre per

kWh den 1 januari 1998.

För att finansiera det försenade ikraftträdandet av

fördubblingen av koldioxidskatten för industrin och

växthusnäringen höjs de generella

koldioxidskattesatserna med 0,7 % den 1 juli 1997.

Skälen för regeringens förslag: I propositionen

1996/97:1 föreslogs att det andra steget av tidigare

beslutade höjningar av produktionsskatterna på elektrisk

kraft skulle återtas och ersättas av höjda energiskatter på

elektrisk kraft och fossila bränslen. Samtidigt föreslogs

att vattenkraftsskatten skulle ersättas med en

fastighetsskatt baserad på markvärdet. Riksdagen har

beslutat i enlighet med propositionen (bet.

1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53, SFS 1996:1173 och

1220 1222).

Orsaken var den kritik som hade riktats mot

produktionsskattehöjningarna och effekterna av dem på

de konkurrensutsatta företagen inom den elintensiva

industrin.

Trots den avreglerade elmarknaden säljs fortfarande

större delen av elen i enlighet med avtal som har ingåtts

före reformen. Överföringskapaciteten mellan länderna

är begränsad. Elproducenterna kan därför övervältra

skattehöjningar på konsumenterna genom att höja

elpriserna.

I takt med en fortsatt integrering av den svenska och

nordiska elmarknaden torde företagens möjligheter till

prisövervältring minska. I väntan på att elmarknaden

skall fungera fullt ut är det lämpligt att nu ta ytterligare

ett steg i omvandlingen från produktionsskatten på

elektrisk kraft till den nuvarande konsumtionsskatten på

el. Fastighetsskatten på markvärdet av vattenkraftverk

sänks därför. Eftersom ingen energiskatt tas ut på el

som förbrukas vid tillverkningsprocessen i industriell

verksamhet innebär denna åtgärd att kostnaderna

dämpas för den elintensiva industrin.

Det är lämpligt att fastighetsskatten på vattenkraft

sänks med 50 % av den nivå som fastställdes hösten

1996 vid omvandlingen av den tidigare

produktionsskatten till fastighetsskatt. Vid fastställandet

av den nya skattesatsen bör beaktas att den nuvarande

skattenivån, 3,42 % fastställdes, utan att hänsyn togs till

den skatt (0,5 %) som redan då utgick på markvärdet.

Vid bestämmandet av den nya skattesatsen, 2,21 %, har

detta korrigerats. Samtidigt bör energiskattesatsen på el

höjas med 1,4 öre per kWh för att kompensera det

skattebortfall som uppstår vid sänkningen av

produktionsskatten på vattenkraft.

Vid årsskiftet sänktes den genomsnittliga avgiften till

kärnavfallsfonden med 0,8 öre per kWh samtidigt som

företagens garantiåtaganden utökades. Åtgärden innebar

en sänkning av kostnaderna för kärnkraftsproducenterna

motsvarande ca 0,4 öre per kWh netto. Sänkningen av

kärnbränsleavgiften och av vattenkraftsskatten skapar

förutsättningar för sänkta elpriser för elintensiv industri.

Regeringen förutsätter att de elproducenter som tidigare

höjt sina priser med hänvisning till de höjda

produktionsskatterna nu kommer att sänka priserna i

motsvarande grad som kärnbränsleavgift och

vattenkraftsskatt sänks. Det helstatliga Vattenfall AB

har en stark ställning på elmarknaden. Därmed finns

goda förutsättningar för att skattesänkningen skall slå

igenom i marknadspriserna.

Regeringen avser att återkomma till frågan om nivån

på och utformningen av produktionsskatten på el på

längre sikt. Regeringen kommer därvid att överväga om

det är möjligt och ändamålsenligt att ersätta skatten på

kärnkraftsproducerad el med en fast skatt som är

oberoende av produktionsnivån i likhet med vad som

gäller för beskattning av el från vattenkraftverk

Företag med industriell tillverkning är idag befriade

från konsumtionsskatt på el. Till följd av denna

gränsdragning kan snedvridningsproblem uppkomma i

förhållande till företag inom andra näringsgrenar. I den

kommande översynen av elbeskattningen kommer dessa

problem att analyseras.

Regeringen har i proposition 1996/97:29 föreslagit

att koldioxidskattesatsen skulle fördubblas för industrin

och växthusnäringen från den 1 januari 1997. De

nödvändiga EU-beskeden för att kunna besluta om de

skattelättnader som krävs för energiintensiv industri vid

en koldioxidskattefördubbling har numera erhållits.

Förslaget kan således träda ikraft den 1 juli 1997. Det

försenade ikraftträdandet beräknas medföra en

budgetförsvagning med 190 miljoner kr för den

offentliga sektorn under 1997. För att finansiera

skattebortfallet föreslås att de generella

koldioxidskattesatserna varaktigt höjs med 0,7 %. De

koldioxidskattesatser som gäller för år 1997 fastställdes

genom den indexeringsförordning som utfärdades

hösten 1996 (SFS 1996:1177). De nu föreslagna

höjningarna sker utifrån den koldioxidskattenivå per kg

bränsle som utgjorde grunden för de indexerade

koldioxidskattebeloppen. Höjning av koldioxidskatten

får direkt effekt på samtliga sektorer i samhället, dvs

såväl hushålls- och transportsektorerna som industrin.

Den koldioxidskatt som tas ut på bränslen som

förbrukas vid industriell verksamhet eller vid

yrkesmässig växthusodling kommer enligt förslaget i

prop. 1996/97:29 i normalfallet att uppgå till 50 % av

den generella nivån.

Av praktiska skäl bör varken energiskatten på el eller

koldioxidskatten räknas om med hänsyn till förändringar

av konsumentprisindex förrän vid skatteuttaget för år

1999.

Ändringen i 3 § femte stycket lagen (1984:1052) om

statlig fastighetsskatt innebär en rättelse av ett skrivfel

som uppkom i samband med ändringar i paragrafen när

vattenkraftsskatten ersattes av en fastighetsskatt baserad

på markvärdet (prop. 1996/97:1).

7.3.2 Direktavdrag för investeringar i nya

värme- och kraftproduktions-

anläggningar

För att underlätta omställningen till användande av

förnybara energikällor bör ett tidsbegränsat direktavdrag

införas vid inkomsttaxeringen. Ett förslag skall under

våren tas fram inom regeringskansliet. Sedan

godkännande inhämtats från EG-kommissionen enligt

statsstödsreglerna i Romfördraget (artiklarna 92 94)

avser regeringen att snarast återkomma till riksdagen

med förslag.

Direktavdraget skall gälla för investeringar i

anläggningar för värme- och kraftvärmeproduktion som

använder förnybara energikällor samt för investeringar i

distributionsnät från sådana anläggningar.

Produktionsanläggningarna skall använda förnybara

energislag såsom biobränslen och framsorterade

avfallsfraktioner. Direktavdraget, som skall vara

tidsbegränsat, bör gälla för investeringar som utförs

under perioden juli 1997 december 1998.

Ett system med direktavdrag innebär att företaget

redan vid anskaffningstillfället får avdrag för framtida

värdeminskning. Underlaget för

avskrivningar/värdeminskning minskas i gengäld med

ett belopp som motsvarar direktavdraget. Direktavdrag

innebär alltså ingen definitiv skattelättnad utan

möjliggör upptagande av en skattekredit som sedan

amorteras i form av uteblivna värdeminskningavdrag.

