Regeringens skrivelse

1994/95:32

Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning vid förundersökning i brottmål

under år 1993

Skr.

1994/95:32

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 15 september 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Gun[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen redogörs för tillämpningen under år 1993 av bestämmelserna i

rättegångsbalken om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning vid

förundersökning i brottmål.

Innehållsförteckning

1 Ärendet och dess beredning............... 3

2 Närmare om hemlig teleavlyssning ....... 3

3 Närmare om hemlig teleövervakning ....... 5

4 Slutsatser............................... 6

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 15 september 1994......................... 8

1 Ärendet och dess beredning

Bestämmelserna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning som

tvångsmedel vid beivrande av brott finns i första hand i 27 kap.

rättegångsbalken (RB). Sådana bestämmelser finns även i lagen (1952:98) med

särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, lagen (1988:97) om

förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under

krig eller krigsfara m.m. samt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll.

Sistnämnda lag trädde i kraft den 1 juli 1991 och ersatte lagen (1989:530) om

åtgärder för att förebygga våldsdåd med internationell bakgrund, den s.k.

terroristlagen.I enlighet med riksdagens önskemål (bet. 1981/82:JuU54, rskr.

1981/82:298) redovisar regeringen årligen hur reglerna om teleavlyssning i

rättegångsbalken har tillämpats. I samband med att reglerna om hemlig

teleavlyssning och hemlig teleövervakning ändrades den 1 september 1989

uttalades i lagstiftningsärendet (prop. 1988/89:124 s. 55) att regeringens

redovisning till riksdagen angående tillämpningen av bestämmelserna borde

behållas och att en motsvarande redovisning beträffande hemlig teleövervakning

borde lämnas.

 Regeringen lämnade den 30 september 1993 en redogörelse till riksdagen för

tillämpningen under år 1992 av bestämmelserna i rättegångsbalken om hemlig

teleavlyssning och hemlig teleövervakning (skr. 1993/94:46, bet. 1993/94:JuU6,

rskr. 1993/94:21). Regeringen lämnar nu motsvarande redogörelse för år 1993.

 Redogörelsen bygger på uppgifter som Rikspolisstyrelsen har lämnat i en

skrivelse till regeringen den 7 september 1994. Redogörelsen omfattar samtliga

fall av hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning enligt

rättegångsbalkens regler under år 1993.

2 Närmare om hemlig teleavlyssning

Hemlig teleavlyssning innebär att telemeddelanden, som befordras via ett allmänt

tillgängligt telenät till eller från en viss teleanläggning, i hemlighet lyssnas

av eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av innehållet i

meddelandet. Tvångsmedlet kan användas både för avlyssning av telefonsamtal och

för upptagning av annan telekommunikation än muntlig sådan, såsom telefax och

datakommunikation. Hemlig teleavlyssning får enligt 27 kap. 18 § RB användas vid

förundersökning i brottmål om minimistraffet för brottet är två års fängelse och

vid försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om gärningen är

straffbar. Dessutom krävs att någon är skäligen misstänkt för brottet och att

åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen.

 För alltvångsmedelsanvändning anses gälla tre allmänna principer. De tre

principerna, som anknyter till innehållet i 2 kap. 12 § regeringsformen, är

ändamålsprincipen, behovsprincipen och proportionalitetsprincipen.

Ändamålsprincipen innebär att en myndighets befogenhet att använda tvångsmedlet

skall vara bunden till det ändamål för vilket tvångsmedlet har beslutats.

Behovsprincipen innebär att en myndighet får använda ett tvångsmedel bara när

det finns ett påtagligt behov och en mindre ingripande åtgärd inte är

tillräcklig. Proportionalitetsprincipen, som är lagfäst i 27 kap. 1 § tredje

stycket RB, innebär att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och

varaktighet skall stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med

åtgärden.

 Rikspolisstyrelsens redogörelse visar att domstol under år 1993, när det gäller

förundersökning avseende grova narkotikabrott, har meddelat tillstånd att i

hemlighet lyssna av kommunikation till eller från telefonapparater eller andra

teleanläggningar som har innehafts eller använts av 261 misstänkta personer. Som

jämförelse redovisas nedan antalet fall under åren 1969[1] - 1992.

