Regeringens proposition

1993/94:200

Upphörande av Bostadsdomstolen m.m.

Prop.

1993/94:200

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 24 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Gun[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen behandlas specialdomstolarna utifrån ett principiellt perspek-

tiv.

 Regeringen redovisar också principerna för hur processen inom det arrende- och

hyresrättsliga området i framtiden bör vara beskaffad. Utgångspunkten är därvid

att rättskipningen på detta område bör koncentreras till de allmänna

domstolarna. Några lagförslag läggs inte fram i detta sammanhang utan regeringen

återkommer med sådana vid en senare tidpunkt.

 I propositionen lämnas slutligen förslag om att Bostadsdomstolen skall upphöra

den 1 juli 1994 och att dess verksamhet skall övertas av Svea hovrätt. Vad

gäller rättegången i hovrätten föreslås att vissa specialregler om förfarandet

meddelas i en särskild lag.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 5

2 Lagtext.................................. 6

 2.1 Förslag till lag om rättegången i

 vissa hyresmål i Svea hovrätt... 6

 2.2 Förslag till lag om ändring i

 jordabalken..................... 8

 2.3 Förslag till lag om ändring i

 rättshjälpslagen (1972:429)..... 11

 2.4 Förslag till lag om ändring i

 lagen (1973:188) om arrendenämn-

 der och hyresnämnder............ 14

 2.5 Förslag till lag om ändring i

 bostadssaneringslagen (1973:531) 16

 2.6 Förslag till lag om ändring i

 lagen (1974:1080) om avveckling

 av hyresregleringen............. 17

 2.7 Förslag till lag om upphävande

 av lagen (1974:1082) om bostads-

 domstol......................... 18

 2.8 Förslag till lag om ändring i

 lagen (1975:1132) om förvärv av

 hyresfastighet m.m.............. 19

 2.9 Förslag till lag om ändring i bo-

 stadsförvaltningslagen (1977:792)20

 2.10 Förslag till lag om ändring i

 hyresförhandlingslagen (1978:304)21

 2.11 Förslag till lag om ändring i

 lagen (1982:352) om rätt till

 fastighetsförvärv för ombildning

 till bostadsrätt................ 22

 2.12 Förslag till lag om ändring i

 bostadsrättslagen (1991:614).... 23

3 Ärendet och dess beredning............... 24

4 Domstolsväsendets specialisering......... 25

 4.1 Nuvarande ordning i huvuddrag... 25

 4.2 Olika typer av specialisering

 inom domstolsväsendet........... 26

 4.2.1 Specialisering genom koncen-

 tration av vissa måltyper

 inom de allmänna domstolarna

 och de allmänna förvaltnings-

 domstolarna................. 27

 4.2.2 Särskilda domstolar knutna

 till de allmänna domstolarna 28

 4.3 De fristående specialdomstolarna 29

5 Rättskipningen inom det arrende- och hy-

 resrättsliga området..................... 37

 5.1 Nuvarande ordning .............. 37

 5.1.1 Hyresnämnderna.............. 37

 5.1.2 Arrendenämnderna............ 38

 5.1.3 Hyresnämndernas sammansätt-

 ning........................ 39

 5.1.4 Arrendenämndernas sammansätt-

 ning........................ 40

 5.1.5 Förfarandet i nämnderna..... 40

 5.1.6 Överprövning av arrendenämn-

 dernas och hyresnämndernas

 beslut...................... 41

 5.1.7 Tidigare förslag till föränd-

 ringar vad gäller hyres- och

 arrendenämnderna............ 41

 5.1.8 Bostadsdomstolen............ 42

 5.2 De allmänna domstolarnas hand-

 läggning av mål om hyra och

 arrende......................... 44

6 Arrende- och hyresnämndernas framtid..... 46

 6.1 Allmänt......................... 46

 6.2 Särskilt om hyresnämnderna...... 48

 6.3 Särskilt om arrendenämnderna ... 52

7 Bostadsdomstolen......................... 53

 7.1 Bostadsdomstolen upphör ............. 53

 7.2 Överklagande av Svea hovrätts

 beslut.......................... 57

 7.3 Genomförande-, personal- och

 kostnadsfrågor.................. 58

 7.3.1 Genomförande- och personal-

 frågor...................... 58

 7.3.2 Kostnader................... 58

8 Författningskommentar.................... 59

 8.1 Förslaget till lag om rättegången

 i vissa hyresmål i Svea hovrätt. 59

 8.2 Förslaget till lag om ändring i

 jordabalken, förslaget till lag

 om ändring i rättshjälpslagen

 (1972:429) och förslaget till lag

 om ändring i lagen (1973:188) om

 arrendenämnder och hyresnämnder. 61

 8.3 Förslaget till lag om ändring i

 bostadssaneringslagen (1973:531) 61

 8.4 Förslaget till ändring i lagen

 (1974:1080) om avveckling av

 hyresregleringen ............... 61

 8.5 Förslaget till lag om upphävande

 av lagen (1974:1082) om bostads-

 domstol......................... 62

 8.6 Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1975:1132) om förvärv

 av hyresfastighet m.m........... 62

 8.7 Förslaget till lag om ändring i

 bostadsförvaltningslagen

 (1977:792)...................... 62

 8.8 Förslaget till lag om ändring i

 hyresförhandlingslagen (1978:304)

 och förslaget till lag om ändring

 i lagen (1982:352) om rätt till

 fastighetsförvärv för ombildning

 till bostadsrätt................ 63

 8.9 Förslaget till lag om ändring i

 bostadsrättslagen (1991:614).... 63

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorians

 förslag......................... 64

Bilaga 2 Promemorians lagförslag......... 67

Bilaga 3 Sammanställning av remissinstan-

 ser............................. 84

Bilaga 4 De remitterade lagförslagen..... 85

Bilaga 5 Lagrådets yttrande..............101

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 24 mars 1994..............................103

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. antar regeringens förslag till lag om rättegången i vissa hyresmål i Svea

 hovrätt,

2. antar regeringens förslag till lag om ändring i jordabalken,

3. antar regeringens förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429),

4. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1973:188) om arrende-

 nämnder och hyresnämnder,

5. antar regeringens förslag till lag om ändring i bostadssaneringslagen

 (1973:531),

6. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1974:1080) om

 avveckling av hyresregleringen,

7. antar regeringens förslag till lag om upphävande av lagen (1974:1082) om

 bostadsdomstol,

8. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv

 av hyresfastighet m.m.,

9. antar regeringens förslag till lag om ändring i bostadsförvaltningslagen

 (1977:792),

10. antar regeringens förslag till lag om ändring i hyresförhandlingslagen

 (1978:304),

11. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt

 till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt,

12. antar regeringens förslag till lag om ändring i bostadsrättslagen

 (1991:614),

13. godkänner de riktlinjer för det fortsatta reformarbetet som redovisas i

 avsnitt 6.

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om rättegången i vissa hyresmål i Svea hovrätt

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag tillämpas av Svea hovrätt i mål som överklagats dit från en

hyresnämnd.

2 § I fråga om en sådan rättegång skall hovrätten tillämpa 52 kap. rättegångs-

balken, om inte annat följer av denna eller annan lag.

3 § Klaganden får inte ändra sin talan till att avse en annan del av hyres-

nämndens beslut än den som uppgetts i överklagandet.

4 § Hovrätten skall verka för att utredningen i målet får den inriktning och

omfattning som är lämplig med hänsyn till målets beskaffenhet. Hovrätten skall

om möjligt se till att onödig utredning inte läggs fram.

5 § Muntlig förhandling får hållas om viss fråga eller i målet i dess helhet,

om det kan antas vara till fördel för utredningen.

 Muntlig förhandling skall hållas, om en part begär det samt förhandlingen inte

är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar emot det.

6 § När muntlig förhandling eller förrättning för syn på stället skall hållas

skall parterna kallas. En part får föreläggas att inställa sig personligen vid

vite eller föreläggas att inställa sig vid påföljd att hans utevaro inte utgör

hinder för målets vidare handläggning och avgörande.

7 § Har ett vittne, en sakkunnig eller en part under sanningsförsäkran hörts

inför hyresnämnden och beror avgörandet även i hovrätten av tilltron till den

bevisningen, får hyresnämndens beslut inte ändras i den delen utan att beviset

tagits upp på nytt i hovrätten. En sådan ändring får dock göras, om det finns

synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än hyresnämnden antagit.

8 § Beslut av Svea hovrätt äger rättskraft, såvitt därigenom avgjorts fråga som

avses i 4 § första stycket 2, 2 a, 3, 5 a, 6, 7 eller 8 lagen (1973:188) om

arrendenämnder och hyresnämnder. Detta gäller dock inte beslut, enligt vilket

ansökan om åtgärdsföreläggande enligt 12 kap. 16 § andra stycket eller tillstånd

enligt 12 kap. 23 § andra stycket, 34, 36 eller 37 § jordabalken eller ansökan

om förbud eller medgivande som avses i 2 a § bostadssaneringslagen (1973:531)

eller yrkande om rätt till förhandlingsordning enligt 9 § hyresförhandlingslagen

(1978:304) lämnats utan bifall.

9 § Bifalls en hyresvärds talan om att hyresavtalet skall upphöra att gälla får

hovrätten efter yrkande av hyresvärden ålägga hyresgästen att flytta vid den

tidpunkt då lägenheten skall lämnas.

10 § Hovrättens beslut i mål som avses med denna lag får inte överklagas.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Lagen tillämpas också på mål som

överlämnats till Svea hovrätt av Bostadsdomstolen.

2.2 Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs att 12 kap. 55 a, 71 och 73 §§ jordabalken[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

12 kap.

55 c §[2]Gäller hyresavtalet för obestämd tid och har avtalet sagts upp, får be-

slut om ändring av hyresvillkoren inte avse tiden före den tidpunkt till vilken

uppsägning skett. Har frågan om villkorsändring utan uppsägning hänskjutits till

hyresnämnden, får beslutet inte avse tiden före det månadsskifte som inträffar

närmast efter tre månader från dagen för ansökningen. Beslut om ändring av

hyresvillkoren får dock inte i något av de fall som nu angetts avse tiden innan

sex månader förflutit efter det att de förut gällande villkoren började

tillämpas.

 Är hyresavtalet ingånget för bestämd tid och har avtalet sagts upp, får beslut

om ändring av hyresvillkoren inte avse tiden före den tidpunkt till vilken

uppsägning skett. Har frågan om villkorsändring utan uppsägning hänskjutits till

hyresnämnden, får beslut om ändring av hyresvillkoren inte avse tiden före den

tidpunkt till vilken avtalet tidigast hade kunnat sägas upp, om uppsägning skett

när ansökningen ingavs till hyresnämnden. Är hyrestiden längre än ett år och

sker ändring av hyresvillkoren på grund av ansökan av hyresgästen, får beslutet

likväl avse tiden efter det månadsskifte som inträffar närmast efter tre månader

från dagen för ansökningen, dock tidigast sedan hyresförhållandet varat ett år i

följd.

 Har den hyra som prövas blivit gällande enligt 54 a §, får beslut om hyran,

utan hinder av första och andra styckena, avse tid från den dag då hyran började

gälla, om ansökningen har gjorts inom tre månader därefter.

 Hyresnämnden får, när det finns skäl till det, förordna att beslut om villkors-

ändring skall gälla från en tidigare tidpunkt än vad som sägs i första och andra

styckena. Om det finns särskilda skäl får hyresnämnden också förordna att beslut

om villkorsändring får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft.

 Skall hyresgästen Skall hyresgästen enligt

enligt hyresnämndens hyresnämndens eller hov-

eller Bostadsdomstolens rättens beslut betala

beslut betala högre hyra högre hyra för förfluten

för förfluten tid än som tid än som skolat utgå

skolat utgå förut, är förut, är hyresrätten inte

hyresrätten inte förverkad på grund av

förverkad på grund av dröjsmål med betalningen

dröjsmål med betalningen av det överskjutande

av det överskjutande beloppet, om betalningen

beloppet, om betal- sker inom en månad från

ningen sker inom en den dag då beslutet vann

månad från den dag då be-laga kraft. Vad som

slutet vann laga kraft. sagts nu gäller inte, om

Vad som sagts nu gäller skyldighet att flytta

inte, om skyldighet att inträder för hyresgästen

flytta inträder för inom kortare tid än två

hyresgästen inom kortare månader efter nämnda dag.

tid än två månader efter

nämnda dag.

 På överskjutande belopp skall hyresgästen betala ränta som om beloppet

förfallit till betalning samtidigt med den förut utgående hyran. Räntan beräknas

enligt 5 § räntelagen (1975:635) för tiden innan beslutet vunnit laga kraft och

enligt 6 § räntelagen för tiden därefter.

 I beslutet får anstånd medges med betalningen av det överskjutande belopp jämte

ränta som avses i sjätte stycket. Medges anstånd, får det bestämmas att ränta

till förfallodagen skall beräknas enligt 5 § räntelagen.

 Om hyran sänks för Om hyran sänks för

förfluten tid genom förfluten tid genom

hyresnämndens eller Bo- hyresnämndens eller hov-

stadsdomstolens beslut, rättens beslut, skall

skall hyresvärden hyresvärden samtidigt

samtidigt åläggas att åläggas att till hyresgäst-

till hyresgästen betala en betala tillbaka vad

tillbaka vad han till han till följd därav har

följd därav har uppburit uppburit för mycket jämte

för mycket jämte ränta. ränta. Räntan skall

Räntan skall beräknas en-beräknas enligt 5 §

ligt 5 § räntelagen för räntelagen för tiden från

tiden från dagen för be- dagen för beloppets mot-

loppets mottagande till tagande till dess

dess beslutet vunnit beslutet vunnit laga

laga kraft och enligt kraft och enligt 6 §

6 § räntelagen för tiden räntelagen för tiden där-

därefter. efter.