Direktavdraget bör gälla för en viss del av hela

investeringen oavsett om den är hänförlig till byggnad,

inventarier eller markanläggning. Systemet bör

samordnas med gällande bidragssystem så att bidrag

och avdrag inte medges för samma utgift.

Direktavdraget skall tillämpas första gången vid 1999

års taxering. Företag som taxeras för andra halvåret

1997 vid 1998 års taxering får vid den taxeringen

tillämpa vanliga avskrivningsregler. Vid 1999 års

taxering får företaget yrka direktavdrag mot oavskrivet

belopp.

7.4 Småföretagsåtgärder

7.4.1 Lättnader i beskattningen för ägare i

små och medelstora företag

Regeringens förslag: Löneunderlaget höjs från 70 till

100 %. Därutöver sker vissa mindre justeringar i de

regler som gäller för fåmansföretagen.

Skälen för regeringens förslag: Riksdagen antog

hösten 1996 ett förslag om lättnad i ägarbeskattningen i

små och medelstora företag (prop. 1996/97:45,

bet.1996/97:SkU13, rskr. 1996/97:133, SFS 1996:

1611).

Bestämmelserna innebär att viss del av avkastningen

på aktier i onoterade svenska och utländska företag

undantas från beskattning hos aktieägaren. Reglerna för

beräkning av det enkelbeskattade utrymmet har ut-

formats på samma sätt som de särskilda reglerna för

beskattning av aktiva delägare i fåmansföretag i 3 § 12

mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, SIL, de

s.k. 3:12-reglerna. Från skatteplikt undantas således ut-

delning inom ett lättnadsutrymme. Detta lättnads-

utrymme beräknas genom att en räntesats multipliceras

med ett underlag som utgörs av summan av anskaff-

ningskostnaden för aktierna och viss del av de löner

som har utbetalats i företaget. Räntesatsen är 65 % av

statslåneräntan vid utgången av november månad året

före beskattningsåret. Lättnadsutrymme som inte

utnyttjas för skattefri utdelning ett visst år får sparas till

ett senare år. Ett sparat utrymme kan också utnyttjas av

aktieägaren vid reavinstbeskattningen. Den del av

reavinsten som motsvarar det sparade utrymmet undan-

tas då från beskattning.

Underlag för beräkning av lättnadsutrymmet utgörs

således av summan av anskaffningskostnaden för aktien

och löneunderlaget. Löneunderlaget beräknas på

grundval av de löner som har betalats ut i företaget.

Närmare bestämt utgörs underlaget av 70 % av

utbetalade löner till den del de överstiger 10 basbelopp,

fördelat per aktie i bolaget. För aktier som har an-

skaffats före år 1990 får anskaffningskostnaden för

aktien räknas upp med index, dock tidigast fr.o.m. år

1970, fram till år 1990. För aktier som har anskaffats

före ingången av år 1992 finns möjlighet att i stället för

den faktiska anskaffningskostnaden utgå från

kapitalunderlaget i företaget. Värdet baseras då på

skillnaden mellan tillgångar och skulder i företaget vid

utgången av det beskattningsår som har taxerats år

1993. Tillgångar och skulder skall värderas enligt

bestämmelserna i lagen (1994:775) om beräkning av

kapitalunderlaget vid beskattning av ägare i

fåmansföretag.

Regeringen anser att det finns skäl att ytterligare öka

lönesummeregelns betydelse vid beräkning av såväl det

enkelbeskattade utrymmet som det kapitalbeskattade

utrymmet enligt 3:12-reglerna. Den skattelättnad som

tillkommer ägarna genom denna lönekostnadsanknutna

åtgärd kan även få gynnsamma sysselsättningseffekter.

Genom att lättnaden knyts till löneunderlaget och inte

till kapitalunderlaget uppkommer inte heller några

ökade risker för skattearbitrage.

Regeringen anser att löneunderlaget bör höjas från

70 % till 100 %. Förslaget föranleder en ändring i 3

§12 d mom. SIL. Den ändrade bestämmelsen får

tillämpas fr.o.m. 1998 års taxering. Det innebär att för

utdelning som lämnas under år 1997 får det

enkelbeskattade utrymmet resp. det kapitalbeskattade

utrymmet enligt 3:12-reglerna beräknas med

utgångspunkt i det höjda löneunderlaget.

Övriga ändringar

Reglerna i 3:12-systemet tillämpas på kvalificerade

aktier. I 3 § 12 a mom. SIL anges under vilka

förutsättningar en aktie skall anses kvalificerad. Det är

fallet om den skattskyldige eller någon honom

närstående i betydande omfattning har varit verksam i

företaget under beskattningsåret eller något av de fem

föregående beskattningsåren. En aktie anses även

kvalificerad när aktieägaren äger aktier i ett företag som

i sin tur direkt eller indirekt äger aktier i ett annat

fåmansföretag i vilket aktieägaren eller någon denne

närstående är verksam i betydande omfattning. Denna

verksamhet kan ha utövats under beskattningsåret eller

under något av de fem närmast föregående beskatt-

ningsåren. Syftet med bestämmelsen är att fånga in de

situationer då verksamheten inte bedrivs i det företag i

vilket aktieägaren direkt äger aktier. Lagtexten har

emellertid fått en utformning som torde innebära att,

om aktierna i ett dotterbolag i vilket aktieägaren varit

verksam säljs och någon verksamhet inte bedrivits i

moderbolaget, kommer regelsystemet i 3 § 12 mom.

SIL inte att vara tillämpligt. På samma sätt som i övriga

bestämmelser bör i detta fall finnas en karenstid på 5 år.

Regeringen föreslår en ändring så att denna innebörd

klargörs i 3 § 12 a mom. SIL. Vidare föreslås en

redaktionell ändring i 3 § 12 mom. SIL.

Definitionen av vad som avses med ett fåmansföretag

finns i punkt 14 av anvisningarna till 32 § KL. Enligt

åttonde stycket a i anvisningspunkten anses ett

fåmansföretag föreligga om en fysisk person eller ett

fåtal fysiska personer äger så många aktier eller andelar

i ett aktiebolag eller en ekonomisk förening att dessa

personer har mer än hälften av rösterna för aktierna

eller andelarna i företaget. En subsidiär definition finns

i nämnda anvisningspunkt åttonde stycket b. Av den

framgår att med fåmansföretag avses ett aktiebolag eller

en ekonomisk förening vars verksamhet är uppdelad på

verksamhetsgrenar som är oberoende av varandra om

en person har den reella bestämmanderätten över sådan

verksamhetsgren och självständigt kan förfoga över dess

resultat.

Av nionde stycket i anvisningspunkten framgår att ett

aktiebolag vars aktier är noterade vid en svensk börs

inte räknas som fåmansföretag. Motsvarande bör även

gälla om företaget är noterat på en utländsk börs.

Regeringen föreslår därför en ändring med denna

innebörd.

