Regeringens proposition

1997/98:43

Tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrund-

lagens tillämpningsområden barnpornografifrågan

m.m.

Prop.

1997/98:43

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 8 december 1997

Laila Freivalds

 Pierre[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen tar regeringen upp frågor som rör

tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen, bl.a. frågor om

grundlagarnas tillämpningsområden.

I propositionen föreslås en utvidgning av det straffbara området när det

gäller befattning med barnpornografi. I princip all befattning med

barnpornografiska bilder skall vara kriminaliserad, även innehav. Vidare

föreslås ett förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi. För att

möjliggöra den utvidgade kriminaliseringen flyttas barnpornografibrottet

ut från tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens

tillämpningsområden och alla bestämmelser i grundlagarna som rör

barnpornografi upphävs. På så sätt utesluts all tillämpning av

tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen när det gäller

barnpornografiska bilder, oavsett i vilka sammanhang det tas befattning

med dem.

I propositionen föreslås vidare att benämningen tekniska upptagningar

förs in i yttrandefrihetsgrundlagen som ett samlingsbegrepp för

upptagningar som innehåller text, bild eller ljud och som kan läsas,

avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel.

Detta innebär att även t.ex. cd-romskivor och datordisketter med endast

text eller stillbilder, med endast rörliga bilder eller med blandat innehåll

kommer att omfattas av yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområde.

Yttrandefrihetsgrundlagen skall även i fortsättningen vara tillämplig på

sådana upptagningar som sprids till allmänheten genom att spelas upp,

säljas eller tillhandahållas på annat sätt. I denna proposition föreslås

emellertid en uttrycklig regel i yttrandefrihetsgrundlagen om att frågan

om grundlagens tillämplighet i det enskilda fallet skall prövas på

grundval av vad som kan antas om spridningen.

Yttrandefrihetsgrundlagen skall enligt förslaget då anses tillämplig på

upptagningar med ursprungsuppgifter och uppgift om vem som är

utgivare, om inte något annat framgår av omständigheterna.

I propositionen föreslås vidare att tryckfrihetsförordningen och

yttrandefrihetsgrundlagen förtydligas så att det framgår att de är

tillämpliga, om en skrift eller en teknisk upptagning har getts ut eller

spritts till allmänheten i Sverige. Därmed klargörs att vanlig lag däremot

skall vara tillämplig, om skriften eller upptagningen visserligen

framställs i Sverige men ges ut eller sprids endast utomlands.

Meddelarfriheten, anskaffarfriheten och rätten till anonymitet skall dock

med vissa undantag gälla, när uppgift lämnas för att offentliggöras i

skrift eller teknisk upptagning som ges ut eller sprids endast utomlands,

oavsett om framställningen tillverkas i Sverige eller utomlands.

Justitiekanslern föreslås få möjlighet att i enskilda fall delegera sina

åklagaruppgifter till allmän åklagare när det gäller yttrandefrihetsmål om

ansvar eller konfiskering på grund av olaga våldsskildring eller hets mot

folkgrupp i tekniska upptagningar.

I propositionen föreslås vidare att utlänningar med medborgarskap i en

stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet samt utländska

juridiska personer som har bildats enligt lagstiftningen i en sådan stat och

som har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet

inom samarbetsområdet skall få rätt att äga periodiska skrifter som trycks

i Sverige.

I propositionen föreslås att utgivningsbevis för periodiska skrifter skall

utfärdas för en viss tid, nämligen tio år. Om innehavaren inte före

tioårsperiodens utgång ansöker om förnyelse av beviset, förfaller det.

Vidare föreslås vissa ändringar i sekretesslagen.

Förslagen innehåller ändringar i regeringsformen, tryckfrihetsför-

ordningen, yttrandefrihetsgrundlagen, brottsbalken, sekretesslagen

(1980:100), lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförord-

ningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden, lagen (1993:1392) om

pliktexemplar av dokument, lagen (1994:1478) om förverkande av

barnpornografi samt lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Vidare

föreslås en lag om förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi.

Ändringarna och den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 januari

1999.

I propositionen övervägs om det krävs lagstiftningsåtgärder med

anledning av Europadomstolens dom i målet[REDACTED_EFTERNAMN] mot Sverige. Slut-

satsen är att någon lagstiftningsåtgärd inte är nödvändig.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 6

2 Lagtext 7

2.1 Förslag till lag om ändring i regeringsformen 7

2.2 Förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen 9

2.3 Förslag till lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen 17

2.4 Förslag till lag om ändring i brottsbalken 34

2.5 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 38

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter

på tryckfrihetsförordningens och

yttrandefrihetsgrundlagens områden 41

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1392) om

pliktexemplar av dokument 47

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1478) om förverkande

av barnpornografi 48

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen 49

2.10 Förslag till lag om förbud mot införsel och utförsel av

barnpornografi 51

3 Ärendet och dess beredning 52

4 Barnpornografifrågan 55

4.1 Bakgrund 55

4.1.1 Nuvarande ordning 55

4.1.2 Viktiga principer i grundlagarna 59

4.1.3 Konfiskering och förverkande 61

4.1.4 Det vilande grundlagsförslaget 62

4.1.5 Internationella förhållanden 62

4.2 Allmänna utgångspunkter 64

4.3 Barnpornografin och grundlagarna 66

4.3.1 Den lagtekniska lösningen 67

4.3.2 Sambandet mellan barnpornografibrottet och brottet

olaga våldsskildring 75

4.4 En effektiv och utvidgad kriminalisering 78

4.4.1 Brottsbalkens regler om barnpornografibrott 78

4.4.2 Förbjudna hanteringsformer m.m. 79

4.4.3 Införande av en särskild åldersgräns 82

4.4.4 Undantag från det annars straffbara området 89

4.4.5 Straffskalan för innehavsbrott m.m. 93

4.4.6 Även oaktsamma handlingar bör straffbeläggas i

yrkesmässig verksamhet 95

4.4.7 En särskild straffskala för grova brott 96

4.4.8 Försök och förberedelse till brott 98

4.5 Förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi 99

4.6 Förverkande av barnpornografi 102

4.7 S.k. anspelningspornografi 103

4.8 Registrering av barnpornografi 104

5 Grundlagsskydd för nya medier 105

5.1 Förslag till grundlagsskydd för de nya medierna 105

5.1.1 Nya fysiska databärare 107

5.1.2 Särskilt om dator- och videospel 110

5.1.3 Ny kommunikation med hjälp av elektromagnetiska

vågor 113

6 Skräddarsydda videogram m.m. 114

7 TF:s och YGL:s territoriella tillämpningsområden 119

8 Preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp 124

9 Åklagare i vissa yttrandefrihetsmål 126

10 Jury i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål 128

10.1 Gällande ordning 128

10.2 Jurymedverkan och fallet[REDACTED_EFTERNAMN] 129

10.2.1 Regeringens bedömning 132

10.3 Proportionella val av jurymän 135

11 Äganderätten till periodiska skrifter som trycks i Sverige 136

12 Utgivningsbevisen för periodiska skrifter 138

13 Principen om allmänna handlingars offentlighet kontra reglerna om

beslag och konfi- skering enligt TF och YGL 142

13.1 Inskränkningar i rätten att få kopior av vissa allmänna

handlingar (5 kap. 6 § sekretesslagen) 142

13.2 Särskilt om 9 kap. 16 och 17 §§ sekretesslagen 147

14 Kostnader 148

15 Författningskommentar 149

15.1 Förslaget till lag om ändring i regeringsformen 149

15.2 Förslaget till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen 150

15.3 Förslaget till lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen 154

15.4 Förslaget till lag om ändring i brottsbalken 163

15.5 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 168

15.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1559) med

föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

yttrandefrihetsgrundlagens områden 168

15.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1392) om

pliktexemplar av dokument 172

15.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1478) om

förverkande av barnpornografi 172

15.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen 173

15.10 Förslaget till lag om förbud mot införsel och utförsel av

barnpornografi 173

Bilaga 1 Sammanfattning av Barnpornografiutredningens

 betänkande Barnpornografifrågan Innehavskriminali-

 sering m.m. (SOU 1997:29) 174

Bilaga 2 Barnpornografiutredningens författningsförslag 184

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser (SOU 1997:29) 200

Bilaga 4 Sammanfattning av Mediekommitténs betänkande

 (1997:49) 202

Bilaga 5 Mediekommitténs författningsförslag 217

Bilaga 6 Förteckning över remissinstanser (SOU 1997:49) 251

Bilaga 7 Sammanfattning av promemorian Några frågor om

 tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens

 territoriella tillämpningsområde (Ju 97/2141) 252

Bilaga 8 Författningsförslag i promemorian Några frågor om

 tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens

 territoriella tillämpningområde (Ju 97/2141) 253

Bilaga 9 Förteckning över remissinstanser (Ju97/2141) 256

Bilaga 10 Författningsförslag i 1993 års domarutrednings betänkande

 (SOU 1994:99) samt förteckning över remissinstanser 257

Bilaga 11 Sammanfattning av departementspromemorian

 Jurymedverkan och fallet[REDACTED_EFTERNAMN] (Ds 1997:25) 258

Bilaga 12 Författningsförslag i departementspromemorian

 Jurymedverkan och fallet[REDACTED_EFTERNAMN] (Ds 1997:25) 259

Bilaga 13 Förteckning över remissinstanser (Ds 1997:25) 260

Bilaga 14 Sammanfattning av departementspromemorian Något

 om utgivningsbevis för periodiska skrifter och om ägare

 till sådana skrifter (Ds 1997:30) 261

Bilaga 15 Författningsförslag i departementspromemorian Något

 om utgivningsbevis för periodiska skrifter och om

 äganderätten till sådana skrifter (Ds 1997:30) 262

Bilaga 16 Förteckning över remissinstanser (Ds 1997:30) 265

Bilaga 17 Lagrådsremissens lagförslag 266

Bilaga 18 Lagrådets yttrande 309

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

8 december 1997 319

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i regeringsformen,

2. lag om ändring i tryckfrihetsförordningen,

3. lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen,

4. lag om ändring i brottsbalken,

5. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

6. lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihets-

förordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden,

7. lag om ändring i lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument,

8. lag om ändring i lagen (1994:1478) om förverkande av barnporno-

grafi,

9. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen, samt

10. lag om förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi.

11.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i regeringsformen

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 § och 8 kap. 18 § regeringsformen

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad

1. yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt

meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor,

2. informationsfrihet: frihet att inhämta och mottaga upplysningar samt

att i övrigt taga del av andras yttranden,

3. mötesfrihet: frihet att anordna och bevista sammankomst för

upplysning, meningsyttring eller annat liknande syfte eller för framfö-

rande av konstnärligt verk,

4. demonstrationsfrihet: frihet att anordna och deltaga i demonstration

på allmän plats,

5. föreningsfrihet: frihet att sammansluta sig med andra för allmänna

eller enskilda syften,

6. religionsfrihet: frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva

sin religion.

Beträffande tryckfriheten och

motsvarande frihet att yttra sig i

ljudradio, television och vissa lik-

nande överföringar, filmer, video-

gram och andra upptagningar av

rörliga bilder samt ljudupptagningar

gäller vad som är föreskrivet i

tryckfrihetsförordningen och yttran-

defrihetsgrundlagen.

Beträffande tryckfriheten och

motsvarande frihet att yttra sig i

ljudradio, television och vissa lik-

nande överföringar samt filmer,

videogram, ljudupptagningar och

andra tekniska upptagningar gäller

vad som är föreskrivet i tryckfrihets-

förordningen och yttrandefrihets-

grundlagen.

I tryckfrihetsförordningen finns också bestämmelser om rätt att taga

del av allmänna handlingar.

8 kap.

18 §

För att avge yttrande över lagförslag skall finnas ett lagråd, vari ingår

domare i Högsta domstolen och Regeringsrätten. Yttrande från Lagrådet

inhämtas av regeringen eller, enligt vad som närmare angives i

riksdagsordningen, av riksdagsutskott.

Yttrande av Lagrådet bör inhäm-

tas innan riksdagen beslutar grund-

lag om tryckfriheten, eller om mot-

svarande frihet att yttra sig i ljud-

radio, television och vissa liknande

överföringar, filmer, videogram och

andra upptagningar av rörliga bil-

der samt ljudupptagningar, lag om

begränsning av rätten att taga del av

allmänna handlingar, lag som avses

i 2 kap. 3 § andra stycket, 12 §

första stycket, 17-19 §§ eller 22 §

andra stycket eller lag som ändrar

eller upphäver sådan lag, lag om

kommunal beskattning, lag som av-

ses i 2 eller 3 § eller lag som avses i

11 kap., om lagen är viktig för en-

skilda eller från allmän synpunkt.

Vad nu har sagts gäller dock icke,

om Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse på grund av frågans be-

skaffenhet eller skulle fördröja lag-

stiftningsfrågans behandling så att

avsevärt men skulle uppkomma.

Föreslår regeringen riksdagen att

stifta lag i något av de ämnen som

avses i första meningen och har

Lagrådets yttrande dessförinnan

inte inhämtats, skall regeringen

samtidigt för riksdagen redovisa

skälen härtill. Att Lagrådet icke har

hörts över ett lagförslag utgör

aldrig hinder mot lagens

tillämpning.

Yttrande av Lagrådet bör inhäm-

tas innan riksdagen beslutar grund-

lag om tryckfriheten eller om mot-

svarande frihet att yttra sig i ljud-

radio, television och vissa liknande

överföringar samt tekniska upptag-

ningar, lag om begränsning av

rätten att taga del av allmänna

handlingar, lag som avses i 2 kap.

3 § andra stycket, 12 § första

stycket, 17-19 §§ eller 22 § andra

stycket eller lag som ändrar eller

upphäver sådan lag, lag om

kommunal beskattning, lag som av-

ses i 2 eller 3 § eller lag som avses i

11 kap., om lagen är viktig för en-

skilda eller från allmän synpunkt.

Vad nu har sagts gäller dock icke,

om Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse på grund av frågans be-

skaffenhet eller skulle fördröja lag-

stiftningsfrågans behandling så att

avsevärt men skulle uppkomma.

Föreslår regeringen riksdagen att

stifta lag i något av de ämnen som

avses i första meningen och har

Lagrådets yttrande dessförinnan

inte inhämtats, skall regeringen

samtidigt för riksdagen redovisa

skälen härtill. Att Lagrådet icke har

hörts över ett lagförslag utgör

aldrig hinder mot lagens

tillämpning.

Lagrådets granskning skall avse

1. hur förslaget förhåller sig till grundlagarna och rättsordningen i

övrigt,

2. hur förslagets föreskrifter förhåller sig till varandra,

3. hur förslaget förhåller sig till rättssäkerhetens krav,

4. om förslaget är så utformat att lagen kan antagas tillgodose angivna

syften,

5. vilka problem som kan uppstå vid tillämpningen.

Närmare bestämmelser om Lagrådets sammansättning och tjänstgöring

meddelas i lag.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.2 Förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen

Härigenom föreskrivs i fråga om tryckfrihetsförordningen

dels att 1 kap. 6 och 7 §§, 5 kap. 5 och 7 §§, 7 kap. 4 och 7 §§, 9 kap.

5 §, 10 kap. 1 §, 12 kap. 4, 7 och 14 §§, 13 kap. 6 § samt rubriken till

13 kap. skall ha följande lydelse,

dels att det i förordningen skall införas en ny paragraf, 1 kap. 10 §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

6 §

Tryckt skrift skall, för att anses

såsom sådan, vara utgiven. Skrift

anses utgiven, då den blivit

utlämnad till salu eller för sprid-

ning på annat sätt; vad nu sagts

gälle dock icke myndighets tryckta

handlingar, om de ej äro tillgäng-

liga för envar.

Tryckt skrift skall, för att anses

såsom sådan, vara utgiven. En

skrift anses utgiven då den blivit

utlämnad till försäljning eller för

spridning på annat sätt i Sverige.

Detta gäller dock inte en

myndighets tryckta handlingar, om

de inte är tillgängliga för envar.

7 §

Med periodisk skrift förstås

tidning, tidskrift eller annan sådan

tryckt skrift, som enligt

utgivningsplanen är avsedd att

under bestämd titel utgivas med

minst fyra å särskilda tider

utkommande nummer eller häften

årligen, samt därtill hörande

löpsedlar och bilagor. Sedan utgiv-

ningsbevis för skriften meddelats,

skall denna, till dess beviset

återkallas, anses som periodisk.

Med periodisk skrift förstås en

tidning, tidskrift eller någon annan

sådan tryckt skrift som enligt

utgivningsplanen är avsedd att

under en bestämd titel utgivas med

minst fyra vid särskilda tider

utkommande nummer eller häften

årligen, samt löpsedlar och bilagor

som hör till skriften. Sedan

utgivningsbevis för skriften har

meddelats, skall denna anses som

periodisk till dess att beviset

återkallas eller förklaras förfallet.

Om ägaren till en periodisk skrift

sprider eller låter sprida skriftens

innehåll eller delar av detta i form av

ett radioprogram, en film eller en

ljudupptagning som avses i yttran-

defrihetsgrundlagen, skall i fråga om

tillämpning av 1-14 kap. pro-

grammet, filmen eller upptagningen

jämställas med en bilaga till skriften

i den utsträckning den i sådan form

spridda versionen återger innehållet i

skriften oförändrat samt anger hur

innehållet har disponerats. I lag får

föreskrivas om särskild skyldighet

att spela in sådana program och be-

vara filmer och upptagningar samt

att tillhandahålla dessa. Bestäm-

melser om rätt till sändningar finns i

3 kap. yttrandefrihetsgrundlagen.

Om ägaren till en periodisk skrift

sprider eller låter sprida skriftens

innehåll eller delar av detta i form av

ett radioprogram eller en teknisk

upptagning som avses i yttrandefri-

hetsgrundlagen, skall i fråga om till-

lämpning av 1-14 kap. programmet

eller upptagningen jämställas med

en bilaga till skriften i den utsträck-

ning den i sådan form spridda ver-

sionen återger innehållet i skriften

oförändrat samt anger hur innehållet

har disponerats. I lag får föreskrivas

om särskild skyldighet att spela in

sådana program och bevara tekniska

upptagningar samt att tillhandahålla

dessa. Bestämmelser om rätt till

sändningar finns i 3 kap.

yttrandefrihetsgrundlagen.

10 §

Denna förordning är inte

tillämplig på skildring av barn i

pornografisk bild.

5 kap.

5 §

Periodisk skrift må icke utgivas,

innan bevis utfärdats att hinder

enligt denna förordning icke möter

för skriftens utgivning. Utgivnings-

bevis meddelas, på ansökan av

ägare, av myndighet som avses i

4 §. I ansökan skola uppgivas skrif-

tens titel och utgivningsort samt

utgivningsplanen för skriften.

En periodisk skrift får inte

utgivas innan det har utfärdats ett

bevis om att det inte finns något

hinder mot utgivning enligt denna

förordning. Ett sådant

utgivningsbevis meddelas av den

myndighet som avses i 4 § på

ansökan av skriftens ägare. I

ansökan skall anges skriftens titel

och utgivningsort samt utgivnings-

planen för skriften.

Utgivningsbevis må ej utfärdas,

innan anmälan om utgivare enligt

4 § gjorts.

Ett utgivningsbevis får inte ut-

färdas innan det har gjorts en an-

mälan om utgivare enligt 4 §.

Företer skriftens titel sådan likhet

med titeln på skrift, för vilken ut-

givningsbevis tidigare utfärdats, att

förväxling lätt kan ske, må ansökan

avslås.

En ansökan om utgivningsbevis

får avslås, om skriftens titel företer

en sådan likhet med titeln på en

annan skrift som det finns ett

utgivningsbevis för att förväxling

lätt kan ske.

Ett utgivningsbevis gäller för en

period av tio år från utfärdandet.

Därefter förfaller beviset. Beslut

om att beviset skall anses förfallet

vid tioårsperiodens utgång med-

delas av den myndighet som avses i

4 §.

Beviset får förnyas på ansökan

av skriftens ägare, varje gång för

tio år från utgången av den

föregående tioårsperioden. En

ansökan om förnyelse får göras

tidigast ett år före och senast på

dagen för periodens utgång. För

en ansökan om förnyelse av ett

utgivningsbevis gäller i övrigt

samma bestämmelser som för den

första ansökan.

Om en ansökan om förnyelse har

gjorts i rätt tid, fortsätter beviset,

trots vad som sägs i fjärde och

femte styckena, att gälla till dess att

beslutet med anledning av ansökan

har vunnit laga kraft.

7 §

Har på grund av förhållande som

avses i 6 § första stycket 2, 3, 5

eller 7 utgivningsbevis återkallats,

må likväl ej, innan två år förflutit

sedan beslutet därom meddelades,

utan medgivande av skriftens ägare

utgivningsbevis utfärdas för annan

skrift, vars titel företer sådan likhet

med skriftens titel att förväxling lätt

kan ske.

Har ett utgivningsbevis

återkallats på grund av ett

förhållande som avses i 6 § första

stycket 2, 3, 5 eller 7 eller har

beviset förklarats förfallet, får det

ändå inte utan medgivande av

skriftens ägare utfärdas ett utgiv-

ningsbevis för en annan skrift vars

titel visar en sådan likhet med

skriftens titel att förväxling lätt kan

ske, innan två år har förflutit sedan

beslutet om återkallelse meddelades

eller beviset förföll.

7 kap.

4 §

Med beaktande av det i 1 kap. angivna syftet med en allmän tryckfrihet

skall såsom tryckfrihetsbrott anses följande gärningar, om de begås

genom tryckt skrift och är straffbara enligt lag:

1. högförräderi, förövat med uppsåt att riket eller del därav skall med

våldsamma eller eljest lagstridiga medel eller med utländskt bistånd

läggas under främmande makt eller bringas i beroende av sådan makt

eller att del av riket skall sålunda lösryckas eller att åtgärd eller beslut av

statschefen, regeringen, riksdagen eller högsta domarmakten skall med

utländskt bistånd framtvingas eller hindras, såframt gärningen innebär

fara för uppsåtets förverkligande;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant högförräderi;

2. krigsanstiftan, såframt fara för att riket skall invecklas i krig eller

andra fientligheter framkallas med utländskt bistånd;

3. spioneri, varigenom någon för att gå främmande makt till handa

obehörigen befordrar, lämnar eller röjer uppgift rörande försvarsverk,

vapen, förråd, import, export, tillverkningssätt, underhandlingar, beslut,

eller något förhållande i övrigt, vars uppenbarande för främmande makt

kan medföra men för totalförsvaret eller eljest för rikets säkerhet, vare

sig uppgiften är riktig eller ej;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant spioneri;

4. obehörig befattning med hemlig uppgift, varigenom någon utan

syfte att gå främmande makt till handa obehörigen befordrar, lämnar eller

röjer uppgift rörande något förhållande av hemlig natur, vars

uppenbarande för främmande makt kan medföra men för rikets försvar

eller för folkförsörjningen vid krig eller av krig föranledda

utomordentliga förhållanden eller eljest för rikets säkerhet, vare sig

uppgiften är riktig eller ej;

försök eller förberedelse till sådan obehörig befattning med hemlig

uppgift;

stämpling till sådant brott, om detta är att anse som grovt, vid vilken

bedömning särskilt skall beaktas om gärningen innefattade

tillhandagående av främmande makt eller var av synnerligen farlig

beskaffenhet med hänsyn till pågående krig eller rörde förhållande av

stor betydelse eller om den brottslige röjde vad som på grund av allmän

eller enskild tjänst betrotts honom;

5. vårdslöshet med hemlig uppgift, varigenom någon av grov

oaktsamhet begår gärning som avses under 4;

6. uppror, förövad med uppsåt att statsskicket skall med vapenmakt

eller eljest med våldsamma medel omstörtas eller att åtgärd eller beslut

av statschefen, regeringen, riksdagen eller högsta domarmakten skall

sålunda framtvingas eller hindras, såframt gärningen innebär fara för

uppsåtets förverkligande;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant uppror;

7. landsförräderi eller landssvek, i vad därigenom, då riket är i krig

eller eljest i lag meddelade bestämmelser om sådant brott äger

tillämpning, någon missleder eller förråder dem som är verksamma för

rikets försvar eller förleder dem till myteri, trolöshet eller modlöshet,

förråder egendom som är av betydelse för totalförsvaret eller begår annan

liknande förrädisk gärning som är ägnad att medföra men för

totalförsvaret eller innefattar bistånd åt fienden;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant landsförräderi eller

landssvek;

8. landsskadlig vårdslöshet, i vad därigenom någon av oaktsamhet

begår gärning som avses under 7;

9. ryktesspridning till fara för rikets säkerhet, varigenom, då riket är i

krig eller eljest i lag meddelade bestämmelser om sådant brott äger

tillämpning, någon sprider falska rykten eller andra osanna påståenden,

som är ägnade att framkalla fara för rikets säkerhet, eller till främmande

makt framför eller låter framkomma sådana rykten eller påståenden eller

bland krigsmän sprider falska rykten eller andra osanna påståenden som

är ägnade att framkalla trolöshet eller modlöshet;

10. uppvigling, varigenom någon uppmanar eller eljest söker förleda

till brottslig gärning, svikande av medborgerlig skyldighet eller

ohörsamhet mot myndighet eller åsidosättande av vad som åligger

krigsman i tjänsten;

11. hets mot folkgrupp, varigenom någon hotar eller uttrycker

missaktning för folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med

anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller

trosbekännelse;

12. barnpornografibrott, varige-

nom någon skildrar barn i porno-

grafisk bild med uppsåt att bilden

sprides, om inte gärningen med

hänsyn till omständigheterna är

försvarlig;

13. olaga våldsskildring, varigenom någon i bild skildrar sexuellt våld

eller tvång med uppsåt att bilden sprids, om inte gärningen med hänsyn

till omständigheterna är försvarlig;

14. förtal, varigenom någon utpekar annan såsom brottslig eller

klandervärd i sitt levnadssätt eller eljest lämnar uppgift som är ägnad att

utsätta denne för andras missaktning, och, om den förtalade är avliden,

gärningen är sårande för de efterlevande eller eljest kan anses kränka den

frid, som bör tillkomma den avlidne, dock ej om det med hänsyn till

omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken och han visar

att uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den;

15. förolämpning, varigenom någon smädar annan genom kränkande

tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt beteende mot

honom.

7 §

Tryckt skrift, som innefattar tryckfrihetsbrott, må konfiskeras.

Konfiskering av tryckt skrift innebär att alla för spridning avsedda

exemplar av skriften skola förstöras samt att med formar, stenar,

stereotyper, plåtar och andra dylika, uteslutande för tryckningen av

skriften användbara materialier skall så förfaras att missbruk därmed ej

kan ske.

Konfiskering får också ske i

annat fall av en tryckt skrift som

innefattar en skildring av barn i

pornografisk bild av verklighets-

trogen karaktär, om inte innehavet

med hänsyn till omständigheterna

är försvarligt. Konfiskering innebär

då att samtliga exemplar av skriften

som påträffas i samband med en

förundersökning skall förstöras.

9 kap.

5 §

Finnes ej någon, som enligt 8 kap. är för brottet ansvarig, eller kan ej

stämning här i riket delgivas honom, må åklagaren eller målsäganden i

stället för att väcka åtal göra ansökan om skriftens konfiskering.

Justitiekanslern får även ansöka

om konfiskering av exemplar av en

tryckt skrift som avses i 7 kap. 7 §

tredje stycket.

10 kap.

 1 §

Förekommer anledning att tryckt

skrift på grund av tryckfrihetsbrott

kan konfiskeras, må i avbidan på

beslut därom skriften läggas under

beslag. Beslag får även läggas på

en tryckt skrift som kan konfiskeras

enligt 7 kap. 7 § tredje stycket. För

beslag i sistnämnda fall gäller i

övrigt de bestämmelser till vilka

hänvisas i 14 §.

Förekommer anledning att tryckt

skrift på grund av tryckfrihetsbrott

kan konfiskeras, må i avbidan på

beslut därom skriften läggas under

beslag.

I avbidan på rättens beslut må ock, i fall som avses i 7 kap. 8 §,

meddelas utgivningsförbud för periodisk skrift.

12 kap.

4 §

Jurymännen utses genom val för en tid av fyra kalenderår.

Valet skall förrättas av lands-

tinget i länet eller, då inom länet

finnes kommun som ej tillhör

landstingskommun, av landstinget

och kommunfullmäktige i

förstnämnda kommun. I Gotlands

län förrättas valet av

kommunfullmäktige i Gotlands

kommun. Skola enligt vad nu sagts

jurymännen väljas av mer än en

valmyndighet, fördelar

länsstyrelsen antalet jurymän inom

vardera gruppen mellan

valmyndigheterna med ledning av

folkmängden.

Valet skall förrättas av lands-

tingsfullmäktige i länet eller, då

inom länet finns kommun som ej

tillhör landsting, av landstingsfull-

mäktige och kommunfullmäktige i

kommunen. I Gotlands län förrättas

valet av kommunfullmäktige i

Gotlands kommun. Skall enligt vad

nu sagts jurymännen väljas av mer

än en valmyndighet, fördelar

länsstyrelsen antalet jurymän inom

vardera gruppen mellan valmyndig-

heterna med ledning av folk-

mängden.

Då juryman skall väljas,

ankomme på tingsrätten att göra

anmälan därom till den som har att

föranstalta om valet.

Då juryman skall väljas,

ankommer det på tingsrätten att

göra anmälan därom till den som

har att föranstalta om valet.

7 §

Avgår juryman eller upphör han

att vara valbar, skall inom den

grupp av jurymän, som den

avgångne tillhörde, valmyndigheten

utse annan i hans ställe för

återstoden av valperioden. Valet må

i landstingets ställe företagas av

dess förvaltningsutskott; dock gälle

sådant val allenast för tiden intill

landstingets nästkommande möte.

Avgår juryman eller upphör han

att vara valbar, skall inom den

grupp av jurymän, som den

avgångne tillhörde, valmyndigheten

utse annan i hans ställe för

återstoden av valperioden. Valet får

i landstingsfullmäktiges ställe

företagas av landstingsstyrelsen;

dock gäller sådant val endast för

tiden intill landstingsfullmäktiges

nästkommande möte.

 14 §

Föres i mål om ansvar jämväl

talan om enskilt anspråk eller

konfiskering mot annan än den

tilltalade, skola de åtgärder av

svarandepart, som avses i 2 § första

stycket, 10 § andra stycket och 12 §

andra stycket, ankomma på den

tilltalade.

Föres i mål om ansvar jämväl

talan om enskilt anspråk mot annan

än den tilltalade, skola de åtgärder

av svarandepart, som avses i 2 §

första stycket, 10 § andra stycket

och 12 § andra stycket, ankomma

på den tilltalade.

Då talan utan samband med åtal

föres om tryckt skrifts konfiskering

eller om enskilt anspråk gälle om

rättegången i sådant mål vad i 2 och

10 13 §§ är föreskrivet; har frågan

huruvida brott föreligger tidigare

prövats i tryckfrihetsmål avseende

ansvar för brott, skall dock

prövning av samma fråga ej ånyo

äga rum. I ansökningsmål enligt 9

kap. 5 § första stycket skall den

uteslutning av jurymän, som eljest

ankommer på parterna, företagas av

rätten genom lottning. Detsamma

skall gälla ansökningsmål som

avses i 9 kap. 5 § andra stycket när

någon svarandepart inte finns eller

stämning här i riket inte kan delges

honom.

Då talan utan samband med åtal

föres om tryckt skrifts konfiskering

eller om enskilt anspråk gälle om

rättegången i sådant mål vad i 2 och

10 13 §§ är föreskrivet; har frågan

huruvida brott föreligger tidigare

prövats i tryckfrihetsmål avseende

ansvar för brott, skall dock

prövning av samma fråga ej ånyo

äga rum. I ansökningsmål skall den

uteslutning av jurymän, som eljest

ankommer på parterna, företagas av

rätten genom lottning.

13 kap. Om utrikes tryckta

skrifter

13 kap. Om utrikes tryckta

skrifter m.m.

6 §

I fråga om skrift som trycks utom riket och som utges här men som

inte huvudsakligen är avsedd för spridning inom riket och för vilken inte

heller utgivningsbevis finns gäller bestämmelserna i 1 kap. 1 § tredje och

fjärde styckena angående meddelande och anskaffande av uppgifter och

underrättelser för offentliggörande om inte

1. meddelandet eller anskaffandet innefattar brott mot rikets säkerhet;

2. meddelandet innefattar utlämnande eller tillhandahållande som avses

i 7 kap. 3 § första stycket 2;

3. meddelandet utgör uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt.

Första stycket tillämpas också i

fråga om skrift som trycks utom

riket och som inte ges ut här.

Härvid jämställs med den som

lämnar meddelande för offentlig-

görande den som på annat sätt med-

verkar till framställning i periodisk

skrift såsom författare eller annan

upphovsman.

Första stycket tillämpas också i

fråga om en skrift som inte ges ut i

Sverige, oavsett om skriften trycks

här eller utomlands. Härvid jäm-

ställs med den som lämnar medde-

lande för offentliggörande den som

på annat sätt medverkar till fram-

ställning i periodisk skrift såsom

författare eller annan upphovsman.

Är meddelandet eller anskaffandet straffbart enligt vad som följer av

första och andra styckena, gäller vad som är föreskrivet därom. Mål

angående ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som nu sagts

skall handläggas som tryckfrihetsmål, när inte 12 kap. 1 § andra stycket

tredje meningen har motsvarande tillämpning. I fråga om rätt till

anonymitet för meddelaren gäller vad som är föreskrivet i 3 kap.; be-

stämmelsen i 3 § 3 skall dock omfatta även annat brott mot rikets

säkerhet än som där avses.

_________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Äldre föreskrifter tillämpas på sådana tekniska upptagningar som

spritts före ikraftträdandet.

3. De nya föreskrifterna i 1 kap. 7 § samt 5 kap. 5 och 7 §§ gäller även

för utgivningsbevis som har utfärdats före ikraftträdandet. I stället för

vad som sägs i 5 kap. 5 § fjärde stycket första meningen gäller sådana

bevis för en period av tio år från lagens ikraftträdande.

4. I mål som rör skildring av barn i pornografisk bild tillämpas äldre

föreskrifter, om talan väckts före ikraftträdandet.

2.3 Förslag till lag om ändring i yttrandefrihetsgrund-

lagen

Härigenom föreskrivs i fråga om yttrandefrihetsgrundlagen

dels att 4 kap. 7 §, 6 kap. 3-5 §§ samt rubrikerna närmast före 4 kap.

1 och 7 §§ och 6 kap. 1, 3 och 6 §§ skall upphöra att gälla,

dels att nuvarande 6 kap. 6 och 7 §§ skall betecknas 6 kap. 3 resp. 4 §,

dels att 1 kap. 1-4 och 9-12 §§, 2 kap. 1-5 §§, 3 kap. 8-14 §§, 4 kap.

1 och 4 §§, 5 kap. 1, 3 och 6 §§, 6 kap. 1 och 2 §§, 7 kap. 1-3 och 5 §§,

8 kap. 1 4 §§, 9 kap. 1 § och 10 kap. 1 och 2 §§ samt rubriken närmast

före 3 kap. 8 § och rubriken till 10 kap. skall ha följande lydelse,

dels att det i grundlagen skall införas en ny paragraf, 1 kap. 13 §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Varje svensk medborgare är gent-

emot det allmänna tillförsäkrad rätt

enligt denna grundlag att i ljud-

radio, television och vissa liknande

överföringar, filmer, videogram och

andra upptagningar av rörliga bil-

der samt ljudupptagningar offentli-

gen uttrycka tankar, åsikter och

känslor och i övrigt lämna uppgifter

i vilket ämne som helst.

Varje svensk medborgare är gent-

emot det allmänna tillförsäkrad rätt

enligt denna grundlag att i ljud-

radio, television och vissa liknande

överföringar samt filmer, video-

gram, ljudupptagningar och andra

tekniska upptagningar offentligen

uttrycka tankar, åsikter och känslor

och i övrigt lämna uppgifter i vilket

ämne som helst.

Yttrandefriheten enligt denna grundlag har till ändamål att säkra ett

fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt

konstnärligt skapande. I den får inga andra begränsningar göras än de

som följer av denna grundlag.

Vad som sägs i grundlagen om

radioprogram gäller förutom pro-

gram i ljudradio också program i

television och innehållet i vissa

andra sändningar av ljud, bild eller

text som sker med hjälp av elektro-

magnetiska vågor. Vad som sägs om

filmer avser även videogram och

andra upptagningar av rörliga

bilder.

Vad som sägs i grundlagen om

radioprogram gäller förutom pro-

gram i ljudradio också program i

television och innehållet i vissa

andra sändningar av ljud, bild eller

text som sker med hjälp av elektro-

magnetiska vågor.

Med tekniska upptagningar avses

i denna grundlag upptagningar som

innehåller text, bild eller ljud och

som kan läsas, avlyssnas eller på

annat sätt uppfattas endast med

tekniskt hjälpmedel.

2 §

Varje svensk medborgare är

tillförsäkrad rätt att till författare

och andra upphovsmän samt till ut-

givare, redaktioner, nyhetsbyråer

och företag för framställning av

filmer eller ljudupptagningar lämna

uppgifter i vilket ämne som helst

för offentliggörande i radiopro-

gram, filmer och ljudupptagningar.

Han har också rätt att anskaffa

uppgifter i vilket ämne som helst

för sådant uppgiftslämnande eller

offentliggörande. I dessa rättigheter

får inga andra begränsningar göras

än de som följer av denna grundlag.

Varje svensk medborgare är

tillförsäkrad rätt att till författare

och andra upphovsmän samt till ut-

givare, redaktioner, nyhetsbyråer

och företag för framställning av

tekniska upptagningar lämna upp-

gifter i vilket ämne som helst för

offentliggörande i radioprogram

och sådana upptagningar. Han har

också rätt att anskaffa uppgifter i

vilket ämne som helst för sådant

uppgiftslämnande eller offentlig-

görande. I dessa rättigheter får inga

andra begränsningar göras än de

som följer av denna grundlag.

3 §

Det får inte förekomma att något

som är avsett att framföras i ett

radioprogram eller en ljudupp-

tagning först måste granskas av en

myndighet eller något annat allmänt

organ. Inte heller är det tillåtet för

myndigheter och andra allmänna

organ att utan stöd i denna

grundlag, på grund av det kända

eller väntade innehållet i ett radio-

program eller en ljudupptagning,

förbjuda eller hindra dess offentlig-

görande eller spridning bland all-

mänheten.

Det får inte förekomma att något

som är avsett att framföras i ett

radioprogram eller en teknisk upp-

tagning först måste granskas av en

myndighet eller något annat allmänt

organ. Inte heller är det tillåtet för

myndigheter och andra allmänna

organ att utan stöd i denna

grundlag, på grund av det kända

eller väntade innehållet i ett radio-

program eller en teknisk upp-

tagning, förbjuda eller hindra dess

offentliggörande eller spridning

bland allmänheten.

Vad som sägs i första stycket

gäller även filmer. Genom lag får

dock meddelas föreskrifter om

granskning och godkännande av

filmer som skall visas offentligt.

Det får inte utan stöd i denna

grundlag förekomma att myndig-

heter och andra allmänna organ på

grund av innehållet i radioprogram,

filmer och ljudupptagningar förbju-

der eller hindrar innehav eller

användning av sådana tekniska

hjälpmedel som behövs för att

kunna ta emot radioprogram eller

för att kunna uppfatta innehållet i

filmer eller ljudupptagningar. Det-

samma gäller förbud mot an-

läggande av trådnät för sändning av

radioprogram.

Trots första stycket får det genom

lag meddelas föreskrifter om

granskning och godkännande av

rörliga bilder i filmer, videogram

eller andra tekniska upptagningar

som skall visas offentligt.

Det får inte utan stöd i denna

grundlag förekomma att myndig-

heter och andra allmänna organ på

grund av innehållet i radioprogram

och tekniska upptagningar förbju-

der eller hindrar innehav eller

användning av sådana tekniska

hjälpmedel som behövs för att

kunna ta emot radioprogram eller

för att kunna uppfatta innehållet i

tekniska upptagningar. Detsamma

gäller förbud mot anläggande av

trådnät för sändning av radiopro-

gram.

4 §

Myndigheter och andra allmänna

organ får inte utan stöd i denna

grundlag ingripa mot någon på

grund av att han i ett radioprogram,

en film eller en ljudupptagning har

missbrukat yttrandefriheten eller

medverkat till ett sådant missbruk.

Inte heller får de utan stöd av denna

grundlag av sådan anledning göra

några ingripanden mot programmet,

filmen eller ljudupptagningen.

Myndigheter och andra allmänna

organ får inte utan stöd i denna

grundlag ingripa mot någon på

grund av att han i ett radioprogram

eller en teknisk upptagning har

missbrukat yttrandefriheten eller

medverkat till ett sådant missbruk.

Inte heller får de utan stöd av denna

grundlag av sådan anledning göra

några ingripanden mot programmet

eller upptagningen.

9 §

Denna grundlags föreskrifter om

radioprogram tillämpas också när

en redaktion för en tryckt periodisk

skrift eller för radioprogram, ett

företag för framställning av filmer

eller ljudupptagningar eller en ny-

hetsbyrå med hjälp av elektromag-

netiska vågor på begäran tillhanda-

håller allmänheten upplysningar

direkt ur ett register med upptag-

ningar för automatisk databehand-

ling. Det gäller dock inte om den

mottagande kan ändra innehållet i

registret.

Denna grundlags föreskrifter om

radioprogram tillämpas också när

en redaktion för en tryckt periodisk

skrift eller för radioprogram, ett

företag för yrkesmässig framställ-

ning av tekniska upptagningar eller

en nyhetsbyrå med hjälp av elek-

tromagnetiska vågor på särskild be-

gäran tillhandahåller allmänheten

upplysningar direkt ur ett register

med upptagningar för automatisk

databehandling. Det gäller dock

inte om den mottagande kan ändra

innehållet i registret.

10 §

Grundlagen är tillämplig på

sådana filmer och ljudupptagningar

som sprids till allmänheten genom

att spelas upp, säljas eller

tillhandahållas på annat sätt.

Grundlagen är tillämplig på

sådana tekniska upptagningar som

sprids till allmänheten i Sverige

genom att spelas upp, säljas eller

tillhandahållas på annat sätt.

Om grundlagen är tillämplig

eller inte prövas i det enskilda fallet

på grundval av vad som kan antas

om spridningen. Om inte annat

framgår av omständigheterna, skall

grundlagen anses tillämplig på en

upptagning med uppgifter enligt

3 kap. 13 § och 4 kap. 4 §.

11 §

Att vissa radioprogram, filmer

och ljudupptagningar skall

jämställas med periodiska skrifter

framgår av 1 kap. 7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen.

Att vissa radioprogram och

tekniska upptagningar skall jäm-

ställas med periodiska skrifter

framgår av 1 kap. 7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen.

12 §

Vad som sägs i 1 kap. 8 och 9 §§

tryckfrihetsförordningen om att fö-

reskrifter i lag får meddelas i fråga

om upphovsmäns rättigheter,

annonser om alkohol eller tobak,

kreditupplysningsverksamhet och

tillvägagångssätt för anskaffande av

uppgifter utan hinder av grundlagen

skall gälla också i fråga om ra-

dioprogram, filmer och ljudupptag-

ningar.

Vad som sägs i 1 kap. 8 och 9 §§

tryckfrihetsförordningen om att fö-

reskrifter i lag får meddelas i fråga

om upphovsmäns rättigheter, vissa

kommersiella annonser,

kreditupplysningsverksamhet och

tillvägagångssätt för anskaffande av

uppgifter utan hinder av grundlagen

skall gälla också i fråga om

radioprogram och tekniska

upptagningar.

Bestämmelserna i denna grundlag hindrar inte att det i lag meddelas

föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam i radioprogram

eller om villkor för sådan reklam. Detsamma gäller föreskrifter om

förbud mot och villkor för annan annonsering och sändning av program,

som helt eller delvis bekostas av annan än den som bedriver

programverksamheten.

13 §

Grundlagen är inte tillämplig på

skildring av barn i pornografisk

bild.

2 kap.

1 §

Upphovsmannen till ett radiopro-

gram, en film eller en ljudupptag-

ning är inte skyldig att röja sin

identitet. Detsamma gäller den som

har framträtt i en sådan framställ-

ning och den som har lämnat en

uppgift enligt 1 kap. 2 §.

Upphovsmannen till ett radiopro-

gram eller en teknisk upptagning är

inte skyldig att röja sin identitet.

Detsamma gäller den som har fram-

trätt i en sådan framställning och

den som har lämnat en uppgift

enligt 1 kap. 2 §.

2 §

I mål om ansvar, skadestånd eller

särskild rättsverkan på grund av

yttrandefrihetsbrott i ett radiopro-

gram, en film eller en ljudupptag-

ning får ingen ta upp frågan om

vem som är framställningens upp-

hovsman, vem som har framträtt i

den, vem som har tillhandahållit

den för offentliggörande eller vem

som har lämnat uppgifter enligt

1 kap. 2 §.

I mål om ansvar, skadestånd eller

särskild rättsverkan på grund av

yttrandefrihetsbrott i ett radiopro-

gram eller en teknisk upptagning får

ingen ta upp frågan om vem som är

framställningens upphovsman, vem

som har framträtt i den, vem som

har tillhandahållit den för

offentliggörande eller vem som har

lämnat uppgifter enligt 1 kap. 2 §.

Om någon har angetts som upphovsman till framställningen eller som

den som har framträtt i denna, är det dock tillåtet att i målet pröva om

han är ansvarig. Detsamma skall gälla, om någon i målet uppger sig vara

upphovsmannen eller den som har framträtt.

Första stycket hindrar inte att det i en och samma rättegång handläggs

både mål om yttrandefrihetsbrott och mål om brott som avses i

5 kap. 3 §.

3 §

Den som har tagit befattning med

tillkomsten eller spridningen av en

framställning som utgjort eller varit

avsedd att ingå i ett radioprogram,

en film eller en ljudupptagning och

den som har varit verksam på en

nyhetsbyrå får inte röja vad han

därvid har fått veta om vem som är

upphovsman till framställningen

eller har tillhandahållit den för

offentliggörande eller om vem som

har framträtt i den eller lämnat upp-

gifter enligt 1 kap. 2 §.

Den som har tagit befattning med

tillkomsten eller spridningen av en

framställning som utgjort eller varit

avsedd att ingå i ett radioprogram

eller en teknisk upptagning och den

som har varit verksam på en

nyhetsbyrå får inte röja vad han

därvid har fått veta om vem som är

upphovsman till framställningen

eller har tillhandahållit den för

offentliggörande eller om vem som

har framträtt i den eller lämnat upp-

gifter enligt 1 kap. 2 §.

Tystnadsplikten enligt första stycket gäller inte

1. om den till vars förmån tystnadsplikten gäller har samtyckt till att

hans identitet röjs,

2. om fråga om identiteten får väckas enligt 2 § andra stycket,

3. om det rör sig om brott som anges i 5 kap. 3 § första stycket 1,

4. i den mån domstol, när det är fråga om brott enligt 5 kap. 2 § eller

3 § första stycket 2 eller 3, finner det erforderligt att vid förhandling

uppgift lämnas, huruvida den som är tilltalad eller skäligen misstänkt för

den brottsliga gärningen är den till vars förmån tystnadsplikten enligt

första stycket gäller, eller

5. i den mån domstol i annat fall av hänsyn till ett allmänt eller enskilt

intresse finner det vara av synnerlig vikt att uppgift om identiteten

lämnas vid vittnesförhör eller förhör med en part under sannings-

försäkran.

Vid förhör som avses i andra stycket 4 eller 5 skall rätten noga vaka

över att frågor inte ställs som kan inkräkta på tystnadsplikten utöver vad

som i varje särskilt fall är medgivet.

4 §

Ingen myndighet eller annat allmänt organ får efterforska

1. upphovsmannen till en fram-

ställning som har offentliggjorts

eller varit avsedd att offentliggöras

i ett radioprogram, en film eller en

ljudupptagning eller den som har

framträtt i en sådan framställning,

2. den som har tillhandahållit

eller avsett att tillhandahålla en

framställning för offentliggörande i

ett radioprogram, en film eller en

ljudupptagning, eller

1. upphovsmannen till en fram-

ställning som har offentliggjorts

eller varit avsedd att offentliggöras

i ett radioprogram eller en teknisk

upptagning eller den som har

framträtt i en sådan framställning,

2. den som har tillhandahållit

eller avsett att tillhandahålla en

framställning för offentliggörande i

ett radioprogram eller en teknisk

upptagning, eller

3. den som har lämnat uppgifter enligt 1 kap. 2 §.

Förbudet hindrar inte efterforskning i fall då denna grundlag medger

åtal eller annat ingripande. I sådana fall skall dock den i 3 § angivna

tystnadsplikten beaktas.

5 §

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot sin tyst-

nadsplikt enligt 3 § skall dömas till

böter eller fängelse i högst ett år.

Detsamma gäller den som i ett

radioprogram, en film eller en ljud-

upptagning uppsåtligen eller av

oaktsamhet lämnar felaktiga upp-

gifter om vem som är framställ-

ningens upphovsman eller har

tillhandahållit den för offentliggö-

rande, vem som framträder i den

eller vem som har lämnat uppgifter

i den.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot sin tyst-

nadsplikt enligt 3 § skall dömas till

böter eller fängelse i högst ett år.

Detsamma gäller den som i ett

radioprogram eller en teknisk upp-

tagning uppsåtligen eller av oakt-

samhet lämnar felaktiga uppgifter

om vem som är framställningens

upphovsman eller har tillhandahållit

den för offentliggörande, vem som

framträder i den eller vem som har

lämnat uppgifter i den.

För efterforskning i strid med 4 § döms, om efterforskningen har skett

uppsåtligen, till böter eller fängelse i högst ett år.

Allmänt åtal för brott som avses i första stycket får väckas endast om

målsäganden har anmält brottet till åtal.

3 kap.

Filmer och ljudupptagningar

Tekniska upptagningar

8 §

Varje svensk medborgare och

svensk juridisk person har rätt att

framställa och sprida filmer och

ljudupptagningar. För rätt att

offentligt förevisa en film kan det

dock krävas granskning och god-

kännande i enlighet med 1 kap. 3 §

andra stycket.

Varje svensk medborgare och

svensk juridisk person har rätt att

framställa och sprida tekniska upp-

tagningar. För rätt att offentligt

förevisa en film, ett videogram eller

någon annan teknisk upptagning

med rörliga bilder kan det dock

krävas granskning och

godkännande i enlighet med 1 kap.

3 § andra stycket.

9 §

Föreskrifter om skyldighet att

bevara exemplar av filmer och

ljudupptagningar och att

tillhandahålla dem för granskning

får meddelas i lag. I lag får också

meddelas föreskrifter om

skyldighet att lämna exemplar av

sådana upptagningar till en

myndighet och att lämna

upplysningar i anslutning till sådan

skyldighet.

Föreskrifter om skyldighet att

bevara exemplar av tekniska

upptagningar och att tillhandahålla

dem för granskning får meddelas i

lag. I lag får också meddelas

föreskrifter om skyldighet att lämna

exemplar av sådana upptagningar

till en myndighet och att lämna

upplysningar i anslutning till sådan

skyldighet.

10 §

Varken postbefordringsföretag

eller någon annan allmän trafikin-

rättning får vägra att befordra

filmer eller ljudupptagningar på

grund av deras innehåll i annat fall

än då befordran skulle innebära

överträdelse som avses i 13 § tredje

eller fjärde stycket.

Varken postbefordringsföretag

eller någon annan allmän trafik-

inrättning får vägra att befordra tek-

niska upptagningar på grund av

deras innehåll i annat fall än då

befordran skulle innebära överträ-

delse som avses i 13 § tredje eller

fjärde stycket.

En allmän trafikinrättning som

tar emot en film eller en ljudupp-

tagning för befordran skall inte

anses som spridare av framställ-

ningen enligt 6 kap.

En allmän trafikinrättning som

tar emot en teknisk upptagning för

befordran skall inte anses som

spridare av upptagningen enligt 6

kap.

11 §

Utan hinder av denna grundlag

gäller det som föreskrivs i lag för

det fall att någon i förvärvssyfte till

den som är under femton år lämnar

ut filmer med ingående skildringar

av verklighetstrogen karaktär som

återger våld eller hot om våld mot

människor eller djur.

Utan hinder av denna grundlag

gäller det som föreskrivs i lag för

det fall att någon i förvärvssyfte till

den som är under femton år lämnar

ut filmer, videogram eller andra

tekniska upptagningar med rörliga

bilder med ingående skildringar av

verklighetstrogen karaktär som

återger våld eller hot om våld mot

människor eller djur.

12 §

Bestämmelserna i denna grundlag hindrar inte att det meddelas före-

skrifter i lag om straff och särskild rättsverkan för den som

1. förevisar pornografiska bilder på eller vid allmän plats genom skylt-

ning eller något liknande förfarande på ett sätt som kan väcka allmän

anstöt,

2. utan föregående beställning med post eller på annat sätt tillställer

någon pornografiska bilder, eller

3. bland barn och ungdom sprider

filmer som genom sitt innehåll kan

verka förråande eller medföra

annan allvarlig fara för de unga.

3. bland barn och ungdom sprider

tekniska upptagningar som genom

sitt innehåll kan verka förråande

eller medföra annan allvarlig fara

för de unga.

Detsamma gäller i fråga om straff

och särskild rättsverkan för den

som bryter mot föreskrifter om

granskning och godkännande av

filmer som skall visas offentligt.

Detsamma gäller i fråga om straff

och särskild rättsverkan för den

som bryter mot föreskrifter om

granskning och godkännande av

filmer, videogram eller andra

tekniska upptagningar med rörliga

bilder som skall visas offentligt.

I lag får meddelas föreskrifter

med syfte att förebygga spridning

genom film av kartor, ritningar eller

bilder som återger Sverige helt eller

delvis och innehåller upplysningar

av betydelse för rikets försvar.

I lag får meddelas föreskrifter

med syfte att förebygga spridning

genom teknisk upptagning av kar-

tor, ritningar eller bilder som åter-

ger Sverige helt eller delvis och

innehåller upplysningar av betydel-

se för rikets försvar.

13 §

Sådana exemplar av filmer och

ljudupptagningar, som framställs i

landet och är avsedda för spridning

här, skall förses med tydliga upp-

gifter om vem som har låtit fram-

ställa filmen eller ljudupptagningen

samt om när, var och av vem

exemplaren har framställts. Närma-

re bestämmelser om detta får med-

delas i lag.

Sådana exemplar av tekniska

upptagningar, som framställs i

landet och är avsedda för spridning

här, skall förses med tydliga

uppgifter om vem som har låtit

framställa upptagningen samt om

när, var och av vem exemplaren har

framställts. Närmare bestämmelser

om detta får meddelas i lag.

Den som framställer en film eller

en ljudupptagning och därvid upp-

såtligen eller av oaktsamhet bryter

mot första stycket eller bestäm-

melser som avses där skall dömas

till böter eller fängelse i högst ett

år.

Den som framställer en teknisk

upptagning och därvid uppsåtligen

eller av oaktsamhet bryter mot

första stycket eller bestämmelser

som avses där skall dömas till böter

eller fängelse i högst ett år.

Den som sprider en film eller

ljudupptagning som saknar någon

uppgift som är föreskriven i första

stycket skall, om det sker uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet, dömas

till penningböter. Detsamma skall

gälla om en sådan uppgift är oriktig

och spridaren känner till detta.

Den som sprider en teknisk upp-

tagning som saknar någon uppgift

som är föreskriven i första stycket

skall, om det sker uppsåtligen eller

av oaktsamhet, dömas till penning-

böter. Detsamma skall gälla om en

sådan uppgift är oriktig och sprida-

ren känner till detta.

Den som sprider en film eller en

ljudupptagning trots att han vet att

den enligt denna grundlag har tagits

i beslag eller konfiskerats skall

dömas till böter eller fängelse i

högst ett år.

Den som sprider en teknisk upp-

tagning trots att han vet att den

enligt denna grundlag har tagits i

beslag eller konfiskerats skall

dömas till böter eller fängelse i

högst ett år.

14 §

Föreskrifter om skyldighet för

den som yrkesmässigt säljer eller

hyr ut filmer att anmäla sig för

registrering hos en myndighet får

meddelas i lag eller, i fråga om

anmälans innehåll och hur anmälan

närmare skall ske, med stöd av lag.

Föreskrifter om skyldighet för

den som yrkesmässigt säljer eller

hyr ut filmer, videogram eller

andra tekniska upptagningar med

rörliga bilder att anmäla sig för

registrering hos en myndighet får

meddelas i lag eller, i fråga om

anmälans innehåll och hur anmälan

närmare skall ske, med stöd av lag.

4 kap.

1 §

Radioprogram och filmer skall ha

en utgivare. Utgivare av radio-

program skall enligt vad som när-

mare föreskrivs i lag utses för varje

program eller för hela eller delar av

programverksamheten.

Radioprogram och tekniska upp-

tagningar skall ha en utgivare.

Utgivare av radioprogram skall en-

ligt vad som närmare föreskrivs i

lag utses för varje program eller för

hela eller delar av programverk-

samheten.

Utgivaren utses av den som

bedriver sändningsverksamheten

eller låter framställa filmen.

Utgivaren utses av den som be-

driver sändningsverksamheten eller

låter framställa den tekniska upp-

tagningen.

4 §

Av en film skall framgå vem som

är utgivare. Utgivaren skall se till

att varje exemplar av filmen har en

sådan uppgift.

Av en teknisk upptagning skall

framgå vem som är utgivare. Utgi-

varen skall se till att varje exemplar

av upptagningen har en sådan

uppgift.

Uppgift om utgivaren av radioprogram skall hållas tillgänglig för

allmänheten enligt vad som närmare föreskrivs i lag.

5 kap.

1 §

De gärningar som anges som

tryckfrihetsbrott i 7 kap. 4 och 5 §§

tryckfrihetsförordningen skall anses

som yttrandefrihetsbrott, om de

begås i ett radioprogram, en film

eller en ljudupptagning och är

straffbara enligt lag.

De gärningar som anges som

tryckfrihetsbrott i 7 kap. 4 och 5 §§

tryckfrihetsförordningen skall anses

som yttrandefrihetsbrott, om de

begås i ett radioprogram eller en

teknisk upptagning och är straffbara

enligt lag.

Under samma förutsättningar skall som yttrandefrihetsbrott anses även

sådan olaga våldsskildring varigenom någon genom rörliga bilder

närgånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor eller djur med

uppsåt att framställningen sprids, om inte gärningen med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig.

3 §

Om någon lämnar ett

meddelande, som avses i 1 kap. 2 §,

eller, utan att svara enligt 6 kap.,

medverkar till en framställning som

är avsedd att offentliggöras i ett

radioprogram, en film eller en

ljudupptagning, som författare eller

annan upphovsman eller genom att

framträda i radioprogrammet och

därigenom gör sig skyldig till

Om någon lämnar ett

meddelande, som avses i 1 kap. 2 §,

eller, utan att svara enligt 6 kap.,

medverkar till en framställning som

är avsedd att offentliggöras i ett

radioprogram eller en teknisk

upptagning, som författare eller

annan upphovsman eller genom att

framträda i radioprogrammet och

därigenom gör sig skyldig till

1. högförräderi, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med

hemlig uppgift, uppror, landsförräderi, landssvek eller försök,

förberedelse eller stämpling till sådant brott;

2. oriktigt utlämnande av allmän handling som ej är tillgänglig för

envar eller tillhandahållande av sådan handling i strid med myndighets

förbehåll vid dess utlämnande, när gärningen är uppsåtlig; eller

3. uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i

särskild lag,

gäller vad som föreskrivs i lag om ansvar för sådant brott.

Om någon anskaffar en uppgift eller underrättelse i sådant syfte som

avses i 1 kap. 2 § och därigenom gör sig skyldig till brott som anges i

första stycket 1, gäller vad som föreskrivs i lag om ansvar för brottet.

Det som sägs i 2 kap. 12 § tredje stycket regeringsformen om särskilt

lagstiftningsförfarande skall gälla också i fråga om förslag till

föreskrifter som avses i första stycket 3.

6 §

En film eller ljudupptagning som

innefattar ett yttrandefrihetsbrott får

konfiskeras. Är brottet olaga

våldsskildring eller barnpornogra-

fibrott gäller om särskild rättsver-

kan i övrigt vad som föreskrivs i

lag.

Vid konfiskering skall alla

exemplar som är avsedda för sprid-

ning förstöras. Dessutom skall

tillses att föremål som kan använ-

das särskilt för att mångfaldiga

filmen eller ljudupptagningen inte

skall kunna användas för att fram-

ställa ytterligare exemplar.

En teknisk upptagning som

innefattar ett yttrandefrihetsbrott får

konfiskeras. Är brottet olaga vålds-

skildring gäller om särskild

rättsverkan i övrigt vad som

föreskrivs i lag.

Vid konfiskering skall alla

exemplar som är avsedda för sprid-

ning förstöras. Dessutom skall

tillses att föremål som kan använ-

das särskilt för att mångfaldiga den

tekniska upptagningen inte skall

kunna användas för att framställa

ytterligare exemplar.

Konfiskering får också ske i

annat fall av en film som innefattar

en skildring av barn i pornografisk

bild av verklighetstrogen karaktär,

om inte innehavet med hänsyn till

omständigheterna är försvarligt.

Konfiskering innebär då att samt-

liga exemplar av filmen som på-

träffas i samband med en förunder-

sökning skall förstöras.

6 kap.

1 §

Ansvaret för yttrandefrihetsbrott i

ett radioprogram eller en film ligger

på utgivaren. Har en ställföreträdare

inträtt som utgivare, har han

ansvaret.

Ansvaret för yttrandefrihetsbrott i

ett radioprogram eller en teknisk

upptagning ligger på utgivaren. Har

en ställföreträdare inträtt som

utgivare, har han ansvaret.

I fråga om andra direktsända radioprogram än sådana som avses i

1 kap. 8 § får i lag föreskrivas att den som framträder i programmet skall

ansvara för sina yttranden själv.

2 §

Det ansvar för yttrandefrihetsbrott som annars skulle åvila utgivaren

ligger på den som är skyldig att utse utgivare, om

1. det inte fanns någon behörig utgivare när brottet förövades,

2. utgivaren var utsedd för skens skull eller uppenbarligen inte kunde

utöva den befogenhet som anges i 4 kap. 3 § eller

3. uppgift om utgivaren inte har hållits tillgänglig för allmänheten på

föreskrivet sätt.

Har en ställföreträdare inträtt som utgivare men var han inte längre

behörig när brottet förövades eller hade hans uppdrag upphört eller

förelåg det beträffande honom något förhållande som anges i första

stycket 2 eller 3, ligger ansvaret för yttrandefrihetsbrott på utgivaren.

I stället för den som anges i

första stycket ansvarar den som

sprider en film för

yttrandefrihetsbrott i denna, om

filmen saknar den i 3 kap. 13 §

första stycket föreskrivna uppgiften

om vem som har låtit framställa den

och det inte kan klarläggas vem

denne är eller han saknar känd

hemortsadress i Sverige och inte

heller kan påträffas här under

rättegången.

I stället för den som anges i

första stycket ansvarar den som

sprider en teknisk upptagning för

yttrandefrihetsbrott i denna, om

upptagningen saknar den i 3 kap.

13 § första stycket föreskrivna

uppgiften om vem som har låtit

framställa den och det inte kan

klarläggas vem denne är eller han

saknar känd hemortsadress i Sveri-

ge och inte heller kan påträffas här

under rättegången.

Vad som sägs i tredje stycket för

det fall att en uppgift saknas gäller

också om en lämnad uppgift in-

nebär att den som har låtit fram-

ställa filmen har hemvist utomlands

eller om uppgiften är oriktig och

den som sprider filmen känner till

detta.

Vad som sägs i tredje stycket för

det fall att en uppgift saknas gäller

också om en lämnad uppgift in-

nebär att den som har låtit fram-

ställa den tekniska upptagningen

har hemvist utomlands eller om

uppgiften är oriktig och den som

sprider upptagningen känner till

detta.

7 kap.

1 §

Bestämmelserna i 9 kap. 1-4 §§

tryckfrihetsförordningen om tillsyn

och åtal skall gälla också i fråga om

radioprogram, filmer och ljudupp-

tagningar och i fråga om yttrande-

frihetsmål.

Bestämmelserna i 9 kap. 1-4 §§

tryckfrihetsförordningen om tillsyn

och åtal skall gälla också i fråga om

radioprogram och tekniska upptag-

ningar och i fråga om yttrande-

frihetsmål. Justitiekanslern får

överlämna åt allmän åklagare att

vara åklagare i yttrandefrihetsmål

om ansvar eller konfiskering på

grund av olaga våldsskildring eller

hets mot folkgrupp i tekniska upp-

tagningar. Rätten att väcka allmänt

åtal får dock inte överlämnas när

det gäller yttrandefrihetsbrottet

hets mot folkgrupp.

Den tid inom vilken allmänt åtal

för yttrandefrihetsbrott skall väckas

är i fråga om radioprogram sex

månader från det att programmet

sändes. Beträffande filmer och

ljudupptagningar är tiden ett år från

det att upptagningen lämnades ut

för spridning. Dock får i lag före-

skrivas att filmer inte skall anses ha

lämnats ut för spridning förrän de

har lämnats för registrering hos en

myndighet. I fråga om olaga

våldsskildring och barnpornografi-

brott gäller vad som är föreskrivet i

lag om tid för väckande av talan.

Den tid inom vilken allmänt åtal

för yttrandefrihetsbrott skall väckas

är i fråga om radioprogram sex

månader från det att programmet

sändes. Beträffande tekniska upp-

tagningar är tiden ett år från det att

upptagningen lämnades ut för

spridning. Dock får i lag före-

skrivas att filmer, videogram eller

andra tekniska upptagningar med

rörliga bilder inte skall anses ha

lämnats ut för spridning förrän de

har lämnats för registrering hos en

myndighet. I fråga om olaga

våldsskildring i tekniska upptag-

ningar gäller vad som är föreskrivet

i lag om tid för väckande av talan.

2 §

Om ett yttrandefrihetsbrott har

förövats i en film eller en ljudupp-

tagning utan att det finns någon

som enligt 6 kap. är ansvarig för

brottet, får åklagaren eller måls-

äganden i stället för att väcka åtal

ansöka om konfiskering av filmen

eller ljudupptagningen. Detsamma

gäller, om stämning i Sverige inte

kan delges den som är ansvarig

för brottet.

Om ett yttrandefrihetsbrott har

förövats i en teknisk upptagning utan

att det finns någon som enligt 6 kap.

är ansvarig för brottet, får åklagaren

eller målsäganden i stället för att

väcka åtal ansöka om konfiskering

av upptagningen. Detsamma gäller,

om stämning i Sverige inte kan

delges den som är ansvarig för

brottet.

Justitiekanslern får även ansöka

om konfiskering av exemplar av en

film som avses i 5 kap. 6 § tredje

stycket.

3 §

Vad som sägs i 10 kap. tryckfri-

hetsförordningen om beslag av

tryckta skrifter skall gälla också i

fråga om beslag av filmer och

ljudupptagningar. I stället för 10

kap.

6 § och 8 § andra stycket gäller

dock vad som föreskrivs i andra

och tredje styckena i denna

paragraf. Om den tid som avses i

10 kap. 4 § tryckfrihetsförordning-

en med hänsyn till beslagets

omfattning eller någon annan om-

ständighet är otillräcklig, får rätten

på Justitiekanslerns framställning

medge att tiden förlängs. Förläng-

ningen får inte avse längre tid än

som är oundgängligen nödvändig

och får omfatta sammanlagt högst

två veckor.

Vad som sägs i 10 kap. tryckfri-

hetsförordningen om beslag av

tryckta skrifter skall gälla också i

fråga om beslag av tekniska

upptagningar. I stället för 10 kap.

6 § och 8 § andra stycket tryckfri-

hetsförordningen gäller dock vad

som föreskrivs i andra och tredje

styckena i denna paragraf. Om den

tid som avses i 10 kap. 4 §

tryckfrihetsförordningen med hän-

syn till beslagets omfattning eller

någon annan omständighet är otill-

räcklig, får rätten på Justitie-

kanslerns framställning medge att

tiden förlängs. Förlängningen får

inte avse längre tid än som är

oundgängligen nödvändig och får

omfatta sammanlagt högst två

veckor. Vad som sägs i

10 kap. 3 §

tryckfrihetsförordningen gäller

inte, om Justitiekanslern enligt 1 §

första stycket detta kapitel har

överlämnat åt allmän åklagare att

vara åklagare i yttrandefrihetsmål.

Vad som sägs i 10 kap. 2, 4 och 14

§§ tryckfrihetsförordningen samt

denna paragraf om Justitie-

kanslerns uppgifter gäller i sådant

fall även den allmänna åklagaren.

Varje beslut om beslag skall ange det eller de avsnitt av fram-

ställningen som har föranlett beslaget. Beslaget gäller endast de särskilda

skivor, rullar eller andra delar av upptagningen där dessa avsnitt

förekommer.

Bevis om att beslag har beslutats

skall utan kostnad tillställas den

som beslaget verkställs hos samt

den som har låtit framställa filmen

eller ljudupptagningen. Beviset

skall innehålla uppgift om det eller

de avsnitt i framställningen som har

föranlett beslaget.

Bevis om att beslag har beslutats

skall utan kostnad tillställas den

som beslaget verkställs hos samt

den som har låtit framställa den

tekniska upptagningen. Beviset

skall innehålla uppgift om det eller

de avsnitt i upptagningen som har

föranlett beslaget.

5 §

Genom lag får föreskrivas om

särskild tillsyn över att

yttrandefriheten i filmer inte

missbrukas genom olaga

våldsskildring och över att filmer

med våld eller hot om våld inte i

förvärvssyfte sprids till den som är

under femton år. Därvid får

föreskrivas om befogenhet för en

tillsynsmyndighet att tillfälligt ta

hand om ett exemplar av en film

som kan antas innehålla en

framställning som innefattar olaga

våldsskildring.

Genom lag får föreskrivas om

särskild tillsyn över att

yttrandefriheten i filmer, videogram

eller andra tekniska upptagningar

med rörliga bilder inte missbrukas

genom olaga våldsskildring och

över att sådana upptagningar med

våld eller hot om våld inte i

förvärvssyfte sprids till den som är

under femton år. Därvid får

föreskrivas om befogenhet för en

tillsynsmyndighet att tillfälligt ta

hand om ett exemplar av en film,

ett videogram eller en teknisk

upptagning med rörliga bilder som

kan antas innehålla en framställning

som innefattar olaga våldsskildring.

8 kap.

1 §

Skadestånd får inte dömas ut på

grund av innehållet i ett radiopro-

gram, en film eller en ljudupptag-

ning i andra fall än när framställ-

ningen innefattar ett yttrandefri-

hetsbrott.

Skadestånd får inte dömas ut på

grund av innehållet i ett radiopro-

gram eller en teknisk upptagning i

andra fall än när framställningen

innefattar ett yttrandefrihetsbrott.

Om skadestånd på grund av brott som avses i 5 kap. 2 och 3 §§ gäller

vad som är föreskrivet i lag.

2 §

Den som enligt 6 kap. bär det

straffrättsliga ansvaret ansvarar

även för skadestånd. Skadeståndet

kan krävas ut också av den som

bedriver programverksamheten el-

ler har låtit framställa filmen eller

ljudupptagningen.

Den som enligt 6 kap. bär det

straffrättsliga ansvaret ansvarar

även för skadestånd. Skadeståndet

kan krävas ut också av den som

bedriver programverksamheten el-

ler har låtit framställa den tekni-

ska upptagningen.

I fall som avses i 1 kap. 8 § ansvarar gärningsmannen för skadestånd

på grund av brott som han begår i sändningen. Skadeståndet kan krävas

ut även av den som bedriver programverksamheten.

3 §

Om den som skulle bära det

straffrättsliga ansvaret inte har

någon känd hemortsadress i landet

när brottet förövas och inte heller

kan påträffas här under rättegången

och ansvaret därför övergår på

någon annan enligt 6 kap. 2 § tredje

stycket eller 5 §, får skadestånd

ändå krävas ut även av den förre, i

den mån det medges i lag.

Om den som skulle bära det

straffrättsliga ansvaret inte har

någon känd hemortsadress i landet

när brottet förövas och inte heller

kan påträffas här under rättegången

och ansvaret därför övergår på

någon annan enligt 6 kap. 2 § tredje

stycket, får skadestånd ändå krävas

ut även av den förre, i den mån det

medges i lag.

4 §

Vad som sägs i 6 kap. 7 § denna

grundlag skall gälla också i fråga

om skadestånd på grund av yttran-

defrihetsbrott i ett radioprogram, en

film eller en ljudupptagning. I fråga

om sådant skadestånd skall också

gälla vad som sägs i 11 kap. 3-5 §§

tryckfrihetsförordningen om enskilt

anspråk i vissa fall.

Vad som sägs i 6 kap. 4 § denna

grundlag skall gälla också i fråga

om skadestånd på grund av yttran-

defrihetsbrott i ett radioprogram

eller en teknisk upptagning. I fråga

om sådant skadestånd skall också

gälla vad som sägs i 11 kap. 3-5 §§

tryckfrihetsförordningen om enskilt

anspråk i vissa fall.

9 kap.

1 §

Vad som sägs i 12 kap. tryckfri-

hetsförordningen om rättegången i

tryckfrihetsmål skall gälla också i

fråga om motsvarande mål som

avser radioprogram, filmer och

ljudupptagningar (yttrandefrihets-

mål). Hänvisningen i 12 kap. 2 § till

8 kap. tryckfrihetsförordningen

skall därvid avse 6 kap. denna

grundlag.

Vad som sägs i 12 kap. tryckfri-

hetsförordningen om rättegången i

tryckfrihetsmål skall gälla också i

fråga om motsvarande mål som

avser radioprogram och tekniska

upptagningar (yttrandefrihetsmål).

Hänvisningen i 12 kap. 2 § till

8 kap. tryckfrihetsförordningen

skall därvid avse 6 kap. denna

grundlag.

De som utsetts till jurymän för tryckfrihetsmål skall också vara

jurymän i yttrandefrihetsmål.

10 kap. Om radioprogram, filmer

och ljudupptagningar från utlan-

det

10 kap. Om radioprogram och

tekniska upptagningar från utlan-

det m.m.

1 §

Bestämmelserna i 1-9 och

11 kap. är tillämpliga också på

sådana filmer och ljudupptagningar

som har framställts utomlands och

som lämnas ut för spridning i

Sverige. Vad som annars sägs om

den som har låtit framställa filmen

eller ljudupptagningen skall därvid

i stället gälla den som här i landet

lämnar ut den för spridning.

Bestämmelserna i 1-9 och

11 kap. är tillämpliga också på

sådana tekniska upptagningar som

har framställts utomlands och som

lämnas ut för spridning i Sverige.

Vad som annars sägs om den som

har låtit framställa upptagningen

skall därvid i stället gälla den som

här i landet lämnar ut den för sprid-

ning.

I fråga om rätten att meddela och anskaffa uppgifter och underrättelser

för offentliggörande och om rätten till anonymitet gäller dock i tillämp-

liga delar vad som sägs i 13 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen. Därvid

skall

hänvisningen till 1 kap. 1 § tredje och fjärde styckena tryckfrihets-

förordningen avse 1 kap. 2 § denna grundlag,

hänvisningen till 3 kap. tryckfrihetsförordningen avse 2 kap. denna

grundlag,

hänvisningen till 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen avse 2 kap. 3 §

denna grundlag och

hänvisningen till 7 kap. 3 § första stycket 2 tryckfrihetsförordningen

avse 5 kap. 3 § första stycket 2 denna grundlag.

2 §

Det som enligt 1 § gäller i fråga

om rätt att meddela och anskaffa

uppgifter och underrättelser och att

vara anonym gäller också radio-

program som sänds från sändare

utanför Sverige och andra utom-

lands framställda filmer och ljud-

upptagningar än dem som avses i

den paragrafen. I lag får dock

föreskrivas undantag från rätten att

meddela och anskaffa uppgifter i

fråga om radioprogram som sänds

från öppna havet eller luftrummet

däröver.

Det som enligt 1 § gäller i fråga

om rätt att meddela och anskaffa

uppgifter och underrättelser och att

vara anonym gäller också radio-

program som sänds från sändare

utanför Sverige och tekniska

upptagningar som inte lämnas ut

för spridning i Sverige, oavsett om

upptagningen har framställts här

eller i utlandet. I lag får dock före-

skrivas undantag från rätten att

meddela och anskaffa uppgifter i

fråga om radioprogram som sänds

från öppna havet eller luftrummet

däröver.

_________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. I fråga om tekniska upptagningar som inte omfattas av tidigare

lydelse och som har lämnats ut för spridning före ikraftträdandet skall de

nya föreskrifterna tillämpas med följande undantag.

a) En teknisk upptagning skall anses ha lämnats ut för spridning den

dag denna grundlag trätt i kraft.

b) Föreskrifterna i 2 kap., 3 kap. 13 § första-tredje styckena, 4 kap.,

6 kap. 1 och 2 §§ och 10 kap. 1 § första stycket andra meningen skall inte

tillämpas.

c) Den som sprider en teknisk upptagning är ansvarig för yttrandefri-

hetsbrott i upptagningen, om gärningen skulle ha varit straffbar även

enligt äldre bestämmelser.

d) I stället för vad som föreskrivs i 8 kap. 2 § första stycket gäller att

skadestånd kan krävas ut av den som enligt c bär det straffrättsliga

ansvaret för innehållet i en teknisk upptagning, om

skadeståndsskyldighet förelegat enligt bestämmelser i vanlig lag.

e) De nya föreskrifterna gäller inte i fråga om spridning som före

ikraftträdandet har skett av tekniska upptagningar med bilder som

innefattar skildringar av sexuellt våld eller tvång.

f) De nya föreskrifterna tillämpas inte vid prövning av talan som har

väckts före ikraftträdandet. Skulle en tillämpning av de nya föreskrifterna

ha lett till frihet från påföljd, får någon sådan dock inte dömas ut.

3. De äldre föreskrifterna skall tillämpas på ljudupptagningar som har

lämnats ut för spridning före ikraftträdandet.

4. I mål som rör skildring av barn i pornografisk bild tillämpas äldre

föreskrifter, om talan väckts före ikraftträdandet.

2.4 Förslag till lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs i fråga om 16 kap. brottsbalken att 10 a-10 c, 12

och 17 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 kap.

10 a §

Den som skildrar barn i

pornografisk bild med uppsåt att

bilden sprids eller som sprider

sådan bild av barn döms, om inte

gärningen med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig, för

barnpornografibrott till

böter eller fängelse i högst två år.

Den som

1. skildrar barn i pornografisk

bild,

2. sprider, överlåter, upplåter,

förevisar eller på annat sätt gör en

sådan bild av barn tillgänglig för

någon annan,

3. förvärvar eller bjuder ut en

sådan bild av barn,

4. förmedlar kontakter mellan

köpare och säljare av sådana

bilder av barn eller vidtar någon

annan liknande åtgärd som syftar

till att främja handel med sådana

bilder, eller

5. innehar en sådan bild av barn

döms för

barnpornografibrott till

fängelse i högst två år eller, om

brottet är ringa, till böter eller

fängelse i högst sex månader.

Med barn avses en person vars

pubertetsutveckling inte är full-

bordad eller som, när det framgår

av bilden och omständigheterna

kring den, är under 18 år.

Den som i yrkesmässig verksam-

het eller annars i förvärvssyfte av

oaktsamhet sprider en sådan bild

som avses i första stycket, döms

som sägs där.

Är ett brott som avses i första

stycket att anse som grovt skall

dömas för grovt

barnpornografibrott till

fängelse lägst sex månader och

högst fyra år. Vid bedömande av

om brottet är grovt skall särskilt

beaktas om det har begåtts yrkes-

mässigt eller i vinstsyfte, utgjort ett

led i brottslig verksamhet som

utövats systematiskt eller i större

omfattning, avsett en särskilt stor

mängd bilder eller avsett bilder där

barn utsätts för särskilt hänsynslös

behandling.

Förbuden mot skildring och

innehav gäller inte den som

tecknar, målar eller på något annat

liknande hantverksmässigt sätt

framställer en sådan bild som avses

i första stycket, om bilden inte är

avsedd att spridas, överlåtas,

upplåtas, förevisas eller på annat

sätt göras tillgänglig för andra.

Även i andra fall skall en gärning

inte utgöra brott, om särskilda

omständigheter gör att gärningen

måste anses uppenbart befogad.

10 b §

Den som i stillbild eller i en film,

ett videogram, ett televisionspro-

gram eller andra rörliga bilder

skildrar sexuellt våld eller tvång

med uppsåt att bilden eller bilderna

sprids eller som sprider en sådan

skildring, döms, om inte gärningen

med hänsyn till omständigheterna

är försvarlig, för olaga

våldsskildring till böter

eller fängelse i högst två år.

Detsamma gäller den som i rörliga

bilder närgånget eller utdraget

skildrar grovt våld mot människor

eller djur med uppsåt att bilderna

sprids eller som sprider en sådan

skildring.

Den som i bild skildrar sexuellt

våld eller tvång med uppsåt att

bilden eller bilderna sprids eller

som sprider en sådan skildring,

döms, om inte gärningen med

hänsyn till omständigheterna är

försvarlig, för olaga

våldsskildring till böter

eller fängelse i högst två år.

Detsamma gäller den som i rörliga

bilder närgånget eller utdraget

skildrar grovt våld mot människor

eller djur med uppsåt att bilderna

sprids eller som sprider en sådan

skildring.

Sprider någon av oaktsamhet en skildring som avses i första stycket

och sker spridningen i yrkesmässig verksamhet eller eljest i förvärvs-

syfte, döms såsom i första stycket sägs.

Första och andra styckena gäller

inte filmer eller videogram som

Statens biografbyrå har godkänt för

visning. De gäller inte heller en

upptagning av rörliga bilder med

samma innehåll som en film eller

ett videogram som har godkänts av

biografbyrån. Vidare gäller första

och andra styckena inte offentliga

förevisningar av filmer eller video-

gram.

Har en upptagning av rörliga

bilder försetts med ett intyg om att

en film eller ett videogram med

samma innehåll har godkänts av

Statens biografbyrå, skall inte

dömas till ansvar enligt första eller

andra stycket för spridning av

upptagningen. Detta gäller dock

inte om intyget var oriktigt och den

som har spritt upptagningen har

insett eller bort inse detta.

Första och andra styckena gäller

inte filmer eller videogram som

Statens biografbyrå har godkänt för

visning. De gäller inte heller en

teknisk upptagning med rörliga

bilder med samma innehåll som en

film eller ett videogram som har

godkänts av biografbyrån. Vidare

gäller första och andra styckena inte

offentliga förevisningar av filmer

eller videogram.

Har en teknisk upptagning med

rörliga bilder försetts med ett intyg

om att en film eller ett videogram

med samma innehåll har godkänts

av Statens biografbyrå, skall inte

dömas till ansvar enligt första eller

andra stycket för spridning av upp-

tagningen. Detta gäller dock inte

om intyget var oriktigt och den som

har spritt upptagningen har insett

eller bort inse detta.

10 c §

Den som uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet i yrkesmässig

verksamhet eller annars i

förvärvssyfte till den som är under

femton år lämnar ut en film, ett

videogram eller en annan upp-

tagning av rörliga bilder med

ingående skildringar av

verklighetstrogen karaktär som

återger våld eller hot om våld mot

människor eller djur döms för

otillåten utlämning av

film eller videogram till

böter eller fängelse i högst sex

månader.

Den som uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet i yrkesmässig

verksamhet eller annars i

förvärvssyfte till den som är under

femton år lämnar ut en film, ett

videogram eller en annan teknisk

upptagning med rörliga bilder som

innefattar ingående skildringar av

verklighetstrogen karaktär som

återger våld eller hot om våld mot

människor eller djur döms för

otillåten utlämning av

teknisk upptagning till

böter eller fängelse i högst sex

månader.

Första stycket gäller inte filmer

eller videogram som Statens bio-

grafbyrå har godkänt för visning för

någon åldersgrupp av barn under

femton år. Det gäller inte heller en

upptagning av rörliga bilder med

samma innehåll som en film eller

ett videogram som har godkänts av

biografbyrån. Vidare gäller första

stycket inte offentliga förevisningar

av filmer eller videogram.

Första stycket gäller inte filmer

eller videogram som Statens bio-

grafbyrå har godkänt för visning för

någon åldersgrupp av barn under

femton år. Det gäller inte heller en

teknisk upptagning med rörliga

bilder med samma innehåll som en

film eller ett videogram som har

godkänts av biografbyrån. Vidare

gäller första stycket inte offentliga

förevisningar av filmer eller vi-

deogram.

Har en upptagning av rörliga

bilder försetts med ett intyg om att

en film eller ett videogram med

samma innehåll har godkänts av

Statens biografbyrå för visning för

någon åldersgrupp av barn under

femton år, skall inte dömas till

ansvar enligt första stycket. Vad

som har sagts nu gäller dock inte

om intyget var oriktigt och den som

har lämnat ut upptagningen har

insett eller bort inse detta.

Har en teknisk upptagning med

rörliga bilder försetts med ett intyg

om att en film eller ett videogram

med samma innehåll har godkänts

av Statens biografbyrå för visning

för någon åldersgrupp av barn

under femton år, skall inte dömas

till ansvar enligt första stycket. Vad

som har sagts nu gäller dock inte

om intyget var oriktigt och den som

har lämnat ut upptagningen har

insett eller bort inse detta.

12 §

Den som bland barn eller ung-

dom sprider skrift eller bild, som

genom sitt innehåll kan verka för-

råande eller eljest medföra allvarlig

fara för de ungas sedliga fostran,

dömes för förledande av

ungdom till böter eller fängelse

i högst sex månader.

Den som bland barn eller

ungdom sprider en skrift, bild eller

teknisk upptagning som genom sitt

innehåll kan verka förråande eller

eljest medföra allvarlig fara för de

ungas sedliga fostran, döms för

förledande av ungdom

till böter eller fängelse i högst sex

månader.

17 §

För förberedelse eller stämpling

till eller underlåtenhet att avslöja

myteri döms till ansvar enligt vad

som sägs i 23 kap. Detsamma skall

gälla försök eller förberedelse till

grovt dobbleri.

För förberedelse eller stämpling

till eller underlåtenhet att avslöja

myteri döms till ansvar enligt vad

som sägs i 23 kap. Detsamma skall

gälla försök eller förberedelse till

grovt dobbleri, försök till sådant

barnpornografibrott som avses i

10 a § första stycket, om det inte är

ringa, och försök eller förberedelse

till grovt barnpornografibrott.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.5 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 6 § samt 9 kap. 16 och 17 §§

sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

6 §

Sekretess gäller i mål om ansvar

för barnpornografibrott eller olaga

våldsskildring eller för motsvaran-

de tryckfrihets- eller yttrandefri-

hetsbrott för uppgift i skildring som

har beslagtagits, förverkats eller

konfiskerats i målet eller annars

förekommer i detta, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan

fara för att den sprids vidare i strid

med brottsbalken, tryckfrihetsför-

ordningen eller yttrandefrihets-

grundlagen.

Sekretess gäller i mål om

1. ansvar för olaga

våldsskildring, för motsvarande

tryckfrihets- eller

yttrandefrihetsbrott eller för

barnpornografibrott,

2. ersättning för skada med

anledning av sådana brott, och

3. konfiskering eller förverkande

av skildring med sådant innehåll

för uppgift i skildring som har

beslagtagits, förverkats eller konfi-

skerats i målet eller annars

förekommer där, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan

fara för att den sprids vidare i strid

med brottsbalken,

tryckfrihetsförordningen eller

yttrandefrihetsgrundlagen.

Sekretessen gäller även i ärende

som rör i denna paragraf angivet

brott.

Motsvarande sekretess gäller hos

Statens biografbyrå när byrån bi-

träder Justitiekanslern, allmän

åklagare eller polismyndighet i mål

och ärende som avses i första

stycket.

9 kap.

16 §

Sekretess gäller hos domstol i

mål om ansvar för sexualbrott,

utpressning, brytande av post- eller

telehemlighet, intrång i förvar,

olovlig avlyssning eller brott

genom vilket infektion av HIV har

eller kan ha överförts samt i mål

om ersättning för skada med

anledning av sådant brott, för

uppgift om enskilds personliga eller

ekonomiska förhållanden, om det

kan antas att den enskilde eller

någon honom närstående lider

skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller hos domstol även i

mål om ansvar för

barnpornografibrott eller motsva-

rande tryckfrihets- eller yttrandefri-

hetsbrott för uppgift om en ung

person som skildras i pornografisk

bild, om det kan antas att denne

eller någon denne närstående lider

skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretessen gäller även i ärende

som rör i denna paragraf angivet

brott. Sekretessen enligt denna

paragraf gäller inte för uppgift om

vem som är tilltalad eller svarande.

Sekretess gäller hos domstol i

mål om ansvar för sexualbrott,

utpressning, brytande av post- eller

telehemlighet, intrång i förvar,

olovlig avlyssning eller brott

genom vilket infektion av HIV har

eller kan ha överförts samt i mål

om ersättning för skada med

anledning av sådant brott, för

uppgift om enskilds personliga eller

ekonomiska förhållanden, om det

kan antas att den enskilde eller

någon honom närstående lider

skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller hos domstol även i

mål om

1. ansvar för barnpornografibrott,

2. ersättning för skada med

anledning av sådant brott, och

3. förverkande av skildring med

sådant innehåll

för uppgift om en ung person

som skildras i pornografisk bild,

om det kan antas att denne eller

någon denne närstående lider skada

eller men om uppgiften röjs.

Sekretessen gäller även i ärende

som rör i denna paragraf angivet

brott. Sekretessen enligt denna

paragraf gäller inte för uppgift om

vem som är tilltalad eller svarande.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

17 §

Sekretess gäller, om inte annat följer av 18 §, i

1. utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott eller som avser

registerkontroll och särskild personutredning enligt säkerhetsskyddslagen

(1996:627),

3. åklagarmyndighets, polismyn-

dighets, skattemyndighets, tullmyn-

dighets eller kustbevakningens

verksamhet i övrigt för att

förebygga, uppdaga, utreda eller

beivra brott

3. åklagarmyndighets, polismyn-

dighets, skattemyndighets, tullmyn-

dighets eller kustbevakningens

verksamhet i övrigt för att

förebygga, uppdaga, utreda eller

beivra brott, eller

4. Statens biografbyrås verksam-

het att biträda Justitiekanslern,

allmän åklagare eller

polismyndighet i brottmål

för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om

det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada

eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan

eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att

någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1559) med

föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttran-

defrihetsgrundlagens områden

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1559) med föreskrifter

på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden

dels att 7 kap. 3 a och 7 a §§ skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 1 och 2 §§, 2 kap. 1 och 5 §§, 4 kap. 1-3 §§, 5 kap.

4-6 §§, 6 kap. 2 §, 7 kap. 1, 3, 8 och 9 §§ samt rubriken till 4 kap. skall

ha följande lydelse och att rubriken närmast före 5 kap. 3 § skall lyda

 Radioprogram och tekniska upptagningar ,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 kap. 3 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

I denna lag finns bestämmelser

om ägare och utgivare av periodiska skrifter m. m. (2 kap.),

om utgivare av radioprogram m. m. (3 kap.),

om utgivare av filmer och ljud-

upptagningar (4 kap.),

om utgivare m.m. av tekniska

upptagningar (4 kap.),

om bevarande av exemplar och inspelningar m. m. (5 kap.),

om åtal och tvångsmedel (6 kap.),

om rätt domstol i tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål (7 kap.),

om förberedande behandling av tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål

(8 kap.),

om huvudförhandling inför jury (9 kap.),

om överläggning och dom m. m. (10 kap.) samt

övriga bestämmelser (11 kap.).

2 §

De bestämmelser i denna lag som gäller tryckta skrifter eller tryckning

av skrifter skall tillämpas även på andra skrifter som faller under tryck-

frihetsförordningen.

Uttrycken radioprogram, film och

ljudupptagning används i lagen på

samma sätt som i yttrandefrihets-

grundlagen.

Uttrycken radioprogram och tek-

nisk upptagning används i lagen på

samma sätt som i yttrandefrihets-

grundlagen.

2 kap.

1 §

Utlänningar som har hemvist här

i landet får vara ägare till

periodiska skrifter som trycks här.

Utlänningar som har hemvist i

Sverige och utlänningar med med-

borgarskap i en stat inom Europe-

iska ekonomiska samarbetsområdet

får vara ägare till periodiska skrifter

som trycks i Sverige.

Även utländska juridiska perso-

ner som har bildats enligt lagstift-

ningen i en stat inom Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet och

som har sitt säte, sitt huvudkontor

eller sin huvudsakliga verksamhet

inom det samarbetsområdet får

vara ägare till periodiska skrifter

som trycks i Sverige.

3 a §

I god tid innan ett

utgivningsbevis förfaller enligt 5

kap. 5 § fjärde stycket

tryckfrihetsförordningen skall

Patent- och registreringsverket till

ägaren av den periodiska skriften

sända en påminnelse om att

bevisets giltighet är begränsad till

tio år och att beviset förfaller, om

en ansökan om förnyelse av beviset

inte har kommit in till myndigheten

före tioårsperiodens utgång.

5 §

Slutliga beslut av Patent- och registreringsverket i ärenden om

utgivningsbevis får överklagas hos patentbesvärsrätten inom två månader

från dagen för beslutet.

Patentbesvärsrättens slutliga be-

slut får överklagas till Regerings-

rätten inom två månader från dagen

för beslutet. Därvid tillämpas be-

stämmelserna i 35-37 §§ förvalt-

ningsprocesslagen (1971:291) om

besvär över kammarrättens beslut.

Patentbesvärsrättens beslut skall

innehålla uppgift om att det krävs

särskilt tillstånd för prövning av be-

svär till Regeringsrätten och om de

grunder på vilka sådant tillstånd

meddelas.

Patentbesvärsrättens slutliga be-

slut får överklagas till Regerings-

rätten inom två månader från dagen

för beslutet. Därvid tillämpas be-

stämmelserna i 35-37 §§ förvalt-

ningsprocesslagen (1971:291) om

överklagande av kammarrättens be-

slut. Patentbesvärsrättens beslut

skall innehålla uppgift om att det

krävs särskilt tillstånd för prövning

av överklagande till

Regeringsrätten och om de grunder

på vilka sådant tillstånd meddelas.

4 kap. Om utgivare av filmer och

ljudupptagningar

4 kap. Om utgivare m.m. av

tekniska upptagningar

1 §

Sådana ljudupptagningar som

innehåller en för synskadade

avsedd sammanställning av två

eller flera periodiska skrifter som

ges ut här i landet och vilkas ägare

samverkar om ljudupptagningen

(kassettidningar med samman-

ställningar av material ur mer än en

förlaga) skall ha en utgivare. Ut-

givaren utses av de samverkande

ägarna.

I fråga om sådana tekniska upp-

tagningar som innehåller en för

synskadade avsedd

sammanställning av två eller flera

periodiska skrifter som ges ut här i

landet och vilkas ägare samverkar

om upptagningen (kassettidningar

med sammanställningar av material

ur mer än en förlaga) utses

utgivaren av de samverkande

ägarna.

Ägaren till den periodiska skrift som utgör den huvudsakliga förlagan

till kassettidningen skall till taltidningsnämnden anmäla vem som är

utgivare.

Om den som är utsedd till utgivare inte längre är behörig eller hans

uppdrag upphör, skall en ny utgivare omedelbart utses. Denne skall

anmälas så som sägs i andra stycket.

2 §

Den skyldighet att lämna upp-

gifter om vem som har låtit

framställa en film eller en

ljudupptagning samt om när, var

och av vem exemplaren har

framställts som föreskrivs i 3 kap.

13 § yttrandefrihetsgrundlagen

skall fullgöras genom att

uppgifterna intas i själva filmen

eller ljudupptagningen eller an-

bringas på dennas kassett eller

motsvarande hölje.

Den skyldighet att lämna upp-

gifter om vem som har låtit

framställa en teknisk upptagning

samt om när, var och av vem

exemplaren har framställts som

föreskrivs i

3 kap. 13 § yttrandefrihetsgrund-

lagen skall fullgöras genom att

uppgifterna intas i själva den tek-

niska upptagningen eller anbringas

på skivan, kassetten eller motsva-

rande föremål.

3 §

Utlänningar får på samma villkor

som svenska medborgare vara

utgivare av filmer och ljudupptag-

ningar.

Utlänningar får på samma villkor

som svenska medborgare vara

utgivare av tekniska upptagningar.

5 kap.

4 §

Den som här i landet skall utse

utgivare för en film eller en ljud-

upptagning är skyldig att bevara ett

exemplar under ett år från det att

filmen eller upptagningen blev

offentlig. Denna skyldighet gäller

också sådana filmer och ljudupp-

tagningar som avses i 1 kap. 7 §

andra stycket tryckfrihetsförord-

ningen. Skyldigheten gäller även

för den som låter framställa en

ljudupptagning som sprids till

allmänheten utan att en utgivare

behöver utses.

Den som här i landet skall utse

utgivare för en teknisk upptagning

är skyldig att bevara ett exemplar

under ett år från det att upptag-

ningen blev offentlig. Denna skyl-

dighet gäller också sådana tekniska

upptagningar som avses i 1 kap.

7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen.