71 §[3]

 Ett överklagande som Ett överklagande som

avses i 70 § tas upp av avses i 70 § tas upp av

Bostadsdomstolen. Be- Svea hovrätt. Överklag-

svärshandlingen skall andet skall ges in till

ges in till hyres- hyresnämnden.

nämnden.

73 §[4]

 I hyrestvister som I hyrestvister som

avses i 49, 54 eller avses i 49, 54 eller

55 d § och i mål om 55 d § och i mål om åtgärds-

åtgärdsföreläggande enligtföreläggande enligt 16 §

16 § andra stycket, om andra stycket, om

upprustningsföreläggande upprustningsföreläggande

enligt 18 a-c §§, om god-enligt 18 a-c §§, om god-

kännande av kännande av

förbättringsarbete eller förbättringsarbete eller

liknande åtgärd enligt liknande åtgärd enligt

55 a § tredje stycket 55 a § tredje stycket

eller om utdömande av eller om utdömande av

vite enligt 62 § skall vite enligt 62 § skall

vardera parten svara för vardera parten svara för

sin rättegångskostnad i sin rättegångskostnad i

Bostadsdomstolen, om hovrätten, om inte annat

inte annat följer av 18 följer av 18 kap. 6 §

kap. 6 § rättegångsbalken.rättegångsbalken.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Balken omtryckt 1971:1209.

 [2]Lydelse enligt prop. 1993/94:199.

 [3]Senaste lydelse 1992:126.

 [4]Lydelse enligt prop. 1993/94:199.

2.3 Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429)

Härigenom föreskrivs att 5 b, 9, 9a, 24 och 25 §§ rättshjälpslagen (1972:429)[1]

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5 b §

 Med domstol förstås i Med domstol förstås i

denna lag, allmän denna lag, allmän

domstol, allmän förvalt- domstol, allmän förvalt-

ningsdomstol, Bostads- ningsdomstol, Försäkrings-

domstolen, För- överdomstolen och Arbets-

säkringsöverdomstolen ochdomstolen. Vad i lagen

Arbetsdomstolen. Vad i sägs om domstol skall även

lagen sägs om domstol gälla arrendenämnd och

skall även gälla arrende-hyresnämnd.

nämnd och hyresnämnd.

9 §Vid allmän rättshjälp betalar staten kostnaderna i den rättsliga angelägenhet

som rättshjälpen avser.

 Såsom kostnad för rättshjälpen anses kostnad för

 1. biträde som varit behövligt för tillvaratagande av den rättssökandes rätt,

 2. bevisning vid allmän 2. bevisning vid allmän

domstol, Bo- domstol,

stadsdomstolen, Mark- Marknadsdomstolen eller

nadsdomstolen eller Arbetsdomstolen samt nöd-

Arbetsdomstolen samt vändig utredning i angelä-

nödvändig utredning i genhet, som kan komma

angelägenhet, som kan under sådan domstols pröv-

komma under sådan dom- ning eller som skall

stols prövning eller som prövas av skiljemän,

skall prövas av skilje-

män,

 3. utredning i angelägenhet som skall prövas av förvaltningsdomstol eller

förvaltningsmyndighet om utredningen är skäligen påkallad för tillvaratagande av

den rättssökandens rätt och ej kan erhållas genom myndigheten,

 4. resa och uppehälle för den rättssökande eller hans ställföreträdare och för

vårdare eller annan, som måste anlitas i samband med inställelse inför domstol

eller annan myndighet, om personlig inställelse ålagts, eller i samband med

inställelse för sådan blodundersökning eller annan undersökning rörande ärftliga

egenskaper som avses i lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning

av faderskap eller läkarundersökning enligt 21 kap. 11 § föräldrabalken,

 5. ansökningsavgift enligt förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna

domstolarna, ansökningsavgift i mål enligt lagen (1990:746) om

betalningsföreläggande och handräckning samt särskild avgift i utsökningsmål,

 6. vad som av allmänna medel utgått i ersättning enligt 4 eller 5 § lagen

(1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap eller enligt

föreskrift i rättegångsbalken eller 3 § första stycket nämnda lag för bevisning

som rätten självmant föranstaltat om,

 7. bodelningsförrättare som har förordnats av domstol att verkställa bodelning

med anledning av äktenskapsskillnad eller att verkställa sådan bodelning mellan

sambor som förrättas av annan anledning än att den ena sambon har avlidit,

 8. medling enligt 42 kap. 17 § rättegångsbalken.

9 a §Den som har beviljats allmän rättshjälp är i målet eller ärendet befriad

från expeditionsavgifter enligt förordningen (1987:452) om avgifter vid de

allmänna domstolarna och för avgifter enligt 15 § 1-3 avgiftsförordningen

(1992:191).

 Avgiftsfriheten gäller endast i den mån den begärda handlingen är erforderlig

för den rättssökande. Avgiftsfriheten gäller inte i fråga om handling som

utfärdas endast på särskild begäran, om inte handlingen begärs innan avgörandet

i huvudsaken har vunnit laga kraft.

 Den som beviljats allmän rättshjälp i angelägenhet som lett till verkställbart

avgörande, ansvarar inte för grundavgift och försäljningsavgift i utsökningsmål.

Detsamma gäller den som har beviljats allmän rättshjälp i ett mål om

verkställighet.

 Kostnader för kungörelse Kostnader för kungörelse

i mål eller ärende vid i mål eller ärende vid

allmän domstol, Bo- allmän domstol eller

stadsdomstolen eller Arbetsdomstolen skall,

Arbetsdomstolen skall, såvitt de belastar den

såvitt de belastar den som beviljats allmän

som beviljats allmän rättshjälp, utgå av allmänna

rättshjälp, utgå av medel.

allmänna medel.

24 §

 I den mån ej särskilda I den mån ej särskilda

föreskrifter gäller, utgårföreskrifter gäller, utgår

ersättning för bevisning ersättning för bevisning i

i mål eller ärende i mål eller ärende i allmän

allmän domstol, Bostads- domstol eller Arbetsdom-

domstolen eller Arbets- stolen med skäligt belopp

domstolen med skäligt enligt domstolens bestäm-

belopp enligt dom- mande. Utöver vad som

stolens bestämmande. Ut- följer av rättegångsbalken

över vad som följer av utgår ersättning också för

rättegångsbalken utgår sådan sakkunnig som avses

ersättning också för sådani 40 kap. 19 § rättegångs-

sakkunnig som avses i balken med belopp som

40 kap. 19 § rättegångs- sammanlagt högst mot-

balken med belopp som svarar en tiondel av det

sammanlagt högst basbelopp som anges i 6 §

motsvarar en tiondel av första stycket.

det basbelopp som anges

i 6 § första stycket.

25 §

 I angelägenhet som inte I angelägenhet som inte

handläggs vid allmän handläggs vid allmän

domstol, Bostadsdom- domstol eller Arbets-

stolen eller Arbetsdom- domstolen beslutar Rätts-

stolen beslutar hjälpsmyndigheten om ut-

Rättshjälpsmyndigheten omredning. Utan hinder

utredning. Utan hinder härav får biträde besluta

härav får biträde beslutaom utredning av mindre

om utredning av mindre omfattning. Samma befo-

omfattning. Samma be- genhet tillkommer bodel-

fogenhet tillkommer bo- ningsförrättare.

delningsförrättare.

 Den som medverkat vid utredning som avses i första stycket har rätt till

ersättning enligt föreskrifter som regeringen meddelar. Ingår utredningen i mål

eller ärende som har anhängiggjorts i domstol fastställes ersättningen av

domstolen. I annat fall bestämmes ersättningen av Rättshjälpsmyndigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1993:9.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och

hyresnämnder

Härigenom föreskrivs beträffande lagen (1973:188) om arrendenämnder och

hyresnämnder[1] att 23 och 32 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

23 §[2]Om fullföljd av talan mot hyresnämndens beslut i ärende enligt 12 kap.

jordabalken eller hyresförhandlingslagen (1978:304) eller i ärende angående

bostadsrätt eller särskild förvaltning eller i ärende enligt lagen (1975:1132)

om förvärv av hyresfastighet m.m. eller lagen (1982:352) om rätt till

fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt finns bestämmelser i 12 kap.

70 § jordabalken, 31 § hyresförhandlingslagen, 11 kap. 3 § bostadsrättslagen

(1991:614), 34 § bostadsförvaltningslagen (1977:792), 25 § lagen om förvärv av

hyresfastighet m.m. samt 15 § lagen om rätt till fastighetsförvärv för

ombildning till bostadsrätt.

 Hyresnämndens yttrande enligt 12 a § första stycket får inte överklagas.

 Hyresnämndens beslut får Hyresnämndens beslut får

överklagas genom besvär överklagas hos Svea

hos Bostadsdomstolen, hovrätt, om nämnden

om nämnden

 1. avvisat ansökan som 1. avvisat ansökan som

avses i 8, 11, 14-16, avses i 8, 11, 14-16,

16 a, 16 c eller 16 e §, 16 a, 16 c eller 16 e §,

eller avvisat besvär, eller avvisat ett över-

 klagande,

 2. avskrivit ärende enligt 8-10, 15 a, 16, 16 a, 16 c eller 16 e §, dock ej när

ärendet kan återupptagas,

 3. förordnat angående ersättning för någons medverkan i ärendet,

 4. utdömt vite eller annan påföljd för underlåtenhet att iaktta föreläggande

eller ådömt straff för förseelse i förfarandet,

 5. utlåtit sig i annat fall än som avses i 3 i fråga som gäller allmän rätts-

hjälp.

 En besvärshandling som Ett överklagande som

avses i tredje stycket avses i tredje stycket

skall ges in till hy- skall ges in till hyres-

resnämnden inom tre nämnden inom tre veckor

veckor från den dag från den dag beslutet

beslutet meddelades. meddelades.

 I fråga om I fråga om handläggningen

handläggningen hos hos hyresnämnden av ett

hyresnämnden av en överklagande som avses i

besvärshandling som första eller tredje

avses i första eller stycket tillämpas bestäm-

tredje stycket tillämpas melserna i 52 kap. 2 och

bestämmelserna i 52 kap. 4 §§ rättegångsbalken.

2 och 4 §§ rättegångsbalk-

en.

32 §[3]

 Föres ej talan mot nämnds beslut enligt 9 kap. 14 § eller 12 kap. 24 a §,

55 c § åttonde stycket eller 55 d § jordabalken, 22, 23, 26 eller 27 § hyresför-

handlingslagen (1978:304), 13 a § denna lag eller 13 eller 15 § eller 25 §

första stycket bostadsförvaltningslagen (1977:792), får beslutet verkställas

såsom lagakraftägande dom.

 Har hyresnämnden med Har hyresnämnden med stöd

stöd av 31 § första av 31 § första stycket

stycket bostadsförvalt- bostadsförvaltningslagen

ningslagen förordnat att förordnat att beslut en-

beslut enligt 13 eller ligt 13 eller 15 § eller

15 § eller 25 § första 25 § första stycket nämnda

stycket nämnda lag skall lag skall lända till

lända till efterrättelse efterrättelse genast, får

genast, får även sådant även sådant beslut, om

beslut, om Bostads- hovrätten ej förordnat

domstolen ej förordnat annat, verkställas såsom

annat, verkställas såsom lagakraftägande dom.

lagakraftägande dom.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1985:660.

 [2]Lydelse enligt prop. 1993/94:199.

 [3]Lydelse enligt prop. 1993/94:199.

2.5 Förslag till lag om ändring i bostadssaneringslagen (1973:531)[1]

Härigenom föreskrivs att 21 § bostadssaneringslagen (1973:531) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

21 §[2]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas hos Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet medde-

dag beslutet lades. Överklagandet

meddelades. Besvärshand- skall ges in till hyres-

lingen skall ges in nämnden.

till hyresnämnden.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Jfr prop. 1993/94:199, vari lagen föreslås bli

 upphävd.

 [2]Senaste lydelse 1986:1169.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:1080) om avveckling av hyres-

regleringen

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1974:1080) om avveckling av hyresregleringen

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

7 §

 Talan mot nämndens Hyresnämndens beslut

beslut enligt denna lag enligt denna lag

föres hos Bostadsdom- överklagas hos Svea hov-

stolen genom besvär inom rätt inom tre veckor från

tre veckor från den dag den dag beslutet

beslutet meddelades. meddelades. Överklagandet

Besvärshandlingen skall skall ges in till hyres-

inges till domstolen. I nämnden. I övrigt tillämpas

övrigt äger 23 § andra 23 § tredje stycket och

stycket och 23 b § första23 b § första stycket

stycket lagen lagen (1973:188) om

(1973:188) om arrende- arrendenämnder och hyres-

nämnder och hyresnämnder nämnder.

motsvarande tillämpning.

 Nämndens beslut skall Nämndens beslut gäller,

om Bostadsdomstolen ej om inte hovrätten

annorlunda förordnar, beslutar annat, även om

lända till efterrättelse det har överklagats. I

utan hinder av anförda den del beslutet avser

besvär. I vad beslutet förfluten tid gäller detta

avser förfluten tid dock endast såvitt fråga är

skall vad nu sagts dock om överklagande av den

gälla endast såvitt frågasom vid beslutet upphört

är om besvär av den som eller sedermera upphör

vid beslutet upphört att vara hyresvärd eller

eller sedermera upphör hyresgäst beträffande

att vara hyresvärd eller lägenheten.

hyresgäst beträffande

lägenheten.