Samtidigt med förslaget om en lättnad i

beskattningen av ägare i små och medelstora företag

infördes en möjlighet att kvitta förlust på onoterade

aktier mot vinst på onoterade aktier. Bestämmelsen

finns i 27 § 5 mom. SIL och avser såväl onoterade

svenska som utländska aktier. Bestämmelsen har

emellertid lagtekniskt utformats så att det kan ifråga-

sättas om förlust på onoterad svensk aktie får kvittas

endast mot vinst på onoterad svensk aktie och inte mot

vinst på onoterad utländsk aktie. På motsvarande sätt

kan ifrågasättas om en förlust på en onoterad utländsk

aktie endast får kvittas mot en vinst på en sådan aktie.

Det är emellertid inte avsikten. Regeringen anser att ett

förtydligande bör göras i denna del.

7.4.2 Positiv räntefördelning

Regeringens förslag: Räntesatsen för positiv

räntefördelning höjs med två procentenheter.

Skälen för regeringsens förslag: Genom lagstiftning

hösten 1993 (prop. 1993/94:50, bet. 1993/94: SkU15,

rskr. 1993/94:108, SFS 1993:1536) infördes regler om

räntefördelning vid beskattning av enskilda

näringsidkare och fysiska personer som äger andel i

handelsbolag. Positiv räntefördelning innebär att avdrag

medges vid beräkning av inkomst av näringsverksamhet

för en schablonmässigt beräknad avkastning på eget

kapital i verksamheten. Räntesatsen vid positiv

räntefördelning uppgår till statslåneräntan ökad med tre

procentenheter (prop. 1993/94: 234, bet.

1993/94:SkU25, rskr. 1993/94:443, SFS 1994:784).

Motsvarande belopp tas i stället upp som intäkt av

kapital. Avkastning på eget kapital som investeras i

verksamheten skall beskattas i kapital. Reglerna syftar

till att enskilda näringsidkare skall beskattas för

avkastning på ett sätt som är likvärdigt med vad som

gäller för ägare av enmansaktiebolag. Reglerna om

räntefördelning har justerats senast genom lagstiftning

hösten 1996 (prop. 1996/97:12, bet. 1996/97:SkU7,

rskr. 1996/97:70, SFS 1996: 1400).

Regeringen föreslår i föregående avsnitt att

löneunderlaget för fåmansföretagen höjs från 70 till

100 % av lönesumman. En motsvarande lättnad i

beskattningen bör införas för enskilda näringsidkare och

handelsbolagsdelägare. Att komplettera

räntefördelningsreglerna med en lönesummeregel skulle

medföra ett allför komplicerat inslag i lagstiftningen för

enskilda näringsidkare och fysiska personer som äger

andel i ett handelsbolag. Regeringen bedömer att en

lämpligare åtgärd för enskilda näringsidkare och

handelsbolagsdelägare är att höja räntesatsen för positiv

räntefördelning med två procentenheter. Räntesatsen vid

positiv räntefördelning föreslås sålunda uppgå till

statslåneräntan ökad med fem procentenheter.

Förslaget föranleder en ändring av 3 § lagen

(1993:1536) om räntefördelning vid beskattning.

7.4.3 Nedsättning av arbetsgivaravgifter

Regeringens förslag: Arbetsgivare får vid beräkning av

arbetsgivaravgifter varje månad göra ett särskilt avdrag

med 5 % av avgiftsunderlaget, dock högst med 3 550

kronor.

En företagare som redovisar såväl egenavgifter som

arbetsgivaravgifter får inte medges högre avdrag från

egenavgifterna än att det sammanlagda avdraget från

egenavgifterna och arbetsgivaravgifterna uppgår till 42

600 kronor per år. Vissa konsekvensändringar görs i

reglerna för delägare i handelsbolag.

Skälen för regeringens förslag: I den s.k.

sysselsättningspropositionen aviserade regeringen ett

förslag om nedsättning av socialavgifter. Förslaget

preciserades i en senare proposition och riksdagen antog

förslaget hösten 1996 (prop. 1996/97:21, bet.

1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53, SFS 1996:1218).

Gällande regler innebär i korthet följande.

En arbetsgivare får vid beräkningen av

arbetsgivaravgifter varje månad göra ett särskilt avdrag

med 5 % av avgiftsunderlaget, dock högst med 2 500

kronor. För en arbetsgivare med en månatlig

lönesumma på minst 50 000 kronor innebär detta ett

högsta årligt avdrag med 30 000 kronor per år.

Syftet med gällande regler är att underlätta för små

och medelstora företag och därmed förbättra

förutsättningarna för nyföretagande och nyanställningar.

I samband med att reglerna infördes övervägde

regeringen olika modeller för att begränsa avdragsrätten

för större företag och för företag som ingår i större

företagsgrupper med intressegemenskap i syfte att öka

effektiviteten i åtgärden. Nu gällande begränsningsregel

har som utgångspunkt det civilrättsliga

koncernbegreppet och innebär att om flera företag ingår

i en och samma koncern skall de vid tillämpningen av

avdragsregeln anses som en arbetsgivare.

I syfte att stimulera egenföretagande finns en

kompletterande regel som medger avdrag vid

beräkningen av de socialavgifter i form av egenavgifter

som betalas av enskilda näringsidkare och sådana

delägare i handelsbolag som är fysiska personer. Regeln

innebär att avdrag medges med 5 % av

avgiftsunderlaget, dock högst med 9 000 kronor per år.

Detta motsvarar ett högsta underlag för

avgiftsnedsättning på 180 000 kronor.

Egenföretagare har i vissa fall anställd personal,

vilket innebär att egenföretagaren förutom egenavgifter

på den egna inkomsten även betalar arbetsgivaravgifter

för den lön och andra förmåner som de anställda

erhåller. I detta fall innebär gällande regler att avdraget

från egenavgifterna begränsas så att det sammanlagda

avdraget från arbetsgivaravgifter och egenavgifter inte

överstiger 30 000 kronor per år, dvs. samma

beloppsgräns som gäller för aktiebolag.

För handelsbolag gäller vissa begränsningsregler som

syftar till att ge neutralitet mellan olika företagsformer.

Exempelvis är det sammanlagda avdraget från

egenavgifter för samtliga delägare i ett handelsbolag

maximerat till 30 000 kronor per år. Dessutom gäller 9

000-kronorstaket för var och en av delägarna. Slutligen

gäller samma begränsning som för enskilda

näringsidkare i de fall handelsbolaget har anställda och

gjort avdrag från arbetsgivaravgifterna.

Den redan genomförda nedsättningen av

arbetsgivaravgifterna har förbättrat möjligheterna för

expansion och ökad sysselsättning i små och medelstora

företag. Nedsättningen har också bidragit till att

kompensera för småföretags relativt större

fullgörandekostnader per anställd för hantering av

skatter och avgifter än för större företag.

För knappt 200 000 aktiebolag med mindre än 10

anställda kan det faktiskt utnyttjade avdragsunderlaget

vid gällande regler beräknas uppgå till i genomsnitt 260

000 kronor per företag eller till mindre än hälften av det

maximala avdragsunderlaget. Detta indikerar att det

maximala avdragsunderlaget på 50 000 kronor per

månad eller högst 600 000 kronor per år inte utgör en

begränsning för flertalet av dessa företag. För dessa

företag, vars lönesumma understiger 600 000 kronor,

har förändringen medfört att den marginella kostnaden

för arbetskraft minskat med knappt 4 %. Med normala

antaganden om efterfrågan på arbetskraft torde denna

kostnadssänkning på sikt resultera i en

sysselsättningsökning i dessa företag på åtminstone ett

par procent.