5 §

Justitiekanslern har rätt att utan

kostnad få del av varje skrift,

radioprogram, film eller ljudupp-

tagning som har bevarats enligt

1-4 §§. Han har också rätt att kost-

nadsfritt få en bestyrkt utskrift av

vad som har yttrats i ett radiopro-

gram. Det åligger polismyndigheten

att på begäran biträda Justi-

tiekanslern vid anmodan enligt

denna paragraf.

Justitiekanslern har rätt att utan

kostnad få del av varje skrift,

radioprogram eller teknisk upp-

tagning som har bevarats enligt

1-4 §§. Han har också rätt att kost-

nadsfritt få en bestyrkt utskrift av

vad som har yttrats i ett radiopro-

gram. Det åligger polismyndigheten

att på begäran biträda Justi-

tiekanslern vid anmodan enligt

denna paragraf. Vad som nu har

sagts om Justitiekanslern gäller

även allmän åklagare, om Justitie-

kanslern enligt 7 kap. 1 § första

stycket yttrandefrihetsgrundlagen

har överlämnat åt allmän åklagare

att vara åklagare i

yttrandefrihetsmål.

6 §

Varje enskild som anser att ett yttrandefrihetsbrott har begåtts mot

honom i ett radioprogram eller att han har lidit skada på grund av ett

sådant brott i programmet har rätt att hos den som driver sändnings-

verksamheten kostnadsfritt ta del av en inspelning av programmet. Den

enskilde har också rätt att utan kostnad få en kopia av inspelningen eller

en bestyrkt utskrift av vad som har yttrats i programmet. Vad som sägs i

detta stycke gäller dock inte, om det är uppenbart att han inte berörs av

programmet på ett sådant sätt att han kan vara målsägande.

Den skyldighet som avses i första stycket vilar i fråga om sådana ra-

diotidningar som anges i 3 kap. 7 § på ägaren till den periodiska skrift

som utgör den huvudsakliga förlagan.

Första stycket skall tillämpas

också på sådana ljudupptagningar

som innehåller en för synskadade

avsedd version av en periodisk

skrift som ges ut här i landet (kas-

settidningar). I fråga om sådana

kassettidningar som avses i 4 kap.

1 § vilar skyldigheten att låta den

enskilde ta del av en upptagning

och få en utskrift på ägaren till den

periodiska skrift som utgör den

huvudsakliga förlagan.

Första stycket skall tillämpas

också på sådana tekniska upptag-

ningar som innehåller en för syn-

skadade avsedd version av en pe-

riodisk skrift som ges ut här i landet

(kassettidningar). I fråga om sådana

kassettidningar som avses i 4 kap.

1 § vilar skyldigheten att låta den

enskilde ta del av en upptagning

och få en utskrift på ägaren till den

periodiska skrift som utgör den

huvudsakliga förlagan.

6 kap.

2 §

I de fall som anges i 10 kap. 11 §

andra stycket tryckfrihetsförord-

ningen och i motsvarande fall enligt

7 kap. 3 § yttrandefrihetsgrund-

lagen får en befattningshavare av

lägst fänriks grad ta en tryckt skrift,

film eller ljudupptagning i förvar.

I de fall som anges i 10 kap. 11 §

andra stycket tryckfrihetsförord-

ningen och i motsvarande fall enligt

7 kap. 3 § yttrandefrihetsgrund-

lagen får en befattningshavare av

lägst fänriks grad ta en tryckt skrift

eller en teknisk upptagning i förvar.

7 kap.

1 §

De tingsrätter som med stöd av

12 kap. 1 § tryckfrihetsförord-

ningen är behöriga att ta upp tryck-

frihetsmål skall pröva tryckfrihets-

mål och yttrandefrihetsmål i de fall

där den ort som avses i 2,

3 eller 3 a § ligger inom

tingsrättens domkrets. Om den

orten inte ligger inom domkretsen

för en tingsrätt som är behörig att ta

upp tryckfrihetsmål, skall målet

prövas av den tingsrätt inom vars

domkrets länsstyrelsen i det län där

orten ligger har sitt säte.

De tingsrätter som med stöd av

12 kap. 1 § tryckfrihetsförord-

ningen är behöriga att ta upp tryck-

frihetsmål skall pröva tryckfrihets-

mål och yttrandefrihetsmål i de fall

där den ort som avses i 2 eller 3 §

ligger inom tingsrättens domkrets.

Om den orten inte ligger inom

domkretsen för en tingsrätt som är

behörig att ta upp tryckfrihetsmål,

skall målet prövas av den tingsrätt

inom vars domkrets länsstyrelsen i

det län där orten ligger har sitt säte.

3 §

Avgörande för var ett yttrande-

frihetsmål skall tas upp är den ort

varifrån ett radioprogram har utgått

för sändning eller där en film eller

en ljudupptagning har lämnats ut

för spridning eller där brottet på

annat sätt har förövats.

Avgörande för var ett yttrande-

frihetsmål skall tas upp är den ort

varifrån ett radioprogram har utgått

för sändning eller där en teknisk

upptagning har lämnats ut för

spridning eller där brottet på annat

sätt har förövats.

8 §

Justitiekanslern får hos rätten begära att flera mål skall handläggas i

samma rättegång enligt 7 § andra stycket. Den tilltalade i det av målen

som inte är tryckfrihetsmål eller yttrandefrihetsmål skall få tillfälle att

yttra sig i frågan. Framställningen prövas därefter av rätten. Rättens

beslut får överklagas särskilt. Har rätten avslagit framställningen, får

dock endast Justitiekanslern föra talan mot beslutet.

En sådan begäran som avses i

första stycket får göras även av

allmän åklagare, om

Justitiekanslern med stöd av 7 kap.

1 § första stycket

yttrandefrihetsgrundlagen har

överlämnat sina åklagaruppgifter i

yttrandefrihetsmålet. Har rätten

avslagit framställningen, får även

den allmänna åklagaren föra talan

mot beslutet.

9 §

Justitiekanslern är åklagare i mål som enligt 7 § andra stycket får

handläggas i samma rättegång som ett tryckfrihetsmål eller ett

yttrandefrihetsmål.

Justitiekanslern får dock i fall

som avses i första stycket överläm-

na sina åklagaruppgifter åt allmän

åklagare, om Justitiekanslern med

stöd av 7 kap. 1 § första stycket ytt-

randefrihetsgrundlagen har

överlämnat åklagaruppgifterna i

yttrandefrihetsmålet.

_________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Också i fråga om tekniska upptagningar som inte omfattas av

tidigare lydelse och som har lämnats ut för spridning före ikraftträdandet

skall de nya föreskrifterna tillämpas. De nya föreskrifterna tillämpas

dock inte vid prövning av talan som har väckts före ikraftträdandet.

3. De äldre föreskrifterna skall tillämpas på ljudupptagningar som har

lämnats ut för spridning före ikraftträdandet.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1392) om

pliktexemplar av dokument

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1993:1392) om pliktexemplar av

dokument skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

Om en skrift som avses i 5 eller 6 § har samma innehåll och utförande

som en tidigare framställd skrift, skall endast två pliktexemplar lämnas,

under förutsättning att pliktexemplar av den tidigare framställda skriften

har lämnats eller lämnas samtidigt.

Föreskrifterna i första stycket gäller inte om annat följer av

föreskrifterna om kombinerat material i 16 och 17 §§.

Av skrift som har framställts i punktskrift skall två pliktexemplar

lämnas, om annat inte följer av vad som föreskrivs i 9 §.

Skyldigheten att lämna plikt-

exemplar enligt 5 och 6 §§ omfattar

inte ett radioprogram, en film eller

en ljudupptagning som enligt

1 kap. 7 § andra stycket tryck-

frihetsförordningen skall jämställas

med en bilaga till en periodisk

skrift.

Skyldigheten att lämna plikt-

exemplar enligt 5 och 6 §§ omfattar

inte ett radioprogram eller en

teknisk upptagning som enligt

1 kap. 7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen skall

jämställas med en bilaga till en

periodisk skrift.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1478) om

förverkande av barnpornografi

Härigenom föreskrivs att lagen (1994:1478) om förverkande av

barnpornografi skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

En skildring av barn i

pornografisk bild som påträffas i

samband med en förundersökning

skall förklaras förverkad, om

skildringen är av verklighetstrogen

karaktär och det inte finns

särskilda skäl mot att den

förverkas.

Utöver bestämmelserna i denna

lag gäller vad som i allmänhet är

föreskrivet om beslag och om

förverkande.

En skildring av barn i

pornografisk bild skall förklaras

förverkad.

Förverkande får underlåtas om

förverkandet är oskäligt.

Första stycket tillämpas inte, om

en skildring kan förverkas enligt

bestämmelser i brottsbalken eller i

lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 3, 4 och 7 §§ lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och

produkter som avses i lagen (1991:341) om strategiska produkter,

2. varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen,

3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64),

4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67),

5. injektionssprutor och kanyler,

6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel,

7. springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller

nithandskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och

liknande,

8. kulturföremål som avses i 5 kap. 4-6 §§ lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.,

9. hundar och katter för annat ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738) och

tobaksvaror vid kontroll av åldersgränsen i 13 § tobakslagen (1993:581),

11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler,

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning att

misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller

djurprodukten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor

eller djur, att medföljande

dokument är ofullständiga eller

felaktiga, att erforderliga dokument

saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är

uppfyllda.

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning att

misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller

djurprodukten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor

eller djur, att medföljande

dokument är ofullständiga eller

felaktiga, att erforderliga dokument

saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är

uppfyllda,

13. barnpornografi enligt lagen

(1998:000) om förbud mot införsel

och utförsel av barnpornografi.

4 §

Anmälningsskyldighet föreligger

1. för den som utan erforderligt tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande uppgift, från ett annat EU-land till Sverige

inför eller från Sverige till ett sådant land utför en vara som avses i 3 § 3,

5-8 och 10,

2. för den som från ett annat EU-

land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en

vara som avses i 3 § 1, 4, 9, 11 och

12.

2. för den som från ett annat EU-

land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en

vara som avses i 3 § 1, 4, 9 och 11-

13.

Regeringen eller efter regeringens bemyndigande Generaltullstyrelsen

får meddela närmare föreskrifter om anmälningsskyldigheten.

7 §

För kontroll av att anmälnings-

skyldigheten enligt denna lag, eller

enligt lagen (1994:1565) om be-

skattning av privatinförsel av alko-

holdrycker och tobaksvaror från ett

land som är medlem i Europeiska

unionen, fullgjorts riktigt och full-

ständigt, samt för kontroll av att

gällande villkor för in- eller utförsel

av sådana varor som anges i 3 § 1

och 3-12 uppfyllts, får en tulltjäns-

teman undersöka

För kontroll av att anmälnings-

skyldigheten enligt denna lag, eller

enligt lagen (1994:1565) om be-

skattning av privatinförsel av alko-

holdrycker och tobaksvaror från ett

land som är medlem i Europeiska

unionen, fullgjorts riktigt och full-

ständigt, samt för kontroll av att

gällande villkor för in- eller utförsel

av sådana varor som anges i 3 § 1

och 3-13 uppfyllts, får en tulltjäns-

teman undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land,

2. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av en resande vid inresa från eller utresa till ett

annat EU-land, eller av den som kan anmanas att stanna enligt 5 § första

stycket 2.

Ytterligare bestämmelser om befogenheter bl.a. avseende kropps-

visitation och kroppsbesiktning finns i lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling.

________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.10 Förslag till lag om förbud mot införsel och utförsel

av barnpornografi

Härigenom föreskrivs följande.

En skildring av barn i pornografisk bild får inte föras in i eller ut ur

Sverige.

Bestämmelser om straff för olovlig införsel m.m. finns i lagen

(1960:418) om straff för varusmuggling.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Barnpornografifrågan

Riksdagen antog våren 1994 efter initiativ från konstitutionsutskottet en

vilande grundlagsändring som innebär att innehav av barnpornografi

skall vara straffbart från den 1 januari 1999 (bet. 1993/94:KU28, rskr.

1993/94:450).

Den 3 november 1994 beslutade regeringen direktiv till en

parlamentarisk kommitté med uppdrag att utreda på vilket sätt och med

vilka medel barnpornografi bäst kan bekämpas. Kommittén skulle därför

undersöka på vilka områden det krävs insatser för att på ett effektivt sätt

förebygga att det produceras och distribueras barnpornografiskt material.

Med en sådan undersökning som utgångspunkt skulle kommittén

närmare överväga vilka ändringar i lagstiftningen och vilka andra

åtgärder som kan anses motiverade för att förhindra förekomst och

spridning av barnpornografiskt material. Därvid skulle frågor om

kriminalisering av innehav och annan befattning övervägas särskilt.

Kommittén skulle även behandla frågan om en åldersgräns kan tas in i

bestämmelsen om barnpornografibrott. Kommittén antog namnet

Barnpornografiutredningen.

Barnpornografiutredningen överlämnade i mars 1997 betänkandet

Barnpornografifrågan Innehavskriminalisering m.m. (SOU 1997:29). En

sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Kommitténs

författningsförslag finns i bilaga 2.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissin-

stanserna finns i bilaga 3. En sammanställning över yttrandena finns

tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju 97/1111).

Regeringen tar i detta lagstiftningsärende upp de frågor som

Barnpornografiutredningen övervägt, med undantag för förslaget om en

särskild preskriptionsregel för brottet sexuellt ofredande. Den frågan

kommer regeringen att ta upp i ett annat sammanhang.

Till Justitiedepartementet har fler än 10 000 skrivelser kommit in och

tiotusentals namnunderskrifter överlämnats, där enskilda och organisa-

tioner kräver att åtgärder vidtas mot förekomsten av barnpornografi (dnr

Ju 97/2430).

Regeringens förslag till grundlagsändringar i syfte att göra det möjligt

att kriminalisera innehavet av barnpornografi har en annan omfattning

och en annorlunda lagteknisk konstruktion än de grundlagsändringar i

ämnet som riksdagen antog som vilande år 1994. Enligt 8 kap. 15 § andra

stycket regeringsformen får riksdagen inte som vilande anta ett förslag

om stiftande av grundlag som är oförenligt med ett annat vilande

grundlagsförslag, utan att samtidigt förkasta det först antagna förslaget.

För att riksdagen som vilande skall kunna anta det förslag som

regeringen nu lägger fram krävs enligt regeringens bedömning att

riksdagen förkastar den vilande grundlagsändringen från år 1994.

Grundlagsskydd för nya medier m.m.

Den 8 september 1994 beslutade regeringen om direktiv till en parlamen-

tarisk kommitté med uppdrag att analysera tryckfrihetsförordningens

(TF) och yttrandefrihetsgrundlagens (YGL) tillämplighet på nya medier.

Kommittén skulle vidare analysera frågan om förhållandet mellan TF:s

och YGL:s bestämmelser om beslag och konfiskering å den ena sidan

samt offentlighetsprincipen å den andra sidan. Uppdraget omfattade

också att överväga en ändring i YGL som bättre gav uttryck för den i

praktiken allt friare etableringsrätten för trådlösa radio- och TV-

sändningar än vad som nu gäller enligt 3 kap. 2 § YGL. Genom ett

tilläggsdirektiv den 2 februari 1995 beslutades dock att frågan om

etableringsrätten inte längre skulle ingå i uppdraget. Kommittén antog

namnet Mediekommittén.

Den 28 februari 1996 överlämnade Justitiekanslern (JK) till regeringen

 Promemoria om vissa frågor rörande yttrandefrihetsbrottet olaga vålds-

skildring m.m. -Justitiekanslerns erfarenheter och synpunkter (Justitie-

departementets dnr Ju 96/839). I promemorian förordade JK att det skulle

övervägas ett förtydligande av den bestämmelse i YGL som anger

grundlagens tillämpningsområde såvitt avser videogram (1 kap. 10 §

YGL). Regeringen beslutade den 23 maj 1996 att promemorian i den

delen skulle överlämnas till Mediekommittén.

Sedan ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) i en framställan

till Justitiedepartementet hemställt att regeringen skulle överväga en

ändring av preskriptionstiderna för yttrandefrihetsbrottet hets mot folk-

grupp överlämnades framställan till Mediekommittén.

Mediekommittén överlämnade i mars 1997 betänkandet Grundlags-

skydd för nya medier (SOU 1997:49). En sammanfattning av

betänkandet finns i bilaga 4. Kommitténs författningsförslag finns i

bilaga 5.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissin-

stanserna finns i bilaga 6, och en sammanställning över yttrandena finns

tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju 97/1160).

JK förordade, i den promemoria som han lämnade över till regeringen i

februari 1996, även en sammanläggning av de straffrättsliga bestäm-

melserna om barnpornografi och olaga våldsskildring. Reglerna om straff

för vissa bildframställningar med sexuella motiv borde enligt vad JK

anförde finnas i samma bestämmelse som reglerna om olaga vålds-

skildring. JK förordade vidare en mindre utvidgning av det kriminali-

serade området så att vissa skildringar av sexuella handlingar mellan

människor och djur säkrare skulle kunna hänföras till det straffbara

området. Bland annat mot bakgrund av att regeringen i denna proposition

föreslår att barnpornografibrottet skall flyttas ut från TF:s och YGL:s

tillämpningsområden anser regeringen att JK:s förslag i denna del inte

bör genomföras.

Tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens territoriella till-

lämpningsområden

I promemorian Några frågor om tryckfrihetsförordningens och yttrande-

frihetsgrundlagens territoriella tillämpningsområde (dnr Ju 97/2141) har

Justitiedepartementet behandlat TF:s och YGL:s tillämplighet på tryckta

skrifter, filmer och ljudupptagningar som ges ut eller sprids endast

utanför Sveriges gränser. En sammanfattning av promemorian finns i

bilaga 7, och det remitterade lagförslaget finns i bilaga 8. Promemorian

har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 9. Remissyttrandena finns tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr

Ju 97/2141).

Jury i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål

1993 års domarutredning överlämnade i juni 1994 betänkandet Domaren

i Sverige inför framtiden - utgångspunkter för fortsatt utredningsarbete

(SOU 1994:99). Med anledning av Europadomstolens fällande dom i

målet[REDACTED_EFTERNAMN] mot Sverige lämnar utredningen förslag till en ny

bestämmelse i TF. Utredningens lagförslag finns i bilaga 10.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över de

remissinstanser som har yttrat sig över den del av betänkandet som

handlar om jurysystemet i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål finns i

samma bilaga. En förteckning över samtliga remissinstanser liksom en

sammanställning av remissyttrandena finns i Ds 1995:17.

De problem som aktualiseras genom Holm-domen samt vissa andra

frågor med anknytning till jurysystemet diskuteras i

departementspromemorian Jurymedverkan och fallet[REDACTED_EFTERNAMN] - En översyn

och analys (Ds 1997:25). En sammanfattning av promemorian finns i

bilaga 11. Promemorians lagförslag finns i bilaga 12. Promemorian har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga

13. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Justitiedepartementet (dnr Ju 97/1092).

Utgivningsbevis för periodiska skrifter och ägare till sådana skrifter

Justitiedepartementet har i departementspromemorian Något om utgiv-

ningsbevis för periodiska skrifter och om ägare till sådana skrifter (Ds

1997:30) tagit upp frågan om lämpligheten av att låta utgivningsbevis för

periodiska skrifter gälla för en begränsad tid. Vidare har frågan om

utlänningars rätt att äga sådana skrifter behandlats. En sammanfattning

av promemorian finns i bilaga 14, och det remitterade

författningsförslaget finns i bilaga 15. Promemorian har

remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 16. Remissyttrandena finns tillgängliga i Justitiedepartementet

(dnr Ju 90/166).

Vissa tillämpningsproblem rörande främst yttrandefrihetsgrundlagen

Den 21 maj 1997 överlämnade JK till regeringen Framställning i

anledning av vissa tillämpningsproblem rörande främst yttrandefrihets-

grundlagen (Justitiedepartementets dnr Ju 97/1925). I promemorian tar

JK upp frågor om bl.a. beräkning av preskriptionstiden när det gäller

yttrandefrihetsbrott i filmer och andra upptagningar, skyldigheten att

ange vilka avsnitt i en upptagning som har föranlett ett beslag i ett ärende

om yttrandefrihetsbrott och åtalstiden efter ett utredningsbeslag med

anledning av ett yttrandefrihetsbrott. JK:s promemoria har

remissbehandlats. Remissyttrandena finns tillgängliga i Justitiedeparte-

mentet (dnr Ju 97/1925).

Av JK:s promemoria framgår att tillämpningen av en del av YGL:s

bestämmelser är förenad med praktiska problem som inte är obetydliga.

Frågorna kräver emellertid en djupare analys än som har varit möjlig

inom ramen för detta lagstiftningsarbete. Regeringen vill därför inte nu

gå fram med förslag till grundlagsändringar på grundval av JK:s

promemoria, och behandlar sålunda inte JK:s förslag ytterligare i denna

proposition. De frågor som JK tar upp bör i stället göras till föremål för

en mera ingående beredning.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 6 november 1997 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 17. Lagrådets yttrande

finns i bilaga 18. Regeringen återkommer i berörda avsnitt till Lagrådets

synpunkter.

4 Barnpornografifrågan

4.1 Bakgrund

4.1.1 Nuvarande ordning

I 6 kap. brottsbalken (BrB) straffbeläggs gärningar där någon genom

våld, hot, tvång eller andra liknande otillbörliga förfaranden förmår

någon till samlag eller annat sexuellt umgänge. Bestämmelserna gäller

oavsett offrets ålder. Om gärningen begås mot ett barn bedöms brottet

dock strängare än om offret är en vuxen person.

Beträffande unga och gärningsmannen närstående personer finns

bestämmelser som straffbelägger sexuellt umgänge även om detta inte

innefattar våld eller tvång. För sexuellt utnyttjande av underårig kan

enligt

6 kap. 4 § i grova fall utdömas fängelse upp till åtta år.

Brottsbeteckningen omfattar fall där någon har sexuellt umgänge med

den som är under 18 år och är hans avkomling eller står under hans

fostran eller för vars vård eller tillsyn han har att svara på grund av

myndighets beslut. Även allt sexuellt umgänge med barn under 15 år

omfattas.

Slutligen kan den som i annat fall sexuellt berör barn under 15 år eller

som förmår barnet att företa eller medverka i någon handling av sexuell

innebörd dömas för sexuellt ofredande till böter eller fängelse högst två

år (6 kap. 7 §). Detsamma gäller den som uppträder uppenbart

sedlighetssårande mot annan oberoende av dennes ålder, t.ex. genom

blottning.

Att ett sexualbrott begås för att dokumenteras i pornografiskt syfte

torde normalt innebära en större integritetskränkning för brottsoffret än

om en bildupptagning inte hade gjorts. Att ett sexualbrott har

dokumenterats kan således, oavsett offrets ålder, föranleda ett strängare

straff för brottet än om detta inte skett. Barnpornografibrottet får sin

särskilda betydelse om gärningsmannen har för avsikt att visa en

skildring av brottet för andra. Att bilderna sätts i omlopp innebär

nämligen en ytterligare kränkning av barnet, skild från den kränkning

som beaktas inom ramen för sexualbrottet.

Som framgår av den ovan lämnade redogörelsen straffas allt sexuellt

umgänge med barn under 15 år. Också den som fyllt 15 men inte 18 år

skyddas emellertid som framgår av 6 kap. 4 § BrB från sexuellt umgänge

med den som svarar för hans eller hennes fostran, vård eller tillsyn.

Den 1 januari 1995 infördes därutöver ett nytt andra stycke i

stadgandet om sexuellt ofredande, 6 kap. 7 § BrB. I detta straffbeläggs att

genom tvång, förledande eller annan otillbörlig påverkan förmå även

någon som har fyllt 15 men inte 18 år att företa eller medverka i en

handling med sexuell innebörd, om handlingen är ett led i framställning

av en pornografisk bild eller utgör posering i annat fall än när det är fråga

om framställning av en bild. Gärningsmannen måste inte ha haft insikt

om den unges ålder, utan det är tillräckligt att gärningsmannen hade

skälig anledning anta att den unge inte var fyllda 18 år. Detta följer av 6

kap. 11 § BrB som gäller vid samtliga sexualbrott.

Genom bestämmelsen straffbeläggs således användande av underåriga

modeller vid framställande av pornografiska bilder, även om modellerna

är till synes fullt pubertetsutvecklade. Bestämmelsen är tillämplig även

vid posering där endast den underårige företar en handling med sexuell

innebörd. Bestämmelsen om sexuellt ofredande träffar alltså de flesta fall

av barnpornografisk bildupptagning.

Barnpornografibrottet

För barnpornografibrott döms den som skildrar barn i pornografisk bild

med uppsåt att bilden sprids om inte gärningen med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig. Detsamma gäller den som sprider sådan

bild av barn (16 kap. 10 a § BrB). För att det skall vara möjligt att ingripa

om sådana skildringar sprids genom tryckt skrift, i TV eller i en film eller

i ett videogram, finns en bestämmelse i 7 kap. 4 § 12 tryckfrihetsord-

ningen (TF) till vilken 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL)

hänvisar.

 När pornografin avkriminaliserades år 1971 gjordes inga undantag för

dess grövre former. Under 1970-talet kom barnpornografiska

framställningar i form av tryckta skrifter och smalfilmer att säljas i öppna

former bl.a. i butiker för pornografi. Barnpornografin väckte efter en tid

reaktioner. En stark opinion krävde kriminalisering. I regeringens

direktiv till Yttrandefrihetsutredningen uppdrogs åt utredningen att mot

bakgrund härav överväga en försiktig utvidgning av det straffbara

området.

Yttrandefrihetsutredningen anförde i delbetänkandet Barnpornografi

(Ds Ju 1978:8) att avbildandet av barn i syfte att framställa

barnpornografi utgör en allvarlig kränkning av barnets integritet. Ett

ytterligare motiv för en kriminalisering av barnpornografin ansågs vara

att den kränkte barn i allmänhet.

Regeringen anslöt sig till utredningens uppfattning och framhöll

ytterligare bl.a. den integritetsskada som kan uppkomma när barn

medverkar vid tillkomsten av pornografi och de skadeverkningar som

härvid kan drabba dessa barns syn på sexualiteten. Sådana skäl för

begränsningar i yttrandefriheten och informationsfriheten som anges i 2

kap. 13 § regeringsformen befanns föreligga (prop. 1978/79:179 s. 8).

Att skildra barn i pornografisk bild blev straffbart fr.o.m. år 1980, när

ändringarna i BrB och TF trädde i kraft. Då omfattades inte filmer och

videogram av något grundlagsskydd motsvarande det

tryckfrihetsrättsliga, utan ett sådant infördes fullt ut först i och med att

YGL trädde i kraft den 1 januari 1992.

Maximistraffet för barnpornografibrott höjdes till två års fängelse

genom lagstiftning som trädde i kraft den 1 juli 1993 (SFS 1993:207).

Detta motsvarade straffet för olaga våldsskildring och innebar att

preskriptionstiden förlängdes vilket enligt föredraganden kunde ge ökade

möjligheter till ingripanden (prop. 1992/93:141 s. 44).

Innebörden av straffbestämmelsen

Innebörden av straffbestämmelsen om barnpornografibrott i BrB och i de

båda grundlagarna är i huvudsak följande. Brottet avser skildrande i bild.

Motsvarande skildringar i text eller enbart ljud omfattas därför inte av det

straffbara området. Däremot omfattas även tecknade bilder och filmer

och andra icke autentiska skildringar bl.a. sådana som framställts genom

bildmanipulation, t.ex. genom datateknik.

Under de båda grundlagarnas och brottsbalkens bestämmelser faller all

barnpornografi i form av tryckta bilder och teckningar samt stillbilder

eller rörliga bilder i filmer, videogram eller på television. Bilder och

teckningar som inte är tryckta samt stillbilder eller rörliga bilder i

datoriserad (elektronisk) form faller i huvudsak utanför grundlagarnas

bestämmelser men omfattas av regleringen i brottsbalken. I

sammanhanget bör dock erinras om att vissa bilder i elektronisk form kan

omfattas av YGL, nämligen om den s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § YGL

är tillämplig.

Bilden skall enligt vanligt språkbruk och allmänna värderingar vara

pornografisk för att den skall vara straffbar till sitt innehåll. I motiven

hänvisades till den användning ordet pornografisk har i bestämmelsen

om otillåtet förfarande med pornografisk bild i 16 kap. 11 § BrB. Med

pornografisk borde enligt motivuttalanden till detta lagrum förstås en bild

som, utan att besitta några vetenskapliga eller konstnärliga värden, på ett

ohöljt och utmanade sätt återger ett sexuellt motiv (prop. 1970:125

s. 79 f.).

Det krävs inte att bilden skildrar ett barn som deltar i en sexuell

handling. Även en bild som på annat sätt skildrar barn på ett sätt som är

ägnat att vädja till sexualdriften omfattas av det straffbara området.

Med barn avses enligt motivuttalanden en person vars

könsmognadsprocess inte är avslutad (prop. 1978/79:179 s. 9). Det finns

alltså ingen fast åldersgräns som bestämmer vad som är ett barn.

Lagstiftaren har lämnat åt rättstillämpningen att göra den närmare

avgränsningen.

För att straffbart spridande skall föreligga skall bildinnehållet

förmedlas till eller göras tillgängligt för andra. För straffbarhet uppställs i

och för sig inte något krav på att bilden förmedlats till allmänheten. Men

det fordras dock mer än att den gjorts tillgänglig för endast ett fåtal

personer.

Varje skildring av barn i pornografisk bild eller spridning av sådan bild

är inte straffbar. Undantag görs för det fall att gärningen med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig. Frågan om gärningen är försvarlig skall,

enligt vad som framgår av förarbetena, avgöras mot bakgrund av syftet

med framställningen och det sammanhang i vilket den förekommer.

Hänsyn till konstnärliga intressen, allvarligt syftande nyhetsförmedling

och vetenskapligt arbete anförs i motiven som exempel på fall där ett

spridande kan vara försvarligt (a. prop. s. 9 f.). För att en sådan

bedömning skall komma i fråga skall bilden dock ingå som ett naturligt

och befogat led i det sammanhang där den förekommer.

Ett exempel på tillämpning av försvarlighetsrekvisitet är det beslut

som Justitiekanslern (JK) meddelade den 31 januari 1994 med anledning

av att nyhetsprogrammet Rapport i TV 2 hade visat sekvenser ur

barnpornografiska videogram som tagits i beslag inom ramen för

Huddinge- och Norrköpingsfallen och som förevisats av Rädda Barnen i

syfte att väcka en opinion mot företeelsen. I anmälningar till JK

ifrågasattes om inte nyhetsinslaget innefattade barnpornografibrott. JK

fann att syftet med inslaget och det sammanhang i vilket det förekom

innebar att det utan tvekan fick anses ha ingått som ett led i en allvarligt

syftande nyhetsförmedling definierad enligt sådana kriterier som enligt

förarbetena skulle vinna beaktande. Förevisandet av skildringarna skulle

därmed enligt JK i detta fall vid en straffrättslig prövning bedömas ha

varit försvarligt och därmed inte utgöra yttrandefrihetsbrott (dnr 148 94

31 och 171 94 31).

Bilder som har spritts under försvarliga omständigheter är inte utan

vidare möjliga att sprida vidare under åberopande av

försvarlighetsrekvisitet. En skildring som av konstnärliga skäl ansetts

försvarlig torde emellertid i princip bibehålla denna karaktär oavsett i

vilka senare sammanhang den kan förekomma. Men det kan väl tänkas

att sådana barnpornografiska bilder eller filmsekvenser som har spritts i

ett försvarligt syfte genom t.ex. nyhetsprogram i TV eller i form av

videogram förevisade av frivilligorganisationer, kan komma att

sammanställas och hanteras i sammanhang som inte kan bedömas som

försvarliga.

4.1.2 Viktiga principer i grundlagarna

Censurförbudet

Enligt tryckfrihetsförordningen (TF) får det inte uppställas något krav på

att myndigheter skall granska en skrift före det att den ges ut. Det får inte

heller införas bestämmelser som innebär ett förbud mot att trycka en

skrift (1 kap. 2 § första stycket). Detta förbud mot censur är

undantagslöst.

Tryckfrihetsförordningen innehåller även bestämmelser om skydd för

tryckning, utgivning och spridning av tryckt skrift (1 kap. 2 § andra

stycket, 4 kap. 1 § och 6 kap. 1 §). Dessa bestämmelser innebär bl.a. att

myndigheter inte får på grund av innehållet i skriften hindra tryckning

eller utgivning av den eller att den sprids till allmänheten, att det inte får

ställas krav på tillstånd att driva tryckeri samt att alla har rätt att sprida

redan utgivna tryckta skrifter. Tryckerirätten gäller liksom

censurförbudet utan undantag. Däremot finns det emellertid föreskrivet

vissa inskränkningar i spridningsrätten.

Dessa tryckfrihetsrättsliga principer har förts över till

yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområde med undantag för en

möjlighet att lagstifta om godkännande av filmer som skall visas

offentligt, vilken utnyttjats för bestämmelser om Statens Biografbyrås

verksamhet med att förhandsgranska filmer för offentlig visning. Men

det får således inte förekomma att något som är avsett att framföras i ett

radio- eller TV-program, i en ljudupptagning eller i en film som inte skall

visas offentligt först måste granskas av en myndighet eller annat allmänt

organ. Inte heller är det tillåtet för myndigheter eller andra allmänna

organ att på grund av det väntade innehållet i ett program, en

ljudupptagning eller en film, med nyss nämnda undantag, förbjuda eller

hindra att framställningen offentliggörs eller att den sprids (1 kap. 3 §

YGL). Vidare föreskriver yttrandefrihetsgrundlagen att alla har rätt att

framställa och sprida filmer m.m.

Det finns vissa undantag från principen om rätten att sprida tryckta

skrifter och filmer. Det hänvisas således till allmän lag vad gäller t.ex.

den som skyltar med pornografisk bild på ett anstötligt sätt eller utan

beställning sänder pornografisk bild till en annan (6 kap. 2 § TF, 3 kap.

12 § YGL, jfr 16 kap. 11 § brottsbalken).

Principen om ensamansvar

Enligt båda grundlagarna är huvudprincipen att endast en person skall

vara ansvarig för innehållet i den tryckta skriften eller filmen. Ensam-

ansvaret innebär att andra som medverkar vid framställningens tillkomst

i princip inte kan ställas till ansvar för innehållet.

Utgångspunkten är att det skall finnas en utgivare för periodiska

skrifter, för radio- och TV-program, filmer och videogram och att denne i

första hand är ansvarig för innehållet. Utgivaren har bestämmanderätten

över vad som skall tas in i framställningen. Om det inte finns någon

utgivare för en periodisk skrift är det ägaren som är ansvarig för

innehållet. För skrifter som inte är periodiska är det i första hand

författaren som är ansvarig om han finns angiven på skriften, annars

faller ansvaret på förläggaren, dvs. den som haft hand om tryckningen

eller givit ut annans skrift. Vet man inte vem denne är, är det den som

rent faktiskt tryckt skriften som ansvarar.

Om det inte finns någon utgivare för en film är det den som låtit

framställa filmen som är ansvarig för innehållet.

För tryckta skrifter och filmer finns en gemensam i sista hand för

innehållet ansvarig person, nämligen spridaren.

Ansvarsreglerna innebär bl.a. att den som köper eller på annat sätt

förvärvar filmer eller tryckta skrifter som innefattar brott mot

grundlagarna inte kan fällas till ansvar för detta.

Grundlagarnas krav på utgivning

Utgivningen har betydelse i flera hänseenden. Tryckfrihets- eller

yttrandefrihetsbrott föreligger först genom utgivningen och ingripande

mot sådant brott får ske först efter utgivningen. Kontrollen över tryckta

skrifter och filmer anknyter också till utgivningen; när skriften ges ut

inträder skyldighet att lämna exemplar till arkiv och för granskning.

Utgivningen har även betydelse för frågan om preskription.

Enligt 1 kap. 6 § TF skall en tryckt skrift, för att anses som en sådan,

vara utgiven. Med utgivning förstås enligt lagrummet att skriften har

blivit utlämnad till salu eller för spridning på annat sätt. Av motiven

framgår att spridningen inte behöver ha skett bland allmänheten utan

även utlämnande för spridning inom en begränsad krets av personer

konstituerar utgivning (SOU 1947:60 s. 60 f. och 216). Motsvarande

bestämmelse för filmer och videogram finns i 1 kap. 10 § YGL.

Rätten att inneha informationsbärare

Utan att det uttryckligen anges i tryckfrihetsförordningen eller

yttrandefrihetsgrundlagen bygger dessa grundlagar på förutsättningen att

rätten att inneha tryckta skrifter, filmer och ljudupptagningar inte får

begränsas annat än av ordnings- och säkerhetsskäl på sådana institutioner

som t.ex. sjukhus, militärförläggningar och kriminalvårdsanstalter.

Det har föreslagits att rätten att inneha sådana s.k. informationsbärare

uttryckligen skall slås fast i grundlag. Yttrandefrihetsutredningen

föreslog att en bestämmelse om rätt att för privat bruk inneha tryckta

skrifter, filmer och mottagare för radiosändningar m.m. avsedda att ta

emot eller återge yttranden riktade till allmänheten skulle föras in i

regeringsformen. Utredningens förslag fördes emellertid inte vidare bl.a.

på den grunden att det ansågs finnas risk för att en sådan bestämmelse

skulle kunna läsas motsatsvis (se prop. 1986/87:151 s. 63 f.).

Varken tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen

innehåller således någon bestämmelse som innebär att det kan vara

straffbart att inneha en viss skrift eller en film. Det är uppenbarligen inte

förenligt med grundlag att i vanlig lag föreskriva om en möjlighet att

ingripa mot en enskild person endast under åberopande av att denne

innehar en skrift eller en film som innehåller yttranden eller skildringar

som vid utgivning eller spridning skulle kunna utgöra tryckfrihets- eller

yttrandefrihetsbrott.

4.1.3 Konfiskering och förverkande

Om en barnpornografisk bild sprids genom en tryckt skrift eller genom

ett medium som omfattas av YGL gäller följande.

Tryckt skrift och film som innefattar tryck- och yttrandefrihetsbrott får

enligt 7 kap. 7 § första stycket TF och 5 kap. 6 § första stycket YGL

konfiskeras. Konfiskering innebär att för spridning avsedda exemplar av

framställningen skall förstöras. Konfiskering anses inte kunna ske av det

antal exemplar av en framställning som utgör pliktleveransexemplar.

Konfiskering kan endast avse utgivet material.

Den 1 januari 1995 har nya bestämmelser i 7 kap. 7 § tredje stycket TF

och 5 kap. 6 § tredje stycket YGL om konfiskering börjat att gälla (bet.

1993/94:KU28, rskr. 1993/94:450, bet. 1994/95:KU6, rskr. 1994/95:12,

SFS 1994:1476 och 1994:1477). Framställningar som innefattar skildring

av barn i pornografisk bild av verklighetstrogen karaktär får numera även

i annat fall än de redan nämnda konfiskeras om inte innehavet är

försvarligt med hänsyn till omständigheterna. Konfiskering innebär i

dessa fall att samtliga exemplar av framställningen som påträffas i

samband med en förundersökning skall förstöras.

Konfiskeringsbestämmelserna i 7 kap. 7 § första stycket TF och i

5 kap. 6 § första stycket YGL är fakultativa och konfiskering skall ske

endast om det är nödvändigt ur allmän synpunkt. Normalt anses inte

konfiskering vara meningsfull om en framställning redan blivit spridd i

större omfattning och det därför skulle vara meningslöst att konfiskera

den.

Även de nya konfiskeringsbestämmelserna är fakultativa. De har

tillkommit bl.a. för att sådant material som hos andra än den för yttrandet

ansvarige har tagits i beslag under en förundersökning inte skall behöva

lämnas tillbaka. Därmed torde inte frågan om hur omfattande spridningen

av en framställning är ha någon betydelse vid prövningen av frågan om

konfiskering skall ske.

För sådana barnpornografiska skildringar som inte omfattas av

grundlagarna gäller följande.

 I brottsbalken finns bestämmelser som innebär att föremål som på

grund av sin särskilda beskaffenhet eller omständigheterna i övrigt kan

komma till brottslig användning får förverkas. Detsamma gäller föremål

som frambringats genom brott om det är påkallat för att förebygga brott

eller om det annars finns särskilda skäl (36 kap. 2 och 3 §§ brottsbalken).

Enligt lagen (1994:1478) om förverkande av barnpornografi, vilken

även den har trätt i kraft den 1 januari 1995, skall barnpornografiska

bilder av verklighetstrogen karaktär som anträffas vid en

förundersökning och som inte omfattas av TF:s och YGL:s

tillämpningsområde förklaras förverkade om det inte finns särskilda skäl

mot detta. I frågan om vad som kan utgöra särskilda skäl anges i

förarbetena att ledning kan hämtas i vad som skall utgöra försvarlig

gärning enligt 16 kap. 10 a § BrB (bet. 1993/94:KU28 s. 43 f.).

Den särskilda förverkandelagen är avsedd att tillämpas i sådana fall där

brottsbalkens förverkanderegler inte är tillämpliga.

Sedan den 1 januari 1995 kan således all barnpornografi som är av

verklighetstrogen karaktär och som påträffas i samband med en

förundersökning tas i beslag för konfiskering eller förverkande. För

tryckta skrifter och filmer gäller dock som nämnts att de måste ha

utgivits för att konfiskering skall kunna ske.

4.1.4 Det vilande grundlagsförslaget

Som har framgått antog riksdagen våren 1994 på initiativ av

konstitutionsutskottet en vilande grundlagsändring som innebär att

innehav av barnpornografi skall kunna vara straffbart fr.o.m. den 1

januari 1999. Den vilande grundlagsändringen innefattar ändringar i både

tryckfrihetsförordningen (7 kap. 9 §, 9 kap. 2 § och 12 kap. 1 §) och

yttrandefrihetsgrundlagen (5 kap. 7 §). Ändringarna går ut på att det i de

båda grundlagarna föreskrivs att om någon som inte bär det tryck-

respektive yttrandefrihetsrättsliga ensamansvaret innehar en skildring av

barn i pornografisk bild av verklighetstrogen karaktär, och innehavet inte

med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, så gäller utan hinder av

grundlagarna vad som är föreskrivet i lag om straff för sådant brott.

Bestämmelserna medger alltså att innehav av sådana verklighetstrogna

barnpornografiska framställningar som omfattas av grundlagsskyddet -

tryckta skrifter, filmer och videogram - och som givits ut, spritts till

allmänheten kan kriminaliseras i vanlig lag (brottsbalken). Endast den

som inte ansvarar för det tryck- eller yttrandefrihetsbrott som spridningen

kan ha inneburit skall kunna straffas för innehavsbrott. Målen skall

processuellt behandlas som tryck- eller yttrandefrihetsmål.

4.1.5 Internationella förhållanden

Sverige har undertecknat FN:s konvention den 20 november 1989 om

barnets rättigheter, den s.k. barnkonventionen. Konventionen trädde i

kraft den 2 september 1990. Sverige ratificerade konventionen utan att

reservera sig på någon punkt och har därigenom iklätt sig en folkrättslig

förpliktelse att följa konventionens alla bestämmelser.

Med barn avser konventionen enligt artikel 1 varje människa under 18

år som inte har blivit myndig tidigare enligt den för henne gällande

lagen. Konventionen innehåller bestämmelser avsedda att tillförsäkra

barn grundläggande rättigheter och att bereda barn skydd mot övergrepp

och utnyttjande. Konventionsstaterna har åtagit sig att respektera och

tillförsäkra varje barn inom sin jurisdiktion de rättigheter som anges i

konventionen och att vidta alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa

och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i

konventionen.

I konventionens artikel 34 åtar sig konventionsstaterna att skydda barn

mot alla former av sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp. För detta

ändamål skall konventionsstaterna särskilt vidta alla lämpliga nationella,

bilaterala och multilaterala åtgärder för att förhindra (a) att ett barn

förmås eller tvingas att delta i en olaglig sexuell handling, (b) att barn

utnyttjas för prostitution eller annan olaglig sexuell verksamhet och (c)

att barn utnyttjas i pornografiska framställningar och i pornografiskt

material.

Artikel 34 kräver inte att dess ändamål skall uppfyllas med

straffrättslig lagstiftning. Barnkonventionen lämnar således stort

utrymme för att välja olika metoder för att uppnå de angivna syftena.

Europarådets ministerkommitté antog den 9 september 1991 en

rekommendation rörande bl.a. sexuell exploatering av barn (No. R (91)

11) där medlemsstaterna uppmanas att särskilt undersöka möjligheten att

kriminalisera innehav av barnpornografi. Kommittén anmärkte att den

var övertygad om att efterfrågan på barnpornografi stimulerade

producenterna. Vidare ansågs att möjligheten att åtala konsumenter av

barnpornografi skulle underlätta strävanden att identifiera producenter,

distributörer, deltagande barn och pedofila sexualbrottslingar som

vanligen var samlare av barnpornografi.

FN:s kommission för mänskliga rättigheter har antagit (1992/74) ett

aktionsprogram för bekämpande av handel med barn, barnprostitution

och barnpornografi. Det innehåller olika förslag till åtgärder vilka FN:s

medlemsstater rekommenderas att genomföra. Såvitt gäller

barnpornografi uppmanas medlemsstaterna att i förekommande fall

kriminalisera produktion, distribution och innehav av barnpornografi.

Nordiska rådet har den 10 mars 1994 i en rekommendation uttalat att

innehav av barnpornografi bör kriminaliseras i hela Norden.

I augusti 1996 var Sverige värdland för Världskongressen mot

kommersiell sexuell exploatering av barn. En deklaration och en

handlingsplan för åtgärder mot kommersiell sexuell exploatering av barn

antogs enhälligt. Planen för åtgärder innehåller en uppmaning till alla

stater att företa ett stort antal angivna åtgärder mot kommersiell sexuell

exploatering av barn, bl.a. att utarbeta eller stärka och tillämpa nationella

lagar som fastställer det straffrättsliga ansvaret hos dem som erbjuder

tjänster, hos kunder och mellanhänder i fråga om barnprostitution, handel

med barn, barnpornografi, inklusive innehav av barnpornografi, och

annan olaglig sexuell verksamhet. Vidare uppmanas alla stater att före år

2000 upprätta en nationell plan för åtgärder.

Mot denna bakgrund tillsatte regeringen i september 1996 en

interdepartemental arbetsgrupp med uppgift att utarbeta en nationell plan

för åtgärder mot kommersiell sexuell exploatering av barn.

Arbetsgruppen har i augusti 1997 redovisat ett förslag vilket enligt

gruppens bedömning bör utgöra grunden för den slutgiltiga utformningen

av regeringens handlingsplan mot kommersiell sexuell exploatering av

barn.

Europeiska unionens råd har den 24 februari 1997 beslutat en

gemensam åtgärd på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska

unionen om åtgärder mot människohandel och sexuellt utnyttjande av

barn (97/154/RIF). Den gemensamma åtgärden innebär bl.a. att

medlemsstaterna skall se över gällande lag och praxis för att se till att

sexuellt utnyttjande av barn blir straffbelagt. Enligt den gemensamma

åtgärden innefattar sexuellt utnyttjande av barn utnyttjande av barn i

pornografiskt material, däribland att framställa, sälja och distribuera eller

på annat sätt bedriva handel med sådant material samt att inneha sådant

material. Enligt den gemensamma åtgärden skall, med undantag för

innehav av barnpornografiskt material, även medverkan i eller försök till

de brott som avses vara straffbelagda. Rådet skall före utgången av år

1999 bedöma hur medlemsstaterna har uppfyllt sina skyldigheter enligt

den gemensamma åtgärden.

4.2 Allmänna utgångspunkter

Regeringens förslag: I princip all befattning med barnpornografi

skall vara kriminaliserad, även innehav. Detta innebär en omfattande

utvidgning av det straffbelagda området.

Barnpornografiutredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak

med regeringens.

Remissinstanserna: Nästan alla är för en utvidgad kriminalisering

som också innefattar en kriminalisering av innehav av barnpornografi.

Bland de remissinstanser som sålunda ställer sig bakom utredningens

bedömning finns Hovrätten över Skåne och Blekinge, Stockholms

tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Trollhättans tingsrätt, Umeå tingsrätt,

Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i Göteborg, Justitiekanslern,

Riksåklagaren, Brottsoffermyndigheten, Svenska UNICEF-kommittén,

Röda korset, Socialstyrelsen, Barnombudsmannen, Statens skolverk,

Svenska kyrkans centralstyrelse, Rädda Barnen, Svenska

kommunförbundet, Landstingsförbundet, Sveriges advokatsamfund,

Sveriges Television AB, Akademikerförbundet SSR, Alla kvinnors hus,

Barn- och ungdomspsykiatriska kliniken vid Universitetssjukhuset i

Linköping, BRIS, ECPAT Sverige, Fredrika-Bremer-Förbundet,

Föreningen Sveriges Socialchefer, Manliga nätverket,

Riksorganisationen för kvinnojourer i Sverige,

Statstjänstemannaförbundet, Sveriges domareförbund, Sveriges

Kommunaltjänstemannaförbund, Sveriges Kristna Råd och Sveriges

Frikyrkosamråd, Sveriges Psykologförbund, Våldsskildringsrådet m.fl.

Några remissinstanser är emellertid tveksamma eller negativa.

Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet anser att det inte är

visat att en vidgad kriminalisering är befogad. Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet anser att varje beslut om en

nykriminalisering eller uppkriminalisering alltid bör grundas på en nytto-

kostnadsberäkning som gäller alla för- och nackdelar av åtgärden. Enligt

universitetet är det en klar brist att utredningen inte har redovisat någon

sådan beräkning. Svenska Tidningsutgivareföreningen och Svenska

Journalistförbundet avstyrker båda en innehavskriminalisering med

hänvisning till de allvarliga effekterna när det gäller systematiken för

grundlagarna på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området.

Skälen för regeringens förslag: Barnpornografi är en avskyvärd och

oacceptabel företeelse i vårt samhälle. Barnpornografi förutsätter nästan

alltid ett hänsynslöst utnyttjande av barn. Under senare år har det visat

sig att det i inte obetydlig omfattning förekommer barnpornografi även

av mycket grovt slag.

Det framstår som djupt otillfredsställande att enskilda personer utan att

riskera annat än ett förverkande av materialet, skall kunna förvärva och

inneha material som skildrar grova övergrepp mot barn. Varje företeende

av en barnpornografisk bild innebär en straffvärd kränkning av det

avbildade barnet men också av barn i allmänhet. Även ett innehav av en

sådan bild utgör en fortlöpande integritetskränkning. Det kan vidare inte

uteslutas att en innehavare av en sådan bild kan komma att visa den för

ett barn i syfte att förmå barnet att medverka i sådana handlingar som

skildras på bilden.

I detta sammanhang måste intresset av att förhindra den

integritetskränkning av det avbildade barnet och av barn i allmänhet som

varje befattning med barnpornografiskt material innebär få väga

utomordentligt tungt. Detta talar med styrka för ytterligare åtgärder bl.a.

inriktade mot innehav av sådant material.

Handeln med barnpornografi sker i dag i det fördolda eftersom

framställning och försäljning av sådant material är förbjudet. En

kriminalisering av innehav av barnpornografi kan emellertid väntas leda

till en minskad efterfrågan av sådant material. Detta kan i sin tur antas

medföra en minskad produktion och spridning av barnpornografi.

Härigenom kan sådana sexuella övergrepp mot barn som regelmässigt

förekommer i samband med framställningen motverkas. En

kriminalisering av innehav skulle också innebära att det inte längre skulle

gå att freda sig med att materialet inte var avsett för spridning. Uppenbart

straffvärda fall av befattning med barnpornografi skulle i betydligt större

utsträckning än i dag bli möjliga att bestraffa.

Det var också bl.a. dessa hänsyn som låg bakom riksdagens beslut år

1994 att kriminalisera innehav av barnpornografi det vilande förslaget

till grundlagsändring och att vidga möjligheterna att konfiskera och

förverka barnpornografi.

Utredningen har sedan dess kartlagt och undersökt omfattningen av

den hantering av barnpornografiskt material som förekommer här i

landet. Även om kunskaperna om utbredning, distributionssätt m.m. när

det gäller barnpornografi sålunda har djupnat, innebär inte

undersökningens resultat att det grundläggande ställningstagande som

riksdagen gjorde 1994 och de avvägningar som motiverade de åtgärder

som då företogs, på något sätt skulle ha förlorat i styrka eller betydelse.

Så har också utredningen liksom de allra flesta remissinstanserna kommit

fram till att långtgående åtgärder mot förekomsten av barnpornografi är

påkallade.

Ingen motsätter sig egentligen skärpta åtgärder mot barnpornografin.

En annan sak är att man kan ha olika åsikter i frågan om det är befogat att

straffbelägga innehav, både med hänsyn till effektiviteten av

kriminaliseringen och till de motstående tryck- och

yttrandefrihetsrättsliga värdena.

För regeringen är skyddet av det uppväxande släktet en av de allra

mest angelägna uppgifterna. Ingen annan grupp i samhället är i samma

behov av det allmännas stöd i olika former. Detta skyddsvärde kommer

till uttryck bl.a. i FN:s barnkonvention. Självfallet är det särskilt

betydelsefullt att förhindra att barn utnyttjas sexuellt av vuxna.

Regeringen instämmer således med alla dem som framhåller det

väsentliga intresset av att kunna ingripa mot själva innehavet av

barnpornografi. Starka kriminalpolitiska skäl talar för att innehav av

barnpornografi blir straffbart. Så har Sverige också i olika internationella

sammanhang, dels genom den vid världskongressen mot kommersiell

sexuell exploatering av barn antagna deklarationen, dels genom rådets

beslut om gemensam åtgärd mot människohandel och sexuellt

utnyttjande av barn, åtagit sig att kriminalisera innehav av

barnpornografi.

Den fråga som för Sveriges del emellertid har visat sig vara svårlöst är

möjligheterna att kriminalisera innehavet av sådana informationsbärare

som omfattas av reglerna i tryckfrihetsförordningen och

yttrandefrihetsgrundlagen. De ändringar i de båda grundlagarna som

tidigare föreslagits och de som har antagits som vilande i syfte att införa

ett innehavsförbud har mötts av ett kraftigt motstånd från framför allt

publicister och journalister.

Utan tvekan väger det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga intresset

mycket tungt. Inte så att barnpornografi i sig är förtjänt av grundlagens

skydd, brottet ingår redan bland tryck- och yttrandefrihetsbrotten. Det

som är problematiskt är att ingripanden mot innehav av tryckta skrifter

och annat grundlagsskyddat material är något som är oförenligt med

viktiga tryckfrihetsrättsliga principer, varav några i dag är helt

undantagslösa. Särskilt betänkligt ter det sig att bryta i genom det med

undantag för filmer som skall visas offentligt absoluta förbudet mot

censur och liknande åtgärder som föregriper materialets utgivning.

Censurförbudet är en av tryckfrihetsrättens verkliga hörnpelare, kanske

det viktigaste i hela regelsystemet.

Regeringens utgångspunkt är emellertid att intresset av att skydda

barnen måste komma i första rummet. Barn har ett alldeles särskilt behov

av skyddande åtgärder, de är ju för sin existens och sitt välbefinnande

helt utlämnade till vuxna. I den mån det är befogat att tala om en

kollision mellan de båda samhällsintressena att värna det tryck- och

yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet och att bereda ett så gott skydd för

barnen som möjligt, måste alltså barnens intressen komma främst.

Som regeringen kommer att redovisa i följande avsnitt innebär det

förslag som regeringen nu lägger fram ett fullgott skydd för barnen

samtidigt som de båda grundlagarna behålls intakta och effekterna på det

tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området blir begränsade.

4.3 Barnpornografin och grundlagarna

Sverige har sedan lång tid ett internationellt sett unikt skydd för

tryckfriheten genom tryckfrihetsförordningen (TF). För andra medier än

det tryckta ordet ger yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) ett skydd som

motsvarar det som finns i tryckfrihetsförordningen.

Det speciella värde som vi tillmäter denna konstitutionella tradition

betyder inte att viktiga intressen inte kan få föranleda undantag från de

annars gällande principerna om frihet att få yttra sig i de

grundlagskyddade medierna och om frihet att få lämna upplysningar till

massmedierna. Ett sådant intresse är skyddet av enskilda personer, som

inte får kränkas genom förtal eller förolämpning i något medium. När det

gäller skydd för enskilda individer är det uppenbart att ett sådant skydd är

särskilt angeläget för dem som är mest värnlösa, nämligen barnen.

Att ett viktigt intresse kan motivera undantag från den principiella

yttrandefriheten hindrar emellertid inte att det hela tiden är fråga om en

avvägning mellan motstående intressen där inget alltid tar över det andra

men där utgångspunkten ändå alltid bör vara yttrandefriheten. Det är

denna konflikt som har kommit att bli en huvudpunkt i

lagstiftningsärendet och som har föranlett en tidvis mycket livlig

diskussion.

Regeringen skall inledningsvis ta upp en fråga som tycks vara ägnad

att vålla missförstånd. Det har i debatten kring barnpornografifrågan

framförts att barnpornografi i vart fall om den är av verklighetstrogen

karaktär med beaktande av vad som kan utläsas ur

tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens

ändamålsbestämmelser och syfte, bl.a. att säkerställa ett fritt

meningsutbyte och en allsidig upplysning, egentligen faller utanför TF:s

och YGL:s tillämpningsområden. Grundtanken bakom detta synes vara

att befattning med bilder och filmer som har framställts genom ett

sexualbrott mot ett barn inte är brottsligt som ett överskridande av tryck-

eller yttrandefrihetens gränser utan som ett led i sexualbrottet mot barnet.

Lika litet som t.ex. sedelförfalskning har med tryckfrihet att göra så

skulle barnpornografi ses som ett bruk av tryckfriheten.

Regeringen vill här slå fast att oavsett vad som må hävdas kunna

utläsas av grundlagarnas ändamålsbestämmelser eller härledas ur deras

syfte eller ur förarbetsuttalanden, så är det ett faktum att

barnpornografibrottet omfattas av regleringen i TF sedan år 1980 och i

YGL sedan dess tillkomst år 1992. Barnpornografi är således skildringar

som är att anse som ett missbruk av yttrandefriheten på samma sätt som

t.ex. olaga våldsskildring eller hets mot folkgrupp. Det råder alltså inte

någon som helst tvekan om vad som är gällande rätt på området. De

överväganden kring grundlagsändringar som kan göras måste självfallet

ta sin utgångspunkt i detta förhållande. Att regeringen i det följande

föreslår att barnpornografibrottet skall flyttas ut från de båda

grundlagarnas tillämpningsområde motiveras alltså inte av några

rättssystematiska eller begreppsmässiga skäl.

4.3.1 Den lagtekniska lösningen

Regeringens förslag: Barnpornografibrottet flyttas ut från

tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens

tillämpningsområden och alla bestämmelser i grundlagarna som rör

barnpornografi upphävs. På så sätt utesluts all tillämpning av

grundlagarna när det gäller barnpornografiska bilder, oavsett i vilka

sammanhang det tas befattning med dem. Regler om barnpornografi

kommer att finnas uteslutande i vanlig lag.

Barnpornografiutredningens förslag: Den reglering i

grundlagsfrågan som utredningen föreslår den s.k. stencilregeln

bygger på att i princip all barnpornografi som cirkulerar i Sverige i dag

förekommer som videofilm och att dessa filmer normalt sett inte är

märkta med sådana ursprungsuppgifter som yttrandefrihetsgrundlagen

(YGL) föreskriver. Stencilregeln innebär att det i YGL föreskrivs att

filmer som saknar ursprungsuppgifter inte skall omfattas av YGL. Det

blir då möjligt att i vanlig lag kriminalisera innehav av alla sådana filmer

oavsett innehåll. För att inte riskera smittoeffekter föreslås att det i

YGL skall föreskrivas att innehavskriminalisering i vanlig lag bara skall

kunna avse barnpornografi.

Remissinstanserna: Några remissinstanser förordar utredningens

förslag men en överväldigande majoritet är negativa. De flesta vill i

stället se att barnpornografibrottet i sin helhet eller i vart fall när det

gäller verklighetstrogna skildringar flyttas ut från grundlagarnas

tillämpningsområde medan några förordar den av Mediekommittén

lanserade s.k. presumtionsregeln (jfr avsnitt 6).

Utredningens förslag, dvs. stencilregeln, förordas av

hovrättspresidenten Johan Hirschfeldt, Justitiekanslern, Institutionen för

journalistik och masskommunikation vid Göteborgs universitet och

Statens Biografbyrå.

Den av Mediekommittén lanserade presumtionsregeln förordas av

Riksdagens ombudsmän (JO), Hovrätten över Skåne och Blekinge,

Domstolsverket, Sveriges domareförbund, Svenska Journalistförbundet

och Svenska Tidningsutgivareföreningen.

Av de som förespråkar en utflyttning från grundlagarnas

tillämpningsområde vill somliga se en total utmönstring av

barnpornografibrottet från grundlagarna. Bland annat Svea hovrätt,

Stockholms tingsrätt, Kammarrätten i Göteborg, Riksåklagaren,

Åklagarmyndigheten i Stockholm, Åklagarmyndigheten i Göteborg,

Rikspolisstyrelsen, Brottsoffermyndigheten, Socialstyrelsen,

Barnombudsmannen, Juridiska falkultetsnämnden vid Uppsala

universitet, ledamöterna vid Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

universitet professorerna Peter Seipel, Jan Ramberg och Madeleine

Leijonhufvud samt bitr. professorn Wiweka Warnling-Nerep, Barn- och

ungdomspsykiatriska kliniken i Växjö och Rädda Barnen anlägger detta

synsätt.

En annan grupp förordar en utflyttning bara av sådan barnpornografi

som är verklighetstrogen, dvs. bilder som kan antas förutsätta att ett

sexuellt övergrepp mot ett barn har ägt rum. En utflyttning av

verklighetstrogen barnpornografi förespråkas bl.a. av Trollhättans

tingsrätt, Umeå tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm,

Jämställdhetsombudsmannen, Svenska UNICEF-kommittén, Statens

skolverk, Svenska kyrkans centralstyrelse, Alla kvinnors hus, BRIS,

Svenska Läkaresällskapet, Sveriges Kristna Råd och Sveriges

Frikyrkosamråd, Sveriges Psykologförbund och Unga Örnars

Riksförbund.

Slutligen finns det en förhållandevis stor grupp remissinstanser som

avstyrker utredningens förslag och som allmänt efterlyser en lösning som

medger ingripanden mot all barnpornografi oavsett i vilken form den

förekommer och oavsett vilket medium som utnyttjas.

Många av de övriga som har yttrat sig genom skrivelser och

namnunderskrifter är kritiska till utredningens förslag och kräver ett

heltäckande förbud mot all hantering av barnpornografi.

Skälen för regeringens förslag

Som har framgått anser regeringen liksom de allra flesta att även innehav

av barnpornografi skall vara straffbart. Så länge det rör sig om bilder som

inte finns på grundlagsskyddade medier, exempelvis vanliga fotografier

eller bilder i elektronisk form, så är frågan om innehavskriminalisering

rent kriminalpolitisk. En kriminalisering av innehav av icke

grundlagsskyddat material möter inga lagtekniska hinder.

Emellertid förekommer barnpornografi huvudsakligen i form av

videofilm och i viss utsträckning i form av tryckta bilder, dvs. i

grundlagsskyddade medier. Det är här den egentliga konflikten mellan

intresset att skydda barnen mot kränkningar och intresset av att bevara

det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet intakt uppstår. Som

har framgått går det inte att infoga ett innehavsbrott i

tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens nuvarande

regelsystem utan att man gör avkall på någon grundprincip.

Det vilande förslaget till grundlagsändring

Utredningen har avfärdat det vilande förslaget till grundlagsändring.

Detta då förslaget ju bara medger en kriminalisering av skrifter och

filmer som har utgivits. Enligt utredningen är det i det enskilda fallet ofta

förenat med problem att fastställa om en film, vanligen ett videogram,

med barnpornografiskt innehåll är utgiven eller inte. Det kan därför

enligt utredningen konstateras att ett förbud mot att inneha utgivet

material sällan kommer att kunna tillämpas. Ingen remissinstans förordar

heller att det vilande förslaget till grundlagsändringar fullföljs.

Regeringen delar den bedömning som utredningen och remissinstanserna

har gjort. Det vilande förslaget är otillräckligt och bör alltså inte

fullföljas.

Kritiken mot den s.k. stencilregeln

Utredningens förslag bygger på att den barnpornografi som förekommer i

dag gör det i form av videofilm, s.k. skräddarsydda videogram. Det finns

också visst tryckt material i cirkulation men detta är huvudsakligen av

äldre datum. Utredningen anser därför att det inte är motiverat att skilja

ut detta material från TF:s tillämpningsområde eller att särbehandla det

inom TF:s ram. Stencilregeln skulle med denna utgångspunkt träffa i

princip all barnpornografi som enligt utredningen cirkulerar i dag.

Förslaget har emellertid mötts av massiv kritik. Kritiken går

väsentligen ut på följande. Det är lätt att kringgå regleringen genom att

sätta ut sanna eller falska ursprungsuppgifter. Man kan vidare befara

användning av bulvaner. Det vore stötande att inte kunna komma åt även

sådana bilder som omfattas av TF eller YGL. Det föreslagna införsel-

och utförselförbudet skulle t.ex. inte kunna avse grundlagsskyddat

material. Man kan vidare befara avsevärda problem i rättstillämpningen.

Eftersom t.ex. meddelarfriheten är tillämplig på en informationsbärare

som är avsedd att ges ut, så måste en innehavares påstående om att han

tänkte lämna materialet till en journalist för publicering i princip tas för

gott. Det är också en brist att förslaget inte beaktar att barnpornografi

inom en nära framtid kan förväntas framställas på andra

informationsbärare än film och videogram. Vidare är det en allvarlig

nackdel att stencilregeln slår mot alla filmer, inte bara barnpornografiska

sådana. Detta innebär att grundlagsskyddet för filmer i allmänhet

urholkas. Det är också principiellt sett betänkligt att använda sig av en

regel som i TF:s fall utvidgar grundlagsskyddet för att inskränka

detsamma på YGL:s område.

Regeringen kan i allt väsentligt instämma i den kritik som riktats mot

utredningens förslag. Utgångspunkten för regeringen är att regleringen av

grundlagsfrågan när det gäller barnpornografin måste vara sådan att ett

heltäckande och effektivt förbud möjliggörs. Den måste vara konsekvent

och enkel att tillämpa. Den måste också utformas så att den inte lämnar

kryphål eller inbjuder till kringgåenden. Vidare måste alla

förekommande framställningsformer omfattas, dvs. inte bara filmer och

videogram utan också tryckta bilder.

Regleringen måste också utformas med beaktande av att inte bara den

framställningsform som för närvarande är den dominerande skall

omfattas. Det förbud mot innehav som skall möjliggöras kräver en

reglering som träffar samtliga i dag förekommande framställningsformer

men som också låter sig anpassas till den tekniska utvecklingen. Man kan

förutse att spridningskanalerna för barnpornografi såväl som för andra

yttranden kommer att förändras inom en nära framtid.

En utflyttning av barnpornografibrottet

Detta innebär enligt regeringens mening att varken stencilregeln eller den

av Mediekommittén föreslagna presumtionsregeln (se avsnitt 6) är en

framkomlig väg när det gäller barnpornografin.

Regeringen ansluter sig således till alla dem som förespråkar en

utflyttning av barnpornografibrottet från grundlagarnas

tillämpningsområde. Endast på det sättet kan man åstadkomma den

heltäckande och konsekventa reglering som för regeringen framstår som

nödvändig. Till detta kommer att en utflyttning har det goda med sig att

grundlagarna i övrigt lämnas helt intakta. För regeringen framstår detta

som en väsentlig fördel. Alla försök att öppna för en

innehavskriminalisering inom det grundlagsskyddade området riskerar ju

att rubba hela det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet medan

en utflyttning av barnpornografibrottet inte får några konsekvenser för

regelsystemet i övrigt. Så har också Lagrådet funnit att i fråga om

lagstiftningstekniken, det remitterade förslaget synes vara att föredra

framför andra framförda förslag.

Ett principgenombrott

Därmed inte sagt att en utflyttning av barnpornografibrottet från

grundlagarnas tillämpningsområde principiellt sett skulle vara

invändningsfri. Det är verkligen fråga om att undanta en viss sorts

yttranden från det grundlagsskyddade området i syfte att effektivare

kunna komma åt just den formen av missbruk av yttrandefriheten.

Mot den bakgrunden är det naturligtvis befogat att som bl.a. Svenska

Journalistförbundet och Svenska Tidningsutgivareföreningen gör,

ifrågasätta om inte ett undantag från grundlagsskyddet för barnpornografi

kan medföra allvarliga smittoeffekter så till vida att också andra sorters

misshagliga yttranden skulle kunna flyttas ut och att den principiella

yttrandefriheten på så sätt allvarligt skulle riskera att undergrävas genom

att grundlagarnas materiella område krymps undan för undan. Även om

det kräver grundlagsändring så vore det uppenbarligen lättare att i en

framtid motivera en kriminalpolitiskt betingad utflyttning av andra brott,

t.ex. olaga våldsskildring, om barnpornografibrottet redan behandlats på

detta sätt. Å andra sidan kan hävdas att denna risk för smittoeffekt är

minst lika stor, kanske ännu större, om innehavskriminaliseringen sker

inom ramen för grundlagarnas tillämpningsområde.

Som bl.a. Kammarrätten i Stockholm påpekat så föreligger det

emellertid en avgörande skillnad mellan barnpornografibrottet och andra

tryck- och yttrandefrihetsbrott. Det speciella med barnpornografiska

bilder är nämligen att man i de flesta fall kan utgå från att de visar

verkliga straffbara övergrepp av vuxna mot barn. När det gäller det mest

näraliggande tryck- och yttrandefrihetsbrottet, olaga våldsskildring, kan

förhållandet i de flesta fall antas vara det motsatta. Man kan här som

huvudregel utgå från att det som visas är spelat och att aktörerna deltar

frivilligt. De särskilda hänsyn som ligger bakom en utflyttning av

barnpornografibrottet lär således inte kunna åberopas när det gäller

övriga tryck- och yttrandefrihetsbrott.

En annan invändning mot en utflyttning av barnpornografin är att det

vore principiellt fel att grunda ett undantag på ett yttrandes innehåll

eftersom grundlagarna bygger på principen att det är tekniken och inte

innehållet som styr tillämpningen. Mot detta har invänts att denna metod

redan använts när det gäller undantagen för alkohol- och tobaksreklam

och kreditupplysning (1 kap. 9 § TF och 1 kap. 12 § YGL). En avgörande

skillnad är dock att det där är fråga om företeelser som kan sägas ligga i

utkanten av eller utanför den tryck- och yttrandefrihet som

tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen garanterar.

Grundlagarna tillförsäkrar alla en rätt att i bl.a. tryckta skrifter och

filmer yttra sin tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar

samt meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst (1

kap. 1 § andra stycket TF, jfr 1 kap. 1 § första stycket YGL).

Grundlagarna innehåller alltså ingen definition av vad för slags uppgifter

eller yttranden som är skyddsvärda. Däremot medger grundlagarna att

ingripanden sker mot yttranden m.m. som anses utgöra missbruk av

yttrandefriheten.

Principiellt sett kan det således knappast anses invändningsfritt att

utmönstra vissa företeelser från grundlagarnas tillämpningsområde därför

att de inte anses skyddsvärda. Likväl innebär regeringens förslag just

detta. Enligt regeringens mening måste nämligen det konkreta och

angelägna behovet av att effektivt kunna ingripa mot barnpornografin

vilket alltså innebär att även innehav av barnpornografi måste kunna

förbjudas medföra att intresset av att upprätthålla principen att tekniken

snarare än innehållet skall styra tillämpningen av grundlagarna får stå

tillbaka.

Negativa effekter för tryck- och yttrandefriheten ?

Regeringen övergår nu till den fråga som mycket av debatten på senare

tid kommit att handla om, nämligen de skadeverkningar för en

fungerande nyhetsförmedling som kriminaliseringen av innehavet av en

informationsbärare antas föra med sig, i vart fall om

innehavskriminaliseringen medför ett genombrott i grundlagarnas förbud

mot censur m.m.

Det har från publicistiskt håll framhållits att risken för

tvångsmedelsanvändning såsom husrannsakan allvarligt undergräver

förutsättningarna för att bedriva ett seriöst nyhets-, informations- och

opinionsbildningsarbete i barnpornografiska frågor och att detta kommer

att få effekter även på andra områden. Exempelvis kommer

myndigheterna att kunna förhindra TV-sändningar, t.ex. ett

nyhetsreportage, med inslag där barnpornografi visas.

Regeringen vill här framhålla följande. En kriminalisering av

innehavet av något är i sig ingen nyhet. Vapen, narkotika och

dopningsmedel som innehas utan erforderliga tillstånd är lika förbjudna

och får förekomma lika litet på t.ex. en tidningsredaktion som någon

annanstans. En husrannsakan kan i dag när i lag givna förutsättningar,

t.ex. proportionalitetsregeln i 28 kap. 3 a § rättegångsbalken, är uppfyllda

företas på t.ex. en nyhetsredaktion för att efterforska sådant material eller

annat, exempelvis bokföringsmaterial vid misstanke om skattebrott. Det

faktum att innehavskriminaliseringen när det gäller barnpornografin

kommer att avse ett bildmaterial snarare än ett föremål eller en substans

kan enligt regeringens mening inte innebära någon avgörande skillnad i

detta hänseende. Nyhetsförmedlingen och opinionsbildningen när det

gäller barnpornografi måste i princip kunna bedrivas utan att journalister

tar straffbar befattning med materialet på samma sätt som

nyhetsförmedlingen beträffande t.ex. förekomsten av narkotika fungerar i

dag. En journalist kan ju t.ex. inte straffritt göra egna narkotikainköp bara

därför att syftet är att kartlägga tillgängligheten av narkotika.

Däremot medför det faktum att barnpornografibrottet inte längre skall

vara ett brott som faller inom grundlagarnas område ett

principgenombrott i det att just denna sorts yttranden inte längre skall

beivras i den för tryck- och yttrandefrihetsbrotten anvisade särskilda

ordningen.

Vad får då detta för effekter? Det kan förvisso hävdas att medierna

redan i dag handlar under straffansvar när det gäller spridning av t.ex.

barnpornografi. Som exempel kan nämnas att den som väljer att visa ett

barnpornografiskt inslag i ett TV-program aldrig kan vara helt säker på

att spridningen kommer att bedömas som försvarlig, men det ligger en

avgörande skillnad i det att ingripande mot sändningen aldrig kan göras

på förhand. Efter en utflyttning av barnpornografibrottet kan teoretiskt

sett myndigheterna ingripa och förhindra en sändning i syfte att förhindra

spridningsbrott.

Regeringen kan förstå oron för att man kan befara ingripanden där

yttrandefrihetsintresset måhända inte beaktas fullt ut. Enligt regeringens

mening måste man dock sätta in frågan i sitt praktiska sammanhang.

Det förslag till en utvidgad kriminalisering när det gäller

barnpornografi som nu läggs fram innebär att det i princip inte skall få

förekomma någon spridning av barnpornografi över huvud taget. Som

regeringen återkommer till i avsnitt 4.4.4 nedan så väger intresset av att

skydda barnen mot integritetskränkningar så tungt att något utrymme för

straffri spridning inte bör få finnas annat än i något enstaka

undantagsfall. Utgångspunkten är alltså att det i princip inte skall

förekomma exempelvis några TV-sändningar att ingripa mot. Till detta

skall läggas att polis eller åklagare som överväger ett ingripande mot

t.ex. en nyhetsredaktion naturligtvis måste beakta att om en viss bild eller

film skulle visa sig inte vara barnpornografisk, så kan den antas omfattas

av grundlagsskyddet och kan alltså vara anonymitetsskyddad. Detta

medför att eventuell tvångsmedelsanvändning mot t.ex. tidnings- eller

nyhetsredaktioner måste föregås av särskilt noggranna överväganden. I

detta sammanhang förtjänar också att påpekas att beslut om

husrannsakan som kan antas bli av stor omfattning eller medföra

synnerlig olägenhet, enligt 28 kap. 4 § första stycket rättegångsbalken

bör fattas av domstol, om det inte är fara i dröjsmål. Som exempel på

lokaler där integritetsintrånget vid en husrannsakan typiskt sett är sådant

att ett förordnande om husrannsakan bör förbehållas domstol brukar

nämnas tidningsredaktioner, advokatkontor och kyrkorum (se t.ex.

Fitger, Rättegångsbalken I s. 28:14). Även om undantag naturligtvis kan

finnas, torde således en husrannsakan hos en tidnings- eller

nyhetsredaktion med anledning av misstanke om barnpornografibrott i

normalfallet föregås av ett domstolsbeslut.

Bestämmelserna om tvångsmedel innebär att polis och åklagare bara

kan ingripa om det föreligger en välgrundad misstanke om brott. När det

gäller t.ex. husrannsakan som grundar sig på misstanke om innehav av

barnpornografi måste man också liksom vid all annan

tvångsmedelsanvändning beakta att proportionalitetsprincipen som

gäller för all tvångsmedelsanvändning innebär att en sådan åtgärd inte

skall vidtas om den inte framstår som befogad sett i relation till det brott

som misstanken rör. Mot bakgrund av att ett enstaka innehav av en

barnpornografisk skildring normalt sett inte bör föranleda annat än ett

bötesstraff är förutsättningarna för att utföra en husrannsakan på t.ex. en

tidningsredaktion vid misstanke om sådant brott starkt begränsade.

Vidare innebär regeringens förslag, se avsnitt 4.4.4 nedan, att det i

straffbudet om barnpornografibrott skall införas en särskild

ansvarsfrihetsgrund som innebär att om särskilda omständigheter

föreligger som gör det uppenbart att t.ex. ett innehav är befogat, så skall

gärningen inte utgöra brott. Också detta måste självfallet beaktas om

tvångsmedelsanvändning av något skäl skulle aktualiseras.

Sammantaget innebär detta att de från publicistiskt håll framställda

farhågorna som är ett uttryck för en oro som regeringen tar på stort

allvar enligt regeringens mening ändå inte skall överdrivas. Givetvis

kan utflyttningen av barnpornografibrottet från grundlagarnas

tillämpningsområde rent faktiskt komma att påverka nyhetsförmedlingen

och opinionsbildningen. Men det är snarare en effekt av det

kriminalpolitiskt betingade övervägandet att förbjuda innehav än en

effekt av den lagtekniska modell som regeringen förordar.

En utflyttning av barnpornografibrottet från grundlagarnas

tillämpningsområde innebär en inskränkning av skyddet för tryck- och

yttrandefriheten. Vid den avvägning mellan intresset att bereda ett

fullgott skydd för barnen och intresset att värna den principiella

yttrandefriheten som alltså måste göras råder det enligt regeringens

mening emellertid ingen tvekan om att nackdelarna med en utflyttning

inte är större än att de uppvägs av fördelarna. Av väsentlig betydelse är

här, som redan har framhållits, att en utflyttning inte rubbar

grundlagarnas uppbyggnad eller systematik utan lämnar det tryck- och

yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet intakt.

Barnpornografibrottet skall upphöra att vara ett tryck- och

yttrandefrihetsbrott

Avslutningsvis skall regeringen något beröra frågan om utflyttningens

omfattning. Det har i debatten från vissa håll hävdats att den

barnpornografi som det är viktigt att ingripa mot är den som bevisligen är

en dokumentation av ett reellt sexuellt övergrepp på ett barn och att

därför utflyttningen ur det grundlagsskyddade området bara skall avse

sådana barnpornografiska skildringar som är verklighetstrogna i den

meningen att de kan antas skildra ett verkligt övergrepp. Bland

remissinstanserna finns det också ett stort antal företrädare för denna

uppfattning. Av dessa synes många utgå från att yttranden i form av icke

verklighetstrogen barnpornografi skall finnas kvar inom grundlagarnas

tillämpningsområde och alltså även i fortsättningen beivras som ett tryck-

eller yttrandefrihetsbrott.

Regeringen återkommer till frågan om hur barnpornografibrottet

systematiskt sett förhåller sig sexualbrotten, men så mycket kan sägas

redan här att kopplingen till ett konkret sexuellt övergrepp saknar

relevans för frågan om en bild är straffbar som barnpornografi eller inte.

Man kan t.ex. framställa en verklighetstrogen barnpornografisk bild utan

att begå ett sexuellt övergrepp, exempelvis genom att i smyg fotografera

ett naket barn som självmant företar en handling med sexuell innebörd.

Man kan också framställa en icke verklighetstrogen bild t.ex. en

teckning som likafullt är en dokumentation av ett sexuellt övergrepp.

Utflyttningen av barnpornografibrottet från grundlagarnas

tillämpningsområde syftar till att göra det möjligt att ingripa mot innehav

av barnpornografiska skildringar. Självfallet måste då alla sådana

skildringar av barn i pornografisk bild som enligt brottsbalken är

straffbara att t.ex. framställa eller sprida omfattas. Huruvida en viss bild

framstår som verklighetstrogen eller inte saknar betydelse för frågan om

straffbarheten och måste därför också sakna betydelse när det gäller

omfattningen av utflyttningen från grundlagarnas tillämpningsområde.

En helt annan sak är att en bild som uppenbarligen dokumenterar ett

verkligt övergrepp i straffvärdehänseende naturligtvis är allvarligare än

en bild som är barnpornografisk och därför kränker barn i allmänhet

utan att bilden för den skull kan antas dokumentera ett visst övergrepp.

4.3.2 Sambandet mellan barnpornografibrottet och brottet

olaga våldsskildring

Regeringens bedömning: I den mån en barnpornografisk skildring i

ett i övrigt grundlagsskyddat medium samtidigt utgör olaga

våldsskildring, bör detta brott bestraffas inom ramen för straffet för

barnpornografibrottet.

Barnpornografiutredningen har inte gjort några uttalanden i frågan.

Remissinstanserna: Svea hovrätt och Justitiekanslern har tagit upp

relationen mellan barnpornografibrottet och brottet olaga våldsskildring

och efterlyst en ändamålsenlig reglering. Kammarrätten i Göteborg anser

att det bör övervägas om inte också brottet olaga våldsskildring skall

flyttas ut från grundlagarnas tillämpningsområde. Detta förordas även av

Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet.

Skälen för regeringens bedömning: I och med utflyttningen av

barnpornografibrottet från tryckfrihetsförordningen och

yttrandefrihetsgrundlagen kommer alltså samtliga barnpornografibrott att

hanteras i vanlig brottmålsprocess med tillämpning av rättegångsbalkens

regler. Ett problem som då uppstår gäller sådana skildringar som är

barnpornografiska och dessutom utgör sådan olaga våldsskildring som

faller inom grundlagarnas tillämpningsområde. Det är inte ovanligt att

videogram med barnpornografi också innehåller skildringar som är

straffbara som olaga våldsskildring. Vidare kan en barnpornografisk

skildring innehålla moment av sexuellt våld eller tvång, dvs. vara

straffbar både som barnpornografi och som olaga våldsskildring.

När nu barnpornografibrottet bryts ut ur den yttrandefrihetsrättsliga

regleringen med dess särskilda rättegångsordning uppstår frågan hur

dessa fall skall hanteras. Barnpornografibrott kommer ju att handläggas

av allmän åklagare och hanteras i vanlig brottmålsprocess medan åtal för

olaga våldsskildring på det område som omfattas av grundlagarna

alltjämt skall väckas av Justitiekanslern och hanteras enligt den särskilda

rättegångsordningen för tryck- eller yttrandefrihetsmål vilket bl.a. kan

innebära medverkan av jury (se dock avsnitt 9, där regeringen föreslår att

Justitiekanslern i yttrandefrihetsmål skall få delegera denna uppgift till

allmän åklagare).

Här skall först behandlas den situationen att en och samma skildring,

t.ex. en viss sekvens i ett videogram, dels är barnpornografisk och dels

utgör olaga våldsskildring.

Att olika straffprocessuella regler skulle behöva tillämpas vid

ingripande mot en och samma stillbild eller filmsekvens är naturligtvis

inte en rimlig ordning. En viss bild eller sekvens som är

barnpornografisk men som också innehåller moment som kan bedömas

som olaga våldsskildring måste behandlas som en enhet och kunna

hanteras enligt ett och samma regelsystem. För detta talar framför allt

legalitetssynpunkter men också praktiska hänsyn. Den som skall ställas

till svars för att ha framställt t.ex. en filmsekvens som föreställer ett barn

som utsätts för sexuellt våld måste kunna kräva att allt det som läggs

honom till last med anledning av framställningen behandlas i ett

sammanhang. Skulle han åtalas för barnpornografibrott under påstående

att han skildrat barn i pornografisk film men frikännas därför att de

personer som avbildats bedömts inte vara barn i straffstadgandets

mening, så torde det följa av allmänna principer att han inte senare kan

åtalas för samma skildring under påstående att han skildrat sexuellt våld

och alltså gjort sig skyldig till olaga våldsskildring.

Vidare går det i praktiken naturligtvis inte att bortse från vissa moment

eller detaljer i en och samma skildring. En domstol som har att bedöma

en viss skildrings straffvärde måste självfallet få beakta det

helhetsintryck som skildringen ger. Om t.ex. vissa våldsscener ingår i en

längre barnpornografisk sekvens kan ju domstolen inte förväntas helt

kunna bortse från detta när den bedömer det barnpornografiska innehållet

i skildringen.

Enligt regeringens mening är det därför naturligt att för dessa fall

anlägga det synsättet att barnpornografibrottet, som inte i något fall

kommer att vara straffbart som tryck- eller yttrandefrihetsbrott, som

typiskt sett får anses allvarligare är olaga våldsskildring och som, enligt

regeringens förslag kommer att ha ett straffmaximum som är dubbelt så

högt, konsumerar brottet olaga våldsskildring. Detta innebär att

våldsmomenten i skildringen i den mån de kan omfattas av

gärningsbeskrivningen för barnpornografibrottet bör betraktas som en

försvårande omständighet och bestraffas inom ramen för

barnpornografibrottet.

Lagrådet har anfört att det emellertid kan hävdas att ett

gärningspåstående som innebär att ett yttrande faller under

tryckfrihetsförordningens beskrivning av brottet olaga våldsskildring,

vartill yttrandefrihetsgrundlagen hänvisar, endast kan prövas i den

ordning som gäller för yttrandefrihetsbrott. Regeringen vill med

anledning härav framhålla att gränsen för vad som kan lagföras inom

ramen för barnpornografibrottet följer av brottsbeskrivningen för detta

brott. Ett gärningspåstående som innefattar skildrande i bild av sexuellt

våld eller tvång med uppsåt att bilden sprids kan sålunda inte rubriceras

som barnpornografibrott. En annan sak är att det inte torde möta något

hinder att åberopa en viss bilds motiv eller karaktär som en försvårande

omständighet vid t.ex. en gärning avseende innehav av barnpornografi.

Regeringen övergår nu till en fråga som både Svea hovrätt och

Justitiekanslern tagit upp, nämligen det fallet att en viss videofilm

innehåller både barnpornografiska sekvenser och olaga våldsskildringar

med vuxna aktörer.

Enligt dessa remissinstanser vore det ur praktisk och

processekonomisk synvinkel otillfredsställande om olika straffrättsliga

och processrättsliga regler kan komma att gälla för en och samma film

och att en sådan ordning kommer att leda till stora problem i

rättstillämpningen.

Här är problemet alltså ett annat än det som regeringen diskuterat i det

föregående. Frågan gäller inte hur man skall förfara när en och samma

filmsekvens innefattar flera brott utan snarare det fallet att olika brott

förekommer på samma informationsbärare.

Det är en oundviklig konsekvens av att barnpornografibrottet inte

längre skall vara ett tryck- respektive yttrandefrihetsbrott att olika

straffrättsliga regler kan komma att gälla för olika sekvenser i samma

videogram. Detta inkräktar på principen om att det är mediet som sådant

snarare än innehållet som åtnjuter grundlagarnas skydd. Emellertid finns

det som har framgått redan ett antal sådana undantag, t.ex. när det gäller

upphovsrätten, annonser om alkohol eller tobak eller när det gäller

kreditupplysningsverksamhet (1 kap. 8 och 9 §§ TF, 1 kap. 12 § YGL).

Något hinder mot att även barnpornografin sålunda särbehandlas kan

regeringen inte se. Däremot kan olikheterna i straffrättsligt hänseende

naturligtvis många gånger föranleda gränsdragningsfrågor, exempelvis

kan straffbara försök förekomma när det gäller spridning av

barnpornografi men inte när det gäller olaga våldsskildring. Regeringen

anser dock inte att man här har anledning att befara några allvarligare

problem i rättstillämpningen.

Däremot är det uppenbarligen otillfredsställande att olika

rättegångsordningar kan komma att tillämpas när det gäller en och

samma upptagning. En videofilm som innehåller såväl barnpornografiska

sekvenser som sådana med sexuellt våld eller tvång med vuxna aktörer

kan exempelvis i undantagsfall dels yrkas förverkad till de delar den

innefattar barnpornografibrott av allmän åklagare, dels yrkas konfiskerad

till de delar den innefattar yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring av

Justitiekanslern. En sådan ordning vore dock ett slöseri med resurser och

det kan vålla praktiska olägenheter om olika åklagare ingriper mot en och

samma film, låt vara mot olika sekvenser.

Den möjlighet för Justitiekanslern att delegera åklagaruppgiften när det

gäller olaga våldsskildring som regeringen föreslår i detta

lagstiftningsärende, se avsnitt 9, innebär emellertid att de praktiska

olägenheterna borde kunna hållas begränsade.

Det går emellertid inte att undvika att olika rättegångsordningar

kommer att gälla för de olika brotten. De fall där detta får betydelse torde

emellertid inte bli så vanligt förekommande. Det är ju bara om den som

skall lagföras för barnpornografibrott samtidigt bär ensamansvaret för

tryck- eller yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring som några

egentliga olägenheter uppstår.

Den möjlighet till gemensam handläggning av ett vanligt brottmål med

ett tryck- eller yttrandefrihetsmål som öppnas i 7 kap. 7 § andra stycket

lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

yttrandefrihetsgrundlagens område torde emellertid vara tillämplig i här

åsyftade situationer.

4.4 En effektiv och utvidgad kriminalisering

4.4.1 Brottsbalkens regler om barnpornografibrott

Regeringens bedömning: Barnpornografibrottet är systematiskt sett

inte ett sexualbrott i brottsbalkens mening. Brottsbalkens

bestämmelser om barnpornografibrott bör därför även i fortsättningen

finnas i

16 kap. som tar upp brotten mot allmän ordning.

Barnpornografiutredningen har inte gjort några uttalanden i frågan.

Utredningens förslag bygger på att barnpornografibrottet skall ha kvar

sin plats i brottsbalkens 16 kap.

Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser, däribland

Riksåklagaren, Åklagarmyndigheten i Malmö, Rikspolisstyrelsen,

Barnombudsmannen, Jämställdhetsombudsmannen, Svenska kyrkans

centralstyrelse, Sveriges Kristna Råd och Sveriges Frikyrkosamråd, Alla

kvinnors hus, BRIS och ECPAT Sverige anser att barnpornografibrottet

bör flyttas till brottsbalkens 6 kap. Om sexualbrott. Det alternativa

förslag till lagreglering som presenterats av ledamöterna vid Juridiska

fakultetsnämnden vid Stockholms universitet professorerna Peter Seipel,

Jan Ramberg och Madeleine Leijonhufvud samt bitr. professorn Wiweka

Warnling-Nerep bygger också på att barnpornografibrottet flyttas till 6

kap. brottsbalken.

Skälen för regeringens bedömning: De remissinstanser som

förespråkar att barnpornografibrottet flyttas till 6 kap. BrB argumenterar

inte efter en helt enhetlig linje, utan sönderfaller grovt i två grupper. Dels

finns det dem, bl.a. Barnombudsmannen, som anser att det är otidsenligt

och systematiskt fel att betrakta barnpornografibrottet som ett brott mot

allmän ordning och att i stället kränkningen av det enskilda barnet bör

fokuseras i lagstiftningen. Till denna grupp kan också föras dem som mer

allmänt anser att brottet har en mer naturlig placering i 6 kap. BrB.

Rikspolisstyrelsen har här särskilt pekat på att den lagtekniska

kopplingen till brottet olaga våldsskildring mister sin aktualitet vid en

utdefiniering.

Det andra sättet att resonera tar sin utgångspunkt i att det i princip bara

är de barnpornografiska skildringar som verkligen dokumenterar ett

sexuellt övergrepp som skall träffas av kriminaliseringen i brottsbalken.

Det blir då naturligt att uppfatta all befattning med en bild som skildrar

ett sexuellt övergrepp som ett sexualbrott. Det förslag som presenterats

av ledamöter vid Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet

bygger på detta synsätt. En konsekvens av detta synsätt synes vara att

sådana pornografiska skildringar av barn som inte är eller framstår som

framställda genom brott mot ett barn inte skall vara straffbara alls.

Som har framgått av avsnitt 4.1.1 ovan kan man när det gäller personer

under 15 år som skildras i en pornografisk bild i allmänhet utgå från att

ett sexualbrott begås. Även om den barnpornografiska bilden inte skildrar

ett sexualbrott kan själva bildupptagningen utgöra ett sexuellt ofredande,

nämligen om den som avbildas förmåtts till detta och är under 18 år. Om

den som begår ett sexuellt övergrepp också filmar övergreppet kan den

ytterligare kränkning som filmningen innebär beaktas i straffskärpande

riktning när straffet för sexualbrottet bestäms.

Om den som har begått sexualbrottet emellertid visar filmen för andra

personer utgör detta en handling som faller utanför ramen för

sexualbrottet. Denna handling anses utgöra en ny kränkning av det

avbildade barnet. Det är bl.a. därför det har gjorts straffbart att sprida

barnpornografiska bilder. Straff för sådant brott kan också utdömas redan

när bilden framställs om syftet är att sprida den.

Barnpornografibrottet tar alltså sikte på förfaranden utöver själva

sexualbrottet. De allra flesta bilder eller filmer som cirkulerar innehåller

material där spridaren eller innehavaren inte har någon som helst del-

aktighet i det ursprungliga övergreppet. Till detta kommer att

barnpornografin omfattar bilder som getts en sexuell innebörd utan att

den avbildade situationen kan sägas motsvara en brottsbeskrivning.

Begreppet barnpornografi omfattar alltså ett vidare område än skildringar

av sexualbrott. Vidare syftar barnpornografibrottet inte bara till att

skydda det avbildade barnet från att kränkas utan också barn i allmänhet.

Barnpornografibrottet hör således systematiskt sett inte samman med

sexualbrotten.

Den utvidgning av det kriminaliserade området som regeringen nu

föreslår innebär inte att barnpornografibrottet systematiskt sett ändrar

karaktär. Det är alltjämt fråga om att kriminalisera förfaranden som

ligger utanför de egentliga sexualbrotten.

Regeringen vill också betona att den lagtekniska kopplingen till brottet

olaga våldsskildring inte blir mindre bara därför att olika

rättegångsordningar kan komma att tillämpas. Även om den ena typen av

brott inte längre kommer att omfattas av det tryck- och

yttrandefrihetsrättsliga systemet så är det fortfarande fråga om att

straffbelägga själva yttrandet i bild snarare än de förfaranden som kan

förekomma på bilden.

Någon anledning att flytta barnpornografibrottet till 6 kap. BrB

föreligger enligt regeringens mening alltså inte.

4.4.2 Förbjudna hanteringsformer m.m.

Regeringens förslag: Brottsbalkens bestämmelse om

barnpornografibrott 16 kap. 10 a § utvidgas till att omfatta i

princip all befattning med barnpornografi, även innehav. All

framställning kriminaliseras, oavsett syfte. Ett undantag görs dock för

hantverksmässig framställning utan spridningssyfte. Det gällande

förbudet mot spridning kompletteras med förbud mot överlåtelse,

upplåtelse eller förevisande av barnpornografi. Vidare straffbeläggs

bl.a. förvärv, saluförande och kontaktförmedling mellan köpare och

säljare.

Innehavsförbudet avser samma sorts bilder som är förbjudna att

framställa, sprida, överlåta m.m. Någon begränsning till bilder av

verklighetstrogen karaktär görs alltså inte.

Barnpornografiutredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens när det gäller huvudlinjerna. Utredningen föreslår delvis

annorlunda lagtekniska lösningar, bl.a. att efterfrågan av en viss sorts

barnpornografi skall utgöra en särskild typ av fullbordat brott och att

spridningsrekvisitet skall utmönstras ur bestämmelsen.

Utredningsförslaget innebär vidare att innehavskriminaliseringen bara

skall avse verklighetstrogna bilder där barnet på bilden är inblandat i en

handling med sexuell innebörd.

Remissinstanserna: Många har lämnat förslaget utan erinran men ett

antal remissinstanser har riktat kritik mot utredningens förslag i denna

del.

Svea hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge, Stockholms

tingsrätt, Trollhättans tingsrätt, Kammarrätten i Göteborg m.fl.

ifrågasätter alla om det inte är att gå för långt att straffbelägga efterfrågan

av barnpornografi. Umeå tingsrätt anser däremot att det är påkallat att

göra det straffbart att efterfråga sådana bilder. Det anser också

Folkaktionen mot Pornografi och Riksorganisationen för kvinnojourer i

Sverige.

Svea hovrätt anser att det bör övervägas att kriminalisera förmedling

av kontakter mellan köpare och säljare av barnpornografi.