 Vardera parten skall Vardera parten skall

svara för sin svara för sin rätte-

rättegångskostnad i Bo- gångskostnad i hovrätten i

stadsdomstolen i den mån den mån annat ej följer av

annat ej följer av 18 18 kap. 6 § rätte-

kap. 6 § rättegångsbalken.gångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

2.7 Förslag till lag om upphävande av lagen (1974:1082) om bostadsdomstol

Härigenom föreskrivs att lagen (1974:1082) om bostadsdomstol skall upphöra att

gälla vid utgången av juni 1994. Mål som inte avgjorts av Bostadsdomstolen före

upphävandet skall överlämnas till Svea hovrätt för prövning.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av hyres-

fastighet m.m.

Härigenom föreskrivs att 25 och 26 §§ lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfas-

tighet m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

25 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas hos Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet med-

dag beslutet delades. Överklagandet

meddelades. Besvärshand- skall ges in till hyres-

lingen skall ges in nämnden.

till hyresnämnden.

26 §[2]

 I ärende om I ärende om

förvärvstillstånd och om förvärvstillstånd och om

tillstånd till förköp en-tillstånd till förköp en-

ligt denna lag skall ligt denna lag skall

vardera parten svara för vardera parten svara för

sin rättegångskostnad i sin rättegångskostnad i

Bostadsdomstolen, i den hovrätten, i den mån ej

mån ej annat följer av annat följer av 18 kap.

18 kap. 6 § rätte- 6 § rättegångsbalken.

gångsbalken. I övrigt

gäller allmänna bestämmel-

ser om rättegångskostnad

i Bostadsdomstolen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1173.

 [2]Senaste lydelse 1979:307.

2.9 Förslag till lag om ändring i bostadsförvaltningslagen (1977:792)

Härigenom föreskrivs att 34 § bostadsförvaltningslagen (1977:792) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

34 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas hos Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet med-

dag beslutet delades. Överklagandet

meddelades. Besvärshand- skall ges in till hyres-

lingen skall ges in nämnden.

till hyresnämnden.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1175.

2.10 Förslag till lag om ändring i hyresförhandlingslagen (1978:304)

Härigenom föreskrivs att 31 och 32 §§ hyresförhandlingslagen (1978:304) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

31 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas hos Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet med-

dag beslutet delades. Överklagandet

meddelades. skall ges in till hyres-

 nämnden.

 Besvärshandlingen skall

ges in till

hyresnämnden.

32 §

 I tvist som avses i 22 I tvist som avses i 22

eller 24 § skall vardera eller 24 § skall vardera

parten svara för sin parten svara för sin

rättegångskostnad i Bo- rättegångskostnad i hov-

stadsdomstolen, i den rätten, i den mån ej annat

mån ej annat följer av 18följer av 18 kap. 6 §

kap. 6 § rättegångsbalken.rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1178.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till fastighets-

förvärv för ombildning till bostadsrätt

Härigenom föreskrivs att 15 och 16 §§ lagen (1982:352) om rätt till fastig-

hetsförvärv för ombildning till bostadsrätt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

15 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas hos Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet medde-

dag beslutet lades. Överklagandet

meddelades. Besvärshand- skall ges in till hyres-

lingen ges in till nämnden.

hyresnämnden.

16 §

 I ärenden enligt denna I ärenden enligt denna

lag skall vardera lag skall vardera parten

parten svara för sina svara för sina rättegångs-

rättegångskostnader i Bo-kostnader i hovrätten, i

stadsdomstolen, i den den mån annat inte följer

mån annat inte följer av av 18 kap. 6 § rättegångs-

18 kap. 6 § balken.

rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1187.

2.12 Förslag till lag om ändring i bostadsrättslagen (1991:614)

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 3 och 4 §§ bostadsrättslagen (1991:614) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

11 kap.

3 §

 Beslut av hyresnämnden Beslut av hyresnämnden i

i frågor angående inträdefrågor angående inträde i

i föreningen enligt 2 föreningen enligt 2 kap.

kap. 10 §, skyldighet 10 §, skyldighet att upp-

att upplåta bostadsrätt låta bostadsrätt enligt 4

enligt 4 kap. 6 §, fast- kap. 6 §, fastställande av

ställande av hyresvillkor enligt

hyresvillkor enligt 4 4 kap. 9 §, godkännande av

kap. 9 §, godkännande av stämmobeslut enligt 9

stämmobeslut enligt 9 kap. 16 § första stycket 1

kap. 16 § första stycket eller 2 eller utdömande

1 eller 2 eller utdöm- av vite enligt 11 kap.

ande av vite enligt 11 2 § får överklagas hos Svea

kap. 2 § får överklagas hovrätt inom tre veckor

hos Bostadsdomstolen från den dag beslutet

inom tre veckor från den meddelas. Överklagandet

dag beslutet meddelas. skall ges in till hyres-

Skrivelsen med över- nämnden.

klagandet skall ges in

till hyresnämnden.

 Beslut av hyresnämnden i frågor enligt 7 kap. 11 § får inte överklagas.

 4 §

 I en tvist som avser I en tvist som avser

fastställande av fastställande av

hyresvillkor enligt hyresvillkor enligt

4 kap. 9 § skall vardera 4 kap. 9 § skall vardera

parten svara för sin parten svara för sin

rättegångskostnad i rättegångskostnad i

Bostadsdomstolen, om hovrätten, om inte något

inte något annat anges i annat anges i 18 kap. 6 §

18 kap. 6 § rättegångsbalken.

rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

3 Ärendet och dess beredning

År 1989 tillkallades en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att se

över domstolarnas uppgifter, arbetssätt och organisation (dir. 1989:56).

Kommittén antog namnet Domstolsutredningen (Ju 1989:06). I den del av direktiven

som avsåg en översyn av domstolarnas organisation nämndes bl.a. frågan om en

samordning av kanslierna mellan hyresnämnderna och tingsrätterna på de orter där

nämnderna fanns. I senare utfärdade tilläggsdirektiv till Domstolsutredningen

(dir. 1991:94) beslutade regeringen att återkalla utredningens uppdrag vad avsåg

de organisatoriska delarna. Dessa frågor kom istället att beredas inom

regeringskansliet.

 Sålunda utarbetades departementspromemorian Domstolsväsendet - Organisation och

administration i framtiden (Ds 1992:38). Promemorian behandlade bland andra

frågor också frågan om specialdomstolarnas framtid. Där beskrevs relativt

ingående de överväganden av mer principiell art som måste göras inför ett

ställningstagande till om specialdomstolarna bör avskaffas eller inte och redo-

visades de särskilda problemställningar som i detta avseende finns för varje

enskild sådan domstol. Detta ledde fram till slutsatsen att så många frågor

skulle kräva särskilda överväganden och utredningar att frågan om att avskaffa

specialdomstolarna och inordna hyres- och arrendenämndernas verksamhet med

domstolsväsendet i övrigt skulle komma att övervägas i särskild ordning inom

regeringskansliet.

 Till följd av detta utarbetades under hösten 1992 och våren 1993 promemorian

Specialdomstolarna i framtiden (Ds 1993:34). I promemorians inledande avsnitt

behandlas frågan om specialdomstolarna från principiella utgångspunkter.

Därefter behandlas varje specialdomstol för sig och slutligen även arrende- och

hyresnämnderna. I promemorian föreslås beträffande Bostadsdomstolen att den

skall upphöra och att dess funktioner i ett inledande skede skall övertas av

Svea hovrätt. Beträffande arrende- och hyresnämnderna föreslås att dessa, likaså

under ett inledande skede, skall samordnas i administrativt hänseende med de

tingsrätter som ligger på den ort där respektive nämnd finns. Vad gäller

specialdomstolarna i övrigt föreslår promemorian att Patentbesvärsrätten skall

avskaffas och att samma sak på sikt bör ske med Marknadsdomstolen samt att

Arbetsdomstolens uppgifter bör kunna förändras. Beträffande de två sista

domstolarna lägger promemorian inte fram något konkret förslag. En sammanfatt-

ning av promemorians överväganden och förslag finns i bilaga 1. Promemorians

lagförslag i den del de avser Bostadsdomstolen finns i bilaga 2.

Promemorieförslagen har remissbehandlats. En sammanställning över vilka

remissinstanser som har yttrat sig över förslagen finns i bilaga 3. En

sammanställning över remissvaren finns i promemorian Ds 1994:17.

 Som en första etapp i genomförandet av promemorieförslagen tas i denna

proposition upp vissa allmänna frågor om specialdomstolarna och principerna för

var den rättskipning som i dag sker i arrende- och hyresnämnder skall äga rum i

framtiden. Vidare behandlas frågan om Bostadsdomstolen skall avskaffas som

fristående domstol och om dess uppgifter, i ett inledande skede, skall övertas

av Svea hovrätt. Frågan om Patentbesvärsrätten avser regeringen att återkomma

till i samband med det fortsatta reformarbetet med avseende på de allmänna

förvaltningsdomstolarna. Eftersom promemorian inte lägger fram några konkreta

förslag beträffande Marknadsdomstolen och Arbetsdomstolen kan dessa inte

behandlas i detta sammanhang.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 10 mars 1994 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Lagrådet föreslår att det i den nya lagen om rättegången i vissa hyresmål i

Svea hovrätt skall tas in en bestämmelse om s.k. tilltrosbevisning som motsvarar

23 § andra stycket lagen (1974:1082) om bostadsdomstol.

 Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Dessutom har vissa

redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Lagrådets synpunkter i övrigt

behandlas i avsnitt 7.

4 Domstolsväsendets specialisering

4.1 Nuvarande ordning i huvuddrag

Domstolsväsendet är uppbyggt huvudsakligen kring två parallella domstols-

organisationer. Den ena, de allmänna domstolarna, utgörs av tingsrätterna som

första instans, hovrätterna som andra instans och Högsta domstolen som sista

instans. Den andra domstolsorganisationen, de allmänna förvaltningsdomstolarna,

består av länsrätterna som första instans, kammarrätterna som andra och

Regeringsrätten som slutinstans. De allmänna domstolarna har generell behörighet

att handlägga alla mål och ärenden som inte uttryckligen är undantagna från

deras kompetensområde. De allmänna förvaltningsdomstolarna prövar endast de mål

och ärenden som i varje enskilt fall finns föreskrivet i lag eller annan för-

fattning. De allra flesta förvaltningsbeslut som skall överprövas av domstol

skall enligt skilda föreskrifter prövas av en allmän förvaltningsdomstol.

Härigenom kan sägas att dessa i praktiken fått en i det närmaste generell

kompetens att överpröva beslut av förvaltningskaraktär. Den dömande verksamheten

i såväl de allmänna domstolarna som de allmänna förvaltningsdomstolarna utövas

normalt enbart av lagfarna domare eller lagfarna domare och nämndemän.

 Härutöver förekommer inom domstolsväsendet ett antal fristående s.k. special-

domstolar vardera med ett kompetensområde som är begränsat till ett visst

sakområde eller några speciella frågor. Till specialdomstolarna räknas

Försäkringsöverdomstolen, Arbetsdomstolen, Marknadsdomstolen,

Patentbesvärsrätten och Bostadsdomstolen.

 Vid sidan av domstolsväsendet finns ett antal nämnder som prövar olika slag av

tvister, som exempel kan nämnas hyres- och arrendenämnderna och Statens

va-nämnd. Som ytterligare exempel på nämnder med domstolsliknande uppgifter kan

nämnas övervakningsnämnderna. Ett stort antal konsumenttvister prövas av

Allmänna reklamationsnämnden, som dock inte kan fatta för parterna bindande be-

slut. Koncessionsnämnden för miljöskydd har som främsta uppgift att pröva frågor

om tillstånd till miljöfarlig verksamhet. Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd

prövar om hälso- och sjukvårdspersonal begått fel i yrkesutövningen.

 På senare år har det svenska systemet med domstolsliknande nämnder och

överprövning av förvaltningsbeslut i förvaltningsmyndigheter i stället för i

domstolar ifrågasatts, bl.a. mot bakgrund av de krav som ställs i

Europakonventionen till skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande

friheterna (Europakonventionen). Mot denna bakgrund avskaffades utskrivnings-

nämnderna och Psykiatriska nämnden den 1 januari 1992, varvid deras uppgifter

övertogs av de allmänna förvaltningsdomstolarna. Domstolsutredningen har

föreslagit att övervakningsnämnderna skall avskaffas. I fortsättningen behandlas

inte de olika nämnderna och deras framtid närmare med undantag för hyres- och

arrendenämnderna eftersom dessa nämnder hör nära samman med Bostadsdomstolen.

4.2 Olika typer av specialisering inom domstolsväsendet

Som nyss nämnts är huvuddelen av rättskipningen fördelad mellan de allmänna

domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Även om dessa

domstolsorganisationer bygger på principen att domstolarna skall ha en allmän

och bred kompetens finns det inom respektive organisation olika typer av

specialisering i form av koncentration av mål till vissa domstolar, avdelningar

eller rotlar. Specialisering kan uppnås även genom att domstolarna vid hand-

läggningen av vissa mål skall ha en särskild sammansättning eller att särskilda

domstolar knyts till de allmänna domstolarna. Den mest uttalade formen av spe-

cialisering är sådana domstolar som är helt fristående från de allmänna

domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Vissa äldre sådana

specialorgan är numera avskaffade. I stället har nya tillkommit.

 Under 1960- och 1970-talen inrättades två nya fristående specialdomstolar,

nämligen Bostadsdomstolen och Marknadsdomstolen. Under denna period inrättades

även speciella förvaltningsdomstolar, nämligen Patentbesvärsrätten,

försäkringsrätterna och Försäkringsdomstolen (senare Försäkringsöverdomstolen).

Utvecklingen har därefter ånyo vänt. Försäkringsrätterna avskaffades den 1 juli

1992 och deras verksamhet integrerades i de allmänna förvaltningsdomstolarna.

Riksdagen har också beslutat att Försäkringsöverdomstolen skall upphöra den 1

juli 1995 (prop. 1992/93:215, bet. 1992/93:JuU33, rskr. 1992/93:372).