Den tidigare reformen har kritiserats för att den

skulle ge upphov till s.k. dödviktskostnader genom att

den inte sänker den marginella lönekostnaden för

företag vars lönesumma i utgångsläget överstiger 600

000 kronor utan enbart lönekostnaden inom 600 000-

kronorsramen. I detta sammanhang kan påpekas att den

andel av den offentlig-finansiella kostnaden för

avgiftsnedsättningen som avser företag med mer än 10

anställda endast uppgår till ca 20 % av den totala

kostnaden. Fyra femtedelar av det totala

avdragsbeloppet avser således företag med mindre än 10

anställda. För ca 80 % av dessa företag innebär

avdraget en lägre marginalkostnad för arbetskraft. Det

maximala avdragsunderlaget på 600 000 kronor utgör

emellertid en begränsning för ett stort antal små företag.

För att ytterligare stimulera nyanställningar med

inriktning på små och medelstora företag föreslår

regeringen att nuvarande avdragsregler utvidgas. Inför

en sådan utvidgning aktualiseras i princip två

huvudalternativ. Det första innebär att den procentuella

nedsättningen av socialavgifterna utökas med ett

bibehållande av gällande gränser för de underliggande

avgiftsunderlagen i form av löner till anställda och egna

inkomster för egenföretagare och delägare i

handelsbolag (dvs. 50 000 kronor per månad i arbets-

givaravgiftsfallet). Det andra alternativet innebär att den

procentuella nedsättningen förblir oförändrad medan

gränserna för de maximalt avdragsgrundande

underlagen höjs.

För arbetsgivare innebär förslaget följande. Vid

beräkningen av arbetsgivaravgifter medges varje månad

ett avdrag med 5 % av avgiftsunderlaget, dock högst

med 3 550 kronor. För arbetsgivare med en månatlig

lönesumma på minst 71 000 kronor, vilket motsvarar

852 000 kronor per år, innebär detta ett högsta årligt

avdrag med 42 600 kronor. Utvidgningen av det

maximala avdragsunderlaget kan förväntas stimulera

expansion av företag som för närvarande har upp till tio

anställda. Det utökade avdragsunderlaget medför att

antalet företag för vilka marginalkostnaden för

arbetskraft sänks ökar. Av det totala antalet företag med

mindre än 10 anställda ökar andelen vars

marginalkostnad sänks från 80 till 90 %.

För egenföretagarnas avdrag från egenavgifter

föreslås inga förändringar, då syftet med utvidgningen

är att stimulera nyanställningar. Följaktligen gäller även

fortsättningsvis att vid beräkningen av egenavgifter får

avdrag göras med 5 % av avgiftsunderlaget, dock högst

med 9 000 kronor per år. I konsekvens med den

förändring som föreslås för aktiebolag utvidgas dock

den avdragsram som gäller för det sammanlagda

avdraget från arbetsgivaravgifter och egenavgifter.

Avdragsramen utvidgas från 30 000 kronor per år till 42

600 kronor per år. För delägare i handelsbolag föreslås

att det maximala sammanlagda avdraget från

egenavgifterna för samtliga delägare utökas till 42 600

kronor samtidigt som 9 000-kronorstaket skall gälla för

var och en av delägarna. Regeländringen innebär att

incitamenten att utvidga kretsen delägare i

handelsbolaget förstärks. Slutligen föreslås att den

sammanlagda avdragsramen för de fall ett handelsbolag

med fysiska personer som delägare har anställda, och

där avdrag medges från såväl egenavgifter som

arbetsgivaravgifter, utvidgas till 42 600 kronor per år.

Förslaget föranleder ändringar i 2 kap. 5 a § och 3

kap. 5 a § lagen (1981:691) om socialavgifter.

7.4.4 Kapitalförluster och

organisationskostnader

Regeringen anser att det är lämpligt att ompröva det

s.k. kapitalförlustbegreppet. I en lagrådsremiss, som

överlämnas i början av maj, föreslås att detta begrepp,

som många gånger uppfattas som svårbegripligt av de

skattskyldiga, tas bort ur kommunalskattelagen

(1928:370). Regeringen föreslår samtidigt att en

särskild regel om rätt till avdrag för förluster av

kontanta medel i näringsverksamhet på grund av brott

införs. Den föreslagna avdragsrätten omfattar inte

mervärdesbeskattningen. Lagrådsremissen kommer

också att innehålla förslag som innebär att kostnader för

ökning av aktiekapitalet och för förvaltning av det egna

kapitalet blir avdragsgilla. Detsamma kommer att gälla

beträffande ekonomiska föreningars medlems- och

förlagsinsatser. Regeringen anser slutligen att kostnader

i samband med fusion skall få dras av direkt. Förslagen

bygger på kapitalförlustutredningens betänkande

Kapitalförluster och organisationskostnader vid

beskattningen (SOU 1995:137).

7.4.5 Medlemsinlåning till

producentföreningar

Inlåning till en producentförening från medlemmarna i

föreningen skall enligt en dom den 28 januari 1997 av

Regeringsrätten inte räknas som tillgång i

medlemmarnas näringsverksamhet (mål nr 5341 1996).

Medlen får alltså bl.a. inte ingå i underlaget för

räntefördelning eller i taket för expansionsmedel.

Medlemsinlåningen till jord- och skogsbrukets

producentföreningar kan beräknas uppgå till ca 3 mdkr.

Enligt regeringens mening bör medlems fordran på en

ekonomisk förening få räknas som tillgång vid

beräkning av näringsverksamhetens kapital om

medlemsskapet betingas av medlemmens

näringsverksamhet. Ett lagförslag bereds nu i

Finansdepartementet och regeringen återkommer senare

i vår med förslag till riksdagen. De nya reglerna bör

kunna få gälla med retroaktiv verkan fr.o.m. 1995 års

taxering.

7.4.6 Stoppreglerna ses över

Ett grundläggande drag i regeringens ekonomiska

politik är arbetet med att förbättra förutsättningarna för

de små och medelstora företagens utveckling. Som

exempel från skattepolitikens område kan nämnas den i

höstas införda lättnaden i ägarbeskattningen i små och

medelstora företag (prop. 1996/97:45) och den

föreslagna utvidgningen av förmögenhetsskattefriheten

för företagskapital (prop. 1996/97:117). Det är viktigt

att fortsätta på den inslagna vägen och arbeta för ett

ännu bättre företagsklimat. Det är framför allt i de små

och medelstora företagen som de nya jobben och förut-

sättningarna för tillväxt kan skapas.

Så gott som samtliga små och medelstora företag är

fåmansföretag. År 1976 infördes ett särskilt regelsystem

för sådana företag de s.k. stoppreglerna. Reglerna

syftar till att hindra att bolagsformen används för att

undgå beskattning genom vissa transaktioner mellan

bolaget och dess delägare, såsom överlåtelse av

egendom, hyra av lokal m.m. på för delägaren

fördelaktiga villkor. Idag framstår denna lagstiftning till

stor del som uttryck för ett föråldrat synsätt.