Stockholms tingsrätt och Barnombudsmannen anser båda att det inte är

motiverat att inskränka innehavskriminaliseringen till en viss typ av

bilder. Att införa nya rekvisit tillför ingenting men kan skapa

tillämpningsproblem.

Göteborgs tingsrätt och Åklagarmyndigheten i Malmö tycker att det är

bra att den allmänna lokutionen spridning ersätts med beskrivning av det

straffbara området. Kammarrätten i Stockholm intar den motsatta

ståndpunkten och ifrågasätter utmönstringen. Som kammarrätten

uppfattar saken skiljer sig spridning från de förfaringssätt som föreslås

genom att rikta sig till en större, mer obestämd krets av mottagare.

Samma synsätt synes också Sveriges advokatsamfund ha.

Kammarrätten i Göteborg anser att innehavskriminaliseringen medför

ett behov av att närmare definiera begreppet pornografisk bild.

Skälen för regeringens förslag: Varje företeende av en

barnpornografisk bild utgör en straffvärd kränkning av såväl det

avbildade barnet som barn i allmänhet. Kränkningen kan orsakas såväl av

upphovsmannen själv som av andra innehavare i senare led, om bilden

kopieras och visas för någon annan. Till detta kommer att man kan befara

att barnpornografi används som ett verktyg vid sexuella övergrepp mot

barn. All befattning med barnpornografiska bilder bör således

straffbeläggas.

Det skall därför vara förbjudet att framställa barnpornografi, att inneha

den och att göra det möjligt för andra att ta del av den. Det bör också vara

förbjudet att bidra till eller underlätta för andra att befatta sig med

barnpornografi. Detta innebär att det straffbara området bör utökas

väsentligt.

Regeringen återkommer till frågan om kriminalisering av efterfrågan

av barnpornografi under avsnitt 4.4.8.

När det gäller den lagtekniska utformningen är det en utgångspunkt för

regeringen att det rena innehavet av en barnpornografisk bild skall ses

som ett av flera otillåtna sätt att befatta sig med sådana bilder.

Innehavsbrottet bör alltså inte regleras särskilt utan anges som en punkt i

en uppräkning av straffbelagda förfaranden. Av samma skäl bör det inte

göras några särskilda avgränsningar när det gäller det slag av bilder som

är förbjudna att inneha. All befattning med en skildring av barn i

pornografisk bild som är så pass allvarlig och håller en sådan kvalitet att

den kvalificerar sig som pornografisk bör omfattas av

innehavskriminaliseringen, oavsett framställningsteknik eller motiv. Är

framställandet av en bild straffvärt så bör innehavet av samma bild också

vara det. Som bl.a. Stockholms tingsrätt pekat på, kan en uppdelning av

barnpornografiska bilder i olika kategorier beroende på motivet förväntas

medföra tillämpningsproblem, både för den enskilde och för

rättstillämpningen.

Ur det avbildade barnets synvinkel kan det sägas innebära en

kränkning varje gång upphovsmannen i efterhand tar del av bilden på

samma sätt som om upphovsmannen skulle visa bilden för någon annan.

Eftersom framställning av barnpornografi är att se som ett allvarligare

brott än själva innehavet vore det inkonsekvent om inte framställning av

barnpornografi vore kriminaliserat i samma utsträckning som innehav.

Kravet på att en skildring för att vara straffbar skall ha skett med uppsåt

att sprida bilden bör således tas bort.

Eftersom även teckningar, målningar och andra hantverksmässigt

framställda bilder kan vara barnpornografiska oavsett om bilden kan

antas föreställa ett verkligt övergrepp eller inte kommer utvidgningen

av det straffbara området när det gäller framställning utan uppsåt att

sprida bilden att bli tämligen omfattande. Det kan sättas i fråga om inte

förfaranden som har ett förhållandevis begränsat straffvärde kan komma

att omfattas samtidigt som gränsen för det straffbara området kan bli svår

att dra.

För att åstadkomma en rimlig avgränsning bör man därför undanta

egenhändigt framställda teckningar, målningar och andra

hantverksmässigt framställda bilder, t.ex. fotomontage, från det straffbara

området under förutsättning att bilden framställts och innehas utan uppsåt

att sprida den. Undantaget bör däremot inte omfatta bilder som ritats

eller på annat sätt framställts med datorteknik. Bilder i elektronisk form

kan ju lagras, bearbetas och distribueras i det närmaste obegränsat. Att

dra gränser mellan ett verkligt fotografi som överförts till elektronisk

form, en bild som framställts i elektroniskt form genom manipulation av

ett ursprungligt fotografi och ett pseudofotografi som är helt och hållet

framställt genom datoranimation låter sig svårligen göras.

Som Kammarrätten i Stockholm påpekat så träffar uttrycket spridning

av en bild förfaranden som riktar sig till en vidare krets personer än vid

t.ex. överlåtelse. Spridningsrekvisitet bör därför vara kvar, men

kompletteras med särskilda förfaranden som riktar sig till enstaka

personer. På så sätt blir regleringen heltäckande.

Svea hovrätt har påtalat att det finns skäl att överväga om inte

förmedling av kontakter mellan köpare och säljare av barnpornografi bör

straffbeläggas. Regeringen anser också att en sådan kriminalisering

framstår som befogad. Särskilt i ljuset av utvecklingen på IT-området

och de möjligheter till direktdistribution som datortekniken ger, är det

angeläget att kunna ingripa mot förfaranden som kan vara en

förutsättning för konsumtion av barnpornografi samtidigt som

förfarandet inte innefattar någon egentlig befattning med materialet. Den

som i kommersiellt syfte exempelvis tillhandahåller ett visst urval av

elektroniska adresser i syfte att köpare och säljare av barnpornografi

skall hitta varandra gör sig exempelvis skyldig till en handling som är

klart straffvärd. Det vore otillfredsställande om man inte kunde ingripa

mot ett sådant förfarande med mindre det vore att bedöma som

medverkan till ett brott som en viss köpare eller en viss säljare kan ha

begått.

Med anledning av vad Kammarrätten i Göteborg anfört om behovet av

en definition av begreppet barnpornografisk bild vill regeringen

framhålla följande.

När barnpornografibrottet infördes år 1980 konstaterades i förarbetena

att det givetvis inte kunde komma i fråga att straffbelägga all avbildning

av nakna barn eller alla bilder där ett barns könsorgan kan urskiljas även

om sådana bilder skulle kunna stimulera en del människors sexualdrift.

För att en bild av ett barn skall vara straffbar måste det därför fordras att

den enligt vanligt språkbruk och allmänna värderingar är pornografisk

(prop. 1978/79:179 s. 9). Som har redovisats i avsnitt 4.1.1 får den

närmare innebörden av ordet pornografisk i den mening som avses i

brottsbalkens bestämmelser anses vara en bild, som utan att ha några

vetenskapliga eller konstnärliga värden, på ett ohöljt och utmanade sätt

skildrar ett sexuellt motiv (prop. 1970:125 s. 79 f.).

Bilder i vanliga familjealbum av nakna lekande barn är självfallet inte

pornografiska. Inte heller är t.ex. en sekvens som skildrar barn i sexuella

sammanhang i en vanlig spelfilm nödvändigtvis pornografisk. Avgörande

torde vara vilket syfte en viss framställning har. Om ändamålet med

framställningen väsentligen är att påverka åskådaren sexuellt kan det

vara fråga om en pornografisk produkt. Men om framställningen har

andra syften, t.ex. konstnärliga, torde den inte vara att beteckna som

pornografisk (jfr JO 1971 s. 561).

Någon ändring av gällande rätt när det gäller vad som skall anses göra

en skildring pornografisk är inte avsedd. Däremot föreslår regeringen

nedan att det skall införas en definition av vem som skall anses som barn

i straffstadgandets mening.

4.4.3 Införande av en särskild åldersgräns

Regeringens förslag: Straffstadgandet om barnpornografibrott förses

med en definition av begreppet barn. Med barn skall avses den vars

pubertetsutveckling inte är fullbordad eller den som, när det framgår

av bilden och omständigheterna kring bilden, är under 18 år.

Barnpornografiutredningen föreslår att begreppet barn definieras i

bestämmelsen om barnpornografibrott och att begreppet utvidgas i

förhållande till vad som gäller i dag. Med barn skall avses en person

under 18 år eller en person vars pubertetsutveckling inte är fullbordad.

Remissinstanserna: Nästan alla är positiva till att införa en

åldersgräns. Bl.a. Stockholms tingsrätt, Göteborgs tingsrätt,

Riksåklagaren, Åklagarmyndigheten i Malmö, Rikspolisstyrelsen,

Brottsoffermyndigheten, Socialstyrelsen, Barnombudsmannen, Rädda

Barnen, BRIS, Våldskildringsrådet, Sveriges Kristna råd och Sveriges

Frikyrkosamråd förordar den utformning av åldersgränsen som

utredningen föreslagit. Andra vill däremot gå längre. Röda korset,

Samverkansforum för kvinnor i Sverige, Stockholms Tjejjour m.fl. anser

att den definition av barn som används i FN:s barnkonvention skall vara

gällande, dvs. med barn skall avses varje människa under 18 år. Bl.a.

Folkaktionen mot pornografi, Riksorganisationen för kvinnojourer i

Sverige och Fredrika-Bremer- Förbundet förordar en reglering med

samma konstruktion som den som gäller i Norge. En sådan gräns skulle

omfatta någon som är, kan antas vara eller framställs som att vara under

18 år.

Några remissinstanser är emellertid negativa eller tveksamma till en

åldersgräns. Justitiekanslern har förståelse för att man med hänsyn bl.a.

till FN:s barnkonvention önskar ställa upp en åldersgräns, men anser trots

detta att någon åldersgräns inte bör införas. Justitiekanslern pekar därvid

på att sexuella beteenden som inte är kriminaliserade i sig inte bör bli

kriminaliserade om de spelas in på film, att en åldersgräns kommer att få

betydelse endast i de ytterligt sällsynta fall då man vet att det rör sig om

personer under 18 år och att förslaget kan ge upphov till åtskilliga

problem i rättstillämpningen, inte minst genom att den misstänkte kan

förväntas vilja anföra motbevisning om att de inblandande är över 18 år.

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet anser det också

tveksamt att det skall vara straffbart att inneha en bild av en person som

fyllt 15 år då det är fullt tillåtet att ha samlag eller någon annan form av

sexuellt umgänge med denna person och ifrågasätter om förslaget är väl

motiverat.

Institutionen för journalistik och masskommunikation vid Göteborgs

universitet och Statens Biografbyrå ifrågasätter det meningsfulla i 18-års

gränsen eftersom den förutsätter identifiering och därför knappast

kommer att gå att tillämpa.

Bakgrund: I bestämmelsen om barnpornografibrott ställs inte upp

någon fixerad åldersgräns när det gäller att bestämma vad som avses med

barn. Enligt förarbetena avses med barn en person vars

könsmognadsprocess inte är avslutad (prop. 1978/79:179 s. 9). Vad som

avsetts torde ha varit den yttre kroppsliga utveckling som äger rum under

puberteten.

Någon klargörande praxis från Högsta domstolen om tolkningen av

begreppet barn i detta sammanhang finns inte. Bristen på prejudikat torde

dock inte ha orsakat några beaktansvärda problem för rättstillämpningen.

Huruvida en persons pubertetsutveckling är avslutad är en fråga som

avgörs enligt internationellt vedertagna medicinska bedömningsgrunder

som kan tillhandahållas av sakkunniga.

Inför Sveriges godkännande år 1990 av FN:s barnkonvention väcktes

frågan om att utvidga bestämmelsen om barnpornografibrott till att

omfatta även unga människor vars könsmognadsprocess är avslutad.

I regeringens proposition 1989/90:107 om godkännande av

konventionen hänförde sig föredraganden till förarbetena till

bestämmelsen och ansåg att skillnaden mellan konventionens 18-årsregel

och barnpornografibrottets bestämning inte borde överdrivas. Skillnaden

var huvudsakligen av formellt slag och i praktiken torde samma

åldersgrupper avses. Föredraganden anmärkte också att konventionen

inte ställer upp något direkt krav på straffrättslig lagstiftning och menade

att de aktuella företeelserna i första hand borde motarbetas genom

insatser på det sociala planet (s. 78). Efter att ha redovisat även andra

bestämmelser om straff för den som använder en person under 18 år i

pornografiska sammanhang fann föredraganden att en anslutning till

Barnkonventionen inte krävde lagändringar.

Konstitutionsutskottet anförde i sitt yttrande 1989/90:KU8y att en

lagstadgad 18-årsgräns skulle kunna leda till icke önskvärda

integritetskränkningar vad gäller det avbildade barnets identitet och att

utskottet därför inte var berett att förorda en sådan åldersgräns.

En översyn av de straffrättsliga reglerna i övrigt på området ägde sedan

rum inom Justitiedepartementet och redovisades i promemorian (Ds

1993:80) Ökat skydd för barn.

I januari 1993 antog FN-kommittén för övervakning av barnets

rättigheter sina avslutande observationer (A/49/41). Kommittén uttryckte

sin oro över det förhållandet att i Sverige åldern för sexuell mognad inte

blivit fixerad, vilket ansågs som en brist i skyddet för barn mot att

utnyttjas i barnpornografiska sammanhang.

I den ovan nämnda departementspromemorian Ökat skydd för barn

föreslogs att bestämmelsen om sexuellt ofredande skulle utvidgas på så

sätt att det skulle bli straffbart att förmå även den som är fyllda 15 men

inte 18 år att medverka vid framställning av pornografisk bild eller vid

sexuell posering. Regeringen anslöt sig till de överväganden som gjordes

i promemorian (prop. 1994/95:2 s. 18 ff.). Den nya bestämmelsen antogs

av riksdagen och trädde i kraft den 1 januari 1995 (prop. 1994/95:2, bet.

1994/95:JuU5, rskr. 1994/95:58, SFS 1994:1499).

Såvitt gällde frågan om en eventuell formell 18-årsgräns i

barnpornografibestämmelsen framhölls i promemorian att syftet härmed

skulle vara att öka skyddet för barn mot att bli utsatta för sexuell

exploatering. Med hänvisning till den ovan redovisade

riksdagsbehandlingen av frågan om godkännande av Barnkonventionen

anmärktes att införandet av en sådan åldersgräns emellertid inte entydigt

skulle innebära en förstärkning av detta skydd. Detta sades särskilt gälla

vid prövningen av straffbarheten i utländskt producerat material, där

barnen som avbildas inte kan identifieras. Med den frihet som ligger i

prövningen av ordet "barn" borde enligt promemorian de straffvärda

fallen också innefattas i kriminaliseringen. På grund härav och med

hänvisning till förslaget om ändring av bestämmelsen om sexuellt

ofredande ansågs det att Barnkonventionens krav var tillgodosedda utan

att bestämmelsen om barnpornografibrott ändrades.

Regeringen konstaterade att det kunde finnas skäl att överväga

införande av en uttrycklig åldersgräns men framhöll att detta inte kunde

ske utan att TF:s och YGL:s brottskatalog ändrades. Frågan borde enligt

regeringen tas upp av den då tilltänkta barnpornografiutredningen (a.

prop. s. 9).

I samband med att konstitutionsutskottet år 1994 tog upp frågan om

kriminalisering av innehav av barnpornografi motionerades om införande

av en åldersgräns på 18 år (1993/94:K407, K424 och K436).

Justitieutskottet anförde i yttrande 1993/94:JuU6y att mycket var

vunnet genom den i departementspromemorian föreslagna ändringen i

bestämmelsen om sexuellt ofredande. Men utskottet satte i fråga om detta

var tillräckligt för att man skulle komma till rätta med barnporno-

grafibrottet eftersom detta syftade till att motverka den kränkning som

barn i allmänhet utsätts för genom förekomsten av barnpornografi.

Utskottet pekade på den norska regleringen enligt vilken det råder

förbud att införa och inneha pornografiska bilder av någon som är, kan

antas vara eller framställs som att vara under 16 år. Det borde enligt

utskottet övervägas en liknande lösning för den svenska lagstiftningen

men med en 18-årsgräns.

Emellertid noterade utskottet att en sådan lösning kunde medföra

problem vad gällde avgränsningen av det straffbara området. Även de

bevissvårigheter som kunde följa av ett åldersrekvisit behövde noga

övervägas. Utskottet fann avslutningsvis att övertygande skäl för en strikt

åldersgräns, där barn definieras som en person som inte fyllt 18 år, inte

ännu hade presenterats.

Konstitutionsutskottet anslöt sig till justitieutskottets överväganden

och hemställde att riksdagen skulle ge regeringen till känna att frågan

borde bli föremål för utredning (bet. 1993/94:KU28, rskr. 1993/94:450).

Skälen för regeringens förslag

Frågan om att införa en åldersgräns är komplicerad. En utgångspunkt för

regeringen i det följande resonemanget är att den ändring i stadgandet om

sexuellt ofredande som trädde i kraft den 1 januari 1995 och som innebär

att i stort sett varje framställning av pornografi med användande av

modeller under 18 år utgör brott, innebär att tidigt pubertetsutvecklade

personer har ett skydd. Frågan gäller om det utöver detta finns skäl att

införa en särskild åldersgräns i straffbestämmelsen om barnpornografi.

Ger FN:s barnkonvention anledning att införa en åldersgräns ?

Huvudargumentet för att införa en sådan åldersgräns torde vara att enligt

FN:s barnkonvention varje person under 18 år skall anses vara barn, om

inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet. De

remissinstanser som vill ha en åldersgräns betonar, liksom utredningen,

allmänt behovet av att söka anpassa svensk lagstiftning till de krav som

FN:s barnkonvention ställer.

Självfallet är det mycket angeläget att svensk lagstiftning står i

överensstämmelse med FN:s barnkonvention. Även på de områden där

konventionen inte ställer några krav på anpassning av nationell

lagstiftning bör det naturligtvis eftersträvas att svensk lag så långt möjligt

skall ligga i linje med de åtaganden som konventionen innebär.

Regeringen vill dock här slå fast att Barnkonventionen som sådan inte

förpliktar Sverige att införa någon åldersgräns. Vad konventionen talar

om är att man skall förhindra att barn utnyttjas i pornografiska

föreställningar och i pornografiskt material (artikel 34). Ändringen av

stadgandet om sexuellt ofredande den 1 januari 1995 syftade till att

uppfylla just detta krav, nämligen att förhindra ett utnyttjande av den som

är under 18 år. Enligt regeringens mening uppfyller svensk lagstiftning

således redan de krav som Barnkonventionen ställer. En annan sak är att

det förvisso kan hävdas att konventionens definition av barn bör

genomsyra den nationella regleringen av alla frågor som kan ha bäring på

personer under 18 år och att varje reglering som tar sikte på att skydda

barn därför bör innehålla en definition motsvarande konventionens, men

man kan inte utläsa ett sådant krav ur konventionen som sådan.

Enligt regeringens mening kan det inte anses motiverat att införa en

åldersgräns enbart med hänvisning till FN:s barnkonvention. Inte minst

mot bakgrund av att de avvägningar som tidigare gjorts i fråga om en

åldersgräns alltjämt har relevans bör det alltså till andra bärande skäl för

att en sådan reglering nu skall framstå som motiverad.

 Finns det andra skäl för en åldersgräns ?

Ett skäl för att införa en åldersgräns vore att man på det sättet skulle

kunna få barnpornografibestämmelsens skydd att omfatta även unga

människor vars pubertetsutveckling är avslutad men som ändå befinner

sig i den utvecklingsprocess i stort som medför att de behöver

lagstiftningens skydd. Här måste man dock noga beakta de praktiska

konsekvenserna. Kan en sådan utvidgning ge någon egentlig effekt och

uppväger i sådant fall effekten olägenheterna?

I Sverige är det för fällande dom tillräckligt att pubertetsutvecklingen

inte är fullbordad. I länder som har åldersgränser skall dessutom

klarläggas att det aktuella stadiet i pubertetsutvecklingen med tillräcklig

säkerhet utgör bevis på att en formell åldersgräns är underskriden, något

som kan vara vanskligt, särskilt i länder med låga åldersgränser.

Som ovan nämnts kan man av framställningen avgöra om en person är

fullt pubertetsutvecklad eller inte. Ett sådant rekvisit möter således inga

problem i rättstillämpningen.

Att av framställningen fastställa om den avbildade personen är under

15 eller 18 år är däremot inte möjligt om denne är fullt

pubertetsutvecklad. Inte heller kan enbart med ledning av bilden säkert

fastställas att en viss ålder underskridits när utvecklingen har påbörjats

och alltjämt fortgår.

Skall den faktiska åldern fastställas måste således utredningen grundas

på andra förhållanden än den aktuella bilden. Det blir då nödvändigt att

identifiera den avbildade personen för att kunna fastställa dennes ålder.

Vidare måste tidpunkten för bildupptagningen säkerställas om den

avbildade personen hunnit uppnå den aktuella åldersgränsen mellan den

tidpunkten och brottsutredningen.

De pornografiska framställningar som skildrar unga men fullt

pubertetsutvecklade personer är i allt väsentligt upptagna utomlands och

ofta av äldre datum. Detta försvårar självfallet utredningsarbetet.

Om ett avbildat barn skall identifieras innebär detta med stor

sannolikhet att barnets integritet kränks. Barnet måste utsättas för förhör

under förundersökningen och inför domstol. Eftersom den

barnpornografi som finns i omlopp oftast är upptagen på olika håll i

utlandet skulle i utlandet avbildade barn behöva höras. Dessutom kan en

viss barnpornografisk bild som är satt i omlopp vara föremål för rättsliga

prövningar i många olika länder under lång tid. Utredningen har av den

undersökning som inom dess ram gjorts av den barnpornografi som tagits

i beslag i Sverige dragit slutsatsen att den barnpornografi som finns

spridd i landet till stor del ursprungligen är framställd på 1970-talet. De i

detta material avbildade personer som kunde identifieras skulle kanske

behöva höras och tvingas konfronteras med de sexualbrott de utsattes för

under sin barn- och ungdom.

Även om den avbildade personen, trots de problem som redovisats,

skulle kunna identifieras och vederbörandes ålder vid tiden för

upptagningen av bilden skulle kunna fastställas, krävs för en fällande

dom att gärningsmannen vid gärningstillfället hade uppsåt med avseende

på åldern. Eftersom de som kopierar och distribuerar pornografi sällan

har någon personlig kännedom om de på bilderna förekommande

personerna är gärningsmannens uppsåt beroende av vad han kunnat inse

av bilderna som sådana. Är pubertetsutvecklingen avslutad torde uppsåt

därför regelmässigt inte kunna styrkas även om det blir utrett att den

avbildade personen var under 18 år då bilden togs.

Som Justitiekanslern pekat på i sitt remissvar, kan en åldersgräns

också förväntas innebära att misstänkta kan vilja föra bevisning om att en

person som avbildats är över 18 år, vilket kan medföra ytterligare

problem i rättstillämpningen.

Bör en åldersgräns införas ?

Utredningen har konstaterat att möjligheterna att tillämpa en fixerad 18-

årsgräns således är små. Regeringen delar den bedömningen.

Utredningen har dock som skäl för att ändå införa en åldersgräns pekat

på att det inte kan uteslutas att sådana fall kan inträffa att en person som i

sin hand får en pornografisk bild känner till den avbildade personen och

vet att denna var under 18 år då det som skildras på bilden inträffade. Det

kan vara fråga om ett barn som vistats i vederbörandes närhet eller om en

bild som är mer allmänt känd och om vilken det är bekant att den

avbildade unga människan var under 18 år då bilden ursprungligen

framställdes.

Regeringen kan hålla med om att det vore önskvärt att kunna ingripa

mot sådana skildringar som utredningen här talar om. Det finns

emellertid ett antal ytterligare aspekter att beakta. För det första finns det,

som utredningen också har framhållit, anledning att fråga sig om

befattning med pornografiska bilder av personer som är fullt

pubertetsutvecklade kan anses vara straffvärt. Befattning med pornografi

som sådan är inte kriminaliserad i vårt land. En fullt pubertetsutvecklad

person kan lika väl vara över 18 år som något under. Det finns inte något

i en sådan skildring eller i den inställning en person som tar befattning

med den kan ha till skildringen som konstituerar straffvärdhet i det

senare fallet men inte i det förra. Till detta skall läggas, som

Justitiekanslern och Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet

båda har framhållit, att det vore en svårförklarlig inkonsekvens om

sexuella beteenden som är fullt lagliga skulle bli kriminaliserade om de

spelas in på film. Exempelvis skulle unga fullt utvecklade personer under

18 år begå en straffbar handling om de videofilmar sitt gemensamma

sexualliv och sparar filmen.

För det andra: En fixerad åldersgräns innebär trots den begränsade

funktion som utredningens förslag förutsätter att det straffbara området

objektivt sett kommer att omfatta alla pornografiska bilder där någon av

de avbildade var under 18 år vid fotograferingstillfället. Det är som

regeringen redan har framhållit omöjligt att exakt bestämma en persons

ålder genom att betrakta ett fotografi och även om modellen är

identifierad och åldersbestämd lär inte fotograferingstillfället framgå av

bilden. En i princip oändlig mängd bilder kan således komma att

omfattas samtidigt som man bara i rena undantagsfall kommer att kunna

avgöra om en viss bild omfattas eller inte. Bilder i t.ex. sparade vanliga

herrtidningar med stor spridning och i pornografiska filmer som för länge

sedan godkänts för visning av Biografbyrån kommer att omfattas av

förbudet. För en innehavare av t.ex. en film är det dock omöjligt att

avgöra om det han eller hon har är förbjudet eller inte. Det kan på allvar

sättas i fråga om en sådan reglering är förenlig med den straffrättsliga

legalitetsprincipen som ju förutsätter att tillämpningsområdet för en

straffbestämmelse alltid skall vara entydig och klar.

Inte heller kommer anställda vid myndigheter som på sitt tjänsteansvar

har att avgöra om en viss bild omfattas av regleringen eller inte att ha

någon reell möjlighet att göra detta. Tullen lär t.ex. inte kunna ingripa

mot alla bilder som egentligen omfattas av det införsel- och

utförselförbud som regeringen nu föreslår, utan bara mot de bilder där

det otvetydigt är fråga om barnpornografi. Polisen lär inte heller ha

förutsättningar att ingripa i annat än de uppenbara fallen. Av allt att döma

lär det alltså inte gå att beivra överträdelser av kriminaliseringen på det

utvidgade området. Detta inger betänkligheter, inte minst med hänsyn till

vikten av att upprätthålla respekten för straffbudet i övrigt.

Enligt regeringens mening står det således klart att det finns betydande

nackdelar med att införa en åldersgräns av den typ som den utredningen

har föreslagit och att dessa nackdelar klart överväger fördelarna.

En alternativ lösning

Problemen som är förknippade med en strikt åldersgräns hindrar

emellertid inte att det finns anledning att försöka åstadkomma en ordning

som fångar upp de mest stötande fallen, t.ex. de fall där det är allmänt

känt att en viss modell var under 18 år när en viss film spelades in. Enligt

uppgift förekommer det att vissa pornografiska filmer marknadsförs här

med argumentet att filmen är totalförbjuden i USA, där en strikt

åldersgräns för medverkande på 18 år gäller. Man kan tycka att det vore

otillfredsställande om samhället inte skulle kunna ingripa mot spridning

av en sådan film som alltså i FN:s barnkonventions mening innehåller en

skildring av ett barn. Vidare kan man tänka sig fall där en bild föreställer

en sexuell handling som i och för sig är fullt laglig, men där det ändå rör

sig om personer som klart inte har nått den mognadspunkt där de fullt ut

kan överblicka de långsiktiga konsekvenserna av sina handlingar och att

detta har varit tydligt för t.ex. framställaren eller spridaren. Det kan för

somliga ligga en särskild lockelse i bilder där de kan vara säkra på att de

avbildade personerna är så unga som under 18 år. Att motverka spridning

av sådana bilder framstår som angeläget.

Ett sätt att komma till rätta med sådana situationer som har berörts

närmast ovan vore att införa en regel som definierar begreppet barn på ett

sådant sätt att just de fall träffas där det redan av bilden eller av bilden i

kombination med omständigheter kring bilden, exempelvis en bildtext

eller omslaget till en videofilm, går att utläsa att en person var under 18

år vid fotograferingstillfället eller inspelningen, men att i övrigt den i dag

gällande regeln om avslutad pubertetsutveckling skall vara avgörande.

Bestämmelsen bör utformas så att den inte leder till

gränsdragningsproblem, vare sig för enskilda eller de myndigheter som

skall tillämpa reglerna. Av det skälet bör definitionen utformas så, att

med barn skall anses den vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller

den som, när det framgår av bilden och omständigheterna kring den, är

under 18 år. På så sätt åstadkommer man, inte en åldersgräns i formell

mening med de olägenheter som är förknippade med en sådan, utan en

reglering som träffar även bilder på personer som är fullt

pubertetsutvecklade men under 18 år, men bara i de fall där det utan

närmare efterforskningar kan hållas för visst att så verkligen är fallet.

4.4.4 Undantag från det annars straffbara området

Regeringens förslag: I straffstadgandet om barnpornografibrott

införs en regel som innebär att en gärning inte skall utgöra brott om

särskilda omständigheter gör att gärningen måste anses uppenbart

befogad.

Barnpornografiutredningens förslag: Utredningen föreslår att

försvarlighetsrekvisitet skall vara kvar i straffstadgandet om

barnpornografibrott, dvs. att ansvar inte skall ådömas om gärningen med

hänsyn till omständigheterna är försvarlig.

Remissinstanserna: Nästan alla som särskilt uttalat sig i frågan

förutsätter eller förespråkar att försvarlighetsrekvisitet skall vara kvar.

Många av dem som förespråkar en utmönstring av barnpornografibrottet

ur grundlagarna, bl.a. Svea hovrätt, Kammarrätten i Stockholm, Röda

korset, Barnombudsmannen, ECPAT Sverige och Riksförbundet för

sexuell upplysning, pekar särskilt på försvarlighetsrekvisitet som en

garanti för att nyhetsförmedling, forskning och opinionsbildning inte

skall hämmas av den utvidgade kriminaliseringen i alltför hög grad.

Även det alternativa förslag till reglering som presenterats av ledamöter

vid den juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet innehåller

en motsvarande regel. Kammarrätten i Stockholm anser dock att en

ändring bör göras så till vida att undantagssituationerna bör anges direkt i

lagtexten.

Några instanser har emellertid motsatt uppfattning. Enligt

Åklagarmyndigheten i Malmö lämnar utredningens förslag dörren

vidöppen för den som otillbörligt söker en grund att straffritt inneha

barnpornografi. Åklagarmyndigheten förordar i stället att om undantag

skall kunna medges, ett särskilt prövningsförfarande hos någon lämplig

myndighet införs. Svenska kommunförbundet och Socialstyrelsen anser

båda att behandling av frågan om barnpornografi i nyhetsbevakningen i

opinionsbildande syfte eller i forskningen inte med automatik kräver

tillgång till det barnpornografiska materialet och förordar därför en

utmönstring av försvarlighetsrekvisitet. Kristdemokratiska

Kvinnoförbundet och Kristdemokratiska Ungdomsförbundet anser att ett

barnpornografibrott aldrig kan vara försvarligt och accepterar inte lagtext

om försvarlig gärning.

Skälen för regeringens förslag

Bör försvarlighetsrekvisitet behållas?

Utredningen har som en allmän utgångspunkt uttalat att lagstiftningen

bör medge kriminalisering av all befattning med barnpornografi men att

lagstiftningen måste utformas så att den inte hämmar seriöst inhämtande

av kunskaper om och opinionsbildning mot barnpornografin. Enligt

utredningen måste hänsyn tas till att befattning med barnpornografi kan

vara försvarlig t.ex. om den sker i syfte att väcka opinion mot

barnpornografi. Utredningen tänker här på det opinionsarbete som

bedrivs av frivilligorganisationer och företrädare för massmedier och

som har en avgörande betydelse för att nationellt och internationellt

skapa medvetenhet om problemets förekomst och omfattning.

Vetenskapliga undersökningar måste också kunna företas eftersom goda

kunskaper är en förutsättning för att bekämpningen av företeelsen skall

kunna bedrivas effektivt. En befattning kan enligt utredningen också vara

försvarlig av konstnärliga hänsyn.

Utredningens förslag innebär alltså att det undantag från det straffbara

området som gäller i dag också skall gälla fortsättningsvis. Utredningens

ståndpunkt kan te sig rimlig och naturlig. Enligt regeringens mening är

den dock inte helt invändningsfri. Den kriminalisering som nu föreslås,

och som syftar till att bereda ett ytterligare skydd för barn mot

kränkningar, innebär en avsevärd utvidgning av det kriminaliserade

området. Detta gör att man bör närma sig frågan om eventuella undantag

från det annars straffbara området från en delvis annan utgångspunkt.

Regeringen vill här peka på några faktorer som särskilt måste beaktas.

En viktig beståndsdel i utvidgningen av det kriminaliserade området är

att redan själva innehavet av en barnpornografisk bild i allt väsentligt

kommer att vara straffbart. Det allmänna griper alltså in mot en företeelse

med samhällets starkaste repressiva medel, kriminalisering. Det

ankommer då också på det allmänna att svara för att åtgärder vidtas i

syfte att förbudet efterlevs. Det är myndigheternas och då i första hand

polisens uppgift att vidta åtgärder mot överträdelser. Principiella skäl

talar således för att utrymmet för andra att ta befattning med

barnpornografiskt material än de som i sin myndighetsutövning har att

göra detta i fortsättningen bör vara betydligt mindre än det är i dag.

Vidare måste man beakta att de bevekelsegrunder som ligger bakom

den utvidgade kriminaliseringen bör få genomslag fullt ut. En bild som

skildrar ett sexuellt övergrepp mot ett barn är lika kränkande för barnet

om bilden finns i en tidning, på film eller video eller är tillgänglig via

t.ex. Internet. Ur det enskilda barnets synvinkel gör det heller ingen

skillnad om bilden publiceras i opinionsbildande syfte eller inte. En

försvarlig spridning kränker barnet lika mycket som en oförsvarlig. Till

detta skall läggas att risken för oförsvarlig vidarespridning är uppenbar.

En filmsekvens som visas i t.ex. ett TV-program kan med dagens

datorteknik förhållandevis enkelt lagras och göras om till bilder eller

sekvenser som sedan kan spridas i elektronisk form via t.ex. Internet. För

den som har dragning åt sådant material lär detta inte bli mindre lockande

bara för att det måhända en gång har gjorts publikt i avskräckande syfte.

Slutligen finns det skäl att fråga sig om det är en rimlig avvägning att

göra ett generellt undantag för sådan befattning som kan sägas vara

betingad av seriösa och allmänt lovvärda syften när det är fråga om att

göra undantag från en så långtgående kriminalisering som nu är fallet.

För att straffbart innehav skall föreligga krävs det normalt sett dvs.

bortsett från teckningar, målningar m.m. i vissa fall inte att

gärningsmannen skall ha något särskilt syfte med sitt innehav. Det räcker

med att han eller hon har uppsåt i förhållande till bildens

barnpornografiska karaktär och till själva innehavet. Om i princip all

befattning med barnpornografi således blir kriminaliserad måste detta få

genomslag även på de seriösa områdena. Annars riskerar man att

lagstiftningen uppfattas som att den ger dubbla signaler. Så länge syftet

är gott berörs man inte av förbudet. Detta vore enligt regeringens mening

olyckligt och riskerar att undergräva respekten för straffbudet i övrigt.

Att som utredningen föreslår bibehålla försvarlighetsrekvisitet trots

den omfattande utvidgningen av det straffbara området framstår därför

som mindre tilltalande.

Behovet av lagfästa undantagsregler

Regeringen anser mot den bakgrund som tecknats ovan att

utgångspunkten bör vara att undersöka vilka konkreta behov av undantag

som finns och att väga dessa mot intresset av en heltäckande lagstiftning

snarare än att söka åstadkomma en ordning som innebär minsta möjliga

inskränkningar i förhållande till vad som gäller i dag.

Ett borttagande av försvarlighetsrekvisitet kan tänkas påverka det

lovvärda arbete som bedrivs i syfte att informera om och avslöja

förekomsten av barnpornografi och det kan få till följd att den fortsatta

diskussionen försvåras. Detta gäller dock bara under förutsättning att

opinionsbildande organ som massmedia och frivilligorganisationer inte

lyckas hitta andra vägar att nå ut med sitt budskap. Man måste hela tiden

betänka att det frågan i praktiken främst gäller är rätten att i

straffstadgandets mening inneha eller sprida barnpornografiska bilder.

Inget hindrar någon från att studera barnpornografiska skildringar, under

förutsättning att sekretessbestämmelser inte hindrar detta, exempelvis

sådana skildringar som förvaras hos myndigheter eller i arkiv. Det är

vidare självfallet fullt tillåtet att t.ex. skildra innehållet i text eller på

annat sätt.

Regeringen övergår nu till att behandla behovet av ett lagfäst undantag

för viss befattning. Att t.ex. myndigheternas befattning är tillåten är

självklart och kräver inte en uttrycklig reglering. Inte heller den som

p.g.a. författningsenlig skyldighet bevarar material kan omfattas av det

föreslagna straffbudet. Detsamma torde gälla t.ex. den situationen att

någon råkar få en barnpornografisk film i sin besittning och innehar den

fram till dess han får möjlighet att lämna den till polisen.

Behovet för andra än myndigheter av att inneha bilder för forskning

kan ifrågasättas. Socialstyrelsen har anfört att det är angeläget att

forskare får möjlighet att bedriva vetenskapligt arbete för att kunna öka

samhällets kunskap om barnpornografins utbredning och karaktär och för

att få ökad kunskap i förebyggande syfte. Sådan forskning får enligt

Socialstyrelsens uppfattning inte bedrivas annat än efter sedvanlig etisk

och mycket restriktiv granskning. Något behov att inneha bilder eller

filmer för att kunna bedriva forskning finns det enligt Socialstyrelsens

mening dock inte. Regeringen kan i allt väsentligt ansluta sig till detta.

När det gäller konstnärliga hänsyn är utgångspunkten att den

avgränsning av vad som skall anses utgöra pornografi i straffstadgandets

mening lämnar ett betydande utrymme för att ta hänsyn till konstnärliga

uttryck. Som regeringen har redovisat i avsnitt 4.4.2 så torde en bild som

har konstnärliga värden inte vara pornografisk i straffbestämmelsens

betydelse. Även en ursprungligen pornografisk bild som sedan sprids i ett

konstnärligt sammanhang torde falla utanför straffstadgandet. För det fall

bedömningen ändå skulle vara tveksam kan man fråga sig hur skyddsvärt

förfarandet egentligen är. I vart fall torde den sortens situationer allmänt

sett inte motivera att ett uttryckligt undantag görs i straffbestämmelsen.

Bland remissinstanserna har många antagit att det finns anledning att

mer generellt tillåta innehav och spridning i opinionsbildningssyfte. Som

regeringen redan har konstaterat är det tveksamt om den tanken fullt ut

låter sig förena med den utvidgande kriminaliseringen och de syften som

ligger bakom denna. Utgångspunkten för t.ex. frivilligorganisationernas

arbete måste ju vara att man inte får vidta åtgärder som är straffbara.

Samtidigt går det inte att bortse från att det i frivilligorganisationernas

arbete kan finnas situationer där befattning med barnpornografiskt

material blir svårt att undvika. Man kan tänka sig situationer där t.ex.

internationella kontakter eller sammankomster kan nödvändiggöra

innehav under en begränsad tid. I motsvarande situationer måste det

exempelvis också vara möjligt att straffritt kunna förevisa

barnpornografiskt material för någon annan.

Inom nyhetsförmedlingen kan man också förutse situationer där det

kan finnas behov av att inneha visst barnpornografiskt material under

någon tid. Man kan t.ex. tänka sig att en journalist får ta emot en unik

bild, vars innehåll är sådant att ett oavvisligt allmänintresse föreligger

och där ytterligare efterforskning krävs för att kunna gå vidare i saken.

Däremot är det svårare att föreställa sig en situation där

nyhetsförmedlingen verkligen kräver en publicering av materialet i sådan

form att detta vore straffbart som spridningsbrott. Det går t.ex. att

beskära en bild och återge resten av innehållet i text eller maskera den del

av bilden som gör den pornografisk. Detsamma gäller självfallet

frivilligorganisationernas arbete. Inget hindrar att man redovisar

missförhållanden eller väcker debatt i olika ämnen men det är svårt att

föreställa sig en situation där detta är helt omöjligt att göra utan att sprida

det barnpornografiska materialet i en sådan form att det vore fråga om

brott. Det kan dock inte uteslutas att sådana situationer någon gång kan

uppstå där även en publicering kan framstå som motiverad.

Det finns således situationer där befattning med barnpornografi kan

framstå som befogad och där det vore otillfredsställande att helt förlita

sig på att de kolliderande intressena skall lösas med en livets regel

inom rättstillämpningen. De fall som regeringen avser här är de där syftet

med gärningen är skyddsvärt, konkret och specifikt och

omständigheterna är sådana att det i princip är uteslutet att t.ex. hantera

en situation utan att exempelvis inneha en viss barnpornografisk

skildring. Med tanke på dessa fall bör straffstadgandet om

barnpornografibrott förses med en regel som innebär att i särskilda fall en

gärning inte skall föranleda straff.

Även om det främst är hänsynen till massmediernas och

frivilligorganisationernas arbete som här ligger för ögonen är det

naturligtvis inte uteslutet att regeln kan vara tillämplig även i andra

situationer där en motsvarande intressekonflikt kan uppkomma, t.ex.

inom forskningen. Det bör dock understrykas att det inte är meningen att

regeln skall träffa någon viss yrkesgrupp generellt sett eller någon viss

situation i allmänhet, utan det krävs för straffrihet att det i det enskilda

fallet finns särskilda omständigheter som gör att gärningen måste anses

uppenbart befogad.

4.4.5 Straffskalan för innehavsbrott m.m.

Regeringens förslag: En regel om ringa brott införs. Straffskalan för

brott av normalgraden skall endast innehålla fängelse, maximum två

år. Straffskalan för det ringa brottet skall vara böter eller fängelse i

högst sex månader.

Barnpornografiutredningens förslag: Straffskalan för den särskilda

brottstypen innehav eller efterfrågan av barnpornografi skall enligt

utredningsförslaget vara böter till fängelse sex månader. När det gäller

övriga brottsformer föreslås inga förändringar i förhållande till vad som

gäller i dag.

Remissinstanserna: De allra flesta har lämnat utredningens förslag

när det gäller straffskalor utan erinran. Folkaktionen mot Pornografi

anser dock att all befattning med barnpornografi skall straffas med lägst

sex månaders fängelse. Växjö Aktionsgrupp Mot Pornografi anser att

straffmaximum för barnpornografibrott som inte är grovt skall vara

fängelse i tre år. Det alternativa förslag som ledamöterna vid Juridiska

fakultetsnämnden vid Stockholms universitet professorerna Peter Seipel,

Jan Ramberg och Madeleine Leijonhufvud samt bitr. professorn Wiweka

Warnling-Nerep har presenterat innebär att normalgraden av brottet

framställning av barnpornografi bestraffas med fängelse i lägst sex

månader och högst sex år och att brottet befattning med barnpornografi

bl.a. innehav bestraffas med fängelse i högst två år eller, vid grovt

brott, lägst sex månader och högst sex år.

Skälen för regeringens förslag: Som har framgått höjdes år 1993

maximistraffet för barnpornografibrott från sex månader till två års

fängelse. Utredningen har inte funnit skäl att föreslå en ytterligare

skärpning av straffskalan för barnpornografibrott i allmänhet.

Remissutfallet ger inte anledning att frångå den bedömningen.

Även om innehav av barnpornografi alltså lagtekniskt sett skall

jämställas med andra former av befattning så har det rena innehavet

naturligtvis normalt sett ett betydligt lägre straffvärde än t.ex. spridning.

Med utredningens konstruktion av straffstadgandet kommer detta till

uttryck genom att innehavsbrottet är ett särskilt brott med straffmaximum

fängelse i högst sex månader. I normalfallet torde enligt utredningen

böter vara tillräcklig påföljd men fängelse bör ingå i straffskalan för att

möjliggöra husrannsakan.

Regeringen kan i allt väsentligt dela utredningens bedömning av

innehavsbrottets straffvärde. Det kan emellertid tänkas fall av innehav

där ett straffmaximum om fängelse i högst sex månader kan te sig för

lågt. Någon kan exempelvis ha ertappats med ett större antal videofilmer

utan att det går att styrka att partiet är avsett för försäljning.

Innehavsbrott kan emellertid normalt sett förväntas ha ett relativt

begränsat straffvärde. En tänkbar situation är att en turist ertappas med

någon enstaka tidskrift eller videofilm i bagaget.

Den utvidgning av det straffbara området som regeringens förslag

innebär när det gäller framställning av barnpornografi som sker utan

uppsåt att sprida bilden innefattar också ett antal gärningstyper med

förhållandevis begränsat straffvärde. Ett exempel kan vara den som

framställer och sparar en enstaka barnpornografisk bild i sin dator.

Inte minst mot bakgrund av att barnpornografibrottet kommer att

rymma gärningar av mycket varierande straffvärde förefaller det lämpligt

att införa en ringa form av barnpornografibrott. För det ringa brottet bör

straffskalan vara böter till fängelse i högst sex månader. Som ringa brott

bör emellertid inte bara gärningar med ett begränsat straffvärde kunna

bedömas utan även gärningar med ett något högre straffvärde. I

konsekvens med detta bör det inte längre ingå böter i straffskalan för

barnpornografibrott av normalgraden.

Det bör påpekas att en följd av att ett innehav av normalt slag, t.ex. ett

begränsat antal videofilmer eller tidningar, kan förväntas vara att bedöma

som ringa brott, är att brottet normalt inte är häktningsgrundande.

Som kommer att framgå av avsnitt 4.4.7 föreslår regeringen att ett

stadgande om grovt barnpornografibrott bör införas för vissa särskilt

allvarliga fall. Åtgärden är inte avsedd att påverka den straffmätning som

tillämpas i dag. Den utvidgning av den sammantaget tillgängliga

straffskalan för barnpornografibrott som det grova brottet ger skall

således inte tas till intäkt för en allmän skärpning när det gäller straff för

barnpornografibrott som bedömts vara ringa brott eller brott av

normalgraden.

4.4.6 Även oaktsamma handlingar bör straffbeläggas i

yrkesmässig verksamhet

Regeringens förslag: Den som i yrkesmässig verksamhet eller annars

i förvärvssyfte sprider barnpornografi skall kunna dömas för brott

även när gärningen begås av oaktsamhet.

Barnpornografiutredningens förslag: Överensstämmer väsentligen

med regeringens. Utredningens förslag innebär dock att samtliga

brottstyper utom innehav och efterfrågan kan begås i yrkesmässig

verksamhet genom oaktsamhet.

Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig

särskilt i denna fråga. Samtliga tillstyrker utredningens förslag.

Skälen för regeringens förslag: För att straff skall kunna utdömas för

barnpornografibrott enligt nuvarande bestämmelse i brottsbalken krävs

att gärningen skett uppsåtligen. Detsamma bör gälla de ytterligare

kriminaliseringar som regeringen nu föreslår. Kravet på uppsåt innebär

bl.a. att den som befattat sig med en barnpornografisk bild måste ha

insett att någon av de avbildade var att betrakta som barn i

straffstadgandets mening eller att han i vart fall måste ha misstänkt detta

och det dessutom måste antas att han skulle ha befattat sig med bilden

även om han haft vetskap om detta.

Kravet på uppsåt bör dock kunna frångås när barnpornografi sprids i

yrkesmässig verksamhet. Gärningen bör i sådana fall kunna straffas även

om den begås av oaktsamhet.

De människor som agerar i de videofilmer som förekommer i handeln

med pornografiska bilder är ofta unga. Det bör inte accepteras att den

som yrkesmässigt handlar med pornografi kan undgå straff genom att

låta bli att kontrollera sina varor. Det som säljs på detta sätt är ofta

importerade framställningar från länder där åldersgränser tillämpas för

bestämning av vad som avses med barnpornografi. Om även oaktsam

befattning med barnpornografiska framställningar blir straffbar kan detta

förväntas medföra att de som i vårt land handlar med pornografiska

filmer av sina leverantörer i utlandet kräver att dessa ställer garantier vad

gäller aktörernas ålder, t.ex. i form av officiellt utfärdade åldersbevis.

Utredningens förslag innebär att samtliga gärningstyper utom innehav

och efterfrågan kan begås av oaktsamhet. Detta skulle enligt regeringens

mening emellertid föra för långt. Den som exempelvis förvärvar ett parti

videofilmer utomlands måste naturligtvis ha en reell möjlighet att

kontrollera godset innan det kan vara motiverat att låta honom bära ett

straffsanktionerat ansvar för dess innehåll. I sammanhanget kan nämnas

att oaktsamma förfaranden med narkotika endast är straffbara om

oaktsamheten är grov (3 a § narkotikastrafflagen [1968:64]). Detsamma

gäller varusmugglingsbrott (5 § lagen [1960:418] om straff för

varusmuggling). Inte heller framstår det som motiverat att straffbelägga

ett oaktsamt förevisande av t.ex. en enstaka bild.

I dag gäller enligt 16 kap. 10 b § andra stycket BrB att den som av

oaktsamhet sprider sådan skildring som avses med olaga våldsskildring

kan fällas till ansvar om det skett i yrkesmässig verksamhet eller annars i

förvärvssyfte. Det är konsekvent att i motsvarande fall när det gäller

barnpornografi hanteringen skall kunna medföra ansvar vid oaktsamhet,

dvs. endast vid spridning.

Straffskalan bör vara densamma som för uppsåtliga gärningar. Detta

innebär att straffmaximum, fängelse i två år, motsvarar straffmaximum

för oaktsam spridning av olaga våldsskildring i yrkesmässig verksamhet

eller eljest i förvärvssyfte.

4.4.7 En särskild straffskala för grova brott

Regeringens förslag: En särskild straffskala för grovt barnporno-

grafibrott införs. Straffskalan skall vara fängelse i lägst sex månader

och högst fyra år. Detta innebär att straffmaximum för brottet höjs

från två till fyra års fängelse.

Barnpornografiutredningen: Utredningens förslag överensstämmer i

stort med regeringens. Utredningen föreslår en delvis annan lösning när

det gäller utformningen av kriterierna för grovt brott. Enligt utredningen

bör ett brott kunna bedömas som grovt om det har bedrivits i stor

omfattning och i vinstsyfte samt avsett bilder i vilka det framstår som om

barn utsätts för synnerligen smärtsamt våld. Enligt förslaget kan ett rent

innehav av barnpornografi aldrig bedömas som grovt brott.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser som yttrat sig särskilt i

frågan tillstyrker införandet av en särskild straffskala för grova brott.

Flera, bl.a. Svea hovrätt, Umeå tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm,

Rikspolisstyrelsen och Barnombudsmannen, är emellertid kritiska till

utredningens förslag till kriterier för vad som skall kunna bedömas som

grovt brott. Kritiken går väsentligen ut på att utrymmet för att döma för

grovt brott blir alltför begränsat om alla tre kriterierna måste vara

uppfyllda samtidigt och att uttrycket synnerligen smärtsamt våld innebär

en mycket hög grad av förstärkning och sätter nivån för grovt brott alltför

högt.

Skälen för regeringens förslag: För närvarande är straffskalorna för

barnpornografibrott och olaga våldsskildring desamma. Hantering av

barnpornografi, som kan antas skildra verkliga sexuella övergrepp på

barn är emellertid mer straffvärd än hantering av våldspornografi eller

videovåldsfilmer med s.k. extremvåld. Sådan olaga våldsskildring utgörs

oftast av spelade skildringar eller aktiviteter som vuxna frivilligt inlåtit

sig i.

Även om den utökade kriminalisering av befattning med

barnpornografi som regeringen nu föreslår inte är tänkt att resultera i en

skärpning av straffmätningspraxis för dessa brott, så kan

barnpornografibrottslighet tänkas vara av så allvarlig beskaffenhet att nu

gällande straffmaximum ter sig otillräckligt. Man kan t.ex. tänka sig fall

där en viss befattning avsett många upptagningar som har spritts i ett

stort antal exemplar. Från utlandet finns exempel på fall där en far under

lång tid utnyttjade sina barn och framställde flera videofilmer av

övergreppen vilka gavs stor spridning. Mot denna bakgrund finns det

skäl att införa en straffbestämmelse för grovt barnpornografibrott.

Utredningens förslag innebär att det rena innehavsbrottet aldrig kan

utgöra grovt brott. Enligt regeringens mening bör samtliga

gärningsformer av barnpornografibrottet omfattas. Även om ett rent

innehav sällan torde ha ett straffvärde som motiverar att gärningen

bedöms som grov kan man tänka sig situationer där exempelvis en

mellanhand gjort sig skyldig till innehav som varit ett led i en verksamhet

som syftat till smuggling eller överlåtelse av ett större parti

barnpornografiskt material.

När det gäller kriterierna för vad som enligt det föreslagna lagrummet

skall kunna medföra att ett brott bedöms som grovt, delar regeringen den

kritik mot utredningsförslaget som remissinstanserna framfört.

Tillämpningsområdet bör inte vara alltför begränsat. Det bör t.ex. räcka

med att någon kvalificerande omständighet föreligger, självfallet under

förutsättning att gärningens straffvärde totalt sett motiverar att brottet

bedöms som grovt.

Faktorer som kan vara av betydelse är t.ex. att en viss befattning avsett

en betydande mängd barnpornografiskt material eller företagits

yrkesmässigt eller i rent vinstsyfte. Man kan också tänka sig fall där ett

förfarande ingått som ett led i brottslighet som utövats systematiskt utan

att det är fråga om ett led i organiserad brottslighet, vilket enligt gällande

regler för straffmätning i 29 kap. brottsbalken skall ses som en

försvårande omständighet.

Den särskilda straffskalan bör också kunna tillämpas vid framställning

eller hantering även av en enstaka film om filmen i fråga visar ett barn

som utsätts för särskilt hänsynslös behandling under förutsättning att

filmen kan antas vara en dokumentation av ett verkligt övergrepp. Det

bör betonas att de kriterier som anges i lagrummet bara är avsedda som

exemplifieringar och inte skall uppfattas som uttömmande. Det är på

inget sätt uteslutet att ett brott bedöms som grovt även om ingen av de

uppräknade omständigheterna föreligger. Å andra sidan skall det inte

heller vara nödvändigt att i de angivna fallen alltid döma för grovt brott.

Som har redovisats ovan under avsnitt 4.3.2 så får det anses följa av

utflyttningen av barnpornografibrottet ur de båda grundlagarna att

moment av sexuellt våld eller tvång i en barnpornografisk skildring skall

bestraffas inom ramen för straffet för barnpornografibrottet. En skildring

som är barnpornografisk men som dessutom innehåller straffbara inslag

av sexuellt våld eller tvång, hör till den sorts barnpornografi som det är

allra mest angeläget att bekämpa. Att framställa eller sprida sådana

filmer bör därför kunna i vissa fall motivera att barnpornografibrottet

bedöms som grovt brott.

Utredningen har föreslagit att maximistraffet sätts till fyra års fängelse.

Detta innebär en fördubbling av maximistraffet för barnpornografibrott.

Enligt regeringens mening saknas det anledning att gå längre än så.

4.4.8 Försök och förberedelse till brott

Regeringens förslag: Försök till uppsåtliga barnpornografibrott av

normalgraden straffbeläggs. När det gäller grovt barnpornografibrott

straffbeläggs även förberedelse.

Barnpornografiutredningens förslag: När det gäller försöksbrotten

innebär utredningsförslaget att försök till sådant förvärv av

barnpornografi som syftar till överlåtelse, upplåtelse eller förevisning

straffbeläggs men inget annat.

Remissinstanserna: Riksåklagaren och Åklagarmyndigheten i

Stockholm har påtalat att det inte förefaller logiskt att straffbelägga

försök till förvärv som sker i syfte att med det förvärvade begå en

gärning samtidigt som försök direkt till gärningen inte är straffbart. I

fråga om försöksbrotten bör förslaget därför ses över enligt dessa

instanser.

Skälen för regeringens förslag: Som har framgått av avsnitt 4.4.2

innebär utredningens förslag att även efterfrågan av sådan barnpornografi

som omfattas av innehavsförbudet straffbeläggs. Utredningen har

motiverat sitt ställningstagande med att en sådan kriminalisering, liksom

fallet är när det gäller innehavskriminalisering, kan förväntas bidra till att

minska efterfrågan på barnpornografi och därmed även minska

framställning och spridning av sådan.

Som bl.a. Svea hovrätt anmärkt kan efterfrågan av barnpornografi

jämställas med försök till innehav. Enligt hovrätten framstår det mot

bakgrund av den låga straffskalan som föreslås för innehav inte som

motiverat att straffbelägga försök därtill. Till detta kommer enligt

hovrätten att det torde vara förenat med betydande svårigheter att styrka

att en person som efterfrågar t.ex. en viss filmtitel har uppsåt till att

filmen innehåller barnpornografiska inslag. Hovrätten avstyrker därför

att efterfrågan kriminaliseras.

Som har framgått under avsnitt 4.4.5 innebär regeringens förslag att

det kan antas att innehav om inga försvårande omständigheter

föreligger normalt sett bör kunna bedömas som ringa

barnpornografibrott och att straffmaximum således är fängelse i högst

sex månader. Regeringen delar uppfattningen att ett brott med så lågt

straffmaximum inte bör vara straffbelagt på försöksstadiet. Sådan

efterfrågan som utgör försök till innehav av t.ex. en enstaka videofilm

bör alltså redan med hänsyn till straffvärdet inte vara kriminaliserad.

Däremot kan det tänkas att gärningar som är att bedöma som

barnpornografibrott av normalgraden men där brottet inte kommit till

fullbordan kan inrymma förfaranden som har ett högt straffvärde. Det

framstår därför som befogat att straffbelägga försök till brott av

normalgraden. Som Åklagarmyndigheten i Stockholm har anmärkt så bör

regleringen av försöksbrotten vara konsekvent. Till skillnad från

utredningen anser regeringen därför att alla brottsformer bör omfattas.

Försöksansvaret bör dock begränsas till de uppsåtliga brotten.

När det gäller det grova barnpornografibrottet är strafflatituden sådan

att det enligt regeringens mening finns skäl att även straffbelägga

förberedelse. Man kan tänka sig situationer i samband med yrkesmässigt

bedriven handel med barnpornografiskt material där det kan vara av

värde att kunna komma åt t.ex. en kurir som tagit emot pengar för att

bestrida de utgifter som kan vara förenade med en anskaffning av

barnpornografiskt material utomlands.

4.5 Förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi

Regeringens förslag: Införsel till och utförsel från Sverige av

barnpornografi förbjuds. Förbudet tas in i en särskild lag.

För att förbudet även skall gälla med avseende på Sveriges gräns

mot annat EU-land görs vissa tillägg i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen.

Barnpornografiutredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak

med regeringens. Utredningens förslag innebär dock att sådan

barnpornografi som omfattas av TF eller YGL inte omfattas av in- och

utförselförbudet. Vidare görs undantag för sådana fall där gärningen med

hänsyn till omständigheterna är försvarlig.

Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalar sig i frågan, bl.a.

Stockholms tingsrätt, Umeå tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm,

Svenska UNICEF-kommittén, Röda korset, Generaltullstyrelsen,

Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet, Folkaktionen mot

pornografi och Unga Örnars riksförbund är genomgående positiva till

förslaget.

Generaltullstyrelsen anmärker att det inte framgår av betänkandet om

begreppet bilder även omfattar elektroniska bilder och därmed bilder som

sprids via Internet. Om så inte är fallet föreslår styrelsen att det

föreslagna förbudet mot införsel och utförsel även skall omfatta bild via

elektronisk överföring. Även Rikspolisstyrelsen tar upp frågan om

Internet och påpekar att förslaget väcker frågan om hur myndigheterna

skall handskas med barnpornografi som förmedlas internationellt via

exempelvis Internet. Svenska UNICEF-kommittén för i sitt remissvar ett

mer allmänt resonemang kring IT-frågor och efterlyser regleringar på

området.

Skälen för regeringens förslag: Sådana varor som är förbjudna att

inneha bör inte heller vara tillåtna att föra in till Sverige. Att förbjuda

införsel av barnpornografi är således konsekvent med att innehavet av

sådant material kriminaliseras. Till detta kommer att huvuddelen av de

barnpornografiska alster som har tagits i beslag i Sverige i samband med

utredningar om barnpornografibrott synes ursprungligen vara framställda

utomlands. Det finns anledning att befara att också i framtiden utomlands

producerad barnpornografi kan komma att införas till Sverige. Detta

måste självfallet motverkas. Införsel av barnpornografi till landet bör

därför förbjudas.

I den allmänna debatten har förekommit uppgifter om att utförsel från

Sverige av kommersiella barnpornografiska videofilmer skett till framför

allt Tyskland och USA. Från utredningens sida har försök gjorts att få

dessa uppgifter verifierade genom förfrågningar hos befattningshavare

vid de svenska polis- och tullmyndigheterna samt vid den tyska och

holländska polisen och US Customs. Något belägg för att kommersiellt

barnpornografiskt material skulle ha utförts från Sverige har härvid inte

erhållits. Generaltullstyrelsen har i sitt remissvar förklarat sig inte kunna

dela denna utredningens ståndpunkt. Enligt styrelsen står det helt klart

för tullen att, även om det sannolikt inte sker i någon större omfattning,

barnpornografiska alster har mångfaldigats i Sverige för försäljning i

andra länder. Vid upprepade tillfällen har svenska tullen fått

biståndsframställningar från behörig tysk tullmyndighet, som rört

postorderförsäljning från Sverige av pornografiska alster. Det rör sig då

ofta om barnpornografi. För att kringgå villkor i tysk lagstiftning rörande

postorderförsäljning av pornografi har ljusskygga företag i vissa fall en

betydande försäljning av pornografiska videofilmer från Sverige till

Tyskland med neutral avsändare. Generaltullstyrelsen har också i en

skrivelse till Justitiedepartementet den 25 januari 1994 (dnr Ju 94/310)

föreslagit att de resurser och befogenheter som tullverket förfogar över

för kontroll av varuströmmarna till och från landet borde tas tillvara för

att övervaka och ingripa mot in- och utförsel av barnpornografi.

Även om det således är ovisst i vilken omfattning sådan utförsel i

kommersiellt syfte förekommer, står det klart att sådan utförsel kan

förekomma. Det är vidare känt att inte bara införsel utan också utförsel

av barnpornografi förekommer i form av överlåtelser enskilda personer

emellan vilka använder sig av post eller medför materialet vid

utlandsresor. Även utförsel av barnpornografi från Sverige bör därför

förbjudas.

Ett förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi bör alltså

införas. Förbudet bör gälla utan undantag för sådana fall då införseln

eller utförseln avser ett innehav för eget bruk som även fortsättningsvis

skall vara straffritt. I praktiken torde det nämligen inte vara möjligt att

göra skillnad på sådana fall och fall där det föreligger avsikt att låta andra

få del av materialet. Av samma skäl bör förbudet heller inte göra

undantag för de särpräglade situationer då ett innehav med tillämpning av

den särskilda ansvarsfrihetsgrunden i brottsbalkens stadgande om

barnpornografibrott inte är brottsligt. Om en sådan situation någon gång

skulle uppstå dvs. att en viss befattning med barnpornografi inte vore

straffbar som barnpornografibrott men väl som brott mot införselförbudet

 kan beroende på omständigheterna olika synsätt anläggas. Många

gånger torde det emellertid framstå som uppenbart att straff för

varusmugglingsbrott inte bör dömas ut.

Utredningen har föreslagit att förbudet mot införsel och utförsel skall

ges i lagform och att en särskild lag införs för ändamålet. Regeringen

anser att detta framstår som en med hänsyn till omständigheterna

ändamålsenlig ordning.

Om straff m.m. för olovlig införsel och utförsel samt försök därtill

finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

Varusmugglingslagen ger också tullmyndigheterna befogenhet att inleda

förundersökning och ta varor i beslag m.m.

Förbudet mot införsel och utförsel av barnpornografi bör gälla även

med avseende på Sveriges gräns till andra EU-länder. I EG-fördragets

artikel 30 och 34 anges att kvantitativa import- och exportrestriktioner

samt åtgärder med motsvarande verkan är förbjudna mellan

medlemsstaterna om inte annat föreskrivs i fördraget. Bestämmelserna är

emellertid inte undantagslösa. Enligt artikel 36 gäller nämligen inte dessa

bestämmelser förbud eller restriktioner för import, export eller

transitering som grundas på hänsyn till bl.a. allmän moral. EG-domstolen

har beträffande pornografi o.d. slagit fast att artikel 36 kan åberopas

endast i den utsträckning som landets nationella lagstiftning också

förbjuder produktion och försäljning av liknande produkter (jfr mål

121/85 Conegate v. H.M. Customs and Excise [1986] ECR 1007). Något

EG-rättsligt hinder mot att vidta åtgärden torde alltså inte föreligga.

Denna torde tvärtom ligga helt i linje med det arbete som pågår inom

ramen för bl.a. tredje pelaren.

För att den föreslagna lagen om förbud mot införsel och utförsel av

barnpornografi skall få verkan också med avseende på Sveriges gräns

mot annat EU-land måste vissa tillägg göras i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen.

Som tidigare har nämnts har utredningen av den undersökning som

inom dess ram företagits av i Sverige beslagtagen barnpornografi ansett

sig kunna dra den slutsatsen att barnpornografi numera mest framställs

på videofilm. Av endast det yttre utseendet på en sådan film torde inte

kunna bedömas om filmen innehåller barnpornografiska skildringar. Det

torde därför uppkomma avsevärda svårigheter för tullen att konstatera

om videofilmer som förs över gränsen innehåller sådana skildringar. För

att detta skall kunna fastställas måste filmerna spelas upp. Särskild

anledning att göra detta kan med hänsyn till omständigheterna

naturligtvis föreligga i enskilda fall.

Det finns emellertid anledning att tro att den tekniska utvecklingen när

det gäller framställning och distribution av bilder och filmer kommer att

förskjuta tyngdpunkten från videogram till andra kommunikationsformer.

Som Rikspolisstyrelsen påpekar uppstår därför frågor om hur man skall

hantera bilder i elektronisk form som förmedlas internationellt. Detta är

emellertid ingenting som är specifikt för barnpornografi utan gäller ett

betydligt vidare område. Frågan om hur kontroll och beivrande av sådana

elektroniska överföringar skall gå till återstår alltjämt att lösa. Så mycket

står emellertid klart att det förbud mot införsel och utförsel som

regeringen nu föreslår omfattar alla sådana förfaranden som är straffbara

enligt varusmugglingslagen. Det finns vidare skäl att betona att när det

gäller barnpornografi i princip all befattning är straffbar enligt

brottsbalken alldeles oavsett om befattningen också utgjort t.ex. ett

smugglingsbrott.

4.6 Förverkande av barnpornografi

Regeringens förslag: Lagen (1994:1478) om förverkande av

barnpornografi ändras så att all form av barnpornografi i bild omfattas

och att det inte längre krävs att barnpornografin påträffas under

förundersökning för att förverkande skall kunna ske.

Barnpornografiutredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens så till vida att kravet på att barnpornografin skall ha

påträffats i samband med en förundersökning tas bort. Utredningens

förslag innebär, i överensstämmelse med gällande lag, att det bara är

barnpornografi av verklighetstrogen karaktär som kan förverkas enligt

den särskilda förverkandelagen.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig i

frågan tillstyrker utredningens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Barnpornografiska skildringar är

förnedrande för barn. Fortsatt spridning av sådana skildringar bör

förhindras. Utgångspunkten bör således vara att all barnpornografi som

påträffas skall kunna tas i beslag och att det i princip inte bör förekomma

att den skall behöva lämnas ut till någon, exempelvis ägaren. De

avvägningar som regeringen gör när det gäller den utvidgade

kriminaliseringen, och som alltså bottnar i att barnpornografi inte under

några omständigheter förtjänar rättsskydd, föranleder därför en reglering

som innebär att det alltid skall finnas lagstöd för att ta barnpornografi i

beslag och förhindra fortsatt spridning.

I fortsättningen kommer ett barnpornografibrott oavsett

omständigheterna att bedömas som brott uteslutande enligt brottsbalken.

Att konfiskera barnpornografi blir således inte aktuellt utan ingripanden

kommer att ske med stöd av brottsbalkens eller varusmugglingslagens

regler eller genom den särskilda lagen om förverkande.

Den omfattande utvidgningen av det kriminaliserade området innebär

att utrymmet för att förverka barnpornografi med stöd av brottsbalkens

bestämmelser ökar i motsvarande mån. Inte minst mot bakgrund av att

redan innehavet av en barnpornografisk bild kommer att utgöra brott, kan

man förutsätta att det i de flesta situationer då barnpornografi påträffas,

det kan antas att den kan komma till brottslig användning och att

förutsättningar för att förverka den enligt brottsbalkens bestämmelser

således föreligger.

Den särskilda lagen om förverkande av barnpornografiska bilder som

gäller sedan den 1 januari 1995 tillkom mot bakgrund av att det kunde

förekomma fall där förverkande inte kunde ske enligt dåvarande regler

(bet. 1993/94:KU28 s. 39). Det faktum att utrymmet för tillämpning av

brottsbalkens förverkanderegler nu blir avsevärt större hindrar inte att

den bedömningen fortfarande har relevans. Det kan tänkas situationer

som måhända inte täcks av brottsbalkens eller varusmugglingslagens

regler. Det finns således skäl att behålla 1994 års förverkandelag. Som

utredningen har föreslagit bör dock kravet på att en förundersökning skall

vara inledd upphävas. Förverkande skall kunna ske oavsett

omständigheterna, exempelvis om någon hittar barnpornografi, t.ex. en

kvarglömd videofilm i en hyrd videoapparat och överlämnar filmen till

polisen utan att förundersökning är inledd.

Förverkandelagen bör, på samma sätt och av samma skäl som när det

gäller förbudet mot införsel och utförsel av barnpornografi (jfr avsnitt 4.5

ovan), vara tillämplig på alla sådana bilder som är barnpornografiska i

brottsbalkens mening. Möjligheten att underlåta förverkande bör

inskränkas till fall där ett förverkande skulle vara oskäligt.

4.7 S.k. anspelningspornografi

Regeringens bedömning: Pornografi där vuxna modeller framställs

som barn eller förses med olika attribut för att påminna om barn s.k.

anspelningspornografi bör inte omfattas av kriminaliseringen.

Barnpornografiutredningens bedömning: Överensstämmer med

regeringens.

Remissinstanserna: Vissa remissinstanser, bl.a. Ensamma mammors

rättigheter i samhället, Folkaktionen mot Pornografi, Föreningen

Sveriges Socialchefer, Riksorganisationen för kvinnojourer i Sverige och

Sveriges psykologförbund har framfört åsikten att s.k.

anspelningspornografi, dvs. sådan pornografi i vilken vuxna personer

framställs som barn eller som på annat sätt, t.ex. genom olika attribut

eller roller, anspelar på barn, också skall omfattas av kriminaliseringen.

Det huvudsakliga argumentet för detta är att denna typ av pornografi

kränker barn och legitimerar ett utnyttjande av barn sexuellt.

Göteborgs tingsrätt, Statens Biografbyrå och Våldsskildringsrådet

intar motsatt ståndpunkt. Biografbyrån anser att det vore helt orimligt att

med barnpornografi jämställa skildringar där uppenbart vuxna

medverkande genom klädsel eller andra attribut försöker associera till

barn. Sådant är inte ovanligt i den typ av pornografisk film som byrån

regelmässigt godkänner för offentlig visning från 15 år.

Skälen för regeringens bedömning: Det handlar här om filmer som

otvetydigt skildrar vuxna och inte barn. Anspelningspornografin rör

således inte frågan om avgränsningen av begreppet barn i bestämmelsen

om barnpornografibrott.

Under remissförfarandet avseende promemorian Ökat skydd för barn

(Ds 1993:80) framförde vissa remissinstanser liksom nu den åsikten att

även befattning med anspelningspornografi borde kriminaliseras.

Vad gäller den nämnda anspelningspornografin konstaterar

utredningens majoritet följande. De personer som medverkar i filmer

med sådan pornografi är vuxna. Ett barn som ser en sådan film kan

rimligen inte antas identifiera sig med dessa personer. Det syns ju att

aktörerna inte är barn. Barn i allmänhet bör därför inte kunna anses

kränkta av denna typ av pornografi på samma sätt som av

barnpornografi. Att avgränsa en kriminalisering av befattning med dessa

alster till befattning med sådana som uppmuntrar till tankar på sexuellt

umgänge med unga personer torde inte vara möjligt. Det torde således

inte vara möjligt att generellt straffbelägga denna typ av pornografi av

annat skäl än att den kan såra den allmänna anständighetskänslan, vilket

inte torde räcka som en grund för kriminalisering.

Utredningen anser följaktligen att straffrättsliga åtgärder mot denna

kategori av pornografiska bilder inte bör genomföras.

Regeringen gör ingen annan bedömning än den som utredningen har

gjort.

4.8 Registrering av barnpornografi

Regeringens bedömning: Regeringen har beslutat att det hos

Rikspolisstyrelsen skall inrättas och föras ett register över beslagtagna

barnpornografiska skildringar. Ett arbete pågår med att internationellt

presentera registret och de möjligheter till effektivisering i den

brottsbekämpande verksamheten detta medför. För närvarande bör det

inte finnas behov av ytterligare åtgärder i syfte att bevara och

registrera barnpornografiska skildringar.

Barnpornografiutredningens förslag: Utredningen föreslår att en

internationellt tillgänglig databank med barnpornografiska

framställningar inrättas i Sverige med Rikspolisstyrelsen som

huvudansvarig. I detta syfte föreslår utredningen bl.a. en lag om ett

särskilt för riket gemensamt arkiv för bevarande av barnpornografiska

framställningar.

Remissinstanserna: Bland de som yttrat sig särskilt i frågan är de

flesta positiva. Riksåklagaren anser dock att det från principiell synpunkt

är tveksamt att upprätta ett referensregister över barnpornografi.

Riksåklagaren kan emellertid inte fullt ut överblicka behovet av ett

sådant register för spaning och utredning. Sveriges domareförbund

avstyrker förslaget med motiveringen att det föreslagna registret blir ett

oerhört känsligt arkiv och att ytterligare utredningsarbete krävs.

Kristdemokratiska Kvinnoförbundet och Kristdemokratiska

Ungdomsförbundet motsätter sig att barnpornografiska framställningar

skall få bevaras i ett referensregister.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har den 18

september 1997 (dnr Ju 97/3061) beslutat att det hos Rikspolisstyrelsen

skall inrättas och föras ett personregister med namnet Digitalt

referensbi-

bliotek över barnpornografiska framställningar .

Ändamålet med registret är att utföra bildanalys i brottsutredningar

samt att bistå utländska brottsutredande myndigheter med uppgifter om

bildanalys i brottsutredningar. Innehållet i registret skall bestå av

barnpornografiska framställningar som tagits i beslag. Registret får också

innehålla barnpornografiska framställningar som överlämnats av

utländsk brottsutredande myndighet. Registret får även innehålla

uppgifter om var framställningen tagits i beslag.

Det redan existerande personregistret torde i allt väsentligt motsvara de

önskemål om effektivare möjligheter att komma till rätta med

barnpornografin genom bl.a. internationellt samarbete som ligger bakom

utredningens förslag i den här delen.

Rikskriminalpolisen bedriver för närvarande ett arbete med att

internationellt presentera registret och de möjligheter till effektivisering i

den brottsutredande verksamheten detta kan medföra. Det är ännu för

tidigt att dra några slutsatser om hur detta samarbete över gränserna

kommer att utveckla sig, men regeringen har stora förhoppningar om att

det skall visa sig vara ett mycket värdefullt redskap i kampen mot

sexuella övergrepp mot barn. Regeringens bedömning är således att det

utöver eventuella regleringar när det gäller registerinnehåll m.m. för

närvarande inte finns skäl att vidta några ytterligare åtgärder när det

gäller registrering av barnpornografiskt material.

5 Grundlagsskydd för nya medier

5.1 Förslag till grundlagsskydd för de nya medierna

Överföring av information på längre avstånd än syn- och hörhåll kan ske

antingen med hjälp av fysiska databärare som transporteras mellan

avsändaren och mottagaren eller med hjälp av elektromagnetiska vågor.

Ett exempel på traditionella fysiska databärare är vanligt papper medan

datordisketter och cd-romskivor utgör exempel på det som i det följande

kallas för nya fysiska databärare. Sändningar i radio och TV samt genom

datorer sker med hjälp av elektromagnetiska vågor. Tryckta skrifter,

stenciler (under vissa förutsättningar), filmer, videogram, kassettband,

vinylskivor och cd-skivor omfattas alla av grundlagarnas

tillämpningsområden. Det gör även radio och television och viss över-

föring via datornätet.

Även om det endast är snart sex år sedan yttrandefrihetsgrundlagen

(YGL) trädde i kraft, har dess och tryckfrihetsförordningens (TF)

tillämpningsområden i formellt hänseende till vissa delar blivit

föråldrade. Det finns nya medieformer som används separat, men även

som komplement till de traditionella grundlagsskyddade medieformerna,

och som endast på grund av grundlagarnas definitioner faller utanför

grundlagsskyddet. Som exempel på sådana nyare medieformer, som i och

för sig till vissa delar redan i dag torde falla under TF:s och YGL:s

tillämpningsområden, kan nämnas optiskt avläsbara lagringsmedier.

Detta är medier som avläses med hjälp av laserljus till skillnad från

exempelvis datordisketter som avläses magnetiskt. Optiskt avläsbara

lagringsmedier används redan i dag på samma sätt som traditionella

massmedier såsom böcker och filmer. En del böcker och filmer ges ut på

cd-romskivor, och cd-romskivor används även i tidningsutgivning. Ett

litterärt verk kan naturligtvis ges ut enbart på ett optiskt avläsbart

lagringsmedium utan att det finns någon tryckt förlaga. I det kommande

avsnittet föreslår regeringen att TF och YGL skall bli tillämpliga även på

dessa nya medieformer.

Mediekommittén har berört frågan om en teknikoberoende grundlag,

men varken haft i uppdrag eller den tid som skulle krävas för att föreslå

en sådan grundlagsreglering av yttrandefriheten. Flera remissinstanser

har riktat kritik mot att en teknikberoende grundlagsreglering av yttran-

defriheten har föreslagits bestå. Andra instanser har anfört att ett teknik-

oberoende bör eftersträvas på sikt och att frågan bör utredas närmare.

Lagrådet har förordat att lagstiftningsarbetet inriktas på en samlad

grundlag omfattande såväl tryckfrihet som annan yttrandefrihet.

Regeringen anser att frågan om lämpligheten av en teknikoberoende

grundlagsreglering för yttrandefriheten har en mycket stor principiell

betydelse. Det kan också ifrågasättas om det är praktiskt möjligt att i

längden behålla den teknikberoende regleringen. Inom ramen för detta

lagstiftningsärende finns emellertid inte möjlighet att närmare överväga

dessa frågor.

Ett förslag till grundlagsreglering för nya medier bör nu inriktas på en

utvidgning av skyddet i TF och YGL till medieformer som används på

samma sätt och i samma syfte som t.ex. skrifter och filmer - dvs. att

sprida upplysning och information till allmänheten - men som inte redan

har ett sådant skydd. Vid utformningen av ett sådant förslag bör dock

strävan vara att ha en så generell beskrivning av olika medieformer att

byte från en upptagningsform till en annan inte påverkar

grundlagsskyddet.

En viktig utgångspunkt vid utformningen av ett sådant utvidgat

grundlagsskydd är att de tryckfrihetsrättsliga principerna i största möjliga

utsträckning skall gälla för de nya medierna. Förutsättningarna för att

tillämpa dessa principer är bäst för yttranden som är bundna till ett

medium så att yttrandet är tekniskt fixerat eller otvunget kan

dokumenteras på ett sätt som är likvärdigt med den tryckta skriften. Det

är därför endast yttranden som är bundna till ett medium som bör komma

i fråga för en reglering i TF och YGL. Om ett nytt medium inte utan

svåra komplikationer kan infogas i det tryckfrihetsrättsliga systemet bör

det också nu lämnas utanför grundlagsskyddet.

Särskilt om Internet

Möjligheterna till förflyttning mellan olika databaser och dokument och

Internets användningsområde över huvud taget medför, såsom Medie-

kommittén har framhållit, en sådan ny dimension i informationshan-

teringen att Internet i och för sig skulle kunna tyckas vara ett helt nytt

medium. Internet har emellertid knappast funnit sina former på ett sådant

sätt att det kan ses som ett medium i sig och så att det nu finns anledning

att överväga särskilda enhetliga regler för yttrandefriheten på nätet. De

internationella aspekterna är dessutom väsentliga och problematiska.

Det måste dock framhållas att det är viktigt att utvecklingen noggrant

följs så att lagändringar kan vidtas om det blir motiverat, t.ex. om

Internet utvecklas till en företeelse med egna speciella tekniska villkor

som gör det befogat att betrakta det som ett eget medium. Det kan vidare

finnas en fara för att särskilda krav ställs på begränsningar av

yttrandefriheten när det gäller Internet eftersom nätet medger åtkomst till

ett gigantiskt antal yttranden samt har en decentraliserad och därmed

svårkontrollerad struktur. Det är, såsom också Mediekommittén har

framhållit, viktigt att man är uppmärksam på denna fara och att man slår

vakt om yttrandefriheten lika mycket när den utövas på Internet som när

den utövas i andra nät eller medier.

5.1.1 Nya fysiska databärare

Regeringens förslag: Benämningen tekniska upptagningar förs in i

yttrandefrihetsgrundlagen som ett samlingsbegrepp för upptagningar

som innehåller text, bild eller ljud och som kan läsas, avlyssnas eller

på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Detta innebär

att t.ex. cd-romskivor och datordisketter med endast text eller

stillbilder, med endast rörliga bilder eller med blandat innehåll

omfattas av yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområde.

De regler i yttrandefrihetsgrundlagen som i dag gäller för filmer blir

genomgående tillämpliga på tekniska upptagningar. En viss

särreglering behålls dock när det gäller rörliga bilder. Till exempel får

föreskrifter i lag om censur endast avse rörliga bilder.

Yttrandefrihetsgrundlagens särskilda bestämmelser för ljudupptag-

ningar tas bort.

Nuvarande bestämmelser i yttrandefrihetsgrundlagen om filmer och

ljudupptagningar som har framställts i utlandet skall tillämpas också

på tekniska upptagningar som framställts i utlandet.

Mediekommitténs förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Remissutfallet är övervägande positivt. Justitie-

kanslern (JK) har dock anfört att grundlagsskyddet för en teknisk

upptagning bör göras beroende av att ursprungsuppgifter har satts ut på

upptagningen. Malmö tingsrätt, som i och för sig har uppgett att

lagstiftningen med den föreslagna ändringen blir lättare att överblicka,

har samtidigt invänt att praktiska svårigheter infinner sig vid

tillämpningen eftersom man måste ta del av upptagningen för att kunna

avgöra om de regler som gäller endast för rörliga bilder är tillämpliga.

Kungliga biblioteket har invänt mot valet av benämningen tekniska

upptagningar och vidare menat att det är troligt att cd-romskivor skulle

passa bättre under tryckfrihetsförordningens (TF) område. Kungliga

biblioteket har även framfört praktiskt betingade invändningar.

Kammarrätten i Göteborg har uppgett att en nackdel med begreppet

tekniska upptagningar enligt förslaget är att det medför ett

grundlagsskydd för olika medieformer med ett svagt eller obefintligt

behov av grundlagsskydd. Även Dataföreningen i Sverige och Sveriges

IT-företags organisation har haft synpunkter på det valda begreppet.

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Institutionen för

journalistik, medier och kommunikation vid Stockholms universitet samt

Institutionen för journalistik och masskommunikation vid Göteborgs

universitet har sammanfattningsvis anfört att innehållet i högre grad bör

vara avgörande för grundlagsskyddet.

Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem i allt

väsentligt utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Som regeringen tidigare har anfört

används optiskt avläsbara lagringsmedier i dag på samma sätt som de

traditionella medieformerna. Vår långvariga tradition med en stark

grundlagsskyddad tryck- och yttrandefrihet bör inte urholkas när de

traditionella medieformerna kompletteras med eller byts ut mot nya

medieformer. Om de nya medieformerna utan svårigheter kan passa in i

det nuvarande grundlagssystemet bör därför utgångspunkten vara att

dessa skall få grundlagsskydd.

Yttranden på optiskt avläsbara lagringsmedier är bundna till mediet

liksom nu grundlagsskyddade medieformer. Visserligen kan information

som skrivits in på ett raderbart optiskt avläsbart lagringsmedium (såsom

t.ex. WMRA [Write Many Read Always] eller WRM [Write Read

Many]) raderas och ändras, men detta är ingen principiell skillnad

gentemot vad som gäller för t.ex. ett videogram. Vissa av de optiskt

avläsbara lagringsmedierna torde redan i dag omfattas av

yttrandefrihetsgrundlagen (YGL), t.ex. cd-romskivor med rörliga bilder.

Som har framgått används dessa lagringsmedier i dag på samma sätt som

de traditionella fysiska databärarna och det kan förutses att så kommer att

ske även i fortsättningen.

De tryckfrihetsrättsliga principerna kan vidare, på samma sätt som på

traditionella filmer och ljudupptagningar, tillämpas på optiskt och

magnetiskt avläsbara lagringsmedier och de kan på samma sätt infogas i

TF:s och YGL:s regelsystem. Något bärande skäl till varför nya

lagringsmedier, optiska eller magnetiska, ändå inte skall ha möjlighet att

omfattas av grundlagarnas skydd har inte framkommit inom ramen för

Mediekommitténs arbete. Inte heller regeringen kan finna några hållbara

argument mot en sådan utvidgning av grundlagarnas tillämpningsom-

råden. Regeringen anser därför liksom kommittén att dessa nya

lagringsmedier bör föras in under grundlagarnas skydd. Frågan är då hur

det närmare skall ske.

Mediekommitténs förslag innebär att alla nya fysiska databärare

behandlas likadant som filmer och att detta lagtekniskt skall ske genom

att begreppet tekniska upptagningar införs i grundlagarna. En cd-

romskiva med samma innehåll som en bok skall då behandlas som en

film. Detta medför att olika regler skall gälla för texten när den

publiceras genom tryckteknik och när den publiceras på en cd-romskiva.

Denna konsekvens är, såsom kommittén har framhållit, emellertid inte

ny. Olika regler gäller också exempelvis när en viss film både spelas upp

på biograf och därefter visas i television. Detta förhållande är därför

knappast något skäl mot att behandla alla nya fysiska databärare på

samma sätt.

Den tekniska utvecklingen med digitalisering och nya fysiska

databärare som gör det möjligt att enkelt och billigt lagra ljud, text och

bild på samma lagringsmedium, och som även ger en mera beständig

lagring än tidigare tekniker, kan antas medföra att lagringsmedier som

innehåller enbart ljud, enbart text eller enbart bilder blir allt ovanligare i

framtiden. På grund av de nya fysiska databärarnas stora lagrings-

kapacitet kan det också antas bli vanligare att lagringsmedier innehåller

bidrag från flera upphovsmän. Dessa omständigheter talar för att alla

fysiska databärare skall behandlas på samma sätt och att skyldigheten att

utse utgivare skall gälla för alla fysiska databärare. Om man överger

särbehandlingen av ljudupptagningar, kommer man i princip bort från

problemen med att man i vissa fall måste ta del av hela innehållet på en

fysisk databärare för att kunna avgöra om den innehåller enbart ljud och

därför skall behandlas enligt särskilda regler. Starka skäl talar alltså för

att särbehandlingen av ljudupptagningar skall upphöra och att alla fysiska

databärare, såsom kommittén har föreslagit, skall behandlas enligt de

regler som nu gäller för film. Begreppet tekniska upptagningar utgör

enligt regeringens uppfattning ett lämpligt samlingsord för alla de fysiska

databärare som då skulle omfattas av YGL.

Det finns emellertid vissa regler som nu gäller för film, dvs. för

upptagningar av rörliga bilder, som inte bör utvidgas till att gälla för

tekniska upptagningar som inte innehåller rörliga bilder. Dessa regler är

bl.a. tillåtligheten av censur i 1 kap. 3 § andra stycket YGL, 3 kap. 11 §

YGL rörande otillåten utlämning av film eller videogram och 7 kap. 5 §

YGL om tillsyn över att yttrandefriheten i filmer inte missbrukas genom

olaga våldsskildring och över att filmer med våld eller hot om våld inte i

förvärvssyfte sprids till den som är under 15 år. Dessa regler bör, som

kommittén har funnit, avse endast tekniska upptagningar som innehåller

rörliga bilder, antingen enbart eller i kombination med annat material.

Tillåtligheten av censur bör endast avse de rörliga bilderna i en

upptagning med rörliga bilder i kombination med annat material och inte

t.ex. rena textavsnitt. Även om detta innebär att de myndigheter som

skall tillämpa dessa bestämmelser måste ta del av hela innehållet i

databäraren för att avgöra om någon av dessa bestämmelser är

tillämpliga, anser regeringen att bestämmelsen om tillåtligheten av

censur inte skall få ett vidare tillämpningsområde än den nu har. I sådant

fall skulle syftet med det utvidgade grundlagsskyddet, dvs. ett vidgat

skydd för yttrandefriheten, avsevärt förringas.

Regeringens förslag innebär en minskad teknikbundenhet i grundlagen

eftersom i praktiken alla fysiska databärare (utom de som avses i

1 kap. 5 § TF och handskrifter o. dyl.) omfattas av ett lagtekniskt

begrepp. Det innebär också att problemen med gränsdragning mellan

olika typer av databärare väsentligen försvinner. Endast när det är fråga

om tillämpning av de ovannämnda reglerna som skall gälla enbart för

upptagningar med rörliga bilder, är man enligt regeringens förslag

tvungen att ta del av innehållet på t.ex. en cd-romskiva för att kunna

avgöra om skivan omfattas av reglerna. Till bemötande av Malmö

tingsrätts kritik i denna del kan anföras att problemet finns redan i dag

genom att man måste ta del av exempelvis en cd-romskiva för att avgöra

om den har just ett sådant innehåll som omfattas av YGL. Om innehållet

består av endast text och/eller stillbilder omfattas skivan enligt nuvarande

regler inte av grundlagen.

När det gäller JK:s förordande av att grundlagsskyddet i dessa fall

skall vara beroende av att ursprungsuppgifter har satts ut på databäraren

torde den inställningen till stor del ha sin förklaring i de problem som är

förknippade med barnpornografifrågan. Regeringen har behandlat den

frågan i avsnitt 4.

Kungliga biblioteket har anfört att regleringen av exempelvis cd-

romskivor troligen skulle passa mycket bättre på TF:s område. En

reglering i YGL är dock enligt regeringen att föredra med hänsyn till

TF:s och YGL:s nuvarande tillämpningsområden.

Bland de nya fysiska databärare som kommer att tillhöra YGL:s till-

lämpningsområde finns, förutom cd-romskivor, datordisketter. Genom

regeringens förslag slås vidare fast att också dator- och videospel

omfattas av YGL. Regeringen behandlar den frågan i nästa avsnitt.

Förslaget till grundlagsskydd för nya fysiska databärare innebär alltså i

princip att dessa och de i YGL redan reglerade fysiska databärarna

(filmer, videogram, andra upptagningar av rörliga bilder och

ljudupptagningar) förs samman under beteckningen tekniska upptag-

ningar och behandlas enligt de regler som nu gäller för film. Särbe-

handlingen av ljudupptagningar upphör. Förslaget innebär att även en

teknisk upptagning med enbart text och/eller stillbilder, t.ex. en cd-

romskiva, kommer att behandlas enligt de regler som nu gäller för film

om inte upptagningen faller in under bilageregeln i 1 kap. 7 § andra

stycket TF.

Tekniska upptagningar som framställs utomlands

I YGL behandlas nu utländska filmer och ljudupptagningar på samma

sätt. Olika regler gäller beroende på om den utländska framställningen

sprids i Sverige eller inte. För de framställningar som sprids i Sverige

gäller i princip alla YGL:s allmänna regler utan andra modifikationer än

vissa inskränkningar i meddelar- och anskaffarfriheten och rätten till

anonymitet. För framställningar som inte sprids i Sverige gäller endast

YGL:s regler om meddelar- och anskaffarfrihet samt rätten till

anonymitet och då med samma modifikationer som beträffande utländska

filmer och ljudupptagningar som lämnas ut för spridning här.

De nya fysiska databärare som med förslaget förs in under benäm-

ningen tekniska upptagningar företer sådana likheter med filmer och

ljudupptagningar att de bör behandlas på samma sätt som dessa även när

de framställs utomlands.

5.1.2 Särskilt om dator- och videospel

Regeringens förslag: Dator- och videospel skall omfattas av

grundlagarnas tillämpningsområden.

Straffbestämmelserna i 16 kap. 10 b § brottsbalken om olaga vålds-

skildring, 16 kap. 10 c § brottsbalken om otillåten utlämning av film

eller videogram samt 16 kap. 12 § brottsbalken om förledande av

ungdom ändras så att det klart framgår att de omfattar även dator- och

videospel.

Sammanfattningsvis blir 16 kap. 10 b § brottsbalken tillämplig på

stillbilder och rörliga bilder, 16 kap. 10 c § brottsbalken på film, vi-

deogram och andra tekniska upptagningar med rörliga bilder som

innefattar sådana skildringar som sägs i paragrafen samt 16 kap. 12 §

brottsbalken på skrifter, bilder och tekniska upptagningar.

Mediekommittén har övervägt en sådan ändring av brottet förledande

av ungdom som regeringen nu föreslår, men endast föreslagit att det skall

omfatta skrift, bild och tekniska upptagningar med text eller bild. I övrigt

stämmer kommitténs förslag med regeringens.

Remissinstanserna: Svea hovrätt har invänt att det kan befaras att

respekten för tryckfriheten och yttrandefriheten tunnas ut om grundlags-

skyddet utvidgas till företeelser där det enligt allmän rättsuppfattning kan

ifrågasättas om ett sådant skydd är påkallat. Granskningsnämnden för

radio och TV har framfört liknande invändningar. Justitiekanslern (JK)

har från praktiska utgångspunkter ifrågasatt hur beivrandet av eventuella

överträdelser skall gå till samt med bestämdhet avstyrkt att spelen skall

omfattas av grundlagsregleringen. JK har vidare uppgett att den före-

slagna ordningen innebär att det inte blir möjligt att ingripa mot

olämpliga dator- och videospel med utgångspunkt i

konsumentskyddsintressen. Riksåklagaren har anfört att det föreslagna

grundlagsskyddet för spelen kan medföra svårigheter vid utredandet av

överträdelser. Sveriges advokatsamfund har invänt mot förslaget att

utvidga brottet förledande av ungdom. Enligt samfundet innehåller

bestämmelsen i brottsbalken normativa och vaga rekvisit som leder till

förlegade värderingar. Den vaga avgränsningen är från legalitetssynpunkt

diskutabel enligt samfundet. Svenska Tidningsutgivareföreningen och

Svenska bokförläggareföreningen har redovisat en liknande inställning i

fråga om brottet förledande av ungdom.

Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem i allt

väsentligt utan erinran.

Skälen för regeringens förslag

Dator- och videospel kommer att utgöra tekniska upptagningar

Eftersom dator- och videospel är fixerade till ett medium och sprids på

fysiska databärare, t.ex. cd-romskivor, omfattas de av det förslag till

grundlagsskydd för nya fysiska databärare som har lämnats i det föregå-

ende. Rättsläget torde emellertid redan i dag vara sådant att videospel

som innehåller rörliga bilder omfattas av yttrandefrihetsgrundlagen

(YGL). Bland annat de stora variationsmöjligheterna i händelseförloppet

i dessa spel kan emellertid i viss mån tyckas tala emot att de skall

jämställas med t.ex. en tryckt skrift eller en film. Såsom Svea hovrätt och

Granskningsnämnden för radio och TV har anfört finns det anledning att

i största möjliga utsträckning avgränsa grundlagarnas

tillämpningsområden så att de inte ger skydd åt företeelser där det

egentligen inte finns något behov av grundlagsskydd. Regeringen har

därför, liksom kommittén, övervägt om dator- och videospelen kan hållas

utanför grundlagarnas tillämpningsområden.

Till en början kan konstateras att man i detta fall inte bör göra gräns-

dragningen med hjälp av innehållets betydelse från yttrandefrihets-

synpunkt eller dess syfte t.ex. så att skyddet endast skulle omfatta fysiska

databärare som innehåller material av betydelse för ett fritt menings-

utbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande

eller material som inte enbart utgörs av datorspel eftersom detta skulle

innebära betydande gränsdragningssvårigheter med åtföljande

rättsosäkerhet.

Det är inte heller möjligt att peka på någon avgörande teknisk skillnad

mellan t.ex. en cd-romskiva som innehåller dator- eller videospel och en

sådan skiva som har annat innehåll. Dator- och videospel innehåller ofta

nästan oändligt många variationsmöjligheter. Variationsmöjligheterna

innebär närmare bestämt att de programmerade händelserna kan utspelas

i varierande ordningsföljd och kombinationer. Emellertid kan även en cd-

romskiva som inte innehåller dator- eller videospel läsas med varierande

ordningsföljd mellan de olika avsnitten på skivan. Det är alltså inte

möjligt att urskilja någon avgörande skillnad mellan ett dator- eller

videospel och en cd-romskiva med annat innehåll.