4.2.1Specialisering genom koncentration av vissa måltyper inom de allmänna

domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna

Vilken allmän domstol som skall ta upp ett mål eller ärende bestäms normalt av

forumreglerna i 10 resp. 19 kap. rättegångsbalken (RB). För vissa typer av mål

gäller emellertid särskilda forumregler och ibland även särskilda regler om

domstolarnas sammansättning.

 Sjörättsmål handläggs vid sju särskilt utsedda tingsrätter, benämnda sjörätts-

domstolar. I vissa fall har sjörättsdomstolarna också en särskild samman-

sättning.

 Patentmål handläggs vid Stockholms tingsrätt. Tingsrättens avgöranden i

patentmål kan överklagas på vanligt sätt till Svea hovrätt. I såväl tingsrätten

som i hovrätten gäller särskilda sammansättningsregler i patentmål. Bl.a. deltar

särskilda ledamöter med tekniska specialkunskaper.Vissa mål om upphovsrätt tas

också upp av Stockholms tingsrätt som första instans. I mål av dessa slag har

tingsrätten vanlig sammansättning.

 Mål enligt konkurrenslagen (1993:20) handläggs i de flesta fall som första

domstolsinstans av Stockholms tingsrätt som exklusivt forum. I flertalet sådana

mål skall särskilda ledamöter (ekonomiska experter) delta i avgörandet.

 Tryckfrihetsmål handläggs vid de tingsrätter inom vilkas domkretsar en

länsstyrelse har sitt säte och vid fyra andra tingsrätter. Fråga om en skrifts

brottslighet skall som regel prövas av en niomannajury. Vid huvudförhandling

inför jury skall rätten bestå av tre eller fyra lagfarna domare.

 De tingsrätter som är behöriga att ta upp tryckfrihetsmål är även behöriga att

pröva yttrandefrihetsmål enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Förfarandet i

yttrandefrihetsmål överensstämmer med förfarandet i tryckfrihetsmål.

 Även inom de allmänna förvaltningsdomstolarna förekommer att måltyper

specialdestineras till vissa domstolar. Enligt huvudregeln i förordningen

(1977:937) om kammarrätternas domkretsar skall den kammarrätt som inom sin

domkrets har den förvaltningsmyndighet eller domstol som har meddelat beslut i

första instans pröva överklagande av beslutet. Från denna huvudregel görs

undantag för vissa mål som koncentreras till vissa kammarrätter t.ex.

kriminalvårdsmål och studiestödsmål. Regeringen har dock för dessa två måltyper

föreslagit att de inte längre skall koncentreras på det viset (prop.

1993/94:133). Även för länsrätternas del förekommer vissa specialdestinerade

måltyper. Regeringen har dock i nyss nämnda proposition föreslagit lagändringar

som innebär att sådan specialisering inte heller längre skall förekomma hos

länsrätterna.

 En annan form av specialisering som förekommer inom såväl de allmänna

domstolarna som de allmänna förvaltningsdomstolarna är att vissa domstolar,

främst de större, i sina interna arbetsordningar har föreskrivit att vissa

måltyper skall koncentreras till särskilda avdelningar eller rotlar inom

domstolen. Denna form av intern specialisering har tillkommit på internt

initiativ utan att det har föreskrivits i lag eller förordning. I detta

sammanhang kan dock nämnas att Ungdomsbrottskommittén (Ju 1990:07) i sitt

betänkande Reaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35) bl.a. har föreslagit att det

skall inrättas speciella ungdomsrotlar vid tingsrätterna. Frågan bereds för

närvarande inom regeringskansliet med sikte på en lagrådsremiss under våren

1994.

4.2.2Särskilda domstolar knutna till de allmänna domstolarna

För prövning av vissa måltyper har man inrättat domstolar, som trots att de är

knutna till det allmänna domstolsväsendet, ändå har ansetts som särskilda

domstolar ur processrättslig synvinkel. Vid vissa tingsrätter finns således fas-

tighetsdomstolar och vattendomstolar.

 Fastighetsdomstolarna infördes den 1 juli 1969. Domstolarna övertog de

uppgifter som tidigare fullgjordes av ägodelningsrätter och expropria-

tionsdomstolar. Man brukar säga att fastighetsdomstol är tingsrätten i en viss

särskild sammansättning. Det skall i princip finnas en fastighetsdomstol i varje

län om inte regeringen föreskriver annat. För närvarande är det 27 av

tingsrätterna som också fungerar som fastighetsdomstol. Fastighetsdomstolarna

handlägger mål med fastighetsrättslig anknytning enligt vad som föreskrivits i

olika lagar och författningar. Domstolen består av lagfarna ledamöter, tekniska

ledamöter och nämndemän. De särskilda reglerna om fastighetsdomstolarna, som

finns i lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål, innefattar också särreg-

ler om hovrättens sammansättning i fastighetsmål.Fastighetsdomstolarnas

behörighet har på senare tid inskränkts på så sätt att sådana mål om hyra och

bostadsrätt som tidigare prövats av fastighetsdomstol genom en lagändring som

trätt i kraft den 1 januari 1991 i stället skall prövas av den tingsrätt inom

vars domkrets fastigheten ligger. Målen handläggs av tingsrätterna i vanlig

sammansättning (se prop. 1990/91:32, bet. 1990/91:JuU7, rskr. 1990/91:62).

Reformen har inneburit att antalet mål hos fastighetsdomstolarna har minskat

betydligt.

 År 1972 avskaffades de tidigare vattendomstolarna som självständiga domstolar

och knöts till vissa tingsrätter på liknande sätt som fastighetsdomstolarna. Det

är sex tingsrätter som är utsedda att vara vattendomstol. I denna funktion har

tingsrätten en särskild sammansättning med en lagfaren ledamot, tekniska

ledamöter och nämndemän. Vattendomstolens avgöranden överklagas till

Vattenöverdomstolen. Som vattenöverdomstol fungerar Svea hovrätt i särskild sam-

mansättning.

 Högsta domstolen är slutinstans för mål som prövats i första instans av

fastighetsdomstol och vattendomstol.

4.3 De fristående specialdomstolarna

Allmänt om de fristående specialdomstolarna

Regeringens bedömning: En principiell utgångspunkt

bör vara att flertalet av de måltyper som för

närvarande handläggs av specialdomstolar i

framtiden bör prövas av de allmänna domstolarna

eller de allmänna förvaltningsdomstolarna.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som uttalat sig om promemorians

allmänna överväganden om specialiseringen inom domstolsväsendet delar den

uppfattning som redovisats i promemorian. Många anför dock att praktiska

överväganden och en fördjupad analys måste föregå ett eventuellt genomförande av

promemorians principer på skilda områden.

 Skälen för regeringens bedömning: Förutom de tidigare berörda särskilda

domstolarna, som är knutna till de allmänna domstolarna, finns som framgått även

helt fristående specialdomstolar nämligen Patentbesvärsrätten, Bostadsdomstolen,

Marknadsdomstolen, Arbetsdomstolen och Försäkringsöverdomstolen.

 Patentbesvärsrätten är en förvaltningsdomstol som prövar överklaganden av

Patent- och registreringsverkets beslut i vissa immaterialrättsliga frågor.

Domstolens beslut kan överklagas till Regeringsrätten. Bostadsdomstolen, som är

slutinstans, prövar överklaganden av hyresnämndernas beslut och handlägger

således vissa hyresrättsliga frågor. Marknadsdomstolen beslutar som första och

sista instans i vissa marknadsrättsliga frågor och är även överklagandeinstans

och samtidigt sista instans i vissa mål enligt konkurrenslagen (1993:20).

Arbetsdomstolen, som är en slutinstans, prövar arbetsrättsliga tvister.

Försäkringsöverdomstolen, som alltså skall upphöra fr.o.m. den 1 juli 1995,

prövar mål om socialförsäkring. Genomgående för de aktuella domstolarna är att

alla är relativt små, är belägna i Stockholm och har en rikstäckande verksamhet.

 Utmärkande för de fristående specialdomstolarna är vidare att de (med undantag

av Försäkringsöverdomstolen) - till skillnad från övriga domstolar - inte bygger

på ett instanssystem med en prejudikatinstans som tredje och sista instans.

Såväl Arbetsdomstolen som Marknadsdomstolen är i många mål den enda

prövningsinstansen. För de specialdomstolar som är slutinstanser tillkommer

dessutom att deras avgöranden kan komma under Högsta domstolens eller Regerings-

rättens prövning vid frågor om resning och återställande av försutten tid.

 I vissa specialdomstolar utövas beslutanderätten inte bara av lagfarna leda-

möter och särskilda ledamöter utan även av s.k. intresseledamöter.

 Till skillnad från ordinarie domare inom det allmänna domstolsväsendet har i

regel ledamöter i specialdomstolar tidsbegränsade förordnanden. I vissa fall är

uppgiften att vara ledamot en bisyssla.

Är de bakomliggande motiven för de fristående specialdomstolarna fortfarande

bärkraftiga?

Det är i huvudsak tre argument som har använts för att motivera existensen av en

specialdomstol, nämligen önskemålet att upprätthålla ett specialkunnande inom

domstolen, att skapa förutsättningar för en snabb process och att rättskipningen

lättare omfattas av parternas förtroende om intresseledamöter deltar i dömandet.

Snabbheten i förfarandet

När det gäller snabbheten i förfarandet kan handläggningen av en viss typ av

ärenden sägas bli prioriterad genom att speciella organ handlägger endast denna

ärendetyp. Ett specialorgan utgör emellertid i sig ingen garanti för ett snabbt

förfarande. Balanserna har varit besvärande i t.ex. försäkringsrätterna,

Utlänningsnämnden och Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd. Ett väsentligt skäl

för att försäkringsrätterna ersattes av länsrätterna var just det att målen

därigenom skulle kunna avgöras snabbare.

 I och för sig är instanskedjan för mål som handläggs av de allmänna domstolarna

och de allmänna förvaltningsdomstolarna längre än för mål som handläggs av

specialdomstolarna. Detta kan leda till att det tar längre tid att nå ett

slutligt avgörande i de mål som överklagas hos de förra. Instansordningen här

hänger emellertid samman med domstolarnas olika roller i systemet. Talan skall i

princip väckas i den första instansen och de högre domstolsinstanserna skall

endast överpröva de domar som har överklagats från den närmast lägre instansen.

Tyngdpunkten i rättskipningen skall således vara förlagd till första instans med

möjlighet till överprövning i en andra instans. Den tredje och sista instansen

skall i huvudsak vara en ren prejudikatinstans. Genom de olika rollerna hos de

tre domstolsinstanserna kan en hög grad av rättssäkerhet uppnås samtidigt som

rättsbildningen gynnas och möjligheten till ett snabbt avgörande finns. Som

framgår bl.a. av prop. 1993/94:133, Instansordningen m.m. i de allmänna

förvaltningsdomstolarna, kan i vissa fall avsteg från den principiella ordningen

ske.

 Även om instanskedjan i och för sig blir kortare i de fall man låter prövningen

av en särskild fråga ske i en specialdomstol bör beaktas att det är relativt få

mål som överklagas från tingsrätter och länsrätter till överrätterna. Vidare är

hovrätten respektive kammarrätten i praktiken slutinstans för merparten av de

överklagade målen eftersom det i regel krävs prövningstillstånd för att Högsta

domstolen eller Regeringsrätten skall pröva ett mål. Sådana prövningstillstånd

meddelas endast för det ringa antal mål som har prejudikatvärde. Under senare år

har dessutom processen i de högsta instanserna reformerats så att det nu är

möjligt att snabbare avgöra frågan om prövningstillstånd.

 Det finns också möjligheter att inom ramen för de allmänna domstolarna och de

allmänna förvaltningsdomstolarna ha regler om prövningstillstånd redan mellan

den första och den andra domstolsinstansen. En sådan ordning kan vara särskilt

befogad i de fall den fråga som är föremål för domstolsprövning redan har

prövats av en förvaltningsmyndighet som första instans. Riksdagen har nyligen

antagit lagstiftning varigenom de s.k. utsökningsmålen, dvs. ärenden om

verkställighet av bl.a. civilmålsdomar vilka ärenden från början handläggs av en

kronofogdemyndighet, får överklagas från kronofogdemyndigheten till den tings-

rätt inom vars domkrets myndigheten är belägen. Tidigare överklagades

kronofogdemyndighetens beslut direkt till hovrätten. Samtidigt har det införts

ett krav på prövningstillstånd i hovrätten för att målet efter överklagande av

tingsrättens beslut skall prövas där. Krav på prövningstillstånd i ledet

tingsrätt - hovrätt har också införts i vissa brottmål och samtidigt för ett

något större antal tvistemål än tidigare (prop. 1992/93:216, bet. 1992/93:JuU34,

rskr. 1992/93:373). I propositionen om skuldsaneringslag (prop. 1993/94:123)

föreslås att regler om prövningstillstånd skall gälla ledet tingsrätt - hovrätt.

I en nyligen avlämnad proposition föreslår regeringen också för de allmänna för-

valtningsdomstolarnas del för första gången införandet av en ordning med

prövningstillstånd i vissa fall i ledet länsrätt - kammarrätt (prop.

1993/94:133). Allt detta syftar till ett snabbt avgörande i många mål.

 Även om regler om prövningstillstånd redan mellan första och andra instans i

vissa måltyper kan bidra till att ett slutligt avgörande av den aktuella frågan

åstadkommes snabbare måste man vara medveten om att handläggningstider m.m.

framför allt är en fråga om resurser och prioriteringar. Det är således möjligt

att inom ramen för de allmänna domstolarna och de allmänna

förvaltningsdomstolarna åstadkomma ett snabbare förfarande än normalt i de fall

detta framstår som särskilt angeläget. Detta kan ske genom olika regler om

förtur m.m. Som exempel kan bl.a. nämnas en ny regel i 12 kap. 72 § jordabalken

(hyreslagen) om att hyrestvister som rör störningar i boendet skall handläggas

särskilt skyndsamt. Kravet på snabbhet i förfarandet utgör därför i sig inget

skäl för ett specialorgan.