Lagstiftningen har också ofta kritiserats av företrädare

för näringslivet som hävdat att reglerna är

diskriminerande och att det ur neutralitetssynpunkt är

oacceptabelt med en lagstiftning på skatteområdet som

riktar sig mot en speciell företagskategori. En översyn

och modernisering av stoppreglerna bör mot denna

bakgrund kunna bidra till att skapa ett ännu bättre

företagsklimat. Regeringen kommer därför att ge en

särskild utredare i uppdrag att se över stoppreglerna i

syfte att så långt som möjligt låta allmänna

beskattningsregler ersätta dessa. Uppdraget skall

omfatta alla särskilda regler för beskattning av

fåmansföretag utom bestämmelserna om utdelning och

reavinst i 3 § 12 mom. lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt, som har till syfte att förhindra att

förvärvsinkomst tas ut som kapitalinkomst.

7.5 Omräkningstalen för 1998 års

taxeringsvärden

Regeringens förslag: Omräkningstalen för 1998 års

fastighetstaxering skall för hyreshus i vad avser

värderingsenheter för bostäder samt för småhusenheter

vara desamma som dem som gäller för år 1997.

Skälen för regeringens förslag: Allmän fastighets-

taxering sker vart sjätte år räknat fr.o.m. 1988 för

hyreshus och industrienheter, 1990 för småhusenheter

och 1992 för lantbruksenheter.

Från och med år 1996 beaktas prisutvecklingen för

åren mellan de allmänna fastighetstaxeringarna genom

ett särskilt omräkningsförfarande. För varje

taxeringsenhet bestäms vid den allmänna

fastighetstaxeringen ett basvärde som skall motsvara

75 % av taxeringsenhetens marknadsvärde. Detta skall

bestämmas med hänsyn till det genomsnittliga prisläget

under andra året före det år då den allmänna

fastighetstaxeringen sker. Basvärdet omräknas varje år

med hjälp av ett omräkningstal som fastställs av

Riksskatteverket (RSV) med hänsyn till det

genomsnittliga prisläget i olika prisutvecklingsområden

under tolvmånadersperioden 1 juli andra året före

taxeringsåret 30 juni året före taxeringsåret.

RSV har i samband med sina beslut om omräkning

1995 och 1996 uppmärksammat och för regeringen

påtalat vissa brister i omräkningsförfarandet. Som

reglerna har utformats är det inte möjligt att vid

omräkningen beakta andra värdefaktorer än

prisutvecklingen för samtliga fastigheter av ett visst

slag. I vissa områden grundades den redovisade

prisutvecklingen 1 juli 1995 30 juni 1996 avseende

hyreshus med värderingsenheter för bostäder

uteslutande på försäljningar av äldre fastigheter medan

yngre fastigheter från de s.k. krisåren 1988 och

senare inte har avyttrats. Lagstiftningen medger dock

inte att man tillämpar olika omräkningstal för äldre och

yngre hus. Samma omräkningstal skall därför tillämpas

på de olika kategorierna av hyreshus trots att den

återhämtning av prisnivån som har konstaterats i

storstadsområden begränsat sig till det äldre

fastighetsbeståndet.

När det gäller småhus innebar RSV:s beslut om

omräkning år 1996 att de redan höga

taxeringsvärdenivåerna för fastigheter i vissa attraktiva

områden skulle höjas ytterligare. Fastigheter i sådana

områden har av många skäl genomgått kraftiga värde-

ökningar under en följd av år.

Dessa förhållanden föranledde riksdagen att under

hösten 1996 hos regeringen begära en översyn av

fastighetstaxeringsförfarandet. I avvaktan härpå

beslutade riksdagen om en begränsning av

omräkningstalen för 1997 års taxeringsvärden i vissa

fall (bet. 1996/97:SkU14, rskr. 1996/97:134, SFS

1996:1615).

Begränsningen innebar att omräkningstalen för

hyreshus i vad avsåg värderingsenheter för bostäder

med värdeår 1988 eller senare begränsades till högst

0,96 och omräkningstalen för småhusenheter till högst

1,07.

Regeringen har i mars 1997 förordnat en särskild

utredare som har till uppgift att se över förfarandet vid

fastighetstaxeringen (Dir. 1997:36). Utredaren skall

undersöka om de nuvarande reglerna på ett

tillfredsställande sätt leder fram till att taxeringsvärdena

för enskilda fastigheter återspeglar marknadsvärdena.

Uppdraget omfattar både de materiella reglerna och de

förfaranderegler som skall tillämpas vid allmän och

särskild fastighetstaxering samt vid den årliga

omräkningen. Uppdraget skall vara avslutat före

utgången av år 1998.

Mot bakgrund av vad som anförts, och i avvaktan på

vad den särskilda utredaren kommer till för slutsatser,

anser regeringen att omräkningsförfarandet inte bör leda

till någon förändring av taxeringsvärdena för hyreshus

till den del de avser värderingsenheter för bostäder samt

för småhusenheter för år 1998. Detta innebär att

omräkningstalen för dessa typer av fastigheter skall vara

desamma för år 1998 som dem som gäller för år 1997.

7.6 Övriga frågor

7.6.1 Höjd tobaksskatt

Regeringens förslag: Skatten på tobaksvaror höjs med

29 % fr.o.m. den 1 augusti 1997.

Skälen för regeringens förslag: Som allmän

finansiering av de i propositionen föreslagna åtgärderna

bör enligt regeringens mening skatten på tobaksvaror

höjas med 29 %. Ändringen bör träda i kraft den 1

augusti 1997. För en sådan höjning talar även

folkhälsoskäl samt att Sverige ännu inte uppnått den

miniminivå på cigarettskatt som gäller inom EU.

Sverige måste senast vid utgången av år 1998 ha

anpassat sig till denna miniminivå.

Enligt 42 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt skall

en årlig indexuppräkning ske av tobaksskatten. De

indexerade skattebelopp som nu gäller framgår av lagen

om tobaksskatt. Av förenklingsskäl bör, med hänsyn till

den nu föreslagna skattehöjningen, någon indexering

inte ske för år 1998.

I lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel

av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen finns regler om

skatteuttag vid viss privat införsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror. I lagen (1994:1551) om frihet från skatt

vid import, m.m. finns även regler om skatt och tull vid

viss import av alkohol- och tobaksvaror. Regeringen

anser det lämpligt att även skattesatserna i dessa lagar

justeras så att de överensstämmer med nu föreslagen

ändring av skatten på tobak. En sådan justering föreslås

därför.

7.6.2 Gåva från förälder till omyndigt barn

Regeringens förslag: Gåva i form av insättning på

barns konto från förälder som är förmyndare skall vid

gåvobeskattningen anses fullbordad när insättningen

görs under förutsättning att förbehåll om dispositionsrätt

för egen räkning inte har gjorts. Skattskyldighet till

gåvoskatt inträder därmed omedelbart. Det betyder att

gåvor på upp till 10 000 kronor per år från samma

givare förblir skattefria.

Skälen för regeringens förslag: Föräldrabalkens regler

om förmyndarskap ändrades den 1 juli 1995 (prop.