Även om det kan finnas nästan oändligt många variationer i

händelseförloppet i ett spel, är det spelets upphovsman som bestämmer

vilka händelseförlopp som kan utspelas vid användning av spelet. Ett

utgi-

varansvar får därför anses möjligt.

Sammanfattningsvis finner regeringen att det saknas teoretisk och

praktisk möjlighet att på ett godtagbart sätt undanta dator- och

videospelen från grundlagarnas tillämpningsområden. Denna bedömning

torde emellertid inte bidra till att en okontrollerbar marknad av dessa

produkter uppstår. Med grundlagsskyddet följer t.ex. krav på att man

utser och anger utgivare och att man lämnar pliktexemplar. Mot den

bakgrunden torde ett grundlagsskydd i vart fall inte minska det allmännas

möjlighet att ingripa mot olagliga skildringar i spelform.

Särskilt om straffrättsligt ansvar

Eftersom regeringen finner att YGL skall omfatta även dator- och video-

spel bör straffbestämmelserna i 16 kap. 10 b § brottsbalken (BrB) om

olaga våldsskildring, 16 kap. 10 c § BrB om otillåten utlämning av film

eller videogram samt 16 kap. 12 § BrB om förledande av ungdom

justeras på ett sådant sätt att det blir klart att de omfattar också dator- och

videospel.

Bestämmelsen i 16 kap. 10 b § BrB bör göras tillämplig på stillbilder

och rörliga bilder. Bestämmelsen i 16 kap. 10 c § BrB bör bli tillämplig

på film, videogram och andra tekniska upptagningar med rörliga bilder

som innefattar sådana skildringar som sägs i paragrafen och 16 kap. 12 §

BrB på skrifter, bilder och tekniska upptagningar. Genom denna ändring

kommer bestämmelsen om förledande av ungdom, som i dag endast

gäller skrift och bild, att omfatta även upptagningar med endast ljud och

upptagningar med ljud i kombination med annat innehåll.

5.1.3 Ny kommunikation med hjälp av elektromagnetiska

vågor

Regeringens bedömning: Grundlagsskyddet för kommunikation med

hjälp av elektromagnetiska vågor bör inte utvidgas.

Regeringens förslag: Det skall däremot klargöras att de som avses

i den s.k. databasregeln (1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen) är

traditionella massmedieföretag samt att tillhandahållandet enligt

bestämmelsen skall ske på särskild begäran; enbart den

omständigheten att upplysningar tillhandahålls mot abonnemang,

prenumeration eller dylikt gör inte att tillhandahållandet kan anses ske

på begäran.

Mediekommitténs förslag: Mediekommittén har föreslagit att

databasregeln i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) utvidgas.

Genom utvidgningen ges möjlighet till ett frivilligt grundlagsskydd för

alla, dvs. för alla andra än sådana massmedieföretag som för närvarande

omfattas av bestämmelsen, som med hjälp av elektromagnetiska vågor på

särskild begäran tillhandahåller allmänheten upplysningar direkt ur ett

register med upptagningar för automatisk databehandling, förutsatt att

mottagaren inte kan ändra innehållet i registret. Endast den som har

ansökt om och fått ett särskilt utgivningsbevis för verksamheten omfattas

av det frivilliga skyddet. För massmedieföretagen skall enligt förslaget

det nuvarande obligatoriska grundlagsskyddet fortsätta att gälla.

I övrigt stämmer kommitténs förslag överens med regeringens.

Remissinstanserna: Hovrätten över Skåne och Blekinge har anfört att

en utvidgad databasregel kan tänkas skydda personregister och därmed

komma i en tydlig konflikt med dataskyddsdirektivet (Europaparlamen-

tets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för

enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och

om det fria flödet av sådana uppgifter). Även Juridiska fakultetsnämnden

vid Stockholms universitet samt Patent- och registreringsverket har haft

invändningar i detta avseende. Juridiska fakultetsnämnden har vidare

anfört att det finns en risk för att personer utnyttjar det frivilliga grund-

lagsskyddet för att tillhandahålla sådan information som är förbjuden

enligt brottsbalken.

Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det i allt

väsentligt utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Mediekommittén har anfört bl.a.

följande som skäl för sitt förslag. Elektronisk publicering av nyheter,

debattinlägg och liknande material som ombesörjs av andra än sådana

massmedieföretag som nämns i databasregeln (1 kap. 9 § YGL) torde för

närvarande inte förekomma i någon större utsträckning, men det är

möjligt att sådan publicering i framtiden kan komma att nå ett stort antal

mottagare, t.ex. genom abonnemang på en nyhetsdatabas som

sammanställs, bearbetas och tillhandahålls av en teleoperatör. Den

pågående utvecklingen mot allt mindre och kraftfullare bärbara datorer

kommer troligen att medföra att efterfrågan på elektroniskt publicerade

nyheter och liknande material ökar i framtiden. Den ökande integrationen

mellan olika branscher talar för att andra än traditionella

massmedieföretag kommer att sammanställa, bearbeta och tillhandahålla

nyheter och annan information i form av elektroniska tjänster. Det kan

alltså antas att elektronisk publicering av nyheter, debattinlägg och

liknande på andra sätt än genom hittillsvarande massmedier kommer att

nå många mottagare och omhänderhas av nya aktörer. Om så sker

påminner denna publicering om hittills kända massmedier.

Enligt regeringen finns det emellertid starka skäl som talar mot den

föreslagna utvidgningen.

Mediekommitténs förslag skulle ge ett frivilligt grundlagsskydd åt

flera olika nya kommunikationsformer, däribland informationsdatabaser

med eller utan användning av telefaxmeddelanden. I vissa fall skulle

även elektroniska anslagstavlor, digital TV, digital radio, betalteletjänster

och elektroniska tidningar (utan tryckta förlagor) kunna komma att

omfattas. Vilka ytterligare former av ny kommunikation som skulle

kunna beröras av utvidgningen är det svårt att överblicka. Även om

utvidgningen görs beroende av erhållande av utgivningsbevis får den ses

som omfattande, och en sådan utvidgning bör föregås av en mera

ingående analys. Regeringen anser sålunda inte att tiden är mogen för en

utvidgning av databasregeln på det sätt som Mediekommittén har

föreslagit.

Om någon startar en sådan databasverksamhet som nu avses i databas-

regeln och tillhandahåller t.ex. nyheter kan det uppstå tveksamhet om

denna är att betrakta som en sådan nyhetsbyrå som avses i regeln och

därför har grundlagsskydd för verksamheten. Det bör därför klargöras att

det är traditionella massmedieföretag som avses. Förslaget innebär inte

någon saklig skillnad mot vad som varit avsett vid YGL:s tillkomst.

Det bör vidare, såsom Mediekommittén har föreslagit, klargöras att

tillhandahållandet skall ske på särskild begäran och att enbart den

omständigheten att upplysningar tillhandahålls mot abonnemang,

prenumeration eller dylikt inte gör att tillhandahållandet kan anses ske på

begäran. Med uttrycket på begäran menas att sändningen av uppgifterna

startas av mottagaren. Det är härvid utan betydelse om det finns flera

meddelanden tillgängliga för mottagaren att välja bland eller om endast

ett meddelande är tillgängligt. Inte heller detta utgör någon ändring i sak.

6 Skräddarsydda videogram m.m.

Regeringens förslag: Yttrandefrihetsgrundlagen skall även i fortsätt-

ningen vara tillämplig på sådana upptagningar som sprids till

allmänheten genom att de spelas upp, säljs eller tillhandahålls på annat

sätt. Frågan om grundlagens tillämplighet i det enskilda fallet skall

emellertid prövas på grundval av vad som kan antas om spridningen.

Yttrandefrihetsgrundlagen skall därvid anses tillämplig på

upptagningar med ursprungsuppgifter och uppgift om vem som är

utgivare, om inte något annat framgår av omständigheterna.

Mediekommittén har övervägt en presumtionsregel med i huvudsak

den lydelse som regeringen nu föreslår, men inte lagt fram något formellt

förslag.

Remissinstanserna: Justitiekanslern (JK) har anfört att en s.k. sten-

cilregel som gäller för alla tekniska upptagningar är att föredra framför

den övervägda presumtionsregeln. Stockholms tingsrätt har invänt att

problemet med när de fysiska databärarna skall anses ha spritts eller vara

avsedda för spridning är begränsat till barnpornografiskt innehåll.

Tingsrätten har därför förordat att barnpornografi uttryckligen undantas

från tryckfrihetsförordningens (TF) och yttrandefrihetsgrundlagens

(YGL) tillämpningsområden och i övrigt hänvisat till sitt yttrande över

Barnpornografiutredningens betänkande. Även Kammarrätten i Göte-

borg, Riksåklagaren, Åklagarmyndigheterna i Stockholm och Malmö,

Barnombudsmannen samt Våldsskildringsrådet har hänvisat till sina

yttranden över Barnpornografiutredningens betänkande och uppgett att

de i den frågan förordar att barnpornografi uttryckligen undantas från

TF:s och YGL:s tillämpningsområden.

Tre instanser, Riksdagens ombudsmän (JO), Hovrätten över Skåne och

Blekinge samt Svenska Journalistförbundet, har tillstyrkt en regel i

enlighet med kommitténs överväganden medan övriga har lämnat

övervägandena i huvudsak utan erinran.

Bakgrund: JK avlämnade i februari 1996 till regeringen Promemoria

om vissa frågor rörande yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring m.m. -

Justitiekanslerns erfarenheter och synpunkter . I promemorian föreslog

JK att den bestämmelse i YGL (1 kap. 10 §) som anger grundlagens

tillämpningsområde såvitt avser videogram skall förtydligas.

Av promemorian framgår att s.k. skräddarsydda videogram gett

upphov till svårigheter i rättstillämpningen när det gäller att avgöra om

de har spritts till allmänheten i den mening som avses i 1 kap. 10 § YGL

och när det gäller frågor om ansvarigheten för innehållet, frågor om

konfiskering och preskription samt verkan av att en viss scen tidigare

prövats i en rättegång. Med skräddarsydda videogram avses videogram

som innehåller sammanställningar från flera skilda bildupptagningar,

redigerade samman i enlighet med en beställares individuella önskemål.

Det står genom promemorian klart att barnpornografi och olaga

våldsskildring ofta förekommer i skräddarsydda videogram och att

handläggningen av sådana ärenden tar en stor del av JK:s resurser i

anspråk.

Regeringen överlämnade i maj 1996 promemorian till Mediekommit-

tén.

Mediekommittén har övervägt de två av JK presenterade alternativen

och kommit fram till den av regeringen föreslagna presumtionsregeln.

Som framgår av avsnitt 4 har Barnpornografiutredningen förordat den

s.k. stencilregeln som en lösning på barnpornografiproblemet.

Skälen för regeringens förslag

YGL:s tillämpningsområde behöver avgränsas klarare

Syftet med YGL var att efter mönster av TF bereda nya medier ett

grundlagsskydd som så långt som möjligt skulle likställa deras villkor

med vad som gällde för det tryckta ordet. Enligt 1 kap. 1 § första stycket

YGL är varje svensk medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad rätt

att i ljudradio, television och vissa liknande överföringar, filmer,

videogram och andra upptagningar av rörliga bilder samt ljudupp-

tagningar offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt

lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Grundlagen skyddar alltså rätten

att uttrycka sig offentligt i vissa medier och den avser således inte privata

eller förtroliga meddelanden. Dess tillämpningsområde när det gäller

filmer och ljudupptagningar preciseras närmare i 1 kap. 10 § YGL som

har följande lydelse. Grundlagen är tillämplig på sådana filmer och

ljudupptagningar som sprids till allmänheten genom att spelas upp, säljas

eller tillhandahållas på annat sätt.

I den praktiska tillämpningen av grundlagen har vilket, såsom

Mediekommittén har framhållit, i och för sig kan te sig principiellt

tillfredsställande denna getts en extensiv tolkning så att även

videogram som framställts i ett fåtal exemplar för en högst begränsad

krets av mottagare har ansetts falla under grundlagen. Det har i sådana

fall ofta varit fråga om enstaka videogramexemplar som har kopierats

från delar av flera förlagor. Denna extensiva tolkning av YGL har

emellertid medfört avsevärda svårigheter vid rättstillämpningen. Flera av

de tryckfrihetsrättsliga principerna, som bl.a. bygger på att det är en enda

person som är ansvarig för en mängd likadana framställningar, kan

svårligen tillämpas när det endast sprids enstaka exemplar av videogram

med ett särskilt beställt innehåll.

En naturlig utgångspunkt när man diskuterar denna tillämpning av

YGL är liksom i andra sammanhang att jämföra med TF. TF bygger

på föreställningen att en skrift i princip skall vara mångfaldigad för att

grundlagen skall vara tillämplig. Som Mediekommittén har funnit vore

en avgränsning av YGL:s tillämpningsområde så att nu avsedda fall

kommer att falla utanför detta område väl förenlig med grundlagens

uppläggning. Frågan är då hur en sådan avgränsning bör ske.

I avsnitt 4 har regeringen behandlat frågan hur barnpornografi på bästa

sätt kan bekämpas. Regeringen har där föreslagit att barnpornografiska

bilder uttryckligen skall undantas från såväl TF:s som YGL:s

tillämpningsområde. Av vad som nu har sagts när det gäller de problem

som hänger samman med YGL:s tillämplighet på filmer och ljudupp-

tagningar framgår att problemen gör sig gällande även om innehållet inte

är barnpornografiskt. En bättre avgränsning av YGL är sålunda

motiverad även om barnpornografiska bilder undantas från dess

tillämpningsområde.

Tillämpningsområdet bör inte avgränsas genom en s.k. stencilregel

I den promemoria som överlämnades till regeringen år 1996 övervägde

den dåvarande JK som ett alternativ till lösning på problemet bl.a. en

stencilregel efter mönster av 1 kap. 5 § TF. Genom ett tillägg i 1 kap.

10 § YGL skulle klargöras att grundlagens skydd, vid annan spridning än

sådan som sker genom uppspelning, endast omfattar filmer och ljud-

upptagningar som mångfaldigats och försetts med ursprungsuppgifter (i

det följande stencilregeln ). JK framhöll emellertid bl.a. att en sådan

regel skulle innebära att ursprungsuppgifterna gjordes till en

förutsättning för ett yttrandefrihetsrättsligt skydd för videogram och att

detta vore ett icke önskvärt avsteg från förebilden i TF, där någon sådan

förutsättning inte finns för grundlagsskydd när det gäller tryckta skrifter.

JK ansåg att detta avsteg kunde undvikas om ändringen i YGL

begränsades till ett förtydligande av att grundlagens räckvidd inte

sträcker sig till videogram som inte har mångfaldigats. Detta skulle enligt

JK visserligen innebära en avvikelse från TF:s utformning men knappast

från dess sakliga innebörd.

Mot stencilregeln, vilken Barnpornografiutredningens majoritet har

förordat, kan, såsom även Mediekommittén har funnit, flera invändningar

göras. En grundläggande invändning är att den innebär ett avsteg från det

krav på långsiktighet och stabilitet i grundlagsskyddet som ju är en viktig

beståndsdel i det konstitutionella systemet. Avsikten är inte att inskränka

det grundlagsskydd som filmer och videogram erhöll genom YGL, utan

att återställa rättsläget sedan YGL i rättstillämpningen har fått ett vidare

tillämpningsområde än lagstiftaren avsett och är önskvärt. Att införa en

stencilregel i YGL i syftet att inskränka grundlagens tillämpningsområde,

så att filmer och andra tekniska upptagningar omfattas av

grundlagsskyddet endast om vissa formalia är uppfyllda och oavsett

innehållet, vore att ta ett olyckligt steg tillbaka när det gäller

grundlagsskyddets omfattning. Stencilregeln skulle dessutom med tanke

på regeringens förslag om ett enhetligt grundlagsskydd för olika former

av tekniska upptagningar behöva gälla såväl ljudupptagningar som de

nya medieformer som enligt förslaget skall omfattas av YGL. Dessa nya

medieformer kan förväntas få väl så stor betydelse från

yttrandefrihetssynpunkt som filmer, videogram och ljudupptagningar

eftersom de kan komma att överta en stor del av den roll som tryckta

skrifter i dag har som förmedlare av information och åsikter. När det

gäller nya viktiga medieformer skulle stencilregeln innebära att

grundlagsskyddet blir svagare än motiverat.

Regeringen anser mot bakgrund av vad som nu har sagts att en

stencilregel av det slag som JK skisserat inte bör införas.

En presumtionsregel bör klargöra YGL:s tillämplighet på tekniska

upptagningar

De aktuella medieformerna bör i stället ha ett obligatoriskt grundlags-

skydd, dvs. huruvida utgivare och ursprungsuppgifter anges på upptag-

ningen eller inte, bör inte bli avgörande för grundlagsskyddet. Samtidigt

måste gränsdragningen mellan av YGL skyddade upptagningar och andra

göras klarare än för närvarande. Det måste tydliggöras att skräddarsydda

tekniska upptagningar och sådana upptagningar som aldrig har avsetts att

spridas till allmänheten inte omfattas av grundlagen.

Trycktekniken används typiskt sett för att framställa ett flertal exem-

plar av en skrift. Skall bara ett fåtal exemplar produceras, utnyttjas någon

annan teknik, t.ex. fotokopiering. Man kan därför normalt utgå från att en

trycksak som påträffas är en del av en sådan upplaga som är tillräcklig

för spridning bland allmänheten. Svårigheter att avgöra om en skrift är

grundlagsskyddad förekommer därför bara i begränsad omfattning.

Beträffande film i traditionell mening torde det oftast inte heller vara

svårt att avgöra om den sprids till allmänheten och därmed faller under

YGL. Man kan utgå från att film som är avsedd för offentlig visning, s.k.

biograffilm, är avsedd för sådan spridning att grundlagen blir tillämplig

på den. Smalfilm är - i den mån sådan fortfarande förekommer - mera

hänförlig till intern användning utan grundlagsskydd.

Ljudupptagningar i form av traditionella grammofonskivor och cd-skivor

kan också antas vara avsedda för spridning till allmänheten.

Bland de tekniska upptagningar som i dag skyddas av YGL är det

därför framför allt videogram och ljudkassettband som lika gärna kan

vara för allmän spridning som för internt bruk. Ofta framgår det dock av

tryckta omslag, etiketter o.dyl. om det är fråga om det förstnämnda. Av

de nya medieformer som regeringen föreslår skall falla under YGL:s

tillämpningsområde kan vanliga datordisketter sägas likna videogram

och ljudkassettband i det nu behandlade hänseendet. Cd-romskivor kan

ännu så länge likställas med ljudupptagningar i form av cd-skivor. Om

möjligheterna att spela in på sådana skivor blir allmänt tillgängliga

kommer de dock snarare att likna videogrammen och ljudkassettbanden i

detta hänseende.

Det är med utgångspunkt i det anförda som Mediekommittén har

övervägt en lösning i form av en presumtionsregel, av innebörd att man i

varje enskilt fall skall pröva om framställningen är avsedd att spridas till

allmänheten. Har framställningen försetts med ursprungsuppgifter och

uppgift om utgivare skall YGL presumeras vara tillämplig. Man skulle då

i första hand utgå från det eller de exemplar av en teknisk upptagning

som man har tillgång till eller ställs inför t.ex. vid en husrannsakan eller

vid en annan tvångsåtgärd. Är det sannolikt att exemplaret/exemplaren är

avsett/avsedda för spridning bland allmänheten skall grundinställningen

vara att det/de omfattas av YGL. Detta kan framgå på olika sätt, t.ex. av

antalet exemplar, utseendet på omslag, etikett eller dylikt eller av själva

produktionssättet som i frågan om traditionella grammofonskivor.

Framstår en upptagning däremot primärt som något som framställts för

internt bruk blir utgångspunkten att den inte omfattas av

grundlagsskyddet. Omständigheterna kan emellertid även vara sådana att

en till synes yrkesmässigt tillverkad upptagning inte kan anses vara

avsedd för allmän spridning, eller att vad som ter sig som en hemkopia

tvärtom får anses avsedd för allmän spridning. I sådana fall kan

presumtionen brytas och upptagningen anses falla utanför respektive

innanför YGL:s tillämpningsområde.

De iakttagelser som kan göras på platsen bör ofta bidra till att det med

rimlig säkerhet kan bedömas om en viss bild- eller ljudupptagning är

avsedd för spridning till allmänheten i den mening som avses i YGL. Det

kan t.ex. visa sig att upptagningen har annonserats ut till försäljning, att

register över kunder påträffas, att upptagningen påträffas i ett större antal

exemplar eller att korrespondens visar att upptagningen har spritts. Det

saknas alltså ofta inte helt underlag utöver själva upptagningen för att

bedöma om den är avsedd för spridning till allmänheten på ett sådant sätt

sätt som anges i 1 kap. 10 § YGL. Regeringen gillar Mediekommitténs

väl avvägda förslag till hur YGL:s tillämpningsområde kan stramas upp

och föreslår att det i 1 kap. 10 § YGL görs ett tillägg i saklig

överensstämmelse med vad kommittén övervägt.

7 TF:s och YGL:s territoriella tillämpningsom-

råden

Regeringens förslag: Tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets-

grundlagen förtydligas så att det framgår att de är tillämpliga, om en

skrift eller en teknisk upptagning har getts ut eller spritts till

allmänheten i Sverige. Därmed klargörs att vanlig lag skall vara

tillämplig, om skriften eller upptagningen visserligen framställs i

Sverige men ges ut eller sprids endast utomlands.

Meddelarfriheten, anskaffarfriheten och rätten till anonymitet skall

dock med vissa undantag gälla, när uppgift lämnas för att

offentliggöras i skrift eller teknisk upptagning som ges ut eller sprids

endast utomlands, oavsett om framställningen tillverkas i Sverige eller

utomlands.

Regeringens bedömning: Frågan om regleringen av ansvaret för

filmer som produceras i Sverige men ges ut utomlands och därefter av

tredje man sprids i Sverige bör inte lösas i detta sammanhang.

Promemorians förslag stämmer i sak överens med regeringens.

Remissinstanserna: Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms uni-

versitet har, mot bakgrund av Sveriges internationella åtaganden i

kampen mot brott av internationell karaktär, ifrågasatt lämpligheten av

att tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL)

endast skall vara tillämpliga på sådana framställningar som ges ut eller

sprids till allmänheten i Sverige. Institutionen för journalistik, medier

och kommunikation vid Stockholms universitet har avstyrkt förslagen och

anfört att problemen inte är tillräckligt belysta. Svenska Tidningsutgi-

vareföreningen har anfört att man innan något är utgivet aldrig kan veta

om utgivning kommer att ske endast utomlands och att ingripanden

därför inte kan göras utan att man kommer i konflikt med förbudet mot

förhandsgranskning. Mot den bakgrunden har Tidningsutgivarna avstyrkt

förslaget om ett förtydligande av TF:s och YGL:s tillämpningsområden.

Tidningsutgivarna har tillstyrkt förslagen i övrigt. Sveriges

Författarförbund har avstyrkt förslaget om ett förtydligande av TF:s och

YGL:s tillämpningsområden men tillstyrkt i övrigt. Författarförbundets

inställning får förstås så att TF och YGL bör vara tillämpliga även om en

framställning ges ut eller sprids endast utomlands. Justitiekanslern (JK)

har uppgett att han i och för sig inte har någon erinran mot förslagen,

men anfört att de frågor som berörs härav bör ses över i ett större

perspektiv.

Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem i

huvudsak utan erinran.

Skälen för regeringens förslag

Utgivningsbegreppet bör förtydligas

TF och YGL bygger på förutsättningen att ingripanden på grund av

innehållet i en skrift, film eller ljudupptagning etc. får göras först sedan

framställningen har haft tillfälle att nå ut till allmänheten. Även sådana

framställningar som är avsedda att ges ut endast i utlandet åtnjuter skydd

mot att myndigheterna ingriper mot produktionen innan utgivning skett.

Grundlagarnas skydd mot censur och andra hindrande åtgärder gäller

alltså även för skrifter, filmer och ljudupptagningar som avses att ges ut

endast utom riket. Innebörden av gällande rätt torde emellertid vara att

sedan framställningarna väl har getts ut i utlandet, får ingripanden ske i

Sverige med tillämpning av vanlig lag, närmast brottsbalken och

rättegångsbalken. För de medier som ges ut endast utomlands och som

saknar fullständigt skydd av TF eller YGL faller alltså straffansvaret för

innehållet i framställningen på den eller de personer som medverkat till

brott i enlighet med allmänna straffrättsliga bestämmelser.

Svenska myndigheter har sällan anledning att söka efter och ingripa

mot utgivning utomlands om inte andra länder påkallar vår

uppmärksamhet på att brottslig verksamhet utgår från vårt land. Men det

är av största vikt att vi kan samarbeta över gränserna vid gränsöver-

skridande brottslighet av allvarlig karaktär. Hets mot folkgrupp och

barnpornografi är exempel på sådana brott där det är särskilt viktigt med

ett väl fungerande internationellt samarbete.

Att grundlagarna inte skall tillämpas för den som här i landet

framställer t.ex. ljudupptagningar och sprider dem endast utomlands

skulle givetvis kunna te sig som en brist i det konstitutionella skyddet för

tryck- och yttrandefriheten. Å andra sidan kan det ifrågasättas om det för

svenskt vidkommande finns behov av en sådan omfattning av tillämp-

ningsområdet för grundlagarna. Det skulle ju bl.a. innebära att den som

skall sprida en film utomlands är skyldig att utse en utgivare och att

under straffansvar på filmen sätta ut vissa uppgifter. Det torde snarare

vara på det sättet att vi inte har intresse av att upprätthålla en sådan

ordning. Våra grundlagar är till för att skydda ett fritt informationsflöde

och en fri opinionsbildning i Sverige. Och detta skydd upprätthåller

redan TF och YGL för alla skrifter, filmer m.m. som framställs här,

nämligen genom skyddet för rätten att framställa och utan myndighets

hinder sprida medierna.

Andra länder har egna bestämmelser om yttrandefriheten. Den som i

Sverige framställer straffbara yttranden och exporterar dem till ett annat

land måste underkasta sig de regler som gäller i det landet. Det finns

varken möjlighet eller anledning att, på sätt som några remissinstanser

synes förorda, utsträcka grundlagarnas tillämpningsområden till att

omfatta även allt som yttrats i skrifter och upptagningar utanför vårt land.

Vanlig lag bör därför gälla för skrifter och tekniska upptagningar som

tillverkas här, men som ges ut eller sprids endast utom riket. En sådan

ordning torde, som framgått, i och för sig redan i dag vara gällande rätt.

Det finns emellertid skäl att anta att de rättsvårdande myndigheterna i

avsaknad av tydliga bestämmelser om det territoriella

tillämpningsområdet avstår från att t.ex. fatta beslut om tvångsåtgärder

med anledning av misstanke om spridning av skrifter, filmer eller

ljudupptagningar (t.ex. cd-skivor) till utlandet, även om det i ett enskilt

fall framstod som uppenbart att spridning skett utomlands, men inte i

Sverige. För att säkerställa en enhetlig och stabil rättstillämpning bör TF

och YGL förtydligas i detta avseende.

Det skall till bemötande av Svenska Tidningsutgivareföreningens kritik

mot denna del av förslaget framhållas, att en invändning om att ett visst

ingripande inte är förenligt med grundlagarnas förbud mot censur och

hindrande åtgärder, naturligtvis på samma sätt som hittills skall beaktas

av myndigheterna.

Närmare om tillämpningen

Högsta domstolen slog i ett rättsfall från 1956 (NJA 1956 s. 48) fast att

den som här i landet direkt till enskilda adressater utomlands postar

framställningar som omfattas av grundlagarna, agerar under grund-

lagarnas skydd. Han anses nämligen genom detta förfarande ha lämnat ut

framställningarna för spridning här i Sverige. Den som på detta sätt spri-

der t.ex. cd-skivor med straffbart innehåll har gjort sig skyldig till ett

fullbordat yttrandefrihetsbrott (om han är den som är ansvarig enligt

YGL:s regler om ensamansvar). Försändelserna torde sålunda inte

behöva nå adressaterna för att ett fullbordat brott skall anses föreligga.

Ingripande enligt grundlagarna borde därför kunna ske redan när

försändelserna lagts på postlådan i Sverige.

En upplaga som har spritts endast utomlands, dvs. som inte har

lämnats ut här för spridning utomlands, bör däremot som nyss har

framhållits bedömas endast enligt vanlig lag. En invändning om att en

eventuell resterande del av upplagan skall ges ut i Sverige när det

föreligger ett fullbordat brott i fråga om spridning utomlands, får

bedömas mot bakgrund av omständigheterna i varje enskilt fall.

Grundlagarnas skydd mot censur och mot hindrande åtgärder gäller, som

redan har framhållits, givetvis även i fortsättningen till skydd för

utgivning i Sverige. Men dessa skyddsregler bör inte kunna åberopas till

skydd mot ingripanden på grund av fullbordat spridningsbrott utomlands.

Detta innebär att den som begått ett fullbordat spridningsbrott utomlands

enligt bestämmelserna i brottsbalken skall kunna dömas för det brottet i

den för vanliga brottmål föreskrivna ordningen, även om han senare ger

ut samma produkt i en annan upplaga i Sverige och därmed gör sig

skyldig till ett tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott.

Skulle talan om ansvar komma att föras enligt båda rättegångsord-

ningarna, kan brottmålen under vissa förutsättningar handläggas i samma

rättegång enligt bestämmelserna i 7 kap. lagen (1991:1559) med

föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens

områden.

Skrifter eller tekniska upptagningar med identiskt innehåll kan givetvis

samtidigt spridas både i Sverige och utomlands. Om en skrift eller sådan

upptagning i en och samma upplaga är avsedd att spridas såväl

utomlands som i Sverige gäller grundlagarna fullt ut i fråga om hela

upplagan.

Meddelarskyddet

I 13 kap. TF finns bestämmelser om meddelares skydd i fråga om skrifter

som trycks utomlands. Enligt 13 kap. 6 § andra stycket TF omfattar

meddelarskyddet även de fall när uppgifter lämnas till någon för att de

skall offentliggöras i en skrift som kan sägas inte ha någon som helst

anknytning till Sverige; skriften såväl trycks som ges ut utomlands.

Bestämmelsen syftar till att även korrespondenter till utländska tidningar

och nyhetsbyråer skall kunna omfattas av meddelarskyddet. I YGL har

bestämmelsen sin motsvarighet i 10 kap. 2 §, som till större delen

indirekt hänvisar till TF. Meddelarskyddet för meddelare och anskaffare

av uppgifter till dessa skrifter, filmer och ljudupptagningar är emellertid

begränsat så att det inte omfattar gärningar som utgör brott mot rikets

säkerhet eller tystnadspliktsbrott.

Den som lämnar motsvarande meddelanden för att de skall

offentliggöras i en skrift som trycks i Sverige, men som ges ut endast

utomlands, har inte samma skydd. I vart fall framgår inte detta klart av

TF. Inte heller anskaffaren har motsvarande grundlagsskydd.

Meddelarskydd saknas även för filmer och ljudupptagningar som

framställs i Sverige men sprids endast utomlands.

Ett meddelarskydd för uppgiftslämnare till sådana skrifter och tekniska

upptagningar som produceras här men som sprids endast utomlands bör

införas i grundlagarna. Det finns ingen anledning att se annorlunda på ett

sådant uppgiftslämnande än den situationen att någon lämnar uppgifter

till någon för tryckning och publicering utomlands. Det finns inte heller

anledning att göra några andra överväganden i fråga om anskaffarfriheten

eller rätten till anonymitet i detta avseende. I TF och YGL bör alltså

införas bestämmelser om att meddelarfriheten och anskaffarfriheten samt

rätten till anonymitet i samma utsträckning skall gälla även för det fall

skriften eller den tekniska upptagningen produceras i Sverige.

Ansvar för i Sverige producerade filmer som ges ut utomlands och av tredje

man härefter sprids i Sverige

Med anledning av att JK har uppmärksammat Justitiedepartementet på att

det förekommer fall där filmer som producerats i Sverige i avsikt att

spridas endast utomlands, härefter förs in i Sverige av andra, av den

ursprunglige spridaren oberoende personer, behandlas i promemorian

frågan om ansvaret för sådana filmer med i Sverige straffbart innehåll.

YGL är tillämplig på filmer som framställs i Sverige och som sprids

här. Grundlagen är även tillämplig på filmer som framställs utomlands,

och som härefter sprids här. Den som sprider filmer endast till utlandet

skall, enligt vad regeringen nu föreslår, vara ansvarig enligt bestäm-

melserna i vanlig lag.

Om den ursprunglige spridaren väljer det förfarande som JK har tagit

upp just därför att det i det landet i vilket han sprider filmerna inte är

straffbart att sprida det innehållet, blir bedömningen av ansvarsfrågan en

annan. Spridaren har inte uppsåt att sprida och sprider inte heller filmerna

i Sverige. Han begår inte heller något brott, eftersom gärningen inte är

straffbar i utlandet. Om emellertid samma upplaga av filmen därefter förs

in i Sverige av någon annan, kan den ursprunglige spridaren inte vara

ansvarig för det yttrandefrihetsbrott som filmen innefattar i Sverige, även

om det faktiskt finns angivet på filmen att det är han som har låtit

framställa den (6 kap. 2 § tredje stycket YGL). Han har ju inte haft

uppsåt till att filmen skall ges ut här. Skulle det av någon anledning vid

utgivningen till utlandet ha åsatts uppgift om utgivare på filmen, torde

denna uppgift inte betraktas som en uppgift om utgivare i YGL:s mening,

eftersom filmen inte avsetts att falla under grundlagarnas skydd.

Om en film på detta sätt förs in i Sverige omfattas den av

grundlagarnas skydd. Den har ju framställts i Sverige och ges sedermera

även ut här i landet (1 kap. 10 § YGL). Om så nu sker utan den

ursprunglige spridarens avsikt, och det finns ursprungsuppgifter på

filmen, torde det enligt gällande rätt inte finnas möjlighet att finna någon

straffrättsligt ansvarig för filmens innehåll. Däremot finns alltid

möjlighet för JK att ansöka om konfiskering av filmen (7 kap. 2 § YGL).

En sådan ordning kan givetvis framstå som mindre tillfredsställande.

Den olägenheten kan emellertid, såsom har framhållits i promemorian,

inte undanröjas utan ändringar i grundlagarnas ansvarssystem. Sådana

ändringar kräver djupare överväganden, och frågan kan inte tas upp i

detta sammanhang. Regeringen delar vidare bedömningen i promemorian

att omfattningen av det problem som JK pekat på inte är sådan att det

påkallar omedelbara åtgärder.

8 Preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrottet

hets mot folkgrupp

Regeringens bedömning: Någon ändring av preskriptionstiden när

det gäller åtal för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp bör inte

genomföras för närvarande.

Mediekommitténs bedömning stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Åklagarmyndigheten i Stockholm och Ombuds-

mannen mot etnisk diskriminering har beklagat att Mediekommittén inte

har lagt fram något förslag i preskriptionsfrågan. Rikspolisstyrelsen har

anfört att frågan om preskriptionstiden för brottet hets mot folkgrupp bör

övervägas ytterligare.

Övriga instanser har tillstyrkt bedömningen eller lämnat den i

huvudsak utan erinran.

Bakgrund: Sedan Ombudsmannen mot etnisk diskriminering skrivit

till Justitiedepartementet om ändringar av preskriptionsreglerna för

yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp har Mediekommittén övervägt

frågan. Inom ramen för kommitténs arbete har det framkommit att

Justitiekanslern (JK), från det att yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) trädde

i kraft den 1 januari 1992 och fram till februari 1997, har handlagt tolv

ärenden rörande hets mot folkgrupp i filmer, videogram eller

ljudupptagningar. Dessa ärenden har omfattat totalt ett hundratal olika

titlar, till den helt övervägande delen ljudupptagningar. I två av ärendena

har åtal väckts för hets mot folkgrupp. De övriga ärendena har avskrivits

från vidare handläggning. I ett stort antal fall har skälet för avskrivningen

varit att åtalspreskription inträtt innan ärendet anhängiggjorts hos JK.

Skäl för avskrivning i övrigt har varit bl.a. att det har saknats tillräckliga

skäl att inleda utredning rörande yttrandefrihetsbrott.

I tryckfrihetsförordningen (TF) och YGL finns det särskilt korta

preskriptionstider för tryck- och yttrandefrihetsbrott. Kortast tid, sex

månader, gäller för typiska nyhetsmedier, periodiska skrifter och radio-

och TV-program. För andra tryckta skrifter och för filmer, videogram

och dylikt samt ljudupptagningar är tiden ett år från det att

framställningen lämnades ut för spridning. Från dessa regler finns dock

två undantag, ett som avser tidpunkten för när preskriptionstiden börjar

löpa, och ett annat som föreskriver om en längre preskriptionstid när det

gäller upptagningar av rörliga bilder. I fråga om olaga våldsskildring och

barnpornografibrott i upptagningar av rörliga bilder gäller nämligen vad

som är föreskrivet i vanlig lag om tid för väckande av åtal. Detta innebär

att preskriptionstiden för t.ex. videofilmer med olaga våldsskildring är

fem år.

Undantaget fanns med i samband med att YGL började tillämpas år

1992 och tillkom som ett inslag bland de regler som motiverades av

intresset av att komma till rätta med våldsskildringar och barnpornografi.

Bland reglerna återfinns dem om att filmer och videogram som skall

visas offentligt får förhandsgranskas, vilket är ett avsteg från

censurförbudet som ju är en av de tryckfrihetsrättsliga grundprinciperna.

Skälen för regeringens bedömning: Det nyss redovisade undantaget i

fråga om preskriptionstiden för olaga våldsskildring och

barnpornografibrott gäller i dag endast för filmer, dvs. upptagningar med

rörliga bilder. Regeringen har i avsnitt 5.1.1 föreslagit att i princip alla

tekniska upptagningar skall behandlas lika när det gäller frågan om

YGL:s tillämplighet. Endast ett fåtal av de särskilda reglerna om filmer,

behålls enligt förslaget och den särskilda preskriptionstiden är inte en av

dessa regler. Preskriptionstiden i vanlig lag kommer alltså enligt

förslaget att gälla för olaga våldsskildring i alla tekniska upptagningar,

dvs. även i upptagningar med endast stillbilder.

Även för barnpornografibrott kommer preskriptionstiden i vanlig lag

att gälla i fortsättningen, eftersom barnpornografiska bilder föreslås

undantas från TF:s och YGL:s tillämpningsområden.

Mediekommittén har anfört att brottet hets mot folkgrupp inte utan

vidare kan behandlas på samma sätt som olaga våldsskildring och

barnpornografibrott. Enligt kommittén skulle det innebära en avvikelse

från de tryckfrihetsrättsliga huvudreglerna, utanför det på flera sätt

särreglerade film- och videoområdet. Frågan måste då enligt vad

kommittén vidare har anfört ställas om bara ljudupptagningar skall

omfattas av en ny särreglering eller om även tekniska upptagningar som

innehåller endast text skall omfattas. Enligt kommittén kan man också

ställa sig frågan om särregleringen skall gälla även för tryckta skrifter

och för flera brott. Sammantaget har kommittén funnit att frågan om en

särskild preskriptionstid för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp ger

anledning till omfattande överväganden av principiell art och att frågan

måste belysas i ett brett perspektiv som kommittén inte har haft möjlighet

att anlägga. Något förslag till en förlängning av preskriptionstiden har

därför inte lagts fram.

Regeringen instämmer i bedömningen att detta är en stor, principiell

fråga och att en ändring inte bör föreslås utan en föregående bred och

allsidig belysning av alla de problem som är förknippade med frågan.

Regeringen föreslår därför inte i detta sammanhang någon ändring av

preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp.

Det bör också nämnas att regeringen i avsnitt 5.1.2 har föreslagit att

brottet förledande av ungdom i 16 kap. 12 § brottsbalken ändras så att det

klart framgår att det omfattar även innehåll i dator- och videospel.

Regeringen har därvid föreslagit att straffstadgandet utvidgas så att

brottet avser alla yttranden i en teknisk upptagning. Genom en sådan

ändring blir det möjligt att beivra de gärningar som avses i lagrummet

också när de begås genom spridande av upptagningar med bara text och

musik, t.ex. musik med rasistiska texter. Ändringen har möjliggjorts

genom att även 3 kap. 12 § första stycket 3 YGL, som har sin förebild i 6

kap. 2 § första stycket TF, har föreslagits omfatta alla tekniska

upptagningar. Ett av syftena bakom bestämmelsen i TF var just att skapa

en möjlighet att straffbelägga förråande rashetspropaganda som sprids till

ungdomar.

9 Åklagare i vissa yttrandefrihetsmål

Regeringens förslag: Justitiekanslern ges möjlighet att i enskilda fall

delegera sina åklagaruppgifter till allmän åklagare när det gäller

yttrandefrihetsmål om ansvar eller konfiskering på grund av olaga

våldsskildring i tekniska upptagningar.

Justitiekanslern ges en motsvarande rätt när det gäller

yttrandefrihetsmål om hets mot folkgrupp i tekniska upptagningar.

För brottet hets mot folkgrupp skall dock inte rätten att väcka åtal

kunna delegeras.

Har åklagaruppgiften i yttrandefrihetsmålet delegerats skall också

åklagaruppgiften i sådana allmänna brottmål som handläggs

gemensamt med yttrandefrihetsmålet kunna delegeras.

Mediekommitténs bedömning: Mediekommittén har i fråga om ytt-

randefrihetsmål om ansvar eller konfiskering på grund av barn-

pornografibrott eller olaga våldsskildring i filmer övervägt, men inte lagt

fram något formellt förslag till, en delegationsmöjlighet för Justitie-

kanslern (JK). Kommittén har inte övervägt någon motsvarande rätt för

JK när det gäller hets mot folkgrupp.

Remissinstanserna: JK och Riksåklagaren har anfört att delegations-

rätten bör omfatta även brottet hets mot folkgrupp. JK har vidare anfört

att han bör ha en motsvarande delegationsrätt när det gäller sådana

allmänna brottmål som handläggs gemensamt med tryckfrihets- eller

yttrandefrihetsmål. Övriga instanser har tillstyrkt den av kommittén

övervägda rätten att delegera åklagaruppgiften eller lämnat den i allt

väsentligt utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Regeringens förslag när det gäller

nya medier innebär att tryckfrihetsförordningens (TF) och

yttrandefrihetsgrundlagens (YGL) tillämpningsområden utvidgas till att

omfatta även nya fysiska databärare med enbart text och/eller stillbilder, t

ex. cd-romskivor med sådant innehåll. Detta innebär i sin tur att JK:s

uppgifter enligt TF och YGL att vaka över att gränserna för tryck- och

yttrandefriheten inte överskrids, att utföra åtal i mål om tryck- och

yttrandefrihetsbrott, att besluta om inledande av förundersökning och

användning av tvångsmedel rörande sådana brott m.m. utvidgas i

motsvarande mån.

JK:s centrala roll enligt TF och YGL bör inte förändras. JK har

emellertid för regeringen redovisat övertygande överväganden om att

hans åklagaruppgifter såvitt rör barnpornografibrott och olaga

våldsskildring skulle kunna föras över till Riksåklagaren (s. 8 i bilaga 1

till Enkel anslagsframställning för Justitiekanslern budgetåret 1997

[JK:s dnr 708-96-12]). JK skulle därigenom befrias från

åklagaruppgifterna medan någon ökning av arbetsuppgifterna för det

allmänna åklagarväsendet knappast skulle uppkomma, eftersom JK redan

i dag i ärenden av detta slag uppdrar åt allmän åklagare att biträda vid

förundersökningens genomförande och vid domstolsprocesser.

Regeringen har i avsnitt 4 föreslagit att barnpornografi undantas från

TF:s och YGL:s tillämpningsområden och att allmän åklagare i

fortsättningen skall vara åklagare i mål om barnpornografibrott.

När det gäller tryck- och yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring bör

JK såsom Mediekommittén har funnit inte generellt skiljas från uppgiften

som åklagare. I stället bör han beträffande sådana yttrandefrihetsbrott ges

en möjlighet att i enskilda fall delegera sin åklagaruppgift till allmän

åklagare. JK kan då fortfarande ha kvar de mål där det med hänsyn till

skälen bakom JK:s centrala roll i sammanhanget framstår som motiverat

att förbehålla JK åklagarfunktionen. Eftersom det är främst

åklagaruppgifterna beträffande tekniska upptagningar som vållar mera

betydande arbete för JK, bör delegeringsmöjligheten avse enbart mål som

rör sådana upptagningar.

När det gäller frågan huruvida även yttrandefrihetsbrottet hets mot

folkgrupp bör omfattas av delegationsrätten har JK i sitt remissyttrande

anfört att det normalt inte bör komma i fråga att någon annan än JK utför

åklagaruppgifterna för den typen av brott. Det kan emellertid, enligt vad

JK vidare har anfört, undantagsvis när det gäller den s.k. vit-makt-

musiken finnas behov av en möjlighet för JK att låta allmän åklagare

fatta nödvändiga beslut t.ex. under förundersökningen. Enligt JK visar

erfarenheterna hittills när det gäller ingripanden mot cd-skivor med sådan

musik att också annan brottslighet som skall behandlas av allmän

åklagare är nära förbunden med själva spridningen.

Regeringen anser att det på de grunder som JK har framfört finns

anledning att ge JK en viss delegationsrätt även beträffande hets mot

folkgrupp i tekniska upptagningar. En sådan regel bör därför införas.

Allmän åklagare skall sålunda efter delegation kunna fatta bl.a. sådana

viktiga beslut under förundersökningen som JK har berört. Att väcka åtal

bör dock även i fortsättningen ankomma endast på JK.

Enligt 7 kap. 7 § andra stycket lagen (1991:1559) med föreskrifter på

tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden får ett

vanligt brottmål handläggas i samma rättegång som ett tryckfrihets- eller

yttrandefrihetsmål i vilket talan förs om ansvar, om det på grund av

sambandet mellan målen skulle skapa allvarliga olägenheter att de

handlades i skilda rättegångar. Enligt 8 § samma kapitel får JK begära att

målen skall handläggas i samma rättegång, och JK är enligt 9 § det

kapitlet åklagare i sådana vanliga brottmål som därmed handläggs i

samma rättegång som ett tryck- eller yttrandefrihetsmål. Såsom JK har

anfört i sitt remissyttrande bör han då ha en rätt att även i det vanliga

brottmålet delegera åklagaruppgiften till allmän åklagare om det är så att

åklagaruppgiften i yttrandefrihetsmålet har delegerats.

10 Jury i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål

10.1 Gällande ordning

Rättegången i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål

Till tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål hör mål om ansvar och enskilt

anspråk på grund av tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott.

Handläggningen av sådana mål skiljer sig i flera avseenden från vad som

vanligen gäller i fråga om brottmål och tvistemål. Grundläggande

bestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål finns i 12 kap. TF. Av 9

kap. 1 § YGL framgår att dessa bestämmelser även gäller rättegången i

yttrandefrihetsmål.

Tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål handläggs i första instans av de

tingsrätter som ligger i residensstäderna samt ytterligare några tingsrätter.

I mål, vari talan förs om ansvar för brott, har en part alltid rätt till

juryprövning. Endast om båda parter är ense om det prövas målet utan

jury. I så fall handläggs brottmålet i vanlig ordning, dvs. oftast med en

lagfaren domare och nämnd.

Systemet med jury i tryckfrihetsmål infördes i Sverige år 1815. Sedan

vår nuvarande tryckfrihetsförordning trädde i kraft år 1950 har

jurymännen utsetts av politiska församlingar.

Juryn, som består av nio personer, har till uppgift att avgöra om brott

har begåtts. Om juryn finner att så inte är fallet skall rätten - bestående

av tre lagfarna domare - frikänna den tilltalade. Om däremot juryn finner

att brott har begåtts - för vilket krävs sex röster av nio - skall även rätten

pröva den frågan. Rätten kan i så fall frikänna den tilltalade eller hänföra

brottet under en mildare straffbestämmelse än den som juryn har

tillämpat. Det är alltid rätten ensam som avgör frågor om straff,

konfiskering och skadestånd. Jury kan medverka även om talan inte förs

om ansvar utan endast gäller konfiskering eller skadestånd. För att en

sådan talan skall kunna bifallas krävs nämligen att det har visats att brott

föreligger. Högre rätt, där ingen jurymedverkan förekommer, är på

samma sätt som tingsrätten bunden av juryns friande utlåtande.

Jurymän utses i varje län för en tid av fyra år. De väljs i regel av

landstingsfullmäktige. Jurymännen är indelade i två grupper. I den första

gruppen ingår sexton jurymän och i den andra åtta (i Stockholms län

tjugofyra resp. tolv). De som tillhör den andra gruppen skall vara eller ha

varit nämndemän vid allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol.

Jurymännen förs upp på en jurymannalista, i vilken varje grupp tas upp

särskilt.

De som utses till jurymän måste uppfylla vissa krav. De skall vara

svenska medborgare och bosatta inom länet. En juryman får inte vara

underårig eller ha förvaltare enligt föräldrabalken. Vidare bör en juryman

vara känd för omdömesgillhet, självständighet och rättrådighet. Bland

jurymännen bör olika samhällsgrupper och meningsriktningar samt olika

delar av länet vara företrädda. I praktiken är det oftast politiker som utses

till jurymän. Att en juryman skall vara medlem av ett politiskt parti är

emellertid inget som föreskrivs i lag.

Den jury om nio medlemmar som skall tjänstgöra i ett mål bildas på

följande sätt. Rätten föredrar jurymannalistan för parterna, varefter

frågan om jäv tas upp. För jurymän gäller samma jävsregler som för

domare, dvs. reglerna i rättegångsbalken (RB). Av de ojäviga

jurymännen får vardera parten därefter utesluta tre jurymän ur den första

gruppen och en ur den andra (i Stockholms län fem resp. två). Slutligen

tar rätten genom lottning ut så många till suppleanter att sex jurymän

återstår i den första gruppen och tre i den andra.

Om det på grund av laga förfall eller jäv inte kan erhållas tillräckligt

antal jurymän i någon av grupperna skall rätten bland behöriga personer

utse tre stycken för varje juryman som behövs. Av dessa tre får vardera

parten utesluta en.

Rättegångsbalkens jävsregler och artikel 6.1 i Europakonventionen

Rättegångsbalkens jävsregler gäller, som nämnts ovan, även jurymän. I

4 kap. 13 § RB görs en uppräkning av olika preciserade jävsgrunder. I

den sista punkten av stadgandet finns en generalklausul, enligt vilken en

domare är jävig att handlägga mål om det eljest föreligger någon särskild

omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i

målet.

Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga

rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) med

dess ändrings- och tilläggsprotokoll är svensk lag sedan den 1 januari

1995 (SFS 1994:1219). En ny översättning av konventionen finns i bet.

1994/95:KU5. Enligt artikel 6.1 i konventionen gäller bl.a. att var och en,

vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller av en

anklagelse mot honom för brott, skall vara berättigad till en rättvis och

offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk

domstol, som upprättats enligt lag.

När det gäller opartiskheten har Europadomstolen i sin praxis urskilt

två element, nämligen dels kravet på att varje domare faktiskt skall döma

opartiskt mellan parterna (den s.k. subjektiva opartiskheten), dels kravet

på att det för en objektiv iakttagare inte får föreligga några legitima tvivel

om domstolens opartiskhet (den s.k. objektiva opartiskheten). (Se

Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis s. 152.)

10.2 Jurymedverkan och fallet[REDACTED_EFTERNAMN]

I målet[REDACTED_EFTERNAMN] mot Sverige fann Europadomstolen att det hade skett en

kränkning av artikel 6.1 i Europakonventionen i fråga om rätten till

prövning av en oavhängig och opartisk domstol (dom 1993-11-25, Ser. A

Vol. 279-A).
[REDACTED_EFTERNAMN] hade tillsammans med några andra personer bildat

organisationen Contra, som hade till syfte att granska bl.a. Sveriges

socialdemokratiska arbetarparti (SAP). Tidens Bokförlag AB, som till

större delen ägdes indirekt av SAP, gav år 1985 ut boken Till höger om

neutraliteten , i vilken ett kapitel handlade om[REDACTED_EFTERNAMN] och Contra. Bokens

författare var anställd vid förlaget och hade tidigare varit ideologisk

rådgivare åt SAP. Förlaget är känt för att ge ut böcker vars innehåll

präglas av socialdemokratiska värderingar.
[REDACTED_EFTERNAMN] väckte enskilt åtal mot författaren för grovt förtal (alternativt

förtal) och yrkade samtidigt skadestånd av både författaren och förlaget.
[REDACTED_EFTERNAMN] ansåg att boken innehöll påståenden som var ägnade att utsätta

honom för andras missaktning genom att det antyddes bl.a. att han hade

samröre med nynazister. Svarandena begärde juryprövning.[REDACTED_EFTERNAMN] gjorde

jävsinvändning mot de jurymän som var medlemmar i SAP under

åberopande av generalklausulen i 4 kap. 13 § RB. Både tingsrätten och

hovrätten ogillade jävsinvändningen. Fem av de nio jurymän som

prövade om brott hade begåtts var alla aktiva medlemmar i SAP och hade

eller hade haft olika uppdrag i SAP eller för SAP:s räkning. Juryn

besvarade frågan om brott nekande, vilket fick till följd att Holms talan

ogillades.[REDACTED_EFTERNAMN] hade inte med framgång kunnat överklaga domen,

eftersom hovrätten skulle ha varit bunden av juryns bedömning i

skuldfrågan.
[REDACTED_EFTERNAMN] anförde klagomål hos Europakommissionen i Strasbourg. Sedan

kommissionen hade granskat klagomålet hänsköts det till

Europadomstolens prövning.[REDACTED_EFTERNAMN] gjorde gällande att han inte hade fått

sin sak prövad av en oavhängig och opartisk domstol i den mening som

avses i artikel 6.1 i Europakonventionen, eftersom fem av

jurymedlemmarna var aktiva medlemmar i SAP.[REDACTED_EFTERNAMN] ifrågasatte inte

jurymännens subjektiva opartiskhet utan endast deras oavhängighet och

objektiva opartiskhet. Europadomstolen fann i likhet med kommissionen

att det hade skett en kränkning av artikel 6.1. Domstolen konstaterade att

det fanns kopplingar mellan svarandena och de fem jurymännen som

kunde ge upphov till farhågor beträffande deras oavhängighet och

opartiskhet. Domstolen framhöll också att bristen i förfarandet inte kunde

ha botats genom ett överklagande.

Europarådets ministerkommitté, som övervakar att Europadomstolens

domar verkställs, har ännu inte avskrivit Holm-målet.

1993 års domarutredning

Domarutredningen, som hade till uppdrag att kartlägga behovet av att

stärka domarnas ställning samt att lämna förslag till inriktning av fortsatt

utredningsarbete, skulle bl.a. behandla frågan om hur nämndemän och

jurymän bör utses (dir. 1993:47). Utredningen hade stor frihet att själv ta

upp olika frågor av betydelse för ett starkt och oberoende

domstolsväsende. I betänkandet Domaren i Sverige inför framtiden -

utgångspunkter för fortsatt utredningsarbete (SOU 1994:99) diskuterar

utredningen de frågor som aktualiseras genom Europadomstolens dom i

Holm-målet samt lägger fram ett förslag till en ny bestämmelse i TF.

Domarutredningens förslag

Utredningens förslag till en ny bestämmelse i TF innebär i huvudsak

följande. I mål om allmänt åtal förenat med enskilt anspråk och i mål om

enskilt åtal skall skuldfrågan prövas utan jury dels om parterna är ense

om det, dels om medverkan av jury kan uppfattas strida mot kravet på en

oavhängig och opartisk prövning. Frågan om ett mål skall prövas utan

jury skall i det senare fallet avgöras av Högsta domstolen på yrkande av

part eller efter framställning av tingsrätten.

Domarutredningen ansåg också att vissa andra justeringar i

lagstiftningen borde övervägas för att bättre säkerställa den objektiva

opartiskheten i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål, dock utan att i dessa

avseenden lägga fram några konkreta författningsförslag. Förbudet i 54

kap. 8 § RB att överklaga hovrättens beslut angående jäv mot domare i

tingsrätten bör enligt utredningen upphävas. Det bör således vara möjligt

att överklaga sådana beslut till Högsta domstolen. Vidare bör det ske en

ökning både av antalet jurymän i varje län och av det antal jurymän som

parterna får utesluta. Slutligen bör åtgärder vidtas för att bredda

rekryteringen av jurymän. Dessa åtgärder är desamma som utredningen

föreslår beträffande nämndemännen. Hit hör inrättandet av s.k. frilistor

till vilka allmänheten kan nominera kandidater. Enligt utredningen bör

den nuvarande ordningen med val av politiska församlingar behållas.

Remissinstanserna

Av de 181 remissinstanserna är det 38 stycken som har yttrat sig över

denna del av betänkandet. Ungefär hälften av dem tillstyrker eller har i

huvudsak ingen erinran mot förslaget till en ny bestämmelse i TF. Till

dem hör Regeringsrätten, Svea hovrätt, Hovrätten över Skåne och

Blekinge, Hovrätten för Övre Norrland, Uppsala tingsrätt, Nyköpings

tingsrätt, Karlskrona tingsrätt, Kristianstads tingsrätt, Malmö tingsrätt,

Ystads tingsrätt, Halmstads tingsrätt, Härnösands tingsrätt, Bodens

tingsrätt och Sveriges advokatsamfund.

De flesta av de remissinstanser som är kritiska till utredningens

författningsförslag menar att det utgör ett omotiverat ingrepp i

jurysystemet som är en av hörnpelarna i den svenska tryckfrihetsrätten.

En del anser att sättet för utseende av jurymän bör ses över. Hit hör

Helsingborgs tingsrätt, Umeå tingsrätt och Regionåklagarmyndigheten i

Kalmar. Enligt Högsta domstolen skulle det vara en fördel om det bland

såväl jurymän som nämndemän också fanns personer som utsetts på

andra än politiska grunder.

En del av de remissinstanser som är negativa till den föreslagna

bestämmelsen i TF anser att man i stället bör överväga de andra

alternativ som utredningen berör, såsom en ökning av antalet jurymän

och upphävande av klagoförbudet i 54 kap. 8 § RB. Bland dessa kan

nämnas

Alingsås tingsrätt, Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB,

Tjänstemännens Centralorganisation, Svenska Journalistförbundet och

Svenska Tidningsutgivareföreningen. Enligt Stockholms tingsrätt finns

det ingen anledning att öppna möjligheter att beröva en tilltalad eller en

svarande det skydd som juryns medverkan i rättegången utgör.

Tingsrätten framhåller att de övriga åtgärder som utredningen föreslår

bör vara fullt tillräckliga för att tillgodose högt ställda krav på en opartisk

rättegång.

Landsorganisationen i Sverige är av den uppfattningen att det är

tillräckligt att tillämpa befintlig lagstiftning för att uppfylla

konventionens krav. Bland övriga som avstyrker utredningens

författningsförslag återfinns Göta hovrätt, Hovrätten för Nedre Norrland

och Riksåklagaren.

Fortsatt beredning inom Justitiedepartementet

Efter remissbehandlingen av Domarutredningens betänkande har de

frågor som aktualiseras genom Europadomstolens dom i Holm-målet

beretts vidare inom Justitiedepartementet. Ett resultat av detta arbete är

promemorian Jurymedverkan och fallet[REDACTED_EFTERNAMN] - En översyn och analys

(Ds 1997:25).

10.2.1 Regeringens bedömning

Regeringens bedömning: Domarutredningens förslag om vidgade

möjligheter att pröva tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål utan jury

bör inte genomföras. De problem som aktualiseras genom

Europadomstolens dom i Holm-målet bör kunna lösas inom ramen

för existerande lagstiftning.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Remissutfallet är övervägande positivt. Av de 22

remissinstanser som har yttrat sig över promemorian är det ungefär två

tredjedelar som inte har någon erinran mot eller godtar promemorians

bedömning att någon lagstiftningsåtgärd inte är nödvändig för att

uppfylla kravet på en opartisk rättegång enligt artikel 6.1 i

Europakonventionen. Hit hör Göteborgs tingsrätt, Borås tingsrätt, Umeå

tingsrätt, Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren,

Rikspolisstyrelsen, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet,

Sveriges advokatsamfund, Svenska Journalistförbundet och Svenska

Tidningsutgivareföreningen.

Svea hovrätt, som i och för sig godtar promemorians bedömning,

menar att det hade varit önskvärt med en utförligare analys av alternativa

lösningar. Av särskilt intresse är enligt hovrätten frågan huruvida

jurymän kan utses genom lottning. Även Stockholms tingsrätt godtar

promemorians bedömning men anser ändå att det kan ifrågasättas om inte

RB:s jävsregler bör ändras så att det klart framgår att jäv av politisk natur

faller under lagen. Tingsrätten menar också att det kan finnas anledning

att överväga lämpligheten av att jurymän och nämndemän utses av

politiska församlingar efter nominering av politiska partier.

Enligt Riksdagens ombudsmän (JO) är det lämpligt att ändringen av

den svenska hållningen i själva rättsfrågan redovisas genom en tydlig

lagstiftningsåtgärd. JO är av den uppfattningen att Domarutredningens

lagförslag inte bör genomföras. Ett tänkbart alternativ är i stället att i

någon mån försöka avpolitisera juryns sammansättning och samtidigt

utöka möjligheterna för parterna att utesluta jurymän.

Även Malmö tingsrätt, Kammarrätten i Göteborg och Juridiska

fakultetsnämnden vid Uppsala universitet förespråkar en särskild

lagreglering. Till skillnad från JO förordar de Domarutredningens

lagförslag. Kammarrätten i Göteborg instämmer i promemorians

resonemang att generalklausulen i 4 kap. 13 § RB får anses fylla samma

syften som Europadomstolens princip om objektiv opartiskhet. Enligt

kammarrätten innebär emellertid inte inkorporeringen av

Europakonventionen en så stor förändring för domstolarna att en

upprepning av fallet[REDACTED_EFTERNAMN] och liknande fall effektivt förhindras.

Kammarrätten anser att det bör övervägas att införa en möjlighet för den

som har väckt enskilt åtal att överklaga en friande dom.

Även Helsingborgs tingsrätt och Institutionen för journalistik och

masskommunikation vid Göteborgs universitet är kritiska till

promemorians bedömning.

Skälen för regeringens bedömning

Syftet med juryprövningen är enligt förarbetena till TF att en allmänt

medborgerlig uppfattning skall kunna göra sig gällande i tryckfrihetsmål

(prop. 1948:230 s. 99). I förarbetena framhålls också att den fristående

ställning som juryn har är av stor betydelse som en folklig garanti för

tryckfriheten, främst den politiska yttrandefriheten (a. prop. s. 97). För

den tilltalade eller svaranden är en juryprövning förenad med vissa

fördelar. För att juryn skall kunna komma till slutsatsen att brott

föreligger krävs kvalificerad majoritet (sex röster av nio) och såväl

tingsrätten som högre rätt är bundna av juryns friande utlåtande. Det är

därför naturligt att den tilltalade eller svaranden i de flesta fall vill ha

juryprövning. Domarutredningens förslag innebär att ett mål under vissa

förhållanden skall prövas utan jury trots att ena parten eller båda parter

vill att jury skall medverka. Ett sådant åsidosättande av jurysystemet

skulle kunna medföra betydande ingrepp i skyddet för tryck- och

yttrandefriheten. Utredningens förslag bör därför inte genomföras.

I promemorian redovisas en undersökning av tryckfrihets- och

yttrandefrihetsmål som avgjorts under en period av nära tre år (mellan

den första januari 1994 och senhösten 1996) och i vilka talan gällde

påstående om grovt förtal, förtal eller förolämpning. Av de 43 mål som

påträffades var det bara sju som hade en politisk dimension. Inget mål

var dock så politiskt laddat som Holm-målet. I de två mål som liknar

Holm-målet mest i fråga om graden av politisk anknytning ville båda

parter ha jury och ingen av dem gjorde någon invändning om jäv (mål nr

13 och 14 i promemorians förteckning över undersökta mål). Av

undersökningen synes framgå att det inte är helt ovanligt att även

målsäganden eller käranden vill ha juryprövning.

I Holm-målet betonar Europadomstolen de starka politiska kopplingar

som fanns mellan svarandena och de fem socialdemokratiska

jurymännen. Domen kan enligt regeringens mening inte tolkas som ett

fördömande av det svenska jurysystemet som sådant. Domen bör inte

läsas så att enbart den omständigheten att en domare och en part är

medlemmar av eller har anknytning till samma politiska parti leder till att

domstolen inte kan anses uppfylla kravet på oavhängighet och

opartiskhet. Det är tydligt att det enligt Europadomstolen krävs betydligt

starkare kopplingar än enbart partitillhörighet för att en jävssituation

skall anses föreligga.

Kopplingar mellan en domare och en part brukar behandlas som en

fråga om jäv. Såsom redan har påpekats, gäller RB:s jävsregler även

beträffande jurymän. Enligt generalklausulen i 4 kap. 13 § RB är en

domare jävig om det föreligger någon särskild omständighet som är

ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i målet. En sådan

omständighet skulle kunna vara starka politiska kopplingar mellan en

juryman och en av parterna av det slag som var aktuella i Holm-målet.

Regeringen delar promemorians uppfattning, vilken också har framförts

av Domarutredningen och Kammarrätten i Göteborg, att

generalklausulen kan anses fylla samma syften som Europadomstolens

princip om objektiv opartiskhet.

Sedan Holms jävsinvändning prövades av de svenska domstolarna har

en i detta sammanhang betydelsefull förändring av rättsläget skett. Från

och med den 1 januari 1995 är Europakonventionen svensk lag. Före

inkorporeringen kunde konventionsbestämmelserna inte tillämpas direkt

av svenska domstolar utan de kunde bara få betydelse som element vid

tolkningen av svensk lag. Numera är både konventionen och

Europadomstolens praxis en del av den svenska rättsordningen och

svenska domstolar måste tillämpa konventionen på samma sätt som all

annan svensk lagstiftning. Av stor betydelse för bedömningen av

jävsfrågor är särskilt den omständigheten att rättsläget vad gäller jäv av

politisk natur har klarnat genom Europadomstolens dom i Holm-målet.

Den undersökning som nämns ovan tyder på att mål med så starka

politiska inslag som Holm-målet är mycket ovanliga. Skulle emellertid

ett liknande fall på nytt komma inför en svensk domstols bedömning,

skulle domstolen tillämpa både artikel 6.1 i Europakonventionen och

generalklausulen i 4 kap. 13 § RB och tolka dessa bestämmelser i ljuset

av Europadomstolens dom i Holm-målet. Resultatet skulle med största

sannolikhet bli att jurymännen förklarades jäviga.

Det skulle i något fall kunna inträffa - särskilt om båda parter gör

jävsinvändning - att så många jurymän förklaras jäviga att det inte

återstår tillräckligt många för att det skall kunna bildas en niomannajury.

Detta problem har lagstiftaren förutsett. Som tidigare nämnts får

tingsrätten i så fall själv nominera kandidater (12 kap. 12 § andra stycket

TF). Dessa behöver naturligtvis inte vara partipolitiskt aktiva eller ens

medlemmar i ett politiskt parti. Det är tillräckligt att de uppfyller de krav

som föreskrivs i 12 kap. 5 § TF. De måste således bl.a. vara svenska

medborgare och bosatta i länet. Vidare bör de vara kända för

omdömesgillhet, självständighet och rättrådighet. Saknas det någon

juryman i den grupp vari jurymännen skall vara eller ha varit

nämndemän, måste domstolen givetvis nominera kandidater som

uppfyller det kravet (jfr 12 kap. 3 § TF).

Mot bakgrund av vad ovan anförts gör regeringen den bedömningen att

någon särskild lagstiftningsåtgärd inte erfordras för att svensk rätt skall

överensstämma med Europakonventionens krav. Det torde vara

tillräckligt att domstolarna i fortsättningen tillämpar RB:s generella

jävsregel och artikel 6.1 i Europakonventionen såsom den har tolkats av

Europadomstolen i fallet[REDACTED_EFTERNAMN]. Någon ändring av RB:s jävsregler

bedöms inte vara nödvändig. Inte heller gör regeringen den bedömningen

att klagoförbudet i 54 kap. 8 § RB bör upphävas.

10.3 Proportionella val av jurymän

Regeringens bedömning: En regel om proportionella val av jurymän

bör inte införas.

Bakgrund: I mitten av 1970-talet infördes i 4 kap. 7 § RB en regel om

proportionellt valsätt beträffande nämndemän (prop. 1975/76:64).

Regeln, som innebär att en minoritet kan påkalla proportionellt val, har

till syfte att garantera nämndens allsidiga sammansättning.

Yttrandefrihetsutredningen föreslog i början av 1980-talet att en regel om

proportionella val skulle införas även beträffande jurymännen (SOU

1983:70). Förslaget ledde inte till lagstiftning (prop. 1986/87:151 s. 141

f.). Domarutredningen ansåg att regeln om proportionellt valsätt i 4 kap.

7 § RB borde upphävas, eftersom den inte passar ihop med en breddad

rekrytering av nämndemännen (SOU 1994:99 Del A s. 305 f.). I

promemorian Jurymedverkan och fallet[REDACTED_EFTERNAMN] - En översyn och analys

(Ds 1997:25) tas frågan upp på nytt.

Promemorians förslag: I TF bör införas en regel om proportionella

val av jurymän som är identisk med den som finns i 4 kap. 7 § RB. En

proportionell valmetod tillämpas i allmänhet redan i praktiken utan att

några negativa effekter har kunnat märkas.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har

ingen erinran mot förslaget. Kammarrätten i Göteborg och Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet är dock kritiska. Om en

proportionell valmetod införs finns det enligt kammarrätten en risk för att

en jurymedlem ser sig mer som en representant för ett politiskt parti än

som en representant för ett allmänt medborgerligt intresse. Det bör i

stället skapas utrymme för att bereda icke partipolitiskt bundna

medborgare möjlighet att kandidera som jurymän och även som

nämndemän. Det förslag om s.k. frilistor som lades fram av

Domarutredningen bör ytterligare övervägas.

Skälen för regeringens bedömning: Jurymannauppdraget är ett

medborgerligt förtroendeuppdrag och inte ett politiskt uppdrag. Införande

av en regel om proportionellt valsätt beträffande jurymännen skulle

kunna leda till att jurymännen uppfattas som representanter för ett

politiskt parti. Bestämmelsen i 12 kap. 5 § TF innehåller till skillnad från

RB:s regler om val av nämndemän ett krav på att skilda

meningsriktningar skall vara representerade bland jurymännen. Det har

inte framkommit att de nuvarande reglerna om val av jurymän har

missbrukats. Om emellertid ett parti skulle missbruka sin

majoritetsställning till att enbart utse egna partimedlemmar, skulle valet

kunna angripas med överklagande till länsrätten enligt reglerna om

laglighetsprövning i 10 kap. kommunallagen (1991:900). Något egentligt

behov av en regel om proportionellt valsätt finns enligt regeringens

mening inte. En sådan regel bör därför inte införas.

11 Äganderätten till periodiska skrifter som

trycks i Sverige

Regeringens förslag: Utlänningar med medborgarskap i en stat inom

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet samt utländska juridiska

personer som har bildats enligt lagstiftningen i en sådan stat och som

har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom

samarbetsområdet får rätt att äga periodiska skrifter som trycks i

Sverige.

Promemorians förslag: Utlänningar och utländska juridiska personer

med hemvist inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) får

rätt att äga periodiska skrifter som trycks i Sverige.

Remissinstanserna: Juridiska fakultetsnämnden vid Lunds universitet

har anfört att frågan inte är tillräckligt utredd. Kammarrätten i Sundsvall

har uppgett att förslaget strider mot etableringsrätten i Romfördraget och

avtalet om EES eftersom det innehåller ett hemvistkrav för utländska

medborgare medan något sådant krav inte finns för svenska medborgare.

Institutionen för journalistik och masskommunikation vid Göteborgs

universitet har framfört invändningar mot bakgrund av vad man anser

händer i den så kallade ansvarskedjan enligt tryckfrihetsförordningen

(TF). Sveriges advokatsamfund har uppgett att hemvistkravet för

juridiska personer i stället bör utformas med 2 kap. 1 § 3

aktiebolagslagen (1975:1385) som förebild. Svenska

Tidningsutgivareföreningen har uppgett att den i och för sig förstår att

bestämmelserna om äganderätten till periodiska skrifter måste ändras

som en följd av Romfördraget, men att ansvarsreglerna i 8 kap. TF måste

ändras på samma gång på grund av de konsekvenser som en lagändring i

detta avseende annars får.

Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslaget i promemorian eller

lämnat det i huvudsak utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Enligt huvudregeln i TF skall ägaren

till en periodisk skrift vara svensk medborgare eller svensk juridisk

person. Sedan den 1 december 1994 gäller att det i lag får föreskrivas att

även utlänning eller utländsk juridisk person får vara ägare till en sådan

skrift (5 kap. 1 § TF). Tidigare var endast utlänning med hemvist i

Sverige på detta sätt jämställd med svensk medborgare. Kravet med

avseende på hemvisten togs bort inför Sveriges anslutning till Europeiska

unionen. I proposition 1993/94:114 Grundlagsändringar inför ett svenskt

medlemskap i Europeiska unionen framhöll regeringen bl.a. att den då

gällande regleringen skulle kunna komma i konflikt med Romfördragets

regler om etableringsfrihet. Dessa regler innebär att ett medlemsland inte

får ha andra bestämmelser för medborgare eller företag i andra

medlemsländer, vad avser rätten att bedriva rörelse, än för landets egna

medborgare och företag. Den främsta sakliga invändning som skulle

kunna riktas mot att ge upp kravet på hemvist för ägare till periodiska

skrifter är, anförde regeringen vidare, att en sådan åtgärd skulle påverka

det tryckfrihetsrättsliga ansvarssystemet. Om hemvistkravet för ägare av

en periodisk skrift skall slopas är det viktigt att detta ansvar inte påverkas

så att ansvaret förskjuts nedåt i den successiva ansvarskedjan. Så skulle

heller inte ske. Det är inte tillräckligt att ägaren inte kan ställas till

ansvar

därför att det inte går att nå honom. Skulle således i något enstaka fall en

utgivare saknas, och inte heller en i och för sig känd utländsk ägare

kunna ställas till ansvar, får det, anförde regeringen vidare, enligt

gällande rätt till följd att inte någon kan ställas till ansvar för

tryckfrihetsbrott.

Regeringen uppgav vidare i propositionen att lagstiftningen på

aktiebolagsrättens område hade medfört att det genom EES-avtalets

ikraftträdande inte fanns något hinder för utländska rättssubjekt att

förvärva

aktiemajoriteten i ett svenskt bolag. Vidare hade bosättningskravet för

stiftare, verkställande direktörer och styrelseledamöter ersatts med krav

på bosättning inom EES. Det innebar att avgörande hinder för enskilda

och företag i de övriga EES-länderna att äga en svensk periodisk skrift

redan hade undanröjts. Enligt regeringen borde TF uttryckligen ge

utrymme för likabehandling av fysiska och juridiska personer i vart fall i

EES-länderna (a. prop. s. 28 ff).

I lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

yttrandefrihetsgrundlagens områden föreskrivs att utlänningar som har

hemvist i Sverige får vara ägare till periodiska skrifter som trycks här

(2 kap. 1 §). Bestämmelsen bör nu, mot bakgrund av de nyss redovisade

övervägandena och med beaktande av remisskritiken mot förslaget i

promemorian, utvidgas så att även utlänningar som inte har hemvist i

Sverige får äga periodiska skrifter som trycks här, förutsatt att de har

medborgarskap i en stat inom EES. Något hemvistkrav bör sålunda inte

ställas upp för denna grupp av utlänningar. Vidare bör av samma

anledning lagen ändras så att alla utländska juridiska personer som har

bildats enligt lagstiftningen i en stat inom EES och som har sitt säte, sitt

huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom samarbetsområdet,

får rätt att äga periodiska skrifter som trycks i Sverige.

Svenska Tidningsutgivareföreningen har förklarat sig införstådd med

att Sverige efter medlemskapet i Europeiska unionen inte kan ha kvar det

nuvarande kravet på hemvist i Sverige för utländska ägare till periodiska

skrifter. Tidningsutgivarna har emellertid också anfört att

ansvarsreglerna i 8 kap. 3 § TF därför samtidigt måste ändras så att en

ansvarsövergång från ägaren till tryckaren kan äga rum, inte bara när det

inte går att visa vem som var ägare till skriften när den gavs ut, utan även

när ägaren i och för sig är känd men inte går att nå. Enligt

Tidningsutgivarna är det annars inte otänkbart att det i Sverige ges ut

periodiska skrifter som saknar en ansvarig utgivare, men har en känd

ägare utan hemvist i Sverige som inte kan nås eller ställas till ansvar.

Resultatet av detta blir att ingen kan ställas till ansvar för ett eventuellt

tryckfrihetsbrott i skriften.

Såsom regeringen konstaterade i det förra lagstiftningsärendet skulle

det med den föreslagna ändringen kunna inträffa att ingen kan ställas till

ansvar för tryckfrihetsbrott. Regeringen gör nu ingen annan bedömning

än den som gjordes i december 1993 inför medlemskapet i Europeiska

unionen. Någon ändring i ansvarssystemet föreslås alltså inte.

12 Utgivningsbevisen för periodiska skrifter

Regeringens förslag: Ett utfärdat utgivningsbevis för en periodisk

skrift förfaller efter tio år, om inte innehavaren innan dess ansöker om

att beviset skall förnyas. Patent- och registreringsverket skall i

förekommande fall i ett särskilt beslut avgöra att beviset är förfallet.

Regler om ett särskilt påminnelseförfarande införs. I god tid innan

utgivningsbeviset förfaller skall innehavaren underrättas av Patent-

och registreringsverket om att en förnyelseansökan måste göras för att

beviset inte skall förfalla.

Om beviset förfaller skall ett utgivningsbevis för en annan periodisk

skrift med en förväxlingsbar titel inte få utfärdas inom två år, om inte

innehavaren av det förfallna beviset har medgett det.

Promemorians förslag: I promemorian har det inte föreslagits att

Patent- och registreringsverket (PRV) i ett särskilt beslut skall avgöra att

beviset är förfallet. Inte heller har någon författningsreglering av påmin-

nelseförfarandet föreslagits. I övrigt stämmer promemorians förslag

överens med regeringens.

Remissinstanserna: Svea hovrätt har anfört att särskilda lagbe-

stämmelser bör införas som ålägger PRV att före tioårsperiodens utgång

skicka särskilda påminnelser till innehavarna av utgivningsbevisen. Även

Kammarrätten i Sundsvall har uppgett att det i promemorian omskrivna

påminnelseförfarandet bör författningsregleras, antingen i

tryckfrihetsförordningen (TF) eller i lagen (1991:1559) med föreskrifter

på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden.

Länsrätten i Jämtlands län har framfört att ett särskilt

påminnelseförfarande bör kompletteras med bestämmelser om att det

krävs ett särskilt beslut av PRV där verket avgör om beviset skall anses

förfallet. Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet har invänt

att det inte finns tillräckliga skäl för en grundlagsändring. Såsom

nämndens yttrande får förstås skulle problemen i stället kunna lösas med

en mer praktisk hantering. Nämnden har vidare invänt mot att även

sådana bevis som har utfärdats vid lagens ikraftträdande träffas av

ändringen. Även Juridiska fakultetsnämnden vid Lunds universitet har

kritiserat förslagen och anfört att de föreliggande problemen borde kunna

lösas genom andra administrativa rutiner inom ramen för de nuvarande

grundlagsreglerna. Nämnden har därför avstyrkt förslagen. Sveriges

advokatsamfund har anfört att det föreslagna tvåårsskyddet knappast är

befogat eftersom innehavaren trots en påminnelse har låtit

utgivningsbeviset förfalla. Svenska Tidningsutgivareföreningen har

tillstyrkt förslagen under två förutsättningar: Tidningsutgivarna vill dels

att påminnelseförfarandet skall förverkligas, dels att PRV i ett särskilt

beslut skall meddela innehavaren att beviset har förfallit så att

innehavaren inom den följande tvåårsperioden kan återvinna beviset.

Övriga instanser har tillstyrkt förslagen i promemorian eller lämnat

dem i allt väsentligt utan erinran.

Bakgrund: För att en periodisk skrift skall få ges ut krävs det enligt

5 kap. 5 § TF ett utgivningsbevis för skriften. Beviset utfärdas av PRV på

ansökan av skriftens ägare. I ansökan skall bl.a. skriftens titel anges. Om

titeln är så lik titeln på en skrift, för vilken ett bevis redan har utfärdats,

att förväxling lätt kan ske, får ansökan avslås. När en ansökan om

utgivningsbevis för en periodisk skrift kommer in till PRV ingår därför

som ett led i verkets behandling av ansökan att undersöka om den

uppgivna titeln lätt kan förväxlas med någon av de titlar som redan är

registrerade. Om en förväxlingsbar titel påträffas anmodas sökanden i

första hand att ge in nya titelförslag. Om sökanden emellertid är

intresserad av att få just den förväxlingsbara titeln registrerad för sin

skrift, kan han eller hon i stället uppmanas att försöka skaffa fram ett

medgivande och en överlåtelse från ägaren till den äldre skriften. De

uppgifter som finns hos PRV ger dock i många fall inte en sådan ledning

att det går att nå ägaren eller utgivaren. Anmälda uppgifter är ofta

inaktuella.

Ett utfärdat utgivningsbevis kan återkallas om den periodiska skriften

inte ges ut med en viss minsta frekvens. Ett alternativ för den sökande

kan därför också vara att försöka utreda om den äldre skriften fortfarande

ges ut, eller om den kommer ut med tillräckligt många nummer för att

ägaren skall få behålla sitt utgivningsbevis. I bästa fall kan en sådan

utredning genomföras, och i förekommande fall det utfärdade

utgivningsbeviset återkallas. Det har visat sig att PRV har stora praktiska

besvär med genomförandet av en sådan utredning.

Enligt lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument, skall

pliktexemplar av skrifter lämnas till särskilda myndigheter för att där

bevaras och tillhandahållas för forskning och studier. En av dessa

myndigheter är Kungliga biblioteket. Den som har ansökt om

utgivningsbevis hos PRV och fått beskedet att en förväxlingsbar titel

finns registrerad kan sålunda vända sig dit för att försöka få ett intyg om

att skriften med den förväxlingsbara titeln inte längre kommer ut, eller i

vart fall inte kommer ut med en sådan frekvens att ägaren har rätt att

behålla utgivningsbeviset. Om kontrollen hos Kungliga biblioteket visar

att utgivningen har upphört, kan ett återkallelseförfarande inledas. På

senare tid har dock invändningar mot detta förfarande framförts från

Kungliga biblioteket, bl.a. på grund av en rådande osäkerhet om

tillförlitligheten hos uppgifterna. Det har nämligen visat sig att man på

detta sätt kan få säkra uppgifter om att en viss skrift kommer ut, medan

uppgifter om att den inte kommer ut inte är lika säkra. Om skriften inte

har getts ut under senare tid, ger efterforskningarna på Kungliga

biblioteket sällan någon vägledning i arbetet med att söka efter ägaren.

Skälen för regeringens förslag: Som framgår av det som nu har sagts

innehåller systemet för registrering av utgivningsbevis vissa brister.

Detta understryks av de siffror Justitiekanslern kunde redovisa efter en

inspektion hos PRV i början av år 1990. Vid inspektionen framkom att

uppskattningsvis mellan 5 000 och 10 000 av de totalt omkring 17 000

registrerade titlarna var inaktuella, dvs. avsåg skrifter som inte längre

gavs ut. Enligt färska uppgifter från PRV består registret i dag av över

20 000 akter. Det är fortfarande så att ett stort antal av de registrerade

titlarna avser skrifter som inte ges ut. I den mån de inaktuella titlarna är

förväxlingsbara med sådana som omfattas av nya ansökningar medför de

till synes helt i onödan ett omfattande utredningsarbete för PRV. Det är

inte acceptabelt att oanvända titlar på detta sätt hindrar eller i vart fall

avsevärt försenar möjligheten att utnyttja tryck- och yttrandefriheten i

periodiska skrifter.

Enligt regeringens mening är det inte möjligt att inom ramen för den

detaljerade regleringen i 5 kap. TF lösa problemen genom att hos PRV

bygga upp andra administrativa eller praktiska rutiner för verksamheten.

Regeringen anser sålunda, till skillnad från Juridiska fakultetsnämnden

vid Uppsala universitet m.fl., att en ändring av bestämmelserna i TF är

nödvändig.

Vägledning kan hämtas från ett annat rättsområde där man i detta

avseende hanterar liknande frågor. Inom varumärkesrätten finns det

nämligen ett särskilt förnyelseförfarande. Enligt varumärkeslagen

(1960:644) skall varumärken registreras i ett särskilt varumärkesregister

som förs av PRV. Ett varumärke får inte registreras om det är

förväxlingsbart med ett annat varumärke som redan finns i registret. Om

en ansökan om registrering bifalls gäller registreringen från den dag då

ansökan gavs in till dess tio år har förflutit från registreringsdagen (22 §).

Om innehavaren ansöker om det, förnyas registreringen tio år i taget från

utgången av föregående registreringsperiod. En ansökan om förnyelse

skall göras skriftligen hos PRV tidigast ett år före och senast sex

månader efter utgången av den tidigare registreringsperiodens utgång.

Varumärkeslagen innehåller vidare regler om att registreringen i vissa

fall kan hävas. Detta kan ske bl.a. om innehavaren inte har gjort verkligt

bruk av det registrerade varumärket inom fem år efter det att

registreringsförfarandet avslutades. Ett förnyelseförfarande finns även i

mönsterskyddslagen (1970:485) när det gäller rätten till mönster.

Mönsterregistreringens giltighetstid är emellertid endast fem år.

En ordning med ett förnyelseförfarande som liknar det inom varu-

märkesrätten skulle i stor utsträckning lösa de problem som finns när det

gäller ansökningar om utgivningsbevis för periodiska skrifter.

Regeringen anser därför att promemorians förslag om att införa ett sådant

system bör genomföras. En lämplig giltighetsperiod för utgivningsbevis

är, liksom för registrerade varumärken, tio år.

För att undvika att det uppstår en lucka mellan tidpunkten för den

tidigare tioårsperiodens utgång och tidpunkten för när ett beslut på

grundval av en förnyelseansökan kan fattas, bör det utfärdade beviset inte

upphöra att gälla om en förnyelseansökan har kommit in till PRV före

periodens utgång. I ett sådant fall bör det utfärdade beviset fortsätta att

gälla till dess att förnyelseansökan har slutbehandlats.

Som har nämnts tidigare kan utgivningsbeviset i vissa fall återkallas.

Innan två år har förflutit efter ett beslut om återkallelse på vissa grunder

får inte ett utgivningsbevis utfärdas för en annan skrift, vars titel företer

en sådan likhet med den första skriftens titel att förväxling lätt kan ske,

om inte den första skriftens ägare medger det (5 kap. 7 § TF). Under de

två år som närmast följer återkallelsebeslutet finns sålunda möjlighet att

avhjälpa de brister som föranlett beslutet, och att på nytt ansöka om

utgivningsbevis för skriften utan att den använda titeln blir upptagen av

en ny periodisk skrift. Ett motsvarande skydd bör lämpligen gälla för den

som inte har ansökt om förnyelse av ett bevis i enlighet med de

bestämmelser som nu har föreslagits.

Det är straffbart för ägaren att ge ut en periodisk skrift utan att det

finns ett utgivningsbevis. Normalt är detta en ordningsförseelse som

leder till ett bötesstraff. Om omständigheterna är synnerligen försvårande

får fängelse ådömas. Skäl saknas att se annorlunda på detta straffrättsliga

ansvar om beviset har förfallit. Det nu nämnda ansvaret bör sålunda gälla

också i dessa fall. Eventuella förmildrande omständigheter kan liksom

annars beaktas inom ramen för bedömningen av straffvärdet.

Inte heller när det gäller de särskilda bestämmelserna om ansvar för

tryckfrihetsbrott finns det anledning att göra någon ändring med

anledning av det föreslagna förnyelsesystemet. Har utgivningsbeviset

förfallit när den periodiska skriften ges ut bör det alltså vara skriftens

ägare som svarar för ett eventuellt tryckfrihetsbrott (8 kap. 2 § första

stycket TF). Ägaren har därmed ytterligare en särskild anledning att

bevaka utgivningsbevisets giltighet.

Enligt förslaget i promemorian förfaller utgivningsbeviset automatiskt.

Det skulle då inte krävas ett särskilt beslut från PRV, där det konstateras

att förutsättningarna för att beviset skall anses förfallet är uppfyllda.

Innehavaren får med en sådan ordning inte upplysningar från PRV om att

beviset har förfallit. Bland annat för att underlätta för innehavaren av

beviset att utnyttja det föreslagna tvåårsskyddet, anser emellertid rege-

ringen, i likhet med Länsrätten i Jämtlands län och Svenska Tidningsut-

givareföreningen, att PRV i ett särskilt beslut bör avgöra att beviset är

förfallet. Först därefter bör skriften i sådant fall formellt sett förlora sin

karaktär av periodisk (se 1 kap 7 § första stycket TF). En annan sak är att

utgivningsbeviset upphör att gälla den dag det faktiskt förfaller.

Som några remissinstanser har förordat bör det i promemorian om-

nämnda påminnelseförfarandet författningsregleras. Regeringen föreslår

sålunda att PRV skall underrätta innehavaren av utgivningsbeviset om att

det förfaller om han eller hon inte ansöker om förnyelse av beviset.

Underrättelsen skall sändas i god tid, lämpligen ett år innan utgiv-

ningsbeviset förfaller. Påminnelseförfarandet har inte en sådan grundläg-

gande betydelse att det behöver införas i TF, utan bestämmelserna kan

meddelas i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförord-

ningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden.

För att de föreslagna förnyelsereglerna skall få någon effekt på det

befintliga problemet med för många inaktuella titlar, bör såsom har

föreslagits i promemorian reglerna tillämpas även på redan utfärdade

utgivningsbevis. För att ge innehavare av redan utfärdade bevis tid att

anpassa sig efter de nya reglerna bör den inledande tioåriga giltighets-

perioden i dessa fall räknas från lagens ikraftträdande.

13 Principen om allmänna handlingars

offentlighet kontra reglerna om beslag och

konfi-

skering enligt TF och YGL

13.1 Inskränkningar i rätten att få kopior av vissa

allmänna handlingar (5 kap. 6 § sekretesslagen)

Regeringens förslag: Den närmare regleringen av inskränkningar i

rätten att få kopior av vissa allmänna handlingar skall finnas kvar i

sekretesslagen (1980:100).

Inskränkningarna utvidgas till att omfatta även mål om ersättning

för skada med anledning av olaga våldsskildring, motsvarande

tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott eller barnpornografibrott, mål

om konfiskering eller förverkande av de brottsliga skildringarna samt

ärenden om t.ex. resning och klagan över domvilla.

Inskränkningarna i rätten att få kopior skall gälla även hos Statens

biografbyrå.

Mediekommitténs förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Hovrätten över Skåne och Blekinge har anfört att

även hets mot folkgrupp bör omfattas av kopieringsförbudet. Rikspolis-

styrelsens yttrande får förstås på samma sätt. Försvarsmakten har uppgett

att även brotten uppvigling och ryktesspridning till fara för rikets

säkerhet bör omfattas.

Övriga instanser har tillstyrkt kommitténs förslag eller lämnat dem i

huvudsak utan erinran.

Bakgrund: Under våren 1993 väckte Justitiekanslern (JK) åtal vid

Stockholms tingsrätt för yttrandefrihetsbrott innefattande

barnpornografibrott och olaga våldsskildring. JK gav samtidigt till

tingsrätten in ett stort antal filmer som hade tagits i beslag. Huvuddelen

av filmerna yrkades konfiskerade för att hindra vidare spridning men ett

antal hade tagits i beslag i utredningssyfte och gavs in som bevisning.

Med hänvisning till reglerna i tryckfrihetsförordningen (TF) om envars

rätt att ta del av allmänna handlingar och att få kopior av sådana

handlingar (2 kap. 12 och 13 §§) begärde ett flertal personer att få ta del

av filmerna. Tingsrätten biföll en begäran om att få ta del av filmerna på

stället men avslog genom två beslut vid skilda tillfällen framställningar

om att få ta del av filmerna genom att erhålla kopior. Svea hovrätt

upphävde dessa båda senare beslut och förordnade att kopior skulle

lämnas ut. Som skäl anförde hovrätten att filmerna utgjorde allmänna

handlingar och att det saknades lagligt stöd för att inte lämna ut dem och

för att inskränka rätten att mot avgift få kopior. Hovrättens beslut kunde

inte bringas under Högsta domstolens prövning eftersom beslut att lämna

ut en allmän handling inte får överklagas.

Besluten visade tydligt konflikten mellan å ena sidan den del av

offentlighetsprincipen som utgörs av TF:s regler om envars rätt att få ta

del av allmänna handlingar och att få kopior av sådana handlingar och å

andra sidan TF:s och YGL:s regler om beslag och konfiskering för att

motverka spridning av vissa skildringar.

Regelkonflikten föranledde att regler om sekretess infördes i syfte dels

att skydda de i skildringen medverkande barnens integritet i mål rörande

barnpornografibrott (9 kap. 16 § sekretesslagen), dels att hindra att

kopior av framställningar i mål rörande barnpornografibrott och olaga

våldsskildring lämnades ut och blev föremål för ny brottslig spridning (5

kap.

6 § och 12 kap. 3 § sekretesslagen [prop. 1992/93:256, bet.

1992/93:KU40, rskr. 1992/93:364 och SFS 1993:437]). Lagstiftningen

tillkom som en temporär lösning på ett akut problem.

Skälen för regeringens förslag

Främst bör själva spridningen av brottsliga skildringar motverkas

Offentlighetsprincipen är en av hörnstenarna i den svenska rättsord-

ningen och det kan inte komma i fråga att begränsa den utan mycket

tungt vägande skäl. Intresset av att motverka spridning av framställningar

som innefattar brott kan vara ett sådant skäl. Strävan bör dock i sådana

fall vara att motverka spridningen med minsta möjliga inskränkningar i

offentlighetsprincipen. Utgångspunkten bör vara att

offentlighetsprincipen är ett överordnat intresse som det skall krävas

verkligt tungt vägande skäl för att begränsa i brottsförebyggande syfte.

Det är därför själva spridningen som främst bör motverkas, inte

allmänhetens rätt att ta del av framställningar på stället.

En regel som inskränker möjligheterna att få kopior av allmänna hand-

lingar men inte inskränker rätten att på stället ta del av framställningarna

innebär en bibehållen möjlighet till insyn i rättskipningen och ett motver-

kande av spridningsrisken. Den nu gällande regeln i 5 kap. 6 §

sekretesslagen har denna inriktning.

Reglering i lag eller grundlag ?

Reglerna om allmänna handlingars offentlighet finns i 2 kap. TF. Enligt

2 kap. 2 § TF får rätten att ta del av allmänna handlingar begränsas

endast om det är påkallat med hänsyn till vissa i paragrafen uppräknade

intressen, bl.a. intresset av att förebygga eller beivra brott. En närmare

reglering av på vilket sätt tillgången till handlingarna skall tillgodoses

finns i 2 kap. 12 och 13 §§ TF. Bland annat ges däri en rätt att mot avgift

få avskrift eller kopia av en allmän handling.

I förarbetena till 2 kap. TF behandlas inte frågan om tillåtligheten av

att man genom vanlig lag gör en sådan mindre inskränkning i rätten att ta

del av allmänna handlingar som består i att man endast begränsar rätten

att få kopior av sådana handlingar. Några hinder i TF mot en sådan

reglering i lag kan inte anses föreligga. En grundläggande tanke bakom

regelsystemet för handlingsoffentligheten är att offentlighetsprincipen

skall ges ett så stort genomslag som möjligt och att undantagen från

denna princip skall göras så begränsade som möjligt. Mot denna

bakgrund och med beaktande av den aktuella bestämmelsens mera

detaljbetonade karaktär har Mediekommittén föreslagit att

inskränkningarna i rätten att få kopior även i fortsättningen skall finnas i

sekretesslagen. Enligt kommitténs förslag skall inskränkningarna omfatta

barnpornografibrott och olaga våldsskildring samt motsvarande

tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott.

Det är mycket som talar för att en regel av detta slag, som från

brottsförebyggande utgångspunkter innehåller praktiska anvisningar om

på vilket sätt allmänheten skall få tillgång till de allmänna handlingar

som den i och för sig har rätt att få se, löpande kommer att behöva

anpassas efter nya förhållanden och att regeln därför bör ges sitt närmare

innehåll i vanlig lag. Sammantaget anser även regeringen att regeln med

inskränkningar i rätten att få kopior bör ges i vanlig lag. Som kommittén

har funnit framstår sekretesslagen som det lämpligaste alternativet, och i

den lagen är det 5 kap. som behandlar intresset av att förebygga och

beivra brott.

Vilka brott skall omfattas av inskränkningarna i rätten att få kopior?

Den nuvarande regeln i 5 kap. 6 § sekretesslagen omfattar endast barn-

pornografibrott och olaga våldsskildring samt motsvarande tryckfrihets-

och yttrandefrihetsbrott. Regeln tillkom som en lösning på det konkreta

problem som uppstått i målet vid Stockholms tingsrätt och den kom

därför att omfatta endast de nämnda brotten.