 Ett problem som i detta sammanhang bör beröras är att en alltför långt driven

specialisering, särskilt om den sker med hjälp av specialdomstolar för prövning

av speciella frågor, kan innebära att domstolsväsendets totala resurser kan

komma att utnyttjas på ett sätt som inte är det allra bästa. Inom de allmänna

domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna har man i stor utsträckning

överlåtit åt domstolarna själva att, med ledning av materiell och processuell

lagstiftning och annan normgivning, göra de prioriteringar som måste göras

mellan olika måltyper. Det är bara i undantagsfall som regeringen och riksdagen

har velat utföra prioriteringen genom att föreskriva att vissa mål eller ärenden

skall behandlas med förtur. Det har då främst rört frågor om frihetsberövande

eller andra ingripande förhållanden i en enskilds angelägenheter. Special-

domstolarna är ett undantag från den huvudregeln på så sätt att man givit just

de mål och ärenden som behandlas där en särställning genom att bryta ut dem från

de övergripande prioriteringar som måste göras inom ramen för de allmänna

domstolarnas eller de allmänna förvaltningsdomstolarnas verksamhet. Det är inte

givet att just dessa mål och ärenden i samtliga fall förtjänar en sådan sär-

behandling. Det får också antas att resurserna inom domstolsväsendet som helhet

utnyttjas bättre om avvägningarna mellan hur stora resurser som skall sättas in

på den ena eller den andra måltypen kan ske över ett så brett fält som möjligt

och alltså inom så få separata domstolsorganisationer som möjligt.

 Inte heller från denna utgångspunkt kan alltså kravet på snabbhet i förfarandet

få vara utslagsgivande och ensamt bestämma om en specialdomstol skall bibehållas

för vissa mål eller ej. Denna fråga måste som framgår prövas i ett väsentligt

vidare perspektiv än att enbart se till en eventuell tidsvinst i handläggningen.

Behovet av särskild kunskap

Varje rättsområde kan sägas vara i varierande grad särpräglat och fordra

speciella kunskaper. Det finns en mängd frågor inom olika sakområden som kan

prövas av domstol. Det är inte ovanligt att den som ägnar sig åt ett ämnesområde

anser att just detta är så speciellt i förhållande till andra områden att det

även kräver en särskild ordning för domstolsprövning, dvs. att det bör finnas en

särskild domstol för just det området. Konsekvensen av ett sådant resonemang är

att det skulle inrättas en specialdomstol för nästan varje särskilt sakområde.

Det säger sig självt att en sådan ordning skulle leda till en resursslukande

organisation samtidigt som det strider mot intresset att domstolarna har allmän

kompetens. Det innebär vidare svåröverskådliga rättegångssystem och risk för

kompetenskonflikter mellan domstolar.

 I de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna dömer som

tidigare sagts yrkesdomare med eller utan nämndemän. För att underlätta

handläggningen av exempelvis invecklade mål med teknisk eller ekonomisk

anknytning har man ibland frångått denna huvudregel för sammansättningen och

förstärkt domstolen med ledamöter som har särskilda fackkunskaper.

 Särskilda ledamöter förekommer således inte bara i specialdomstolar utan i alla

typer av domstolar, dock inte i Högsta domstolen och Regeringsrätten. Som

exempel från de allmänna förvaltningsdomstolarna kan nämnas de särskilda

ledamöter som deltar vid mål om laglighetsprövning enligt kommunallagen m.fl.

lagar. Från de allmänna domstolarna kan nämnas de särskilda ledamöter som kan

ingå vid prövningen av s.k. ekobrottmål och som skall delta i prövningen av

vissa konkurrensmål i Stockholms tingsrätt. Särskilda ledamöter finns som tidig-

are nämnts vidare i fastighetsdomstolarna och vattendomstolarna. Utmärkande för

denna typ av ledamöter är att de skall ha särskilda kunskaper inom ett visst

sakområde. Det är inte ovanligt att de har teknisk eller ekonomisk sakkunskap.

 Kravet på specialkunnande inom domstolarna gäller i allmänhet inte bara

tekniska frågor utan även juridiska. En jurist som arbetar inom ett begränsat

område av det juridiska fältet tillägnar sig med tiden ett specialkunnande inom

detta område. Detta gäller såväl mera allmänna och förhållandevis enkla frågor

som invecklade juridiska frågor.

 Önskemålet om juridisk specialkunskap tillgodoses naturligtvis särskilt tydligt

i specialdomstolarna och i de till de allmänna domstolarna knutna särskilda

domstolarna. Samma resultat åstadkommer man inom domstolsväsendet i övrigt i de

fall man koncentrerar målen till vissa domstolar (jfr avsnitt 4.2.1 och 4.2.2)

eller när mål speciallottas på vissa avdelningar eller rotlar inom en domstol.

 Av det sagda följer att kravet på sakkunskap inom skilda områden inte

förutsätter fristående specialdomstolar.

 Möjligheterna att utnyttja sakkunnigbevisning enligt bestämmelserna i 40 kap.

rättegångsbalken och 24 § förvaltningsprocesslagen ger också möjlighet att

tillföra en domstol specialkunskaper av skilda slag. Hovrätterna och

kammarrätterna har också möjlighet att adjungera olika typer av jurister i mål

där det finns behov av särskild juridisk fackkunskap. Ett annat sätt att

tillföra sakkunskap är att ställa särskilda kvalifikationskrav på de nämndemän

som skall delta i avgörandet av vissa mål. Den lösningen har valts i lagen

(1964:167) om särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.

 Rent principiellt är sakkunnigbevisning att föredra framför särskilda ledamöter

eftersom det ger parterna bättre insyn i och möjlighet att påverka underlaget

för rättens avgörande (jämför prop. 1989/90:71 och prop. 1990/91:58). Rättens

ledamöter skall i princip inte själva med hjälp av egen fackkunskap tillföra

målen något nytt eftersom processmaterial av rättssäkerhetsskäl inte bör

tillföras rätten på ett sätt som står utanför parternas kontroll. Huvudregeln är

därför den att det är parterna i målet som skall tillföra målet erforderlig

utredning och expertkunskap eller att rätten inhämtar nödvändig kunskap genom

att förordna sakkunniga att avge yttrande och höras i målet. I måltyper som är

vanligt förekommande kan sakkunniginstitutet formaliseras så att en viss grupp

personer utses att vara sakkunniga (jfr 29 § FPL). Detta är en lösning som har

valts för det stora socialförsäkringsområdet. För de måltyper som generellt sett

är tekniskt komplicerade kan dock systemet med särskilda ledamöter i vissa fall

vara att föredra. Detta förutsätter emellertid på intet sätt att specialorgan

inrättas för handläggning av dessa mål.

Intresseledamöter

En speciell form av särskilda ledamöter är de s.k. intresseledamöterna. Sådana

ledamöter finns inte i de allmänna domstolarna och de allmänna

förvaltningsdomstolarna utan enbart i de fristående specialdomstolarna.

Benämningen intresseledamöter kommer från att de i regel utses efter förslag av

de intresseorganisationer som är berörda av det aktuella sakområdet. Avsikten

har emellertid inte varit att dessa ledamöter skall uppfattas som företrädare

för endera partens intresse. De är i stället meddomare, och skall i likhet med

övriga domare företa en objektiv bedömning av samtliga fakta i målet utifrån

sina särskilda kunskaper och erfarenheter. Samtidigt har deras deltagande i

dömandet motiverats med att rättskipningen därigenom lättare omfattas av parter-

nas förtroende.

 Frågor om intresseledamöters medverkan i den dömande verksamheten har sedan

lång tid tillbaka varit föremål för omfattande och stundtals intensiva

diskussioner. Diskussionerna och den kritik som har förekommit har regelmässigt

kretsat kring frågor om deras ställning i domstolarna och i vilken utsträckning

regler om jäv är tillämpliga på dem. Många har ansett att systemet med

intresseledamöter har fördelar, så till vida att de är väl insatta i de frågor

som skall prövas och att de på ett auktoritativt sätt kan ge uttryck åt de

värderingar som råder bland intressegrupper som berörs av lagstiftningen. Det

har å andra sidan framhållits att det är ofrånkomligt att till intresseledamöter

utses sådana personer som på ett eller annat sätt är knutna till de

förslagsställande organisationerna. Det kan dock framstå som om sådana personer

solidariserar sig med syftet hos de organisationer de tillhör och är inställda

på att verka för detta syfte. Detta kan i vissa fall föranleda tvivel om

intresseledamöterna kan bedöma tvistefrågorna opartiskt.

 Enligt artikel 6 i Europakonventionen har var och en rätt till en opartisk och

rättvis domstolsprövning av sina civila rättigheter och skyldigheter eller en

anklagelse om brott. Frågan om intresseledamöters deltagande i dömande

verksamhet är förenlig med artikel 6 kom under Europadomstolens prövning i det

s.k. Langborgermålet. Sakfrågan i målet gällde om en förhandlingsklausul i Rolf

Langborgers hyresavtal skulle stå kvar. Denna fråga skall prövas av hyresnämnd i

första instans och kan överklagas till Bostadsdomstolen. Langborger gjorde jävs-

invändning mot hyresnämndens sammansättning. Sedan både jävsinvändningen och

Langborgers talan i sak hade ogillats såväl i hyresnämnden som i

Bostadsdomstolen fördes målet vidare till Europadomstolen. I Europadomstolen

fälldes Sverige för konventionsbrott på den grunden att Bostadsdomstolen vid

avgörandet av tvisten inte kunde anses som en opartisk och oavhängig domstol.

 Av Europadomstolens dom framgår att Europakonventionen inte ger stöd för att

generellt betrakta intresseledamöter som partiska enbart därför att de

organisationer som har föreslagit ledamöterna har intressen som kan stå i strid

med ett partsintresse. Av domen framgår emellertid att situationen i ett visst

fall kan vara sådan att intresseledamöternas och därmed domstolens oavhängighet

och opartiskhet kan bli föremål för tvivel, nämligen då parten rimligen kan

befara att alla intresseledamöterna har ett gemensamt intresse som står i

motsats till hans eget. Därmed riskerar den intressebalans som ligger i

Bostadsdomstolens sammansättning i andra fall att rubbas då domstolen skall

besluta angående hans yrkande.

 Europadomstolens dom i Langborgermålet ledde till att sammansättningsreglerna i

hyresnämnderna och Bostadsdomstolen justerades i viss utsträckning. Reglerna

ändrades för de mål där det kan antas att en parts talan i målet kan stå i strid

med ett gemensamt intresse hos de organisationer som intresseledamöterna i

domstolen eller nämnden har anknytning till. Dessa mål skall numera avgöras

enbart av juristdomare. Hyresnämnderna skall avgöra målen med två lagfarna

ledamöter och Bostadsdomstolen med tre lagfarna ledamöter (prop. 1990/91:98

s.34).

 Riksdagen har beslutat att intresseledamöterna i Marknadsdomstolen skall

avskaffas (prop. 1992/93:56, bet. 1992/93:NU17, rskr. 1992/93:144). Detta

motiveras bl.a. med att det inte är lämpligt att ledamöter i en domstol kan

uppfattas som representanter för olika intressen.

 Frågan är då om ett bärande skäl för att bibehålla de fristående special-

domstolarna är att det finns behov av intresseledamöter i rättskipningen.

Intresseledamöter brukar sägas fylla tre funktioner. De tillför sakkunskap

samtidigt som de fyller en funktion liknande nämndemännens. Vidare bidrar de

till att rättskipningen lättare omfattas av parternas förtroende.

 Som tidigare har konstaterats är det fullt möjligt att tillföra domstolarna i

övrigt nödvändig sakkunskap utan att intresseledamöter deltar i den dömande

verksamheten. Och allmänhetens insyn i rättskipningen är som regel väl

tillgodosedd genom den nämndemannamedverkan som finns i de allmänna domstolarna

och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Därutöver tryggas allmänhetens insyn i

den dömande verksamheten genom offentlighetsprincipens starka ställning vid

domstolarna. Den dömande verksamheten bedrivs nämligen med ytterst få och väl

avgränsade undantag i full offentlighet. Det är således väl sörjt för den med-

borgerliga insynen även i de fall där det kan tänkas att en specialdomstol upp-

hör och eventuellt förekommande intresseledamöter inte ersätts av nämndemän.

Detta kan tänkas ske främst inom det hyresrättsliga området där målen efter en

integrerering i de allmänna domstolarna till stor del torde komma att handläggas

som vanliga dispositiva tvistemål.

 Av intresseledamöternas funktioner skall slutligen beröras den som bidrar till

att rättskipningen omfattas av parternas förtroende. Det är ytterst tveksamt om

det är önskvärt att låta förtroendet för en domstols verksamhet vara beroende av

att det i domstolen finns ledamöter utsedda genom medverkan av organisationer

med vilka parterna i större eller mindre utsträckning kan identifiera sina

intressen. Tvärtom kan ett sådant synsätt te sig märkligt; det måste vara

kvaliteten på rättskipningen som avgör förtroendefrågan och inte en eventuell

"representation" i domstolen. Det sagda hindrar inte att frågan om

intresseledamöter bör bedömas för varje domstolstyp för sig, eftersom man måste

se till vilken funktion domstolen har och inom vilket rättsområde den verkar.

 När det gäller frågan om intresseledamöters deltagande i dömande verksamhet bör

man också beakta att den som inte tillhör någon av de organisationer som är

företrädda i domstolen kan befaras känna misstro mot domstolens opartiskhet.