1993/94:251, bet. 1993/94:LU3, rskr. 1994/95:29, SFS

1994:1433). Ändringarna innebär bl.a. att det allmännas

kontroll över föräldrarnas förvaltning av barnets

tillgångar har minskat. En effekt av detta är att

föräldrarna har fått större möjligheter att disponera över

barnens bankkonton. Huvudregeln i dag är att föräldrar

inte behöver samtycke av överförmyndaren för att ta ut

den omyndiges medel från bankräkning. Detta gäller

samtliga medel som föräldrarna förvaltar. Tidigare

gällde som huvudregel att medel som innestod hos bank

inte fick tas ut utan överförmyndarens samtycke. Denna

s.k. överförmyndarspärr hävdes alltså genom 1995 års

lagändringar. I prop. 1993/94:251 s 236 uttalades

därvid att när föreskrifterna om spärr på bankkonton

m.m. tas bort för samtliga föräldraförvaltningar innebär

det att en förälders insättning av medel på konto i

barnets namn inte kommer att leda till en fullbordad

gåva. I propositionen anvisades hur föräldrarna skulle

kunna försäkra sig om att gåvomedlen får sakrättsligt

skydd.

Genom att föreskrifterna om spärr på bankkonton

m.m. tagits bort och fråga kan uppkomma när gåvan

anses fullbordad kan osäkerhet också uppkomma

beträffande gåvobeskattningen. Enligt 39 § d) lagen

(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt är fullbordad

gåva av aktuellt slag skattefri till den del beloppet från

samma givare inte överstiger 10 000 kronor under

samma kalenderår. Arvs- och gåvoskattelagstiftningen

är för närvarande föremål för översyn men resultatet av

denna torde inte föreligga förrän tidigast under år 1998.

För att det fram till dess inte skall råda oklarhet om att

beskattning inte skall ske av det belopp som finns

innestående på barnets konto när barnet blir myndigt om

de årliga insättningarna inte har överstigit 10 000 kronor

och föräldrarna inte uttryckligen har förbehållit sig

dispositionsrätt för egen räkning, bör införas en regel

som anger att vid gåvobeskattningen skall gåva i form

av insättning på barns konto från förälder som är

förmyndare anses fullbordad direkt. Med förbehåll om

dispositionsrätt för egen räkning likställs att insättningen

görs på ett konto som redan omfattas av ett sådant

förbehåll. Insättningen kan givetvis också ske genom

överföring från konto i annan bank än den i vilken

barnets konto finns. Förslaget föranleder en ändring i 36

§ lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt.

7.6.3 Inskränkt skattskyldighet för Konung

Carl XVI Gustafs 50-årsfond för

vetenskap, teknik och miljö

Regeringens förslag: Konung Carl XVI Gustafs 50-

årsfond för vetenskap, teknik och miljö befrias från

skattskyldighet för all annan inkomst än inkomst av

näringsverksamhet som hänför sig till fastighetsinnehav.

Skälen för regeringens förslag: Stiftelser är i likhet

med andra juridiska personer i regel oinskränkt

skattskyldiga till statlig inkomstskatt. Stiftelser är i

allmänhet också skyldiga att betala förmögenhetsskatt.

Vissa stiftelser och andra juridiska personer har dock

ansetts bedriva en så höggradigt allmännyttig

verksamhet att deras skattskyldighet har inskränkts

genom att subjektet uttryckligen namnges i lagtexten (7

§ 4 mom. SIL, den s.k. katalogen). Enligt 6 § 1 mom.

lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt som

enligt lagen (1991:1850) om upphävande av lagen

(1947:577) om statlig förmögenhetsskatt tillämpas

övergångsvis t.o.m. 1997 års taxering, är sådana

rättssubjekt också befriade från förmögenhetsskatt. I

förslaget till ny förmögenhetsskattelag (prop.

1996/97:117) föreslås ingen förändring av dessa regler.

Skattereglerna för stiftelser har varit föremål för

översyn av stiftelse- och föreningsskattekommittén och

kommitténs betänkande, Översyn av skattereglerna för

stiftelser och ideella föreningar, (SOU 1995:63) bereds

för närvarande inom finansdepartementet. I betänkandet

föreslås att katalogen väsentligen förkortas. I avvaktan

på kommitténs betänkande och under beredningen av

detta har statsmakterna sedan 1990 i princip avstått från

att ta in nya subjekt i katalogen. Undantag från denna

princip har gjorts endast vid ett par tillfällen.

Konung Carl XVI Gustafs 50-årsfond har som

ändamål att främja forskning, teknisk utveckling och

företagande och bildades inför kungens 50-årsdag.

Fondens medel har dels tillskjutits av bl.a. de

vetenskapliga akademierna, dels insamlats genom gåvor

från allmänheten och olika företag. Fondens medel

skall bidra till uthålligt nyttjande av naturresurserna och

bevarande av biologisk mångfald. Anslag kan delas ut

till företag, institutioner, grupper och enskilda personer

som är verksamma i Sverige. Kungen är själv

ordförande i stiftelsen.

Enligt regeringens mening är stiftelsens ändamål och

verksamhet så höggradigt allmännyttig och utgör en

så central nationell angelägenhet att dess medel inte bör

beskattas. I detta speciella fall är det därför motiverat

med ett undantag från den under senare år tillämpade

principen att ytterligare subjekt inte bör tas in i den s.k.

katalogen.

7.6.4 Gruppregistrering i

mervärdesskattesystemet

Riksdagen har, i anslutning till motioner som väckts

antingen under allmänna motionstiden 1996 eller med

anledning av proposition 1996/97:10 Mervärdesskatt

inom kultur- utbildnings- och idrottsområdet, givit

regeringen tillkänna en positiv principiell inställning till

att gruppregistrering inom den finansiella sektorn

övervägs på mervärdesskattens område (1996/97:SkU6,

rskr. 1996/97:69). Skatteutskottet förutsatte därvid att

regeringen skulle återkomma till frågan, och att en

analys därvid bör göras av kostnaderna. Analysen bör

också omfatta möjligheterna av att införa

gruppregistrering utanför den finansiella sektorn.

Enligt regeringens bedömning måste frågan om

införande av gruppregistrering inom den finansiella

sektorn beredas vidare. Den inrymmer delvis

komplicerade juridiska frågeställningar. För närvarande

pågår en beredning av de framställningar i frågan som

ingivits av Svenska Bankföreningen och Sveriges

Försäkringsförbund. Riksskatteverket har i ett remissvar

avstyrkt att gruppregistreringsregler införs, och bl.a.

anfört att ytterligare uppgifter om tillämpningen i andra

länder behövs för bedömningen och vidare att en analys

måste göras av hur en gruppregistrering kan fungera

inom det förslag till skattekonton som är under

utarbetande. Regeringens pågående beredning av frågan

innefattar förfrågningar till samtliga övriga

medlemsländer i EU om eventuella

gruppregistreringsregler. Uppgifter härom är av värde

även mot bakgrund av att ett införande av

gruppregistrering i Sverige förutsätter att konsultationer

först hålls med EG:s mervärdesskattekommitté.

Den pågående analysen skall också innefatta en

beräkning av kostnaderna för åtgärden. Dessa kan, vad

avser den finansiella sektorn, enligt hittills tillgängliga

uppgifter från branschen uppskattas till högst ca 100

alternativt ca 45 miljoner kronor. Vad gäller eventuella

gruppregistreringsregler utanför den finansiella sektorn

saknas för närvarande helt kostnadsbedömningar.

Regeringen avser att återkomma till riksdagen så

snart den pågående beredningen har avslutats. För

åtgärderna bör ett belopp motsvarande högst 100

miljoner kronor reserveras.