__________________________________________________________

1969 28 1977 122 1985 233

1970 39 1978 102 1986 213

1971 44 1979 147 1987 205

1972 34 1980 220 1988 210

1973 46 1981 277 1989 214

1974 44 1982 313 1990 214

1975 42 1983 418 1991 243

1976 64 1984 414 1992 258

__________________________________________________________

När det gäller andra grova brott där det enligt rättegångsbalken är tillåtet att

använda hemlig teleavlyssning har detta skett i 84 fall under år 1993. Det har

gällt förundersökningar huvudsakligen rörande mord, grov mordbrand, grovt rån,

grov penningförfalskning och grovt sabotage. Antalet fall de närmast föregående

åren var följande (1986 års siffra innnefattar inte den telefonavlyssning som

det året ägde rum i utredningen av mordet på statsminister Olof Palme).

__________________________________________________________

1983 17 1987 15 1991 31

1984 13 1988 15 1992 61

1985 6 1989 24

1986 15 1990 13

__________________________________________________________

Den genomsnittliga avlyssningstiden år 1993 var 43 dagar. Motsvarande siffror

för tidigare år var i antalet dagar 47 (1992), 44 (1991), 46 (1990), 44 (1989),

48 (1988), 54 (1987), 53 (1986) och 60 (1985). Avlyssningstiden varierar dock.

Under år 1993 förekom fall där avlyssningstiden var så kort som en dag, medan

den i några fall har pågått i över 5 månader. I ett fall har avlyssningen pågått

i nästan ett år.

 Avlyssningen har haft betydelse för förundersökningen i fråga om den misstänkte

i drygt 56 procent av fallen år 1993, vilket kan jämföras med drygt 47 procent

av fallen 1992, 48 procent 1991, 47 procent 1990, 51 procent 1989, 44 procent

1988, 68 procent 1987, 64 procent 1986 respektive 77 procent 1985. Avlyssningen

har under år 1993 inte gett något resultat i fråga om den misstänkte i knappt 16

procent av fallen och avlyssningen har avbrutits med kvarstående misstanke i

drygt 27 procent av fallen.

 I likhet med förra året har det under år 1993 inte förekommit något fall där en

domstol inte har bifallit en ansökan om hemlig teleavlyssning.

Rikspolisstyrelsen har även under den nu aktuella tidsperioden tillämpat en viss

förhandsprövning av avlyssningsärendena (jfr prop. 1980/81:76 s. 277 och 278).

Rikspolisstyrelsen har inte lämnat negativt besked i något fall.

3 Närmare om hemlig teleövervakning

Hemlig teleövervakning innebär att uppgifter i hemlighet hämtas in om

telemeddelanden som har expedierats eller beställts till eller från en viss

teleanläggning som är ansluten till ett allmänt tillgängligt telenät eller att

en sådan anläggning stängs av för telemeddelanden. Tvångsmedlet får enligt 27

kap. 19 § RB användas vid förundersökning i brottmål om det för brottet inte är

föreskrivet lindrigare straff än fängelse i sex månader och vid narkotikabrott

med enbart fängelse i straffskalan. I övrigt gäller motsvarande regler som för

hemlig teleavlyssning.

 Av Rikspolisstyrelsens redovisning framgår att det under år 1993 lämnades

tillstånd i 60 fall till hemlig teleövervakning. Av dessa avsåg 54 fall

narkotikabrott, 3 fall mord och 3 fall andra brott. Även under år 1992 lämnades

60 tillstånd, varav 57 fall avsåg narkotikabrott och 3 fall avsåg grov stöld och

grovt rån. Under år 1991 lämnades 41 tillstånd, varav 35 avsåg narkotikabrott

och 6 avsåg andra brott.

 Den genomsnittliga tiden för teleövervakning under år 1993 var 34,8 dagar.

Motsvarande siffra för år 1992 var drygt 47 dagar och för år 1991 43 dagar.

Tiderna för teleövervakning under år 1993 varierar mellan en och tre månader.