Detta illustreras av Langborgerfallet.

 Som regeringen också framhöll i anslutning till att intresseledamöterna

avskaffades i Marknadsdomstolen (prop.1992/93:56) är det i princip inte lämpligt

att ledamöter i en domstol kan uppfattas som representanter för olika intressen.

Detta är fortfarande regeringens ståndpunkt. Närvaron av s.k. intresseledamöter

i dömande verksamhet bör därför accepteras endast om det finns klara och starka

motiv för undantag.

Överväganden och slutsatser om de fristående specialdomstolarna i allmänhet

Av det tidigare anförda framgår att de skäl som legat till grund för inrättandet

av de fristående specialdomstolarna i allmänhet inte har någon egentlig

bärkraft.

 Det finns också vissa praktiska problem förknippade med fristående special-

domstolar. Förekomsten av domstolar med speciella måltyper vid sidan av dem med

mera allmän kompetens skapar avgränsningsproblem. Det kan ibland vara svårt för

den enskilde att "hitta rätt". Särskilt påtagligt är naturligtvis detta när en

specialdomstol handlägger frågor som har beröring med de som förekommer i de

allmänna domstolarna. Också för domstolarna själva kan det vara oklart vilken

domstol som skall handlägga ett visst mål. Det kan inträffa att frågor som borde

handläggas i ett sammanhang handläggs i skilda domstolar. Det finns också en

viss risk för att ett mål felaktigt tas upp och avgörs av en obehörig domstol

vilket på många sätt kan få negativa konsekvenser för parterna. Att undvika

bl.a. sådana situationer var ett av de bärande skälen till att handläggningen av

hyresmålen fördes över från fastighetsdomstol till allmänt fastighetsforum (se

prop. 1990/91:32). Det finns också en risk för att rättsfrågorna kan komma att

bedömas olika i skilda domstolsorganisationer. Sådana problem uppkommer redan på

vissa områden som en följd av att rättskipningen är fördelad mellan de två

parallella domstolsorganisationerna.

 Specialiseringen har vidare inneburit att de fristående specialdomstolarna

periodvis har haft svårt att rekrytera personal, framför allt föredragande.

Många specialdomstolar är för sin rekrytering beroende av de två huvudsakliga

domstolsorganisationerna.

 Specialdomstolarna är dessutom genomgående relativt små och sårbara och saknar

flexibilitet inom organisationen. Det innebär bl.a. att kostnaderna för ad-

ministrationen i vissa specialdomstolar blir förhållandevis höga. Till den

organisatoriska bilden hör också att specialdomstolarna inte är samlade under

ett och samma departements ansvarsområde vilket kan påverka möjligheterna att

samordna resurserna.

 En bärande tanke i de olika reformer på domstolsväsendets område som

föreslagits av bl.a. Domstolsutredningen och som redan har genomförts eller står

i begrepp att genomföras är att domstolsväsendet i framtiden bör vara mer

sammanhållet än i dag. Detta inte minst på grund av de allt större krav som

ställs på landets domstolar. För att effektivt kunna möta de nya kraven är det

angeläget att samordna resurserna. Det är även av vikt att slå fast principen om

domstolarnas generella kompetens. Som framgår av det ovan anförda är det fullt

möjligt att inom de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna

tillgodose både behovet av sakkunskap och ett snabbt förfarande. Utgångspunkten

är vidare att intresseledamöter inte bör delta i dömande verksamhet.Regeringens

principiella utgångspunkt är därför att flertalet av de måltyper som i dag

handläggs av specialdomstolarna i framtiden bör prövas av domstolar som har en

mera generell kompetens, och att specialdomstolarnas uppgifter följaktligen bör

överföras till dessa domstolar i den utsträckning det är möjligt med hänsyn till

målens karaktär.

 Det är mot den redovisade bakgrunden som regeringen i denna proposition

fortsättningsvis tar upp hur rättskipningen i framtiden bör anordnas på det

hyres- och arrenderättsliga området.

5 Rättskipningen inom det arrende- och hyresrättsliga området

5.1 Nuvarande ordning

5.1.1Hyresnämnderna

Genom den nya lagstiftning på hyresrättens område som trädde i kraft den 1

januari 1969 inrättades de statliga hyresnämnderna i den form de har i dag.

Lagstiftningen föregicks dock av kritik från Lagrådet som ansåg att hyrestvister

borde handläggas av de allmänna domstolarna enligt vanliga processuella regler.

Endast under förutsättning att måltillströmningen i samband med den nya

lagstiftningens ikraftträdande kunde bedömas bli så stor att situationen inte

kunde bemästras av domstolarna sade sig Lagrådet som en provisorisk ordning

kunna godta, att hyresnämnderna vid sidan om sin medlande uppgift även

anförtroddes att avgöra vissa grupper av hyrestvister. Lagrådet betonade vikten

av att hyresnämndernas dömande verksamhet fick fortgå under kortast möjliga tid.

 Under de år som hyresnämnderna har varit verksamma har deras kompetensområde

utvidgats betydligt. De har numera en mycket mer domstolsliknande roll än vad de

hade vid starten år 1969, då tyngdpunkten ändå låg på deras administrativa och

medlande funktioner. Rollförändringen har skett successivt genom flera

sinsemellan oberoende lagstiftningsåtgärder. Den är alltså närmast en konsekvens

av att det rättsområde där hyresnämnderna varit verksamma har befunnit sig i ett

skede av expansiv utveckling. En mängd nya materiella rättsregler har

tillskapats som i sin tur krävt kompletterande reformer på det processuella

planet. Genom åren har därför skillnaderna i formellt avseende mellan processen

i hyresnämnderna och processen i domstolarna i viss mån utjämnats.

Hyresnämndernas uppgifter

Hyresnämndernas uppgifter regleras i 4 § lagen (1973:188) om arrendenämnder och

hyresnämnder (nämndlagen). Hyresnämnd anges i denna paragraf ha till uppgift att

 1. medla i hyres- och bostadsrättstvist,

 2. pröva tvist om åtgärdsföreläggande enligt 12 kap. 16 § andra stycket, ändrad

användning av lokal enligt 12 kap. 23 § andra stycket, skadestånd enligt 12 kap.

24 a §, överlåtelse av hyresrätt enligt 12 kap. 34-37 §§, upplåtelse av lägenhet

i andra hand enligt 12 kap. 40 §, förlängning av hyresavtal enligt 12 kap. 49 §,

hyresvillkor enligt 12 kap. 54 §, återbetalning av hyra och fastställande av

hyra enligt 12 kap. 55 b §, uppskov med avflyttning enligt 12 kap. 59 § eller

föreläggande enligt 12 kap. 64 §, allt jordabalken,

 2 a. pröva tvist om hyresvillkor enligt 22-24 §§ hyresförhandlingslagen

(1978:304) eller om återbetalningsskyldighet enligt 23 § samma lag,

 3. pröva tvist om medlemskap enligt 2 kap. 10 §, skyldighet att upplåta

bostadsrätt enligt 4 kap. 6 § eller villkor för upplåtelse av bostadsrätt enligt

samma §, hyresvillkor enligt 4 kap. 9 §, upplåtelse av lägenhet i andra hand

enligt 7 kap. 11 § eller utdömande av vite enligt 11 kap. 2 §, allt

bostadsrättslagen (1991:614),

 4. pröva fråga om godkännande av överenskommelse som avses i 12 kap. 1 § femte

stycket, 45 eller 56 § jordabalken eller av beslut som avses i 9 kap. 16 §

första stycket 1 eller 2 bostadsrättslagen,

 5. vara skiljenämnd i hyres- eller bostadsrättstvist,

 5 a. pröva tvist mellan hyresvärd och hyresgästsorganisation enligt hyres-

förhandlingslagen,

 6. pröva frågor enligt bostadssaneringslagen (1973:531) och bostadsförvalt-

ningslagen (1977:792),

 7. pröva frågor enligt lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m.,

 8. pröva frågor enligt lagen (1982:352) om rätt till fastighetsförvärv för om-

bildning till bostadsrätt.

 Under år 1993 avgjorde landets hyresnämnder 45 549 ärenden.

39 719 av dem avgjordes av ordföranden ensam. Övriga 5 830 ärenden avgjordes av

nämnden i större sammansättning, dvs. knappt 13 procent av ärendena. Muntlig

förhandling hölls i drygt 18 procent av ärendena eller i 8 318 stycken.

5.1.2Arrendenämnderna

När jordabalken kom till år 1972 inrättades samtidigt, efter förebild av

hyresnämnderna, särskilda statliga arrendenämnder med representanter för

partsorganisationerna. Deras kompetensområde kom att omfatta tvister om förläng-

ning av arrendeavtal, tvister om villkorsändring i samband med

förlängningstvister, dispensfrågor och vissa ersättningstvister. Övriga arrende-

tvister skulle liksom tidigare prövas av de allmänna domstolarna, men hänföras

till de nyinrättade fastighetsdomstolarna.

 Arrendenämndernas verksamhet har inte utvecklats på samma sätt som hyres-

nämnderna. Genom ändringar i arrendelagstiftningen den 1 januari 1985 tillfördes

dock arrendenämnderna vissa nya ärendetyper. Nämnderna fick också möjlighet att

meddela s.k. mellanbeslut och att ta upp muntlig bevisning.

Arrendenämndernas upppgifter

Arrendenämndernas uppgifter regleras i 1 § nämndlagen. Arrendenämnd har till

uppgift att

 1. medla i arrendetvist,

 2. pröva tvist om förlängning av arrendeavtal vid jordbruksarrende, bostads-

arrende eller fiskearrende eller av avtal om jakträttsupplåtelse eller om

villkor för sådan förlängning samt tvist i fråga som avses i 9 kap. 14 §

jordabalken eller vars prövning enligt 9 kap. 12 b, 17 a, 18, 21 eller 31 §, 10

kap. 6 a § eller 11 kap. 6 b § samma balk ankommer på arrendenämnd,

 3. pröva fråga om godkännande av förbehåll eller annat avtalsvillkor som avses

i 9 kap. 2, 3, 7 eller 17 §, 10 kap. 2-4 eller 7 § eller 11 kap. 2 § jordabalken

eller 3-6 § lagen (1957:390) om fiskearrenden,

 4. vara skiljenämnd i arrendetvist och

 5. pröva frågor enligt lagen (1985:658) om arrendatorers rätt att förvärva

arrendestället.

 Arrendenämnderna avgjorde under år 1993 totalt 2 096 ärenden. Knappt 61

procent, eller 1 277 ärenden avgjordes av ordföranden ensam. Muntlig förhandling

hölls i drygt 55 procent av ärendena, dvs. i 1 154 ärenden.

Nämndernas lokalisering och storlek

Det finns tolv hyresnämnder och arrendenämnder spridda över landet. Dessa har

sina kanslier i Stockholm, Västerås, Örebro, Linköping, Jönköping, Växjö, Malmö,

Göteborg, Gävle, Sundsvall, Umeå och Luleå. Personalen i hyresnämnd och

arrendenämnd är gemensam. Nämnderna har sammanlagt cirka 120 anställda varav 28

är hyresråd. Hyres- och arrendenämnderna i Stockholm är störst med 49 anställda

Därefter kommer nämnderna i Göteborg som har 26 anställda och nämnderna i Malmö

som har 17 anställda. Övriga nämnder är mycket små och har i genomsnitt 4

anställda. Det kan nämnas att det hyresråd som är chef för nämnden i Umeå även

upprätthåller chefstjänsten i Luleå.

 Hyresnämnderna och arrendenämnderna är, med undantag för nämnderna i Sundsvall,

placerade i landets residensstäder. På samtliga orter där det finns hyres- och

arrendenämnder är ortens tingsrätt dessutom fastighetsdomstol. Arrendenämnderna

har samma verksamhetsområde som hyresnämnderna.

5.1.3Hyresnämndernas sammansättning

En hyresnämnd består enligt huvudregeln av en lagfaren ordförande och två

intresseledamöter. Av de senare skall den ene väl känna till fastighetsägares

förhållanden och den andre hyresgästers eller bostadsrättshavares.

 Hyresnämnden består i stället av två lagfarna ledamöter när det gäller vissa

frågor rörande förhandlingsklausuler, ersättning till hyresgästorganisation för

förhandlingsarbete och prövning av vissa hyresvillkor. Hyresnämnden har sådan

sammansättning även i ärenden i vilka intresseledamöterna har anknytning till

organisationer som kan antas ha ett gemensamt intresse som står i strid med den

ena partens intresse i tvisten. Dessa regler infördes med anledning av den s.k.

Langborgerdomen i Europadomstolen (se avsnitt 4.3.2).

 Hyresnämnden kan i vissa fall även bestå enbart av den lagfarne ordföranden.

 Hyresnämnden får också anlita en utomstående expert att biträda nämnden, om

ärendets beskaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det.

 Ordföranden i hyresnämnden och ersättaren för denne förordnas av regeringen.

Övriga ledamöter förordnas av Domstolsverket. Intresseledamöterna förordnas

efter förslag av de på bostadsmarknaden verksamma riksorganisationerna av

fastighetsägare, hyresgäster, bostadsrättshavare och näringsidkare.

5.1.4Arrendenämndernas sammansättning

Arrendenämnden består normalt av en lagfaren ordförande och två intresse-

ledamöter. Av de senare ledamöterna skall den ene såsom ägare av

jordbruksfastighet eller på liknande sätt ha förvärvat erfarenhet av

arrendeförhållanden och den andre vara arrendator.

 Ordföranden i arrendenämnden och ersättare för denne förordnas av regeringen.

Övriga ledamöter förordnas av Domstolsverket. Intresseledamöterna förordnas

efter förslag av riksorganisationer av jordägare eller arrendatorer.