7.6.5 Försäkransystem för växthusnäringen

och yrkesfiskarna

I proposition 1996/97:29 föreslog regeringen att

koldioxidskatten skulle fördubblas för industrin och

växthusnäringen. I propositionen lämnades även förslag

till skattelättnader för energiintensiv verksamhet.

Regeringen har dels anmält den tilltänkta förändringen

till kommissionen, dels ansökt om undantag från

reglerna i rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober

1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter

på mineraloljor (EGT nr L316, 31.10.1992 s. 12, Celex

392L0081), mineral-oljedirektivet. Anmälan av den

tilltänkta förändringen har skett i syfte att få

kommissionens beslut i fråga om ändringens förenlighet

med statsstödsreglerna i artiklarna 92 94 i

Romfördraget. När regeringen överlämnade

propositionen till riksdagen hade EG-institutionerna

ännu inte tagit ställning till förslaget. EG-

institutionernas granskning är nu avslutad med för

Sverige positivt resultat. Riksdagens behandling av

proposition 1996/97:29 har varit vilande i avvaktan på

besked från EG-institutionerna.

Förslagen i proposition 1996/97:29 innebär att

koldioxidskatten höjs från 25 % till 50 % av den

generella nivån för bränslen som förbrukas vid

industriell verksamhet eller vid yrkesmässig

växthusodling. Överstiger ett företags

koldioxidskattebelastning 0,8 % av försäljningsvärdet

skall skatten sättas ned så att den överskjutande

skattebelastningen inte överstiger ett belopp som

motsvarar 12 % av den generella nivån. I

propositionen uttalas att, det i likhet med vad som i dag

gäller för tillämpningen av 1,2 procentsregeln, bör vara

möjligt för ett företag att i början av ett kalenderår hos

beskattningsmyndigheten ansöka om ett preliminärt

besked om tillämplig skattesats. Beskattnings-

myndigheten skall därefter, när det faktiska utfallet

under kalenderåret är känt, åter pröva företagets

ansökan.

Växthusnäringen erhåller i dag sin nedsättning av

energiskatten och koldioxidskatten redan vid inköp av

bränslet. Förslagen i proposition 1996/97:29 förutsätter

dock ett system med kvartalsvis återbetalning. Enligt

tidigare beslut skulle växthusnäringen redan ha gått över

till ett sådant system. Tidpunkten för denna övergång

har dock successivt senarelagts genom ändringar i

övergångsbestämmelserna till lagen (1994:1776) om

skatt på energi (se bl.a. bet. 1995/96:SkU31, rskr.

1995/96:305, SFS 1996:687).

Skatteutskottet har riktat kritik mot systemet med

preliminärt besked om tillämplig skattesats. Utskottet

har bl.a. anfört att knappast något företag inom

växthusnäringen är skattskyldigt och att det därför

behövs någon form av informellt försäkranssystem för

att göra det möjligt för dessa att under året få del av den

skattelättnad som det preliminära beslutet innebär.

Utskottet har även påpekat att systemet med preliminära

beslut inte har något egentligt stöd i lag. Enligt

skatteutskottet bör regeringen se över reglerna på detta

område i syfte att klargöra läget både ur

kontrollsynpunkt och vad gäller eventuellt behov av

lagreglering. I avvaktan på denna översyn bör

växthusnäringen få behålla möjligheten till nedsättning

av koldioxidskatten vid inköp av bränsle. Riksdagen har

på förslag av skatte- och finansutskotten beslutat att

växthusnäringen tills vidare skall få behålla möjligheten

till nedsättning redan vid inköp av bränsle (bet.

1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53, SFS 1996:1220).

Regeringen har mot denna bakgrund för avsikt att se

över systemet med preliminära beslut och i samband

därmed överväga om det bör införas en möjlighet för

växthusodlare som inte är skattskyldiga att mot

försäkran köpa bränsle enligt den lägre skattesats som

gäller för näringen.

Energi- och koldioxidskatt tas inte ut på dieselolja

som förbrukas i fartyg som används yrkesmässigt.

Yrkesfiskare som använder mindre fartyg får enligt

nuvarande regler inte använda den lågbeskattade märkta

dieseloljan utan köper i stället högbeskattad dieselolja.

Skattefriheten uppnås i dessa fall genom att skatten på

dieseloljan återbetals kvartalsvis efter ansökan.

Anledningen till denna ordning är att skatteskillnaderna

mellan bränsle för fritidsbåtar och yrkesbåtar uppgår till

betydande belopp. Beskattnings-myndigheten kan dock

om det finns särskilda skäl medge dispens från förbudet

att ha märkt lågbeskattad dieselolja i bränsletank på båt.

För båtar som fått dispens gäller samma regler som för

skepp dvs. ägaren får köpa märkt lågbeskattad dieselolja

utan energi- och koldioxidskatt mot försäkran att båten

skall användas i yrkesmässig verksamhet.

Riksskatteverket har i RSV Rapport 1995:10 Förslag

till förenklingar i skattelagstiftningen ifrågasatt om

återbetalningsförfarandet innebär någon vinst ur

kontrollsynpunkt och har påtalat att det medför problem

för många fiskare och extra kostnader för

skattemyndigheten. I rapporten föreslår Riksskatteverket

att ägare till båtar som används yrkesmässigt skall få

rätt att mot försäkran köpa lågbeskattad märkt dieselolja

utan energi- och koldioxidskatt. I betänkandet

1996/97:SkU16 anför skatteutskottet att det förutsätter

att regeringen nu prövar det förslag till lösning som

Riksskatteverket lagt fram och redovisar sin bedömning

av detta i lämpligt sammanhang.

Regeringen avser att pröva Riksskatteverkets förslag

i samband med prövningen av frågan om ett

försäkransystem för växthusnäringen. Beredningsarbetet

bedöms kunna avslutas i sådan tid att regeringens

ställningstagande rörande frågorna om försäkransystem

för växthusnäringen och yrkesfiskarna kan redovisas i

samband med budgetpropositionen hösten 1997.

7.7 Finansiella effekter för stat och

offentlig sektor

I detta avsnitt redovisas de finansiella effekterna av

föreslagna och aviserade åtgärder. Redovisningen avser

effekterna för åren 1997 2000 för statsbudgeten och för

hela den offentliga sektorn. I båda fallen är

redovisningen kassamässig, vilket bl.a. innebär att olika

förskjutningar i uppbörden av skatter och avgifter har

beaktats. Därutöver redovisas också den varaktiga

nettobudgeteffekten för offentlig sektor. Vid

redovisningen har, förutom uppbördsförskjutningar,

också hänsyn tagits till olika slag av indirekta effekter

genom att de primära skatteförändringarnas påverkan på

andra skattebaser och i förekommande fall på offentliga

utgifter.

På energiskatteområdet föreslås bl.a. en

budgetneutral omläggning, där fastighetsskatten på

markvärdet hos vattenkraftverk sänks medan

konsumtionsskatten på el höjs. Den budgetmässiga

omslutningen framgår av den bilagda tabellen. Den

uppjustering av fastighetsskatten på markvärdet med 0,5

procentenheter som utgör en korrigering av det beslut

som fattades under hösten 1996 har ej beaktats i

redovisningen.

Det senarelagda ikraftträdandet av den fördubblade

koldioxidskatten för industrin m.m. finansieras genom

en begränsad varaktig höjning av den allmänna

koldioxidskattenivån. För år 1997 föreligger en viss

underfinansiering, som emellertid kompenseras under

senare år.