Det finns enligt regeringen ingen anledning att i detta sammanhang

ställa den ena brottstypen framför den andra. Det måste ses som en

nödvändighet att framställningar som anses innefatta t.ex. brott mot

rikets säkerhet kan tas i beslag utan att de genom tvångsåtgärden riskerar

att spridas vidare. Till det nu sagda kommer att konfiskering och beslag

kan ske vid alla tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott. Intresset av att

motverka spridning väger i princip lika tungt när det gäller alla sådana

brott. Regeringen föreslog därför i lagrådsremissen att inskränkningarna i

rätten att få kopior av allmänna handlingar skulle gälla för alla

tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott, motsvarande allmänna brott samt

barnpornografibrott. Lagrådet har emellertid i sitt yttrande ifrågasatt en

sådan utvidgning, bl.a. med hänsyn till att något egentligt praktiskt behov

härav inte har ansetts finnas. Enligt Lagrådet finns det redan andra

bestämmelser i sekretesslagen som blir tillämpliga när sekretess

motiveras t.ex. av hänsyn till rikets säkerhet eller personlig integritet.

Mot denna bakgrund har inte heller Mediekommittén ansett att det finns

ett behov av utvidgning av bestämmelsens tillämplighet till samtliga

tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott.

Regeringen är inte lika övertygad som Lagrådet och Mediekommittén

om att det inte finns ett behov av den föreslagna inskränkningen i rätten

att få kopior. Regeringen anser t.ex. det vara ytterst osäkert om det

genom nuvarande regler i sekretesslagen redan finns ett skydd för den

personliga integriteten i mål om förtalsbrott, och enighet synes i och för

sig råda om att det inte heller finns en sekretessbestämmelse som syftar

till att hos domstol förhindra fortsatt spridning av rasistiska uttalanden

som innefattar hets mot folkgrupp. Regeringen anser det dock vara

självklart att framställningar som beslagtagits just därför att de innefattar

hets mot folkgrupp inte därefter genom domstolens försorg skall spridas

vidare.

Eftersom rättsläget i frågor av betydelse för regeringens förslag i

lagrådsremissen uppenbarligen är föremål för skilda uppfattningar, finner

regeringen emellertid att det finns skäl att på nytt göra en översyn av

gällande rätt i dessa delar. Regeringen lägger därför inte nu fram något

förslag till ändring i 5 kap. 6 § sekretesslagen i detta avseende.

Regeringen har i avsnitt 4 föreslagit att barnpornografiska bilder skall

undantas från TF:s och YGL:s tillämpningsområden. Inskränkningarna i

rätten att få kopior bör självfallet även i fortsättningen omfatta också

skildringar i mål om barnpornografibrott.

I vilka måltyper skall inskränkningarna i rätten att få kopior gälla?

Enligt 5 kap. 6 § sekretesslagen gäller sekretess endast i mål om ansvar

för barnpornografibrott eller olaga våldsskildring eller för motsvarande

tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott. Som har framgått föreslår rege-

ringen att bestämmelsen skall omfatta olaga våldsskildring, motsvarande

tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott samt barnpornografibrott.

Skildringar som innefattar brott av det nu nämnda slaget kan, förutom i

mål om ansvar för brott, förekomma hos domstol i mål om konfiskering

enligt 9 kap. 5 § TF respektive 7 kap. 2 § YGL, i mål om förverkande av

barnpornografi enligt lagen (1994:1478) om förverkande av barnporno-

grafi samt i mål om förverkande enligt 36 kap. brottsbalken. Sådana

skildringar kan även tänkas förekomma i mål om skadestånd på grund av

brotten. Intresset av att motverka att dessa framställningar genom kopior

sprids i strid med brottsbalken, TF eller YGL gör sig lika starkt gällande

i dessa fall som i mål om straffrättsligt ansvar för brotten. Regeln om

inskränkningar i rätten att få kopior av allmänna handlingar bör därför

gälla också i dessa typer av mål.

Sekretessen bör gälla även i ärenden som rör de brott som anges i

paragrafen, t.ex. ärenden om resning eller klagan över domvilla.

Hos vilka myndigheter skall inskränkningarna i rätten att få kopior gälla?

Formuleringen i 5 kap. 6 § sekretesslagen kan ge intryck av att sekre-

tessen är avsedd att endast gälla hos domstol. I förarbetena till lagrummet

(bet. 1992/93:KU40) sägs emellertid inte uttryckligen att sekretessen

gäller endast hos domstol. Den ifrågavarande regeln måste anses gälla

hos alla myndigheter som handlägger sådana mål som anges i paragrafen.

Barnpornografiska skildringar och olaga våldsskildringar kan, förutom

hos domstol, JK, allmänna åklagarmyndigheter och polismyndigheter

förekomma också hos Riksarkivet och landsarkiven till följd av reglerna

om arkivering, hos bibliotek och Arkivet för ljud och bild (ALB) till följd

av reglerna om pliktexemplar samt hos Statens biografbyrå som en följd

av bl.a. dess verksamhet enligt lagen (1990:886) om granskning och

kontroll av filmer och videogram.

Av det föregående framgår att sekretess enligt 5 kap. 6 § sekretess-

lagen gäller hos alla myndigheter som handlägger mål om ansvar för

sådana brott som nämns i paragrafen. Sekretessen består även efter det att

målet har färdigbehandlats hos den avsedda myndigheten om handlingen

finns kvar där.

Barnpornografiska skildringar och olaga våldsskildringar som före-

kommer hos Riksarkivet och landsarkiven är allmänna handlingar. Det

föreskrivs i 13 kap. 4 § första stycket sekretesslagen att om en arkiv-

myndighet erhåller uppgift för arkivering från någon annan myndighet

och uppgiften är sekretessbelagd hos den myndigheten gäller sekretessen

också hos arkivmyndigheten. Sekretess enligt 5 kap. 6 § sekretesslagen

överförs alltså till Riksarkivet och landsarkiven på grund av den nu

nämnda bestämmelsen.

Pliktexemplar som överlämnas till bibliotek eller ALB blir inte allmän-

na handlingar och allmänheten har sålunda ingen grundlagsskyddad rätt

att ta del av de handlingar som förvaras där. Det finns därför inte heller

något behov av att en regel med inskränkningar i rätten att få kopior av

allmänna handlingar omfattar dessa myndigheter. Det får i stället

ankomma på de berörda myndigheterna att utforma sina regler om

tillhandahållande av material så att skildringar av här avsett slag inte

sprids.

Hos Statens biografbyrå gäller enligt 8 kap. 20 § sekretesslagen

sekretess i ärende om granskning av film eller videogram för uppgift ur

filmen eller videogrammet. Sekretessen enligt denna paragraf upphör att

gälla när beslut i saken har vunnit laga kraft. Det bör nu genom ett tillägg

i

5 kap. 6 § sekretesslagen säkerställas att inskränkningarna i rätten att få

kopior gäller även hos biografbyrån när den biträder JK eller vissa andra

myndigheter med granskning av filmer och videogram i en utredning om

olaga våldsskildring, motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott

eller barnpornografibrott.

13.2 Särskilt om 9 kap. 16 och 17 §§ sekretesslagen

Regeringens förslag: Sekretessen enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen

(1980:100) utvidgas så att den omfattar alla mål och ärenden hos

domstol som rör barnpornografibrott.

Bestämmelsen i 9 kap. 17 § sekretesslagen utvidgas så att sekretess

gäller även hos Statens biografbyrå i dess verksamhet att biträda Ju-

stitiekanslern, allmän åklagare eller polismyndighet i brottmål.

Mediekommitténs förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Rikspolisstyrelsen har invänt att 9 kap. 16 §

sekretesslagen bör omfatta även brottet olaga våldsskildring. Övriga

instanser har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem i huvudsak utan

erinran.

Bakgrund: Samtidigt som 5 kap. 6 § sekretesslagen infördes gjordes

en ändring i 9 kap. 16 § sekretesslagen. Ändringen syftade till att bereda

skydd för barnens integritet i de mål om barnpornografibrott där de i

skildringen medverkande barnen skulle kunna identifieras. I

lagstiftningsärendet påpekade departementschefen (prop. 1992/93:256 s.

8) att samma problemställning som beträffande barnpornografibrott fanns

vid brottet olaga våldsskildring. Departementschefen menade dock att

detta brott inte lät sig lika lätt infogas i 9 kap. 16 § sekretesslagen

eftersom det mera sällan kunde vara tal om att skydda något visst

brottsoffer.

Skälen för regeringens förslag: Olaga våldsskildring skiljer sig från

en bild som innefattar barnpornografibrott bl.a. såtillvida att det endast

undantagsvis kan förutsättas att skildringen utgör en dokumentation av

ett verkligt övergrepp. Regeringen anser därför inte att det finns

tillräckliga skäl för att inskränka offentligheten beträffande olaga

våldsskildringar i syfte att skydda integriteten hos dem som förekommer

i skildringarna. Någon utvidgning av 9 kap. 16 § sekretesslagen i detta

avseende föreslås sålunda inte.

Sekretess enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen gäller för uppgift om en ung

person som skildras i en pornografisk bild om uppgiften finns hos

domstol i mål om ansvar för barnpornografibrott eller motsvarande

tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott samt i ärenden som rör sådana

brott, t.ex. ansökan om resning i brottmål (se prop. 1995/96:127 s. 48).

Barnpornografiska skildringar kommer med regeringens förslag att

uttryckligen undantas från tryckfrihetsförordningens och yttrandefri-

hetsgrundlagens tillämpningsområden. I sådant fall kommer det alltså

inte att finnas något motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott.

Barnpornografiska skildringar där den unga kan identifieras kan

däremot förekomma hos domstol även i andra sammanhang än i mål om

ansvar för barnpornografibrott eller ärenden som rör detta brott. Av

samma skäl som regeringen har anfört i avsnitt 13.1 om 5 kap. 6 §

sekretesslagen bör regeln i 9 kap. 16 § sekretesslagen om sekretess för

uppgift om en ung person som skildras i pornografisk bild, utvidgas så att

den omfattar samma typer av mål och ärenden som den bestämmelsen.

Det förekommer ofta att Statens biografbyrå biträder JK, allmän

åklagare och polis med granskning av filmer och videogram vid

utredning av barnpornografibrott och olaga våldsskildring eller

motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott. Sådan sekretess som

enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen gäller hos domstol för

barnpornografiska bilder när ett barn i en barnpornografisk skildring

kan identifieras bör gälla även hos biografbyrån. Detta uppnås genom

en ändring av 9 kap. 17 § sekretesslagen.

14 Kostnader

Förslagen i avsnitt 4.

Regeringens förslag innebär att ytterligare befattningar med

barnpornografi än vad som för närvarande är fallet blir kriminaliserade.

Att det straffbara området således utökas skulle kunna antas leda till ett

ökat antal brottsutredningar och mål vid domstolarna om

barnpornografibrott. Emellertid skulle det ändå finnas anledning att

företa utredningar i anledning av det barnpornografiska materialet,

eftersom detta i sig utgör bevis om barnpornografisk produktion och

distribution samt om sexualbrott mot barn. Förslaget till ytterligare

kriminalisering torde därför inte komma att medföra någon märkbar ökad

arbetsbelastning för de aktuella myndigheterna. Förslaget om införande

av ett införsel- och utförselförbud torde heller inte komma att göra det.

Det merarbete som de föreslagna ändringarna skulle kunna föranleda

torde rymmas inom den vanliga verksamheten hos aktuella myndigheter.

Sammantaget beräknas förslagen därför kunna finansieras inom ramen

för befintliga medel.

Förslagen i avsnitt 5, 6, 8, 9 och 13.

Regeringens förslag innebär att tryckfrihetsförordningens och

yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområden utvidgas till att omfatta

även nya fysiska databärare med enbart text och/eller stillbilder,

exempelvis cd-romskivor med sådant innehåll. Detta innebär att

Justitiekanslerns uppgifter enligt tryckfrihetsförordningen och yttrande-

frihetsgrundlagen att vaka över att gränserna för tryck- och yttrande-

friheten inte överskrids, att utföra åtal i mål om tryck- och yttran-

defrihetsbrott, att besluta om inledande av förundersökning och

användning av tvångsmedel rörande sådana brott m.m. blir mera

omfattande. Å andra sidan har regeringen i avsnitt 9 föreslagit en

delegationsrätt för Justitiekanslern i vissa fall. Sammantaget beräknas

förslagen därför kunna finansieras inom ramen för befintiga medel.

Förslagen i avsnitt 7

De föreslagna ändringarna bör medföra att det för rättsväsendet blir

möjligt att ingripa oftare än i dag. Den ökade arbetsbelastningen bör dock

bli marginell och därför inte fordra ökade resurser för rättsväsendet.

Förslagen i avsnitt 11 och 12.

Det föreslagna förnyelsesystemet medför nya uppgifter för Patent- och

registreringsverket, och med dessa är vissa utgifter förknippade. Å andra

sidan kommer resurser att kunna sparas in när det tidskrävande

utredningsarbete som tidigare har beskrivits minskar. I det här samman-

hanget kan också erinras om att Patent- och registreringsverket kommer

att kunna ta ut avgifter vid ansökningar om förnyelse. Sammantaget

beräknas förslagen kunna finansieras inom ramen för befintliga medel.

Förslagen leder i övriga delar inte till ökade kostnader för det

allmänna.

15 Författningskommentar

15.1 Förslaget till lag om ändring i regeringsformen

2 kap.

1 §

Ändringen i denna paragraf är en konsekvens av förslaget till utvidgning

av yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområde. Se kommentaren till

1 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen.

8 kap.

18 §

Ändringen i denna paragraf är en konsekvens av förslaget till utvidgning

av yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområde. Se kommentaren till

1 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen.

15.2 Förslaget till lag om ändring i

tryckfrihetsförordningen

1 kap.

6 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 7. Den föreslagna ändringen får anses

vara ett förtydligande av vad som redan torde gälla.

I bestämmelsen, där det regleras när en tryckt skrift är utgiven, har det

införts ett förtydligande av innebörd att utgivning skall ske i Sverige.

Tryckfrihetsförordningen (TF) skall inte vara exklusiv straff- och

processlag för ingripanden mot innehållet i skrifter som i och för sig

framställs här, men ges ut endast utomlands. Detta har nu kommit till

direkt uttryck i lagtexten.

Om en skrift som tryckts här ges ut utomlands, men inte i Sverige, blir

skriften med den föreslagna ändringen således inte att betrakta som en

tryckt skrift i TF:s mening. Vanlig lag, och inte TF, skall tillämpas i

fråga om ansvar m.m. på grund av innehållet i skriften, när den getts ut i

utlandet. Straffprocessuella bestämmelser i vanlig lag blir i stället

tillämpliga och tvångsmedel m.m. får beslutas av allmän åklagare.

Brottmålet skall handläggas enligt bestämmelserna i rättegångsbalken

och jury skall alltså inte pröva åtalet. Vidare innebär det att den särskilda

ansvarsordningen med ett ensamansvar inte gäller.

Den föreslagna ändringen innebär inte att skrifter som avses att ges ut

endast utomlands inte omfattas av skyddet mot förhandsgranskning och

hindrande åtgärder (1 kap. 2 § TF).

7 §

Bestämmelsen i första stycket innehåller en beskrivning av vad som skall

förstås med begreppet periodisk skrift. Med den föreslagna lydelsen

upphör skriften att vara periodisk, inte bara då beviset återkallas, utan

även då det förklaras förfallet.

Av regeringens förslag till ny lydelse av 5 kap. 5 § följer att ett

utgivningsbevis endast skall gälla för en period av tio år, att beviset

därefter förfaller och att Patent- och registreringsverket (PRV) i

förekommande fall i ett beslut skall meddela att beviset är att anse som

förfallet. Den omständigheten att skriften enligt förslaget till lydelse av

denna paragraf inte upphör att vara periodisk redan när beviset i och för

sig förfaller utan först när det av PRV har förklarats förfallet innebär att

ägaren, om han eller hon ger ut en periodisk skrift efter den nämnda

tioårsperiodens utgång men före PRV:s beslut, gör sig skyldig till en

ordningsförseelse enligt 5 kap. 12 § TF genom att ge ut en periodisk

skrift utan utgivningsbevis, förutsatt att han eller hon inte har ansökt om

förnyelse av beviset i rätt tid. Ägaren är i dessa fall enligt 8 kap. 2 §

vidare ansvarig för eventuella tryckfrihetsbrott i skriften.

I andra stycket har begreppen film och ljudupptagning ersatts med

begreppet teknisk upptagning. Ändringen är en konsekvens av förslaget

till utvidgning av yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområde. Se

kommentaren till 1 kap 1 § yttrandefrihetsgrundlagen.

10 §

Paragrafen är ny. I bestämmelsen anges att TF inte är tillämplig på

barnpornografiska bilder. Detta innebär att TF:s bestämmelser om tryck-

frihetsbrott m.m. inte skall tillämpas på sådana bilder, även om bilderna

publiceras i tryckta skrifter. Barnpornografibrottet upphör samtidigt att

vara ett tryckfrihetsbrott genom att 7 kap. 4 § 12 upphävs.

Paragrafen är så formulerad att grundlagen inte förutsätter att det skall

vara förbjudet att t.ex. inneha barnpornografi.

Uttrycket skildring av barn i pornografisk bild motsvarar det som

förekommer i straffstadgandet om barnpornografibrott i 16 kap. 10 a §

brottsbalken. Av detta följer att alla sådana bilder av barn som är

pornografiska i den meningen att de objektivt sett är straffbara enligt

brottsbalksstadgandet omfattas av den nya paragrafen och alltså faller

utanför grundlagens tillämpningsområde.

Som framgår av kommentaren till 16 kap. 10 a § brottsbalken så avses

inga ändringar när det gäller kriterierna för vad som skall anses göra en

skildring pornografisk. Inte heller avses någon ändring i förhållande till

gällande rätt när det gäller den hittills icke lagfästa definitionen av vad

som skall avses med barn i paragrafens mening. Däremot görs i

brottsbalkens bestämmelse ett tillägg som innebär att även fullt

pubertetsutvecklade avbildade personer under 18 år kommer att omfattas

av begreppet barn, men bara i de fall när detta framgår av själva bilden

och omständigheterna kring bilden.

Detta innebär således att gränsen för TF:s tillämpningsområde när det

gäller pornografiska bilder i viss mån är avhängig bedömningen i det

särskilda fallet. Gränsdragningen kommer dock alltid att göras på

grundval av bildinnehållet.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

5 kap.

5 §

Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 12. I de nya fjärde - sjätte

styckena framgår den nya föreslagna ordningen att utgivningsbevis skall

utfärdas för viss tid.

Styckena ett tre har omarbetats språkligt.

Enligt det föreslagna fjärde stycket skall ett utgivningsbevis gälla för

en period av tio år från utfärdandet. Härefter förfaller beviset. Patent- och

registreringsverket (PRV) skall enligt förslaget i ett beslut meddela att

beviset skall anses förfallet. Innan PRV har fattat beslutet anses skriften

fortfarande vara periodisk (se 1 kap. 7 §).

Att ett utgivningsbevis som utgångspunkt har en giltighetsperiod på tio

år utesluter givetvis inte att beviset kan återkallas efter en kortare tid

enligt bestämmelserna i 6 §.

Av femte stycket framgår att utgivningsbeviset får förnyas. Ansökan

om förnyelse skall göras av ägaren till skriften. Beviset kan förnyas hur

många gånger som helst och gäller för varje gång i tio år. Vad som redan

föreskrivs om ansökningar om utgivningsbevis skall gälla även för

ansökningar om förnyelse. Skriftens titel och utgivningsort samt utgiv-

ningsplanen skall sålunda anges också i en ansökan om förnyelse. Ett

förnyat bevis får inte utfärdas innan anmälan om utgivare enligt 4 § har

gjorts. Vidare gäller reglerna om överklagande i lagen (1991:1559) med

föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens

områden. Ett beslut av PRV att inte förnya ett utgivningsbevis får

sålunda överklagas hos Patentbesvärsrätten inom två månader från dagen

för beslutet.

Om en förnyelseansökan har kommit in till PRV i rätt tid fortsätter det

gamla beviset, utan hinder av att giltighetsperioden enligt fjärde och

femte styckena är tio år, att gälla till dess att PRV:s beslut med anledning

av förnyelseansökan har vunnit laga kraft. Beslutet kan sedan innebära

att beviset förnyas, och då löper den nya tioårsperioden från utgången av

den tidigare tioårsperioden. Det föreslagna sjätte stycket innehåller dessa

regler.

7 §

Bestämmelsens innehåll har kommenterats i avsnitt 12.

Ändringen innebär att vad som nu gäller vid återkallelse av utgiv-

ningsbevis på vissa grunder, skall gälla även när ett utgivningsbevis har

förklarats förfallet enligt 5 § fjärde stycket. Tvåårsperioden skall i nu

avsedda fall räknas från tidpunkten för den tioåriga giltighetsperiodens

utgång. I övrigt har bestämmelsen omarbetats språkligt.

7 kap.

4 §

Ändringen innebär att punkten 12 om barnpornografibrott upphävs och är

en följd av den nya bestämmelsen i 1 kap. 10 §. Barnpornografibrottet

föreslås inte längre vara ett tryck- respektive yttrandefrihetsbrott.

7 §

Ändringen innebär att den nuvarande bestämmelsen i paragrafens tredje

stycke upphävs.

Eftersom barnpornografibrottet upphör att vara ett tryckfrihetsbrott blir

regler om konfiskering på grund av sådant brott inte tillämpliga. Inte

heller i annat fall kan konfiskering äga rum. Detta följer av att den nya

1 kap. 10 § undantar barnpornografiska bilder från TF:s tillämpnings-

område. Ingripanden mot barnpornografiska bilder kommer i

fortsättningen att kunna ske med stöd av bestämmelser om förverkande i

vanlig lag, såsom brottsbalken, varusmugglingslagen eller den särskilda

lagen om förverkande av barnpornografi.

9 kap.

5 §

Ändringen, som innebär att andra stycket upphävs, är en följd av

ändringen i 7 kap. 7 §.

10 kap.

1 §

Ändringen är en följd av ändringen i 7 kap. 7 §.

12 kap.

4 och 7 §§

 Landstinget har ersatts med landstingsfullmäktige i enlighet med vad

som föreslås i promemorian Jurymedverkan och fallet[REDACTED_EFTERNAMN] (Ds

1997:25). Vidare har i stället för landstingskommun och förvaltnings-

utskott införts begreppen landsting och landstingsstyrelse . Genom

dessa ändringar åstadkoms en överensstämmelse med modernt språkbruk

och med de benämningar som återfinns i kommunallagen (1991:900).

Ytterligare ett skäl att införa begreppet landstingsfullmäktige är att ett

län efter en länssammanslagning kan ha fler än ett landsting under en

övergångsperiod. Detta är för närvarande fallet med det nybildade Skåne

län. Så kommer det också att bli med det nya Västra Götalands län, som

skall bildas den 1 januari 1998. Det kan inte uteslutas att en liknande

situation skulle kunna uppstå på nytt.

14 §

Ändringarna är en följd av ändringen i 7 kap. 7 §.

13 kap.

6 §

Ändringen har kommenterats i avsnitt 7.

Den som har lämnat uppgifter för publicering i en skrift som ges ut

endast utomlands blir, enligt förslaget till ny lydelse av det andra stycket,

fri från ansvar oavsett om skriften trycks i Sverige eller utomlands.

Detsamma gäller den som anskaffat uppgifter i syfte att de skall

publiceras i skriften.

Övergångsbestämmelser

2.

Av 1 kap. 7 § andra stycket framgår att om ägaren till en periodisk skrift

sprider eller låter sprida tidningens innehåll oförändrat genom en teknisk

upptagning med enbart text och/eller stillbilder bär tidningens utgivare

ansvaret för innehållet även i sådana upptagningar om de har lämnats ut

för spridning efter ikraftträdandet. Har de lämnats ut för spridning före

ikraftträdandet faller de under yttrandefrihetsgrundlagen till följd av

ikraftträdandebestämmelserna till ändringarna i den grundlagen. Alla

bestämmelser i yttrandefrihetsgrundlagen är dock inte tillämpliga på

sådana upptagningar, se punkten 2 förslaget till övergångsbestämmelser

till yttrandefrihetsgrundlagen. Ansvaret för tidningens innehåll kommer

alltså inte automatiskt att hållas samlat hos tidningens utgivare när

innehållet publicerats också i tekniska upptagningar med enbart text

och/eller stillbilder som lämnats ut för spridning före ikraftträdandet.

3.

De nya bestämmelserna i 1 kap. 7 § första stycket samt 5 kap. 5 och 7 §§

föreslås gälla även för redan utfärdade utgivningsbevis. Tioårsperioden

föreslås emellertid i dessa fall inte löpa från utfärdandet, utan från lagens

ikraftträdande.

4.

Om talan avseende äldre barnpornografibrott väcks efter ikraftträdandet

av de nya bestämmelserna, skall rättegångsbalkens regler tillämpas i

rättegången. Om det pågår förundersökningar beträffande

barnpornografibrott vid ikraftträdandet skall allmän åklagare överta dessa

från Justitiekanslern. Äldre regler bör dock fortsätta att gälla i mål där

talan har väckts före ikraftträdandet.

15.3 Förslaget till lag om ändring i

yttrandefrihetsgrundlagen

De bestämmelser i yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) där ändringen

endast består i att begreppen film och ljudupptagning bytts ut mot

 teknisk upptagning föranleder i det följande, med något enstaka

undantag, ingen särskild kommentar. Angående innebörden av termen

teknisk upptagning, se kommentaren till 1 kap. 1 §. De särskilda

bestämmelserna om ljudupptagningar i 4 kap. 7 § och 6 kap. 3-5 §§ har

föreslagits upphävda till följd av förslaget att särbehandlingen av

ljudupptagningar skall upphöra.

1 kap.

1 §

Bestämmelsens innehåll har kommenterats i avsnitt 5.

Avsikten med införandet av termen tekniska upptagningar i första

stycket är att vidga YGL:s tillämpningsområde till att utöver filmer, vi-

deogram och andra upptagningar av rörliga bilder samt ljudupptagningar

även omfatta upptagningar med enbart text och/eller stillbilder och att

klargöra att grundlagen alltså omfattar alla tekniska upptagningar oavsett

teknisk upptagningsform. Genom införandet av termen klargörs vidare

att grundlagen även omfattar tekniska upptagningar med olika

kombinationer av rörliga bilder, stillbilder, text och ljud. Härigenom

kommer t.ex. även datordisketter med endast text samt dator- och

videospel att tillhöra tillämpningsområdet.

Sista meningen i tredje stycket har i enlighet med Lagrådets förslag

utgått. Lagrådet har nämligen också föreslagit att begreppet filmer inte

längre skall användas som samlingsbeteckning för upptagningar med

rörliga bilder, utan att begreppet i stället i berörda paragrafer skall

ersättas med filmer, videogram och andra tekniska upptagningar med

rörliga bilder . Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag.

Definitionen av teknisk upptagning i fjärde stycket är hämtad från

2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen. Den innebär att en

informationsbärare som kräver ett tekniskt hjälpmedel för att man skall

kunna ta del av innehållet faller under begreppet teknisk upptagning.

Definitionen av termen innebär också att tryckt skrift eller skrift som

framställts genom stencilering, fotokopiering eller liknande tekniskt

förfarande alltjämt faller under tryckfrihetsförordningens

tillämpningsområde. Vidare blir termen andra upptagningar av rörliga

bilder i nu gällande lydelse av YGL överflödig.

Lagrådet har i sitt yttrande förordat att spridningskravet för tekniska

upptagningar i 10 § förs samman med definitionen på tekniska upptag-

ningar i denna bestämmelse. Regeringen återkommer till denna fråga i

kommentaren till 10 §.

3 §

Bestämmelsens innehåll har kommenterats i avsnitt 5.

Lagrådet har när det gäller det första stycket föreslagit att orden

 ...något som är avsett att framföras... ersätts med ...en framställning

som är avsedd att offentliggöras... . Regeringen anser emellertid att en

sådan ändring kan uppfattas som en ändring i sak och står fast vid det

remitterade förslaget.

Tillåtelsen enligt andra stycket till föreskrifter i lag om granskning och

godkännande av filmer, videogram och andra tekniska upptagningar som

skall visas offentligt skall alltjämt gälla endast för de rörliga bilderna i

dessa medier. Lagrådet har föreslagit att begreppet filmer ersätts med

 filmer, videogram och andra tekniska upptagningar med rörliga bilder .

Eftersom tillåtelsen till granskning och godkännande enligt paragrafens

lydelse endast gäller rörliga bilder, anser emellertid regeringen att

begreppet filmer kan ersättas med filmer, videogram eller andra

tekniska upptagningar utan att det i sak innebär något annat.

Reglerna om granskning i den nu gällande lagen (1990:886) om

granskning och kontroll av filmer och videogram avser endast filmer och

videogram. Någon ändring av de reglernas tillämpningsområde föreslås

inte.

9 §

Ändringen - utöver införandet av begreppet tekniska upptagningar - har

kommenterats i avsnitt 5.1.3.

För att klargöra att de aktörer som avses i bestämmelsen är

traditionella massmedieföretag har ordet yrkesmässig lagts till i första

meningen. Någon saklig skillnad mot vad som avsågs vid YGL:s

tillkomst avses inte.

Med tillägget att tillhandahållandet skall ske på särskild begäran

klargörs att enbart den omständigheten att upplysningar tillhandahålls

mot abonnemang, prenumeration eller dylikt inte gör att

tillhandahållandet kan anses ske på begäran. Inte heller detta utgör någon

ändring i sak.

10 §

Bestämmelsens innehåll har kommenterats i avsnitt 6 och 7.

I bestämmelsen, där grundlagens tillämplighet i fråga om tekniska

upptagningar regleras, har det i första stycket införts ett förtydligande av

innebörd att spridning skall ske i Sverige. Om en upptagning som

framställts här endast ges ut utomlands, omfattas den således inte av

YGL efter utgivningen. Det innebär i sin tur att vanlig lag, och inte YGL,

skall tillämpas i fråga om ansvar m.m. på grund av innehållet när

upptagningen getts ut i utlandet.

I övrigt hänvisas till vad som anförs i författningskommentaren till

1 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen.

Genom det nya andra stycket införs en presumtionsregel för

avgränsning av YGL:s tillämpningsområde på tekniska upptagningar.

Enstaka exemplar som framställs successivt genom kopiering av en eller

flera förlagor utan att man kan tala om en samlad upplaga skall med

den nya lydelsen falla utanför YGL. I övrigt hänvisas till vad som anförs

i avsnitt 6.

Lagrådet har förordat att denna paragraf upphävs och att

spridningskravet tas in i 1 §. Lagrådet redovisade samma inställning i sitt

yttrande över regeringens förslag till yttrandefrihetsgrundlag i den

lagrådsremiss som ledde till prop. 1990/91:64 Yttrandefrihetsgrundlag

m.m. Regeringen ansåg då att en sådan ändring skulle rubba det

systematiska sambandet mellan föreskrifterna i 1 kap. 1 §, 6 9 §§ samt

10 och 11 §§. Ändringen skulle enligt regeringen leda till att flera

bestämmelser än 10 § skulle behöva placeras om. Den av Lagrådet

föreslagna ändringen skulle vidare innebära ett avsteg från principen att i

görligaste mån följa mönstret i tryckfrihetsförordningen. Regeringen

följde därför inte Lagrådets förslag. Regeringen gör i dag ingen annan

bedömning, varför det remitterade förslaget står fast i detta avseende.

12 §

Enligt 1 kap. 9 § 2 tryckfrihetsförordningen (TF) gäller utan hinder av TF

vad som i lag är stadgat om förbud mot en kommersiell annons, om

stadgandet har meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt en

förpliktelse som följer av anslutningen till Europeiska gemenskaperna.

Bestämmelsen trädde i kraft den 1 december 1994 och infördes efter ett

förslag härom i prop. 1993/94:114 Grundlagsändringar inför ett svenskt

medlemskap i Europeiska unionen. TF:s bestämmelser riskerade annars

att komma i konflikt med EG-rätten. I propositionen anfördes bl.a. att det

finns några EG-direktiv i vilka rätten till reklam begränsas till skydd för

hälsa eller miljö (a. prop. s. 28). På grund av ett förbiseende kom någon

ändring inte att föreslås i förevarande paragrafs hänvisning till

bestämmelsen i TF. Något annat avsågs emellertid inte än att en

motsvarande öppning för lagstiftning skulle finnas i YGL. Genom försla-

get till ändring av första stycket blir det alltså i fråga om alla sådana

medier som omfattas av YGL möjligt att utan hinder av denna grundlag

lagstifta om förbud mot sådana kommersiella annonser som nu har sagts.

13 §

Paragrafen är ny. På motsvarande sätt som enligt den nya 1 kap. 10 §

tryckfrihetsförordningen innebär paragrafen att YGL inte skall tillämpas

när barnpornografiska bilder förekommer i filmer eller videogram eller

andra tekniska upptagningar. Inte heller när sådana bilder visas i TV skall

YGL:s regler tillämpas. Angående paragrafens omfattning och innebörd i

övrigt hänvisas till kommentaren till 1 kap. 10 § TF.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

3 kap.

8 §

Lydelsen ...en film... i andra meningen har ersatts med ...en film, ett

videogram eller någon annan teknisk upptagning med rörliga bilder... .

Ändringen är en konsekvens av att begreppet film inte längre skall

användas som samlingsbeteckning för de nämnda upptagningarna. Någon

ändring i sak avses inte.

11 §

Begreppet filmer har huvudsakligen i enlighet med Lagrådets förslag

ersatts med filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar med

rörliga bilder . Någon ändring i sak avses inte.

12 §

Punkten 3 i första stycket föreslås omfatta alla tekniska upptagningar.

Detta innebär att bestämmelsen gäller för tekniska upptagningar med

rörliga bilder, stillbilder, text eller ljud och upptagningar med olika

kombinationer därav. Punkten omfattar också tekniska upptagningar som

innehåller dator- eller videospel med rörliga bilder i form av datorpro-

gram eller med stillbilder, text eller ljud.

I andra stycket har begreppet filmer huvudsakligen i enlighet med

Lagrådets förslag ersatts med filmer, videogram eller andra tekniska

upptagningar med rörliga bilder . Någon ändring i sak är inte avsedd.

Ändringen i tredje stycket är en konsekvens av att grundlagen föreslås

omfatta också tekniska upptagningar med stillbilder.

14 §

Begreppet filmer har huvudsakligen i enlighet med Lagrådets förslag

ersatts med filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar med

rörliga bilder . Någon ändring i sak avses inte.

4 kap.

1 §

Särbehandlingen av ljudupptagningar föreslås upphöra och alla tekniska

upptagningar oavsett innehåll skall i princip behandlas enligt de regler

som nu gäller för filmer. Detta innebär bl.a. att alla tekniska upptagningar

med enbart ljud, t.ex. cd-skivor, skall ha en utgivare.

4 §

Eftersom särbehandlingen av ljudupptagningar föreslås upphöra och alla

tekniska upptagningar föreslås behandlas i princip enligt de regler som

nu gäller för film, har ordet film i första stycket bytts ut mot termen

teknisk upptagning. Av propositionen till YGL (prop. 1990/91:64 s. 219)

framgår att innebörden av paragrafen är att utgivarens namn skall sättas

ut på produkten.

5 kap.

1 §

Genom ändringen i första stycket blir även skildring i stillbild av sexuellt

våld eller tvång straffbart enligt YGL som yttrandefrihetsbrottet olaga

våldsskildring.

6 §

Eftersom barnpornografi uttryckligen undantas från YGL:s tillämp-

ningsområde kan sådana skildringar i fortsättningen förklaras förverkade

enligt bestämmelser i vanlig lag. Detta brott bör därför utgå ur första

stycket. Av samma anledning bör tredje stycket upphöra att gälla.

6 kap.

Ändringarna är konsekvenser av att särbehandlingen av ljudupptagningar

föreslås upphöra och att alla tekniska upptagningar i princip skall

behandlas enligt de regler som nu gäller för filmer. Angående innebörden

av termen teknisk upptagning, se kommentaren till 1 kap. 1 §.

7 kap.

1 §

Av tillägget i första stycket framgår att Justitiekanslern i vissa fall kan

delegera sina åklagaruppgifter. Delegationsrätten har behandlats närmare

i avsnitt 9.

Genom att YGL utvidgas till att omfatta också bl.a. tekniska

upptagningar med stillbilder kommer regeln i sista meningen i andra

stycket, om att vad som är föreskrivet i lag gäller för tid för väckande av

talan i fråga om olaga våldsskildring, att gälla också för upptagningar

med stillbilder som innefattar olaga våldsskildring och som faller under

YGL. Barnpornografi föreslås undantas från YGL:s tillämpningsområde

varför ordet barnpornografibrott bör utgå ur stycket.

Begreppet filmer i andra stycket tredje meningen har i huvudsak i

enlighet med Lagrådets förslag ersatts med filmer, videogram eller

andra tekniska upptagningar med rörliga bilder . Någon ändring i sak är

inte avsedd med detta.

2 §

Andra stycket bör upphävas som en följd av att 5 kap. 6 § tredje stycket

föreslås upphävas.

3 §

I 10 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen ges en möjlighet att i vanlig lag

delegera rätten att förordna om beslag till allmän åklagare. Om allmän

åklagare har förordnat om beslag skall han eller hon enligt 10 kap. 3 §

tryckfrihetsförordningen skyndsamt anmäla detta till Justitiekanslern,

som i sin tur genast skall pröva om beslaget skall bestå. Möjligheten att

genom lagstiftning ge allmän åklagare rätt att förordna om beslag har inte

utnyttjats. För att inte delegeringsmöjligheten enligt den föreslagna nya

ordningen i 1 § skall gå om intet på grund av den nämnda

anmälningsskyldigheten, bör hänvisningen i förevarande paragrafs första

stycke till 10 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen uttryckligen undantas från

tillämpning i de fall Justitiekanslern har delegerat sin åklagaruppgift med

stöd av den nya 1 §. Enligt 10 kap. 2, 4 och 14 §§ tryckfrihetsför-

ordningen och denna paragraf kan vissa uppgifter endast företas av Justi-

tiekanslern, såsom att ansöka om förlängning av åtalstiden efter ett

utredningsbeslag (10 kap. 14 §). I praxis har i och för sig godtagits att en

sådan ansökan görs av allmän åklagare. Förevarande paragraf bör

emellertid ändras så att det klart framgår att dessa uppgifter kan fullgöras

även av den allmänna åklagaren i mål där Justitiekanslern har delegerat

sina åklagaruppgifter.

5 §

Bestämmelsen har omarbetats redaktionellt i enlighet med Lagrådets

förslag.

8 kap.

3 §

Ändringen är en konsekvens av att 6 kap. 5 § föreslås upphävas.

10 kap.

1 §

Samma regler som hittills gällt för filmer och ljudupptagningar från

utlandet föreslås gälla för tekniska upptagningar från utlandet.

2 §

Den som har lämnat uppgifter för publicering i en teknisk upptagning

som inte lämnas ut för spridning i Sverige blir, enligt förslaget till ny

lydelse av bestämmelsen fri från ansvar oavsett om upptagningen fram-

ställs här eller utomlands. Detsamma gäller den som anskaffat uppgifter i

syfte att de skall offentliggöras i upptagningen. Ändringen har behandlats

i avsnitt 7.

Övergångsbestämmelser

2.

Punkten 2 gäller tekniska upptagningar som har lämnats ut för spridning

före ikraftträdandet och som hittills har fallit utanför YGL:s skydd. När

det gäller sådana tekniska upptagningar bör samma överväganden göras

som inför YGL:s ikraftträdande gjordes beträffande filmer, videogram,

andra upptagningar av rörliga bilder och ljudupptagningar. Dessa

upptagningar hade ju dittills saknat grundlagsskydd (se prop. 1990/91:64

s. 133 ff.). Regeringen gör även i denna del samma bedömning som

Mediekommittén, nämligen att det är önskvärt att det nya grund-

lagsskyddet tillämpas så långt det är möjligt och lämpligt. Såsom

kommittén har funnit kan YGL i nu föreslagen lydelse, med de undantag

som framgår av det följande, göras tillämplig också på sådana tekniska

upptagningar som hittills har fallit utanför YGL och som har offent-

liggjorts före ikraftträdandet.

2 a

För tekniska upptagningar som hittills har fallit utanför YGL och som har

lämnats ut för spridning före ikraftträdandet har inte gällt någon

skyldighet motsvarande den som föreskrivs i 3 kap. 13 § YGL att sätta ut

uppgifter om vem som har låtit framställa upptagningen samt om när, var

och av vem exemplaren har framställts. Det kan därför bli svårt att

fastställa när en sådan äldre upptagning har lämnats ut för spridning om

inte en utgångspunkt för preskriptionstiden bestäms i ikraftträdande-

bestämmelserna. Vidare måste de avvikelser från det yttrandefrihets-

rättsliga systemet som föreskrivs i punkten 2 c och 2 e begränsas i tiden

genom en preskriptionsregel.

2 b

Grundlagens regler kan som tidigare har framhållits inte göras tillämpliga

fullt ut på gamla redan spridda upptagningar. Så t.ex. kan utgivare inte

utses i efterhand för en upptagning som har offentliggjorts före

ikraftträdandet, och uppgifter enligt 3 kap. 13 § om vem som har låtit

framställa en upptagning m.m. kan inte heller påföras i efterhand.

Grundlagens regler om utgivare i 4 kap. samt rörande skyldighet att förse

en upptagning med ursprungsuppgifter i 3 kap. 13 § första-tredje

styckena och

10 kap. 1 § första stycket andra meningen kan sålunda inte gälla.

Enligt punkten 2 c, och även 2 e, är det spridaren av upptagningen som

skall vara ansvarig för ett eventuellt brott. Därför kan inte heller reglerna

om ansvarighet i 6 kap. 1-2 §§ tillämpas på gamla upptagningar som

hittills inte har omfattats av YGL:s skydd.

Reglerna i 2 kap. om rätten till anonymitet för upphovsmannen,

meddelare och den som har framträtt i en upptagning kan inte heller gälla

för sådana tekniska upptagningar som hittills fallit utanför YGL och som

lämnats ut för spridning före ikraftträdandet. Skälet till detta är i enlighet

med vad som angavs i propositionen till YGL (a. prop. s. 136) att någon

sådan rätt inte tillkommer dessa personer enligt nu gällande lag och att

det inte är godtagbart att i efterhand ålägga dem som tagit befattning med

tillkomsten eller spridningen av upptagningarna eller varit verksamma på

en nyhetsbyrå en straffsanktionerad tystnadsplikt till skydd för

anonymitetsrätten.

2 c

Utgivare kan, som har framhållits under 2 b, inte utses i efterhand varför

ansvar för innehållet endast kan utkrävas av den enligt grundlagen

subsidiärt ansvarige, dvs. den som har låtit framställa upptagningen.

Eftersom uppgifter enligt 3 kap. 13 § om bl.a. vem denne är inte kan

sättas ut i efterhand kan det antas att det skulle uppkomma svårigheter

även med en sådan ordning.

Om grundlagens regler görs tillämpliga också på sådana tekniska

upptagningar som hittills har fallit utanför grundlagsskyddet och som har

offentliggjorts före ikraftträdandet får det inte innebära någon ny

möjlighet att utdöma straff för innehållet i äldre upptagningar eller

möjlighet att utdöma svårare brottspåföljd (2 kap. 10 § regeringsformen,

jämför 5 § lagen [1964:163] om införande av brottsbalken). De brott som

tas upp i brottskatalogen i YGL, och som kan begås i tekniska

upptagningar av det slag som regeringens förslag omfattar, är straffbara i

sådana upptagningar också enligt regler i allmän lag och i fråga om

påföljd hänvisar grundlagen till vanlig lag. Det subsidiära ansvaret i YGL

får, som angavs i propositionen till YGL (a. prop. s. 135), anses i sak

överensstämma med det ansvar som åvilar spridare på olika nivåer enligt

brottsbalken. Ansvaret för innehållet i tekniska upptagningar som hittills

har fallit utanför YGL och som har offentliggjorts före ikraftträdandet

bör därför bäras av spridaren.

2 d

Till följd av avvikelsen enligt 2 c från grundlagens bestämmelser i fråga

om det straffrättsliga ansvaret bör motsvarande avvikelse göras från

grundlagens regel i 8 kap. 2 § första stycket om skadeståndsskyldigheten

för sådana upptagningar. Spridaren kan emellertid självfallet aldrig bli

skadeståndsskyldig enligt dessa övergångsregler om han eller hon inte

hade blivit det enligt bestämmelser i vanlig lag.

2 e

Av samma skäl som anfördes vid införandet av YGL bör skildringar av

sexuellt våld eller tvång i viss mån särbehandlas. Har tekniska upptag-

ningar som inte omfattas av tidigare lydelse spritts före ikraftträdandet

och innefattar skildringarna sexuellt våld eller tvång bör detta alltså

alltjämt vara straffbart enligt de gällande reglerna i brottsbalken. På

motsvarande sätt som anges i propositionen till YGL (a. prop. s. 135) kan

detta inte komma i konflikt med 2 kap. 10 § regeringsformen eller 5 §

lagen (1964:163) om införande av brottsbalken eftersom grundlagens

regler närmast är en lagteknisk omgestaltning av ansvarigheten och inte

ett uttryck för en ändrad mening i fråga om våldsskildringarnas

straffvärde. Om t.ex. en teknisk upptagning med enbart stillbilder som

har spritts före ikraftträdandet innefattar skildring av sexuellt våld eller

tvång skall alltså inte YGL:s regler tillämpas.

2 f

Om talan avseende äldre brott väcks efter ikraftträdandet av de nya

grundlagsreglerna som innebär att nya tekniska upptagningar, t.ex.

sådana med enbart text och/eller stillbilder, omfattas av grundlagen bör

grundlagens regler tillämpas i rättegången. Justitiekanslern skall överta

de förundersökningar som pågår vid ikraftträdandet. Om Justitiekanslern

inte därefter delegerar den uppgiften till allmän åklagare enligt den

föreslagna delegationsrätten skall han alltså pröva åtalsfrågan i stället för

den allmänna åklagaren.

Äldre regler bör fortsätta att gälla i mål där talan har väckts före

ikraftträdandet. Det gäller både i fråga om ansvarigheten och rättegången.

Om grundlagen skulle ha lett till frihet från straff eller lindrigare straff

för den tilltalade skall dock principen i 5 § andra stycket andra meningen

lagen (1964:163) om införande av brottsbalken gälla.

3.

Särbehandlingen i grundlagen av upptagningar med enbart ljud upphör.

Frivilligheten att utse utgivare upphör alltså och ersätts av en skyldighet

att utse sådan. Samma regler som nu gäller för film kommer - med några

undantag - att gälla också för upptagningar med enbart ljud. Eftersom

skyldighet att utse utgivare knappast kan uppfyllas efter det att en

upptagning lämnats ut för spridning, bör de nya reglerna för upptag-

ningar med enbart ljud inte tillämpas på sådana ljudupptagningar som har

lämnats ut för spridning före ikraftträdandet.

Om en ljudupptagning inte innehåller de i och för sig redan obligato-

riska ursprungsuppgifterna (3 kap. 13 §), kan det förhållandet att olika

regler, beträffande skyldighet att utse utgivare och ansvarighet för yttran-

defrihetsbrott, gäller för ljudupptagningar som utgetts före respektive

efter de nya reglernas ikraftträdande, vålla viss osäkerhet vid

rättstillämpningen. Detta utgör emellertid inte tillräckliga skäl för att

försöka hitta en annan lösning än den som Mediekommittén har

föreslagit och som regeringen nu föreslår.

4.

Om talan avseende äldre barnpornografibrott väcks efter ikraftträdandet

av de nya grundlagsreglerna, skall rättegångsbalkens regler tillämpas i

rättegången. Om det pågår förundersökningar vid ikraftträdandet skall

allmän åklagare överta dessa. Äldre regler bör dock fortsätta att gälla i

mål där talan har väckts före ikraftträdandet.

Bestämmelsen har utformats med beaktande av vad Lagrådet anfört.

15.4 Förslaget till lag om ändring i brottsbalken

16 kap.

10 a §

Det straffbara området har utvidgats. Paragrafen omfattar nu även andra

hanteringsformer än sådana som syftar till spridning eller faktiskt innebär

spridning av bilden.

Första stycket 1 motsvarar del av paragrafen i dess nu gällande lydelse.

Någon ändring är inte avsedd när det gäller vad som kan utgöra straffbar

skildring. En barnpornografisk bild kan således framställas på olika sätt,

exempelvis genom att ett verkligt barn fotograferas eller filmas eller

tecknas av i en verklig situation. Genom olika tekniker kan också mer

eller mindre verklighetstrogna artificiella bilder skapas. Nya

framställningar kan också skapas genom att redan befintliga skildringar

mångfaldigas t.ex. med hjälp av video- eller datateknik.

Vad som enligt bestämmelsen avses med uttrycket pornografisk skall

vara det samma som tidigare. Härvid hänvisas till prop. 1978/79:179

(främst s. 9). För straffbarhet skall emellertid inte längre krävas att en

bild framställts i något visst syfte. Att skildra barn i pornografisk bild

även utan uppsåt att göra bilden tillgänglig för annan är således straffbart

enligt denna punkt.

Den som framställer en sådan bild och sedan behåller den, uppfyller

dessutom rekvisiten för straffbart innehav enligt den föreslagna punkten

5, allt dock under förutsättning att inte undantagsregeln i femte stycket

första meningen är tillämplig. Normalt sett bör innehavet av en bild som

innehavaren själv framställt betraktas som en straffri efterhandling i

förhållande till framställandet. Ett undantag föreligger dock när en bild

framställts med en sådan teknik att undantagsregeln blir tillämplig och

framställaren först i ett senare skede beslutar sig för att t.ex. sprida

bilden. Straffbart innehav föreligger då från denna tidpunkt.

Första stycket 2 motsvarar det andra ledet av paragrafen i nu gällande

lydelse men det straffbara området har utökats. Någon ändring i

förhållande till gällande rätt när det gäller innebörden av rekvisitet

spridning är inte avsedd. Det straffbara området utvidgas dock till att

omfatta även sådana förfaranden som inte är att betrakta som spridning

därför att de riktar sig till en enstaka person eller en begränsad krets av

personer. Med den föreslagna utvidgningen blir alla förfaranden genom

vilka en barnpornografisk bild förmedlas till eller görs tillgänglig för

någon annan straffbar. Med överlåtelse avses att en bild säljs, byts eller

skänks av en person till en annan. Om bilden hyrs ut eller utan ersättning

lånas ut är det fråga om en upplåtelse. Att en bild förevisas innebär att en

person för någon annan visar en bild eller spelar upp en film. Genom att

också liknande förfaranden omfattas täcks alla sådana åtgärder som

skulle ha kunnat anses som spridning om de riktat sig till mer än ett fåtal

personer.

I första stycket 3 straffbeläggs vissa särskilda förfaranden som kan

sägas utgöra led i spridning eller överlåtelse m.m. men som mycket väl

kan begås av olika mellanhänder och därför bör vara förbjudna och

straffbelagda särskilt. Att förvärva barnpornografi är således straffbelagt,

oavsett syftet med förvärvet. Att i likhet med regleringen på

dopningsmedel- och narkotikaområdet inskränka kriminaliseringen till

förvärv som sker i syfte att sprida eller överlåta m.m. ter sig omotiverat

eftersom innehav också är förbjudet. En annan sak är att det givetvis kan

vara stor skillnad på straffvärdet när det gäller olika typer av förvärv,

exempelvis torde köp av barnpornografiskt material för eget bruk ofta

kunna bedömas som ringa brott.

Det är vidare förbjudet att bjuda ut barnpornografi till försäljning.

I första stycket 4 straffbeläggs vissa förfaranden som utan att innefatta

befattning med barnpornografi är ägnade att öka spridningen av sådant

material. Många sådana förfaranden torde vara att betrakta som medhjälp

till förvärv eller överlåtelse men det kan vara svårt att visa att t.ex.

kontaktförmedling lett till ett visst brott. Ett klart fall av

kontaktförmedling är att en förmedlare sammanför en viss köpare med en

viss säljare så att de får personlig kontakt med varandra. Som anförts i

avsnitt 4.4.2 kan man också tänka sig fall där någon tillhandahåller en

lista med adresser till köpare och säljare av barnpornografiskt material

utan att kontaktförmedlaren tar någon ytterligare del i förfarandet. Det

behöver alltså inte ha uppstått personlig kontakt vare sig mellan en viss

köpare och säljare eller mellan en kontaktförmedlare och t.ex. en köpare

för att straffbarhet skall inträda. Däremot måste det självfallet visas att

förmedlingsverksamheten främjat eller kunnat främja transaktioner med

barnpornografi och att gärningsmannen haft uppsåt i förhållande till

detta.

Till skillnad från förbuden mot att förvärva eller bjuda ut

barnpornografi så krävs det för att det skall vara fråga om straffbar

kontaktförmedling eller liknande att det är fråga om mer än en enstaka

transaktion eller förmedling. Det som avses är sådan

förmedlingsverksamhet som i någon mening kan sägas vara satt i system.

Den som t.ex. löpande tillhandahåller viss information i syfte att

underlätta affärer med barnpornografi torde uppfylla detta krav.

I första stycket 5 straffbeläggs innehav. Innebörden av begreppet

innehav skall vara likställt med vad som i andra straffrättsliga

sammanhang menas med innehav. Med innehav avses då att ha besittning

i civilrättslig mening. Frågan om någon skall anses inneha

barnpornografi avgörs alltså på samma sätt som vid innehav av t.ex.

narkotika.

Det är således inte straffbart att endast titta på en barnpornografisk bild

som någon annan förevisar och inte heller att i samband med detta fysiskt

hålla i mediet, t.ex. ett fotografi eller en videokassett. Att i exempelvis

utbildnings- eller forskningssyfte studera material som förvaras hos eller

tillhandahålls av en myndighet utgör således inte innehav. Om någon

däremot skulle ta en kopia på en bild och ta den med sig hem

uppkommer ett innehav.

Eftersom den straffrättsliga regleringen när det gäller innehav följer

det civilrättsliga besittningsbegreppet, torde den som på sin dators skärm

tittar på en barnpornografisk bild eller film som förmedlas genom

datakommunikation inte kunna anses inneha bilden. Om skildringen

däremot sparas genom att föras över på t.ex. datorns hårddisk

uppkommer dock ett innehav.

Uppsåt krävs i förhållande till såväl innehavet som bildens innehåll,

dvs. att motivet är sådant att bilden är att betrakta som barnpornografisk.

Däremot saknar det betydelse om innehavaren känner till att bilden

skildrar en faktisk brottslig gärning riktad mot ett barn eller inte eftersom

detta inte är ett objektivt rekvisit för vad som utgör en straffbar skildring.

Straffmaximum för barnpornografibrott är liksom tidigare fängelse i

högst två år. Däremot ingår inte böter i straffskalan för

barnpornografibrott av normalgraden.

Bestämmelsen om ringa brott har behandlats i avsnitt 4.4.5. Eftersom

straffskalan för ringa brott innehåller böter finns en möjlighet att använda

strafföreläggande i sådana fall.

I andra stycket finns en nytillkommen definition av vem som är att

anse som barn i straffstadgandets mening. Som har behandlats i avsnitt

4.4.3 är huvudregeln liksom tidigare att det är könsmognadsprocessen i

bemärkelsen pubertetsutvecklingen som är avgörande. Att definitionen

nu tas in i lagtexten avses inte innebära någon förändring i förhållande

till gällande rätt.

Med pubertetsutveckling avses den yttre kroppsliga förändring som

äger rum under puberteten. I fall där pubertetsutvecklingen är långt

gången och det därför kan vara svårt att avgöra om en avbildad ung

människa är att anse som ett barn finns möjlighet att för bedömningen

anlita vetenskaplig expertis på området barnendokrinologi.

En person som inte har avslutat sin pubertetsutveckling är således att

anse som barn oavsett ålder. Den som utvecklas sent kan alltså vara att

bedöma som barn även om han eller hon är över 18 år.

Genom styckets andra led utvidgas definitionen av barn till att även

avse i vissa fall personer som har fullbordat sin pubertetsutveckling men

som inte fyllt 18 år vid fotograferings- eller inspelningstillfället,

nämligen om detta framgår av själva bilden och omständigheterna kring

bilden. Bilden måste givetvis också vara pornografisk för att bli straffbar.

Avgörande för bedömningen är således inte de faktiska förhållandena

utan bildinnehållet men också omständigheterna kring bilden, exempelvis

det sätt på vilket bilden marknadsförs, uppgifter om innehållet i

reklamtext m.m. Om det är allmänt känt att en viss film av en viss modell

tagits vid en tidpunkt då modellen var under 18 år torde det kunna anses

framgå att så är fallet och bilden skulle därmed vara straffbar.

En bild som man på mer eller mindre goda grunder kan misstänka

föreställer en person under 18 år faller däremot inte inom det straffbara

området. Inte heller omfattas bilder som allmänt sett visar unga - men

ändå fullt utvecklade - personer som med åtbörder, dialog eller text

medvetet framställs som om de befann sig i exempelvis de lägre tonåren,

utan det krävs för straffbarhet att det i det enskilda fallet står klart att

någon av de avbildade verklingen är under 18 år.

Bestämmelsen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets

förslag.

Bestämmelsen i tredje stycket har utformats med utgångspunkt i

motsvarande stadgande när det gäller olaga våldsskildring (16 kap. 10 b §

andra stycket brottsbalken). Utrymmet för att döma för oaktsamt brott

blir väsentligen detsamma när det gäller barnpornografibrott som när det

gäller olaga våldsskildring.

I fjärde stycket finns reglerna om det grova barnpornografibrottet. Alla

gärningsformer som nämns i första stycket omfattas. Oaktsam spridning

enligt tredje stycket kan däremot aldrig bedömas som grovt brott.

Kriterierna för grovt brott har behandlats i avsnitt 4.4.7.

I femte stycket finns undantagen från det straffbara området angivna.

Det är dels ett generellt undantag som delvis motsvaras av vad som enligt

gällande rätt är straffritt, dvs. att framställa skildringar utan uppsåt att

sprida dem, dels en särskild ansvarsfrihetsgrund för befattning med

barnpornografiska bilder i situationer där gärningen måste anses som

uppenbart befogad.

När det gäller den generella regeln i första meningen är det till skillnad

från i dag bara vissa sorters framställningar som är undantagna, nämligen

de som på grund av framställningstekniken väsentligen kan antas vara

framställda för eget bruk. Undantaget omfattar däremot inte sådana

framställningsformer där resultatet enkelt kan komma att omsättas eller

spridas. Fotografier omfattas således inte och inte heller datorframställda

bilder. Den som tar ett barnpornografiskt fotografi gör sig således skyldig

till skildringsbrott oavsett om han eller hon tänkt sprida eller visa bilden

för någon annan eller inte. Däremot blir detta syfte avgörande för

straffbarheten om bilden framställts hantverksmässigt, t.ex. genom att

flera var för sig icke barnpornografiska bilder sammanfogas manuellt till

ett fotokollage som är barnpornografiskt. Med hantverksmässig

framställningsform avses förutom målningar och teckningar m.m. t.ex.

skulpturer.

Bestämmelsen i första meningen har utformats i enlighet med

Lagrådets förslag.

Bestämmelsen i andra meningen har utförligt behandlats i avsnitt 4.4.4.

10 b §

Förslaget har behandlats i avsnitt 5.1.2.

Genom justeringen av paragrafens lydelse klargörs att även en teknisk

upptagning med dator- eller videospel med rörliga bilder i form av

datorprogram faller under tillämpningsområdet. Bestämmelsen i första

stycket gäller enligt sin nuvarande lydelse stillbild och rörliga bilder. I

bestämmelsen ges några exempel på var sådana kan förekomma: i en

film, ett videogram eller ett televisionsprogram. Regeringen föreslog i

lagrådsremissen lydelsen ...i en teknisk upptagning med stillbilder eller

rörliga bilder, eller annars i en stillbild eller i rörliga bilder,... Med

detta

avsågs ingen saklig ändring i förhållande till vad som gäller i dag.

Härigenom skulle emellertid förtydligas att det är ett dator- eller

videospels upphovsman som åstadkommit våldsskildringen genom att

han eller hon har bestämt vilka händelseförlopp som kan utspelas vid

användning av spelet. Bestämmelsens första stycke har nu i stället

utformats i enlighet med Lagrådets förslag, utan att något annat i sak

avses. En teknisk upptagning med ett dator- eller videospel innehåller

sålunda med detta synsätt en eventuell våldsskildring redan när den

framställs och sprids, även om användaren av spelet är den som i viss

mån påverkar vad just han eller hon skall se i det användande

ögonblicket. Begreppet bild omfattar såväl stillbilder som rörliga bilder.

Angående innebörden av begreppet teknisk upptagning i tredje och

fjärde styckena, se kommentaren till 1 kap. 1 §

yttrandefrihetsgrundlagen.

10 c §

Förslaget har behandlats i avsnitt 5.1.2.

Angående innebörden av begreppet teknisk upptagning, se

kommentaren till 1 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen. Justeringen av

paragrafens lydelse har gjorts i syfte att klargöra att även en teknisk

upptagning med dator- eller videospel med rörliga bilder i form av

datorprogram faller under tillämpningsområdet.

12 §

Förslaget har behandlats i avsnitt 5.1.2.

Angående innebörden av begreppet teknisk upptagning, se

kommentaren till 1 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen. Paragrafen ändras

enligt förslaget från att avse enbart skrift eller bild till att avse alla

tekniska upptagningar. Genom ändringen blir det klart att paragrafen nu

avser också tekniska upptagningar med enbart text eller ljud, t.ex. en cd-

romskiva, och att den även avser tekniska upptagningar med olika

kombinationer av text, stillbilder, rörliga bilder och ljud.

Ändringen klargör också att även tekniska upptagningar med dator-

eller videospel med rörliga bilder i form av datorprogram faller under

paragrafens tillämpningsområde.

17 §

Genom tillägget i paragrafens andra mening straffbeläggs försök till

uppsåtligt barnpornografibrott av normalgraden och försök respektive

förberedelse till grovt brott.

Ikraftträdande

Ändringarna bör träda i kraft samtidigt som grundlagsändringarna.

15.5 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

5 kap.

6 §

Förslaget har behandlats i avsnitt 13.1.

I första stycket vidgas inskränkningarna i rätten att få kopior av vissa

skildringar till att omfatta även andra mål rörande sådana brott som

nämns i bestämmelsen än mål om straffrättsligt ansvar. På så vis kommer

också mål om skadestånd, konfiskering eller förverkande med anledning

av brotten att omfattas. Den sista meningen i första stycket innebär att

sekretessen kommer att gälla också i ärenden om t.ex. resning eller

klagan över domvilla.

Genom det nya andra stycket åstadkoms att inskränkningarna i rätten

att få kopior gäller också hos Statens biografbyrå när denna biträder Ju

stitiekanslern, allmän åklagare eller polismyndighet vid utredning i

sådana mål och ärenden som anges i första stycket. Polismyndighet

nämns eftersom uppdraget kan komma därifrån och inte direkt från

åklagarmyndigheten.

9 kap.

16 §

Förslaget har behandlats i avsnitt 13.2 och innebär att paragrafens

tillämpningsområde utsträcks till att omfatta de mål och ärenden hos

domstol som nämns i paragrafen och som rör barnpornografibrott.

17 §

Förslaget har behandlats i avsnitt 13.2 och innebär att sekretess kan

inträda även hos Statens biografbyrå när den biträder vid utredning av

t.ex. barnpornografibrott, jfr 5 kap. 6 §.

15.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1559) med

föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

yttrandefrihetsgrundlagens områden

De bestämmelser där ändringen endast är en konsekvens av att begreppen

 film och ljudupptagning har bytts ut mot teknisk upptagning

föranleder i det följande med något undantag ingen särskild kommentar.

Angående innebörden av begreppet teknisk upptagning, se kommentaren

till 1 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen.

1 kap.

1 och 2 §§

Termerna film och ljudupptagning behöver inte finnas kvar i denna

lag eftersom alla regler som gäller enbart för ljudupptagningar föreslås

upphävas och ljudupptagningar enligt förslaget behandlas enligt de regler

som gäller för film, utom vad avser bl.a. tillåtelsen till censur i 1 kap. 3 §

yttrandefrihetsgrundlagen, regeln i 3 kap. 11 § yttrandefrihetsgrundlagen

om otillåten utlämning av filmer, videogram eller andra tekniska

upptagningar med rörliga bilder och regeln i 7 kap. 5 § yttrandefrihets-

grundlagen om tillsyn över att yttrandefriheten i sådana upptagningar inte

missbrukas. Det finns inga regler i tillämpningslagen med anknytning till

dessa bestämmelser som motiverar att yttrandefrihetsgrundlagens term

film behålls i denna lag. (I 5 kap. 8 § står ordet film kvar endast som en

del i namnet på lagen [1990:886] om granskning och kontroll av filmer

och videogram.)

2 kap.

1 §

Förslagen har behandlats närmare i avsnitt 11.

Genom den föreslagna nya lydelsen av första stycket i paragrafen får

alla utlänningar med medborgarskap i en stat inom Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet äga periodiska skrifter som trycks i

Sverige, oavsett var de har hemvist. Någon ändring beträffande

utlänningar med hemvist i Sverige föreslås inte.

I det föreslagna andra stycket ges en motsvarande rätt för utländska

juridiska personer.

3 a §

Paragrafen är ny. Förslaget har behandlats i avsnitt 12.

Genom paragrafen åläggs Patent- och registreringsverket (PRV) att, i

god tid innan ett utgivningsbevis förfaller, sända en påminnelse till

ägaren av den periodiska skriften om att beviset bara gäller i tio år och att

han eller hon måste ansöka om förnyelse för att beviset inte skall förfalla

efter tioårsperiodens utgång. Av lydelsen framgår att PRV kan sända

över påminnelsen i vanligt lösbrev, dvs. något särskilt delgivningsför-

farande behöver inte användas. Enligt förslaget till 5 kap. 5 § femte

stycket tryckfrihetsförordningen kan en ansökan om förnyelse göras

tidigast ett år före tioårsperiodens utgång. En lämplig tidpunkt för PRV

att sända över en påminnelse kan därför vara ungefär ett år innan

giltighetsperioden upphör.

5 §

Någon ändring i sak föreslås inte. Begreppet besvär har i förvaltnings-

processlagen (1971:291) bytts ut mot överklagande . En motsvarande

ändring föreslås i denna bestämmelse.

4 kap.

1 §

Av förslaget till ändringar i 4 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen och till

upphävande av nu gällande 4 kap. 7 § yttrandefrihetsgrundlagen följer att

alla tekniska upptagningar skall ha en utgivare. Att utgivare skall finnas

till sammanställda kassettidningar behöver därför inte föreskrivas i

tillämpningslagen.

2 §

I bestämmelsen har gjorts en justering av föreskriften om var uppgifter

skall finnas i fråga om en teknisk upptagning.

5 kap.

5 §

I 5 § har, som en konsekvens av den föreslagna delegationsrätten för

Justitiekanslern (se 7 kap. 1 § första stycket YGL), lagts till en mening

om att även allmän åklagare har de rättigheter som anges i paragrafen om

Justitiekanslern har delegerat sina åklagaruppgifter.

7 kap.

1 §

Ändringen är en följd av att 3 a § föreslås upphävas.

3 a och 7 a §§

Bestämmelserna bör upphävas eftersom barnpornografi föreslås undantas

från tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens tillämp-

ningsområden.

8 §

Delegationsrätten har kommenterats i avsnitt 9. Om Justitiekanslern har

delegerat åklagaruppgiften i yttrandefrihetsmålet får den allmänna

åklagaren enligt det nya andra stycket begära gemensam handläggning. I

dessa fall får åklagaren också föra talan mot ett avslagsbeslut av rätten. I

övrigt gäller vad som sägs i bestämmelsens första stycke.

9 §

Delegationsrätten har kommenterats i avsnitt 9.

Enligt den föreslagna nya lydelsen av 7 kap. 1 § första stycket

yttrandefrihetsgrundlagen kan Justitiekanslern i vissa fall delegera sina

åklagaruppgifter i yttrandefrihetsmål till allmän åklagare. En

motsvarande rätt bör gälla för sådana vanliga brottmål som

Justitiekanslern enligt denna paragraf annars skall vara åklagare i. Detta

framgår av det nya andra stycket i förevarande paragraf.

Rätten att väcka åtal får enligt förslaget till den nämnda bestämmelsen

i yttrandefrihetsgrundlagen inte delegeras för yttrandefrihetsbrottet hets

mot folkgrupp. Frågan huruvida målen skall handläggas i samma

rättegång prövas, enligt nuvarande 7 kap. 8 § i denna lag, av rätten på

ansökan av Justitiekanslern. Av förarbetena till den bestämmelsen

framgår bl.a. att frågan om gemensam handläggning inte kan prövas

innan åtal har väckts i de berörda målen (prop. 1990/91:179 s. 37 och 54

jämförd med prop. 1977/78:62 s. 39 ff och 72 ff). I vanliga brottmål om

hets mot folkgrupp har åtalsbeslutet sålunda redan fattats av allmän

åklagare när en eventuell fråga om gemensam handläggning uppkommer.

Någon inskränkning i delegationsrätten motsvarande den som gäller för

yttrandefrihetsmål om hets mot folkgrupp är därför inte aktuell.

Övergångsbestämmelser

1.

Ändringarna i denna lag träder i kraft samtidigt som ändringarna i

yttrandefrihetsgrundlagen och tryckfrihetsförordningen. Endast

beträffande tekniska upptagningar som inte omfattas av tidigare lydelse

har ändringarna i tillämpningslagen gjorts tillämpliga också när

offentliggörandet skett före ikraftträdandet. Skälen för detta behandlas

nedan.

2.

Ändringarna av yttrandefrihetsgrundlagen innebär bl.a. att tekniska

upptagningar med enbart stillbilder och/eller text kommer att falla in

under grundlagsskyddet. Efter förebild av de övergångsbestämmelser

som gavs när yttrandefrihetsgrundlagen trädde i kraft bör även sådana

tekniska upptagningar som inte omfattas av tidigare lydelse och som

lämnats ut för spridning före ikraftträdandet falla in under

grundlagsskyddet med undantag för bestämmelserna om anonymitet, om

skyldighet att sätta ut ursprungsuppgifter, om utgivare och om

ansvarighet. Detta innebär att t.ex. reglerna om juryrättegång kommer att

gälla också för sådana upptagningar. Men har talan väckts före

ikraftträdandet skall äldre föreskrifter gälla om rättegången, dvs.

rättegångsbalkens bestämmelser skall tillämpas fullt ut. Om talan

avseende äldre brott väcks efter ikraftträdandet skall de nya reglerna

tillämpas i rättegången. Tekniska upptagningar som inte omfattas av

tidigare lydelse och som lämnats ut för spridning före ikraftträdandet bör

därför omfattas också av tillämpningslagen i samma mån som de faller

under yttrandefrihetsgrundlagen till följd av dess

övergångsbestämmelser.

Regeln om hur skyldigheten enligt 3 kap. 13 § yttrandefrihets-

grundlagen att sätta ut ursprungsuppgifter skall fullgöras kan då inte

gälla (4 kap. 2 §) eftersom sådan skyldighet inte inträder enligt

övergångsbestämmelserna till yttrandefrihetsgrundlagen. Inte heller

regeln i

5 kap. 4 § om skyldighet att bevara exemplar kan gälla för sådana redan

spridda upptagningar eftersom det till följd av övergångsbestämmelserna

till yttrandefrihetsgrundlagen inte finns någon som är skyldig att utse

utgivare för sådana upptagningar.

3.

När det gäller ljudupptagningar innebär förslaget till ändring av

yttrandefrihetsgrundlagen att särbehandlingen av ljudupptagningar

upphör. Frivilligheten att utse utgivare upphör alltså. De ändringar i

tillämpningslagen som gjorts i fråga om ljudupptagningar gäller 4 kap. 1

§ och 5 kap.

4 §. I övergångsbestämmelserna till ändringarna i

yttrandefrihetsgrundlagen föreskrivs i punkten 3 att de äldre

föreskrifterna skall tillämpas på ljudupptagningar som lämnats ut för

spridning före ikraftträdandet. Detsamma bör gälla också i fråga om

ändringarna i denna lag.

15.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1392) om

pliktexemplar av dokument

7 §

Innebörden av nuvarande lydelse av fjärde stycket i denna paragraf är att

ett radioprogram, en film eller en ljudupptagning som enligt 1 kap. 7 §

andra stycket tryckfrihetsförordningen i dess nuvarande lydelse skall

jämställas med en bilaga till skriften inte behöver levereras som bilaga

till en skrift av vilken pliktexemplar skall lämnas. Däremot kan

leveransplikt för sådana radioprogram, filmer eller ljudupptagningar

föreligga enligt reglerna för ljudradio- och TV-program, film, videogram

och fonogram. Förslaget till ändring av bilageregeln i 1 kap. 7 § andra

stycket tryckfrihetsförordningen innebär att även tekniska upptagningar

med enbart text eller stillbilder kommer att omfattas av den regeln.

Sådana upptagningar undantas därför från skyldigheten att leverera

upptagningen som bilaga till en leveranspliktig skrift.

15.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1478) om

förverkande av barnpornografi

Ändringarna innebär att alla sådana skildringar av barn i pornografisk

bild som avses i 16 kap. 10 a § brottsbalken kan förverkas oavsett under

vilka omständigheter en sådan skildring påträffas.

Eftersom utrymmet för att straffritt ta befattning med barnpornografi

har begränsats betydligt, har utrymmet för att underlåta förverkande

inskränkts till situationer där ett förverkande är oskäligt. På så sätt

kommer förutsättningarna för att underlåta förverkande att motsvara vad

som gäller enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

Genom ändringarna i tredje stycket görs klart att lagen bara kan

tillämpas på en skildring som inte kan förverkas enligt allmänna regler,

dvs. när vare sig brottsbalkens eller varusmugglingslagens bestämmelser

om förverkande är tillämpliga.

15.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

3 §

Paragrafens uppräkning av varor som omfattas av lagen kompletteras

genom en ny punkt 13 med barnpornografi enligt förslaget till lag om

förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi.

4 §

I paragrafens första stycke föreskrivs om anmälningsskyldighet för den

som inför eller utför vissa varor. Varorna anges genom hänvisning till

3 §. Hänvisningen i 4 § 2 utvidgas till att också avse 3 § 13, som gäller

barnpornografi.

7 §

I paragrafens första stycke hänvisas till punkterna 1 samt 3 12 i 3 § när

det gäller tulltjänstemans rätt att undersöka transportmedel m.m. för

kontroll av att gällande villkor för införsel och utförsel av vissa varor

uppfyllts. Hänvisning skall också göras också till punkten 13 om

barnpornografi.

15.10 Förslaget till lag om förbud mot införsel och utförsel

av barnpornografi

Förslaget har behandlats i avsnitt 4.5.

Enligt lagen råder ett förbud att till Sverige införa eller från Sverige

utföra sådana barnpornografiska skildringar som avses i 16 kap. 10 a §

brottsbalken. Beträffande straff för överträdelser av förbudet hänvisas i

andra stycket till varusmugglingslagens bestämmelser. Detta innebär att

förbudet omfattar alla sådana förfaranden som utgör brott mot

varusmugglingslagen

Sammanfattning av Barnpornografiutredningens

betänkande Barnpornografifrågan

Innehavskriminalisering m.m. (SOU 1997:29)

Utredningsuppdraget

Vår uppgift har varit att utreda på vilket sätt och med vilka medel

barnpornografi bäst kan bekämpas. Vi har sålunda haft att undersöka på

vilka områden det krävs insatser för att på ett effektivt sätt förebygga att

det framställs och sprids barnpornografiskt material. Med en sådan

undersökning som utgångspunkt har vi haft att närmare överväga vilka

ändringar i lagstiftningen och vilka andra åtgärder som kan anses

motiverade för att förhindra förekomst och spridning av barnpornografi.

Vi har haft att studera hur polis-, tull- och åklagarmyndigheter agerar, då

misstanke uppstår om barnpornografibrott, och hur de i sådana fall

samverkar med varandra och med JK. Särskilt har vi haft att överväga

frågor om kriminalisering av innehav och annan befattning med

barnpornografi. Vi har också haft att behandla frågan om en åldersgräns

bör tas in i bestämmelsen om barnpornografibrott.

Bakgrund

Det är redan i dag straffbelagt som barnpornografibrott att sprida

barnpornografiska bilder och filmer. Det är också förbjudet att framställa

sådant material i syfte att sprida det. Straffet är böter eller fängelse i

högst två år.

En förutsättning för straffbarhet är att gärningen inte med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig.

I bestämmelsen om barnpornografibrott anges inte någon uttrycklig

åldersgräns när det gäller att bestämma vad som avses med barn.

I 6 kap. BrB som innehåller bestämmelser om sexualbrott finns regler

som särskilt syftar till att ge barn och ungdomar skydd mot att utnyttjas

sexuellt. Det är sålunda förbjudet att ha sexuellt umgänge med den som

är under 15 år samt dessutom med den som är under 18 år och är ens

avkomling eller står under ens vårdnad. Vidare är det även i övrigt

förbjudet att förmå ett barn under 15 år att företa eller medverka i en

handling med sexuell innebörd. Inte heller får den som fyllt 15 men inte

18 år förmås att medverka i en handling med sexuell innebörd, om

handlingen är ett led i framställning av en pornografisk bild eller utgör

posering i annat fall än när det är fråga om framställning av en bild.

Ärenden hos JK

Om barnpornografibrott misstänks ha begåtts genom tryckt skrift eller

film, som omfattas av YGL, är det JK som skall utreda detta.

Bestämmelserna om barnpornografibrott började tillämpas år 1980.

Under åren 1980 1990 dömdes på talan av JK en person för

barnpornografibrott. Det var ett ärende som hade aktualiserats hos JK år

1980.

Under åren 1991 1997 kom ärendena att främst gälla framställningar

på videogram. Bortsett från de nedan nämnda Norrköpings- och

Huddingefallen avkunnades under angiven tid två domar för

barnpornografibrott och meddelades två beslut om konfiskering.

I det s.k. Huddingefallet inleddes förundersökning år 1992. Tre

personer åtalades och dömdes för barnpornografibrott. Sammanlagt var

omkring tjugo personer aktuella i utredningen.

I det s.k. Norrköpingsfallet inleddes förundersökning år 1993. Åtal

väcktes mot elva personer. Mot tre av dessa har JK lagt ned åtalet. Tre

åtal har ogillats och JK har överklagat tingsrättens dom i ett av dessa fall.

I ett fall har meddelats en fällande dom som vunnit laga kraft. I de fyra

återstående fallen finns ännu inte något lagakraftvunnet avgörande.

Sammanlagt var femtio personer aktuella i utredningen.

Ärenden hos allmän åklagare

Då barnpornografiska skildringar förekommer i andra medier än tryckta

skrifter och filmer är det allmän åklagare som har att utreda om ett

misstänkt barnpornografibrott har begåtts. Det gäller i dessa fall t.ex.

vanliga kamerabilder, teckningar och stillbilder i datamedier.

På talan av allmän åklagare har i fem fall under åren 1981 1995

meddelats fällande domar för barnpornografibrott.

Barnpornografi i rörlig bild

Under medverkan av Rikskriminalpolisen och med bistånd av personal

vid Biografbyrån och vid den avdelning hos Bundeskriminalamt i

Tyskland som har att utreda barnpornografibrott har inom utredningen

genomförts en undersökning av den barnpornografi som i vårt land har

anträffats i samband med brottsutredningar.

Undersökningen visar följande

Materialet utgörs till övervägande del av skildringar på videofilm.

Filmerna är till antalet drygt 750. De är kopior av olika

ursprungsframställningar. Ursprungsmaterialet utgörs dels av smalfilmer

och tryckta bilder som på 1970-talet helt lagligt framställdes och såldes,

dels av sedan början av 1980-talet direkt på videofilm upptagna nya

framställningar. Dessa videofilmer har tagits upp i drygt 40 olika

brottsfall vilka omfattar en eller flera vid olika tidpunkter gjorda

filmupptagningar. I två av fallen har filmer gjorts i Sverige och skildrar

sammanlagt fyra barn. De övriga fallen är övervägande utländska men i

ett fåtal fall har ursprungslandet inte ännu kunnat fastställas.

I beslagen har också anträffats exemplar av de tidskrifter och

smalfilmer som under 1970-talet gavs ut helt lagligt.

Förbud mot befattning med barnpornografi m.m.

Allmänna utgångspunkter

Vi anser att all befattning med barnpornografi skall kriminaliseras.

Lagstiftningen måste dock utformas så att den inte hämmar seriöst

inhämtande av kunskaper om och opinionsbildning mot denna form av

pornografi. Befattning som med hänsyn till omständigheterna är

försvarlig bör inte medföra ansvar.

Aktiv befattning med barnpornografi bör förbjudas

Vi föreslår att det i brottsbalken skall införas förbud mot att överlåta,

upplåta och förevisa barnpornografi liksom att framställa och förvärva

sådan i syfte att begå nyss nämnda gärningar.

Även innehav av barnpornografi bör straffbeläggas

Det är otillfredsställande att personer skall kunna inneha bilder som

synes skildra övergrepp på barn. Innehavet av en sådan bild är att se som

en fortgående kränkning av det enskilda avbildade barnet och även av

barn i allmänhet. På grund härav och då en kriminalisering av innehav

skulle utgöra en kraftfull markering från samhällets sida av att

barnpornografi inte tolereras föreslår vi att även innehav av

barnpornografi skall vara straffbelagt. För straffbarhet krävs att bilden är

av verklighetstrogen karaktär och visar ett barn som är inblandat i en

handling med sexuell innebörd.

Som när det gäller våra övriga förslag till kriminaliseringar skall straff

inte ådömas om gärningen med hänsyn till omständigheterna är

försvarlig.

Införsel och utförsel av barnpornografi bör förbjudas

Spridd barnpornografi som har tagits i beslag i vårt land har övervägande

ursprungligen framställts utomlands. Vi har inte kunnat finna något

belägg för att barnpornografi, framställd i Sverige, skulle i kommersiella

former ha förts utomlands. Att så likväl kan ha skett eller kan komma att

ske i framtiden kan naturligtvis inte uteslutas.

Enskilda personer med intresse för barnpornografiska filmer byter

sådana även med personer i utlandet. Filmerna befordras med post eller

förs över gränsen i samband med utlandsresor.

Vi föreslår förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi.

En särskild straffskala föreslås för grova brott

I vissa fall kan barnpornografibrottslighet tänkas vara av så allvarlig

beskaffenhet att nu gällande straffmaximum på fängelse högst två år ter

sig otillräckligt. Man kan tänka sig fall där verksamheten bedrivits i stor

omfattning och i vinstsyfte samt avsett bilder vari det framstår som om

de avbildade barnen utsätts för synnerligen smärtsamt våld. Vi föreslår

att det i sådana fall skall kunna dömas för grovt barnpornografibrott och

att straffskalan för sådant brott skall omfatta fängelse från och med sex

månader till och med fyra år.

Även oaktsamma handlingar bör bestraffas, om de utförs i

yrkesmässig verksamhet

På de videofilmer med pornografiskt innehåll som säljs öppet är de

avbildade personerna inte sällan till synes mycket unga men fullt

pubertetsutvecklade. Misstanke kan ibland uppstå om att de inte uppnått

18 års ålder. Det är i dessa fall oftast fråga om filmer importerade från

länder där en lägre åldersgräns än 18 år tillämpas vid avgörande av

frågan om en bild skall anses vara barnpornografisk.

I s.k. naturistfilmer, som också säljs öppet, kan det förekomma att

nakna barn skildras på ett så närgånget sätt att bilderna kommit att bli

barnpornografiska.

Vi föreslår att befattning med barnpornografi som sker i yrkesmässig

verksamhet eller eljest i förvärvssyfte skall medföra ansvar även om

gärningen begås av oaktsamhet.

En särskild preskriptionsregel för sexuellt ofredande

Den 1 januari 1995 förlängdes preskriptionstiden för sexualbrott mot

barn så att preskriptionstiden börjar löpa först från den dag då

målsäganden fyller eller skulle ha fyllt 15 år. Denna reglering kom dock

inte att gälla för brottet sexuellt ofredande.

Vi föreslår att den särskilda preskriptionsregeln skall omfatta även

brottet sexuellt ofredande, om detta förövats mot ett barn under 15 år om

barnet är förövarens avkomling eller står under hans fostran eller för vars

vård eller tillsyn han har att svara på grund av myndighets beslut.

Förverkande av barnpornografi

Vi anser att barnpornografi skall kunna förverkas närhelst det anträffas.

Vi föreslår därför att det nuvarande kravet på att materialet måste ha

anträffats vid en förundersökning slopas.

Införande av en uttrycklig åldersgräns

Enligt nuvarande rättstillämpning anses en pornografisk bild vara

barnpornografisk om någon av de avbildade inte är fullt

pubertetsutvecklad.

Utgångspunkten för våra överväganden är att det är angeläget att

ungdomar under 18 års ålder inte skall utnyttjas för framställning av

pornografiska alster, även om de är fullt pubertetsutvecklade.

Det bör i sammanhanget noteras att enligt FN:s barnkonvention med

barn avses en person under 18 års ålder.

Emellertid skulle en ordning med endast en fixerad åldersgräns

medföra avsevärda bevissvårigheter vid rättstillämpningen. Vi föreslår

därför en regel vari en 18-årsgräns kombineras med en regel om

pubertetsutvecklingen så att med barn skall avses en person som är under

18 år eller en person vars pubertetsutveckling inte är fullbordad. Det

räcker med att ett av definitionens båda led är uppfyllt för att en

pornografisk bild objektivt sett skall utgöra barnpornografi.

Anspelningspornografi

Med anspelningspornografi avses pornografi i vilken vuxna personer

framställs som barn eller på annat sätt genom t.ex. olika roller eller

attribut anspelar på barn. Vi föreslår inte att några straffrättsliga

ingripanden skall göras mot denna kategori av pornografiska

framställningar.

Barnpornografin och yttrandefrihetsgrundlagarna

Av vår undersökning av den barnpornografi som tagits i beslag i Sverige

framgår att denna till helt övervägande del utgörs av framställningar på

videofilm men att det också anträffats exemplar av de under 1970-talet

lagligt utgivna tidskrifterna och smalfilmerna med barnpornografi.

Barnpornografi i tryckt skrift och på film som sprids till allmänheten

omfattas av TF respektive YGL.

För att vårt förslag till kriminalisering av ytterligare befattning med

barnpornografi skall komma att avse också sådant material som omfattas

av TF och YGL fordras att det görs ändringar i dessa grundlagar.

Olika lösningar är härvid tänkbara. Valet mellan dem bör bli beroende

av vilken av dem som kan antas komma att bäst motverka befattning med

den barnpornografi som faktiskt förekommer. Härvid får inte glömmas

bort att en viktig del i kampen mot företeelsen är den opinionsbildning

som enskilda och olika organisationer genom massmedia kan bedriva och

redan bedriver. Denna opinionsbildning är beroende av att information

om förekommande befattningar med barnpornografi verkligen avslöjas

och kan nå ut till offentligheten. För att så skall kunna ske på ett effektivt

sätt är det en förutsättning att de regler i TF och YGL som syftar till att

garantera just detta inte sätts ur spel. Här avses reglerna om anskaffar-

och meddelarfrihet, om anonymitetsskydd för anskaffare och meddelare,

om förbud mot censur och andra hindrande åtgärder och om

ensamansvaret för utgivaren.

Under vårt utredningsarbete har fyra lagtekniska modeller varit

aktuella. Vår analys har visat att tre av dem i olika omfattning kommer i

konflikt med reglerna om anskaffar- och meddelarfrihet och

anonymitetsskydd samt med reglerna om förbud mot censur och andra

hindrande åtgärder. Med två av dem upphävs också systemet med

ensamansvar. Med det fjärde alternativet, av oss betecknat alternativ D,

uppkommer inte dessa olägenheter.

Övervägande av alternativ D

Bilder i tryckt skrift

Som framgått av det föregående har det i Sverige inte anträffats någon

annan tryckt barnpornografi än den som lagligt utgavs under 1970-talet.

Med vårt förslag till ändrade regler om konfiskering, som kommer att

beröras längre fram, kommer detta gamla tryckta material att kunna

konfiskeras när helst det anträffas.

Pornografibranschen har sedan länge upphört med att framställa

barnpornografi. Att enskilda personer med intresse för innehav av

barnpornografi skulle börja med att framställa sådan med tryckpress

synes osannolikt; särskilt som möjligheten finns att framställa filmer i

färg enkelt och billigt på video och att sprida materialet med datateknik.

Enligt vår mening kan det inte befaras att barnpornografi på nytt

kommer att börja framställas i tryckt skrift.

Vi har därför inte funnit att det är några sådana väsentliga fördelar att

vinna i kampen mot barnpornografi med att skilja ut sådant material från

tillämpningsområdet för TF eller att eljest särbehandla det inom TF:s ram

att detta skulle uppväga nackdelarna, nämligen en uppluckring av

reglerna om anskaffar- och meddelarfrihet, förbudet mot hindrande

åtgärder och om ensamansvaret.

Bilder på film

Som redan framgått är det här fråga om kopior av olika videofilmer.

Kopiorna sprids i det fördolda mellan enskilda personer med intresse för

barnpornografi. En överlåtare har oftast inte kopior på lager utan

framställer en ny kopia först när han har fått en begäran härom.

Överlåtelser sker inte i vinstsyfte. Utgiven ersättning används för att

bekosta förvärv av filmer för eget bruk.

Det har inte anträffats någon barnpornografisk film märkt med

ursprungsuppgifter, vilket krävs vid utgivning enligt YGL.

Det sätt på vilket personer med intresse härför byter och överlåter

filmer mellan sig liknar mer privat korrespondens än utgivning för

offentliggörande.

Vi anser därför att dessa filmer borde rensas ut från YGL:s

tillämpningsområde. Det kan ske genom att det i YGL föreskrivs att en

film som sprids till allmänheten på annat sätt än genom att spelas upp,

måste vara försedd med ursprungsuppgifter för att vara omfattad av

YGL. Vi föreslår att YGL ändras i enlighet härmed.

Alla filmer som saknar ursprungsuppgifter faller med vårt förslag

utanför YGL:s tillämpningsområde. Det skulle göra det möjligt att i

vanlig lag kriminalisera innehav av alla sådana filmer oavsett innehåll.

Enligt vår mening bör det emellertid inte komma ifråga att kriminalisera

innehav av andra yttranden än barnpornografiska bilder.

För att de åtgärder vi föreslår beträffande barnpornografi inte skall få

"smittoeffekter" på filmer med annat innehåll föreslår vi att det i YGL

införs en bestämmelse om att det inte utan stöd av denna grundlag får

meddelas förbud mot innehav av filmer som saknar ursprungsuppgifter;

dock att det i vanlig lag får föreskrivas om straff för innehav av film som

innefattar skildring av barn i pornografisk bild.

Vi föreslår att bestämmelsen om barnpornografibrott i den för TF och

YGL gemensamma brottskatalogen till sitt innehåll anpassas till den av

oss föreslagna nya utformningen av barnpornografibrottet i brottsbalken.

Åtalspreskription och särskild rättsverkan vid barnpornografisk

brottslighet

Åtstramning av reglerna om preskriptionstid för

barnpornografibrott

Enligt vår mening bör för tryck- och yttrandefrihetsbrottet

barnpornografibrott generellt gälla att preskriptionstiden inte skall börja

löpa förrän pliktexemplar av en brottslig skildring levereras.

För att åtstadkomma detta föreslår vi viss ändring i lagen med

föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens

områden och i pliktexemplarslagen.

De föreslagna ändringarna kommer att medföra att preskriptionstiden i

praktiken blir obegränsad när det gäller barnpornografibrott som begås

genom tryckt skrift eller genom film som omfattas av YGL, eftersom

pliktexemplar aldrig lämnas av sådana framställningar.

Bestämmelserna om konfiskering av barnpornografi bör utvidgas

Utgivna och redan spridda barnpornografiska framställningar i medier

som omfattas av TF och YGL kan konfiskeras, om de är av

verklighetstrogen karaktär. Ytterligare förutsättning är att materialet har

anträffats i samband med en förundersökning och att innehavet inte med

hänsyn till omständigheterna är försvarligt.

Vi föreslår att dessa regler får stå kvar och utvidgas på så sätt att kravet

på att materialet skall ha anträffats vid en förundersökning tas bort.

Bestämmelser om särskild rättsverkan i övrigt bör införas för

tryckfrihetsbrottet barnpornografibrott

Reglerna i 36 kap. BrB om förverkande av egendom, företagsbot och

annan särskild rättsverkan av brott är tillämpliga på sådan barnpornografi

som faller under vanlig lag och sedan den 1 januari 1995 även på sådan

barnpornografi som omfattas av YGL. Vi förslår att motsvarande skall

gälla även vid barnpornografibrott som avser skildring i tryckt skrift.

Myndighetsorganisationen mot barnpornografibrott

Vi har studerat hur polis-, tull- och åklagarorganisationerna agerar i

samverkan med JK och med varandra när misstanke uppstår om

barnpornografibrott. Studien visar att arbetet utifrån de förutsättningar

som gäller bedrivs effektivt. För granskning av beslagtaget material har

JK hittills anlitat Biografbyrån.

Med vårt förslag till tydligare avgränsning av tillämpningsområdet för

YGL skulle praktiskt taget all förekommande barnpornografi omfattas av

endast vanlig lag. Det skulle medföra att JK inte länge skulle ha att

befatta sig med utredningar om misstänka barnpornografibrott.

En effektivare hantering och systematisering av anträffad

barnpornografi

Utredningens undersökning av i vårt land anträffad barnpornografi har

givit kunskap om på vilket sätt barnpornografiskt material bör angripas

vid utredningar om misstänkt barnpornografibrott.

Rikskriminalpolisen har mot bakgrund av den vunna erfarenheten

påbörjat en översyn av sin organisation för bekämpning av

barnpornografibrott. Det gäller frågor om anskaffande av teknisk

utrustning, om vilka personella resurser som behövs samt om

kommunikation och information mellan Rikskriminalpolisen och de

regionala och lokala polismyndigheterna i landet samt mellan dessa och

motsvarande myndigheter i andra länder.

Särskild arkivlag för registrering av barnpornografi

Vi föreslår att det i TF och YGL införs bestämmelser om att det i vanlig

lag får föreskrivas att enligt grundlagarna konfiskerade

barnpornografiska framställningar får bevaras i ett referensregister. Som

det nu är skall sådana framställningar förstöras. Till registret skall också

få föras andra barnpornografiska framställningar. Materialet är som

referensmaterial av stor betydelse när det gäller att utreda nya misstänkta

barnpornografibrott. Det är dessutom viktigt som spår- och bevismaterial

med avseende barnpornografibrott och skildrade sexualbrott mot barn.

Organisationen inom polisen för bekämpande av barnpornografi-

brott

Rikskriminalpolisen har enligt vad utredningen inhämtat för avsikt att

låta den personalgrupp som inom kriminalunderrättelsetjänsten ansvarar

för området sexuella övergrepp mot barn och barnpornografi ha hand om

granskning och detaljanalys av beslagtagna framställningar.

Avsikten är att nämnda befattningshavare skall utbildas till specialister

på att bedöma barnpornografiskt material och snabbt kunna bistå de

lokala och regionala polismyndigheterna vid utredning om misstänkta

barnpornografibrott.

Detta gör det också möjligt att fortlöpande få referensregistret

kompletterat med nytt anträffat material till nytta för redan inledda och

framtida utredningar.

Rikspolisstyrelsen avser också att när det gäller frågor om sexuella

övergrepp mot barn och barnpornografi skapa en länk mellan den

centrala underrättelseenheten och de lokala polismyndigheterna genom

att i bilda en kontaktgrupp bestående av personal från den centrala

enheten och en eller två personer från varje län.

Utbildning

Polisutbildningen är för närvarande föremål för en genomgripande

översyn. Vi har framhållit vikten av att det i den framtida utbildningen

ges erforderligt utrymme åt undervisning i ämnena sexuella övergrepp

mot barn och barnpornografibrott.

Viss kompletterande utbildning kommer att ges för tullpersonal, om

den föreslagna lagstiftningen om förbud mot in- och utförsel av

barnpornografi genomförs.

Internationellt samarbete

Internationellt polissamarbete bedrivs inom Interpol. Europol är

benämningen på det europeiska polissamarbete som beslutades år 1991

och som hittills delvis kommit i gång genom inrättandet av Europol''''s

Drug Unit (EDU) vars mandat omfattar även bekämpning av

barnsexhandel. Nämnas kan också den nordiske sambandsmannen med

stationering i Thailand, Filippinerna och Sri Lanka.

Vår undersökning av den i Sverige anträffade barnpornografin har

visat att nästan allt material saknar svensk anknytning. Samarbete måste

därför inledas med polismyndigheterna i de länder där de övergrepp som

bilderna visar kan antas ha begåtts för att brotten där skall kunna utredas

och eventuellt fortfarande pågående övergrepp avbrytas.

Det internationella tullsamarbetet är väl utbyggt och fungerar effektivt.

Svensk tull kan därför vid behov snabbt utvidga detta att gälla även

tullbrott avseende barnpornografi.