5.1.5Förfarandet i nämnderna

Förfarandet i arrende- och hyresnämnderna regleras i lagen (1973:188) om

arrendenämnder och hyresnämnder, nämndlagen. Förfarandet har stora inslag av

muntlighet. Dock är den muntliga förhandlingen som i förvaltningsförfarandet i

övrigt ett komplement till vad som framgår av handlingarna i ärendet. Nämnden

skall klarlägga tvistefrågorna och - även om medling inte har påkallats - söka

förlika parterna. Om det inte är uppenbart att förutsättningar för förlikning

saknas skall nämnden vid behov lägga fram förslag till förlikning. Nämnden kan

också avgöra ärenden genom skiljedom. Då gäller lagen (1929:145) om skiljemän, i

den mån annat inte följer av nämndlagen. Nämndens avgörande sker genom beslut.

5.1.6Överprövning av arrendenämndernas och hyresnämndernas beslut

Beslut av hyresnämnd

Innan Bostadsdomstolen inrättades den 1 juli 1975 var reglerna för överprövning

av hyresnämndernas beslut mycket svåröverskådliga. Av de beslut som

överhuvudtaget kunde fullföljas skulle en del angripas genom att klandertalan

väcktes mot motparten hos fastighetsdomstol. Andra beslut kunde bli föremål för

besvär hos fastighetsdomstol. En tredje grupp beslut kunde överklagas genom

besvär direkt hos Svea hovrätt. Slutligen kunde talan mot hyresnämndernas beslut

i vissa fall föras genom besvär hos Statens hyresråd.

 Också reglerna om fullföljd från fastighetsdomstol till hovrätt och vidare från

hovrätt till Högsta domstolen var svårgenomträngliga.

 Efter inrättandet av Bostadsdomstolen den 1 juli 1975 överklagas hyresnämnds

beslut bara till denna instans. Hyresnämndens beslut skall överklagas genom

besvär inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Mot Bostadsdomstolens

beslut får talan inte föras. En rad beslut från hyresnämnd får dock inte

överklagas. Det rör sig om i princip samma typer av beslut som inte heller före

Bostadsdomstolens inrättande fick föras vidare från nämnderna.

 Här kan också nämnas att i annat sammanhang ändrades hyresreglerna i vissa

materiella avseenden redan från och med den 1 januari 1975. Hyresnämndernas

beslut i ett par av dessa frågor skulle övergångsvis - till dess att

Bostadsdomstolen inrättades - överklagas genom besvär direkt till Svea hovrätt.

Beslut av arrendenämnd

Reglerna om överklagande av arrendenämndernas beslut är i det närmaste

oförändrade sedan nämnderna inrättades i nuvarande form. De följer i stort sett

samma mönster som gällde för överklagande av de viktigaste målgrupperna från

hyresnämnderna innan Bostadsdomstolen inrättades. Sålunda kan arrendenämndens

beslut angripas genom att klandertalan väcks vid fastighetsdomstol. Sådan talan

skall vara väckt inom två månader från det att arrendenämndens beslut

meddelades. Sker ej detta är partens talan förlorad. Vissa beslut får inte

klandras. Fastighetsdomstols dom i vissa frågor som avgjorts efter klander av

arrendenämnds beslut får inte överklagas. Hovrättens dom i ett överklagat mål

som prövats av en arrendenämnd i första instans får inte heller överklagas till

Högsta domstolen.

5.1.7Tidigare förslag till förändringar vad gäller hyres- och arrendenämnderna

År 1977 föreslog Domstolsverket att de små nämndernas administration skulle

integreras med tingsrätternas kanslier på respektive ort och att deras ställning

som självständiga förvaltningsmyndigheter skulle omprövas. Förslagen ledde

emellertid inte till någon lagstiftning men en viss kanslimässig samordning

mellan nämnderna och tingsrätterna har skett utom för de tre största.

 Hyresrättsutredningen föreslog i betänkandet Hyresrätt 3 (SOU 1981:77) en

långtgående reformering av hyresprocessen innebärande huvudsakligen att alla

tvister enligt 12 kap. jordabalken skulle prövas av hyresdomstolar, de tidigare

hyresnämnderna, och överprövas av Bostadsdomstolen. Regeringen uttalade

emellertid att tiden ännu inte var mogen för att ta ställning till frågan om en

reform av hyresprocessen utan att man borde avvakta Rättegångsutredningens

betänkande.

 Denna utredning uttalade i betänkandet Expertmedverkan och specialisering (SOU

1987:13) att det skulle vara fullt möjligt att överföra hyres- och

arrendenämndernas uppgifter till tingsrätterna och Bostadsdomstolens uppgifter

till hovrätterna och Högsta domstolen. Utredningen ansåg att en sådan åtgärd

skulle ge flera fördelar i förhållande till den rådande ordningen. Bl.a. skulle

man slippa de olägenheter som är förenade med att en stor del av den dömande

verksamheten sker vid sidan av de allmänna domstolarna. Utredningen ansåg vidare

att åtgärden måste medföra administrativa vinster och direkta ekonomiska

besparingar. Rättegångsutredningens förslag fördes emellertid inte vidare av

regeringen, som i stället gav Domstolsutredningen i uppdrag att överväga en

ordning med gemensamma kanslier för nämnderna och tingsrätterna på de orter där

nämnderna nu finns, möjligen med undantag för de tre största nämnderna.

 Genom de inledningsvis nämnda tillägsdirektiven begränsades dock Dom-

stolsutredningens uppdrag så att det inte längre skulle omfatta de

organisatoriska frågorna. Dessa skulle istället beredas inom regeringskansliet.

5.1.8Bostadsdomstolen

Bostadsdomstolen inrättades den 1 juli 1975 som en central överinstans för

ärenden som tidigare hade behandlats av hyresnämnd. Innan domstolen inrättades

saknades det i vissa ärendetyper möjlighet att genom en för hela riket gemensam

högsta instans få till stånd en enhetlig rättstillämpning i de fall där de

materiella bestämmelserna visat sig lämna utrymme för olika tolkningar. I

ärenden som prövades av fastighetsdomstol som sista instans, t.ex. bruksvärde-

tvister, fanns det i stort sett lika många slutinstanser som underinstanser.

Också i ärenden som fick föras vidare till hovrätt men inte till Högsta

domstolen ansågs det i vissa fall behövas auktoritativa prejudikat.

 Vid 1975 års hyresprocessreform var utgångspunkten att prövningsförfarandet i

framför allt mål om hyresvillkor skulle ligga hos hyresnämnderna.

Bostadsdomstolens huvudsakliga uppgift skulle vara att fungera som

prejudikatinstans och leda rättsutvecklingen på området. En annan utgångspunkt

för reformen var att den nya överinstansen skulle bygga på

partsorganisationernas medverkan i rättskipningen. Erfarenheten ansågs nämligen

ha visat att det vid överprövning av hyresnämndernas avgörande inte blev fråga

om en renodlad rättslig bedömning, något som hade förutsatts vid inrättandet av

hyresnämnderna. Även i överinstanserna förekom det skönsmässiga bedömningar över

vilka hyresmarknadens organisationer ansågs böra få inflytande vid avgörandet.

Särskilt målen om hyresvillkor och enligt bostadssaneringslagen ansågs nära be-

röra organisationerna och dessutom kräva speciell sakkunskap och hyrespolitisk

överblick.

 Bostadsdomstolen prövar överklaganden av hyresnämnds beslut enligt vad som

föreskrivs i lag. Domstolen prövar även besvär över domvilla i fråga om hyres-

nämnds beslut. Bostadsdomstolens beslut kan inte överklagas. Högsta domstolen

beslutar dock i frågor som gäller återställande av försutten tid och resning.

Bostadsdomstolens verksamhetsområde och sammansättning regleras i lagen

(1974:1082) om Bostadsdomstol. Närmare föreskrifter finns i förordningen

(1988:903) med instruktion för bostadsdomstolen.

 Bostadsdomstolens kansli är förlagt till Stockholm. Domstolen har 15 personer

anställda varav fem är lagfarna ledamöter. Genom att Bostadsdomstolen sedan

början av år 1993 har sina lokaler alldeles i närheten av Svea hovrätt har en

viss administrativ samverkan mellan de båda domstolarna möjliggjorts.

 Antalet inkomna mål till Bostadsdomstolen har minskat under de senaste åren. År

1987 kom det in ca 750 mål, medan det under år 1993 kom in ca 540 mål. Under år

1993 avgjorde domstolen 558 mål. Av dessa avsåg 71 procent mål enligt 12 kap.

jordabalken eller motsvarande hyresrättsliga mål enligt bostadsrättslagen. 295

eller knappt 53 procent av de avgjorda målen avsåg frågor om förlängning av

hyresavtal. Mål angående ändrade hyresvillkor uppgick till 7,7 procent och mål

om åtgärdsföreläggande till 5,2 procent. 8,4 procent av de avgjorda målen avsåg

processuella frågor.

Bostadsdomstolens sammansättning och förfaranderegler

I Bostadsdomstolen skall finnas minst tre lagfarna ledamöter som är erfarna i

domarvärv, bostadsdomare. Antalet sådana är för närvarande fem. Vidare skall det

i domstolen finnas en teknisk ledamot, dvs. en ledamot med teknisk utbildning

och erfarenhet av värderings- eller byggnadsteknik. Dessutom skall det finnas

högst tolv ledamöter med särskild sakkunskap om förhållandena på bostads-

marknaden, s.k. intresseledamöter. Dessa förordnas efter förslag av bostadsmark-

nadens riksorganisationer för en tid av tre år. För ledamöterna gäller bl.a. att

de skall vara svenska medborgare och ha avlagt domared. Lagfaren ledamot och

teknisk ledamot får inte förordnas bland personer som kan anses företräda fas-

tighetsägares, hyresgästers eller bostadsrättshavares intressen.

 Bostadsdomstolen är domför med sju eller fyra ledamöter. Domstolen upphör att

vara domför i den mindre sammansättningen, om någon av ledamöterna påkallar att

målet skall prövas i den större sammansättningen. Den större sammansättningen är

avsedd att användas i mål av principiell betydelse och i mål som rör frågor av

större vikt. Vid prövning som inte avser själva saken är domstolen även domför

med tre lagfarna ledamöter.

 Om domstolen sammanträder med sju ledamöter, skall som huvudregel tre av dem

vara lagfarna och fyra intresseledamöter. Av intresseledamöterna skall två vara

väl förtrogna med fastighetsägares förhållanden och de två andra med

hyresgästers eller bostadsrättshavares.

 Om domstolen sammanträder med fyra ledamöter, skall två vara lagfarna och två

vara intresseledamöter. Av intresseledamöterna skall den ene företräda

fastighetsägarintressen och den andre hyresgästers eller bostadsrättshavares

intressen. De sammansättningsregler som nu nämnts gäller emellertid inte i

sådana mål där de intresseledamöter som enligt vanliga bestämmelser skulle ha

deltagit har anknytning till organisationer som kan antas ha ett gemensamt

intresse som står i strid med den ena partens intresse i tvisten.

Bostadsdomstolen är i dessa mål domför med tre lagfarna ledamöter. Samma

domförhetsregler gäller i mål som avser fråga om en förhandlingsklausul skall

föras in eller bibehållas i ett hyresavtal enligt 2 § hyresförhandlingslagen,

ersättning enligt 20 § hyresförhandlingslagen till en hyresgästorganisation för

dess förhandlingsarbete samt prövning av hyresvillkor med tillämpning av 21 §

hyresförhandlingslagen. Dessa från domstolens normala domförhetsregler avvikande

regler infördes år 1991 med anledning av Langborgerdomen (jfr avsnitt 4.3.2).

 I stället för en lagfaren ledamot kan en teknisk ledamot delta, om målets

beskaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det. En lagfaren ledamot får

ensam företa förberedande åtgärder i ett mål samt pröva fråga om avskrivning av

mål. Sådan handläggning kan enligt uppdrag av domstolens ordförande också skötas

av en annan lagfaren tjänsteman vid domstolen, vilken förordnats därtill av

domstolen.

 Förfarandet i Bostadsdomstolen är i stort sett utformat efter mönster av vad

som gäller om förfarandet i besvärsmål i hovrätt vilket innebär att

handläggningen i princip är skriftlig. Förutsättningarna för muntlig förhandling

är dock vidare än i 52 kap. rättegångsbalken och överensstämmer i sak med 9 §

förvaltningsprocesslagen. Det innebär att muntlig förhandling kan hållas om det

kan vara till fördel för utredningen i målet. Muntlig förhandling skall hållas

om part begär det, samt förhandlingen ej är obehövlig och ej heller särskilda

skäl talar mot det.

 En muntlig förhandling i Bostadsdomstolen är - i likhet med vad som gäller vid

förvaltningsdomstolarna - ett komplement till det skriftliga förfarandet. Ett

avgörande i Bostadsdomstolen skall grundas på vad handlingarna innehåller och

vad i övrigt har förekommit i målet. Det är relativt ovanligt att

Bostadsdomstolen håller muntlig förhandling. Under 1993 avgjordes ett trettiotal

mål efter muntlig förhandling.

5.2 De allmänna domstolarnas handläggning av mål om hyra och arrende

De allmänna domstolarna är som inledningsvis nämndes generellt behöriga att

pröva alla tvister som inte uttryckligen är undantagna från deras kompetens. På

de hyresrättsliga och arrenderättsliga områdena framgår dessa undantag av de

olika lagrum som upptar bestämmelser om vilka mål som skall prövas av hyres- och

arrendenämnder och överprövas av Bostadsdomstolen. Alla övriga tvister mellan

hyresvärd och hyresgäst och mellan jordägare och arrendator skall prövas av de

allmänna domstolarna. Arrendemålen prövas av fastighetsdomstol som första

instans. Exempel på tvister som prövas av de allmänna domstolarna är anspråk på

obetalda hyror eller arrendeavgifter, förverkande av nyttjanderätten,

nedsättning av hyra eller arrendeavgift på grund av hinder och men i

nyttjanderätten, skadeståndsanspråk av olika slag och tvister om huruvida ett

avtal har ingåtts och innehållet i ett ingånget avtal. Fråga är alltså om

centrala civilrättsliga områden.