Vad gäller åtgärder på småföretagsområdet beräknas

utvidgningen av den andel av de anställdas lönesumma

som får beaktas vid beräkningen av lättnadsutrymmet

och det kapitalbeskattade utrymmet för mindre företag

ge en varaktig budgetförsvagning om 0,47 miljarder

kronor. Denna varaktiga försvagning uppkommer efter

ett antal år, vilket bl.a. beror på att en del av det

utvidgade utrymmet ger en skattelättnad först när

aktierna i berörda bolag försäljs.

Förslaget om en höjning av räntesatsen vid

räntefördelning för enskilda näringsidkare beräknas ge

en varaktig budgetförsvagning på 0,39 miljarder kronor

för offentlig sektor. För staten uppkommer en

budgetförstärkning beroende på att företagarinkomster

omfördelas från inkomst av näringsverksamhet till

inkomst av kapital.

Förslaget om ett ökat maximalt underlag för

nedsättning av arbetsgivaravgiften från 600 000 kronor i

lönesumma till ca 850 000 kronor i lönesumma

beräknas ge en varaktig budgetförsvagning på 0,41

miljarder kronor. Vid bedömningen har antagits att en

viss del av avgiftssänkningen ger ett ökat underlag för

företagsskatter och att en viss del leder till ökade löner

vilket ger ökat underlag för arbetsgivaravgifter och

inkomstskatt.

Förslaget om bl.a. avdragsrätt vid

inkomstbeskattningen för förluster p.g.a. brott beräknas

ge en budgetförsvagning på 0,04 miljarder kronor.

Samtliga åtgärder på småföretagarområdet finansieras

inom den särskilt avsatta ramen.

Den föreslagna frysningen av omräkningstalen för

fastigheternas taxeringsvärden beräknas ge en varaktig

budgetförsvagning på 0,32 miljarder kronor.

Bedömningen av bruttoeffekten baseras på vissa prog-

noser av vilka omräkningstal som skulle ha gällt i

frånvaro av frysning. Vid beräkningen av den varaktiga

effekten har beaktats att fastighetsskatten såvitt gäller

hyreshus i vissa fall påverkar underlaget för

inkomstskatt. Vidare har hänsyn också tagits till att

sänkt fastighetsskatt påverkar den allmänna prisnivån i

ekonomin.

För de aviserade åtgärderna på

mervärdeskatteområdet avseende s.k. gruppregistering

har avsatts en ram om 0,1 miljarder kronor.

Åtgärderna på fastighetsskatte- och momsområdena

finansieras på tre sätt. Åtgärderna på energi-

skatteområdet ger med undantag för år 1997 ett

överskott som tillgodoräknas vid finansieringen. I en

proposition om reformerad förmögenhetsskatt

redovisas en total budgetförstärkning om 0,44 miljarder

kronor. Efter avdrag för effekterna av de åtgärder som

tillämpades redan vid 1997 års taxering (full värdering

av A-aktier m.m. samt höjning av fribeloppet till 900

000 kronor) återstår ett överskott på 0,13 miljarder

kronor som tillgodoräknas. Slutligen beaktas intäkterna

från den avfallsskatt som avses införas den 1 juli 1998.

Därvid har avdrag gjorts för de 0,4 miljarder kronor

som togs i anspråk för finansiering av åtgärder på

sysselsättningsområdet förra året (prop. 1995/96:222).

Som en allmän finansiering har föreslagits en höjning

av tobaksskatten som beräknas ge en varaktig

budgetförstärkning på 1,63 miljarder kronor.

Budgetförstärkningen för år 1997 blir mer begränsad,

då åtgärden träder i kraft först den 1 augusti detta år.

För 1998 uppgår budgetförstärkningen till 1,99

miljarder kronor för att för åren därefter sjunka till den

varaktiga nivån. Förklaringen ligger i att den

prishöjning som antas följa av den höjda tobaksskatten

får genomslag på skatteskala och offentliga utgifter först

fr.o.m år 1999.

TABELL 7 AKTUELLA SKATTEÅTGÄRDER I VÅP 1997.

KASSAMÄSSIGA EFFEKTER FÖR

STATSBUDGETEN OCH OFFENTLIGA SEKTORN FÖR

ÅREN 1997 - 2000 SAMT VARAKTIGA EFFEKTER FÖR

OFFENTLIGA SEKTORN.

Miljarder kronor

 STATSBUDGET

 OFFENTLIG SEKTOR

VARAKTIGT

ÅTGÄRD

IKRAF

T

1997

1998

1999

2000

1997

1998

1999

2000

OFF SEKTOR

Energiskatter

Sänkt fast.skatt vattenkraftsel

1/1

98

-

1,07

-1,13

-

1,13

-

1,03

-

0,97

-0,97

-0,79

Höjd konsumtionsskatt el

1/1

98

1,15

1,20

1,18

1,13

1,04

1,03

0,90

Sen CO2-skattehöjning industrin

1/7

97

-

0,23

0

0

0

-0,19

0

0

0

-0,01

Höjd allmän CO2-skatt (0,7%)

1/7

97

0,05

0,10

0,10

0,10

0,04

0,09

0,09

0,09

0,08

S:a energi

-

0,18

0,18

0,17

0,15

-0,15

0,19

0,16

0,15

0,18

Småföretag

Utökat löneunderlag fåmansbolag

1/7

97

-

0,15

-0,18

-

0,20

-

0,16

-

0,18

-0,21

-0,47

Höjd räntefördelningsränta

1/1

98

0,07

0,12

0,09

-

0,24

-

0,49

-0,39

-0,39

Nedsättning arbetsgivaravgifter

1/1

98

-

0,53

-0,49

-

0,49

-

0,45

-

0,41

-0,41

-0,41

Avdrag kapitalförluster

1/1

98

-

0,04

-0,04

-

0,04

-

0,04

-

0,04

-0,04

-0,04

S:a småföretag (finansiering ram)

-

0,65

-0,59

-

0,64

-

0,89

-

1,12

-1,05

-1,31

Övriga åtgärder

Ej omräkning taxeringsvärden för

1998

1/1

98

-

0,38

-0,35

-

0,35

-

0,38

-

0,32

-0,32

-0,32

Gruppregistrering moms

-

0,10

-0,10

-

0,10

-

0,10

-

0,10

-0,10

-0,10

S:a övrigt

-

0,48

-0,45

-

0,45

-

0,48

-

0,42

-0,42

-0,42

Finansiering övriga åtgärder

Energiåtgärder

-

0,18

0,18

0,17

0,15

-0,15

0,19

0,16

0,15

0,18

Förmögenhetsskatt

1/7

97

0,13

0,13

0,13

0,13

0,13

0,13

0,13

Avfallsskatt

1/7

98

0,14

0,82

0,71

0,11

0,66

0,65

0,38

S:a finansiering

-

0,18

0,45

1,12

0,99

-0,15

0,43

0,95

0,93

0,69

Höjd tobaksskatt

1/8

97

0,66

1,99

1,77

1,77

0,66

1,99

1,63

1,63

1,63

PROP. 1996/97:150

 PROP. 1996/97:150

28

17

1

 1

30

33

1

 1

 36

 39

1

 1

58

57

1

 1

92

81

1

 1

122

121

1

 1

182

181

1

 1

198

197