En internationell databank bör upprättas i Sverige

Rikskriminalpolisen skall ta över ansvaret för den systematisering som

under utredningsarbetet skett av den i Sverige i samband med

brottsutredningar anträffade barnpornografin. Vi föreslår att

arbetsresultatet snarast nyttiggörs internationellt. En organisation bör

skapas för detta. Huvudansvaret för projektet bör ligga hos

Rikspolisstyrelsen.

Ett samarbete bör etableras mellan olika berörda länder för

komplettering av det i vårt land anträffade materialet med material från

de andra länderna. Informationen bör fortlöpande uppdateras.

Vi föreslår att regeringen i särskild ordning låter utreda ett sådant

internationellt projekt.

Genomförande av förslaget

Kostnader

Enligt vår bedömning kommer de av oss förslagna lagändringarna inte att

medföra ökade kostnader för statsverket.

Ikraftträdande

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.

Barnpornografiutredningens författningsförslag

1. Förslag till lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs

dels att 16 kap. 10 a och 17 §§ samt 35 kap. 4 § brottsbalken skall ha

följande lydelse,

dels att det i balken skall införas två nya paragrafer, 16 kap. 10 aa §

och 10 ab §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 kap.

10 a §

Den som skildrar barn i

pornografisk bild med uppsåt att

bilden sprides eller som sprider

sådan bild av barn, dömes, om inte

gärningen med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig, för

barnpornografibrott till böter

eller fängelse i högst två år.

Den som

1. skildrar barn i pornografisk

bild med uppsåt att överlåta,

upplåta eller förevisa bilden,

2. överlåter, upplåter eller

förevisar en skildring av barn i

pornografisk bild, eller

3. i syfte att begå en gärning som

sägs i 2 förvärvar en skildring av

barn i pornografisk bild, döms för

barnpornografibrott till böter

eller fängelse i högst två år.

Den som i annat fall än som sägs

i första stycket innehar eller

efterfrågar en skildring av barn i

pornografisk bild, döms, om barnet

på bilden är inblandat i en

handling med sexuell innebörd och

om bilden är av verklighetstrogen

karaktär, för barnpornografibrott

till böter eller fängelse högst sex

månader.

Om en gärning som avses i första

eller andra stycket med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig

skall den inte medföra ansvar.

Med barn avses en person under

18 år eller en person vars

pubertetsutveckling inte är

fullbordad.

10 aa §

Är ett brott som avses i 10 a §

första stycket att anse som grovt

skall dömas för grovt

barnpornografibrott till fängelse

lägst sex månader och högst fyra

år. Vid bedömande av om brottet är

grovt skall särskilt beaktas om det

har bedrivits i stor omfattning och i

vinstsyfte samt avsett bilder i vilka

det framstår som om barn utsätts

för synnerligen smärtsamt våld.

10 ab §

Den som i yrkesmässig

verksamhet eller annars i

förvärvssyfte av oaktsamhet begår

gärning som sägs i 10 a § första

stycket döms till böter eller

fängelse i högst två år.

17 §

För förberedelse eller stämpling

till eller underlåtenhet att avslöja

myteri döms till ansvar enligt vad

som sägs i 23 kap. Detsamma skall

gälla försök eller förberedelse till

grovt dobbleri.

För förberedelse eller stämpling

till eller underlåtenhet att avslöja

myter döms till ansvar enligt vad

som sägs i 23 kap. Detsamma skall

gälla försök eller förberedelse till

grovt dobbleri och försök till sådant

barnpornografibrott som avses i 10

a § första stycket 3 och försök till

grovt barnpornografibrott enligt 10

a § första stycket 3 och 10 aa §.

35 kap.

4 §

De i 1 § bestämda tiderna skall räknas från den dag brottet begicks.

Förutsätts för ådömande av påföljd att viss verkan av handlingen inträtt,

skall tiden räknas från den dag då sådan verkan inträdde.

Har brott som avses i 6 kap. 1-4

och 6 §§ eller försök till sådana

brott begåtts mot barn under femton

år skall de i 1 § bestämda tiderna

räknas från den dag målsäganden

fyller eller skulle ha fyllt femton år.

Har brott som avses i 6 kap. 1-4

och 6 §§ eller försök till sådana

brott begåtts mot barn under femton

år skall de i 1 § bestämda tiderna

räknas från den dag målsäganden

fyller eller skulle ha fyllt femton år.

Detsamma skall gälla brott som

avses i 6 kap. 7 § första och tredje

stycket när någon begått sådant

brott mot den som är hans

avkomling eller står under hans

fostran eller för vars vård eller

tillsyn han har att svara på grund

av myndighets beslut.

Om vid bokföringsbrott, som ej är ringa, den bokföringsskyldige inom

fem år från brottet har försatts i konkurs, fått eller erbjudit ackord eller

inställt sina betalningar, skall tiden räknas från den dag då detta skedde.

Om den bokföringsskyldige inom fem år från brottet blivit föremål för

skatte- eller taxeringsrevision, skall tiden räknas från den dag då

revisionen beslutades.

_________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Bestämmelsen i 35 kap. 4 § andra stycket andra meningen tillämpas

även på brott som har begåtts för ikraftträdandet om inte möjligheten att

ådöma påföljd har bortfallit dessförinnan enligt äldre bestämmelser.

2. Förslag till lag om förbud mot införsel och utförsel av

barnpornografi

Härigenom föreskrivs följande.

1 § En skildring av barn i pornografisk bild får inte införas till eller

utföras från landet om inte gärningen med hänsyn till omständigheterna

är försvarlig. Med barn avses en person under 18 år eller en person vars

pubertetsutveckling inte är fullbordad.

2 § Bestämmelser om ansvar för olovlig införsel och utförsel av en

skildring av barn i pornografisk bild finns i lagen (1960:418) om straff

för varusmuggling.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3. Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land

inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 3, 4 och 7 §§ skall ha följande lydelse.

3 §

Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och

produkter som avses i lagen (1991:341) om strategiska produkter,

2. varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen,

3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64),

4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67),

5. injektionssprutor och kanyler,

6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel,

7. springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller

nithandskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och

liknande,

8. kulturföremål som avses i 5 kap. 4 6 §§ lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.,

9. hundar och katter för annat ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738) och

tobaksvaror vid kontroll av åldersgränsen i 13 § tobakslagen (1993:581),

11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler,

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning att

misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller

djurprodukten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor

eller djur, att medföljande

dokumment är ofullständiga eller

felaktiga, att erforderliga dokument

saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är

uppfyllda.

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning att

misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller

djurprodukten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor

eller djur, att medföljande

dokument är ofullständiga eller

felaktiga, att erforderliga dokument

saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är

uppfyllda,

13.barnpornografi enligt lagen

(1999:00) om förbud mot införsel

och utförsel av barnpornografi.

4 §

Anmälningsskyldighet föreligger

1. för den som utan erforderligt tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande uppgift, från ett annat EU-land till Sverige

inför eller från Sverige till ett sådant land utför en vara som avses i 3 § 3,

5 8 och 10,

2. för den som från ett annat EU-

land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en

vara som avses i 3 § 1, 4, 9, 11 och

12.

2. för den som från ett annat EU-

land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en

vara som avses i 3 § §, 4, 9 och 11-

13.

Regeringen eller efter regeringens bemyndigande Generaltullstyrelsen

får meddela närmare föreskrifter om anmälningsskyldigheten.

7 §

För kontroll av att

anmälningsskyldigheten enligt

denna lag, eller enligt lagen

(1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker

och tobaksvaror från ett land som är

medlem i Europeiska unionen,

fullgjorts riktigt och fullständigt,

samt för kontroll av att gällande

villkor för in- eller utförsel av

sådana varor som anges i 3 § 1 och

3-12 uppfyllts, får en tulljänstean

undersöka

För kontroll av att

anmälningsskyldigheten enligt

denna lag, eller enligt lagen

(1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker

och tobaksvaror från ett land som är

medlem i Europeiska unionen,

fullgjorts riktigt och fullständigt,

samt för kontroll av att gällande

villkor för in- eller utförsel av

sådana varor som anges i 3 § 1 och

3-13 uppfyllts, får en tull-

tjänsteman undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land,

2. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av en resande vid inresa från eller utresa till ett

annat EU-land, eller av den som kan anmanas att stanna enligt 5 § första

stycket 2.

Ytterligare bestämmelser om befogenheter bl.a. avseende

kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i lagen (1960:418) om straff

för varusmuggling.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999

4. Förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen

Härigenom föreskrivs i fråga om tryckfrihetsförordningen att 7 kap. 4 §,

7 kap. 7 § och 9 kap. 3 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

4 §

Med beaktande av det i 1 kap. angivna syftet med en allmän tryckfrihet

skall såsom tryckfrihetsbrott anses följande gärningar, om de begås

genom tryckt skrift och är straffbara enligt lag:

1. högförräderi, förövat med uppsåt att riket eller del därav skall med

våldsamma eller eljest lagstridiga medel eller med utländskt bistånd

läggas under främmande makt eller bringas i beroende av sådan makt

eller att del av riket skall sålunda lösryckas eller att åtgärd eller beslut av

statschefen, regeringen, riksdagen eller högsta domarmakten skall med

utländskt bistånd framtvingas eller hindras, såframt gärningen innebär

fara för uppsåtets förverkligande;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant högförräderi;

2. krigsanstiftan, såframt fara för att riket skall invecklas i krig eller

andra fientligheter framkallas med utländskt bistånd;

3. spioneri, varigenom någon för att gå främmande makt till handa

obehörigen befordrar, lämnar eller röjer uppgift rörande försvarsverk,

vapen, förråd, import, export, tillverkningssätt, underhandlingar, beslut

eller något förhållande i övrigt, vars uppenbarande för främmande makt

kan medföra men för totalförsvaret eller eljest för rikets säkerhet, vare

sig uppgiften är riktig eller ej;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant spioneri;

4. obehörig befattning med hemlig uppgift, varigenom någon utan

syfte att gå främmande makt till handa obehörigen befordrar, lämnar eller

röjer uppgift rörande något förhållande av hemlig natur, vars

uppenbarande för främmande makt kan medföra men för rikets försvar

eller för folkförsörjningen vid krig eller av krig föranledda

utomordentliga förhållanden eller eljest för rikets säkerhet, vare sig

uppgiften är riktig eller ej;

försök eller förberedelse till sådan obehörig befattning med hemlig

uppgift;

stämpling till sådant brott, om detta är att anse som grovt, vid vilken

bedömning särskilt skall beaktas om gärningen innefattade till

handagående av främmande makt eller var av synnerligen farlig

beskaffenhet med hänsyn till pågående krig eller rörde förhållande av

stor betydelse eller om den brottslige röjde vad som på grund av allmän

eller enskild tjänst betrotts honom;

5. vårdslöshet med hemlig uppgift, varigenom någon av grov

oaktsamhet begår gärning som avses under 4;

6. uppror, förövad med uppsåt att statsskicket skall med vapenmakt

eller eljest med våldsamma medel omstörtas eller att åtgärd eller beslut

av statschefen, regeringen, riksdagen eller högsta domarmakten skall

sålunda framtvingas eller hindras, såframt gärningen innebär fara för

uppsåtets förverkligande;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant uppror;

7. landsförräderi eller landssvek, i vad därigenom, då riket är i krig

eller eljest i lag meddelade bestämmelser om sådant brott äger

tillämpning, någon missleder eller förråder dem som är verksamma för

rikets försvar eller förleder dem till myteri, trolöshet eller modlöshet,

förråder egendom som är av betydelse för totalförsvaret eller begår annan

liknande förrädisk gärning som är ägnad att medföra men för

totalförsvaret eller innefattar bistånd åt fienden;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant landsförräderi eller

landssvek;

8. landsskadlig vårdslöshet, i vad därigenom någon av oaktsamhet

begår gärning som avses under 7;

9. ryktesspridning till fara för rikets säkerhet, varigenom, då riket är i

krig eller eljest i lag meddelade bestämmelser om sådant brott äger

tillämpning, någon sprider falska rykten eller andra osanna påståenden,

som är ägnade att framkalla fara för rikets säkerhet, eller till främmande

makt framför eller låter framkomma sådana rykten eller påståenden eller

bland krigsmän sprider falska rykten eller andra osanna påståenden som

är ägnade att framkalla trolöshet eller modlöshet;

10. uppvigling, varigenom någon uppmanar eller eljest söker förleda

till brottslig gärning, svikande av medborgerlig skyldighet eller

ohörsamhet mot myndighet eller åsidosättande av vad som åligger

krigsman i tjänsten;

11. hets mot folkgrupp, varigenom någon hotar eller uttrycker

missaktning för folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med

anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller

trosbekännelse;

12. barnpornografibrott,

varigenom någon skildrar barn i

pornografisk bild med uppsåt att

bilden sprides, om inte gärningen

med hänsyn till omständigheterna

är försvarlig,

12. barnpornografibrott,

varigenom någon skildrar barn,

varmed avses en person under 18

år eller en person vars

pubertetsutveckling inte är

fullbordad, i pornografisk bild med

uppsåt att överlåta, upplåta eller

förevisa bilden, om inte gärningen

med hänsyn till omständigheterna

är försvarlig;

13. olaga våldsskildring, varigenom någon i bild skildrar sexuellt våld

eller tvång med uppsåt att bilden sprids, om inte gärningen med hänsyn

till omständigheterna är försvarlig;

14. förtal, varigenom någon utpekar annan såsom brottslig eller

klandervärd i sitt levnadssätt eller eljest lämnar uppgift som är ägnad att

utsätta denne för andras missaktning, och, om den förtalade är avliden,

gärningen är sårande för de efterlevande eller eljest kan anses kränka den

frid, som bör tillkomma den avlidne, dock ej om det med hänsyn till

omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken och han visar

att uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den;

15. förolämpning, varigenom någon smädar annan genom kränkande

tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt beteende mot

honom.

7 kap.

7 §

Tryckt skrift, som innefattar

tryckfrihetsbrott, må konfiskeras.

Tryckt skrift som innefattar ett

tryckfrihetsbrott får konfiskeras. Är

brottet barnpornografibrott gäller

om särskild rättsverkan i övrigt vad

som föreskrivs i lag.

Konfiskering av tryckt skrift innebär att alla för spridning avsedda

exemplar av skriften skola förstöras samt att med formar, stenar,

stereotyper, plåtar och andra dylika, uteslutande för tryckningen av

skriften användbara materialier skall så förfaras att missbruk därmed ej

kan ske.

Konfiskering får också ske i

annat fall av en tryckt skrift som

innefattar en skildring av barn i

pornografisk bild av

verklighetstrogen karaktär, om inte

innehavet med hänsyn till

omständigheterna är försvarligt.

Konfiskering innebär då att

samtliga exemplar av skriften som

påträffats i samband med en

förundersökning skall förstöras.

Konfiskering får också ske annat

fall av en tryckt skrift som

innefattar en skildring av barn i

pornografisk bild av

verklighetstrogen karaktär, om inte

innehavet med hänsyn till

omständigheterna är försvarligt.

Konfiskering innebär då att

samtliga exemplar av skriften som

påträffats skall förstöras.

I lag får föreskrivas att tryckt

skrift som konfiskerats skall

bevaras.

9 kap.

3 §

Allmänt åtal för tryckfrihetsbrott skall väckas, i fråga om periodisk

skrift för vilken vid utgivningen gällde utgivningsbevis inom sex

månader och i fråga om annan skrift inom ett år från det skriften utgavs,

vid påföljd att skriften eljest är från sådant åtal fri. Utan hinder av vad nu

sagts må dock, sedan allmänt åtal inom nämnda tid blivit väckt, nytt åtal

väckas mot annan, som är för brottet ansvarig.

Vad i lag är stadgat om tid, inom vilken brott skall beivras för att

påföljd för brott ej skall anses bortfallen, gälle även i fråga om

tryckfrihetsbrott.

I lag får i fråga om

barnpornografibrott förskrivas att

skrift, såvitt avser beräkningen av

de tider som anges i första och

andra styckena, inte skall anses

utgiven förrän den har lämnats för

registrering hos en myndighet.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

5. Förslag till lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 10 §, 3 kap. 13 § och 5 kap. 6 §

yttrandefrihetsgrundlagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

10 §

Grundlagen är tillämplig på

sådana filmer och

ljudupptagningar som sprids till

allmänheten genom att spelas upp,

säljas eller tillhandahållas på

annat sätt.

Grundlagen är tillämplig på

1. ljudupptagningar som sprids

till allmänheten genom att spelas

upp, säljas eller tillhandahållas på

annat sätt.

2. filmer som sprids till

allmänheten genom att spelas upp,

och

3. filmer som sprids till

allmänheten genom att säljas eller

tillhandahållas på annat sätt än

genom att spelas upp om i filmen är

intaget och på höljet där sådant

förekommer är anbringat tydliga

uppgifter om vem som har låtit

framställa filmen samt om när, var

och av vem exemplaren har

framställts.

Det får inte utan stöd i denna

grundlag förekomma att

myndigheter och andra allmänna

organ på grund av innehållet

förbjuder innehav av filmer som

saknar sådana uppgifter som avses

i första stycket 3. Genom lag får

dock föreskrivas om sådant förbud

för filmer som innefattar skildring

av barn i pornografisk bild.

3 kap.

13 §

Sådana exemplar av filmer och ljudupptagningar, som framställs i landet

och är avsedda för spridning här, skall förses med tydliga uppgifter om

vem som har låtit framställa filmen eller ljudupptagningen samt om när,

var och av vem exemplaren har framställts. Närmare bestämmelser om

detta får meddelas i lag.

Den som framställer en film eller en ljudupptagning och därvid

uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot första stycket eller

bestämmelser som avses där skall dömas till böter eller fängelse i högst

ett år.

Den som sprider en film eller ljudupptagning som saknar någon

uppgift som är föreskriven i första stycket skall, om det sker uppsåtligen

eller av oaktsamhet, dömas till penningböter. Detsamma skall gälla om

en sådan uppgift är oriktig och spridaren känner till detta.

Den som sprider en film eller en ljudupptagning trots att han vet att

den enligt denna grundlag har tagits i beslag eller konfiskerats skall

dömas till böter eller fängelse i högst ett år.

I 1 kap. 10 § finns bestämmelser

om utsättande av uppgifter som

avses i första stycket på film som

sprids till allmänheten på annat

sätt än genom att spelas upp.

5 kap.

6 §

En film eller ljudupptagning som innefattar ett yttrandefrihetsbrott får

konfiskeras. Är brottet olaga våldsskildring eller barnpornografibrott

gäller om särskild rättsverkan i övrigt vad som föreskrivs i lag.

Vid konfiskering skall alla exemplar som är avsedda för spridning

förstöras. Dessutom skall tillses att föremål som kan användas särskilt

för att mångfaldiga filmen eller ljudupptagningen inte skall kunna

användas för att framställa ytterligare exemplar.

Konfiskering får också ske i

annat fall av en film som innefattar

en skildring av barn i pronografisk

bild av verklighetstrogen karaktär,

om inte innehavet med hänsyn till

omständigheterna är försvarligt.

Konfiskering innebär då att

samtliga exemplar av filmen som

påträffas i samband med en

förundersökning skall förstöras.

Konfiskering får också ske i

annat fall av en film som innefattar

en skildring av barn i pornografisk

bild av verklighetstrogen karaktär,

om inte innehavet med hänsyn till

omständigheterna är försvarligt.

Konfiskering innebär då att

samtliga exemplar av filmen som

påträffas skall förstöras.

I lag får föreskrivas att film som

konfiskerats skall bevaras.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

6. Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1559) med

föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihets-

grundlagens områden

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1559) med föreskrifter på

tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden

dels att 4 kap. 2 § och 5 kap. 8 § skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas en ny paragraf, 4 kap. 8 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

2 §

Den skyldighet att lämna

uppgifter om vem som har låtit

framställa en film eller en

ljudupptagning samt om när, var

och av vem exemplaren har

framställts som föreskrivs i 3 kap.

13 § yttrandefrihetsgrundlagen

skall fullgöras genom att

uppgifterna intas i själva filmen

eller ljudupptagningen eller

anbringas på dennas kassett eller

motsvarande hölje.

Den skyldighet att lämna

uppgifter om vem som har låtit

framställa en film eller en

ljudupptagning samt om när, var

och av vem exemplaren har

framställts som föreskrivs i 3 kap.

13 § yttrandefrihetsgrundlagen

skall fullgöras genom att

uppgifterna intas i själva filmen

eller ljudupptagningen och

anbringas på dennas kassett eller

motsvarande hölje.

5 kap.

8 §

Ett videogram som inte har getts

in till Statens biografbyrå för

granskning enligt lagen (1990:886)

om granskning och kontroll av

filmer och videogram skall anses ha

lämnats ut för spridning först när

pliktexemplar enligt lagen

(1993:1392) om pliktexemplar av

dokument har lämnats.

En film som inte har getts in till

Statens biografbyrå för granskning

enligt lagen (1990:886) om

granskning och kontroll av filmer

och videogram skall anses ha

lämnats ut för spridning först när

pliktexemplar enligt lagen

(1993:1392) om pliktexemplar av

dokument har lämnats.

8 a §

I fråga om barnpornografibrott i

tryckt skrift skall skriften anses

utgiven först när pliktexemplar

enligt lagen (1993:1392) om

pliktexemplar av dokument har

lämnats.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

7. Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1478) om

förverkande av barnpornografi

Härigenom föreskrivs att lagen (1994:1478) om förverkande av

barnpornografi skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

En skildring av barn i

pornografisk bild som påträffas i

samband med en förundersökning

skall förklaras förverkad, om

skildringen är av verklighetstrogen

karaktär och det inte finns särskilda

skäl mot att den förverkas.

En skildring av barn i

pornografisk bild som påträffas

skall förklaras förverkad, om

skildringen är av verklighetstrogen

karaktär och det inte finns särskilda

skäl mot att den förverkas.

Utöver bestämmelserna i denna lag gäller vad som i allmänhet är

föreskrivet om beslag och om förverkande.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

8. Förslag till lag om registrering av barnpornografi

Härigenom föreskrivs följande

1 § I denna lag ges bestämmelser om ett särskilt för riket gemensamt

arkiv för bevarande av barnpornografiska framställningar för att

underlätta utredningar om sexualbrott mot barn och om

barnpornografibrott.

2 § Barnpornografiska framställningar som har konfiskerats enligt 7 kap.

7 § tryckfrihetsförordningen och 5 kap. 6 § yttrandefrihetsgrundlagen

eller förverkats enligt lagen (1994:1478) om förverkande av

barnpornografi eller enligt vad som i allmänhet är föreskrivet om

förverkande får tillföras det särskilda arkivet.

Det särskilda arkivet får tillföras även andra barnpornografiska

framställningar.

3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om arkivmyndighet, leveransskyldighet och

arkivvård.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

9. Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1392) om

pliktexemplar av dokument

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:1392) om pliktexemplar av

dokument att det skall införas en ny rubrik och en ny paragraf, 19 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Särskild föreskrift för

barnpornografiska dokument

19 a §

I fråga om barnpornografibrott

skall utan hinder av föreskrifterna i

5-17 §§ pliktexemplar lämnas när

dokumentet har gjorts tillgängligt

för allmänheten.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förteckning över remissinstanser (SOU 1997:29)

Följande anmodade remissinstanser har avgett yttrande över

Barnpornografiutredningens betänkande Barnpornografifrågan

Innehavskriminalisering m.m. (SOU 1997:29): Riksdagens ombudsmän

(JO), Svea hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge, Stockholms

tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Trollhättans tingsrätt, Umeå tingsrätt,

Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i Göteborg, Justitiekanslern,

Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen,

Brottsoffermyndigheten, Datainspektionen, Svenska UNICEF-

kommittén, Röda korset, Socialstyrelsen, Barnombudsmannen,

Generaltullstyrelsen, Statens skolverk, Högskoleverket, Arkivet för ljud

och bild, Institutionen för journalistik, medier och kommunikation vid

Stockholms universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala

universitet, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet,

Institutionen för journalistik och masskommunikation vid Göteborgs

universitet, Statens Biografbyrå, Svenska kyrkans centralstyrelse, Rädda

Barnen, Svenska kommunförbundet, Landstingsförbundet, Svenska

Läkaresällskapet, Sveriges advokatsamfund, Sveriges Television AB,

Svenska Journalistförbundet, Svenska Tidningsutgivareföreningen, Barn-

och ungdomspsykiatriska kliniken vid Universitetssjukhuset i Linköping,

BRIS-Barnens rätt i samhället, ECPAT Sverige, Föreningen Sveriges

socialchefer, Manliga nätverket, Riksförbundet för sexuell upplysning,

Riksförbundet Hem och Skola, Sveriges Distributörer av Institutionell

Film och Video, Sveriges domareförbund, Sveriges Psykologförbund och

Våldsskildringsrådet.

Till Svea hovrätts yttrande har fogats en särskild mening av hov-

rättspresidenten Johan Hirschfeldt. Riksåklagaren har överlämnat

yttranden från åklagarmyndigheterna i Stockholm, Göteborg och Malmö.

Följande remissinstanser har beretts tillfälle men avstått från att yttra

sig över betänkandet: Brottsförebyggande rådet, Handikappförbundens

Samarbetsorgan, Allmänhetens pressombudsman, Pressens

opinionsnämnd, Amnesty international, Elevorganisationen i Sverige,

Föreningen Grävande Journalister, Föreningen Sveriges

Filmproducenter, Landsrådet för svenska ungdomsorganisationer,

Medborgarrättsrörelsen, Publicistklubben och TV 4 AB.

Utöver anmodade remissinstanser har följande avgett yttranden:

Jämställdhetsombudsmannen, ledamöterna vid Juridiska

fakultetsnämnden vid Stockholms universitet professorerna Peter Seipel,

Jan Ramberg och Madeleine Leijonhufvud samt bitr. professorn Wiweka

Warnling-Nerep, Sveriges Författarförbund, Adoptionscentrum,

Akademikerförbundet SSR, Alla Kvinnors Hus, Barn- och

ungdomspsykiatriska kliniken i Växjö, Centerkvinnorna, DIAKONIA,

Ensamstående mammors rättigheter i samhället, Folkaktionen mot

Pornografi, Fredrika-Bremer-Förbundet, Föreningen Sveriges

Ungdomsmottagningar, Föreningen SCI/Stödcentrum mot incest,

Husmodersförbundet Hem och Samhälle, IOGT-NTOs Juniorförbund,

KFUK-KFUMs riksförbund, Kristdemokratiska Kvinnoförbundet,

Kristdemokratiska Ungdomsförbundet, Metodistkyrkans

Ungdomsförbund, Riksförbundet för sexuellt likaberättigande,

Riksföreningen för Barnsjuksköterskor, Riksföreningen för

skolhälsovård, Riksorganisationen för kvinnojourer i Sverige,

Samverkansforum för kvinnor i Sverige, Statstjänstemannaförbundet,

Stockholms Tjejjour, Svenska Baptisternas Ungdomsförbund, Svenska

flyktingrådet, Svenska Handikappidrottsförbundet, Svenska Kyrkans

Unga, Sveriges Kommunaltjänstemannaförbund, Sveriges Kristna Råd

och Sveriges Frikyrkosamråd, Sveriges Socialdemokratiska

Kvinnoförbund, Unga Örnars Riksförbund samt Växjö Aktionsgrupp

Mot Pornografi.

Vidare har ett stort antal skrivelser, namnlistor och andra yttranden

inkommit från enskilda och organisationer.

Sammanfattning av Mediekommitténs betänkande

(1997:49)

Kommitténs uppdrag kan delas upp i fyra delar;

-frågan om grundlagsskydd för yttrandefriheten i nya medier inklusive

frågan om tydligare avgränsning av grundlagens tillämpningsområde

beträffande videogram med anledning av problem med s.k. skräddar-

sydda videogram,

-frågan om räckvidden i tiden av grundlagarnas förbud mot censur och

hindrande åtgärder när ny teknik används vid tillkomsten av framställ-

ningar som omfattas och kan komma att omfattas av grundlagarnas

skydd,

-frågan om förhållandet mellan offentlighetsprincipen å ena sidan och

reglerna i tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen

(YGL) om beslag och konfiskering å andra sidan samt

-frågan om förlängning av preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrottet

hets mot folkgrupp.

1 A Grundlagsskydd för nya medier

Uppdraget

Kommittén skall analysera i vilken omfattning nya medieformer omfattas

av TF och YGL och utreda behovet av ett grundlagsskydd efter de

tryckfrihetsrättsliga grundsatserna för yttrandefriheten i nya medieformer

som används till att förmedla yttranden och annan information till

allmänheten. Kommittén bör föreslå de grundlagsändringar och andra

lagändringar den finner motiverade.

Omfattas de nya teknikerna av nu gällande TF eller YGL?

Kommittén har undersökt vilka nya tekniker som kan användas för

kommunikation med allmänheten. Teknikerna har delats in i nya fysiska

databärare och ny kommunikation med hjälp av elektromagnetiska vågor.

TF gäller för skrift som framställts i tryckpress och skrift som mång-

faldigats genom stencilering, fotokopiering eller liknande tekniskt för-

farande om utgivningsbevis gäller för skriften eller den försetts med

vissa uppgifter om mångfaldigandet. TF innehåller också en regel (1 kap.

7 § andra stycket, här kallad bilageregeln) som ger skydd åt

radioprogram, film eller ljudupptagning som avses i YGL när dessa

medier används av ägaren till en periodisk skrift för att oförändrat sprida

innehållet i skriften. Enligt regeln skall dessa medier i ett sådant fall

jämställas med en bilaga till skriften.

YGL gäller för ljudradio, television och vissa liknande överföringar,

filmer, videogram och andra upptagningar av rörliga bilder samt

ljudupptagningar. Med vissa liknande överföringar avses andra

sändningar som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor än ljudradio

och television, t.ex. telefax och videotex, det senare var vid tillkomsten

av YGL en benämning på en slags databas. YGL innehåller också i 1

kap.

9 § en regel som ger grundlagsskydd åt databaser varigenom allmänheten

tillhandahålls upplysningar på begäran med hjälp av elektromagnetiska

vågor om databasen drivs av en redaktion för en tryckt periodisk skrift

eller för radioprogram, ett företag för framställning av filmer eller

ljudupptagningar eller en nyhetsbyrå och mottagaren inte kan ändra

innehållet i registret (här kallad databasregeln).

Nya fysiska databärare

När det gäller nya fysiska databärare har kommittén funnit att sådana

databärare med enbart text och/eller stillbilder, t.ex. cd-romskivor, inte

omfattas av vare sig TF eller YGL eftersom de inte är skrift som

framställts i tryckpress eller skrift som mångfaldigats på något av de sätt

som sägs i 1 kap. 5 § TF och de inte heller är upptagningar av rörliga

bilder eller ljud som omfattas av YGL. Kommittén har också funnit att

det beträffande fysiska databärare med andra kombinationer av text,

stillbilder, rörliga bilder och ljud än text och stillbilder inte klart framgår

av YGL om de omfattas av denna grundlag eller inte men att det inte är

osannolikt att de omfattas av YGL.

Ny kommunikation med hjälp av elektromagnetiska vågor

När det gäller ny kommunikation med hjälp av elektromagnetiska vågor

behandlar kommittén elektronisk post och elektroniska anslagstavlor,

informationsdatabaser, telefax, text-TV, digital TV, digital radio och be-

talteletjänster av olika slag. När det gäller frågan om dessa tekniker

omfattas av TF eller YGL är frågan närmare bestämt om de faller under

tillämpningsområdet för någon av följande regler; huvudregeln om

radioprogram i 1 kap. 6 § YGL, databasregeln i 1 kap. 9 § samma

grundlag eller bilageregeln i 1 kap. 7 § TF.

Beträffande huvudregeln om radioprogram i 1 kap. 6 § YGL konstate-

rar kommittén att denna gäller för sändningar med hjälp av

elektromagnetiska vågor som är riktade till allmänheten. Beträffande

rekvisitet riktad till allmänheten anser kommittén att detta betyder att

sändningen skall vara riktad till en vid krets av mottagare som i princip

är öppen för envar. Kommittén konstaterar också att sändningen måste

startas av avsändaren för att omfattas av 1 kap. 6 § YGL; om sändningen

startas av mottagaren faller den utanför denna paragraf.

När det gäller databasregeln i 1 kap. 9 § YGL konstaterar kommittén

att även denna paragraf gäller för sändningar som sker med hjälp av

elektromagnetiska vågor om allmänheten därigenom på begäran

tillhandahålls upplysningar direkt ur ett register för automatisk

databehandling och det är ett sådant massmedieföretag som anges i

paragrafen som ombesörjer tillhandahållandet och mottagaren inte kan

ändra innehållet i registret. Kommittén anser att rekvisitet på begäran i

paragrafen innebär att mottagaren startar sändningen. Det är därvid utan

betydelse om det finns flera meddelanden att välja bland eller inte.

Beträffande bilageregeln i TF (1 kap. 7 § andra stycket), anser

kommittén att uttrycket i form av ett radioprogram, en film eller en

ljudupptagning som avses i yttrandefrihetsgrundlagen innebär att även

sådana sändningar från databaser som avses i 1 kap. 9 § YGL och som

alltså sker på begäran omfattas av bilageregeln under förutsättning att det

är ägaren till en periodisk skrift som tillhandahåller skriftens innehåll

oförändrat på detta sätt.

Vid tillämpningen av ovannämnda grundlagsregler med den tolkning

som här redovisats på ny kommunikation med hjälp av elektromagne-

tiska vågor har kommittén kommit till följande resultat.

Elektronisk post som sänds till en vid krets av mottagare som i princip

är öppen för envar omfattas av huvudregeln om radioprogram, 1 kap. 6 §

YGL. Den kan därmed också omfattas av bilageregeln i 1 kap. 7 § TF om

det är ägaren till en periodisk skrift som sprider eller låter sprida skriftens

innehåll oförändrat på detta sätt. Sändning av elektronisk post kan enligt

kommitténs definition av elektronisk post inte startas av mottagaren.

Elektronisk post kan därför inte omfattas av databasregeln.

Beträffande elektroniska anslagstavlor konstaterar kommittén att

sändning från sådana anslagstavlor startas av mottagaren.

Anslagstavlorna kan därför inte omfattas av huvudregeln om

radioprogram i YGL. Vidare anser kommittén att om anslagstavlan är

anordnad så att användarna kan föra in material i anslagstavlan så att

detta oförmedlat blir tillgängligt för andra användare faller anslagstavlan

utanför databasregeln i YGL eftersom mottagaren då kan ändra i

registret. Anslagstavlor av detta slag kan då inte heller omfattas av

bilageregeln i TF. Om anslagstavlan däremot är ordnad så att införingar

som användarna gör inte blir tillgängliga för andra användare omedelbart

utan först efter en åtgärd från den som har anslagstavlan, kan den

omfattas av databasregeln om denne är ett massmedieföretag. Den kan

också omfattas av bilageregeln i TF om det är ägaren till en periodisk

skrift som sprider eller låter sprida hela eller delar av skriftens innehåll

oförändrat på detta sätt.

Beträffande informationsdatabaser konstaterar kommittén att de inte

kan omfattas av huvudregeln om radioprogram eftersom sändningen

startas på begäran. De kan däremot omfattas av databasregeln och

bilageregeln under de förutsättningar som anges i dessa paragrafer, det

krävs alltså bl.a. att det är ägaren till en periodisk skrift eller ett

traditionellt massmedieföretag som driver verksamheten för att den skall

falla under grundlagsskyddet.

När det gäller telefax förhåller det sig så att sändningen kan startas av

både mottagare och avsändare. Om sändningen startas av mottagaren,

som t.ex. vissa tidningars faxtjänster, kan den omfattas av databasregeln.

Om sändningen startas av avsändaren kan den omfattas av huvudregeln

om radioprogram om den är riktad till en vid krets av mottagare som i

princip är öppen för envar.

Text-TV sänds kontinuerligt. Sändning av text-TV kan inte startas av

mottagaren. Text-TV-sändningar kan alltså inte omfattas av databas-

regeln. Däremot omfattas text-TV av huvudregeln om radioprogram om

den är riktad till en vid krets av mottagare som i princip är öppen för

envar. Den kan också omfattas av bilageregeln under de förutsättningar

som anges där.

Beträffande digital radio och TV är det tydligt att de inte är medier i

sig utan en sändningsteknik som lämpar sig för nya tjänster t.ex. video on

demand. Man måste bedöma frågan om grundlagsskydd för varje tjänst

för sig. Därvid kan på det sätt som redovisats ovan såväl huvudregeln om

radioprogram som databasregeln och bilageregeln bli tillämpliga.

Betalteletjänster kan delas in i två olika slag; sådana där det är möjligt

för mottagaren att föra in eget material och sådana som inte tillåter

mottagaren att göra detta. Liksom beträffande alla andra tekniker måste

varje tillämpning bedömas för sig.

Om sändningen inte startas av mottagaren utan av avsändaren t.ex. när

den som ringer upp får del av information på ett ljudband som hela tiden

rullar kan den sändningen omfattas av huvudregeln om radioprogram om

många kan lyssna samtidigt så att sändningen kan anses riktad till en vid

och obestämd krets som i princip är öppen för envar. Den kan då också

omfattas av bilageregeln i TF under de förutsättningar som anges där.

Om sändningen startas av mottagaren kan den omfattas av databas-

regeln om tjänsten tillhandahålls av ett sådant massmedieföretag som

anges där och upplysningarna hämtas direkt ur ett register med

upptagningar för automatisk databehandling och den mottagande inte kan

föra in eget material i registret. Den kan även i detta fall omfattas av

bilageregeln under de förutsättningar som anges där. Om upplysningarna

är lagrade på annat sätt än i sådant register med upptagningar för

automatisk databehandling faller tjänsten utanför databasregeln och

bilageregeln.

Om det är fråga om en gruppsamtalstjänst, dvs. där många kan tala

med varandra samtidigt, och tjänsten kan utnyttjas av en vid och

obestämd krets som i princip är öppen för envar är likheten med

direktsändning av radioprogram stor. Sändningen utgår visserligen inte

från en central punkt på samma sätt som ett traditionellt radioprogram

men detta krävs inte heller enligt YGL. En sådan betalteletjänst får därför

anses falla under YGL:s huvudregel om radioprogram.

Förslag till grundlagsskydd för nya medier

En teknikberoende eller teknikoberoende grundlag?

Kommittén har diskuterat den grundläggande frågan om en teknik-

beroende eller en teknikoberoende grundlagsreglering. Kommittén har

därvid kommit till slutsatsen att en teknikoberoende grundlag inte nu bör

övervägas utan att förslagen bör inriktas på en utvidgning av

grundlagsskyddet i TF och YGL till medieformer som nu inte har ett

sådant skydd och som utan alltför stora komplikationer kan inordnas i det

tryckfrihetsrättsliga systemet i de båda grundlagarna. Inom ramen för

denna lagstiftningsteknik kan man välja mer eller mindre detaljerat

angivande av olika medier och därmed en högre eller lägre grad av

teknikberoende. En strävan har varit att ha en så generell beskrivning av

olika medieformer att utbyte av en teknisk upptagningsform till en annan

inte påverkar grundlagsskyddet.

Nya fysiska databärare

När det gäller nya fysiska databärare föreslår kommittén att termen

tekniska upptagningar införs i YGL som ett samlingsbegrepp för filmer,

videogram, andra upptagningar av rörliga bilder, ljudupptagningar, upp-

tagningar av enbart text och/eller stillbilder och upptagningar med en

annan kombination av text, stillbilder, rörliga bilder och ljud än text och

stillbilder. Vidare föreslås att termen, efter förebild av 2 kap. 3 § TF,

definieras som upptagningar som innehåller text, bild eller ljud och som

kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt

hjälpmedel . Det föreslås också att alla tekniska upptagningar skall

behandlas enligt de regler som gäller för film, utom i vissa avseenden

t.ex. när det gäller tillåtelsen till förhandsgranskning, se nedan. Det

föreslås alltså att särbehandlingen av ljudupptagningar skall upphöra.

Genom de föreslagna grundlagsändringarna uppnår man att grund-

lagen blir mindre teknikbunden, att fysiska databärare med enbart text

och/eller stillbilder (t.ex. cd-romskivor) omfattas av grundlagen och att

det blir klarlagt att fysiska databärare med en annan kombination av text,

stillbilder, rörliga bilder och ljud än text och stillbilder omfattas av

grundlagen. Vidare uppnår man att man slipper problemen med att

utifrån innehållet (rörliga bilder eller ljud eller text) avgöra vilka regler

som gäller för en upptagning, utom såvitt avser de regler som kommittén

anser alltjämt skall gälla endast för upptagningar som innehåller rörliga

bilder.

Kommittén anser inte att tillåtelsen till förhandsgranskning av filmer

som skall visas offentligt (1 kap. 3 § andra stycket YGL) skall utvidgas

att omfatta upptagningar som inte innehåller rörliga bilder. Däremot bör

det klarläggas att tillåtelsen omfattar upptagningar som innehåller rörliga

bilder i kombination med ljud, text eller stillbilder men det bör samtidigt

slås fast att tillåtelsen till förhandsgranskning då endast avser de rörliga

bilderna (inklusive åtföljande text och ljud) och inte t.ex. rena textavsnitt.

Tillåtelsen till förhandsgranskning föreslås därför avse rörliga bilder i

filmer som skall visas offentligt och i 1 kap. 1 § tredje stycket föreslås

en regel som säger att vad som sägs om filmer avser även videogram och

andra tekniska upptagningar med rörliga bilder.

De övriga särregler som nu gäller för film och som kommittén anser i

fortsättningen skall gälla endast för upptagningar med rörliga bilder är 3

kap. 11 § YGL rörande otillåten utlämning av film eller videogram och 7

kap. 5 § YGL om tillsyn över att yttrandefriheten i filmer inte missbrukas

genom olaga våldsskildring och över att filmer med sådana skildringar

inte i förvärvssyfte sprids till den som är under 15 år.

När det gäller 3 kap. 12 § första stycket 3 YGL om förledande av

ungdom genom filmer föreslår kommittén att denna regel utvidgas att

omfatta även andra tekniska upptagningar än sådana med rörliga bilder

dvs. även tekniska upptagningar med enbart text, stillbilder eller ljud

eller kombinationer därav. Utvidgningen till att omfatta också tekniska

upptagningar med enbart ljud möjliggör att genom vanlig lag ingripa mot

rasistisk musik som sprids bland ungdomar, se nedan angående hets mot

folkgrupp.

Ny kommunikation med hjälp av elektromagnetiska vågor

Beträffande ny kommunikation med hjälp av elektromagnetiska vågor

föreslår kommittén en utvidgning av databasregeln i 1 kap. 9 § YGL till

att omfatta också andra än sådana massmedieföretag som avses där, t.ex.

andra typer av företag eller fysiska personer, som driver sådan

databasverksamhet under förutsättning att utgivningsbevis gäller för

verksamheten. Härigenom uppnås att alla som vill driva sådan

databasverksamhet som sägs i nuvarande 1 kap. 9 § YGL kan få

grundlagsskydd för detta om de ordnar sin verksamhet på det sätt som

sägs där (det får t.ex. inte vara möjligt för mottagaren att ändra i

registret) och ansöker om utgivningsbevis. Det är alltså fråga om ett

frivilligt grundlagsskydd. Anledningen till att ett krav på utgivningsbevis

bör ställas är att meddelares och andra medverkandes ställning annars

kan bli osäker eftersom de inte säkert skulle kunna veta om

grundlagsskydd gäller för verksamheten eller inte och därmed inte heller

om deras medverkan är straffri eller inte. Om krav på utgivningsbevis

gäller kan medverkande kontrollera om sådant finns och därmed

grundlagsskydd gäller och på så sätt få klarhet i om deras medverkan är

straffri.

Kommittén föreslår nya regler i lagen (1991:1559) med föreskrifter på

tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden

(tillämpningslagen) om utgivningsbevis. Radio- och TV-verket föreslås

utfärda utgivningsbevis på ansökan av den som driver verksamheten, om

den är anordnad på det sätt som sägs i nuvarande databasregel och vissa

ytterligare krav är uppfyllda. Radio- och TV-verket föreslås också få till

uppgift att föra förteckning över sådana register med utgivningsbevis. En

skyldighet att ange namn på registret skall finnas och för att undvika risk

för förväxling med register som drivs enligt nuvarande 1 kap. 9 § YGL

föreslås också en regel om skyldighet för den som driver ett sådant

register att anmäla namnet på registret till Radio- och TV-verket. Verket

skall även bl.a. få möjlighet att återkalla utfärdat utgivningsbevis, t.ex.

om verksamheten inte längre är anordnad så som anges i databasregeln.

Kommitténs förslag i denna del innebär också att även den som driver

databasverksamhet där sändningarna utgår från utlandet skall ha

möjlighet att här få ett utgivningsbevis och att grundlagens skydd skall

gälla fullt ut för sådan databasverksamhet om utgivningsbevis finns.

Förslagens förenlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv

95/46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av

personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskydds-

direktivet)

Kommittén har funnit att vissa av direktivets bestämmelser sedda för sig

strider mot TF och YGL men att den tillåtelse till undantag i yttrandefri-

hetens intresse som direktivet innehåller måste anses ge möjlighet att i

princip helt undanta verksamhet som faller under TF och YGL från

direktivets tillämpningsområde. Detta bör enligt kommitténs mening

göras genom att det i den nya datalagstiftning som direktivet ger upphov

till klart anges att datalagens bestämmelser inte gäller på TF:s och YGL:s

område. Eftersom denna möjlighet till undantag från direktivets

tillämpningsområde anses föreligga är kommitténs förslag förenliga med

dataskyddsdirektivet.

Särskilt om dator- och videospel

Det föreslagna grundlagsskyddet för nya fysiska databärare innebär att

även dator- och videospel på sådana databärare kommer att omfattas av

grundlagsskyddet.

Händelseförloppet i dator- och videospel har ofta närmast oändliga

variationsmöjligheter. Det kan därför vara svårt för en utgivare att

överblicka spelets innehåll. Det förhåller sig också så att det inte sällan

förekommer våldsinslag i spelen. Kommittén har därför övervägt om

dator- och videospel kan hållas utanför grundlagsskyddet men har inte

kunnat finna något juridiskt acceptabelt sätt att skilja en fysisk databärare

som innehåller dator- eller videospel från en som inte gör det. Det finns

nämligen ingen klar teknisk skillnad mellan sådana databärare, och man

kan inte heller skilja dem åt med hjälp av innehållets betydelse från

yttrandefrihetssynpunkt eller liknande kriterium eftersom det skulle

innebära gränsdragningssvårigheter med åtföljande rättsosäkerhet och

möjliggöra missbruk från statsmakternas sida. Kommittén har därför

funnit att om man vill föra in nya fysiska databärare under grundlagarnas

skydd blir en konsekvens att skyddet också kommer att omfatta fysiska

databärare med dator- och videospel.

Kommittén anser att man när grundlagsskyddet kommer att omfatta

också dator- och videospel bör justera lydelsen av straffbestämmelsen i

16 kap. 10 b § BrB om olaga våldsskildring, straffbestämmelsen i 16 kap.

10 c § BrB om otillåten utlämning av film och videogram och

straffbestämmelsen i 16 kap. 12 § BrB om förledande av ungdom så att

det klart framgår att de omfattar också dator- och videospel eftersom

detta annars kan ifrågasättas.

Särskilt om Internet

Beträffande Internet har kommittén funnit att nätet inte nu kan betraktas

som ett medium i sig utan får betraktas som ett system som möjliggör

olika former av datorkommunikation och att varje tillämpning får

betraktas för sig när det gäller att avgöra om grundlagsskydd föreligger

eller inte. Kommittén anser att Internet knappast funnit sina former på ett

sådant sätt att det nu finns anledning att överväga särskilda regler för just

Internet till skydd för yttrandefriheten på nätet. Det är emellertid viktigt

att utvecklingen noggrant följs så att lagändringar kan vidtas om det blir

motiverat. Kommittén vill också framhålla vikten av att man värnar

yttrandefriheten lika mycket när den utövas på Internet som när den

utövas i andra nät eller medier.

Särskilt om produktion vid skilda tidpunkter av enstaka exemplar av fysiska

databärare

Kommittén har uppmärksammat att den nya tekniken gör det möjligt att

tämligen enkelt producera enstaka exemplar av fysiska databärare på

begäran vid skilda tidpunkter. Kommittén har delat in sådan produktion i

 efterproduktion , dvs. produktion vid skilda tidpunkter av enstaka

exemplar efter det att yttrandet först spritts på samma slags databärare i

sådan omfattning att grundlagsskydd uppnåtts, och ursprunglig

produktion , dvs. produktion vid skilda tidpunkter av enstaka exemplar

av fysiska databärare utan att grundlagsskyddad spridning först skett.

Kommittén anser att produktion och utlämnande vid skilda tidpunkter

av enstaka exemplar av fysiska databärare kan vara lika skyddsvärd som

traditionell spridning av ett större antal exemplar vid en och samma

tidpunkt, i vart fall om många beställningar görs så att det sammanlagt

framställs ett stort antal exemplar. Kommittén lägger emellertid inte fram

något förslag när det gäller sådan produktion men framhåller att det är

viktigt att man uppmärksamt följer utvecklingen.

När det gäller efterproduktion har kommittén funnit att rättsläget är

oklart när det gäller frågan om vilket tidsmässigt samband som krävs

mellan tidigare utgivning och efterproduktion för att de efterproducerade

exemplaren skall anses ingå i den grundlagsskyddade upplagan.

Kommittén har emellertid funnit att det ännu så länge inte föreligger

något direkt behov av en precisering av rättsläget i detta avseende.

Kommittén anser därför att frågan bör överlämnas till rättstillämpningen,

i vart fall tills erfarenheter vunnits i praktiken av sådan produktion.

Beträffande ursprunglig produktion har kommittén funnit att ett grund-

lagsskydd för sådan produktion skulle kräva att man måste frångå TF:s

och YGL:s grundläggande krav på att det skall vara fråga om

kommunikation med allmänheten, vilket när det gäller fysiska databärare

i princip innebär krav på att de skall framställas i inte alltför få exemplar

för att omfattas av grundlagsskyddet. Det skulle också innebära att

skräddarsydda videogram skulle omfattas av ett sådant grundlagsskydd.

Kommittén har inte ansett att det är motiverat att nu överväga en så

grundläggande förändring av TF:s och YGL:s tillämpningsområde.

Finansiering av utvidgningen av grundlagsskyddet

För att finansiera de utgiftsökningar som torde uppkomma hos JK till

följd av utvidgningen av TF:s och YGL:s tillämpningsområde kan man

enligt kommitténs mening överväga att införa en möjlighet för JK att

överlämna åt allmän åklagare att vara åklagare i yttrandefrihetsmål

rörande barnpornografibrott och olaga våldsskildring i filmer och

videogram. JK skulle därigenom befrias från åklagaruppgiften i sådana

mål medan någon ökning av arbetsuppgifterna för det allmänna

åklagarväsendet knappast skulle uppkomma eftersom JK redan idag i mål

av detta slag uppdrar åt allmän åklagare att biträda vid för-

undersökningens genomförande och vid en eventuell domstolsprocess.

För att skapa utrymme för JK att ta sig an fler ansvarsfrågor enligt YGL

kan man också överväga att renodla JK:s verksamhet.

1 B Skräddarsydda videogram

Uppdraget

Den 28 februari 1996 avlämnade JK till regeringen Promemoria om

vissa frågor rörande yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring m.m.

 Justitiekanslerns erfarenheter och synpunkter (Justitiedepartementets

dnr. Ju 96/839). I promemorian förordar JK att det övervägs ett förtyd-

ligande av den bestämmelse i YGL som anger grundlagens tillämpnings-

område såvitt avser videogram (1 kap. 10 § YGL). Regeringen beslutade

den 23 maj 1996 att promemorian i denna del skulle överlämnas till

Mediekommittén.

I promemorian anför JK att han efter YGL:s ikraftträdande haft att

handlägga åtskilliga ärenden om yttrandefrihetsbrott i videogram och att

det vanligen rört sig om olaga våldsskildring eller barnpornografibrott

ofta i s.k. skräddarsydda videogram dvs. på ett videoband individuellt

sammanställda kompilat av scener från skilda videogram. JK anger att

det varit förenat med vissa svårigheter att tillämpa de regler om

handläggning av ärenden om yttrandefrihetsbrott som finns i grundlagen

på skräddarsydda videogram. JK anför också att handläggningen av

ärenden om olaga våldsskildring och barnpornografibrott nu tar en större

del av JK:s resurser i anspråk än vad som kan anses sakligt motiverat.

JK anför att det i några av de större brottsutredningar som han handlagt

sedan YGL trätt i kraft har uppkommit fråga om vad som närmare

bestämt fordras för att ett videogram skall anses ha blivit spritt till

allmänheten i den mening som avses i 1 kap. 10 § YGL och att denna

fråga i praktiken varit nära förbunden med frågan om skräddarsydda

videogram. Vad saken gällt i den praktiska verksamheten har enligt JK

varit fall då ett videogram spritts i endast ett fåtal exemplar, kanske

endast två eller tre.

JK anför att svårigheterna med de skräddarsydda videogrammen visar

sig när det gäller att avgöra om ett videogram har spritts till allmänheten i

den mening som avses i 1 kap. 10 § YGL och vid bedömningar av

ansvarigheten för innehållet, konfiskering, preskription och verkan av att

en viss scen tidigare föranlett fällande dom eller prövats i ett rättsligt

förfarande utan att leda till fällande dom. JK anser att det nu bör kunna

vara tid att värdera erfarenheterna av YGL:s verkningssätt i fråga om de

skräddarsydda videogrammen i syfte att söka en väg bort från de

svårigheter som företeelsen vållat vid rättstillämpningen. Enligt JK skulle

åtskilligt stå att vinna om man kunde dra en tydligare gräns kring YGL:s

tillämpningsområde i fråga om filmer och videogram. JK anför att detta

sannolikt skulle uppnås om de skräddarsydda videogrammen fördes

undan från YGL.

Kommitténs överväganden

Kommittén anser att en grundlagsändring behövs för att det skall göras

klart att YGL:s tillämpningsområde är snävare än vad som hittills ansetts

i rättstillämpningen. Barnpornografiutredningen överväger också denna

fråga. Som alternativ till de lösningar som diskuteras inom den

utredningen, bl.a. den s.k. stencilregeln enligt vilken ursprungsuppgifter

krävs för att YGL skall vara tillämplig, presenterar kommittén en regel

som kan kallas presumtionsregeln och som kunde läggas till i 1 kap. 10 §

YGL enligt följande (tillägg kursiverat):

 Grundlagen är tillämplig på sådana tekniska upptagningar som sprids

till allmänheten genom att spelas upp, säljas eller tillhandahållas på annat

sätt.

Huruvida grundlagen är tillämplig prövas i det enskilda fallet på

grundval av vad som kan antas om spridningsfrågan. Om ej annat

framgår av omständigheterna, skall grundlagen därvid anses tillämplig

på en upptagning med uppgifter enligt 3 kap. 13 § och 4 kap. 4 §.

Vid tillämpningen av regeln skall man liksom i dag utgå i första hand

från det eller de exemplar man har tillgång till. Om det t.ex. med hänsyn

till antalet exemplar, utseendet på omslag eller etikett eller själva

produktionssättet framstår som sannolikt att exemplaret eller exemplaren

är avsedda för spridning bland allmänheten, skall utgångspunkten vara att

det/de omfattas av grundlagsskyddet. Om de innehåller

ursprungsuppgifter enligt 3 kap. 13 § YGL eller uppgift om utgivare

enligt 4 kap. 4 § YGL, skall de anses falla under YGL om inte annat

framgår av omständigheterna. Regeln skulle därmed komma att fungera

på ett sätt som liknar tillämpning av stencilregeln men grundlagsskyddet

skulle inte bli helt beroende av om ursprungsuppgifter har angetts.

Kommittén anser från sina utgångspunkter att detta alternativ är att

föredra, om man skall lösa problemet med de skräddarsydda

videogrammen med en uttrycklig grundlagsregel. Det kan dock hävdas

att det sätt att resonera som ligger bakom det här framlagda alternativet

borde kunna användas även utan en uttrycklig presumtionsregel vid

tillämpning av nuvarande 1 kap. 10 § YGL med den ändring som

kommittén i övrigt föreslår beträffande vilka medieformer som skall

grundlagsskyddas. Vidare finns det anledning att samlat väga de olika

alternativen mot varandra på grundval av förslagen från både

Mediekommittén och Barnpornografiutredningen. Mediekommittén

avstår därför för sin del från att lägga fram något formellt ändringsförslag

beträffande de skräddarsydda videogrammen.

2 Grundlagarnas skydd mot hindrande åtgärder

Uppdraget

Kommittén skall analysera räckvidden i tiden av grundlagarnas tillämp-

ningsområde när ny teknik används vid tillkomsten av framställningar

som omfattas eller kan komma att omfattas av grundlagarnas skydd. I

kommitténs direktiv anges bl.a. att regeringen i ett ärende enligt

datalagen funnit att föreskrifter enligt datalagen inte kan meddelas för

sådana register som används vid framställningen av tryckt skrift med

hänsyn till vad som i TF föreskrivs om förbud mot hindrande åtgärder

(Anders R. Olsson-fallet) och att en fråga som kan ställas i detta

sammanhang är vilken anknytning som bör finnas mellan det

datorlagrade materialet och den färdiga framställningen för att

grundlagsskyddet skall gälla. Skall man t.ex. anse att redan uppgifter som

senare skall bearbetas och publiceras i annan form omfattas av

censurförbudet?

Kommitténs överväganden

Räckvidden av förbudet mot censur och hindrande åtgärder

Kommittén anser att det är svårt att se hur man skall kunna dra någon

gräns för när ett grundlagsskyddat förstadium till en tryckt skrift eller en

teknisk upptagning föreligger och att slutsatsen måste bli att TF och YGL

skyddar varje stadium i produktionen. I praktiken kan med ett sådant

synsätt problem uppstå när en åtgärd avser ett ADB-lagrat material och

innehavaren påstår att det skall bli en grundlagsskyddad framställning.

Kommittén har övervägt om problemet med att avgöra om en verksamhet

omfattas av grundlagens skydd mot censur och hindrande åtgärder kan

lösas med en regel som uppställer krav på att det inte framstår som

osannolikt att det finns en reell publiceringsavsikt bakom verksamheten

för att den skall omfattas av grundlagens skydd. Kommittén har

emellertid funnit att en sådan regel inte skulle ge uttryck för en så

nyanserad bedömning som bör göras och att det kan ifrågasättas om den

skulle innebära att rättstillämpningen underlättades i praktiken. Den

skulle också kunna anses innebära en icke önskvärd försämring av tryck-

och yttrandefriheten i vissa fall. Kommittén har därför funnit att en sådan

regel inte bör införas utan att problemet alltjämt bör överlåtas till

rättstillämpningen.

Rätten att inneha ett radio- eller televisionsprogram i form av en

inspelning

Kommittén anser att eftersom YGL måste anses skydda rätten att inneha

filmer, videogram andra upptagningar av rörliga bilder och ljudupptag-

ningar är det inte orimligt att anta att denna grundlag också skyddar

rätten att inneha ett radio- eller TV-program i form av en inspelning.

Med detta synsätt skulle YGL nu skydda rätten för den som får tillgång

till ett register att lagra ned innehållet i en överföring enligt 1 kap. 9 §

YGL i sin egen dator, även om detta utgörs av ett personregister. Vidare

bearbetning av uppgifterna kan emellertid regleras i eller med stöd av

datalagen i den mån bearbetningen inte utgör led i framställningen av en

grundlagsskyddad produkt.

3 Offentlighetsprincipen och konfiskering

Uppdraget

Kommittén skall analysera förhållandet mellan TF:s och YGL:s regler

om beslag och konfiskering å ena sidan och offentlighetsprincipen å den

andra. Arkivfrågor och processrättsliga frågor skall ingå i analysen.

Problemet gäller att framställningar som tagits i beslag i mål om tryck-

frihets- eller yttrandefrihetsbrott för att konfiskeras för att hindra vidare

spridning av de brottsliga framställningarna är allmänna handlingar som

allmänheten har rätt att få ta del av och få kopia av om det inte finns

någon tillämplig sekretessregel. I den mån det inte finns någon tillämplig

sekretessregel kan alltså t.ex. en tingsrätt på grund av offent-

lighetsprincipen bli tvungen att lämna ut och tillhandahålla kopior av

framställningar som innefattar tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott och

som på grund därav yrkas konfiskerade för att hindra vidare spridning.

Problemet är alltså en konflikt mellan två motstående intressen;

allmänhetens intresse av insyn i rättskipningen och intresset av att

motverka spridning av framställningar som innefattar brott. Konflikten

föreligger främst mellan å ena sidan den del av offentlighetsprincipen

som innebär att allmänheten har rätt att få kopia av allmänna handlingar

för vilka sekretess inte gäller och å andra sidan de regler som syftar till

att motverka spridning av brottsliga framställningar, bl.a. reglerna i TF

och YGL om konfiskering och beslag. Problemet har lösts såvitt gäller

mål om ansvar för barnpornografibrott och olaga våldsskildring och

motsvarande tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott genom regler i

sekretesslagen (5 kap. 6 § och 9 kap. 16 § sekretesslagen) men inte såvitt

gäller övriga tryck- och yttrandefrihetsbrott.

Kommitténs överväganden

Det är spridning av brottsliga framställningar som bör motverkas

Kommittén anser inte att man bör lösa problemet genom att avskaffa

beslags- och konfiskeringsinstituten, genom att undanta material som

tagits i beslag eller konfiskerats från TF:s regler om allmänna handlingar

eller genom att utöka sekretessen till att omfatta uppgifter i alla

framställningar som tagits i beslag eller konfiskerats enligt TF eller YGL.

Vad som bör eftersträvas är i stället en regel som motverkar spridning av

brottsliga framställningar men som samtidigt innebär minsta möjliga

inskränkning i handlingsoffentligheten. En regel som inskränker

möjligheterna att få kopia av en allmän handling men inte inskränker

rätten att på stället ta del av framställningen innebär en lämplig

avvägning av de motstående intressena.

Vilka brott bör omfattas av en inskränkning i rätten att få kopia?

Kommitténs utgångspunkt är att man bör undersöka beträffande vilka

brott det föreligger ett problem och överväga en lösning för dessa fall.

För alla tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott utom för brotten

ryktesspridning till fara för landets säkerhet och hets mot folkgrupp finns

det sekretessregler som kan bli tillämpliga och som då utgör ett skydd

mot spridning av brottsliga framställningar. Kommittén anser inte att det

finns tillräckliga skäl att utvidga inskränkningen i rätten att få kopia till

att omfatta också dessa båda brott. Kommittén föreslår alltså inte någon

utvidgning av inskränkningen i rätten att få kopia till att gälla för flera

brott än vad som gäller idag, dvs. för barnpornografibrott och olaga

våldsskildring.

Närmare om regelns tillämpningsområde

När det gäller frågan hos vilka myndigheter möjligheten att vägra lämna

ut kopia bör gälla har kommittén funnit att det hos alla de myndigheter

som kan förväntas behöva ta ställning till att lämna ut kopior av

barnpornografiska skildringar eller olaga våldsskildringar finns en

möjlighet att vägra utlämnande enligt nu gällande regler i sekretesslagen.

Det enda undantaget gäller det fallet att Statens biografbyrå biträder JK

eller annan myndighet med att granska filmer eller videogram i en

brottsutredning. Kommittén föreslår att möjligheten att vägra utlämnande

skall omfatta också dessa fall.

Möjligheten att vägra lämna ut kopia gäller enligt 5 kap. 6 § sekre-

tesslagen endast mål om straffansvar för barnpornografibrott eller olaga

våldsskildring och motsvarande tryck- eller yttrandefrihetsbrott.

Kommittén föreslår att regeln om inskränkning i rätten att få kopia skall

gälla också i mål om ersättning för skada med anledning av sådant brott

samt konfiskering och förverkande.

Möjligheten att vägra lämna ut kopia bör liksom enligt nu gällande 5

kap. 6 § sekretesslagen gälla oavsett hur framställningen kommit in till

myndigheten.

Reglering i lag eller grundlag?

Vid en samlad bedömning av skälen för och emot reglering i grundlag

respektive lag anser kommittén att övervägande skäl talar för reglering i

vanlig lag. Kommittén föreslår alltså att nu gällande 5 kap. 6 § sekretess-

lagen alltjämt skall gälla, dock med den utvidgning som nämnts ovan.

Övrigt

Kommittén föreslår inte någon inskränkning i parts rätt att ta del av

processmaterialet i ett mål om barnpornografi bl.a. av rättsäkerhetsskäl

och hänsyn till art. 6 i Europakonventionen om mänskliga rättigheter.

Kommittén föreslår inte heller någon ändring i reglerna om rätten att ta

del av allmänna handlingar för att minska det problem som kan föreligga

när en handling är delvis sekretessbelagd och skall lämnas ut i övriga

delar. Kommittén har övervägt om 9 kap. 16 § sekretesslagen bör

utvidgas att gälla också brottet olaga våldsskildring. Kommittén anser

emellertid att det inte finns tillräckliga skäl att helt inskränka

offentligheten beträffande olaga våldsskildringar i syfte att skydda

integriteten hos dem som framstår som offer i skildringarna. Däremot

förordar kommittén att regeln skall utvidgas att omfatta samma slags mål

om barnpornografibrott eller motsvarande tryck- eller yttrandefrihetsbrott

som 5 kap. 6 § sekretesslagen.

Ett tillägg i 9 kap. 17 § sekretesslagen skall möjliggöra att sekretess för

en framställning med barnpornografi där barnet kan identifieras gäller

även hos Statens biografbyrå när denna biträder åklagar- eller

polismyndighet i brottmål.

Kommittén lägger inte fram något förslag om en skyldighet för JK att

lämna pliktexemplar. Kommittén lägger inte heller fram något förslag om

särskilda regler om gallring av allmänna handlingar som utgörs av

skildringar av barn i pornografisk bild eller av olaga våldsskildringar

med hänsyn till dels skyddet enligt sekretesslagen mot spridning av

sådana skildringar, dels det berättigade intresset av att i efterhand kunna

kontrollera hur mål handlagts och bedömts.

4 Hets mot folkgrupp

Uppdraget

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) har i en framställning

till Justitiedepartementet hemställt att regeringen skall överväga en

ändring av preskriptionsreglerna för yttrandefrihetsbrottet hets mot

folkgrupp så att detta kommer att omfattas av den regel i YGL som

hänvisar till vanlig lag, dvs. brottsbalken, i fråga om tid för väckande av

talan för barnpornografibrott och olaga våldsskildring. Framställningen

har överlämnats till Mediekommittén. I sin anmälan anger DO att

förslaget är motiverat av att nu gällande preskriptionstid medför att

rasistmusik på cd och liknande i praktiken inte kan bli föremål för

lagföring och förstöring annat än i undantagsfall. Frågan är alltså om

också yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp skall omfattas av regeln

att tid för väckande av talan för brottet bestäms i vanlig lag och inte av

grundlagens bestämmelser om den särskilda kortare preskriptionstiden.

Kommitténs överväganden

Kommittén har funnit att frågan om preskriptionstiden för yttrandefri-

hetsbrottet hets mot folkgrupp skall bestämmas i lag ger anledning till

ganska omfattande överväganden av principiell art som dessutom måste

göras i belysning av möjligheterna till andra typer av åtgärder för att

förbättra förutsättningarna att lagföra sådana brott. Frågan om en

förlängning av preskriptionstiden behöver alltså belysas i ett brett

perspektiv. Kommittén har emellertid inte haft möjlighet att anlägga ett

sådant perspektiv. Kommittén lägger därför inte fram något förslag om

förlängning av preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrottet hets mot

folkgrupp med anledning av DO:s framställning.

Kommittén pekar emellertid i detta sammanhang på en annan

möjlighet att förbättra förutsättningarna att ingripa mot musik som

innehåller hot eller uttryck för missaktning på grund av ras el.dyl. och

som sprids bland barn och ungdom. Möjligheten består i en utvidgning

av brottet förledande av ungdom i 16 kap.12 § brottsbalken så att detta

avser också sådana förråande yttranden som framställs i en ljudupptag-

ning och som nu faller utanför lagrummet som nu omfattar skrifter och

bilder. Kommittén föreslår därför att den regel i YGL som innebär att det

i vanlig lag får ges föreskrifter om straff för förledande av ungdom avser

tekniska upptagningar generellt och inte som nu endast filmer.

Mediekommitténs författningsförslag

Förslag till lag om ändring i regeringsformen

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 § regeringsformen skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad

1. yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt

meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor,

2. informationsfrihet: frihet att inhämta och mottaga upplysningar samt

att i övrigt taga del av andras yttranden,

3. mötesfrihet: frihet att anordna och bevista sammankomst för

upplysning, meningsyttring eller annat liknande syfte eller för

framförande av konstnärligt verk,

4. demonstrationsfrihet: frihet att anordna och deltaga i demonstration

på allmän plats,

5. föreningsfrihet: frihet att sammansluta sig med andra för allmänna

eller enskilda syften,

6. religionsfrihet: frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva

sin religion.

Beträffande tryckfriheten och

motsvarande frihet att yttra sig i

ljudradio, television och vissa

liknande överföringar, filmer, vid-

eogram och andra upptagningar av

rörliga bilder samt ljudupptag-

ningar gäller vad som är föreskrivet

i tryckfrihetsförordningen och

yttrandefrihetsgrundlagen.

Beträffande tryckfriheten och

motsvarande frihet att yttra sig i

ljudradio, television och vissa

liknande överföringar samt filmer,

videogram, ljudupptagningar och

andra tekniska upptagningar gäller

vad som är föreskrivet i

tryckfrihetsförordningen och yttran-

defrihetsgrundlagen.

I tryckfrihetsförordningen finns också bestämmelser om rätt att taga

del av allmänna handlingar.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

7 §

Med periodisk skrift förstås tidning, tidskrift eller annan sådan tryckt

skrift, som enligt utgivningsplanen är avsedd att under bestämd titel

utgivas minst med fyra å särskilda tider utkommande nummer eller

häften årligen, samt därtill hörande löpsedlar och bilagor. Sedan

utgivningsbevis för skriften meddelats, skall denna, till dess beviset

återkallas, anses som periodisk.

Om ägaren till en periodisk skrift

sprider eller låter sprida skriftens

innehåll eller delar av detta i form

av ett radioprogram, en film eller

en ljudupptagning som avses i

yttrandefrihetsgrundlagen, skall i

fråga om tillämpningen av 1 14

kap. programmet, filmen eller upp-

tagningen jämställas med en bilaga

till skriften i den utssträckning den i

sådan form spridda versionen åter-

ger innehållet i skriften oförändrat

samt anger hur innehållet har

disponerats. I lag får föreskrivas om

särskild skyldighet att spela in

sådana program och bevara filmer

och upptagningar samt att tillhanda-

hålla dessa. Bestämmelser om rätt

till sändningar finns i 3 kap. ytt-

randefrihetsgrundlagen.

Om ägaren till en periodisk skrift

sprider eller låter sprida skriftens

innehåll eller delar av detta i form

av en sändning eller teknisk upp-

tagning som avses i yttrandefrihets-

grundlagen, skall i fråga om till-

ämpningen av 1 14 kap.

sändningen eller upptagningen jäm-

ställas med en bilaga till skriften i

den utsträckning den i sådan form

spridda versionen återger innehållet

i skriften oförändrat samt anger hur

innehållet har disponerats. I lag får

föreskrivas om särskild skyldighet

att spela in sådana sändningar och

bevara tekniska upptagningar samt

att tillhandahålla dessa. Bestäm-

melser om rätt till sändningar finns

i 3 kap. yttrandefrihetsgrundlagen.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999. De äldre föreskrifterna

tillämpas på sådana tekniska upptagningar som spritts före ikraftträ-

dandet

Förslag till lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen

Härigenom föreskrivs i fråga om yttrandefrihetsgrundlagen

dels att 4 kap. 7 §, 6 kap. 3 5 §§ samt rubrikerna närmast före 4 kap.

1 och 7 §§, 6 kap. 1, 3 och 6 §§ skall upphöra att gälla,

dels att nuvarande 6 kap. 6 och 7 §§ skall betecknas 6 kap. 3 resp. 4 §§,

dels att det i 10 kap. skall införas en ny paragraf, 3 §, med följande

lydelse,

dels att 1 kap. 1 4 och 9 12 §§, 2 kap. 1 5 §§, 3 kap. 8 10 och 12 13

§§, 4 kap. 1 och 4 §§, 5 kap. 1, 3 och 6 §§, 6 kap. 1 2 §§, 7 kap. 1 3 §§,

8 kap. 1 2 och 4 §§, 9 kap. 1 § och 10 kap. 1 2 §§ samt rubriken närmast

före 3 kap. 8 § och rubriken till 10 kap. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Varje svensk medborgare är gen-

temot det allmänna tillförsäkrad rätt

enligt denna grundlag att i

ljudradio, television och vissa lik-

nande överföringar, filmer, vid-

eogram och andra upptagningar av

rörliga bilder samt ljudupptagning-

ar offentligen uttryckta tankar,

åsikter och känslor och i övrigt

lämna uppgifter i vilket ämne som

helst.

Varje svensk medborgare är gen-

temot det allmänna tillförsäkrad rätt

enligt denna grundlag att i

ljudradio, television och vissa lik-

nande överföringar samt filmer,

videogram, ljudupptagningar och

andra tekniska upptagningar of-

fentligen uttryckta tankar, åsikter

och känslor och i övrigt lämna upp-

gifter i vilket ämne som helst.

Yttrandefriheten enligt denna grundlag har till ändamål att säkra ett

fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt

konstnärligt skapande. I den får inga andra begränsningar göras än de

som följer av denna grundlag.

Vad som sägs i grundlagen om

radioprogram gäller förutom pro-

gram i ljudradio också program i

television och innehållet i vissa

andra sändningar av ljud, bild eller

text som sker med hjälp av elek-

tromagnetiska vågor. Vad som sägs

om filmer avser även videogram

och andra upptagningar av rörliga

bilder.

Vad som sägs i grundlagen om

radioprogram gäller förutom pro-

gram i ljudradio också program i

television och innehållet i vissa

andra sändningar av ljud, bild eller

text som sker med hjälp av elek-

tromagnetiska vågor. Vad som sägs

om filmer avser även videogram och

andra tekniska upptagningar med

rörliga bilder.

Med tekniska upptagningar avses

i denna grundlag upptagningar som

innehåller text, bild eller ljud och

som kan läsas, avlyssnas eller på

annat sätt uppfattas endast med

tekniskt hjälpmedel.

2 §

Varje svensk medborgare är

tillförsäkrad rätt att till författare

och andra upphovsmän samt till ut-

givare, redaktioner, nyhetsbyråer

och företag för framställning av

filmer eller ljudupptagningar lämna

uppgifter i vilket ämne som helst

för offentliggörande i radiopro-

gram, filmer och ljudupptagningar.

Han har också rätt att anskaffa

uppgifter i vilket ämne som helst

för sådant uppgiftslämnande eller

offentliggörande. I dessa rättigheter

får inga andra begränsningar göras

än de som följer av denna grundlag.

Varje svensk medborgare är

tillförsäkrad rätt att till författare

och andra upphovsmän samt till ut-

givare, redaktioner, nyhetsbyråer

och företag för framställning av

tekniska upptagningar lämna upp-

gifter i vilket ämne som helst för

offentliggörande i radioprogram

och sådana upptagningar. Han har

också rätt att anskaffa uppgifter i

vilket ämne som helst för sådant

uppgiftslämnande eller offentlig-

görande. I dessa rättigheter får inga

andra begränsningar göras än de

som följer av denna grundlag.

3 §

Det får inte förekomma att något

som är avsett att framföras i ett

radioprogram eller en ljudupp-

tagning först måste granskas av en

myndighet eller något annat allmänt

organ. Inte heller är det tillåtet för

myndigheter och andra allmänna

organ att utan stöd i denna

grundlag, på grund av det kända

eller väntade innehållet i ett radio-

program eller en ljudupptagning,

förbjuda eller hindra dess

offentliggörande eller spridning

bland allmänheten.

Det får inte förekomma att något

som är avsett att framföras i ett

radioprogram eller en teknisk upp-

tagning först måste granskas av en

myndighet eller något annat allmänt

organ. Inte heller är det tillåtet för

myndigheter och andra allmänna

organ att utan stöd i denna grund-

lag, på grund av det kända eller

väntade innehållet i ett radiopro-

gram eller en teknisk upptagning,

förbjuda eller hindra dess offentlig-

görande eller spridning bland

allmänheten.

Vad som sägs i första stycket

gäller även filmer. Genom lag får

dock meddelas föreskrifter om

granskning och godkännande av

filmer som skall visas offentligt.

Det får inte utan stöd i denna

grundlag förekomma att myndig-

heter och andra allmänna organ på

grund av innehållet i radioprogram,

filmer och ljudupptagningar

förbjuder eller hindrar innehav eller

användning av sådana tekniska

hjälpmedel som behövs för att

kunna ta emot radioprogram eller

för att kunna uppfatta innehållet i

filmer eller ljudupptagningar. Det-

samma gäller förbud mot anläggan-

de av trådnät för sändning av radio-

program.

Utan hinder av första stycket får

dock genom lag meddelas föreskrif-

ter om granskning och godkännan-

de av rörliga bilder i filmer som

skall visas offentligt.

Det får inte utan stöd i denna

grundlag förekomma att myndig-

heter och andra allmänna organ på

grund av innehållet i radioprogram

och tekniska upptagningar förbju-

der eller hindrar innehav eller

användning av sådana tekniska

hjälpmedel som behövs för att

kunna ta emot radioprogram eller

för att kunna uppfatta innehållet i

sådana upptagningar. Detsamma

gäller förbud mot anläggande av

trådnät för sändning av radiopro-

gram.

4 §

Myndigheter och andra allmänna

organ får inte utan stöd i denna

grundlag ingripa mot någon på

grund av att han i ett radioprogram,

en film eller en ljudupptagning har

missbrukat yttrandefriheten eller

medverkat till ett sådant missbruk.

Inte heller får de utan stöd av denna

grundlag av sådan anledning göra

några ingripanden mot programmet,

filmen eller ljudupptagningen.

Myndigheter och andra allmänna

organ får inte utan stöd i denna

grundlag ingripa mot någon på

grund av att han i ett radioprogram

eller en teknisk upptagning har

missbrukat yttrandefriheten eller

medverkat till ett sådant missbruk.

Inte heller får de utan stöd av denna

grundlag av sådan anledning göra

några ingripanden mot programmet

eller upptagningen.

9 §

Denna grundlags föreskrifter om

radioprogram tillämpas också när

en redaktion för en tryckt periodisk

skrift eller för radioprogram, ett

företag för framställning av filmer

eller ljudupptagningar eller en ny-

hetsbyrå med hjälp av elektromag-

netiska vågor på begäran till-

handahåller allmänheten upp-

lysningar direkt ur ett register med

upptagningar för automatisk data-

behandling. Det gäller dock inte om

den mottagande kan ändra

innehållet i registret.

Denna grundlags föreskrifter om

radioprogram tillämpas också när

en redaktion för en tryckt periodisk

skrift eller för radioprogram, ett

företag för yrkesmässig framställ-

ning av tekniska upptagningar eller

en nyhetsbyrå med hjälp av elekt-

romagnetiska vågor på särskild be-

gäran tillhandahåller allmänheten

upplysningar direkt ur ett register

med upptagningar för automatisk

databehandling. Det gäller dock

inte om den mottagande kan ändra

innehållet i registret.

Vad som föreskrivs i första styck-

et gäller också om någon annan på

det sätt som anges där tillhanda-

håller allmänheten sådana upplys-

ningar och har ett utgivningsbevis

för verksamheten. Sådant bevis får

återkallas om förutsättningar för

att meddela utgivningsbevis inte

längre föreligger. Återkallas be-

viset gäller därefter vad som an-

nars är föreskrivet i lag eller annan

författning. Närmare bestämmelser

om meddelande och återkallelse av

utgivningsbevis meddelas i lag.

Varje register som avses i denna

paragraf skall ha ett namn. När-

mare bestämmelser om sådana

namn meddelas i lag.

10 §

Grundlagen är tillämplig på

sådana filmer och ljudupptagningar

som sprids till allmänheten genom

att spelas upp, säljas eller tillhanda-

hållas på annat sätt.

Grundlagen är tillämplig på

sådana tekniska upptagningar som

sprids till allmänheten genom att

spelas upp, säljas eller tillhandahål-

las på annat sätt.

11 §

Att vissa radioprogram, filmer

och ljudupptagningar skall

jämställas med periodiska skrifter

framgår av 1 kap. 7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen.

Att vissa radioprogram och

tekniska upptagningar skall

jämställas med periodiska skrifter

framgår av 1 kap. 7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen.

12 §

Vad som sägs i 1 kap. 8 och 9 §§

tryckfrihetsförordningen om att

föreskrifter i lag får meddelas i

fråga om upphovsmäns rättigheter,

annonser om alkohol eller tobak,

kreditupplysningsverksamhet och

tillvägagångssätt för anskaffande av

uppgifter utan hinder av grundlagen

skall gälla också i fråga om

radioprogram, filmer och ljudupp-

tagningar.

Vad som sägs i 1 kap. 8 och 9 §§

tryckfrihetsförordningen om att

föreskrifter i lag får meddelas i

fråga om upphovsmäns rättigheter,

annonser om alkohol eller tobak,

kreditupplysningsverksamhet och

tillvägagångssätt för anskaffande av

uppgifter utan hinder av grundlagen

skall gälla också i fråga om

radioprogram och tekniska upp-

tagningar.

Bestämmelserna i denna grundlag hindrar inte att det i lag meddelas

föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam i radioprogram

eller om villkor för sådan reklam. Detsamma gäller föreskrifter om

förbud mot och villkor för annan annonsering och sändning av program,

som helt eller delvis bekostas av annan än den som bedriver

programverksamheten.

2 kap.

1 §

Upphovsmannen till ett radiopro-

gram, en film eller en ljudupptag-

ning är inte skyldig att röja sin

identitet. Detsamma gäller den som

har framträtt i en sådan framställ-

ning och den som har lämnat en

uppgift enligt 1 kap. 2 §.

Upphovsmannen till ett radiopro-

gram eller en teknisk upptagning är

inte skyldig att röja sin identitet.

Detsamma gäller den som har fram-

trätt i en sådan framställning och

den som har lämnat en uppgift

enligt 1 kap. 2 §.

2 §

I mål om ansvar, skadestånd eller

särskild rättsverkan på grund av

yttrandefrihetsbrott i ett radiopro-

gram, en film eller en ljudupptag-

ning får ingen ta upp frågan om

vem som är framställningens upp-

hovsman, vem som har framträtt i

den, vem som har tillhandahållit

den för offentliggörande eller vem

som har lämnat uppgifter enligt 1

kap. 2 §.

I mål om ansvar, skadestånd eller

särskild rättsverkan på grund av

yttrandefrihetsbrott i ett radioprog-

ram eller en teknisk upptagning får

ingen ta upp frågan om vem som är

framställningens upphovsman, vem

som har framträtt i den, vem som

har tillhandahållit den för offentlig-

görande eller vem som har lämnat

uppgifter enligt 1 kap. 2 §.

Om någon har angetts som upphovsman till framställningen eller som

den som har framträtt i denna, är det dock tillåtet att i målet pröva om

han är ansvarig. Detsamma skall gälla, om någon i målet uppger sig vara

upphovsmannen eller den som har framträtt.

Första stycket hindrar inte att det i en och samma rättegång handläggs

både mål om yttrandefrihetsbrott och mål om brott som avses i 5 kap.

3 §.

 3 §

Den som har tagit befattning med

tillkomsten eller spridningen av en

framställning som utgjort eller varit

avsedd att ingå i ett radioprogram,

en film eller en ljudupptagning och

den som har varit verksam på en

nyhetsbyrå får inte röja vad han

därvid har fått veta om vem som är

upphovsman till framställningen

eller har tillhandahållit den för

offentliggörande eller om vem som

har framträtt i den eller lämnat

uppgifter enligt 1 kap. 2 §.

Den som har tagit befattning med

tillkomsten eller spridningen av en

framställning som utgjort eller varit

avsedd att ingå i ett radioprogram

eller en teknisk upptagning och den

som har varit verksam på en

nyhetsbyrå får inte röja vad han

därvid har fått veta om vem som är

upphovsman till framställningen

eller har tillhandahållit den för

offentliggörande eller om vem som

har framträtt i den eller lämnat

uppgifter enligt 1 kap. 2 §.

Tystnadsplikten enligt första stycket gäller inte

1. om den till vars förmån tystnadsplikten gäller har samtyckt till att

hans identitet röjs,

2. om fråga om identiteten får väckas enligt 2 § andra stycket,

3. om det rör sig om brott som anges i 5 kap. 3 § första stycket 1,

4. i den mån domstol, när det är fråga om brott enligt 5 kap. 2 § eller 3

§ första stycket 2 eller 3, finner det erforderligt att vid förhandling

uppgift lämnas, huruvida den som är tilltalad eller skäligen misstänkt för

den brottsliga gärningen är den till vars förmån tystnadsplikten enligt

första stycket gäller, eller

5. i den mån domstol i annat fall av hänsyn till ett allmänt eller enskilt

intresse finner det vara av synnerlig vikt att uppgift om identiteten

lämnas vid vittnesförhör eller förhör med en part under

sanningsförsäkran.

Vid förhör som avses i andra stycket 4 eller 5 skall rätten noga vaka

över att frågor inte ställs som kan inkräkta på tystnadsplikten utöver vad

som i varje särskilt fall är medgivet.

4 §

Ingen myndighet eller annat allmänt organ får efterforska

1. upphovsmannen till en fram-

ställning som har offentliggjorts

eller varit avsedd att offentliggöras

i ett radioprogram, en film eller en

ljudupptagning eller den som har

framträtt i en sådan framställning,

2. den som har tillhandahållit

eller avsett att tillhandahålla en

framställning för offentliggörande i

ett radioprogram, en film eller en

ljudupptagning, eller

1. upphovsmannen till en fram-

ställning som har offentliggjorts

eller varit avsedd att offentliggöras

i ett radioprogram eller en teknisk

upptagning eller den som har

framträtt i en sådan framställning,

2. den som har tillhandahållit

eller avsett att tillhandahålla en

framställning för offentliggörande i

ett radioprogram eller en teknisk

upptagning, eller

3. den som har lämnat uppgifter enligt 1 kap. 2 §.

Förbudet hindrar inte efterforskning i fall då denna grundlag medger

åtal eller annat ingripande. I sådana fall skall dock den i 3 § angivna

tystnadsplikten beaktas.

5 §

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot sin tyst-

nadsplikt enligt 3 § skall dömas till

böter eller fängelse i högst ett år.

Detsamma gäller den som i ett

radioprogram, en film eller en

ljudupptagning uppsåtligen eller av

oaktsamhet lämnar felaktiga upp-

gifter om vem som är framställ-

ningens upphovsman eller har

tillhandahållit den för offentliggör-

ande, vem som framträder i den

eller vem som har lämnat uppgifter

i den.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot sin tyst-

nadsplikt enligt 3 § skall dömas till

böter eller fängelse i högst ett år.

Detsamma gäller den som i ett

radioprogram eller en teknisk

upptagning uppsåtligen eller av

oaktsamhet lämnar felaktiga upp-

gifter om vem som är framställ-

ningens upphovsman eller har

tillhandahållit den för offentliggör-

ande, vem som framträder i den

eller vem som har lämnat uppgifter

i den.

För efterforskning i strid med 4 § döms, om efterforskningen har skett

uppsåtligen, till böter eller fängelse i högst ett år.

Allmänt åtal för brott som avses i första stycket får väckas endast om

målsäganden har anmält brottet till åtal.

3 kap.

Filmer och ljudupptagningar

Filmer och andra tekniska upp-

tagningar

8 §

Varje svensk medborgare och

svensk juridisk person har rätt att

framställa och sprida filmer och

ljudupptagningar. För rätt att

offentligt förevisa en film kan det

dock krävas granskning och god-

kännande i enlighet med 1 kap. 3 §

andra stycket.

Varje svensk medborgare och

svensk juridisk person har rätt att

framställa och sprida tekniska upp-

tagningar. För rätt att offentligt

förevisa en film kan det dock

krävas granskning och godkännan-

de i enlighet med 1 kap. 3 § andra

stycket.

9 §

Föreskrifter om skyldighet att

bevara exemplar av filmer och

ljudupptagningar och att tillhanda-

hålla dem för granskning får med-

delas i lag. I lag får också meddelas

föreskrifter om skyldighet att lämna

exemplar av sådana upptagningar

till en myndighet och att lämna

upplysningar i anslutning till sådan

skyldighet.

Föreskrifter om skyldighet att

bevara exemplar av tekniska upp-

tagningar och att tillhandahålla

dem för granskning får meddelas i

lag. I lag får också meddelas före-

skrifter om skyldighet att lämna ex-

emplar av sådana upptagningar till

en myndighet och att lämna upplys-

ningar i anslutning till sådan skyl-

dighet.

10 §

Varken postbefordringsföretag

eller någon annan allmän trafik-

inrättning får vägra att befordra

filmer eller ljudupptagningar på

grund av deras innehåll i annat fall

än då befordran skulle innebära

överträdelse som avses i 13 § tredje

eller fjärde stycket.

En allmän trafikinrättning som

tar emot en film eller en ljudupp-

tagning för befordran skall inte

anses som spridare av framställ-

ningen enligt 6 kap.

Varken postbefordringsföretag

eller någon annan allmän trafik-

inrättning får vägra att befordra

tekniska upptagningar på grund av

deras innehåll i annat fall än då

befordran skulle innebära över-

trädelse som avses i 13 § tredje

eller fjärde stycket.

En allmän trafikinrättning som

tar emot en teknisk upptagning för

befordran skall inte anses som spri-

dare av framställningen enligt 6

kap.

12 §

Bestämmelserna i denna grundlag hindrar inte att det meddelas före-

skrifter i lag om straff och särskild rättsverkan för den som

1. förevisar pornografiska bilder på eller vid allmän plats genom skylt-

ning eller något liknande förfarande på ett sätt som kan väcka allmän

anstöt,

2. utan föregående beställning med post eller på annat sätt tillställer

någon pornografiska bilder, eller

3. bland barn och ungdom sprider

filmer som genom sitt innehåll kan

verka förråande eller medföra

annan allvarlig fara för de unga.

3. bland barn och ungdom sprider

tekniska upptagningar som genom

sitt innehåll kan verka förråande

eller medföra annan allvarlig fara

för de unga.

Detsamma gäller i fråga om straff och särskild rättsverkan för den som

bryter mot föreskrifter om granskning och godkännande av filmer som

skall visas offentligt.

I lag får meddelas föreskrifter

med syfte att förebygga spridning

genom film av kartor, ritningar eller

bilder som återger Sverige helt eller

delvis och innehåller upplysningar

av betydelse för rikets försvar.

I lag får meddelas föreskrifter

med syfte att förebygga spridning

genom teknisk upptagning med kar-

tor, ritningar eller bilder som

återger Sverige helt eller delvis och

innehåller upplysningar av

betydelse för rikets försvar.

13 §

Sådana exemplar av filmer och

ljudupptagningar, som framställs i

landet och är avsedda för spridning

här, skall förses med tydliga upp-

gifter om vem som har låtit fram-

ställa filmen eller ljudupptagningen

samt om när, var och av vem

exemplaren har framställts. När-

mare bestämmelser om detta får

meddelas i lag.

Den som framställer en film eller

en ljudupptagning och därvid

uppsåtligen eller av oaktsamhet

bryter mot första stycket eller

bestämmelser som avses där skall

dömas till böter eller fängelse i

högst ett år.

Den som sprider en film eller lju-

dupptagning som saknar någon

uppgift som är föreskriven i första

stycket skall, om det sker uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet, dömas

till penningböter. Detsamma skall

gälla om en sådan uppgift är oriktig

och spridaren känner till detta.

Den som sprider en film eller en

ljudupptagning trots att han vet att

den enligt denna grundlag har tagits

i beslag eller konfiskerats skall

dömas till böter eller fängelse i

högst ett år.

Sådana exemplar av tekniska

upptagningar, som framställs i

landet och är avsedda för spridning

här, skall förses med tydliga upp-

gifter om vem som har låtit fram-

ställa upptagningen samt om när,

var och av vem exemplaren har

framställts. Närmare bestämmelser

om detta får meddelas i lag.

Den som framställer en teknisk

upptagning och därvid uppsåtligen

eller av oaktsamhet bryter mot

första stycket eller bestämmelser

som avses där skall dömas till böter

eller fängelse i högst ett år.

Den som sprider en teknisk upp-

tagning som saknar någon uppgift

som är föreskriven i första stycket

skall, om det sker uppsåtligen eller

av oaktsamhet, dömas till penning-

böter. Detsamma skall gälla om en

sådan uppgift är oriktig och sprida-

ren känner till detta.

Den som sprider en teknisk upp-

tagning trots att han vet att den

enligt denna grundlag har tagits i

beslag eller konfiskerats skall

dömas till böter eller fängelse i

högst ett år.

4 kap.

1 §

Radioprogram och filmer skall ha

en utgivare. Utgivare av radio-

program skall enligt vad som när-

mare föreskrivs i lag utses för varje

program eller för hela eller delar av

programverksamheten.

Utgivaren utses av den som

bedriver sändningsverksamheten

eller låter framställa filmen.

Radioprogram och tekniska upp-

tagningar skall ha en utgivare. Ut-

givare av radioprogram skall enligt

vad som närmare föreskrivs i lag

utses för varje program eller för

hela eller delar av programverk-

samheten.

Utgivaren utses av den som be-

driver sändningsverksamheten eller

låter framställa den tekniska upp-

tagningen.

4 §

Av en film skall framgå vem som

är utgivare. Utgivaren skall se till

att varje exemplar av filmen har en

sådan uppgift.

Av en teknisk upptagning skall

framgå vem som är utgivare.

Utgivaren skall se till att varje

exemplar av upptagningen har en

sådan uppgift.

Uppgift om utgivaren av radioprogram skall hållas tillgänglig för

allmänheten enligt vad som närmare föreskrivs i lag.

5 kap.

1 §

De gärningar som anges som

tryckfrihetsbrott i 7 kap. 4 och 5 §§

tryckfrihetsförordningen skall anses

som yttrandefrihetsbrott, om de

begås i ett radioprogram, en film

eller en ljudupptagning och är

straffbara enligt lag.

De gärningar som anges som

tryckfrihetsbrott i 7 kap. 4 och 5 §§

tryckfrihetsförordningen skall anses

som yttrandefrihetsbrott, om de

begås i ett radioprogram eller en

teknisk upptagning och är straffbara

enligt lag.

Under samma förutsättningar skall som yttrandefrihetsbrott anses även

sådan olaga våldsskildring varigenom någon genom rörliga bilder

närgånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor eller djur med

uppsåt att framställningen sprids, om inte gärningen med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig.

3 §

Om någon lämnar ett meddelan-

de, som avses i 1 kap. 2 §, eller,

utan att svara enligt 6 kap.,

medverkar till en framställning som

är avsedd att offentliggöras i ett

radioprogram, en film eller en

ljudupptagning, som författare eller

annan upphovsman eller genom att

framträda i radioprogrammet och

därigenom gör sig skyldig till

meddelande, som avses i 1 kap.

2 §, eller, utan att svara enligt 6

kap., medverkar till en fram-

ställning som är avsedd att

offentliggöras i ett radioprogram

eller en teknisk upptagning, som

författare eller annan upphovsman

eller genom att framträda i

radioprogrammet och därigenom

gör sig skyldig till

1. högförräderi, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med

hemlig uppgift, uppror, landsförräderi, landssvek eller försök,

förberedelse eller stämpling till sådant brott;

2. oriktigt utlämnande av allmän handling som ej är tillgänglig för

envar eller tillhandahållande av sådan handling i strid med myndighets

förbehåll vid dess utlämnande, när gärningen är uppsåtlig; eller

3. uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i

särskild lag,

gäller vad som föreskrivs i lag om ansvar för sådant brott.

Om någon anskaffar en uppgift eller underrättelse i sådant syfte som

avses i 1 kap. 2 § och därigenom gör sig skyldig till brott som anges i

första stycket 1, gäller vad som föreskrivs i lag om ansvar för brottet.

Det som sägs i 2 kap. 12 § tredje stycket regeringsformen om särskilt

lagstiftningsförfarande skall gälla också i fråga om förslag till

föreskrifter som avses i första stycket 3.

6 §

En film eller ljudupptagning som

innefattar ett yttrandefrihetsbrott får

konfiskeras. Är brottet olaga

våldsskildring eller barnpornogra-

fibrott gäller om särskild rättsver-

kan i övrigt vad som föreskrivs i

lag.

Vid konfiskering skall alla ex-

emplar som är avsedda för sprid-

ning förstöras. Dessutom skall

tillses att föremål som kan använ-

das särskilt för att mångfaldiga

filmen eller ljudupptagningen inte

skall kunna användas för att fram-

ställa ytterligare exemplar.

Konfiskering får också ske i

annat fall av en film som innefattar

en skildring av barn i pornografisk

bild av verklighetstrogen karaktär,

om inte innehavet med hänsyn till

omständigheterna är försvarligt.

Konfiskering innebär då att samt-

liga exemplar av filmen som på-

träffas i samband med en förunder-

sökning skall förstöras.

En teknisk upptagning som in-

nefattar ett yttrandefrihetsbrott får

konfiskeras. Är brottet olaga vålds-

skildring eller barnpornografibrott

gäller om särskild rättsverkan i

övrigt vad som föreskrivs i lag.