 Teleövervakningen har haft betydelse för förundersökningen i fråga om den

misstänkte i 35 procent av fallen. Förundersökningen har inte gett något

resultat i 10 procent av fallen och de fall där åtgärden har avbrutits med

kvarvarande brottsmisstanke utgjorde 55 procent. Motsvarande procentsatser för

år 1992 var 25, 37 och 38 och för år 1991 17, 37 respektive 46.

 Under år 1993 har det inte förekommit något fall där en domstol har lämnat en

ansökan om hemlig teleövervakning utan bifall och inte heller något fall där

Rikspolisstyrelsen vid förhandsprövning har lämnat negativt besked.

4 Slutsatser

Av Rikspolisstyrelsens skrivelse framgår att tvångsmedlen, i likhet med tidigare

år, främst har använts i förundersökningar där det funnits starka misstankar om

organiserad eller annars omfattande handel med narkotika. Hemlig teleavlyssning

och hemlig teleövervakning har använts då andra spaningsmetoder har prövats utan

resultat eller redan från början visat sig otillräckliga. Huvudsyftet har

alltjämt varit att avslöja den mera omfattande narkotikasmugglingen till Sverige

och försäljningen av narkotika inom landet.

 Regeringen konstaterar att antalet teleavlyssningar på grund av misstanke om

grov narkotikabrottslighet har ökat avsevärt sedan år 1969, då möjligheten att

tillgripa detta tvångsmedel infördes. En markant ökning av antalet tillstånd kan

noteras under början av 1980-talet. Fram till år 1990 låg sedan antalet

tillstånd på en ganska konstant nivå motsvarande 1980 års nivå men har de

senaste åren återigen ökat. Jämfört med antalet tillstånd år 1992 har det

emellertid endast skett en marginell ökning under år 1993.

 Liksom tidigare år kan regeringen konstatera att antalet beslag av främst

heroin och amfetamin, liksom den mängd som har beslagtagits, har ökat successivt

under senare år. Antalet beslag under år 1993 avseende sådan narkotika har ökat

något jämfört med år 1992. Beslagsmängden har ökat när det gäller amfetamin men

minskat när det gäller heroin och kokain i jämförelse med år 1992.

 Det är alldeles uppenbart att läget på narkotikaområdet alltjämt är djupt

oroande. Det kan därför inte komma i fråga att avstå från hemlig teleavlyssning

i den angelägna kampen mot narkotikabrottsligheten. Teleavlyssning kan

uppenbarligen inte heller avvaras i kampen mot annan grov brottslighet. Den

relativt omfattande avlyssning som skett på grund av misstanke om bl.a. grovt

rån bekräftar detta. Det nu sagda innebär dock inte något ändrat

ställningstagande när det gäller vikten av att värna om den personliga

integriteten. Det är alltjämt angeläget att åtgärderna begränsas så långt som

möjligt både vad gäller antalet avlyssningar och den tid som avlyssningen pågår.

Den framtida utvecklingen när det gäller hemlig teleavlyssning måste följas

noggrant. Vad avser förhållandena under år 1993 kan emellertid konstateras att

den hemliga teleavlyssningen har varit mycket framgångsrik.

 Vad avser de redovisade siffrorna för hemlig teleövervakning är det främst, i

likhet med tidigare år, vid förundersökningar rörande narkotikabrott som detta

tvångsmedel kommer till användning. Det kan konstateras att den hemliga

teleövervakningen under år 1993 varit avsevärt mer framgångsrik än under år 1992

trots att antalet tillstånd var oförändrat. Att teleövervakning inte är lika

effektivt som teleavlyssning är naturligt med tanke på tvångsmedlens olika

användningsområden. Hemlig teleövervakning utgör likväl en viktig del i den

brottsutredande verksamheten, inte minst i kampen mot narkotikabrottsligheten.

 **Fotnot**

 [1] Möjligheten att använda hemlig teleavlyssning

 vid misstanke om grova narkotikabrott infördes år

 1969.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 september 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1994/95:32 Hemlig teleavlyssning och hemlig

teleövervakning vid förundersökning i brottmål under år 1993.