Vid konfiskering skall alla exem-

plar som är avsedda för spridning

förstöras. Dessutom skall tillses att

föremål som kan användas särskilt

för att mångfaldiga den tekniska

upptagningen inte skall kunna

användas för att framställa ytterli-

gare exemplar.

Konfiskering får också ske i

annat fall av en teknisk upptagning

som innefattar en skildring av barn

i pornografisk bild av verklighets-

trogen karaktär, om inte innehavet

med hänsyn till omständigheterna

är försvarligt. Konfiskering innebär

då att samtliga exemplar av den

tekniska upptagningen som på-

träffas i samband med en förunder-

sökning skall förstöras.

6 kap.

1 §

Ansvaret för yttrandefrihetsbrott i

ett radioprogram eller en film ligger

på utgivaren. Har en ställföreträdare

inträtt som utgivare, har han

ansvaret.

Ansvaret för yttrandefrihetsbrott i

ett radioprogram eller en teknisk

upptagning ligger på utgivaren. Har

en ställföreträdare inträtt som

utgivare, har han ansvaret.

I fråga om andra direktsända radioprogram än sådana som avses i 1

kap. 8 § får i lag föreskrivas att den som framträder i programmet skall

ansvara för sina yttranden själv.

2 §

Det ansvar för yttrandefrihetsbrott som annars skulle åvila utgivaren

ligger på den som är skyldig att utse utgivare, om

1. det inte fanns någon behörig utgivare när brottet förövades,

2. utgivaren var utsedd för skens skull eller uppenbarligen inte kunde

utöva den befogenhet som anges i 4 kap 3 § eller

3. uppgift om utgivaren inte har hållits tillgänglig för allmänheten på

föreskrivet sätt.

Har en ställföreträdare inträtt som utgivare men var han inte längre

behörig när brottet förövades eller hade hans uppdrag upphört eller

förelåg det beträffande honom något förhållande som anges i första

stycket 2 eller 3, ligger ansvaret för yttrandefrihetsbrott på utgivaren.

I stället för den som anges i

första stycket ansvarar den som

sprider en film för yttrandefrihets-

brott i denna, om filmen saknar den

i 3 kap. 13 § första stycket

föreskrivna uppgiften om vem som

har låtit framställa den och det inte

kan klarläggas vem denne är eller

han saknar känd hemortsadress i

Sverige och inte heller kan påträffas

här under rättegången.

Vad som sägs i tredje stycket för

det fall att en uppgift saknas gäller

också om en lämnad uppgift in-

nebär att den som har låtit fram-

ställa filmen har hemvist utomlands

eller om uppgiften är oriktig och

den som sprider filmen känner till

detta.

I stället för den som anges i

första stycket ansvarar den som

sprider en teknisk upptagning för

yttrandefrihetsbrott i denna, om

upptagningen saknar den i 3 kap.

13 § första stycket föreskrivna

uppgiften om vem som har låtit

framställa den och det inte kan

klarläggas vem denne är eller han

saknar känd hemortsadress i Sveri-

ge och inte heller kan påträffas här

under rättegången.

Vad som sägs i tredje stycket för

det fall att en uppgift saknas gäller

också om en lämnad uppgift in-

nebär att den som har låtit fram-

ställa den tekniska upptagningen

har hemvist utomlands eller om

uppgiften är oriktig och den som

sprider upptagningen känner till

detta.

6 §

3 §

Om åtal väcks för ett yttrandefrihetsbrott och den tilltalade anser att det

finns någon omständighet om medför att han inte skall vara ansvarig,

skall han åberopa denna omständighet före huvudförhandlingen. Om han

inte gör det, skall han betraktas som ansvarig.

7 §

4 §

Den som ansvarar enligt detta kapitel för ett yttrandefrihetsbrott i en

framställning skall anses ha haft kännedom om innehållet i fram-

ställningen. Han skall också anses ha medgett dess offentliggörande.

 7 kap.

1 §

Bestämmelserna i 9 kap. 1 4 §§

tryckfrihetsförordningen om tillsyn

och åtal skall gälla också i fråga om

radioprogram, filmer och

ljudupptagningar och i fråga om

yttrandefrihetsmål.

Den tid inom vilken allmänt åtal

för yttrandefrihetsbrott skall väckas

är i fråga om radioprogram sex

månader från det att programmet

sändes. Beträffande filmer och

ljudupptagningar är tiden ett år från

det att upptagningen lämnades ut

för spridning. Dock får i lag före-

skrivas att filmer inte skall anses ha

lämnats ut för spridning förrän de

har lämnats för registrering hos en

myndighet. I fråga om olaga

våldsskildring och barnpor-

nografibrott gäller vad som är

föreskrivet i lag om tid för väck-

ande av talan.

Bestämmelserna i 9 kap. 1 4 §§

tryckfrihetsförordningen om tillsyn

och åtal skall gälla också i fråga om

radioprogram och tekniska upptag-

ningar och i fråga om yttrande-

frihetsmål.

Den tid inom vilken allmänt åtal

för yttrandefrihetsbrott skall väckas

är i fråga om radioprogram sex

månader från det att programmet

sändes. Beträffande tekniska upp-

tagningar är tiden ett år från det att

upptagningen lämnades ut för

spridning. Dock får i lag föreskri-

vas att filmer inte skall anses ha

lämnats ut för spridning förrän de

har lämnats för registrering hos en

myndighet. I fråga om olaga vålds-

skildring och barnpornografibrott

gäller vad som är föreskrivet i lag

om tid för väckande av talan.

 2 §

Om ett yttrandefrihetsbrott har

förövats i en film eller en ljudupp-

tagning utan att det finns någon

som enligt 6 kap. är ansvarig för

brottet, får åklagaren eller målsä-

ganden i stället för att väcka åtal

ansöka om konfiskering av filmen

eller ljudupptagningen. Detsamma

gäller, om stämning i Sverige inte

kan delges den som är ansvarig för

brottet.

Justitiekanslern får även ansöka

om konfiskering av exemplar av en

film som avses i 5 kap. 6 § tredje

stycket.

Om ett yttrandefrihetsbrott har

förövats i en teknisk upptagning

utan att det finns någon som enligt

6 kap. är ansvarig för brottet, får

åklagaren eller målsäganden i

stället för att väcka åtal ansöka om

konfiskering av upptagningen. Det-

samma gäller, om stämning i Sveri-

ge inte kan delges den som är

ansvarig för brottet.

Justitiekanslern får även ansöka

om konfiskering av exemplar av en

teknisk upptagning som avses i 5

kap. 6 § tredje stycket.

3 §

Vad som sägs i 10 kap. tryckfri-

hetsförordningen om beslag av

tryckta skrifter skall gälla också i

fråga om beslag av filmer och

ljudupptagningar. I stället för 10

kap. 6 § och 8 § andra stycket gäller

dock vad som föreskrivs i andra

och tredje styckena i denna para-

graf. Om den tid som avses i 10

kap. 4 § tryckfrihetsförordningen

med hän till beslagets omfattning

eller någon annan omständighet är

otillräcklig, får rätten på

Justitiekanslerns framställning

medge att tiden förlängs.

Förlängningen får inte avse längre

tid än som är oundgängligen nöd-

vändig och får omfatta sammanlagt

högst två veckor.

Vad som sägs i 10 kap. tryckfri-

hetsförordningen om beslag av

tryckta skrifter skall gälla också i

fråga om beslag av tekniska upptag-

ningar. I stället för 10 kap. 6 § och

8 § andra stycket gäller dock vad

som föreskrivs i andra och tredje

styckena i denna paragraf. Om den

tid som avses i 10 kap. 4 § tryckfri-

hetsförordningen med hän till

beslagets omfattning eller någon

annan omständighet är otillräcklig,

får rätten på Justitiekanslerns fram-

ställning medge att tiden förlängs.

Förlängningen får inte avse längre

tid än som är oundgängligen nöd-

vändig och får omfatta sammanlagt

högst två veckor.

Varje beslut om beslag skall ange det eller de avsnitt av fram-

ställningen som har föranlett beslaget. Beslaget gäller endast de särskilda

skivor, rullar eller andra delar av upptagningen där dessa avsnitt

förekommer.

Bevis om att beslag har beslutats

skall utan kostnad tillställas den

som beslaget verkställs hos samt

den som har låtit framställa filmen

eller ljudupptagningen. Beviset

skall innehålla uppgift om det eller

de avsnitt i framställningen som har

föranlett beslaget.

Bevis om att beslag har beslutats

skall utan kostnad tillställas den

som beslaget verkställs hos samt

den som har låtit framställa den

tekniska upptagningen. Beviset

skall innehålla uppgift om det eller

de avsnitt i framställningen som har

föranlett beslaget.

8 kap.

1 §

Skadestånd får inte dömas ut på

grund av innehållet i ett radioprog-

ram, en film eller en ljudupptagning

i andra fall än när framställningen

innefattar ett yttrandefrihetsbrott.

Skadestånd får inte dömas ut på

grund av innehållet i ett radioprog-

ram eller en teknisk upptagning i

andra fall än när framställningen

innefattar ett yttrandefrihetsbrott.

Om skadestånd på grund av brott som avses i 5 kap. 2 och 3 §§ gäller

vad som är föreskrivet i lag.

2 §

Den som enligt 6 kap. bär det

straffrättsliga ansvaret ansvarar

även för skadestånd. Skadeståndet

kan krävas ut också av den som

bedriver programverksamheten

eller har låtit framställa filmen eller

ljudupptagningen.

Den som enligt 6 kap. bär det

straffrättsliga ansvaret ansvarar

även för skadestånd. Skadeståndet

kan krävas ut också av den som

bedriver programverksamheten

eller har låtit framställa den teknis-

ka upptagningen.

I fall som avses i 1 kap. 8 § ansvarar gärningsmannen för skadestånd

på grund av brott som han begår i sändningen. Skadeståndet kan krävas

ut även av den som bedriver programverksamheten.

4 §

Vad som sägs i 6 kap. 7 § denna

grundlag skall gälla också i fråga

om skadestånd på grund av yttran-

defrihetsbrott i ett radioprogram, en

film eller en ljudupptagning. I fråga

om sådant skadestånd skall också

gälla vad som sägs i 11 kap. 3 5 §§

tryckfrihetsförordningen om enskilt

anspråk i vissa fall.

Vad som sägs i 6 kap. 4 § denna

grundlag skall gälla också i fråga

om skadestånd på grund av yttran-

defrihetsbrott i ett radioprogram

eller en teknisk upptagning. I fråga

om sådant skadestånd skall också

gälla vad som sägs i 11 kap. 3-5 §§

tryckfrihetsförordningen om enskilt

anspråk i vissa fall.

9 kap.

1 §

Vad som sägs i 12 kap. tryckfri-

hetsförordningen om rättegången i

tryckfrihetsmål skall gälla också i

fråga om motsvarande mål som

avser radioprogram, filmer och

ljudupptagningar (yttrandefrihets-

mål). Hänvisningen i 12 kap. 2 § till

8 kap. tryckfrihetsförordningen

skall därvid avse 6 kap. denna

grundlag.

Vad som sägs i 12 kap. tryckfri-

hetsförordningen om rättegången i

tryckfrihetsmål skall gälla också i

fråga om motsvarande mål som

avser radioprogram och tekniska

upptagningar (yttrandefrihetsmål).

Hänvisningen i 12 kap. 2 § till 8

kap. tryckfrihetsförordningen skall

därvid avse 6 kap. denna grundlag.

De som utsetts till jurymän för tryckfrihetsmål skall också vara

jurymän i yttrandefrihetsmål.

10 kap. Om radioprogram, filmer

och ljudupptagningar från utlandet

10 kap. Om radioprogram och

tekniska upptagningar från utlandet

1 §

Bestämmelserna i 1 9 och 11

kap. är tillämpliga också på sådana

filmer och ljudupptagningar som

har framställts utomlands och som

lämnas ut för spridning i Sverige.

Vad som annars sägs om den som

har låtit framställa filmen eller

ljudupptagningen skall därvid i

stället gälla den som här i landet

lämnar ut den för spridning.

Bestämmelserna i 1 9 och 11

kap. är tillämpliga också på sådana

tekniska upptagningar som har

framställts utomlands och som

lämnas ut för spridning i Sverige.

Vad som annars sägs om den som

har låtit framställa upptagningen

skall därvid i stället gälla den som

här i landet lämnar ut den för sprid-

ning.

I fråga om rätten att meddela och anskaffa uppgifter och under-

rättelser för offentliggörande och om rätten till anonymitet gäller dock i

tillämpliga delar vad som sägs i 13 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen.

Därvid skall

hänvisningen till 1 kap. 1 § tredje och fjärde styckena tryckfrihets-

förordningen avse 1 kap. 2 § denna grundlag,

hänvisningen till 3 kap. tryckfrihetsförordningen avse 2 kap. denna

grundlag,

hänvisningen till 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen avse 2 kap. 3 §

denna grundlag och

hänvisningen till 7 kap. 3 § första stycket 2 tryckfrihetsförordningen

avse 5 kap. 3 § första stycket 2 denna grundlag.

2 §

Det som enligt 1 § gäller i fråga

om rätt att meddela och anskaffa

uppgifter och underrättelser och att

vara anonym gäller också radiop-

rogram som sänds från sändare

utanför Sverige och andra utom-

lands framställda filmer och ljud-

upptagningar än dem som avses i

den paragrafen. I lag får dock

föreskrivas undantag från rätten att

meddela och anskaffa uppgifter i

fråga om radioprogram som sänds

från öppna havet eller luftrummet

däröver.

Det som enligt 1 § gäller i fråga

om rätt att meddela och anskaffa

uppgifter och underrättelser och att

vara anonym gäller också radiop-

rogram som sänds från sändare

utanför Sverige och andra utom-

lands framställda tekniska upptag-

ningar än dem som avses i den

paragrafen. I lag får dock före-

skrivas undantag från rätten att

meddela och anskaffa uppgifter i

fråga om radioprogram som sänds

från öppna havet eller luftrummet

däröver.

3 §

Utgivningsbevis för verksamhet

enligt 1 kap. 9 § kan meddelas även

för sändningar som utgår från

utlandet. Bestämmelserna i 1 9 och

11 kap. är tillämpliga också på

sådana sändningar med utgivnings-

bevis.

________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. I fråga om tekniska upptagningar som inte omfattas av tidigare

lydelse och som har lämnats ut för spridning före ikraftträdandet skall de

nya föreskrifterna tillämpas med följande undantag:

a) En teknisk upptagning skall anses ha lämnats ut för spridning den

dag denna grundlag trätt i kraft.

b) Föreskrifterna i 2 kap., 3 kap. 13 § första-tredje styckena, 4 kap., 6

kap. 1 2 §§ och 10 kap. 1 § första stycket andra meningen skall inte

tillämpas.

c) Den som sprider en teknisk upptagning är ansvarig för yttrandefri-

hetsbrott i upptagningen, om spridningen skulle ha varit straffbar även

enligt äldre bestämmelser.

d) I stället för vad som föreskrivs i 8 kap. 2 § första stycket gäller att

skadestånd kan krävas ut av den som enligt c) bär det straffrättsliga

ansvaret för innehållet i en teknisk upptagning.

e) De nya föreskrifterna gäller inte i fråga om spridning som före

ikraftträdandet har skett av tekniska upptagningar med bilder som

innefattar skildringar av barn i pornografisk bild eller skildringar av

sexuellt våld eller tvång.

f) De nya föreskrifterna tillämpas inte vid prövning av talan som har

väckts före ikraftträdandet. Skulle en tillämpning av de nya före-

skrifterna ha lett till frihet från påföljd, får någon sådan dock inte

ådömas.

3. De äldre föreskrifterna skall tillämpas på ljudupptagningar som har

lämnats ut för spridning före ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs att 16 kap. 10 b, 10 c och 12 §§ brottsbalken skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 b §

Den som i stillbild eller i en film,

ett videogram, ett televisionspro-

gram eller andra rörliga bilder

skildrar sexuellt våld eller tvång

med uppsåt att bilden eller bilderna

sprids eller som sprider en sådan

skildring, döms, om inte gärningen

med hänsyn till omständigheterna

är försvarlig, för olaga våldsskild-

ring till böter eller fängelse i högst

två år. Detsamma gäller den som i

rörliga bilder närgånget eller

utdraget skildrar grovt våld mot

människor eller djur med uppsåt att

bilderna sprids eller som sprider en

sådan skildring.

Den som i stillbild, ett tele-

visionsprogram, en film, ett video-

gram eller en annan teknisk upp-

tagning med rörliga bilder skildrar

sexuellt våld eller tvång med uppsåt

att bilden eller bilderna sprids eller

som sprider en sådan skildring,

döms, om inte gärningen med

hänsyn till omständigheterna är för-

svarlig, för olaga våldsskildring till

böter eller fängelse i högst två år.

Detsamma gäller den som i teknisk

upptagning med rörliga bilder när-

gånget eller utdraget skildrar grovt

våld mot människor eller djur med

uppsåt att bilderna sprids eller som

sprider en sådan skildring.

Sprider någon av oaktsamhet en skildring som avses i första stycket

och sker spridningen i yrkesmässig verksamhet eller eljest i förvärvs-

syfte, döms såsom i första stycket sägs.

Första och andra styckena gäller

inte filmer eller videogram som

statens biografbyrå har godkänt för

visning. De gäller inte heller en

upptagning av rörliga bilder med

samma innehåll som en film eller

ett videogram som har godkänts av

biografbyrån. Vidare gäller första

och andra styckena inte offentliga

förevisningar av filmer eller vid-

eogram.

Har en upptagning av rörliga

bilder försetts med ett intyg om att

en film eller ett videogram med

samma innehåll har godkänts av

statens biografbyrå, skall inte

dömas till ansvar enligt första eller

andra stycket för spridning av

upptagningen. Detta gäller dock

inte om intyget var oriktigt och den

som har spritt upptagningen har

insett eller bort inse detta.

Första och andra styckena gäller

inte filmer eller videogram som

statens biografbyrå har godkänt för

visning. De gäller inte heller en

teknisk upptagning med rörliga

bilder med samma innehåll som en

film eller ett videogram som har

godkänts av biografbyrån. Vidare

gäller första och andra styckena inte

offentliga förevisningar av filmer

eller videogram.

Har en teknisk upptagning med

rörliga bilder försetts med ett intyg

om att en film eller ett videogram

med samma innehåll har godkänts

av statens biografbyrå, skall inte

dömas till ansvar enligt första eller

andra stycket för spridning av upp-

tagningen. Detta gäller dock inte

om intyget var oriktigt och den som

har spritt upptagningen har insett

eller bort inse detta.

10 c §

Den som uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet i yrkesmässig

verksamhet eller annars i förvärvs-

syfte till den som är under femton

år lämnar ut en film, ett videogram

eller en annan upptagning av rörliga

bilder med ingående skildringar av

verklighetstrogen karaktär som

återger våld eller hot om våld mot

människor eller djur döms för

otillåten utlämning av film eller

videogram till böter eller fängelse i

högst sex månader.

Första stycket gäller inte filmer

eller videogram som statens bio-

grafbyrå har godkänt för visning för

någon åldersgrupp av barn under

femton år. Det gäller inte heller en

upptagning av rörliga bilder med

samma innehåll som en film eller

ett videogram som har godkänts av

biografbyrån. Vidare gäller första

stycket inte offentliga förevisningar

av filmer eller videogram.

Har en upptagning av rörliga

bilder försetts med ett intyg om att

en film eller ett videogram med

samma innehåll har godkänts av

statens biografbyrå för visning för

någon åldersgrupp av barn under

femton år, skall inte dömas till

ansvar enligt första stycket. Vad

som har sagts nu gäller dock inte

om intyget var oriktigt och den som

har lämnat ut upptagningen har

insett eller bort inse detta.

Den som uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet i yrkesmässig

verksamhet eller annars i förvärvs-

syfte till den som är under femton

år lämnar ut en film, ett videogram

eller en annan teknisk upptagning

med rörliga bilder som innefattar

ingående skildringar av verklighets-

trogen karaktär som återger våld

eller hot om våld mot människor

eller djur döms för otillåten ut-

lämning av teknisk upptagning till

böter eller fängelse i högst sex

månader.

Första stycket gäller inte filmer

eller videogram som statens bio-

grafbyrå har godkänt för visning för

någon åldersgrupp av barn under

femton år. Det gäller inte heller en

teknisk upptagning med rörliga

bilder med samma innehåll som en

film eller ett videogram som har

godkänts av biografbyrån. Vidare

gäller första stycket inte offentliga

förevisningar av filmer eller vid-

eogram.

Har en teknisk upptagning med

rörliga bilder försetts med ett intyg

om att en film eller ett videogram

med samma innehåll har godkänts

av statens biografbyrå för visning

för någon åldersgrupp av barn

under femton år, skall inte dömas

till ansvar enligt första stycket. Vad

som har sagts nu gäller dock inte

om intyget var oriktigt och den som

har lämnat ut upptagningen har

insett eller bort inse detta.

12 §

Den som bland barn eller ung-

dom sprider skrift eller bild, som

genom sitt innehåll kan verka för-

råande eller eljest medföra allvarlig

fara för de ungas sedliga fostran,

dömes för förledande av ungdom

till böter eller fängelse i högst sex

månader.

Den som bland barn eller ung-

dom sprider en skrift, bild eller en

teknisk upptagning med text eller

bild som genom sitt innehåll kan

verka förråande eller eljest medföra

allvarlig fara för de ungas sedliga

fostran, dömes för förledande av

ungdom till böter eller fängelse i

högst sex månader.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 6 § samt 9 kap. 16 och 17 §§

sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

6 §

Sekretess gäller i mål om ansvar

för barnpornografibrott eller olaga

våldsskildring eller för motsvaran-

de tryckfrihets- eller yttrandefri-

hetsbrott för uppgift i skildring som

har beslagtagits, förverkats eller

konfiskerats i målet eller annars

förekommer i detta, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan

fara för att den sprids vidare i strid

med brottsbalken, tryckfrihetsför-

ordningen eller yttrandefrihets-

grundlagen.

Sekretess gäller i mål om ansvar

för barnpornografibrott eller olaga

våldsskildring eller för motsvaran-

de tryckfrihets- eller yttrandefri-

hetsbrott, mål om ersättning för

skada med anledning av sådant

brott samt mål om konfiskering

eller förverkande av barnpor-

nografi eller olaga våldsskildring

för uppgift i skildring som har be-

slagtagits, förverkats eller kon-

fiskerats i målet eller annars före-

kommer i detta, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan

fara för att den sprids vidare i strid

med brottsbalken, tryckfrihetsför-

ordningen eller yttrandefrihets-

grundlagen. Sekretessen gäller även

i ärende som rör i denna paragraf

angivet brott.

Motsvarande sekretess gäller hos

Statens biografbyrå när den biträ-

der åklagarmyndighet eller polis-

myndighet i mål som avses i första

stycket.

9 kap.

16 §

Sekretess gäller hos domstol i

mål om ansvar för sexualbrott,

utpressning, brytande av post- eller

telehemlighet, intrång i förvar,

olovlig avlyssning eller brott

genom vilket infektion av HIV har

eller kan ha överförts samt i mål

om ersättning för skada med an-

ledning av sådant brott, för uppgift

om enskilds personliga eller ekono-

miska förhållanden, om det kan

antas att den enskilde eller någon

honom närstående lider skada eller

men om uppgiften röjs. Sekretess

gäller hos domstol även i mål om

ansvar för barnpornografibrott eller

motsvarande tryckfrihets- eller

yttrandefrihetsbrott för uppgift om

en ung person som skildras i por-

nografisk bild, om det kan antas att

denne eller någon denne närstående

lider skada eller men om uppgiften

röjs. Sekretessen gäller även i

ärende som rör i denna paragraf

angivet brott. Sekretessen enligt

denna paragraf gäller inte för

uppgift om vem som är tilltalad

eller svarande.

Sekretess gäller hos domstol i

mål om ansvar för sexualbrott,

utpressning, brytande av post- eller

telehemlighet, intrång i förvar,

olovlig avlyssning eller brott

genom vilket infektion av HIV har

eller kan ha överförts samt i mål

om ersättning för skada med an-

ledning av sådant brott, för uppgift

om enskilds personliga eller ekono-

miska förhållanden, om det kan

antas att den enskilde eller någon

honom närstående lider skada eller

men om uppgiften röjs. Sekretess

gäller hos domstol även i mål om

ansvar för barnpornografibrott eller

motsvarande tryckfrihets- eller

yttrandefrihetsbrott, mål om er-

sättning för skada med anledning

av sådant brott samt mål om

konfiskering eller förverkande av

barnpornografi för uppgift om en

ung person som skildras i pornog-

rafisk bild, om det kan antas att

denne eller någon denne närstående

lider skada eller men om uppgiften

röjs. Sekretessen gäller även i

ärende som rör i denna paragraf

angivet brott. Sekretessen enligt

denna paragraf gäller inte för

uppgift om vem som är tilltalad

eller svarande.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

17 §

Sekretess gäller, om inte annat följer av 18 §, i

1. utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott eller som avser

registerkontroll och särskild personutredning enligt säkerhetsskyddslagen

(1996:627),

3. åklagarmyndighets, polismyn-

dighets, tullmyndighets eller kust-

bevakningens verksamhet i övrigt

för att förebygga, uppdaga, utreda

eller beivra brott

3. åklagarmyndighets, polismyn-

dighets, tullmyndighets eller kust-

bevakningens verksamhet i övrigt

för att förebygga, uppdaga, utreda

eller beivra brott eller

4. Statens biografbyrås verk-

samhet att biträda åklagarmyn-

dighet eller polismyndighet i

brottmål

för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om

det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada

eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan

eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att

någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1559) med

föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

yttrandefrihetsgrundlagens områden

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1559) med föreskrifter på

tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden

dels att nuvarande 3 kap. 19 och 20 §§ skall betecknas 3 kap. 30 resp.

31 §§,

dels att det i 3 kap. skall införas elva nya paragrafer, 19 29 §§, med

följande lydelse,

dels att 1 kap. 1 2 §§, 3 kap. 18 § och den nya 31 §, 4 kap. 1 3 §§, 5

kap. 3 6 §§, 6 kap. 2 §, 7 kap. 3 3a och 7a §§ samt rubriken till 4 kap.

och rubriken närmast före 5 kap. 3 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

I denna lag finns bestämmelser

om ägare och utgivare av periodiska skrifter m. m. (2 kap.),

om utgivare av radioprogram m. m. (3 kap.),

om utgivare av filmer och ljud-

upptagningar (4 kap.),

om utgivare av tekniska upp-

tagningar (4 kap.),

om bevarande av exemplar och inspelningar m. m. (5 kap.),

om åtal och tvångsmedel (6 kap.),

om rätt domstol i tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål (7 kap.),

om förberedande behandling av tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål

(8 kap.),

om huvudförhandling inför jury (9 kap.),

om överläggning och dom m. m. (10 kap.) samt

övriga bestämmelser (11 kap.).

2 §

De bestämmelser i denna lag som gäller tryckta skrifter eller tryckning

av skrifter skall tillämpas även på andra skrifter som faller under tryck-

frihetsförordningen.

Uttrycken radioprogram, film och

ljudupptagning används i lagen på

samma sätt som i yttrandefrihets-

grundlagen.

Uttrycken radioprogram och

teknisk upptagning används i lagen

på samma sätt som i

yttrandefrihetsgrundlagen.

3 kap.

18 §

I fråga om sådant tillhanda-

hållande av upplysningar med hjälp

av elektromagnetiska vågor som

avses i 1 kap. 9 § yttrandefrihets-

grundlagen tillämpas 12 16 §§.

Bestämmelserna i 12 15 §§ och

31 § första och andra styckena till-

ämpas också i fråga om sådant till-

handahållande av upplysningar med

hjälp av elektromagnetiska vågor

som avses i 1 kap. 9 § första stycket

yttrandefrihetsgrundlagen. Den som

bedriver sådan verksamhet skall till

Radio- och TV-verket anmäla vilket

namn registret har.

Bestämmelserna i 19 26 §§ och

31 § tredje stycket gäller beträffan-

de sändningar som avses i 1 kap.

9 § andra stycket yttrandefri-

hetsgrundlagen.

Bestämmelserna i 27 30 §§

gäller alla sändningar enligt 1 kap.

9 § yttrandefrihetsgrundlagen.

19 §

Utgivningsbevis för verksamhet

enligt 1 kap. 9 § andra stycket

yttrandefrihetsgrundlagen medde-

las av Radio- och TV-verket på an-

sökan av den som bedriver sänd-

ningsverksamheten.

En ansökan skall innehålla upp-

gift om registrets namn, vem som

bedriver sändningsverksamheten,

från vilken ort sändningarna utgår

och vem som utsetts till utgivare

samt, i förekommande fall, ställ-

företrädare för utgivaren.

Ansökningen skall också innehål-

la en beskrivning av verksamheten.

Av denna skall framgå hur upplys-

ningar tillhandahålls allmänheten.

Beskrivningen skall ha sådan om-

fattning att det framgår om verk-

samheten uppfyller förutsättning-

arna enligt 1 kap. 9 § andra stycket

yttrandefrihetsgrundlagen. Om

sändningen utgår från utlandet,

skall av ansökan framgå också hur

utgivaren tillförsäkrats möjlighet

att utöva sådan befogenhet som

anges i 4 kap. 3 § yttrandefrihets-

grundlagen.

Till en ansökan skall fogas bevis

att utgivaren och, i förekommande

fall, ställföreträdaren uppfyller de

behörighetsvillkor som anges i

yttrandefrihetsgrundlagen och att

de har åtagit sig uppdraget. Om en

ställföreträdare anmäls, skall det

dessutom visas att han är godkänd

av den som utsett utgivaren.

Om en ansökan avser ett register

med ett namn som företer sådan

likhet med namnet på en periodisk

skrift för vilken utgivningsbevis

meddelats att förväxling lätt kan

ske och det är annan än den regist-

rerade ägaren till skriften som an-

söker om utgivningsbeviset, skall

till ansökningen fogas bevis om att

sökanden är ägare till skriften.

20 §

Om en ansökan om utgivnings-

bevis inte uppfyller vad som

föreskrivs i 19 § skall sökanden

föreläggas att inom viss tid

avhjälpa bristen. Gör han inte det

får ansökningen avvisas.

21 §

En ansökan får avslås, förutom

om verksamheten inte är anordnad

på det sätt som sägs i 1 kap. 9 §

andra stycket yttrandefrihetsgrund-

lagen,

1. om utgivare inte utsetts eller

inte åtagit sig uppdraget och om ut-

givare eller, i förekommande fall,

ställföreträdare inte uppfyller de

behörighetsvillkor som anges i

yttrandefrihetsgrundlagen,

2. om för sändningar som utgår

från utlandet utgivaren saknar

tillräcklig möjlighet att utöva sådan

befogenhet som anges i 4 kap. 3 §

yttrandefrihetsgrundlagen,

3. om registrets namn företer

sådan likhet med namnet på regis-

ter för vilket utgivningsbevis tidiga-

re meddelats eller som avses i 1

kap. 9 § första stycket yttrandefri-

hetsgrundlagen att förväxling lätt

kan ske,

4. om registrets namn företer

sådan likhet med namnet på en

periodisk skrift för vilken utgiv-

ningsbevis meddelats att förväxling

lätt kan ske och det inte är ägaren

till den periodiska skriften som

ansöker om utgivningsbeviset.

22 §

Om ändring inträder i de förhål-

landen som avses i 19 § andra-

fjärde styckena, skall den som be-

driver sändningsverksamheten

genast anmäla detta till Radio- och

TV-verket.

23 §

Ett utfärdat utgivningsbevis får

återkallas

1. om den som bedrev sändnings-

verksamheten har anmält att verk-

samheten har upphört,

2. om verksamheten inte längre

är anordnad på det sätt som krävs

enligt 1 kap. 9 § yttrandefrihets-

grundlagen,

3. om utgivare inte finns eller

utgivaren inte fyller föreskrivna

behörighetsvillkor och behörig

utgivare inte omedelbart utses eller

utgivaren till en sändning som

utgår från utlandet saknar tillräck-

lig möjlighet att utöva sådan befo-

genhet som anges i 4 kap. 3 §

yttrandefrihetsgrundlagen,

4. om det inom sex månader

sedan utgivningsbeviset utfärdats

visas att ansökningen om det bort

avslås enligt 21 § 3 eller 4,

5. om sex månader förflutit från

den dag då utgivningsbeviset ut-

färdades utan att verksamhet som

avses i 1 kap. 9 § andra stycket

yttrandefrihetsgrundlagen inletts.

Beslut om återkallelse meddelas

av Radio- och TV-verket. I ärenden

om återkallelse skall den som

bedriver sändningsverksamheten

och utgivaren få tillfälle att yttra

sig om det kan ske.

24 §

Beslut av Radio- och TV-verket i

ärenden om utgivningsbevis får

överklagas hos allmän för-

valtningsdomstol.

25 §

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet lämnar oriktig uppgift i

ansökan om utgivningsbevis skall

dömas till böter eller fängelse i

högst ett år. Detsamma gäller den

som uppsåtligen eller av oaktsam-

het bryter mot vad som föreskrivs i

22 § om skyldighet att anmäla

ändrade förhållanden.

26 §

Regeringen får meddela före-

skrifter om ansökningsavgifter i

ärenden om utgivningsbevis för

sändningar enligt 1 kap. 9 § andra

stycket yttrandefrihetsgrundlagen.

27 §

Varje sådan sändning som avses

i 1 kap. 9 § första eller andra styck-

et yttrandefrihetsgrundlagen skall

inledas med en uppgift om regist-

rets namn och utgivare och vem

som har utsett denne. Om en ställ-

företrädare för utgivaren tjänstgör

skall det lämnas en uppgift om vem

ställföreträdaren är.

28 §

Radio- och TV-verket skall föra

förteckning över register enligt 1

kap. 9 § första och andra styckena

yttrandefrihetsgrundlagen.

29 §

Regeringen får meddela före-

skrifter om avgifter för utdrag ur

förteckning över register enligt 1

kap. 9 § första och andra styckena

yttrandefrihetsgrundlagen.

19 §

30 §

Utlänningar får på samma villkor som svenska medborgare vara

utgivare av radioprogram.

20 §

31 §

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot vad som i

detta kapitel föreskrivs om skyl-

dighet att anteckna eller anmäla

utgivare skall dömas till böter eller

fängelse i högst ett år.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot vad som i

detta kapitel föreskrivs om skyldig-

het att anteckna eller anmäla ut-

givare eller att anmäla namn på

register som drivs enligt 1 kap. 9 §

första stycket yttrandefrihets-

grundlagen skall dömas till böter

eller fängelse i högst ett år.

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot vad som i detta

kapitel föreskrivs om skyldighet att lämna uppgift om ställföreträdare

skall dömas till penningböter.

I fråga om sändningar enligt

1 kap. 9 § andra stycket yttran-

defrihetsgrundlagen tillämpas 25 §

i stället för första och andra

styckena

4 kap. Om utgivare av filmer och

ljudupptagningar

4 kap. Om utgivare av tekniska

upptagningar

1 §

Sådana ljudupptagningar som

innehåller en för synskadade av-

sedd sammanställning av två eller

flera periodiska skrifter som ges ut

här i landet och vilkas ägare sam-

verkar om ljudupptagningen (kas-

settidningar med sammanställning-

ar av material ur mer än en förlaga)

skall ha en utgivare. Utgivaren

utses av de samverkande ägarna.

I fråga om sådana tekniska upp-

tagningar som innehåller en för

synskadade avsedd sammanställ-

ning av två eller flera periodiska

skrifter som ges ut här i landet och

vilkas ägare samverkar om upp-

tagningen (kassettidningar med

sammanställningar av material ur

mer än en förlaga) utses utgivaren

av de samverkande ägarna.

Ägaren till den periodiska skrift som utgör den huvudsakliga förlagan

till kassettidningen skall till taltidningsnämnden anmäla vem som är

utgivare.

Om den som är utsedd till utgivare inte längre är behörig eller hans

uppdrag upphör, skall en ny utgivare omedelbart utses. Denne skall

anmälas så som sägs i andra stycket.

2 §

Den skyldighet att lämna upp-

gifter om vem som har låtit fram-

ställa en film eller en ljudupptag-

ning samt om när, var och av vem

exemplaren har framställts som

föreskrivs i 3 kap. 13 § yttrande-

frihetsgrundlagen skall fullgöras

genom att uppgifterna intas i själva

filmen eller ljudupptagningen eller

anbringas på dennas kassett eller

motsvarande hölje.

Den skyldighet att lämna upp-

gifter om vem som har låtit fram-

ställa en teknisk upptagning samt

om när, var och av vem exemplaren

har framställts som föreskrivs i 3

kap. 13 § yttrandefrihetsgrundlagen

skall fullgöras genom att uppgif-

terna intas i själva den tekniska

upptagningen eller anbringas på

skivan, kassetten eller motsvarande

föremål.

3 §

Utlänningar får på samma villkor

som svenska medborgare vara

utgivare av filmer och ljudupp-

tagningar.

Utlänningar får på samma villkor

som svenska medborgare vara

utgivare av tekniska upptagningar.

5 kap.

Radioprogram, filmer och ljud-

upptagningar

Radioprogram och tekniska upp-

tagningar

3 §

Den som sänder radioprogram till

allmänheten skall ombesörja att

varje program spelas in. Denna

skyldighet gäller också sådana

radioprogram som avses i 1 kap.

7 § andra stycket tryckfrihetsför-

ordningen. Inspelningen skall

bevaras i minst sex månader från

sändningen.

Den som sänder radioprogram till

allmänheten skall ombesörja att

varje program spelas in. Denna

skyldighet gäller också sådana

sändningar som avses i 1 kap. 7 §

andra stycket tryckfrihetsförord-

ningen. Inspelningen skall bevaras i

minst sex månader från sändningen.

Beträffande sändningar som avses i

1 kap. 9 § yttrandefri-

hetsgrundlagen är det tillräckligt

att det dokumenteras vilka upplys-

ningar som vid varje tidpunkt hålls

tillgängliga i registret. Varje upp-

lysning skall finnas dokumenterad i

minst sex månader från det att den

först hölls tillgänglig i registret.

Den som här i landet för någon annans räkning bedriver sändnings-

verksamhet över satellit eller som upplåter satellitkapacitet skall också

ombesörja att varje program spelas in och bevaras. Detta gäller dock inte

om någon annan skall göra detta enligt första stycket.

Skyldigheten enligt första stycket gäller inte samtidig och oförändrad

vidaresändning av radioprogram genom trådnät.

4 §

Den som här i landet skall utse

utgivare för en film eller en ljud-

upptagning är skyldig att bevara ett

exemplar under ett år från det att

filmen eller upptagningen blev

offentlig. Denna skyldighet gäller

också sådana filmer och ljudupp-

tagningar som avses i 1 kap. 7 §

andra stycket tryckfrihetsförordn-

ingen. Skyldigheten gäller även för

den som låter framställa en ljud-

upptagning som sprids till allmän-

heten utan att en utgivare behöver

utses.

Den som här i landet skall utse

utgivare för en teknisk upptagning

är skyldig att bevara ett exemplar

under ett år från det att upptag-

ningen blev offentlig. Denna skyl-

dighet gäller också sådana tekniska

upptagningar som avses i 1 kap.

7 § andra stycket tryckfrihetsför-

ordningen.

5 §

Justitiekanslern har rätt att utan

kostnad få del av varje skrift,

radioprogram, film eller ljudupp-

tagning som har bevarats enligt 1

4 §§. Han har också rätt att kost-

nadsfritt få en bestyrkt utskrift av

vad som har yttrats i ett radiopro-

gram. Det åligger polismyndigheten

att på begäran biträda justitie-

kanslern vid anmodan enligt denna

paragraf.

Justitiekanslern har rätt att utan

kostnad få del av varje skrift,

radioprogram eller teknisk upp-

tagning som har bevarats enligt 1

4 §§. Han har också rätt att kost-

nadsfritt få en bestyrkt utskrift av

vad som har yttrats i ett radiopro-

gram. Det åligger polismyndigheten

att på begäran biträda justitie-

kanslern vid anmodan enligt denna

paragraf.

6 §

Varje enskild som anser att ett yttrandefrihetsbrott har begåtts mot

honom i ett radioprogram eller att han har lidit skada på grund av ett

sådant brott i programmet har rätt att hos den som driver sändnings-

verksamheten kostnadsfritt ta del av en inspelning av programmet. Den

enskilde har också rätt att utan kostnad få en kopia av inspelningen eller

en bestyrkt utskrift av vad som har yttrats i programmet. Vad som sägs i

detta stycke gäller dock inte, om det är uppenbart att han inte berörs av

programmet på ett sådant sätt att han kan vara målsägande.

Den skyldighet som avses i första stycket vilar i fråga om sådana ra-

diotidningar som anges i 3 kap. 7 § på ägaren till den periodiska skrift

som utgör den huvudsakliga förlagan.

Första stycket skall tillämpas

också på sådana ljudupptagningar

som innehåller en för synskadade

avsedd version av en periodisk

skrift som ges ut här i landet (kas-

settidningar). I fråga om sådana

kassettidningar som avses i 4 kap.

1 § vilar skyldigheten att låta den

enskilde ta del av en upptagning

och få en utskrift på ägaren till den

periodiska skrift som utgör den

huvudsakliga förlagan.

Första stycket skall tillämpas

också på sådana tekniska upptag-

ningar som innehåller en för syn-

skadade avsedd version av en

periodisk skrift som ges ut här i

landet (kassettidningar). I fråga om

sådana kassettidningar som avses i

4 kap. 1 § vilar skyldigheten att låta

den enskilde ta del av en

upptagning och få en utskrift på

ägaren till den periodiska skrift som

utgör den huvudsakliga förlagan.

6 kap.

2 §

I de fall som anges i 10 kap. 11 §

andra stycket tryckfrihetsförord-

ningen och i motsvarande fall enligt

7 kap. 3 § yttrandefrihets-

grundlagen får en befattningshavare

av lägst fänriks grad ta en tryckt

skrift, film eller ljudupptagning i

förvar.

I de fall som anges i 10 kap. 11 §

andra stycket tryckfrihetsförord-

ningen och i motsvarande fall enligt

7 kap. 3 § yttrandefrihets-

grundlagen får en befattningshavare

av lägst fänriks grad ta en tryckt

skrift eller en teknisk upptagning i

förvar.

7 kap.

3 §

Avgörande för var ett yttrande-

frihetsmål skall tas upp är den ort

varifrån ett radioprogram har utgått

för sändning eller där en film eller

en ljudupptagning har lämnats ut

för spridning eller där brottet på

annat sätt har förövats.

Avgörande för var ett yttrande-

frihetsmål skall tas upp är den ort

varifrån ett radioprogram har utgått

för sändning eller där en teknisk

upptagning har lämnats ut för

spridning eller där brottet på annat

sätt har förövats.

3 a §

I stället för vad som anges i 2 och 3 §§ är den ort där svaranden har sitt

hemvist avgörande för var ett mål där talan förs om konfiskering enligt 9

kap. 5 § andra stycket tryckfrihetsförordningen eller 7 kap. 2 § andra

stycket yttrandefrihetsgrundlagen skall tas upp.

Är det inte känt var svaranden

har sitt hemvist eller saknar han

hemvist i landet, skall den ort där

skriften eller filmen anträffas vara

avgörande.

Är det inte känt var svaranden

har sitt hemvist eller saknar han

hemvist i landet, skall den ort där

skriften eller den tekniska upp-

tagningen anträffas vara avgörande.

7 a §

En ansökan om konfiskering

enligt 9 kap. 5 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen eller 7

kap. 2 § andra stycket yttrandefri-

hetsgrundlagen får, om det är lämp-

ligt, tas upp av den tingsrätt där åtal

väcks för ansvar för det tryckfri-

hetsbrott eller yttrandefrihetsbrott

som den tryckta skriften eller

filmen kan innefatta.

En ansökan om konfiskering

enligt 9 kap. 5 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen eller 7

kap. 2 § andra stycket yttrandefri-

hetsgrundlagen får, om det är lämp-

ligt, tas upp av den tingsrätt där åtal

väcks för ansvar för det tryckfri-

hetsbrott eller yttrandefrihetsbrott

som den tryckta skriften eller den

tekniska upptagningen kan innefat-

ta.

Ansökningar mot flera svarande får tas upp av samma domstol om det

är lämpligt och målen har samband med varandra.

Om mål som har samband med varandra på sådant sätt som avses i

första eller andra stycket förekommer samtidigt vid en tingsrätt, skall

målen handläggas i en rättegång om inte synnerliga skäl talar mot det.

_________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. I fråga om tekniska upptagningar som inte omfattas av tidigare

lydelse och som har lämnats ut för spridning före ikraftträdandet skall de

nya föreskrifterna tillämpas. De nya föreskrifterna tillämpas inte vid

prövning av talan som har väckts före ikraftträdandet.

3. De äldre föreskrifterna skall tillämpas på ljudupptagningar som har

lämnats ut för spridning före ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1392) om

pliktexemplar av dokument

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1993:1392) om pliktexemplar av

dokument skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

Om en skrift som avses i 5 eller 6 § har samma innehåll och utförande

som en tidigare framställd skrift, skall endast två pliktexemplar lämnas,

under förutsättning att pliktexemplar av den tidigare framställda skriften

har lämnats eller lämnas samtidigt.

Föreskrifterna i första stycket gäller inte om annat följer av

föreskrifterna om kombinerat material i 16 och 17 §§.

Av skrift som har framställts i punktskrift skall två pliktexemplar

lämnas, om annat inte följer av vad som föreskrivs i 9 §.

Skyldigheten att lämna plikt-

exemplar enligt 5 och 6 §§ omfattar

inte ett radioprogram, en film eller

en ljudupptagning som enligt 1 kap.

7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen skall

jämställas med en bilaga till en

periodisk skrift.

Skyldigheten att lämna plikt-

exemplar enligt 5 och 6 §§ omfattar

inte en sändning eller teknisk

upptagning som enligt 1 kap. 7 §

andra stycket tryckfrihetsför-

ordningen skall jämställas med en

bilaga till en periodisk skrift.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förteckning över remissinstanser (SOU 1997:49)

Remissyttranden över betänkandet har avgetts av följande instanser.

Riksdagens ombudsmän (JO), Svea hovrätt, Hovrätten över Skåne och

Blekinge, Stockholms tingsrätt, Malmö tingsrätt, Kammarrätten i

Stockholm, Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Stockholms län,

Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen,

Datainspektionen, Försvarsmakten, Barnombudsmannen, Post- och

Telestyrelsen, Telia AB, Kungliga biblioteket, Arkivet för ljud och bild,

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Institutionen för

journalistik, medier och kommunikation vid Stockholms universitet,

Juridiska fakultetsnämnden vid Lunds universitet, Institutionen för

journalistik och masskommunikation vid Göteborgs universitet,

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Riksarkivet, Statens

biografbyrå, Granskningsnämnden för radio och TV, Radio- och TV-

verket, Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK), Patent- och

registreringsverket, Marknadsdomstolen, Sveriges advokatsamfund,

Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB, Sveriges Utbildningsradio

AB, Svenska Journalistförbundet, Svenska Tidningsutgivareföreningen,

Dataföreningen i Sverige, Föreningen Grävande Journalister, Konstnär-

liga och Litterära Yrkesutövares Samarbetsnämnd (KLYS), Näringslivets

Telekommitté, Svenska Artisters och Musikers Intresseorganisation

(SAMI), Svenska Förläggareföreningen, Svenska IT-företagens

Organisation, Svenska Musikerförbundet, Sveriges domareförbund,

Sveriges Författarförbund, Sveriges Radio- och

Hemelektronikleverantörer, Sveriges Släktforskarförbund, Tele2 AB,

Våldsskildringsrådet.

Riksåklagaren har överlämnat yttranden från åklagarmyndigheterna i

Stockholm, Göteborg och Malmö.

Institutionen för journalistik, medier och kommunikation vid Stock-

holms universitet har inte avgett separat yttrande, utan anslutit sig till

yttrandet från Institutionen för journalistik och masskommunikation vid

Göteborgs universitet.

Följande instanser har inbjudits att yttra sig i anledning av betänkandet,

men avstått. Marknadsdomstolen, Allmänhetens Pressombudsman,

Pressens Opinionsnämnd, BBS-Moderat, Föreningen Svenska

Tonsättare, Föreningen Sveriges Filmproducenter, Informations-

producentföreningen i Sverige, International Federation of the

Phonographic Industry, Kommittén mot antisemitism,

Medborgarrättsrörelsen i Sverige, Musikcentrum, Publicistklubben,

SAPnet, Sveriges Biografägareförbund, Sveriges Filmuthyrareförening,

Sveriges Smalfilm- och Videodistributörers Förening, TV 4 AB,

Videouthyrarnas Samarbetsorganisation.

Sammanfattning av promemorian Några frågor om

tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrund-

lagens territoriella tillämpningsområde (Ju 97/2141)

I och med att det internationella samarbetet ökar allt mer i betydelse och

omfattning ställs vi ofta inför frågor om hur vår grundlagsreglering om

tryck- och yttrandefrihet förhåller sig till de fall där tryck- och yttran-

defriheten utövas såväl här i landet som utanför Sveriges gränser. En

viktig fråga är om och hur vi kan ingripa mot en person som trycker

skrifter eller framställer filmer eller cd-skivor här, men sprider dem

endast i ett annat land. Syftet med förslagen i denna promemoria är att

öka möjligheterna för svenska myndigheter att bistå myndigheter i andra

länder vid brottsutredningar som har anknytning till Sverige.

I promemorian föreslås ändringar i tryckfrihetsförordningen och i

yttrandefrihetsgrundlagen. Förslagen utgör till största delen ett förtyd-

ligande av vad som får anses utgöra gällande rätt, nämligen att om en här

i Sverige producerad, grundlagsskyddad framställning utges endast i

utlandet, skall vanlig lag tillämpas i fråga om ingripanden på grund av

framställningens innehåll. Meddelar- och anskaffarfriheten föreslås dock

gälla även i fråga om uppgift som avses offentliggöras i sådan skrift, film

eller ljudupptagning som produceras här men som sprids endast

utomlands. Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.

I promemorian behandlas inte frågor om gränsöverskridande radio-

och TV-program.

Författningsförslag i promemorian Några frågor om

tryckfrihetsförordningens och

yttrandefrihetsgrundlagens territoriella

tillämpningområde (Ju 97/2141)

Förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen.

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 6 § och 13 kap. 6 § samt rubriken till 13

kap. tryckfrihetsförordningen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

6 §

Tryckt skrift skall, för att anses

såsom sådan, vara utgiven. Skrift

anses utgiven då den har blivit

utlämnad till salu eller för spridning

på annat sätt; vad nu sagts gäller

dock icke myndighets tryckta

handlingar, om de ej äro

tillgängliga för envar.

Tryckt skrift skall, för att anses

såsom sådan, vara utgiven. En

skrift anses utgiven då den har

blivit utlämnad till salu eller för

spridning på annat sätt i Sverige;

vad nu sagts gäller dock icke

myndighets tryckta handlingar, om

de ej äro tillgängliga för envar.

13 kap.

Om utrikes tryckta skrifter

Om utrikes tryckta skrifter m.m.

6 §

I fråga om skrift som trycks utom riket och som utges här men som inte

huvudsakligen är avsedd för spridning inom riket och för vilken inte

heller utgivningsbevis finns gäller bestämmelserna i 1 kap. 1 § tredje och

fjärde styckena angående meddelande och anskaffande av uppgifter och

underrättelser för offentliggörande om inte

1. meddelandet eller anskaffandet innefattar brott mot rikets säkerhet;

2. meddelandet innefattar utlämnande eller tillhandahållande som avses i

7 kap. 3 § första stycket 2;

3. meddelandet utgör uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt.

Första stycket tillämpas också i

fråga om skrift som trycks utom

riket och som inte ges ut här.

Härvid jämställs med den som

lämnar meddelande för offentlig-

görande den som på annat sätt med-

verkar till framställning i periodisk

skrift såsom författare eller annan

upphovsman.

Första stycket tillämpas också i

fråga om skrift som inte ges ut här.

Härvid jämställs med den som

lämnar meddelande för offentlig-

görande den som på annat sätt med-

verkar till framställning i perodisk

skrift såsom författare eller annan

upphovsman.

Är meddelandet eller anskaffandet straffbart enligt vad som följer av

första och andra styckena, gäller vad som är föreskrivet därom. Mål

angående ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som nu sagts

skall handläggas som tryckfrihetsmål, när inte 12 kap. 1 § andra stycket

tredje meningen har motsvarande tillämpning. I fråga om rätt till

anonymitet för meddelaren gäller vad som är föreskrivet i 3 kap.;

bestämmelsen i 3 § 3 skall dock omfatta även annat brott mot rikets

säkerhet än som där avses.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 10 § yttrandefrihetsgrundlagen skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

10 §

Grundlagen är tillämplig på

sådana filmer och ljudupptagningar

som sprids till allmänheten genom

att spelas upp, säljas eller tillhanda-

hållas på annat sätt.

Grundlagen är tillämplig på

sådana filmer och ljudupptagningar

som sprids till allmänheten i

Sverige genom att spelas upp, säljas

eller tillhandahållas på annat sätt.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förteckning över remissinstanser (Ju97/2141)

Remissyttranden över promemorian har avgetts av följande instanser.

Riksdagens ombudsmän (JO), Svea hovrätt, Stockholms tingsrätt,

Kammarrätten i Stockholm, Justitiekanslern, Riksåklagaren,

Rikspolisstyrelsen, Försvarsmakten, Arkivet för ljud och bild,

Generaltullstyrelsen, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

universitet, Institutionen för journalistik, medier och kommunikation vid

Stockholms universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Lunds

universitet, Institutionen för journalistik och masskommunikation vid

Göteborgs universitet, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering,

Patent- och registreringsverket, Sveriges advokatsamfund, Svenska

Journalistförbundet, Svenska Tidningsutgivareföreningen, Pressens

Opinionsnämnd, Svenska Musikerförbundet, Sveriges domareförbund,

Sveriges författarförbund, Sveriges Smalfilm och Videodistributörers

Förening.

Riksåklagaren har överlämnat yttranden från åklagarmyndigheterna i

Stockholm, Göteborg och Malmö.

Följande instanser har inbjudits att yttra sig men avstått. Statens

Biografbyrå, Allmänhetens Pressombudsman, Föreningen Grävande

Journalister, Föreningen Svenska Tonsättare, Föreningen Sveriges

Filmproducenter, International Federation of the Phonographic Industry,

Musikcentrum, Publicistklubben, Svenska Artisters och Musikers

Intresseorganisation, Svenska bokförläggareföreningen och Sveriges

Filmuthyrareförening.

Författningsförslag i 1993 års domarutrednings

betänkande (SOU 1994:99) samt förteckning över

remissinstanser

12 kap. 2 a § tryckfrihetsförordningen

I mål om allmänt åtal förenat med talan om enskilt anspråk och i mål om

enskilt åtal skall målet prövas utan jury om

1. parterna är ense om det eller

2. medverkan av jury kan uppfattas stå i strid med kravet på en

oavhängig och opartisk prövning.

Frågan om ett mål skall prövas utan jury i fall som avses i första

stycket 2 avgörs av Högsta domstolen på talan av part eller efter

framställning av tingsrätten.

Tingsrättens beslut att hänskjuta frågan om ett mål skall prövas utan

jury till Högsta domstolen får inte överklagas.

Följande remissinstanser har yttrat sig över avsnitten Utseende av

jurymän och Jävsfrågor i jurysystemet i 1993 års domarutrednings

betänkande:

Riksdagens ombudsmän (JO), Högsta domstolen, Regeringsrätten, Svea

hovrätt, Göta hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge, Hovrätten för

Nedre Norrland, Hovrätten för Övre Norrland, Kammarrätten i

Sundsvall, Stockholms tingsrätt, Uppsala tingsrätt, Nyköpings tingsrätt,

Karlskrona tingsrätt, Kristianstads tingsrätt, Karlshamns tingsrätt,

Helsingborgs tingsrätt, Klippans tingsrätt, Malmö tingsrätt, Ystads

tingsrätt, Halmstads tingsrätt, Alingsås tingsrätt, Härnösands tingsrätt,

Östersunds tingsrätt, Umeå tingsrätt, Bodens tingsrätt, Länsrätten i

Värmlands län, Domstolsverket, Riksåklagaren,

Regionåklagarmyndigheten i Kalmar, Sveriges advokatsamfund,

Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB, Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Landsorganisationen i Sverige (LO),

Svenska Journalistförbundet, Svenska Tidningsutgivareföreningen,

Internationella Juristkommissionen, Svenska Avdelningen och

Nämndemännens riksförbund.

Sammanfattning av departementspromemorian

Jurymedverkan och fallet[REDACTED_EFTERNAMN] (Ds 1997:25)

Enligt art. 6 i Europakonventionen skall envar, när det gäller prövning av

civila rättigheter och skyldigheter och vid prövning av anklagelser för

brott, bl.a. ha rätt till en rättegång inför en opartisk och oavhängig

domstol. I fallet[REDACTED_EFTERNAMN] som gällde ett tryckfrihetsmål som handlagts

under medverkan av jury ansåg Europadomstolen att Holms rätt i

berört hänseende blivit kränkt.

Uppgiften har varit att hitta en lösning som ger möjlighet att handlägga

tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål, även av det slag som fallet[REDACTED_EFTERNAMN]

representerar, på ett sätt som överensstämmer med art. 6 i

Europakonventionen. Vid övervägandena har utgångspunkten varit dels

att huvudregeln om jurymedverkan skall bevaras, dels att jurymän även i

fortsättningen skall väljas av landstingen, dels slutligen att juryns friande

utslag skall vara bindande för rätten.

Ett flertal olika lösningar kan tänkas tillgodose intresset av en

konventionsenlig handläggning. En sådan är att konstruera särskilda

regler för sådana typer av mål där risken för att domstolen kan uppfattas

som partisk ter sig särskilt stor. Huvudsakligen av det skälet att en sådan

lösning riskerar att innebära omotiverat stora ingrepp i jurysystemet har

den förkastats. En annan lösning som övervägts är att i linje med det

förslag som 1993 års domarutredning lagt fram i varje enskilt fall där

medverkan av jury kan tänkas innebära att rätten till en opartisk och

oavhängig domstol träds för när, i stället låta målet bli prövat utan jury.

Eftersom även denna lösning om än i mindre utsträckning än den nyss

beskrivna i alltför stor utsträckning medför att jurysystemet sätts åt

sidan, har inte heller den ansetts vara en framkomlig väg.

Intresset av en konventionsenlig handläggning bör i stället tillgodoses

inom ramen för gällande regler om jäv mot domare. Mot bakgrund av att

Europakonventionen numera inkorporerats som svensk lag och att

Europadomstolens praxis därigenom får anses utgöra en del av den

svenska rättsordningen, torde utrymmet för överträdelse av art. 6 i

konventionen på det sätt som skedde i fallet[REDACTED_EFTERNAMN] vara undanröjt. En

sådan lösning framstår dessutom som mest naturlig och med den kan

jurysystemet med den garanti för folklig insyn i rättskipningen som

jurymedverkan innebär bevaras. Någon lagändring behövs inte för att

uppnå detta.

Slutligen har frågan om proportionellt valsätt beträffande jurymän

övervägts och ett förslag om en möjlighet till sådant valsätt läggs fram.

Författningsförslag i departementspromemorian

Jurymedverkan och fallet[REDACTED_EFTERNAMN] (Ds 1997:25)

Härigenom föreskrivs att 12 kap. 4 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 kap.

4 §

Jurymännen utses genom val för en tid av fyra kalenderår.

Valet skall förrättas av

landstinget i länet eller, då inom

länet finnes kommun som ej tillhör

landstingskommun, av landstinget

och kommunfullmäktige i

förstnämnda kommun. I Gotlands

län förrättas valet av

kommunfullmäktige i Gotlands

kommun. Skola enligt vad nu sagts

jurymännen väljas av mer än en

valmyndighet, fördelar

länsstyrelsen antalet jurymän inom

vardera gruppen mellan

valmyndigheterna med ledning av

folkmängden.

Valet skall förrättas av

landstingsfullmäktige i länet eller,

då inom länet finnes kommun som

ej tillhör landstingskommun, av

landstingsfullmäktige och

kommunfullmäktige i förstnämnda

kommun. I Gotlands län förrättas

valet av kommunfullmäktige i

Gotlands kommun. Skola enligt vad

nu sagts jurymännen väljas av mer

än en valmyndighet, fördelar

länsstyrelsen antalet jurymän inom

vardera gruppen mellan

valmyndigheterna med ledning av

folkmängden.

Då juryman skall väljas, ankomme på tingsrätten att göra anmälan

därom till den som har att föranstalta om valet.

Valet skall vara proportionellt,

om det begärs av minst så många

väljande som motsvarar det tal,

vilket erhålls, då samtliga

väljandes antal delas med det antal

personer valet avser, ökat med 1.

Om förfarandet vid sådant

proportionellt val är särskilt

föreskrivet.

7 §

Avgår juryman eller upphör han

att vara valbar, skall inom den

grupp av jurymän, som den

avgångne tillhörde, valmyndigheten

utse annan i hans ställe för

återstoden av valperioden. Valet må

i landstingets ställe företagas av

dess förvaltningsutskott; dock gälle

sådant val allenast för tiden intill

landstingets nästkommande möte.

Avgår juryman eller upphör han att

vara valbar, skall inom den grupp

av jurymän, som den avgångne

tillhörde, valmyndigheten utse an-

nan i hans ställe för återstoden av

valperioden. Valet må i

landstingsfullmäktiges ställe

företagas av dess

förvaltningsutskott; dock gälle

sådant val allenast för tiden intill

landstingsfullmäktiges

nästkommande möte.

Förteckning över remissinstanser (Ds 1997:25)

Följande remissinstanser har inkommit med yttrande: Riksdagens

ombudsmän (JO), Svea hovrätt, Stockholms tingsrätt, Helsingborgs

tingsrätt, Malmö tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Borås tingsrätt, Umeå

tingsrätt, Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Jämtlands län,

Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen,

Institutionen för journalistik, medier och kommunikation vid Stockholms

universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet, Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet, Institutionen för journalistik och

masskommunikation vid Göteborgs universitet, Sveriges

advokatsamfund, Sveriges Radio AB, Svenska Journalistförbundet och

Svenska Tidningsutgivareföreningen.

Följande remissinstanser har beretts tillfälle att yttra sig men har

avstått: Sveriges Television AB, Allmänhetens Pressombudsman,

Föreningen Sveriges Filmproducenter, Medborgarrättsrörelsen i Sverige,

Svenska Bokförläggareföreningen och TV 4 AB.

Sammanfattning av departementspromemorian Något

om utgivningsbevis för periodiska skrifter och om

ägare till sådana skrifter (Ds 1997:30)

I den här promemorian föreslås att utlänningar och utländska juridiska

personer med hemvist inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

får rätt att äga periodiska skrifter som trycks i Sverige.

I promemorian föreslås vidare bestämmelser om att utgivningsbevis

för en periodisk skrift gäller för en period av tio år från utfärdandet.

Därefter förfaller beviset om ingen ansökan om förnyelse av beviset har

gjorts före tioårsperiodens utgång.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.

Författningsförslag i departementspromemorian

Något om utgivningsbevis för periodiska skrifter och

om äganderätten till sådana skrifter (Ds 1997:30)

Förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 7 § samt 5 kap. 5 och 7 §§

tryckfrihetsförordningen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

7 §

Med periodisk skrift förstås

tidning, tidskrift eller annan sådan

tryckt skrift, som enligt utgivnings-

planen är avsedd att under bestämd

titel utgivas med minst fyra å

särskilda tider utkommande num-

mer eller häften årligen, samt därtill

hörande löpsedlar och bilagor.

Sedan utgivningsbevis för skriften

meddelats, skall denna, till dess

beviset återkallas, anses som

periodisk.

Med periodisk skrift förstås en

tidning, tidskrift eller annan sådan

tryckt skrift som enligt utgivnings-

planen är avsedd att under en

bestämd titel utgivas med minst

fyra vid särskilda tider utkommande

nummer eller häften årligen, samt

till skriften hörande löpsedlar och

bilagor. Sedan utgivningsbevis för

skriften har meddelats, skall denna

anses som periodisk till dess att

beviset återkallas eller förfaller.

Om ägaren till en periodisk skrift sprider eller låter sprida skriftens

innehåll eller delar av detta i form av ett radioprogram, en film eller en

ljudupptagning som avses i yttrandefrihetsgrundlagen, skall i fråga om

tillämpningen av 1 Ä 14 kap. programmet, filmen eller upptagningen

jämställas med en bilaga till skriften i den utsträckning den i sådan form

spridda versionen återger innehållet i skriften oförändrat samt anger hur

innehållet har disponerats. I lag får föreskrivas om särskild skyldighet att

spela in sådana program och bevara filmer och upptagningar samt att

tillhandahålla dessa. Bestämmelser om rätt till sändningar finns i 3 kap.

yttrandefrihetsgrundlagen.

5 kap.

5 §

Periodisk skrift må icke utgivas,

innan bevis utfärdats att hinder

enligt denna förordning icke möter

för skriftens utgivning. Utgivnings-

bevis meddelas, på ansökan av

ägare, av myndighet som avses i 4

§. I ansökan skola uppgivas skrif-

tens titel och utgivningsort samt

utgivningsplanen för skriften.

En periodisk skrift får inte

utgivas innan det har utfärdats ett

bevis om att det inte finns något

hinder mot utgivning enligt denna

förordning. Ett sådant utgivnings-

bevis meddelas av den myndighet

som avses i 4 § på ansökan av

skriftens ägare. I ansökan skall

anges skriftens titel och utgiv-

ningsort samt utgivningsplanen för

skriften.

Utgivningsbevis må ej utfärdas,

innan anmälan om utgivare enligt 4

§ gjorts.

Ett utgivningsbevis får inte

utfärdas innan det har gjorts en

anmälan om utgivare enligt 4 §.

Företer skriftens titel sådan

likhet med titeln på skrift, för

vilken utgivningsbevis tidigare

utfärdats, att förväxling lätt kan

ske, må ansökan avslås.

En ansökan om utgivningsbevis

får avslås, om skriftens titel visar

en sådan likhet med titeln på en

annan skrift, för vilken det finns ett

utgivningsbevis, att förväxling lätt

kan ske.

Ett utgivningsbevis gäller för en

period av tio år från utfärdandet.

Beviset får förnyas på ansökan av

skriftens ägare, varje gång för tio

år från utgången av den föregående

tioårsperioden.

En ansökan om förnyelse får

göras tidigast ett år före periodens

utgång. Har en sådan ansökan inte

kommit in till myndigheten före

periodens utgång, är beviset

förfallet. Om en ansökan om förny-

else har gjorts i rätt tid, fortsätter

beviset, utan hinder av vad som

sägs i fjärde stycket, att gälla till

dess att beslutet med anledning av

ansökan har vunnit laga kraft.

För en ansökan om förnyelse av

ett utgivningsbevis gäller i övrigt

samma bestämmelser som för den

första ansökan.

7 §

Har på grund av förhållande som

avses i 6 § första stycket 2, 3, 5

eller 7 utgivningsbevis återkallats,

må likväl ej, innan två år förflutit

sedan beslutet därom meddelades,

utan medgivande av skriftens ägare

utgivningsbevis utfärdas för annan

skrift, vars titel företer sådan likhet

med skriftens titel att förväxling lätt

kan ske.

Har ett utgivningsbevis återkal-

lats på grund av ett förhållande som

avsesi 6 § första stycket 2, 3, 5 eller

7 eller har beviset förfallit, får

ändå inte, innan två år har förflutit

sedan beslutet om återkallelse

meddelades eller beviset förföll,

utan medgivande av skriftens ägare

ett utgivningsbevis utfärdas för en

annan skrift, vars titel visar en

sådan likhet med skriftens titel att

förväxling lätt kan ske.

__________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. De nya bestämmelserna gäller även för utgivningsbevis som har

utfärdats före ikraftträdandet. I stället för vad som sägs i 5 kap. 5 § fjärde

stycket första meningen, gäller sådana bevis för en period av tio år från

lagens ikraftträdande.

Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1559) med

föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttran-

defrihetsgrundlagens områden

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 § lagen (1991:1559) med föreskrifter

på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Utlänningar som har hemvist här

i landet får vara ägare till

periodiska skrifter som trycks här.

Utlänningar med hemvist inom

Europeiska ekonomiska samarbets-

området får vara ägare till perio-

diska skrifter som trycks i Sverige.

Även utländska juridiska perso-

ner med hemvist inom Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet får

vara ägare till periodiska skrifter

som trycks i Sverige. För juridiska

personer gäller som hemvist den

ort där styrelsen har sitt säte eller,

om säte för styrelsen inte är

bestämt eller styrelse inte finns, där

förvaltningen förs.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förteckning över remissinstanser (Ds 1997:30)

Remissyttrande över promemorian har avgetts av följande instanser.

Riksdagens ombudsmän (JO), Svea hovrätt, Stockholms tingsrätt,

Göteborgs tingsrätt, Umeå tingsrätt, Kammarrätten i Sundsvall,

Länsrätten i Jämtlands län, Justitiekanslern, Domstolsverket,

Riksåklagaren, Åklagarmyndigheterna i Stockholm och Sundsvall,

Kungliga biblioteket, Institutionen för journalistik, medier och

kommunikation vid Stockholms universitet, Juridiska fakultetsnämnden

vid Uppsala universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Lunds

universitet, Institutionen för journalistik och masskommunikation vid

Göteborgs universitet, Patent- och registreringsverket, Sveriges

advokatsamfund, Svenska Journalistförbundet, Svenska Tid-

ningsutgivareföreningen.

Riksåklagaren har överlämnat yttranden från åklagarmyndigheterna i

Stockholm och Sundsvall.

Allmänhetens Pressombudsman har inbjudits att yttra sig med

anledning av promemorian, men avstått.

Lagrådsremissens lagförslag

Regeringen har följande förslag till lagtext.

1 Förslag till lag om ändring i regeringsformen

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 § och 8 kap. 18 § regeringsformen

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad

1. yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt

meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor,

2. informationsfrihet: frihet att inhämta och mottaga upplysningar samt

att i övrigt taga del av andras yttranden,

3. mötesfrihet: frihet att anordna och bevista sammankomst för

upplysning, meningsyttring eller annat liknande syfte eller för framfö-

rande av konstnärligt verk,

4. demonstrationsfrihet: frihet att anordna och deltaga i demonstration

på allmän plats,

5. föreningsfrihet: frihet att sammansluta sig med andra för allmänna

eller enskilda syften,

6. religionsfrihet: frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva

sin religion.

Beträffande tryckfriheten och

motsvarande frihet att yttra sig i

ljudradio, television och vissa lik-

nande överföringar, filmer, video-

gram och andra upptagningar av

rörliga bilder samt ljudupptagningar

gäller vad som är föreskrivet i

tryckfrihetsförordningen och yttran-

defrihetsgrundlagen.

Beträffande tryckfriheten och

motsvarande frihet att yttra sig i

ljudradio, television och vissa lik-

nande överföringar samt filmer,

videogram, ljudupptagningar och

andra tekniska upptagningar gäller

vad som är föreskrivet i tryck-

frihetsförordningen och yttrande-

frihetsgrundlagen.

I tryckfrihetsförordningen finns också bestämmelser om rätt att taga

del av allmänna handlingar.

8 kap.

18 §

För att avge yttrande över lagförslag skall finnas ett lagråd, vari ingår

domare i Högsta domstolen och Regeringsrätten. Yttrande från Lagrådet

inhämtas av regeringen eller, enligt vad som närmare angives i

riksdagsordningen, av riksdagsutskott.

Yttrande av Lagrådet bör inhäm-

tas innan riksdagen beslutar grund-

lag om tryckfriheten, eller om mot-

svarande frihet att yttra sig i ljud-

radio, television och vissa liknande

överföringar, filmer, videogram och

andra upptagningar av rörliga bil-

der samt ljudupptagningar, lag om

begränsning av rätten att taga del av

allmänna handlingar, lag som avses

i 2 kap. 3 § andra stycket, 12 §

första stycket, 17-19 §§ eller 22 §

andra stycket eller lag som ändrar

eller upphäver sådan lag, lag om

kommunal beskattning, lag som av-

ses i 2 eller 3 § eller lag som avses i

11 kap., om lagen är viktig för en-

skilda eller från allmän synpunkt.

Vad nu har sagts gäller dock icke,

om Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse på grund av frågans be-

skaffenhet eller skulle fördröja lag-

stiftningsfrågans behandling så att

avsevärt men skulle uppkomma.

Föreslår regeringen riksdagen att

stifta lag i något av de ämnen som

avses i första meningen och har

Lagrådets yttrande dessförinnan

inte inhämtats, skall regeringen

samtidigt för riksdagen redovisa

skälen härtill. Att Lagrådet icke har

hörts över ett lagförslag utgör

aldrig hinder mot lagens

tillämpning.

Yttrande av Lagrådet bör inhäm-

tas innan riksdagen beslutar grund-

lag om tryckfriheten eller om mot-

svarande frihet att yttra sig i ljud-

radio, television och vissa liknande

överföringar samt tekniska upptag-

ningar, lag om begränsning av

rätten att taga del av allmänna

handlingar, lag som avses i 2 kap.

3 § andra stycket, 12 § första

stycket, 17-19 §§ eller 22 § andra

stycket eller lag som ändrar eller

upphäver sådan lag, lag om

kommunal beskattning, lag som av-

ses i 2 eller 3 § eller lag som avses i

11 kap., om lagen är viktig för en-

skilda eller från allmän synpunkt.

Vad nu har sagts gäller dock icke,

om Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse på grund av frågans be-

skaffenhet eller skulle fördröja lag-

stiftningsfrågans behandling så att

avsevärt men skulle uppkomma.

Föreslår regeringen riksdagen att

stifta lag i något av de ämnen som

avses i första meningen och har

Lagrådets yttrande dessförinnan

inte inhämtats, skall regeringen

samtidigt för riksdagen redovisa

skälen härtill. Att Lagrådet icke har

hörts över ett lagförslag utgör

aldrig hinder mot lagens

tillämpning.

Lagrådets granskning skall avse

1. hur förslaget förhåller sig till grundlagarna och rättsordningen i

övrigt,

2. hur förslagets föreskrifter förhåller sig till varandra,

3. hur förslaget förhåller sig till rättssäkerhetens krav,

4. om förslaget är så utformat att lagen kan antagas tillgodose angivna

syften,

5. vilka problem som kan uppstå vid tillämpningen.

Närmare bestämmelser om Lagrådets sammansättning och tjänstgöring

meddelas i lag.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2 Förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen

Härigenom föreskrivs i fråga om tryckfrihetsförordningen

dels att 1 kap. 6 och 7 §§, 5 kap. 5 och 7 §§, 7 kap. 4 och 7 §§, 9 kap.

5 §, 10 kap. 1 §, 12 kap. 4, 7 och 14 §§, 13 kap. 6 § samt rubriken till

13 kap. tryckfrihetsförordningen skall ha följande lydelse,

dels att det i förordningen skall införas en ny paragraf, 1 kap. 10 §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

6 §

Tryckt skrift skall, för att anses

såsom sådan, vara utgiven. Skrift

anses utgiven då den blivit

utlämnad till salu eller för sprid-

ning på annat sätt; vad nu sagts

gäller dock icke myndighets tryckta

handlingar, om de ej äro tillgäng-

liga för envar.

Tryckt skrift skall, för att anses

såsom sådan, vara utgiven. En

skrift anses utgiven då den blivit

utlämnad till försäljning eller för

spridning på annat sätt i Sverige.

Detta gäller dock inte en

myndighets tryckta handlingar, om

de inte är tillgängliga för envar.

7 §

Med periodisk skrift förstås

tidning, tidskrift eller annan sådan

tryckt skrift, som enligt

utgivningsplanen är avsedd att

under bestämd titel utgivas minst

med fyra å särskilda tider

utkommande nummer eller häften

årligen, samt därtill hörande

löpsedlar och bilagor. Sedan utgiv-

ningsbevis för skriften meddelats,

skall denna, till dess beviset åter-

kallas, anses som periodisk.

Med periodisk skrift förstås en

tidning, tidskrift eller någon annan

sådan tryckt skrift som enligt

utgivningsplanen är avsedd att

under en bestämd titel utgivas med

minst fyra vid särskilda tider

utkommande nummer eller häften

årligen, samt löpsedlar och bilagor

som hör till skriften. Sedan

utgivningsbevis för skriften har

meddelats, skall denna anses som

periodisk till dess att beviset

återkallas eller förklaras förfallet.

Om ägaren till en periodisk skrift

sprider eller låter sprida skriftens

innehåll eller delar av detta i form av

ett radioprogram, en film eller en

ljudupptagning som avses i yttran-

defrihetsgrundlagen, skall i fråga om

tillämpning av 1-14 kap. pro-

grammet, filmen eller upptagningen

jämställas med en bilaga till skriften

i den utssträckning den i sådan form

spridda versionen återger innehållet i

skriften oförändrat samt anger hur

innehållet har disponerats. I lag får

föreskrivas om särskild skyldighet

att spela in sådana program och be-

vara filmer och upptagningar samt

att tillhandahålla dessa. Bestäm-

melser om rätt till sändningar finns i

3 kap. yttrandefrihetsgrundlagen.

Om ägaren till en periodisk skrift

sprider eller låter sprida skriftens

innehåll eller delar av detta i form av

ett radioprogram eller en teknisk

upptagning som avses i yttrandefri-

hetsgrundlagen, skall i fråga om till-

lämpningen av 1-14 kap. program-

met eller upptagningen jämställas

med en bilaga till skriften i den

utsträckning den i sådan form

spridda versionen återger innehållet i

skriften oförändrat samt anger hur

innehållet har disponerats. I lag får

föreskrivas om särskild skyldighet

att spela in sådana program och

bevara tekniska upptagningar samt

att tillhandahålla dessa. Bestäm-

melser om rätt till sändningar finns i

3 kap. yttrandefrihetsgrundlagen.

10 §

Om förbud mot att sprida, inneha

eller på annat sätt ta befattning

med skildring av barn i

pornografisk bild gäller vad som

föreskrivs i lag.

5 kap.

5 §

Periodisk skrift må icke utgivas,

innan bevis utfärdats att hinder

enligt denna förordning icke möter

för skriftens utgivning. Utgivnings-

bevis meddelas, på ansökan av

ägare, av myndighet som avses i

4 §. I ansökan skola uppgivas skrif-

tens titel och utgivningsort samt

utgivningsplanen för skriften.

En periodisk skrift får inte

utgivas innan det har utfärdats ett

bevis om att det inte finns något

hinder mot utgivning enligt denna

förordning. Ett sådant

utgivningsbevis meddelas av den

myndighet som avses i 4 § på

ansökan av skriftens ägare. I

ansökan skall anges skriftens titel

och utgivningsort samt utgivnings-

planen för skriften.

Utgivningsbevis må ej utfärdas,

innan anmälan om utgivare enligt

4 § gjorts.

Ett utgivningsbevis får inte ut-

färdas innan det har gjorts en an-

mälan om utgivare enligt 4 §.

Företer skriftens titel sådan likhet

med titeln på skrift, för vilken ut-

givningsbevis tidigare utfärdats, att

förväxling lätt kan ske, må ansökan

avslås.

En ansökan om utgivningsbevis

får avslås, om skriftens titel företer

en sådan likhet med titeln på en

annan skrift som det finns ett

utgivningsbevis för att förväxling

lätt kan ske.

Ett utgivningsbevis gäller för en

period av tio år från utfärdandet.

Därefter förfaller beviset. Beslut

om att beviset skall anses förfallet

vid tioårsperiodens utgång med-

delas av den myndighet som avses i

4 §.

Beviset får förnyas på ansökan

av skriftens ägare, varje gång för

tio år från utgången av den

föregående tioårsperioden. En

ansökan om förnyelse får göras

tidigast ett år före och senast på

dagen för periodens utgång. För en

ansökan om förnyelse av ett

utgivningsbevis gäller i övrigt

samma bestämmelser som för den

första ansökan.

Om en ansökan om förnyelse har

gjorts i rätt tid, fortsätter beviset,

trots vad som sägs i fjärde och

femte styckena, att gälla till dess att

beslutet med anledning av ansökan

har vunnit laga kraft.

7 §

Har på grund av förhållande som

avses i 6 § första stycket 2, 3, 5

eller 7 utgivningsbevis återkallats,

må likväl ej, innan två år förflutit

sedan beslutet därom meddelades,

utan medgivande av skriftens ägare

utgivningsbevis utfärdas för annan

skrift, vars titel företer sådan likhet

med skriftens titel att förväxling lätt

kan ske.

Har ett utgivningsbevis

återkallats på grund av ett

förhållande som avses i 6 § första

stycket 2, 3, 5 eller 7 eller har

beviset förklarats förfallet, får det

ändå inte utan medgivande av

skriftens ägare utfärdas ett utgiv-

ningsbevis för en annan skrift vars

titel visar en sådan likhet med

skriftens titel att förväxling lätt kan

ske, innan två år har förflutit sedan

beslutet om återkallelse meddelades

eller beviset förföll.

7 kap.

4 §

Med beaktande av det i 1 kap. angivna syftet med en allmän tryckfrihet

skall såsom tryckfrihetsbrott anses följande gärningar, om de begås

genom tryckt skrift och är straffbara enligt lag:

1. högförräderi, förövat med uppsåt att riket eller del därav skall med

våldsamma eller eljest lagstridiga medel eller med utländskt bistånd

läggas under främmande makt eller bringas i beroende av sådan makt

eller att del av riket skall sålunda lösryckas eller att åtgärd eller beslut av

statschefen, regeringen, riksdagen eller högsta domarmakten skall med

utländskt bistånd framtvingas eller hindras, såframt gärningen innebär

fara för uppsåtets förverkligande;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant högförräderi;

2. krigsanstiftan, såframt fara för att riket skall invecklas i krig eller

andra fientligheter framkallas med utländskt bistånd;

3. spioneri, varigenom någon för att gå främmande makt till handa

obehörigen befordrar, lämnar eller röjer uppgift rörande försvarsverk,

vapen, förråd, import, export, tillverkningssätt, underhandlingar, beslut

eller något förhållande i övrigt, vars uppenbarande för främmande makt

kan medföra men för totalförsvaret eller eljest för rikets säkerhet, vare

sig uppgiften är riktig eller ej;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant spioneri;

4. obehörig befattning med hemlig uppgift, varigenom någon utan

syfte att gå främmande makt till handa obehörigen befordrar, lämnar eller

röjer uppgift rörande något förhållande av hemlig natur, vars

uppenbarande för främmande makt kan medföra men för rikets försvar

eller för folkförsörjningen vid krig eller av krig föranledda

utomordentliga förhållanden eller eljest för rikets säkerhet, vare sig

uppgiften är riktig eller ej;

försök eller förberedelse till sådan obehörig befattning med hemlig

uppgift;

stämpling till sådant brott, om detta är att anse som grovt, vid vilken

bedömning särskilt skall beaktas om gärningen innefattade till-

handagående av främmande makt eller var av synnerligen farlig

beskaffenhet med hänsyn till pågående krig eller rörde förhållande av

stor betydelse eller om den brottslige röjde vad som på grund av allmän

eller enskild tjänst betrotts honom;

5. vårdslöshet med hemlig uppgift, varigenom någon av grov

oaktsamhet begår gärning som avses under 4;

6. uppror, förövad med uppsåt att statsskicket skall med vapenmakt

eller eljest med våldsamma medel omstörtas eller att åtgärd eller beslut

av statschefen, regeringen, riksdagen eller högsta domarmakten skall

sålunda framtvingas eller hindras, såframt gärningen innebär fara för

uppsåtets förverkligande;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant uppror;

7. landsförräderi eller landssvek, i vad därigenom, då riket är i krig

eller eljest i lag meddelade bestämmelser om sådant brott äger

tillämpning, någon missleder eller förråder dem som är verksamma för

rikets försvar eller förleder dem till myteri, trolöshet eller modlöshet,

förråder egendom som är av betydelse för totalförsvaret eller begår annan

liknande förrädisk gärning som är ägnad att medföra men för

totalförsvaret eller innefattar bistånd åt fienden;

försök, förberedelse eller stämpling till sådant landsförräderi eller

landssvek;

8. landsskadlig vårdslöshet, i vad därigenom någon av oaktsamhet

begår gärning som avses under 7;

9. ryktesspridning till fara för rikets säkerhet, varigenom, då riket är i

krig eller eljest i lag meddelade bestämmelser om sådant brott äger

tillämpning, någon sprider falska rykten eller andra osanna påståenden,

som är ägnade att framkalla fara för rikets säkerhet, eller till främmande

makt framför eller låter framkomma sådana rykten eller påståenden eller

bland krigsmän sprider falska rykten eller andra osanna påståenden som

är ägnade att framkalla trolöshet eller modlöshet;

10. uppvigling, varigenom någon uppmanar eller eljest söker förleda

till brottslig gärning, svikande av medborgerlig skyldighet eller

ohörsamhet mot myndighet eller åsidosättande av vad som åligger

krigsman i tjänsten;

11. hets mot folkgrupp, varigenom någon hotar eller uttrycker

missaktning för folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med

anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller

trosbekännelse;

12. barnpornografibrott, varige-

nom någon skildrar barn i porno-

grafisk bild med uppsåt att bilden

sprides, om inte gärningen med

hänsyn till omständigheterna är

försvarlig;

13. olaga våldsskildring, varigenom någon i bild skildrar sexuellt våld

eller tvång med uppsåt att bilden sprids, om inte gärningen med hänsyn

till omständigheterna är försvarlig;

14. förtal, varigenom någon utpekar annan såsom brottslig eller

klandervärd i sitt levnadssätt eller eljest lämnar uppgift som är ägnad att

utsätta denne för andras missaktning, och, om den förtalade är avliden,

gärningen är sårande för de efterlevande eller eljest kan anses kränka den

frid, som bör tillkomma den avlidne, dock ej om det med hänsyn till

omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken och han visar

att uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den;

15. förolämpning, varigenom någon smädar annan genom kränkande

tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt beteende mot

honom.

7 §

Tryckt skrift, som innefattar tryckfrihetsbrott, må konfiskeras.

Konfiskering av tryckt skrift innebär att alla för spridning avsedda

exemplar av skriften skola förstöras samt att med formar, stenar,

stereotyper, plåtar och andra dylika, uteslutande för tryckningen av

skriften användbara materialier skall så förfaras att missbruk därmed ej

kan ske.

Konfiskering får också ske i

annat fall av en tryckt skrift som

innefattar en skildring av barn i

pornografisk bild av verklighets-

trogen karaktär, om inte innehavet

med hänsyn till omständigheterna

är försvarligt. Konfiskering innebär

då att samtliga exemplar av skriften

som påträffas i samband med en

förundersökning skall förstöras.

9 kap

5 §

Finnes ej någon, som enligt 8 kap. är för brottet ansvarig, eller kan ej

stämning här i riket delgivas honom, må åklagaren eller målsäganden i

stället för att väcka åtal göra ansökan om skriftens konfiskering.

Justitiekanslern får även ansöka

om konfiskering av exemplar av en

tryckt skrift som avses i 7 kap. 7 §

tredje stycket.

10 kap.

 1 §

Förekommer anledning att tryckt

skrift på grund av tryckfrihetsbrott

kan konfiskeras må, i avbidan på

beslut därom skriften läggas under

beslag. Beslag får även läggas på

en tryckt skrift som kan konfiskeras

enligt 7 kap. 7 § tredje stycket. För

beslag i sistnämnda fall gäller i

övrigt de bestämmelser till vilka

hänvisas i 14 §.

Förekommer anledning att tryckt

skrift på grund av tryckfrihetsbrott

kan konfiskeras må, i avbidan på

beslut därom skriften läggas under

beslag.

I avbidan på rättens beslut må ock, i fall som avses i 7 kap. 8 §,

meddelas utgivningsförbud för periodisk skrift.

12 kap.

4 §

Jurymännen utses genom val för en tid av fyra kalenderår.

Valet skall förrättas av lands-

tinget i länet eller, då inom länet

finnes kommun som ej tillhör

landstingskommun, av landstinget

och kommunfullmäktige i

förstnämnda kommun. I Gotlands

län förrättas valet av

kommunfullmäktige i Gotlands

kommun. Skola enligt vad nu sagts

jurymännen väljas av mer än en

valmyndighet, fördelar

länsstyrelsen antalet jurymän inom

vardera gruppen mellan

valmyndigheterna med ledning av

folkmängden.

Valet skall förrättas av lands-

tingsfullmäktige i länet eller, då

inom länet finns kommun som ej

tillhör landsting, av landstingsfull-

mäktige och kommunfullmäktige i

kommunen. I Gotlands län förrättas

valet av kommunfullmäktige i

Gotlands kommun. Skall enligt vad

nu sagts jurymännen väljas av mer

än en valmyndighet, fördelar

länsstyrelsen antalet jurymän inom

vardera gruppen mellan

valmyndigheterna med ledning av

folkmängden.

Då juryman skall väljas,

ankomme på tingsrätten att göra

anmälan därom till den som har att

föranstalta om valet.

Då juryman skall väljas,

ankommer det på tingsrätten att

göra anmälan därom till den som

har att föranstalta om valet.

7 §

Avgår juryman eller upphör han

att vara valbar, skall inom den

grupp av jurymän, som den

avgångne tillhörde, valmyndigheten

utse annan i hans ställe för

återstoden av valperioden. Valet må

i landstingets ställe företagas av

dess förvaltningsutskott; dock gälle

sådant val allenast för tiden intill

landstingets nästkommande möte.

Avgår juryman eller upphör han

att vara valbar, skall inom den

grupp av jurymän, som den

avgångne tillhörde, valmyndigheten

utse annan i hans ställe för

återstoden av valperioden. Valet får

i landstingsfullmäktiges ställe

företas av dess förvaltningsutskott;

dock gäller sådant val endast för

tiden intill landstingsfullmäktiges

nästkommande möte.

 14 §

Föres i mål om ansvar jämväl

talan om enskilt anspråk eller

konfiskering mot annan än den

tilltalade, skola de åtgärder av

svarandepart, som avses i 2 § första

stycket, 10 § andra stycket och 12 §

andra stycket, ankomma på den

tilltalade.

Föres i mål om ansvar jämväl

talan om enskilt anspråk mot annan

än den tilltalade, skola de åtgärder

av svarandepart, som avses i 2 §

första stycket, 10 § andra stycket

och 12 § andra stycket, ankomma

på den tilltalade.

Då talan utan samband med åtal

föres om tryckt skrifts konfiskering

eller om enskilt anspråk gälle om

rättegången i sådant mål vad i 2 och

10 13 §§ är föreskrivet; har frågan

huruvida brott föreligger tidigare

prövats i tryckfrihetsmål avseende

ansvar för brott, skall dock

prövning av samma fråga ej ånyo

äga rum. I ansökningsmål enligt 9

kap. 5 § första stycket skall den

uteslutning av jurymän, som eljest

ankommer på parterna, förtagas av

rätten genom lottning. Detsamma

skall gälla ansökningsmål som

avses i 9 kap. 5 § andra stycket när

någon svarandepart inte finns eller

stämning här i riket inte kan delges

honom.

Då talan utan samband med åtal

föres om tryckt skrifts konfiskering

eller om enskilt anspråk gälle om

rättegången i sådant mål vad i 2 och

10 13 §§ är föreskrivet; har frågan

huruvida brott föreligger tidigare

prövats i tryckfrihetsmål avseende

ansvar för brott, skall dock

prövning av samma fråga ej ånyo

äga rum. I ansökningsmål skall den

uteslutning av jurymän, som eljest

ankommer på parterna, förtagas av

rätten genom lottning.

13 kap. Om utrikes tryckta

skrifter

13 kap. Om utrikes tryckta

skrifter m.m.

6 §

I fråga om skrift som trycks utom riket och som utges här men som

inte huvudsakligen är avsedd för spridning inom riket och för vilken inte

heller utgivningsbevis finns gäller bestämmelserna i 1 kap. 1 § tredje och

fjärde styckena angående meddelande och anskaffande av uppgifter och

underrättelser för offentliggörande om inte

1. meddelandet eller anskaffandet innefattar brott mot rikets säkerhet;

2. meddelandet innefattar utlämnande eller tillhandahållande som avses

i 7 kap. 3 § första stycket 2;

3. meddelandet utgör uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt.

Första stycket tillämpas också i

fråga om skrift som trycks utom

riket och som inte ges ut här.

Härvid jämställs med den som

lämnar meddelande för offentlig-

görande den som på annat sätt med-

verkar till framställning i periodisk

skrift såsom författare eller annan

upphovsman.

Första stycket tillämpas också i

fråga om en skrift som inte ges ut i

Sverige, oavsett om skriften trycks

här eller utomlands. Härvid jäm-

ställs med den som lämnar medde-

lande för offentliggörande den som

på annat sätt medverkar till fram-

ställning i periodisk skrift såsom

författare eller annan upphovsman.

Är meddelandet eller anskaffandet straffbart enligt vad som följer av

första och andra styckena, gäller vad som är föreskrivet därom. Mål

angående ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som nu sagts

skall handläggas som tryckfrihetsmål, när inte 12 kap. 1 § andra stycket

tredje meningen har motsvarande tillämpning. I fråga om rätt till

anonymitet för meddelaren gäller vad som är föreskrivet i 3 kap; be-

stämmelsen i 3 § 3 skall dock omfatta även annat brott mot rikets

säkerhet än som där avses.

________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Äldre föreskrifter tillämpas på sådana tekniska upptagningar som

spritts före ikraftträdandet.

3. De nya bestämmelserna i 1 kap. 7 § samt 5 kap. 5 och 7 §§ gäller

även för utgivningsbevis som har utfärdats före ikraftträdandet. I stället

för vad som sägs i 5 kap. 5 § fjärde stycket första meningen gäller sådana

bevis för en period av tio år från lagens ikraftträdande.

4. De nya föreskrifterna tillämpas inte vid prövning av talan som har

väckts före ikraftträdandet.

3 Förslag till lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen

Härigenom föreskrivs i fråga om yttrandefrihetsgrundlagen

dels att 4 kap. 7 §, 6 kap. 3-5 §§ samt rubrikerna närmast före 4 kap. 1

och 7 §§ och 6 kap. 1, 3 och 6 §§ skall upphöra att gälla,

dels att nuvarande 6 kap. 6 och 7 §§ skall betecknas 6 kap. 3 resp. 4 §,

dels att 1 kap. 1-4 och 9-12 §§, 2 kap. 1-5 §§, 3 kap. 8-10, 12 och

13 §§, 4 kap. 1 och 4 §§, 5 kap. 1, 3 och 6 §§, 6 kap. 1 och 2 §§, 7 kap.

1-3 §§, 8 kap. 1, 2 och 4 §§, 9 kap. 1 § och 10 kap. 1 och 2 §§ samt

rubriken närmast före 3 kap. 8 § och rubriken till 10 kap. skall ha

följande lydelse.

dels att det i yttrandefrihetsgrundlagen skall införas en ny paragraf,

1 kap. 13 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Varje svensk medborgare är gent-

emot det allmänna tillförsäkrad rätt

enligt denna grundlag att i ljud-

radio, television och vissa liknande

överföringar, filmer, videogram och

andra upptagningar av rörliga bil-

der samt ljudupptagningar offentli-

gen uttrycka tankar, åsikter och

känslor och i övrigt lämna uppgifter

i vilket ämne som helst.

Varje svensk medborgare är gent-

emot det allmänna tillförsäkrad rätt

enligt denna grundlag att i ljud-

radio, television och vissa liknande

överföringar samt filmer, video-

gram, ljudupptagningar och andra

tekniska upptagningar offentligen

uttrycka tankar, åsikter och känslor

och i övrigt lämna uppgifter i vilket

ämne som helst.

Yttrandefriheten enligt denna grundlag har till ändamål att säkra ett

fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt

konstnärligt skapande. I den får inga andra begränsningar göras än de

som följer av denna grundlag.

Vad som sägs i grundlagen om

radioprogram gäller förutom pro-

gram i ljudradio också program i

television och innehållet i vissa

andra sändningar av ljud, bild eller

text som sker med hjälp av elek-

tromagnetiska vågor. Vad som sägs

om filmer avser även videogram och

andra upptagningar av rörliga bilder.

Vad som sägs i grundlagen om

radioprogram gäller förutom pro-

gram i ljudradio också program i

television och innehållet i vissa

andra sändningar av ljud, bild eller

text som sker med hjälp av elek-

tromagnetiska vågor. Vad som sägs

om filmer avser även videogram

och andra tekniska upptagningar

med rörliga bilder.

Med tekniska upptagningar avses

i denna grundlag upptagningar som

innehåller text, bild eller ljud och

som kan läsas, avlyssnas eller på

annat sätt uppfattas endast med

tekniskt hjälpmedel.

2 §

Varje svensk medborgare är

tillförsäkrad rätt att till författare

och andra upphovsmän samt till ut-

givare, redaktioner, nyhetsbyråer

och företag för framställning av

filmer eller ljudupptagningar lämna

uppgifter i vilket ämne som helst

för offentliggörande i radiopro-

gram, filmer och ljudupptagningar.

Han har också rätt att anskaffa

uppgifter i vilket ämne som helst

för sådant uppgiftslämnande eller

offentliggörande. I dessa rättigheter

får inga andra begränsningar göras

än de som följer av denna grundlag.

Varje svensk medborgare är

tillförsäkrad rätt att till författare

och andra upphovsmän samt till ut-

givare, redaktioner, nyhetsbyråer

och företag för framställning av

tekniska upptagningar lämna upp-

gifter i vilket ämne som helst för

offentliggörande i radioprogram

och sådana upptagningar. Han har

också rätt att anskaffa uppgifter i

vilket ämne som helst för sådant

uppgiftslämnande eller offentlig-

görande. I dessa rättigheter får inga

andra begränsningar göras än de

som följer av denna grundlag.

3 §

Det får inte förekomma att något

som är avsett att framföras i ett

radioprogram eller en ljudupp-

tagning först måste granskas av en

myndighet eller något annat allmänt

organ. Inte heller är det tillåtet för

myndigheter och andra allmänna

organ att utan stöd i denna

grundlag, på grund av det kända

eller väntade innehållet i ett radio-

program eller en ljudupptagning,

förbjuda eller hindra dess offentlig-

görande eller spridning bland all-

mänheten.

Det får inte förekomma att något

som är avsett att framföras i ett

radioprogram eller en teknisk upp-

tagning först måste granskas av en

myndighet eller något annat allmänt

organ. Inte heller är det tillåtet för

myndigheter och andra allmänna

organ att utan stöd i denna

grundlag, på grund av det kända

eller väntade innehållet i ett radio-

program eller en teknisk upp-

tagning, förbjuda eller hindra dess

offentliggörande eller spridning

bland allmänheten.

Vad som sägs i första stycket

gäller även filmer. Genom lag får

dock meddelas föreskrifter om

granskning och godkännande av

filmer som skall visas offentligt.

Det får inte utan stöd i denna

grundlag förekomma att myndig-

heter och andra allmänna organ på

grund av innehållet i radioprogram,

filmer och ljudupptagningar förbju-

der eller hindrar innehav eller

användning av sådana tekniska

hjälpmedel som behövs för att

kunna ta emot radioprogram eller

för att kunna uppfatta innehållet i

filmer eller ljudupptagningar. Det-

samma gäller förbud mot an-

läggande av trådnät för sändning av

radioprogram.

Trots första stycket får det genom

lag meddelas föreskrifter om

granskning och godkännande av

rörliga bilder i filmer som skall

visas offentligt.

Det får inte utan stöd i denna

grundlag förekomma att myndig-

heter och andra allmänna organ på

grund av innehållet i radioprogram

och tekniska upptagningar förbju-

der eller hindrar innehav eller

användning av sådana tekniska

hjälpmedel som behövs för att

kunna ta emot radioprogram eller

för att kunna uppfatta innehållet i

tekniska upptagningar. Detsamma

gäller förbud mot anläggande av

trådnät för sändning av radiopro-

gram.

4 §

Myndigheter och andra allmänna

organ får inte utan stöd i denna

grundlag ingripa mot någon på

grund av att han i ett radioprogram,

en film eller en ljudupptagning har

missbrukat yttrandefriheten eller

medverkat till ett sådant missbruk.

Inte heller får de utan stöd av denna

grundlag av sådan anledning göra

några ingripanden mot programmet,

filmen eller ljudupptagningen.

Myndigheter och andra allmänna

organ får inte utan stöd i denna

grundlag ingripa mot någon på

grund av att han i ett radioprogram

eller en teknisk upptagning har

missbrukat yttrandefriheten eller

medverkat till ett sådant missbruk.

Inte heller får de utan stöd av denna

grundlag av sådan anledning göra

några ingripanden mot programmet

eller upptagningen.

9 §

Denna grundlags föreskrifter om

radioprogram tillämpas också när

en redaktion för en tryckt periodisk

skrift eller för radioprogram, ett

företag för framställning av filmer

eller ljudupptagningar eller en ny-

hetsbyrå med hjälp av elektromag-

netiska vågor på begäran tillhanda-

håller allmänheten upplysningar

direkt ur ett register med upptag-

ningar för automatisk databehand-

ling. Det gäller dock inte om den

mottagande kan ändra innehållet i

registret.

Denna grundlags föreskrifter om

radioprogram tillämpas också när

en redaktion för en tryckt periodisk

skrift eller för radioprogram, ett

företag för yrkesmässig framställ-

ning av tekniska upptagningar eller

en nyhetsbyrå med hjälp av elek-

tromagnetiska vågor på särskild be-

gäran tillhandahåller allmänheten

upplysningar direkt ur ett register

med upptagningar för automatisk

databehandling. Det gäller dock

inte om den mottagande kan ändra

innehållet i registret.

10 §

Grundlagen är tillämplig på

sådana filmer och ljudupptagningar

som sprids till allmänheten genom

att spelas upp, säljas eller

tillhandahållas på annat sätt.

Grundlagen är tillämplig på

sådana tekniska upptagningar som

sprids till allmänheten i Sverige

genom att spelas upp, säljas eller

tillhandahållas på annat sätt.

Om grundlagen är tillämplig

eller inte prövas i det enskilda fallet

på grundval av vad som kan antas

om spridningen. Om inte annat

framgår av omständigheterna, skall

grundlagen anses tillämplig på en

upptagning med uppgifter enligt

3 kap. 13 § och 4 kap. 4 §.

11 §

Att vissa radioprogram, filmer

och ljudupptagningar skall

jämställas med periodiska skrifter

framgår av 1 kap. 7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen.

Att vissa radioprogram och

tekniska upptagningar skall jäm-

ställas med periodiska skrifter

framgår av 1 kap. 7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen.

12 §

Vad som sägs i 1 kap. 8 och 9 §§

tryckfrihetsförordningen om att

föreskrifter i lag får meddelas i

fråga om upphovsmäns rättigheter,

annonser om alkohol eller tobak,

kreditupplysningsverksamhet och

tillvägagångssätt för anskaffande av

uppgifter utan hinder av grundlagen

skall gälla också i fråga om

radioprogram, filmer och ljudupp-

tagningar.

Vad som sägs i 1 kap. 8 och 9 §§

tryckfrihetsförordningen om att fö-

reskrifter i lag får meddelas i fråga

om upphovsmäns rättigheter, vissa

annonser, kreditupplysningsverk-

samhet och tillvägagångssätt för

anskaffande av uppgifter utan

hinder av grundlagen skall gälla

också i fråga om radioprogram och

tekniska upptagningar.

Bestämmelserna i denna grundlag hindrar inte att det i lag meddelas

föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam i radioprogram

eller om villkor för sådan reklam. Detsamma gäller föreskrifter om

förbud mot och villkor för annan annonsering och sändning av program,

som helt eller delvis bekostas av annan än den som bedriver

programverksamheten.

13 §

Om förbud mot att sprida, inneha

eller på annat sätt ta befattning

med skildring av barn i

pornografisk bild gäller vad som

föreskrivs i lag.

2 kap.

1 §

Upphovsmannen till ett radiopro-

gram, en film eller en ljudupptag-

ning är inte skyldig att röja sin

identitet. Detsamma gäller den som

har framträtt i en sådan framställ-

ning och den som har lämnat en

uppgift enligt 1 kap. 2 §.

Upphovsmannen till ett radiopro-

gram eller en teknisk upptagning är

inte skyldig att röja sin identitet.

Detsamma gäller den som har fram-

trätt i en sådan framställning och

den som har lämnat en uppgift

enligt 1 kap. 2 §.

2 §

I mål om ansvar, skadestånd eller

särskild rättsverkan på grund av

yttrandefrihetsbrott i ett radiopro-

gram, en film eller en ljudupptag-

ning får ingen ta upp frågan om

vem som är framställningens upp-

hovsman, vem som har framträtt i

den, vem som har tillhandahållit

den för offentliggörande eller vem

som har lämnat uppgifter enligt 1

kap. 2 §.

I mål om ansvar, skadestånd eller

särskild rättsverkan på grund av

yttrandefrihetsbrott i ett radiopro-

gram eller en teknisk upptagning

får ingen ta upp frågan om vem

som är framställningens upphovs-

man, vem som har framträtt i den,

vem som har tillhandahållit den för

offentliggörande eller vem som har

lämnat uppgifter enligt 1 kap. 2 §.

Om någon har angetts som upphovsman till framställningen eller som

den som har framträtt i denna, är det dock tillåtet att i målet pröva om

han är ansvarig. Detsamma skall gälla, om någon i målet uppger sig vara

upphovsmannen eller den som har framträtt.

Första stycket hindrar inte att det i en och samma rättegång handläggs

både mål om yttrandefrihetsbrott och mål om brott som avses i

5 kap. 3 §.

3 §

Den som har tagit befattning med

tillkomsten eller spridningen av en

framställning som utgjort eller varit

avsedd att ingå i ett radioprogram,

en film eller en ljudupptagning och

den som har varit verksam på en

nyhetsbyrå får inte röja vad han

därvid har fått veta om vem som är

upphovsman till framställningen

eller har tillhandahållit den för

offentliggörande eller om vem som

har framträtt i den eller lämnat

uppgifter enligt 1 kap. 2 §.

Den som har tagit befattning med

tillkomsten eller spridningen av en

framställning som utgjort eller varit

avsedd att ingå i ett radioprogram

eller en teknisk upptagning och den

som har varit verksam på en

nyhetsbyrå får inte röja vad han

därvid har fått veta om vem som är

upphovsman till framställningen

eller har tillhandahållit den för

offentliggörande eller om vem som

har framträtt i den eller lämnat

uppgifter enligt 1 kap. 2 §.

Tystnadsplikten enligt första stycket gäller inte

1. om den till vars förmån tystnadsplikten gäller har samtyckt till att

hans identitet röjs,

2. om fråga om identiteten får väckas enligt 2 § andra stycket,

3. om det rör sig om brott som anges i 5 kap. 3 § första stycket 1,

4. i den mån domstol, när det är fråga om brott enligt 5 kap. 2 § eller

3 § första stycket 2 eller 3, finner det erforderligt att vid förhandling

uppgift lämnas, huruvida den som är tilltalad eller skäligen misstänkt för

den brottsliga gärningen är den till vars förmån tystnadsplikten enligt

första stycket gäller, eller

5. i den mån domstol i annat fall av hänsyn till ett allmänt eller enskilt

intresse finner det vara av synnerlig vikt att uppgift om identiteten

lämnas vid vittnesförhör eller förhör med en part under sannings-

försäkran.

Vid förhör som avses i andra stycket 4 eller 5 skall rätten noga vaka

över att frågor inte ställs som kan inkräkta på tystnadsplikten utöver vad

som i varje särskilt fall är medgivet.

4 §

Ingen myndighet eller annat allmänt organ får efterforska

1. upphovsmannen till en fram-

ställning som har offentliggjorts

eller varit avsedd att offentliggöras

i ett radioprogram, en film eller en

ljudupptagning eller den som har

framträtt i en sådan framställning,

2. den som har tillhandahållit

eller avsett att tillhandahålla en

framställning för offentliggörande i

ett radioprogram, en film eller en

ljudupptagning, eller

1. upphovsmannen till en fram-

ställning som har offentliggjorts

eller varit avsedd att offentliggöras

i ett radioprogram eller en teknisk

upptagning eller den som har

framträtt i en sådan framställning,

2. den som har tillhandahållit

eller avsett att tillhandahålla en

framställning för offentliggörande i

ett radioprogram eller en teknisk

upptagning, eller

3. den som har lämnat uppgifter enligt 1 kap. 2 §.

Förbudet hindrar inte efterforskning i fall då denna grundlag medger

åtal eller annat ingripande. I sådana fall skall dock den i 3 § angivna

tystnadsplikten beaktas.

5 §

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot sin tyst-

nadsplikt enligt 3 § skall dömas till

böter eller fängelse i högst ett år.

Detsamma gäller den som i ett

radioprogram, en film eller en ljud-

upptagning uppsåtligen eller av

oaktsamhet lämnar felaktiga upp-

gifter om vem som är framställ-

ningens upphovsman eller har

tillhandahållit den för offentliggö-

rande, vem som framträder i den

eller vem som har lämnat uppgifter

i den.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot sin tyst-

nadsplikt enligt 3 § skall dömas till

böter eller fängelse i högst ett år.

Detsamma gäller den som i ett

radioprogram eller en teknisk upp-

tagning uppsåtligen eller av oakt-

samhet lämnar felaktiga uppgifter

om vem som är framställningens

upphovsman eller har tillhandahållit

den för offentliggörande, vem som

framträder i den eller vem som har

lämnat uppgifter i den.

För efterforskning i strid med 4 § döms, om efterforskningen har skett

uppsåtligen, till böter eller fängelse i högst ett år.

Allmänt åtal för brott som avses i första stycket får väckas endast om

målsäganden har anmält brottet till åtal.

3 kap.

Filmer och ljudupptagningar

Tekniska upptagningar

8 §

Varje svensk medborgare och

svensk juridisk person har rätt att

framställa och sprida filmer och

ljudupptagningar. För rätt att

offentligt förevisa en film kan det

dock krävas granskning och god-

kännande i enlighet med 1 kap. 3 §

andra stycket.

Varje svensk medborgare och

svensk juridisk person har rätt att

framställa och sprida tekniska upp-

tagningar. För rätt att offentligt

förevisa en film kan det dock krä-

vas granskning och godkännande i

enlighet med 1 kap. 3 § andra

stycket.

9 §

Föreskrifter om skyldighet att

bevara exemplar av filmer och

ljudupptagningar och att

tillhandahålla dem för granskning

får meddelas i lag. I lag får också

meddelas föreskrifter om

skyldighet att lämna exemplar av

sådana upptagningar till en

myndighet och att lämna

upplysningar i anslutning till sådan

skyldighet.

Föreskrifter om skyldighet att

bevara exemplar av tekniska

upptagningar och att tillhandahålla

dem för granskning får meddelas i

lag. I lag får också meddelas

föreskrifter om skyldighet att lämna

exemplar av sådana upptagningar

till en myndighet och att lämna

upplysningar i anslutning till sådan

skyldighet.

10 §

Varken postbefordringsföretag

eller någon annan allmän trafikin-

rättning får vägra att befordra

filmer eller ljudupptagningar på

grund av deras innehåll i annat fall

än då befordran skulle innebära

överträdelse som avses i 13 § tredje

eller fjärde stycket.

Varken postbefordringsföretag

eller någon annan allmän trafik-

inrättning får vägra att befordra tek-

niska upptagningar på grund av

deras innehåll i annat fall än då

befordran skulle innebära överträ-

delse som avses i 13 § tredje eller

fjärde stycket.

En allmän trafikinrättning som

tar emot en film eller en ljudupp-

tagning för befordran skall inte

anses som spridare av framställ-

ningen enligt 6 kap.

En allmän trafikinrättning som

tar emot en teknisk upptagning för

befordran skall inte anses som

spridare av upptagningen enligt 6

kap.

12 §

Bestämmelserna i denna grundlag hindrar inte att det meddelas före-

skrifter i lag om straff och särskild rättsverkan för den som

1. förevisar pornografiska bilder på eller vid allmän plats genom skylt-

ning eller något liknande förfarande på ett sätt som kan väcka allmän

anstöt,

2. utan föregående beställning med post eller på annat sätt tillställer

någon pornografiska bilder, eller

3. bland barn och ungdom sprider

filmer som genom sitt innehåll kan

verka förråande eller medföra

annan allvarlig fara för de unga.

3. bland barn och ungdom sprider

tekniska upptagningar som genom

sitt innehåll kan verka förråande

eller medföra annan allvarlig fara

för de unga.

Detsamma gäller i fråga om straff och särskild rättsverkan för den som

bryter mot föreskrifter om granskning och godkännande av filmer som

skall visas offentligt.

I lag får meddelas föreskrifter

med syfte att förebygga spridning

genom film av kartor, ritningar eller

bilder som återger Sverige helt eller

delvis och innehåller upplysningar

av betydelse för rikets försvar.

I lag får meddelas föreskrifter

med syfte att förebygga spridning

genom teknisk upptagning av kar-

tor, ritningar eller bilder som åter-

ger Sverige helt eller delvis och

innehåller upplysningar av betydel-

se för rikets försvar.

13 §

Sådana exemplar av filmer och

ljudupptagningar, som framställs i

landet och är avsedda för spridning

här, skall förses med tydliga upp-

gifter om vem som har låtit fram-

ställa filmen eller ljudupptagningen

samt om när, var och av vem

exemplaren har framställts. Närma-

re bestämmelser om detta får med-

delas i lag.

Sådana exemplar av tekniska

upptagningar, som framställs i

landet och är avsedda för spridning

här, skall förses med tydliga

uppgifter om vem som har låtit

framställa upptagningen samt om

när, var och av vem exemplaren har

framställts. Närmare bestämmelser

om detta får meddelas i lag.

Den som framställer en film eller

en ljudupptagning och därvid upp-

såtligen eller av oaktsamhet bryter

mot första stycket eller bestäm-

melser som avses där skall dömas

till böter eller fängelse i högst ett

år.

Den som framställer en teknisk

upptagning och därvid uppsåtligen

eller av oaktsamhet bryter mot

första stycket eller bestämmelser

som avses där skall dömas till böter

eller fängelse i högst ett år.

Den som sprider en film eller

ljudupptagning som saknar någon

uppgift som är föreskriven i första

stycket skall, om det sker uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet, dömas

till penningböter. Detsamma skall

gälla om en sådan uppgift är oriktig

och spridaren känner till detta.

Den som sprider en teknisk upp-

tagning som saknar någon uppgift

som är föreskriven i första stycket

skall, om det sker uppsåtligen eller

av oaktsamhet, dömas till penning-

böter. Detsamma skall gälla om en

sådan uppgift är oriktig och sprida-

ren känner till detta.

Den som sprider en film eller en

ljudupptagning trots att han vet att

den enligt denna grundlag har tagits

i beslag eller konfiskerats skall

dömas till böter eller fängelse i

högst ett år.

Den som sprider en teknisk upp-

tagning trots att han vet att den

enligt denna grundlag har tagits i

beslag eller konfiskerats skall

dömas till böter eller fängelse i

högst ett år.

4 kap.

1 §

Radioprogram och filmer skall ha

en utgivare. Utgivare av radio-

program skall enligt vad som när-

mare föreskrivs i lag utses för varje

program eller för hela eller delar av

programverksamheten.

Radioprogram och tekniska upp-

tagningar skall ha en utgivare.

Utgivare av radioprogram skall en-

ligt vad som närmare föreskrivs i

lag utses för varje program eller för

hela eller delar av programverk-

samheten.

Utgivaren utses av den som

bedriver sändningsverksamheten

eller låter framställa filmen.

Utgivaren utses av den som be-

driver sändningsverksamheten eller

låter framställa den tekniska upp-

tagningen.

4 §

Av en film skall framgå vem som

är utgivare. Utgivaren skall se till

att varje exemplar av filmen har en

sådan uppgift.

Av en teknisk upptagning skall

framgå vem som är utgivare. Utgi-

varen skall se till att varje exemplar

av upptagningen har en sådan

uppgift.

Uppgift om utgivaren av radioprogram skall hållas tillgänglig för

allmänheten enligt vad som närmare föreskrivs i lag.

5 kap.

1 §

De gärningar som anges som

tryckfrihetsbrott i 7 kap. 4 och 5 §§

tryckfrihetsförordningen skall anses

som yttrandefrihetsbrott, om de

begås i ett radioprogram, en film

eller en ljudupptagning och är

straffbara enligt lag.

De gärningar som anges som

tryckfrihetsbrott i 7 kap. 4 och 5 §§

tryckfrihetsförordningen skall anses

som yttrandefrihetsbrott, om de

begås i ett radioprogram eller en

teknisk upptagning och är straffbara

enligt lag.

Under samma förutsättningar skall som yttrandefrihetsbrott anses även

sådan olaga våldsskildring varigenom någon genom rörliga bilder

närgånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor eller djur med

uppsåt att framställningen sprids, om inte gärningen med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig.

3 §

Om någon lämnar ett

meddelande, som avses i 1 kap. 2 §,

eller, utan att svara enligt 6 kap.,

medverkar till en framställning som

är avsedd att offentliggöras i ett

radioprogram, en film eller en

ljudupptagning, som författare eller

annan upphovsman eller genom att

framträda i radioprogrammet och

därigenom gör sig skyldig till

Om någon lämnar ett

meddelande, som avses i 1 kap. 2 §,

eller, utan att svara enligt 6 kap.,

medverkar till en framställning som

är avsedd att offentliggöras i ett

radioprogram eller en teknisk

upptagning, som författare eller

annan upphovsman eller genom att

framträda i radioprogrammet och

därigenom gör sig skyldig till

1. högförräderi, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med

hemlig uppgift, uppror, landsförräderi, landssvek eller försök,

förberedelse eller stämpling till sådant brott;

2. oriktigt utlämnande av allmän handling som ej är tillgänglig för

envar eller tillhandahållande av sådan handling i strid med myndighets

förbehåll vid dess utlämnande, när gärningen är uppsåtlig; eller

3. uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i

särskild lag,

gäller vad som föreskrivs i lag om ansvar för sådant brott.

Om någon anskaffar en uppgift eller underrättelse i sådant syfte som

avses i 1 kap. 2 § och därigenom gör sig skyldig till brott som anges i

första stycket 1, gäller vad som föreskrivs i lag om ansvar för brottet.

Det som sägs i 2 kap. 12 § tredje stycket regeringsformen om särskilt

lagstiftningsförfarande skall gälla också i fråga om förslag till

föreskrifter som avses i första stycket 3.

6 §

En film eller ljudupptagning som

innefattar ett yttrandefrihetsbrott får

konfiskeras. Är brottet olaga

våldsskildring eller barnpornogra-

fibrott gäller om särskild rättsver-

kan i övrigt vad som föreskrivs i

lag.

Vid konfiskering skall alla

exemplar som är avsedda för sprid-

ning förstöras. Dessutom skall

tillses att föremål som kan använ-

das särskilt för att mångfaldiga

filmen eller ljudupptagningen inte

skall kunna användas för att fram-

ställa ytterligare exemplar.

En teknisk upptagning som

innefattar ett yttrandefrihetsbrott får

konfiskeras. Är brottet olaga vålds-

skildring gäller om särskild

rättsverkan i övrigt vad som

föreskrivs i lag.

Vid konfiskering skall alla

exemplar som är avsedda för sprid-

ning förstöras. Dessutom skall

tillses att föremål som kan använ-

das särskilt för att mångfaldiga den

tekniska upptagningen inte skall

kunna användas för att framställa

ytterligare exemplar.

Konfiskering får också ske i

annat fall av en film som innefattar

en skildring av barn i pornografisk

bild av verklighetstrogen karaktär,

om inte innehavet med hänsyn till

omständigheterna är försvarligt.

Konfiskering innebär då att samt-

liga exemplar av filmen som på-

träffas i samband med en förunder-

sökning skall förstöras.

6 kap.

1 §

Ansvaret för yttrandefrihetsbrott i

ett radioprogram eller en film ligger

på utgivaren. Har en ställföreträdare

inträtt som utgivare, har han

ansvaret.

Ansvaret för yttrandefrihetsbrott i

ett radioprogram eller en teknisk

upptagning ligger på utgivaren. Har

en ställföreträdare inträtt som

utgivare, har han ansvaret.

I fråga om andra direktsända radioprogram än sådana som avses i

1 kap. 8 § får i lag föreskrivas att den som framträder i programmet skall

ansvara för sina yttranden själv.

2 §

Det ansvar för yttrandefrihetsbrott som annars skulle åvila utgivaren

ligger på den som är skyldig att utse utgivare, om

1. det inte fanns någon behörig utgivare när brottet förövades,

2. utgivaren var utsedd för skens skull eller uppenbarligen inte kunde

utöva den befogenhet som anges i 4 kap. 3 § eller

3. uppgift om utgivaren inte har hållits tillgänglig för allmänheten på

föreskrivet sätt.

Har en ställföreträdare inträtt som utgivare men var han inte längre

behörig när brottet förövades eller hade hans uppdrag upphört eller

förelåg det beträffande honom något förhållande som anges i första

stycket 2 eller 3, ligger ansvaret för yttrandefrihetsbrott på utgivaren.

I stället för den som anges i

första stycket ansvarar den som

sprider en film för

yttrandefrihetsbrott i denna, om

filmen saknar den i 3 kap. 13 §

första stycket föreskrivna uppgiften

om vem som har låtit framställa den

och det inte kan klarläggas vem

denne är eller han saknar känd

hemortsadress i Sverige och inte

heller kan påträffas här under

rättegången.

I stället för den som anges i

första stycket ansvarar den som

sprider en teknisk upptagning för

yttrandefrihetsbrott i denna, om

upptagningen saknar den i 3 kap.

13 § första stycket föreskrivna

uppgiften om vem som har låtit

framställa den och det inte kan

klarläggas vem denne är eller han

saknar känd hemortsadress i Sveri-

ge och inte heller kan påträffas här

under rättegången.

Vad som sägs i tredje stycket för

det fall att en uppgift saknas gäller

också om en lämnad uppgift in-

nebär att den som har låtit fram-

ställa filmen har hemvist utomlands

eller om uppgiften är oriktig och

den som sprider filmen känner till

detta.

Vad som sägs i tredje stycket för

det fall att en uppgift saknas gäller

också om en lämnad uppgift in-

nebär att den som har låtit fram-

ställa den tekniska upptagningen

har hemvist utomlands eller om

uppgiften är oriktig och den som

sprider upptagningen känner till

detta.

7 kap.

1 §

Bestämmelserna i 9 kap. 1-4 §§

tryckfrihetsförordningen om tillsyn

och åtal skall gälla också i fråga om

radioprogram, filmer och ljudupp-

tagningar och i fråga om yttrande-

frihetsmål.

Bestämmelserna i 9 kap. 1-4 §§

tryckfrihetsförordningen om tillsyn

och åtal skall gälla också i fråga om

radioprogram och tekniska upptag-

ningar och i fråga om yttrande-

frihetsmål. Justitiekanslern får

överlämna åt allmän åklagare att

vara åklagare i yttrandefrihetsmål

om ansvar eller konfiskering på

grund av olaga våldsskildring eller

hets mot folkgrupp i tekniska upp-

tagningar. Rätten att väcka allmänt

åtal får dock inte överlämnas när

det gäller yttrandefrihetsbrottet

hets mot folkgrupp.

Den tid inom vilken allmänt åtal

för yttrandefrihetsbrott skall väckas

är i fråga om radioprogram sex

månader från det att programmet

sändes. Beträffande filmer och

ljudupptagningar är tiden ett år från

det att upptagningen lämnades ut

för spridning. Dock får i lag före-

skrivas att filmer inte skall anses ha

lämnats ut för spridning förrän de

har lämnats för registrering hos en

myndighet. I fråga om olaga

våldsskildring och barnpornografi-

brott gäller vad som är föreskrivet i

lag om tid för väckande av talan.

Den tid inom vilken allmänt åtal

för yttrandefrihetsbrott skall väckas

är i fråga om radioprogram sex

månader från det att programmet

sändes. Beträffande tekniska upp-

tagningar är tiden ett år från det att

upptagningen lämnades ut för

spridning. Dock får i lag före-

skrivas att filmer inte skall anses ha

lämnats ut för spridning förrän de

har lämnats för registrering hos en

myndighet. I fråga om olaga

våldsskildring i tekniska upptag-

ningar gäller vad som är föreskrivet

i lag om tid för väckande av talan.

2 §

Om ett yttrandefrihetsbrott har

förövats i en film eller en ljudupp-

tagning utan att det finns någon

som enligt 6 kap. är ansvarig för

brottet, får åklagaren eller måls-

äganden i stället för att väcka åtal

ansöka om konfiskering av filmen

eller ljudupptagningen. Detsamma

gäller, om stämning i Sverige inte

kan delges den som är ansvarig

för brottet.

Om ett yttrandefrihetsbrott har

förövats i en teknisk upptagning utan

att det finns någon som enligt 6 kap.

är ansvarig för brottet, får åklagaren

eller målsäganden i stället för att

väcka åtal ansöka om konfiskering

av upptagningen. Detsamma gäller,

om stämning i Sverige inte kan

delges den som är ansvarig för

brottet.

Justitiekanslern får även ansöka

om konfiskering av exemplar av en

film som avses i 5 kap. 6 § tredje

stycket.

3 §

Vad som sägs i 10 kap. tryckfri-

hetsförordningen om beslag av

tryckta skrifter skall gälla också i

fråga om beslag av filmer och

ljudupptagningar. I stället för

10 kap. 6 § och 8 § andra stycket

gäller dock vad som föreskrivs i

andra och tredje styckena i denna

paragraf. Om den tid som avses i

10 kap. 4 § tryckfrihetsförord-

ningen med hänsyn till beslagets

omfattning eller någon annan om-

ständighet är otillräcklig, får rätten

på Justitiekanslerns framställning

medge att tiden förlängs. Förläng-

ningen får inte avse längre tid än

som är oundgängligen nödvändig

och får omfatta sammanlagt högst

två veckor.

Vad som sägs i 10 kap. tryckfri-

hetsförordningen om beslag av

tryckta skrifter skall gälla också i

fråga om beslag av tekniska

upptagningar. I stället för 10 kap.

6 § och 8 § andra stycket tryckfri-

hetsförordningen gäller dock vad

som föreskrivs i andra och tredje

styckena i denna paragraf. Om den

tid som avses i 10 kap. 4 §

tryckfrihetsförordningen med hän-

syn till beslagets omfattning eller

någon annan omständighet är otill-

räcklig, får rätten på Justitie-

kanslerns framställning medge att

tiden förlängs. Förlängningen får

inte avse längre tid än som är

oundgängligen nödvändig och får

omfatta sammanlagt högst två

veckor. Vad som sägs i 10 kap. 3 §

tryckfrihetsförordningen gäller

inte, om Justitiekanslern enligt 1 §

första stycket detta kapitel har

överlämnat åt allmän åklagare att

vara åklagare i yttrandefrihetsmål.

Vad som sägs i 10 kap. 2, 4 och 14

§§ tryckfrihetsförordningen samt

denna paragraf om Justitie-

kanslerns uppgifter gäller i sådant

fall även den allmänna åklagaren.

Varje beslut om beslag skall ange det eller de avsnitt av fram-

ställningen som har föranlett beslaget. Beslaget gäller endast de särskilda

skivor, rullar eller andra delar av upptagningen där dessa avsnitt

förekommer.

Bevis om att beslag har beslutats

skall utan kostnad tillställas den

som beslaget verkställs hos samt

den som har låtit framställa filmen

eller ljudupptagningen. Beviset

skall innehålla uppgift om det eller

de avsnitt i framställningen som har

föranlett beslaget.

Bevis om att beslag har beslutats

skall utan kostnad tillställas den

som beslaget verkställs hos samt

den som har låtit framställa den

tekniska upptagningen. Beviset

skall innehålla uppgift om det eller

de avsnitt i upptagningen som har

föranlett beslaget.

8 kap.

1 §

Skadestånd får inte dömas ut på

grund av innehållet i ett radiopro-

gram, en film eller en ljudupptag-

ning i andra fall än när framställ-

ningen innefattar ett yttrandefri-

hetsbrott.

Skadestånd får inte dömas ut på

grund av innehållet i ett radiopro-

gram eller en teknisk upptagning i

andra fall än när framställningen

innefattar ett yttrandefrihetsbrott.

Om skadestånd på grund av brott som avses i 5 kap. 2 och 3 §§ gäller

vad som är föreskrivet i lag.

2 §

Den som enligt 6 kap. bär det

straffrättsliga ansvaret ansvarar

även för skadestånd. Skadeståndet

kan krävas ut också av den som

bedriver programverksamheten

eller har låtit framställa filmen eller

ljudupptagningen.

Den som enligt 6 kap. bär det

straffrättsliga ansvaret ansvarar

även för skadestånd. Skadeståndet

kan krävas ut också av den som

bedriver programverksamheten

eller har låtit framställa den teknis-

ka upptagningen.

I fall som avses i 1 kap. 8 § ansvarar gärningsmannen för skadestånd

på grund av brott som han begår i sändningen. Skadeståndet kan krävas

ut även av den som bedriver programverksamheten.

4 §

Vad som sägs i 6 kap. 7 § denna

grundlag skall gälla också i fråga

om skadestånd på grund av yttran-

defrihetsbrott i ett radioprogram, en

film eller en ljudupptagning. I fråga

om sådant skadestånd skall också

gälla vad som sägs i 11 kap. 3-5 §§

tryckfrihetsförordningen om enskilt

anspråk i vissa fall.

Vad som sägs i 6 kap. 4 § denna

grundlag skall gälla också i fråga

om skadestånd på grund av yttran-

defrihetsbrott i ett radioprogram

eller en teknisk upptagning. I fråga

om sådant skadestånd skall också

gälla vad som sägs i 11 kap. 3-5 §§

tryckfrihetsförordningen om enskilt

anspråk i vissa fall.

9 kap.

1 §

Vad som sägs i 12 kap. tryckfri-

hetsförordningen om rättegången i

tryckfrihetsmål skall gälla också i

fråga om motsvarande mål som

avser radioprogram, filmer och

ljudupptagningar (yttrandefrihets-

mål). Hänvisningen i 12 kap. 2 § till

8 kap. tryckfrihetsförordningen

skall därvid avse 6 kap. denna

grundlag.

Vad som sägs i 12 kap. tryckfri-

hetsförordningen om rättegången i

tryckfrihetsmål skall gälla också i

fråga om motsvarande mål som

avser radioprogram och tekniska

upptagningar (yttrandefrihetsmål).

Hänvisningen i 12 kap. 2 § till

8 kap. tryckfrihetsförordningen

skall därvid avse 6 kap. denna

grundlag.

De som utsetts till jurymän för tryckfrihetsmål skall också vara

jurymän i yttrandefrihetsmål.

10 kap. Om radioprogram, filmer

och ljudupptagningar från utlan-

det

10 kap. Om radioprogram och

tekniska upptagningar från utlan-

det m.m.

1 §

Bestämmelserna i 1-9 och 11

kap. är tillämpliga också på sådana

filmer och ljudupptagningar som

har framställts utomlands och som

lämnas ut för spridning i Sverige.

Vad som annars sägs om den som

har låtit framställa filmen eller

ljudupptagningen skall därvid i

stället gälla den som här i landet

lämnar ut den för spridning.

Bestämmelserna i 1-9 och 11

kap. är tillämpliga också på sådana

tekniska upptagningar som har

framställts utomlands och som

lämnas ut för spridning i Sverige.

Vad som annars sägs om den som

har låtit framställa upptagningen

skall därvid i stället gälla den som

här i landet lämnar ut den för sprid-

ning.

I fråga om rätten att meddela och anskaffa uppgifter och underrättelser

för offentliggörande och om rätten till anonymitet gäller dock i tillämp-

liga delar vad som sägs i 13 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen. Därvid

skall

hänvisningen till 1 kap. 1 § tredje och fjärde styckena tryckfrihets-

förordningen avse 1 kap. 2 § denna grundlag,

hänvisningen till 3 kap. tryckfrihetsförordningen avse 2 kap. denna

grundlag,

hänvisningen till 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen avse 2 kap. 3 §

denna grundlag och

hänvisningen till 7 kap. 3 § första stycket 2 tryckfrihetsförordningen

avse 5 kap. 3 § första stycket 2 denna grundlag.

2 §

Det som enligt 1 § gäller i fråga

om rätt att meddela och anskaffa

uppgifter och underrättelser och att

vara anonym gäller också radio-

program som sänds från sändare

utanför Sverige och andra utom-

lands framställda filmer och ljud-

upptagningar än dem som avses i

den paragrafen. I lag får dock

föreskrivas undantag från rätten att

meddela och anskaffa uppgifter i

fråga om radioprogram som sänds

från öppna havet eller luftrummet

däröver.

Det som enligt 1 § gäller i fråga

om rätt att meddela och anskaffa

uppgifter och underrättelser och att

vara anonym gäller också radio-

program som sänds från sändare

utanför Sverige och tekniska

upptagningar som inte lämnas ut

för spridning i Sverige, oavsett om

upptagningen har framställts här

eller i utlandet. I lag får dock före-

skrivas undantag från rätten att

meddela och anskaffa uppgifter i

fråga om radioprogram som sänds

från öppna havet eller luftrummet

däröver.

_________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. I fråga om tekniska upptagningar som inte omfattas av tidigare

lydelse och som har lämnats ut för spridning före ikraftträdandet skall de

nya föreskrifterna tillämpas med följande undantag.

a) En teknisk upptagning skall anses ha lämnats ut för spridning den

dag denna grundlag trätt i kraft.

b) Föreskrifterna i 2 kap., 3 kap. 13 § första-tredje styckena, 4 kap.,

6 kap. 1-2 §§ och 10 kap. 1 § första stycket andra meningen skall inte

tillämpas.

c) Den som sprider en teknisk upptagning är ansvarig för yttrandefri-

hetsbrott i upptagningen, om gärningen skulle ha varit straffbar även

enligt äldre bestämmelser.

d) I stället för vad som föreskrivs i 8 kap. 2 § första stycket gäller att

skadestånd kan krävas ut av den som enligt c bär det straffrättsliga

ansvaret för innehållet i en teknisk upptagning, om han eller hon varit

skadeståndsskyldig enligt bestämmelser i vanlig lag.

e) De nya föreskrifterna gäller inte i fråga om spridning som före

ikraftträdandet har skett av tekniska upptagningar med bilder som

innefattar skildringar av sexuellt våld eller tvång.

f) De nya föreskrifterna tillämpas inte vid prövning av talan som har

väckts före ikraftträdandet. Skulle en tillämpning av de nya föreskrifterna

ha lett till frihet från påföljd, får någon sådan dock inte dömas ut.

3. De äldre föreskrifterna skall tillämpas på ljudupptagningar som har

lämnats ut för spridning före ikraftträdandet.

4. De nya föreskrifterna tillämpas inte vid prövning av talan som har

väckts före ikraftträdandet.

4 Förslag till lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs i fråga om 16 kap. brottsbalken att 10 a-10 c, 12

och 17 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 kap.

10 a §

Den som skildrar barn i

pornografisk bild med uppsåt att

bilden sprids eller som sprider

sådan bild av barn döms, om inte

gärningen med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig, för

barnpornografibrott till

böter eller fängelse i högst två år.

Den som

1. skildrar barn i pornografisk

bild,

2. sprider, överlåter, upplåter,

förevisar eller på annat sätt gör en

sådan bild tillgänglig för någon

annan,

3. förvärvar eller bjuder ut en

sådan bild,

4. förmedlar kontakter mellan

köpare och säljare av sådana

bilder eller vidtar någon annan

liknande åtgärd som syftar till att

främja handel med sådana bilder,

eller

5. innehar en sådan bild

döms för

barnpornografibrott till

fängelse i högst två år eller, om

brottet är ringa, till böter eller

fängelse i högst sex månader.

Med barn avses en person vars

pubertetsutveckling inte är full-

bordad eller som såvitt framgår av

bilden och omständigheterna kring

den, uppenbarligen är under 18 år.

Den som i yrkesmässig verksam-

het eller annars i förvärvssyfte av

oaktsamhet sprider en sådan bild

som avses i första stycket, döms

som sägs där.

Är ett brott som avses i första

stycket att anse som grovt skall

dömas för grovt

barnpornografibrott till

fängelse lägst sex månader och

högst fyra år. Vid bedömande av

om brottet är grovt skall särskilt

beaktas om det har begåtts yrkes-

mässigt eller i vinstsyfte, utgjort ett

led i brottslig verksamhet som

utövats systematiskt eller i större

omfattning, avsett en särskilt stor

mängd bilder eller avsett bilder där

barn utsätts för särskilt hänsynslös

behandling.

Förbuden mot skildring och

innehav gäller inte den som

tecknar, målar eller på något annat

liknande hantverksmässigt sätt

framställer en bild, om bilden inte

är avsedd att spridas, överlåtas,

upplåtas, förevisas eller på annat

sätt göras tillgänglig för någon

annan. Även i andra fall skall en

gärning inte utgöra brott, om

särskilda omständigheter gör att

gärningen måste anses uppenbart

befogad.

10 b §

Den som i stillbild eller i en film,

ett videogram, ett televisionspro-

gram eller andra rörliga bilder

skildrar sexuellt våld eller tvång

med uppsåt att bilden eller bilderna

sprids eller som sprider en sådan

skildring, döms, om inte gärningen

med hänsyn till omständigheterna

är försvarlig, för olaga

våldsskildring till böter

eller fängelse i högst två år.

Detsamma gäller den som i rörliga

bilder närgånget eller utdraget

skildrar grovt våld mot människor

eller djur med uppsåt att bilderna

sprids eller som sprider en sådan

skildring.

Den som i en teknisk upptagning

med stillbilder eller rörliga bilder,

eller annars i en stillbild eller i

rörliga bilder, skildrar sexuellt våld

eller tvång med uppsåt att bilden

eller bilderna sprids eller som

sprider en sådan skildring, döms,

om inte gärningen med hänsyn till

omständigheterna är försvarlig, för

olaga våldsskildring till

böter eller fängelse i högst två år.

Detsamma gäller den som i en

teknisk upptagning med rörliga

bilder, eller annars i rörliga bilder,

närgånget eller utdraget skildrar

grovt våld mot människor eller djur

med uppsåt att bilderna sprids eller

som sprider en sådan skildring.

Sprider någon av oaktsamhet en skildring som avses i första stycket

och sker spridningen i yrkesmässig verksamhet eller eljest i förvärvs-

syfte, döms såsom i första stycket sägs.

Första och andra styckena gäller

inte filmer eller videogram som

Statens biografbyrå har godkänt för

visning. De gäller inte heller en

upptagning av rörliga bilder med

samma innehåll som en film eller

ett videogram som har godkänts av

biografbyrån. Vidare gäller första

och andra styckena inte offentliga

förevisningar av filmer eller video-

gram.

Har en upptagning av rörliga

bilder försetts med ett intyg om att

en film eller ett videogram med

samma innehåll har godkänts av

Statens biografbyrå, skall inte

dömas till ansvar enligt första eller

andra stycket för spridning av

upptagningen. Detta gäller dock

inte om intyget var oriktigt och den

som har spritt upptagningen har

insett eller bort inse detta.

Första och andra styckena gäller

inte filmer eller videogram som

Statens biografbyrå har godkänt för

visning. De gäller inte heller en

teknisk upptagning med rörliga

bilder med samma innehåll som en

film eller ett videogram som har

godkänts av biografbyrån. Vidare

gäller första och andra styckena inte

offentliga förevisningar av filmer

eller videogram.

Har en teknisk upptagning med

rörliga bilder försetts med ett intyg

om att en film eller ett videogram

med samma innehåll har godkänts

av Statens biografbyrå, skall inte

dömas till ansvar enligt första eller

andra stycket för spridning av upp-

tagningen. Detta gäller dock inte

om intyget var oriktigt och den som

har spritt upptagningen har insett

eller bort inse detta.

10 c §

Den som uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet i yrkesmässig

verksamhet eller annars i

förvärvssyfte till den som är under

femton år lämnar ut en film, ett

videogram eller en annan upp-

tagning av rörliga bilder med

ingående skildringar av

verklighetstrogen karaktär som

återger våld eller hot om våld mot

människor eller djur döms för

otillåten utlämning av

film eller videogram till

böter eller fängelse i högst sex

månader.

Den som uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet i yrkesmässig

verksamhet eller annars i

förvärvssyfte till den som är under

femton år lämnar ut en film, ett

videogram eller en annan teknisk

upptagning med rörliga bilder som

innefattar ingående skildringar av

verklighetstrogen karaktär som

återger våld eller hot om våld mot

människor eller djur döms för

otillåten utlämning av

teknisk upptagning till

böter eller fängelse i högst sex

månader.

Första stycket gäller inte filmer

eller videogram som Statens bio-

grafbyrå har godkänt för visning för

någon åldersgrupp av barn under

femton år. Det gäller inte heller en

upptagning av rörliga bilder med

samma innehåll som en film eller

ett videogram som har godkänts av

biografbyrån. Vidare gäller första

stycket inte offentliga förevisningar

av filmer eller videogram.

Första stycket gäller inte filmer

eller videogram som Statens bio-

grafbyrå har godkänt för visning för

någon åldersgrupp av barn under

femton år. Det gäller inte heller en

teknisk upptagning med rörliga

bilder med samma innehåll som en

film eller ett videogram som har

godkänts av biografbyrån. Vidare

gäller första stycket inte offentliga

förevisningar av filmer eller vi-

deogram.

Har en upptagning av rörliga

bilder försetts med ett intyg om att

en film eller ett videogram med

samma innehåll har godkänts av

Statens biografbyrå för visning för

någon åldersgrupp av barn under

femton år, skall inte dömas till

ansvar enligt första stycket. Vad

som har sagts nu gäller dock inte

om intyget var oriktigt och den som

har lämnat ut upptagningen har

insett eller bort inse detta.

Har en teknisk upptagning med

rörliga bilder försetts med ett intyg

om att en film eller ett videogram

med samma innehåll har godkänts

av Statens biografbyrå för visning

för någon åldersgrupp av barn

under femton år, skall inte dömas

till ansvar enligt första stycket. Vad

som har sagts nu gäller dock inte

om intyget var oriktigt och den som

har lämnat ut upptagningen har

insett eller bort inse detta.

12 §

Den som bland barn eller ung-

dom sprider skrift eller bild, som

genom sitt innehåll kan verka för-

råande eller eljest medföra allvarlig

fara för de ungas sedliga fostran,

dömes för förledande av

ungdom till böter eller fängelse

i högst sex månader.

Den som bland barn eller

ungdom sprider en skrift, bild eller

teknisk upptagning som genom sitt

innehåll kan verka förråande eller

eljest medföra allvarlig fara för de

ungas sedliga fostran, döms för

förledande av ungdom

till böter eller fängelse i högst sex

månader.

17 §

För förberedelse eller stämpling

till eller underlåtenhet att avslöja

myteri döms till ansvar enligt vad

som sägs i 23 kap. Detsamma skall

gälla försök eller förberedelse till

grovt dobbleri.

För förberedelse eller stämpling

till eller underlåtenhet att avslöja

myteri döms till ansvar enligt vad

som sägs i 23 kap. Detsamma skall

gälla försök eller förberedelse till

grovt dobbleri, försök till sådant

barnpornografibrott som avses i

10 a § första stycket som inte är

ringa och försök eller förberedelse

till grovt barnpornografibrott.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

5 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 6 § samt 9 kap. 16 och 17 §§

sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

6 §

Sekretess gäller i mål om ansvar

för barnpornografibrott eller olaga

våldsskildring eller för motsvaran-

de tryckfrihets- eller yttrandefri-

hetsbrott för uppgift i skildring som

har beslagtagits, förverkats eller

konfiskerats i målet eller annars

förekommer i detta, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan

fara för att den sprids vidare i strid

med brottsbalken, tryckfrihetsför-

ordningen eller yttrandefrihets-

grundlagen.

Sekretess gäller i mål om

1. ansvar för tryckfrihets- eller

yttrandefrihetsbrott, motsvarande

allmänna brott eller barnporno-

grafibrott,

2. ersättning för skada med

anledning av sådana brott, och

3. konfiskering eller förverkande

av skildring med sådant innehåll

för uppgift i skildring som har

beslagtagits, förverkats eller konfis-

kerats i målet eller annars

förekommer där, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan

fara för att den sprids vidare i strid

med brottsbalken, tryckfrihets-

förordningen eller yttrandefrihets-

grundlagen. Sekretessen gäller även

i ärende som rör i denna paragraf

angivet brott.

Motsvarande sekretess gäller hos

Statens biografbyrå när byrån bi-

träder åklagarmyndighet eller po-

lismyndighet i mål och ärende som

avses i första stycket.

9 kap.

16 §

Sekretess gäller hos domstol i

mål om ansvar för sexualbrott,

utpressning, brytande av post- eller

telehemlighet, intrång i förvar,

olovlig avlyssning eller brott

genom vilket infektion av HIV har

eller kan ha överförts samt i mål

om ersättning för skada med

anledning av sådant brott, för

uppgift om enskilds personliga eller

ekonomiska förhållanden, om det

kan antas att den enskilde eller

någon honom närstående lider

skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller hos domstol även i

mål om ansvar för

barnpornografibrott eller motsva-

rande tryckfrihets- eller yttrandefri-

hetsbrott för uppgift om en ung

person som skildras i pornografisk

bild, om det kan antas att denne

eller någon denne närstående lider

skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretessen gäller även i ärende

som rör i denna paragraf angivet

brott. Sekretessen enligt denna

paragraf gäller inte för uppgift om

vem som är tilltalad eller svarande.

Sekretess gäller hos domstol i

mål om ansvar för sexualbrott,

utpressning, brytande av post- eller

telehemlighet, intrång i förvar,

olovlig avlyssning eller brott

genom vilket infektion av HIV har

eller kan ha överförts samt i mål

om ersättning för skada med

anledning av sådant brott, för

uppgift om enskilds personliga eller

ekonomiska förhållanden, om det

kan antas att den enskilde eller

någon honom närstående lider

skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller hos domstol även i

mål om

1. ansvar för barnpornografibrott,

2. ersättning för skada med

anledning av sådant brott, och

3. förverkande av skildring med

sådant innehåll

för uppgift om en ung person

som skildras i pornografisk bild,

om det kan antas att denne eller

någon denne närstående lider skada

eller men om uppgiften röjs.

Sekretessen gäller även i ärende

som rör i denna paragraf angivet

brott. Sekretessen enligt denna

paragraf gäller inte för uppgift om

vem som är tilltalad eller svarande.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

17 §

Sekretess gäller, om inte annat följer av 18 §, i

1. utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott eller som avser

registerkontroll och särskild personutredning enligt säkerhetsskyddslagen

(1996:627),

3. åklagarmyndighets, polismyn-

dighets, skattemyndighets, tullmyn-

dighets eller kustbevakningens

verksamhet i övrigt för att

förebygga, uppdaga, utreda eller

beivra brott

3. åklagarmyndighets, polismyn-

dighets, skattemyndighets, tullmyn-

dighets eller kustbevakningens

verksamhet i övrigt för att

förebygga, uppdaga, utreda eller

beivra brott, eller

4. Statens biografbyrås verksam-

het att biträda åklagarmyndighet

eller polismyndighet i brottmål

för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om

det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada

eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan

eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att

någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

6 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1559) med

föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihets-

grundlagens områden

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1559) med föreskrifter

på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden

dels att 7 kap. 3 a och 7 a §§ skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 1 och 2 §§, 2 kap. 1 och 5 §§, 4 kap. 1-3 §§, 5 kap.

4-6 §§, 6 kap. 2 §, 7 kap. 1, 3, 8 och 9 §§ samt rubriken till 4 kap. skall

ha följande lydelse och att rubriken närmast före 5 kap. 3 § skall lyda

 Radioprogram och tekniska upptagningar ,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 kap. 3 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

I denna lag finns bestämmelser

om ägare och utgivare av periodiska skrifter m. m. (2 kap.),

om utgivare av radioprogram m. m. (3 kap.),

om utgivare av filmer och ljud-

upptagningar (4 kap.),

om utgivare m.m. av tekniska

upptagningar (4 kap.),

om bevarande av exemplar och inspelningar m. m. (5 kap.),

om åtal och tvångsmedel (6 kap.),

om rätt domstol i tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål (7 kap.),

om förberedande behandling av tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål

(8 kap.),

om huvudförhandling inför jury (9 kap.),

om överläggning och dom m. m. (10 kap.) samt

övriga bestämmelser (11 kap.).

2 §

De bestämmelser i denna lag som gäller tryckta skrifter eller tryckning

av skrifter skall tillämpas även på andra skrifter som faller under tryck-

frihetsförordningen.

Uttrycken radioprogram, film och

ljudupptagning används i lagen på

samma sätt som i yttrandefrihets-

grundlagen.

Uttrycken radioprogram och tek-

nisk upptagning används i lagen på

samma sätt som i yttrandefrihets-

grundlagen.

2 kap.

1 §

Utlänningar som har hemvist här

i landet får vara ägare till

periodiska skrifter som trycks här.

Utlänningar som har hemvist i

Sverige och utlänningar med med-

borgarskap i en stat inom Europe-

iska ekonomiska samarbetsområdet

får vara ägare till periodiska skrifter

som trycks i Sverige.

Även utländska juridiska perso-

ner som har bildats enligt lagstift-

ningen i en stat inom Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet och

som har sitt säte, sitt huvudkontor

eller sin huvudsakliga verksamhet

inom det samarbetsområdet får

vara ägare till periodiska skrifter

som trycks i Sverige.

3 a §

I god tid innan ett

utgivningsbevis enligt 5 kap. 5 §

fjärde stycket tryckfrihetsförord-

ningen förfaller skall Patent- och

registreringsverket till ägaren av

den periodiska skriften sända en

påminnelse om att bevisets giltighet

är begränsad till tio år och att

beviset förfaller, om en ansökan om

förnyelse av beviset inte har kommit

in till myndigheten före tioårs-

periodens utgång.

5 §

Slutliga beslut av Patent- och registreringsverket i ärenden om

utgivningsbevis får överklagas hos patentbesvärsrätten inom två månader

från dagen för beslutet.

Patentbesvärsrättens slutliga be-

slut får överklagas till Regerings-

rätten inom två månader från dagen

för beslutet. Därvid tillämpas be-

stämmelserna i 35-37 §§ förvalt-

ningsprocesslagen (1971:291) om

besvär över kammarrättens beslut.

Patentbesvärsrättens beslut skall

innehålla uppgift om att det krävs

särskilt tillstånd för prövning av be-

svär till Regeringsrätten och om de

grunder på vilka sådant tillstånd

meddelas.

Patentbesvärsrättens slutliga be-

slut får överklagas till Regerings-

rätten inom två månader från dagen

för beslutet. Därvid tillämpas be-

stämmelserna i 35-37 §§ förvalt-

ningsprocesslagen (1971:291) om

överklagande av kammarrättens be-

slut. Patentbesvärsrättens beslut

skall innehålla uppgift om att det

krävs särskilt tillstånd för prövning

av överklagande till

Regeringsrätten och om de grunder

på vilka sådant tillstånd meddelas.

4 kap. Om utgivare av filmer och

ljudupptagningar

4 kap. Om utgivare m.m. av

tekniska upptagningar

1 §

Sådana ljudupptagningar som

innehåller en för synskadade

avsedd sammanställning av två

eller flera periodiska skrifter som

ges ut här i landet och vilkas ägare

samverkar om ljudupptagningen

(kassettidningar med samman-

ställningar av material ur mer än en

förlaga) skall ha en utgivare. Ut-

givaren utses av de samverkande

ägarna.

I fråga om sådana tekniska upp-

tagningar som innehåller en för

synskadade avsedd

sammanställning av två eller flera

periodiska skrifter som ges ut här i

landet och vilkas ägare samverkar

om upptagningen (kassettidningar

med sammanställningar av material

ur mer än en förlaga) utses

utgivaren av de samverkande

ägarna.

Ägaren till den periodiska skrift som utgör den huvudsakliga förlagan

till kassettidningen skall till taltidningsnämnden anmäla vem som är

utgivare.

Om den som är utsedd till utgivare inte längre är behörig eller hans

uppdrag upphör, skall en ny utgivare omedelbart utses. Denne skall

anmälas så som sägs i andra stycket.

2 §

Den skyldighet att lämna upp-

gifter om vem som har låtit

framställa en film eller en

ljudupptagning samt om när, var

och av vem exemplaren har

framställts som föreskrivs i 3 kap.

13 § yttrandefrihetsgrundlagen

skall fullgöras genom att

uppgifterna intas i själva filmen

eller ljudupptagningen eller an-

bringas på dennas kassett eller

motsvarande hölje.

Den skyldighet att lämna upp-

gifter om vem som har låtit

framställa en teknisk upptagning

samt om när, var och av vem

exemplaren har framställts som

föreskrivs i

3 kap. 13 § yttrandefrihetsgrund-

lagen skall fullgöras genom att

uppgifterna intas i själva den tek-

niska upptagningen eller anbringas

på skivan, kassetten eller motsva-

rande föremål.

3 §

Utlänningar får på samma villkor

som svenska medborgare vara

utgivare av filmer och ljudupptag-

ningar.

Utlänningar får på samma villkor

som svenska medborgare vara

utgivare av tekniska upptagningar.

5 kap.

4 §

Den som här i landet skall utse

utgivare för en film eller en ljud-

upptagning är skyldig att bevara ett

exemplar under ett år från det att

filmen eller upptagningen blev

offentlig. Denna skyldighet gäller

också sådana filmer och ljudupp-

tagningar som avses i 1 kap. 7 §

andra stycket tryckfrihetsförord-

ningen. Skyldigheten gäller även

för den som låter framställa en

ljudupptagning som sprids till

allmänheten utan att en utgivare

behöver utses.

Den som här i landet skall utse

utgivare för en teknisk upptagning

är skyldig att bevara ett exemplar

under ett år från det att upptag-

ningen blev offentlig. Denna skyl-

dighet gäller också sådana tekniska

upptagningar som avses i 1 kap.

7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen.

5 §

Justitiekanslern har rätt att utan

kostnad få del av varje skrift,

radioprogram, film eller ljudupp-

tagning som har bevarats enligt

1-4 §§. Han har också rätt att kost-

nadsfritt få en bestyrkt utskrift av

vad som har yttrats i ett radiopro-

gram. Det åligger polismyndigheten

att på begäran biträda justi-

tiekanslern vid anmodan enligt

denna paragraf.

Justitiekanslern har rätt att utan

kostnad få del av varje skrift,

radioprogram eller teknisk upp-

tagning som har bevarats enligt

1-4 §§. Han har också rätt att kost-

nadsfritt få en bestyrkt utskrift av

vad som har yttrats i ett radiopro-

gram. Det åligger polismyndigheten

att på begäran biträda Justi-

tiekanslern vid anmodan enligt

denna paragraf. Vad som nu har

sagts om Justitiekanslern gäller

även allmän åklagare, om Justitie-

kanslern enligt 7 kap. 1 § första

stycket yttrandefrihetsgrundlagen

har överlämnat åt allmän åklagare

att vara åklagare i

yttrandefrihetsmål.

6 §

Varje enskild som anser att ett yttrandefrihetsbrott har begåtts mot

honom i ett radioprogram eller att han har lidit skada på grund av ett

sådant brott i programmet har rätt att hos den som driver sändnings-

verksamheten kostnadsfritt ta del av en inspelning av programmet. Den

enskilde har också rätt att utan kostnad få en kopia av inspelningen eller

en bestyrkt utskrift av vad som har yttrats i programmet. Vad som sägs i

detta stycke gäller dock inte, om det är uppenbart att han inte berörs av

programmet på ett sådant sätt att han kan vara målsägande.

Den skyldighet som avses i första stycket vilar i fråga om sådana ra-

diotidningar som anges i 3 kap. 7 § på ägaren till den periodiska skrift

som utgör den huvudsakliga förlagan.

Första stycket skall tillämpas

också på sådana ljudupptagningar

som innehåller en för synskadade

avsedd version av en periodisk

skrift som ges ut här i landet (kas-

settidningar). I fråga om sådana

kassettidningar som avses i 4 kap.

1 § vilar skyldigheten att låta den

enskilde ta del av en upptagning

och få en utskrift på ägaren till den

periodiska skrift som utgör den

huvudsakliga förlagan.

Första stycket skall tillämpas

också på sådana tekniska upptag-

ningar som innehåller en för syn-

skadade avsedd version av en pe-

riodisk skrift som ges ut här i landet

(kassettidningar). I fråga om sådana

kassettidningar som avses i 4 kap.

1 § vilar skyldigheten att låta den

enskilde ta del av en upptagning

och få en utskrift på ägaren till den

periodiska skrift som utgör den

huvudsakliga förlagan.

6 kap.

2 §

I de fall som anges i 10 kap. 11 §

andra stycket tryckfrihetsförord-

ningen och i motsvarande fall enligt

7 kap. 3 § yttrandefrihetsgrund-

lagen får en befattningshavare av

lägst fänriks grad ta en tryckt skrift,

film eller ljudupptagning i förvar.

I de fall som anges i 10 kap. 11 §

andra stycket tryckfrihetsförord-

ningen och i motsvarande fall enligt

7 kap. 3 § yttrandefrihetsgrund-

lagen får en befattningshavare av

lägst fänriks grad ta en tryckt skrift

eller en teknisk upptagning i förvar.

7 kap.

1 §

De tingsrätter som med stöd av

12 kap. 1 § tryckfrihetsförord-

ningen är behöriga att ta upp tryck-

frihetsmål skall pröva tryckfrihets-

mål och yttrandefrihetsmål i de fall

där den ort som avses i 2, 3 eller 3

a § ligger inom tingsrättens

domkrets. Om den orten inte ligger

inom domkretsen för en tingsrätt

som är behörig att ta upp

tryckfrihetsmål, skall målet prövas

av den tingsrätt inom vars domkrets

länsstyrelsen i det län där orten

ligger har sitt säte.

De tingsrätter som med stöd av

12 kap. 1 § tryckfrihetsförord-

ningen är behöriga att ta upp tryck-

frihetsmål skall pröva tryckfrihets-

mål och yttrandefrihetsmål i de fall

där den ort som avses i 2 eller 3 §

ligger inom tingsrättens domkrets.

Om den orten inte ligger inom

domkretsen för en tingsrätt som är

behörig att ta upp tryckfrihetsmål,

skall målet prövas av den tingsrätt

inom vars domkrets länsstyrelsen i

det län där orten ligger har sitt säte.

3 §

Avgörande för var ett yttrande-

frihetsmål skall tas upp är den ort

varifrån ett radioprogram har utgått

för sändning eller där en film eller

en ljudupptagning har lämnats ut

för spridning eller där brottet på

annat sätt har förövats.

Avgörande för var ett yttrande-

frihetsmål skall tas upp är den ort

varifrån ett radioprogram har utgått

för sändning eller där en teknisk

upptagning har lämnats ut för

spridning eller där brottet på annat

sätt har förövats.

8 §

Justitiekanslern får hos rätten begära att flera mål skall handläggas i

samma rättegång enligt 7 § andra stycket. Den tilltalade i det av målen

som inte är tryckfrihetsemål eller yttrandefrihetsmål skall få tillfälle att

yttra sig i frågan. Framställningen prövas därefter av rätten. Rättens

beslut får överklagas särskilt. Har rätten avslagit framställningen, får

dock endast Justitiekanslern föra talan mot beslutet.

En sådan begäran som avses i

första stycket får göras av allmän

åklagare, om Justitiekanslern med

stöd av 7 kap. 1 § första stycket

yttrandefrihetsgrundlagen har

överlämnat sina åklagaruppgifter i

yttrandefrihetsmålet. Har rätten av-

slagit framställningen, får den

allmänna åklagaren föra talan mot

beslutet.

9 §

Justitiekanslern är åklagare i mål

som enligt 7 § andra stycket får

handläggas i samma rättegång som

ett tryckfrihetsmål eller ett

yttrandefrihetsmål.

Justitiekanslern är åklagare i mål

som enligt 7 § andra stycket får

handläggas i samma rättegång som

ett tryckfrihetsmål eller ett

yttrandefrihetsmål.

Justitiekanslern får dock i fall

som avses i första stycket överläm-

na sina åklagaruppgifter åt allmän

åklagare, om Justitiekanslern med

stöd av 7 kap. 1 § första stycket

yttrandefrihetsgrundlagen har

överlämnat åklagaruppgifterna i

yttrandefrihetsmålet.

_________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Också i fråga om tekniska upptagningar som inte omfattas av

tidigare lydelse och som har lämnats ut för spridning före ikraftträdandet

skall de nya föreskrifterna tillämpas. De nya föreskrifterna tillämpas

dock inte vid prövning av talan som har väckts före ikraftträdandet.

3. De äldre föreskrifterna skall tillämpas på ljudupptagningar som har

lämnats ut för spridning före ikraftträdandet.

7 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1392) om

pliktexemplar av dokument

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1993:1392) om pliktexemplar av

dokument skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

Om en skrift som avses i 5 eller 6 § har samma innehåll och utförande

som en tidigare framställd skrift, skall endast två pliktexemplar lämnas,

under förutsättning att pliktexemplar av den tidigare framställda skriften

har lämnats eller lämnas samtidigt.

Föreskrifterna i första stycket gäller inte om annat följer av

föreskrifterna om kombinerat material i 16 och 17 §§.

Av skrift som har framställts i punktskrift skall två pliktexemplar

lämnas, om annat inte följer av vad som föreskrivs i 9 §.

Skyldigheten att lämna plikt-

exemplar enligt 5 och 6 §§ omfattar

inte ett radioprogram, en film eller

en ljudupptagning som enligt

1 kap. 7 § andra stycket tryck-

frihetsförordningen skall jämställas

med en bilaga till en periodisk

skrift.

Skyldigheten att lämna plikt-

exemplar enligt 5 och 6 §§ omfattar

inte ett radioprogram eller en

teknisk upptagning som enligt

1 kap. 7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen skall

jämställas med en bilaga till en

periodisk skrift.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

8 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1478) om för-

verkande av barnpornografi

Härigenom föreskrivs att lagen (1994:1478) om förverkande av

barnpornografi skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

En skildring av barn i

pornografisk bild som påträffas i

samband med en förundersökning

skall förklaras förverkad, om

skildringen är av verklighetstrogen

karaktär och det inte finns

särskilda skäl mot att den

förverkas.

Utöver bestämmelserna i denna

lag gäller vad som i allmänhet är

föreskrivet om beslag och om

förverkande.

En skildring av barn i

pornografisk bild skall förklaras

förverkad.

Förverkande får underlåtas om

förverkandet är oskäligt.

Första stycket tillämpas inte, om

en skildring kan förverkas enligt

bestämmelser i brottsbalken eller i

lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

9 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land

inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 3, 4 och 7 §§ lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och

produkter som avses i lagen (1991:341) om strategiska produkter,

2. varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen,

3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64),

4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67),

5. injektionssprutor och kanyler,

6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel,

7. springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller

nithandskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och

liknande,

8. kulturföremål som avses i 5 kap. 4-6 §§ lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.,

9. hundar och katter för annat ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738) och

tobaksvaror vid kontroll av åldersgränsen i 13 § tobakslagen (1993:581),

11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler,

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning att

misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller

djurprodukten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor

eller djur, att medföljande

dokument är ofullständiga eller

felaktiga, att erforderliga dokument

saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är

uppfyllda.

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning att

misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller

djurprodukten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor

eller djur, att medföljande

dokument är ofullständiga eller

felaktiga, att erforderliga dokument

saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är

uppfyllda,

13. barnpornografi enligt lagen

(1998:000) om förbud mot införsel

och utförsel av barnpornografi.

4 §

Anmälningsskyldighet föreligger

1. för den som utan erforderligt tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande uppgift, från ett annat EU-land till Sverige

inför eller från Sverige till ett sådant land utför en vara som avses i 3 § 3,

5-8 och 10,

2. för den som från ett annat EU-

land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en

vara som avses i 3 § 1, 4, 9, 11 och

12.

2. för den som från ett annat EU-

land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en

vara som avses i 3 § 1, 4, 9 och 11-

13.

Regeringen eller efter regeringens bemyndigande Generaltullstyrelsen

får meddela närmare föreskrifter om anmälningsskyldigheten.

7 §

För kontroll av att anmälnings-

skyldigheten enligt denna lag, eller

enligt lagen (1994:1565) om be-

skattning av privatinförsel av alko-

holdrycker och tobaksvaror från ett

land som är medlem i Europeiska

unionen, fullgjorts riktigt och full-

ständigt, samt för kontroll av att

gällande villkor för in- eller utförsel

av sådana varor som anges i 3 § 1

och 3-12 uppfyllts, får en tull-

tjänsteman undersöka

För kontroll av att anmälnings-

skyldigheten enligt denna lag, eller

enligt lagen (1994:1565) om be-

skattning av privatinförsel av alko-

holdrycker och tobaksvaror från ett

land som är medlem i Europeiska

unionen, fullgjorts riktigt och full-

ständigt, samt för kontroll av att

gällande villkor för in- eller utförsel

av sådana varor som anges i 3 § 1

och 3-13 uppfyllts, får en tulltjäns-

teman undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land,

2. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av en resande vid inresa från eller utresa till ett

annat EU-land, eller av den som kan anmanas att stanna enligt 5 § första

stycket 2.

Ytterligare bestämmelser om befogenheter bl.a. avseende kropps-

visitation och kroppsbesiktning finns i lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling.

________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

10 Förslag till lag om förbud mot införsel och utförsel av

barnpornografi

Härigenom föreskrivs följande.

En skildring av barn i pornografisk bild får inte föras in i eller ut ur

Sverige.

Bestämmelser om straff för olovlig införsel m.m. finns i lagen

(1960:418) om straff för varusmuggling.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-11-18

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Gertrud Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 6 november 1997 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i regeringsformen,

2. lag om ändring i tryckfrihetsförordningen,

3. lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen,

4. lag om ändring i brottsbalken,

5. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

6. lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter på

tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden,

7. lag om ändring i lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument,

8. lag om ändring i lagen (1994:1478) om förverkande av

barnpornografi,

9. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen samt

10. lag om förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorerna

Thomas Stiber Strömgren och Henrik Jermsten.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

En viktig nyhet i det remitterade förslaget är att barnpornografiska bilder

undantas från grundlagsskyddet i tryckfrihetsförordningen och

yttrandefrihetsgrundlagen. Mot ett sådant förslag, sett isolerat, finns det

inte något att anmärka. Förslaget innebär emellertid ett första fullständigt

genombrott av grundläggande principer som sedan länge kännetecknar

den svenska tryckfrihetslagstiftningen, nämligen förbuden mot censur

och hindrande åtgärder, meddelarskyddet och anonymitetsskyddet.

Risken för spridningseffekter till andra områden bör inte underskattas.

Den argumentering som i lagrådsremissen förs för en begränsning av

grundlagsskyddet för yttrandefriheten är med avseende på

spridningsrisken inte helt fri från invändningar. Den går i stort sett ut på

att hänsynen till yttrandefriheten får vika för en i sig berättigad avsky

för barnpornografiska bilder. I samband därmed hävdas att

barnpornografi är på ett eller annat sätt unik som företeelse. Samma

argumentation skulle emellertid kunna föras i fråga om snart sagt varje

företeelse som en allmän opinion eller den vid tidpunkten rådande

politiska majoriteten ogillar tillräckligt starkt.

När det gäller barnpornografiska bilder förhåller det sig emellertid så,

som framgår av lagådsremissen, att Sverige i olika internationella

sammanhang har åtagit sig att förhindra att barn utnyttjas i pornografiska

framställningar. Främst bör härvid nämnas Sveriges anslutning till FN:s

barnkonvention och Europeiska unionens beslut den 24 februari 1997 om

gemensam åtgärd mot bl.a. sexuellt utnyttjande av barn. Det skulle

närmast vara ägnat att bringa den svenska yttrandefriheten i vanrykte om

Sverige under hänvisning till grundlagsskyddet skulle anse sig förhindrat

att löpa linan fullt ut när det gäller att skydda barn mot att utnyttjas i

barnpornografiska bilder. Samtidigt kan förutses att en sådan

internationell konsensus som det här är fråga om inte kan antas komma

att omfatta andra företeelser än sådana som verkligen är förtjänta av att

förbjudas och där det alltså kan framstå som välmotiverat att det svenska

grundlagsskyddet får vika. Om även i framtiden iakttas att

inskränkningar i yttrandefriheten inte görs annat än i samklang med ett

utbrett internationellt samförstånd minskas riskerna för en

spridningseffekt.

Av särskild vikt är att en seriös nyhetsförmedling, forskning och

opinionsbildning rörande barnpornografibrott inte omöjliggörs eller

allvarligt försvåras. Lagrådsremissens förslag synes i detta avseende

innebära bl.a. följande. Full frihet föreligger, såsom tidigare, att i text

skildra ett barnpornografibrott. Det är också tillåtet att publicera en

barnpornografisk bild i beskuret skick. Från det i 16 kap. 10 a §

brottsbalken stadgade förbudet att inneha och sprida barnpornografiska

bilder uppställs ett undantag för sådana fall där "särskilda omständigheter

gör att gärningen måste anses uppenbart befogad". Undantaget, som

främst syftar på massmediernas och frivilligorganisationernas arbete,

innebär t.ex. att ett innehav inom ramen för ett pågående projekt kan vara

tillåtet. En journalist som kommit en barnpornografisk skandal på spåren

kan således ha rätt att anskaffa och inneha sådant material under den tid

han behöver för att utföra erforderliga undersökningar inför en

publicering. Däremot godtas inte ett systematiskt insamlande för

eventuella framtida behov. En förändring i för massmedierna, forskare

och opinionsbildare försämrande riktning är, att gärningen måste

befinnas uppenbart befogad i varje enskilt fall. Detta kan dock inte sägas

utgöra något hinder i egentlig mening för en seriöst bedriven verksamhet.

Slutligen kan i detta sammanhang tilläggas, att sekretessen enligt 5 kap. 6

§ sekretesslagen endast gäller rätten att få ut kopior av barnpornografiskt

material, inte rätten att hos domstol eller annan myndighet få ta del av

framställningarna. En granskning från massmediernas sida är således

fullt möjlig.

I fråga om lagstiftningstekniken synes det remitterade förslaget vara att

föredra framför andra framförda förslag. Det är en fördel att den

komplicerade tryckfrihets- och yttrandefrihetslagstiftningen inte krånglas

till ytterligare. På grund av det nu anförda har Lagrådet inte i fråga om

barnpornografiska bilder några erinringar mot förslagets grunder.

En annan viktig nyhet är förslaget om grundlagsskydd för nya medier.

Utom program i ljudradio och television samt vissa andra liknande

överföringar kommer skyddet att omfatta filmer, videogram,

ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar, med gemensamt

namn betecknade tekniska upptagningar, varmed i

yttrandefrihetsgrundlagen förstås upptagningar som innehåller text, bild

eller ljud som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast

med tekniska hjälpmedel. Bland de medier som tillkommer förtjänar CD-

romskivor och datordisketter att nämnas särskilt.

Konsekvenserna av detta förslag är svåra att bedöma. Det ter sig t.ex.

fullt motiverat att en text som mångfaldigas och sprids på en CD-

romskiva får grundlagsskydd liksom samma text i en tryckt bok;

problemet är här snarare att, som Lagrådet återkommer till, skyddet inte

blir detsamma eftersom olika grundlagar blir tillämpliga. Men eftersom

den tekniska utvecklingen är utomordentligt snabb och dessutom svår att

förutse, kan bestämmelsen med tiden bli tillämplig på ett stort antal

medier. Det ter sig onekligen vanskligt att nu utlova grundlagsskydd åt

företeelser som inte är möjliga att förutse.

Användningen av begreppet tekniska upptagningar och definitionen av

begreppet är inte heller invändningsfri. I 2 kap. 3 §

tryckfrihetsförordningen förstås med en handling (som kan vara allmän)

framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas

eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälp medel. Den senare

bestämningen har kommit till främst för att fånga in elektroniska

dokument under begreppet allmänna handlingar. Eftersom det i

yttrandefrihetsgrundlagen centrala begreppet tekniska upptagningar skall

återspeglas också i tryckfrihetsförordningen kommer samma definition

att där vara tillämplig på två olika kategorier av upptagningar som torde

sammanfalla endast delvis. Å andra sidan kan man säga att detta inte gör

så mycket eftersom alla de informationsbärare som omfattas av

definitionen i yttrandefrihetsgrundlagen torde kunna vara allmänna

handlingar enligt definitionen i tryckfrihetsförordningen, även om de

ibland snarare går in under begreppen skrift eller bild.

Medan det i fråga om olika typer av elektroniskt avläsbara

informationsbärare är naturligt att säga att de kan läsas, avlyssnas eller på

annat sätt uppfattas endast med tekniska hjälpmedel är detta inte den

mest näraliggande beskrivningen av en vanlig film. Definitionen blir,

konsekvent använd, tillämplig också när mycket enkla hjälpmedel

kommer till användning, såsom exempelvis avläsningsanordningar för

skrift som överförts till mikrofiche eller mikrofilm. Å andra sidan kan

den valda definitionen inte anses inkorrekt. Att genomgående tala om

filmer och andra tekniska upptagningar skulle bli otympligt. Lagrådet

anser sig kunna godta beteckningen tekniska upptagningar för vad

skyddet enligt yttrandefrihetsgrundlagen skall omfatta vid sidan av

radioprogram och därmed likställda sändningar.

För framtiden kommer det att bli alltmer vanligt att samma text kan vara

skyddad enligt både tryckfrihetsförordningen och

yttrandefrihetsgrundlagen, genom att texten återges både i tryckt skrift

och i andra informationsbärare, främst CD-romskivor. Detta kommer

bl.a. att leda till att olika ansvarighetsregler blir tillämpliga på samma

text. Om t.ex. ett uppslagsverk, där författarna till olika artiklar har

angetts, överförs till CD-romskivor, svarar för innehållet i artikeln i

uppslagsverket författaren och på CD-romskivan enligt förslaget

utgivaren. Det får antas att i framtiden, inom ramen för vad som brukar

betecknas som multimedia, kommer att finnas långt flera exempel på

texter som ges ut både i tryckt form och i tekniska upptagningar. När ett

förslag till ändringar i tryckfrihetsförordningen år 1986 remitterades till

Lagrådet, tillstyrkte Lagrådet att bestämmelser om grundlagsskydd för

nya medier infördes i tryckfrihetsförordningen. Av Lagrådets yttrande

över 1990 års förslag till yttrandefrihetsgrundlag synes framgå att

Lagrådet skulle ha föredragit en samlad grundlag rörande tryck- och

yttrandefriheten (se prop. 1990/91:64 s. 204). Den nyss redovisade

tekniska utvecklingen visar enligt Lagrådets mening att det skulle ha

varit lyckligast om en sådan från början hade kommit till stånd. I vart fall

numera och i än högre grad i framtiden synes det förfelat att dela upp

skyddet på en tryckfrihetsförordning och en yttrandefrihetsgrundlag.

Systemet kommer att framstå som alltmer komplicerat ju längre den

tekniska utvecklingen fortskrider. Det sagda framgår också av förslaget

till ändring av bilageregeln i 1 kap. 7 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen, som innebär att om innehållet i en periodisk

skrift sprids genom något nytt medium så blir tryckfrihetsförordningens

bestämmelser tillämpliga. Säkerligen kommer ytterligare behov av sådan

samordning att uppstå. Som Lagrådet ser det synes det därför

ändamålsenligt att ju förr dess hellre inrikta lagstiftningsarbetet på en

samlad grundlag omfattande såväl tryckfrihet som annan yttrandefrihet.

Den tekniska utvecklingen har medfört att nya typer av

informationsbärare har tillkommit och ytterligare andra, som kanske nu

inte ens kan bestämt förutses, kan tillkomma i framtiden. Den utvidgning

av grundlagsskyddet som sker genom att det föreslås gälla inte endast

filmer, videogram och andra upptagningar av rörliga bilder samt

ljudupptagningar utan också andra tekniska upptagningar medför därför

en betydande osäkerhet om grundlagsskyddets framtida omfattning. Det

är då så mycket viktigare att hålla fast vid att det endast gäller för

tekniska upptagningar som sprids till allmänheten. Grundlagsskyddets

kärna kan med andra ord sägas vara ett skydd för massmedia.

Spridningskravet kommer i framtiden att ha väl så stor betydelse för

avgränsningen av grundlagsskyddet som angivandet av de tekniska

upptagningar som omfattas av skyddet. Därutinnan skiljer sig dessa från

såväl tryckta skrifter som radioprogram, som mer typiskt är avsedda för

allmänheten.

Avgörande för frågan om en teknisk upptagning skall anses spridd eller

inte blir enligt förslaget en bedömning i det enskilda fallet. Medan det för

närvarande kan antas att CD-romskivor är avsedda för spridning och

motsatsen torde gälla om datordisketter, kan utfallet i framtiden när CD-

romskivor mer allmänt kan användas för återinspelning bli mer blandat.

Det kan därför bli svårt eller omöjligt för meddelare och andra att

förutse, om en teknisk upptagning kommer att omfattas av

grundlagsskyddet eller inte. Detta är självfallet en olägenhet. Å andra

sidan synes det, med de många variationer i fråga om både

informationsbärare och kommunikationsvägar som kommer att finnas,

vara svårt att dra några alldeles bestämda gränser mellan upptagningar

som är eller avses bli spridda och sådana som inte skall omfattas av

grundlagsskyddet. En god hjälp bör man kunna få av den

presumtionsregel som föreslås och som har släktskap med stencilregeln i

tryckfrihetsförordningen.

Sammanfattningsvis kan den föreslagna utvidgningen av

grundlagsskyddet inte undgå att inge oro. När det gäller sådana

framställningar som text på CD-romskivor är det emellertid naturligt att

skyddet ges. Lagrådet kan för sin del inte finna några mera tydliga

avgränsningar än dem som ges i förslaget. Förslaget omfattar också bara

vad som finns dokumenterat i en teknisk upptagning, inte t.ex. spridning

av yttranden över Internet, om inte sådan spridning faller under

begreppet radioprogram i yttrandefrihetsgrundlagen. Från Lagrådets

utgångspunkter kan den föreslagna utvidgningen av grundlagsskyddet

godtas.

Förslaget till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen

1 kap. 10 §

I den föreslagna lydelsen föreskrivs att om förbud att sprida, inneha eller

på annat sätt ta befattning med skildring av barn i pornografisk bild gäller

vad som föreskrivs i lag. Tekniken att i grundlagarna hänvisa till vad som

föreskrivs i lag är vanlig när fråga är om ett grundlagsskyddat område,

inom vilket undantag eller närmare preciseringar får föreskrivas i vanlig

lag, se t.ex. 2 kap. 12 § regeringsformen samt 1 kap. 9 § och 2 kap. 2 §

tryckfrihetsförordningen. I fråga om barnpornografin är tvärtom avsikten

att den över huvud taget inte skall omfattas av grundlagsskyddet. Detta

bör redan av pedagogiska skäl klart sägas ut i tryckfrihetsförordningen

och yttrandefrihetsgrundlagen. Paragrafen bör därför förslagsvis ges

följande lydelse: "Denna förordning är inte tillämplig på skildring av

barn i pornografisk bild."

Förslaget till lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen

1 kap. 1 §

Som anförts inledningsvis får det antas att spridningskravet, som

återfinns först i 1 kap. 10 § yttrandefrihetsgrundlagen, i framtiden

kommer att ha väl så stor betydelse för avgränsningen av

grundlagsskyddet som angivandet av de tekniska upptagningar som

omfattas av skyddet. Bilden av grundlagsskyddets omfattning såvitt avser

tekniska upptagningar blir därför missvisande, när avgränsningen av

media anges i 1 § och spridningskravet först i 10 § i 1 kap.

yttrandefrihetsgrundlagen. Lagrådet förordade i sitt yttrande över 1990

års förslag till yttrandefrihetsgrundlag att spridningskravet skulle införas

redan i 1 §. Lagrådets synpunkter avvisades då av systematiska skäl.

Frågan har emellertid fått förnyad och skärpt aktualitet genom den vaghet

som kännetecknar grundlagsskyddets avgränsning med avseende på nya

media. Lagrådet förordar därför att kravet på spridning förs samman med

definitionen på tekniska upptagningar.

Frågorna om vilka tekniska upptagningar som över huvud taget åtnjuter

grundlagsskydd synes ha större vikt än frågorna vilka media som

inordnas under de olika huvudgrupperna radioprogram och tekniska

upptagningar. Detta bör påverka ordningsföljden mellan de olika

betämmelserna i paragrafen.

Genom den lagändring som föreslås kommer begreppet "film" att i de

flesta bestämmelser där det förekommer bytas ut mot "teknisk

upptagning". Med hänsyn härtill och till att begreppet "film" har en

annan innebörd i angränsande lagar, t.ex. lagen (1990:886) om

granskning och kontroll av filmer och videogram, synes det lämpligt att

på de ställen i yttrandefrihetsgrundlagen där begreppet fortfarande skall

förekomma i stället uttryckligen ange vad som avses. Lagrådet föreslår

därför, att sista meningen i tredje stycket utgår och att ordet "filmer" i 1

kap. 3 §, 3 kap. 11, 12 och 14 §§ samt 7 kap. 1 och 5 §§ ersätts med

"filmer, videogram och andra tekniska upptagningar med rörliga bilder".

På grund av det anförda bör det föreslagna sista stycket i 1 § tas upp som

ett tredje stycke i paragrafen, första och andra styckena i 10 §

sammanföras till ett fjärde stycke och nuvarande tredje stycket med

föreslagna ändringar bilda ett nytt femte stycke i paragrafen.

1 kap. 3 §

Uttrycket "något som är avsett att framföras" passar inte längre så bra när

fråga är inte bara om radioprogram och ljudupptagningar utan om alla

slag av tekniska upptagningar, t.ex. en CD-romskiva med enbart text. I

stället kan väljas uttryckssätt liknande dem som används i 2 kap. 3 och

4 §§. Paragrafen skulle då inledas på följande sätt: "Det får inte

förekomma att en framställning som är avsedd att offentliggöras i ett

radioprogram eller en teknisk upptagning först måste granskas ---- "

1 kap. 10 §

I enlighet med vad som anförts under 1 kap. 1 § bör denna paragraf

upphävas.

1 kap. 12 §

I paragrafen hänvisas till 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen beträffande

bl.a. "vissa annonser". I nämnda lagrum behandlas endast kommersiella

annonser av olika slag. Enligt Lagrådets mening bör det framgå även av

yttrandefrihetsgrundlagens text att det endast är kommersiella annonser

som särbehandlas. Hänvisningen bör därför avse "vissa kommersiella

annonser".

1 kap. 13 §

I överensstämmelse med vad som föreslås beträffande 1 kap. 10 §

tryckfrihetsförordningen bör paragrafen ges följande lydelse:

"Grundlagen är inte tillämplig på skildring av barn i pornografisk bild."

Övergångsbestämmelserna

Punkt 4. Det går inte att av lagtexten utläsa vad som avses med punkten

4, som dessutom vid en genomläsning framstår som en upprepning av

punkten 2 f) första meningen. Avsikten anges vara att äldre bestämmelser

skall tillämpas i mål om barnpornografi, när talan väckts före

ikraftträdandet. Detta bör framgå av lagtexten som förslagsvis kan ges

följande lydelse: "I mål om ansvar för barnpornografibrott, ersättning för

skada med anledning av sådant brott och konfiskering eller förverkande

av barnpornografiska bilder tillämpas äldre bestämmelser, om talan

väckts före ikraftträdandet."

Förslaget till lag om ändring i brottsbalken

16 kap. 10 a §

Brottskatalogen i paragrafen företer betydande likheter med motsvarande

uppräkning i 1 § narkotikastrafflagen (1968:64). Punkten 4 i den

föreslagna katalogen avser "handel", dvs. överlåtelser av

barnpornografiska bilder mot vederlag. Bestämmelsen har utformats

delvis efter mönster av bestämmelsen om främjande av narkotikahandel i

1 § 5 narkotikastrafflagen och måste därför antas komma att tolkas på

samma sätt som sistnämnda bestämmelse. För att främjande av

narkotikahandel skall anses föreligga förutsätts att det skall vara fråga

om den mer organiserade eller eljest grövre narkotikabrottsligheten (jfr

NJA 1991 s 110). Den förmedling av bilder som nu sker torde dessutom

vara straffbar antingen som spridande av barnpornografiska bilder eller

medverkan till en sådan gärning eller något annat barnpornografibrott.

Då det inte kan uteslutas att bestämmelsen kan få betydelse i framtiden

vill Lagrådet, trots att den som framgår av praxis i narkotikamål kan bli

svårtillämpad, inte motsätta sig att den införs.

I andra stycket anges som barn även den som såvitt framgår av bilden

och omständigheterna kring den uppenbarligen är under 18 år. Ordet

"såvitt" synes ge utrymme för möjlighet att fälla till ansvar trots viss

tvekan om hur det förhåller sig med åldern medan ordet "uppenbarligen"

markerar att frågan skall kunna klart besvaras. Det senare alternativet

torde motsvara syftet med bestämmelsen. Ett sådant syfte skulle klarare

framgå om bestämmelsen i stället ges följande lydelse: "Med barn avses

en person vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller, om hans eller

hennes ålder framgår av bilden och omständigheterna kring den, som är

under 18 år."

En bild som har ett konstnärligt eller vetenskapligt värde anses

överhuvudtaget inte "pornografisk" i bestämmelsens mening och faller

därför automatiskt utanför det kriminaliserade området. Femte stycket

innehåller undantag från kriminaliseringen avseende bilder som är

barnpornografiska. I första meningen undantas hantverksmässigt

framställda bilder, framför allt egenhändigt gjorda teckningar och

målningar, under förutsättning att bilden framställts och innehas utan

uppsåt att göras tillgänglig för "någon annan". Detta innebär, att det i

praktiken är straffbart att rita en barnpornografisk bild och därefter visa

den för exempelvis en närstående. Det kan ifrågasättas om inte

kriminaliseringen här skjuter över målet. För straffbarhet borde det

åtminstone krävas, att bilden är avsedd att göras tillgänglig för en något

större krets av personer. Lagrådet föreslår därför att orden "någon annan"

som avslutar första meningen i femte stycket ersätts med ordet "andra".

Det remitterade förslaget innehåller ett par motivuttalanden som till dels

tar sikte på tillämpningen av bestämmelser som inte föreslås ändrade och

i den delen därför inte kan tjäna till ledning för domstolarnas

rättstillämpning. Ett sådant uttalande till ett annat återkommer Lagrådet

under 16 kap. 17 § hänför sig till konkurrensen mellan

barnpornografibrott och yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring. Det

sägs i motiven att våldsmoment i en skildring som innefattar

barnpornografibrott bör i den mån de täcks av gärningsbeskrivningen

för barnpornografibrottet beaktas som en försvårande omständighet och

bestraffas inom ramen för barnpornografibrottet. Det sägs vidare att

sådana våldsmoment i vissa fall bör kunna motivera att

barnpornografibrottet bedöms som grovt brott. Häremot kan emellertid

hävdas att ett gärningspåstående som innebär att ett yttrande faller under

tryckfrihetsförordningens beskrivning av brottet olaga våldsskildring,

vartill yttrandefrihetsgrundlagen hänvisar, endast kan prövas i den

ordning som gäller för yttrandefrihetsbrott. En säker lösning av detta

problem kan emellertid inte åstadkommas utan mycket betydande

ingrepp i det föreslagna systemet. Man får därför nöja sig med att

överlämna problemet till rättstillämpningen.

16 kap. 10 b §

Avsikten med de föreslagna ändringarna i första stycket är att klargöra att

brottsbeskrivningen är tillämplig också på den som framställer ett dator-

eller videospel med våldsskildringar, även om det är den som spelar som

i sista hand åstadkommer bilderna på skärmen. Lagrådet har svårt att se

att inte detta är självklart; våldsskildringen finns ju inbyggd i

programmet, även om detta kan spelas upp på olika sätt. Det kan

tilläggas att nyckelorden i det nu diskuterade hänseendet är "Den som ---

skildrar" och att lydelsen inte blir så mycket klarare enbart genom att

tekniska upptagningar omnämns. Enligt lagrådets mening kan därför

lagtexten förenklas så att i första meningen talas om den som "i bild"

skildrar sexuellt våld osv. och i andra meningen om den som i "rörliga

bilder" osv.

16 kap. 17 §

Lagrådet finner den reglering som föreslås i fråga om försök och

förberedelse med avseende på olika former av barnpornografibrott

välmotiverad. Som exempel på förberedelse till grovt barnpornografibrott

nämns emellertid att en kurir tagit emot pengar för att bestrida de utgifter

som kan vara förenade med en anskaffning av barnpornografiskt material

utomlands. Avses just utgifter för resan kan ersättningen utgöra förlag

och förfarandet därmed förberedelse medan motsatsen troligen gäller i

fråga om köpeskillingen för bildmaterialet; här kan i stället föreligga en

medverkan till själva brottet eller till försök till brottet. Motsvarande

problem när det gäller narkotikabrott kan inte anses lösta (jfr[REDACTED_EFTERNAMN]

m.fl., Kommentar till Brottsbalken II, 6 uppl. 1990 s. 599, 601 och

Hoflund, Narkotikabrotten, 3 uppl. 1993 s. 113 f, 117 f). Frågan torde få

överlämnas till rättstillämpningen.

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

Förslaget innebär bl.a. att de år 1993 införda bestämmelserna om

inskränkning i rätten att få kopior av vissa allmänna handlingar skall

finnas kvar i sekretesslagen och utvidgas till att omfatta samtliga

tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott, motsvarande allmänna brott samt

barnpornografibrott. Lagrådet vill starkt ifrågasätta om utvidgningen till

andra uppgifter än dem som skyddas av den tidigare företagna ändringen

är motiverad. Bestämmelsen är intagen i ett kapitel som avser sekretess

med hänsyn främst till intresset att förebygga eller beivra brott. När

sekretess för uppgifterna motiveras t.ex. av hänsyn till rikets säkerhet

eller till personlig integritet, finns andra bestämmelser i sekretesslagen.

Offentlighetsprincipen gör sig särskilt starkt gällande i fråga om

rättegångar. Det är svårt att se varför inte exempelvis en journalist som

bevakar en rättegång skall kunna få en kopia av en handling med

uppgifter som i och för sig är offentliga, när fråga inte är om barn- eller

våldspornografi. Frånsett sistnämnda kategorier av uppgifter synes något

egentligt praktiskt behov inte ha gjort sig gällande.

Vad angår placeringen av den föreslagna bestämmelsen i 5 kap. 6 §

sekretesslagen ifrågasatte Lagrådet i det lagstiftningsarbete som föregick

1993 års ändringar (se bet. 1992/93:KU40) om bestämmelsen stod i

överensstämmelse med de syften som bar upp de övriga bestämmelserna

i 5 kap. och om den i själva verket hörde hemma i sekretesslagen.

Lagrådet motsatte sig emellertid inte att förslaget genomfördes men

anförde att den föreslagna lagändringen fick anses som en temporär

åtgärd för att genast komma till rätta med problem som ansetts akuta.

Den nu föreslagna utvidgningen är omfattande och aktualiserar på nytt

frågan om lagreglering i sekretesslagen är den mest ändamålsenliga. En

diskussion förs såväl i det bakomliggande betänkandet (SOU 1997:49 s.

309 ff) där dock de nuvarande begränsade reglerna föreslogs stå kvar

som i lagrådsremissen om begränsningarna skall regleras i lag eller

grundlag. Det kan med fog hävdas att en så långtgående inskränkning

som nu föreslås bör tas in i tryckfrihetsförordningen. Goda skäl, såsom

att det för myndigheterna torde vara välbekant att inskränkningar i

handlingsoffentligheten i regel återfinns i sekretesslagen, att

sekretesslagen lättare kan anpassas efter ändrade förhållanden och den

ökade möjligheten att beivra felaktiga utlämnande av material, talar dock

för att frågan regleras i sekretesslagen.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 8 december 1997

Närvarande: statsrådet Freivalds, ordförande, och statsråden Tham,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:43 Tryckfrihetsförordningens

och yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområden

barnpornografifrågan m.m.

 Regeringsformen omtryckt 1994:1483.

 Tryckfrihetsförordningen omtryckt 1994:1476.

 Yttrandefrihetsgrundlagen omtryckt 1994:1477.

 Senaste lydelse 1993:207.

 Senaste lydelse 1990:894.

 Senaste lydelse 1988:835.

 Senaste lydelse 1986:645.

 Lagen omtryckt 1992:1474.

 Senaste lydelse 1993:437.

 Senaste lydelse 1996:155.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:10, bet. 1997/98:SkU10, rskr. 1997/98:70.

 Senaste lydelse 1996:854.

 Senaste lydelse 1994:1479.

 Senaste lydelse 1996:944.

 Regeringsformen omtryckt 1994:1483.

 Tryckfrihetsförordningen omtryckt 1994:1476.

 Yttrandefrihetsgrundlagen omtryckt 1994:1477.

 Senaste lydelse 1993:207.

 Senaste lydelse 1990:894.

 Senaste lydelse 1988:835.

 Lagen omtryckt 1992:1474.

 Senaste lydelse 1993:437.

 Senaste lydelse 1996:155.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:10.

 Senaste lydelse 1996:854.

 Senaste lydelse 1994:1479.

 Senaste lydelse 1996:944.

Prop. 1997/98:43

4

1

Prop. 1997/98:43

Prop. 1997/98:43

51

48

Prop. 1997/98:43

192

316

Prop. 1997/98:43

Bilaga 1

Prop. 1997/98:43

Bilaga 2

251

Prop. 1997/98:43

Bilaga 3

Prop. 1997/98:43

Bilaga 4

Prop. 1997/98:43

Bilaga 5

Prop. 1997/98:43

Bilaga 5

Prop. 1997/98:43

Bilaga 6

Prop. 1997/98:43

Bilaga 7

254

Prop. 1997/98:43

Bilaga 8

255

Prop. 1997/98:43

Bilaga 9

256

Prop. 1997/98:43

Bilaga 10

257

316

Prop. 1997/98:43

Bilaga 11

258

Prop. 1997/98:43

Bilaga 12

260

Prop. 1997/98:43

Bilaga 13

Prop. 1997/98:43

Bilaga 14

261

Prop.1997/98:43

Bilaga 15

267

Prop. 1997/98:43

Bilaga 16

265

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

266

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

275

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

268

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

290

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

305

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

294

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

304

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

308

Prop. 1997/98:43

Bilaga 17

Prop. 1997/98:43

Bilaga 18

318

Prop. 1997/98:43

Bilaga 18

319

Prop. 1997/98:43