 Vad gäller hyresmålen prövades dessa tidigare av fastighetsdomstol. Genom en

lagändring som trätt i kraft den 1 januari 1991 bestämdes emellertid att dessa

mål skall handläggas av tingsrätt med tillämpning av vanliga forumregler. Detta

innebär att den tingsrätt där fastigheten är belägen är rätt forum för dessa

tvister. De avgörs som dispositiva tvistemål i tingsrättens för dessa mål

normala sammansättning, som huvudregel skall tre lagfarna domare delta i

avgörandet. Om tvisteföremålets värde är mindre än ett halvt basbelopp är

tingsrätten domför med en lagfaren domare. Nämndemän deltar inte i avgörandena.

Tingsrättens avgöranden fullföljs med tillämpning av de för tvistemål vanliga

reglerna till hovrätt och i sista hand till Högsta domstolen.

 De arrendemål som skall prövas av allmän domstol som första instans prövas av

särskilda tingsrätter i sin egenskap av fastighetsdomstol. I samma

lagstiftningsärende som nyss nämnts behandlades frågan om man i likhet med vad

som skedde för hyresmålens del skulle föra över även arrendemålen till prövning

av alla tingsrätter i normal sammansättning. Detta skedde emellertid inte, bl.a.

på grund av överväganden om att flytta prövningen i första instans av vissa mål

från fastighetsdomstolarna till arrendenämnderna. Fastighetsdomstol är alltså

fortfarande första instans i alla arrendetvister som inte prövas av

arrendenämnd. Vid prövning av arrendemål består fastighetsdomstolen enligt

3 § andra stycket lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål av två lagfarna

ledamöter och tre nämndemän med möjlighet för ordföranden att bestämma att en

teknisk ledamot skall delta i stället för en nämndeman om målets beskaffenhet

kräver det. Fastighetsdomstolens avgöranden kan överklagas till hovrätt.

Hovrätten avgör målet i normal sammansättning om inte målets beskaffenhet är

sådan att en teknisk ledamot bör delta. Hovrättens avgörande kan överklagas till

Högsta domstolen. I Högsta domstolen deltar inte några tekniska ledamöter.

6 Arrende- och hyresnämndernas framtid

6.1 Allmänt

Regeringens förslag: Den principiella inriktningen

på det fortsatta reformarbetet är att rättskipningen

inom det hyres- och arrenderättsliga området bör

koncentreras till de allmänna domstolarna. Det

betyder att arrende- och hyresnämnderna bör upphöra

och att huvuddelen av deras arbetsuppgifter

övertas av tingsrätten, som huvudsakligen skall

handlägga målen som vanliga tvistemål i sin normala

sammansättning. En sådan omläggning av förfarandet på

området kräver emellertid att bl.a. den materiella

lagstiftningen reformeras så att en sådan

rättegångsordning blir ändamålsenlig och eventuellt

att vissa av nämndernas uppgifter övertas av andra

organ.

Promemorians förslag: Promemorian föreslår - i avvaktan på en total integrering

av nämndernas verksamhet i tingsrätterna - att dessa under en övergångsperiod

administrativt samordnas med tingsrätterna.

 Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Många remissinstanser som uttalat

sig i denna fråga avstyrker promemorians förslag. Till dessa hör bl.a.

hyresnämnderna. Ett antal remissinstanser är dock positiva till förslaget att

samordna hyresnämnderna med tingsrätterna i administrativt hänseende. Vissa

remissinstanser, däribland Hovrätten över Skåne och Blekinge, vill att

utvecklingen skall fortsätta mot en integrering av hyresnämnderna i

tingsrätterna.

 Skälen för regeringens förslag: Under senare år har ett brett upplagt reform-

arbete pågått inom domstolsväsendet. Bakgrunden till detta är en situation där

ökad måltillströmning till domstolarna inte kan mötas med motsvarande

resursförstärkningar. För att detta inte skall leda till oacceptabla

förhållanden för rättsväsendet måste tillgängliga resurser utnyttjas med största

möjliga effektivitet. Organisationen måste ses över från denna utgångspunkt.

 De bärande tankarna bakom de olika förslag till förändringar som har framlagts

är att domstolsväsendet skall vara så sammanhållet som möjligt och att det skall

bygga på domstolar med så generell kompetens som möjligt, att domstolarna i

princip endast skall syssla med rena rättskipningsuppgifter och att ett system

med tre instanser för domstolsprövning av de frågor som måste prövas av domstol

skall vara den självklara huvudregeln samt att därvid tyngdpunkten i rätt-

skipningen skall ligga i den första instansen. De redan genomförda reformerna

har i varierande grad präglats av dessa tankar. Sålunda har den s.k. summariska

processen, alltså tidigare mål om lagsökning, betalningsföreläggande och

handräckning, som ett led i bl.a. renodlingen av tingsrätterna förts över till

kronofogdemyndigheterna. Som ett led i strävandena efter ett mer sammanhållet

domstolsväsende kan nämnas att försäkringsrätterna har upphört och att deras

uppgifter har övertagits av de allmänna förvaltningsdomstolarna och att, som

tidigare nämnts, Försäkringsöverdomstolen enligt ett beslut i riksdagen skall

upphöra den 1 juli 1995 då dess uppgifter kommer att övertas av Regeringsrätten.

Riksdagen har godkänt principen att den första domstolsprövningen av ett

förvaltningsärende alltid skall ske i länsrätt (prop. 1992/93:100 bil. 3, bet.

1992/93:JuU24, rskr 1992/93:289). Regeringen har härefter som ett första led i

arbetet med att anpassa instansordningssystemet inom de allmänna

förvaltningsdomstolarna till den principen föreslagit att första domstolsinstans

för kriminalvårdsmål och studiestödsmål skall vara länsrätt istället för som nu

kammarrätt (prop. 1993/94:133). Regeringen avser att senare lägga fram förslag

till ändrad instansordning för ytterligare måltyper som i dag prövas av

kammarrätt som första domstolsinstans. Målet är att den allra största delen av

målen i förvaltningsdomstolarna skall starta i länsrätt.

 Som framhållits i avsnitt 4.3 bör specialdomstolarnas framtida roll inom

rättsväsendet i allmänhet omprövas. För detta talar såväl att de skäl som

åberopades för deras inrättande i många fall inte längre har någon större

bärkraft som att domstolsväsendet bör utformas så att det blir mera

sammanhållet.

 Ett rättsområde det framstår som särskilt angeläget att reformera för att få

ett mer enhetligt prövningssystem är det som avser nyttjande av fast egendom mot

vederlag. Hit hör de hyresrättsliga och de arrenderättsliga frågorna. Som

framgått av tidigare avsnitt är förfarandet för prövning av tvister mellan

hyresvärd eller jordägare och nyttjanderättshavare utformat på olika sätt. Inom

det hyresrättsliga området är uppgiften att lösa tvister fördelad mellan å ena

sidan hyresnämnderna och Bostadsdomstolen och å andra sidan de allmänna

domstolarna. På det arrenderättsliga området är arbetsuppgifterna inte på samma

sätt uppdelade. Visserligen prövar arrendenämnderna ett antal tvister som första

instans men deras beslut kan överprövas av allmän domstol i dess roll som

fastighetsdomstol. Inom både det hyresrättsliga och det arrenderättsliga området

är som tidigare sagts (avsnitt 5.2) vissa tvister, till exempel tvister om

avtalets upphörande i förtid (förverkande) och tvister som avser betalning av

vederlag för nyttjandet samt de flesta skadeståndstvister, från början

förbehållna de allmänna domstolarna. Detta har till följd att till synes

likartade tvister i bland skall prövas av olika domstolsorganisationer. Ett

exempel på detta är det när hyresvärden säger upp ett hyresavtal på grund av att

han anser att hyresrätten har förverkats. Om hyresvärden i ett sådant fall säger

upp hyresavtalet till omedelbart eller förtida upphörande skall tvisten prövas

av tingsrätt. Tingsrättens beslut kan därefter överklagas till hovrätt och

Högsta domstolen. Säger hyresvärden däremot upp avtalet till hyrestidens utgång

eller eljest med iakttagande av uppsägningstid, skall tvisten prövas av hyres-

nämnd även om hyresvärden åberopar förverkandet som grund för att

hyresförhållandet skall upplösas. Hyresnämndens beslut kan överklagas till

Bostadsdomstolen. Ett annat exempel är att gemensam handläggning av frågorna

inte kan ske i fall då tvist föreligger om såväl skadestånd som ersättning på

grund av att lägenhetens bruksvärde har minskat genom att hyresgästen själv

utfört reparationer eller andra arbeten. Dessa gränsdragningar framstår natur-

ligtvis som svårbegripliga för både parter och ombud och medför risk för

rättsförluster.

 Det är önskvärt att tvister av likartat slag handläggs inom samma dom-

stolsorganisation. Det är vidare angeläget att tvister mellan enskilda i största

möjliga utsträckning prövas av de allmänna domstolarna. Det är också angeläget

att prövningsförfarandet är utformat så att parterna inte skall behöva löpa

processuella risker på grund av förfarandereglernas svåröverskådlighet. Även av

andra skäl framstår det som olämpligt att näraliggande frågor kan komma under

olika prövningsorgans bedömning.

 Inom det arrenderättsliga området är det mest angeläget att se över det

krångliga och svåröverskådliga system som nu finns för fullföljd av

arrendenämndernas och domstolarnas avgöranden. Systemet är också behäftat med

systematiska brister. Beslut från tolv arrendenämnder skall fullföljas till 24

fastighetsdomstolar. Antalet prövningsinstanser är alltså dubbelt så stort som

antalet underinstanser. Liknande förhållanden rådde för hyresnämndernas del

innan Bostadsdomstolen inrättades.

 Fullföljdsreglerna bör i framtiden, om inte alldeles särskilda skäl i något

fall talar emot, vara likadana i hyresmål och arrendemål.

 Genom att föra över de mål som i dag handläggs av arrende- och hyresnämnder

till de allmänna domstolarna skapas en nödvändig förutsättning för en sådan

samordning som med hänsyn till det anförda är önskvärd. Samtidigt motiverar de

tidigare berörda övriga skälen som talar mot specialdomstolar och särskilda

prövningsorgan för skilda grupper av rättsfrågor en sådan samordning inom det

hyresrättsliga och arrenderättsliga området. Utgångspunkten för regeringens

fortsatta överväganden är därför att den hyresrättsliga och arrenderättsliga

rättskipningen bör koncentreras till de allmänna domstolarna.

6.2 Särskilt om hyresnämnderna

I promemorian diskuteras tre olika vägar för att integrera hyresnämndernas

verksamhet i de allmänna domstolarna.

 Ett sätt är att föra över alla måltyper som nu handläggs av hyresnämnderna till

tingsrätterna. Detta skulle skapa förutsättningar för en enhetlig processordning

på hyresrättens område. Det skulle också framstå som logiskt mot bakgrund av

promemorians förslag att inordna Bostadsdomstolen i Svea hovrätt. Emellertid

skulle en sådan lösning också kunna vara förenad med vissa negativa konsekvenser

bl.a. såtillvida att tingsrätterna skulle få ta över uppgifter som till sin

natur är sådana att de inte kräver domstolsprövning. Detta skulle enligt prome-

morian strida mot strävandena mot renodling av domstolsväsendet. I promemorian

förordas därför att det först sker en övergripande genomgång av den

hyresrättsliga lagstiftningen såväl materiellt som processuellt innan en sådan

reform genomförs.

 Promemorian behandlar därefter en annan till synes mindre ingripande metod för

att åstadkomma ett mer sammanhållet system för prövning av hyresmål. Med detta

förslag skulle hyresnämndernas verksamhet fördelas mellan tingsrätter och

hyresnämnder på så sätt att tingsrätterna skulle få överta de delar av

hyresnämndernas verksamhet som var av mer domstolsliknande karaktär. Övriga

arbetsuppgifter som medling och skiljedomsverksamhet samt beslutsfattande i

sådana tillståndsfrågor som mer är av förvaltningskaraktär skulle kunna ligga

kvar på hyresnämnderna. En sådan lösning är dock enligt promemorian förenad med

ett antal nackdelar, bl.a. skulle prövningen av hyresmål även efter en sådan

reform vara splittrad. Därför förordas inte att den lösningen används.

 Promemorian innehåller i stället ett mindre ingripande förslag - som jämte

tanken att inordna Bostadsdomstolen i Svea hovrätt skulle kunna utgöra ett

första steg mot en total integration av hyresmålen i de allmänna domstolarna -

nämligen att administrativt samordna hyresnämnderna med tingsrätterna i de orter

där hyresnämnderna finns. En sådan samordning kan utformas så att hyresnämnden

formellt förblir en självständig myndighet som avgör ärendena i eget namn, men

där personalen är gemensam för tingsrätten och hyresnämnden. Det är samma lös-

ning som har valts för inskrivningsmyndigheterna.

 Regeringen vill för sin del framhålla att utvecklingen av hyresnämndernas

uppgifter mot mera judiciella uppgifter har lett till en splittrad

processordning på hyresrättens område. Förfarandereglerna i nämnderna är också i

vissa avseenden ofullständiga till följd av svårigheter att reglera process-

ordningen för de vitt skilda funktioner som sammanförts till ett enda

prövningsorgan. I bl.a. detta avseende finns ett behov av reformer.

 Regeringen delar därför den uppfattning i promemorian som går ut på att

hyresnämndernas verksamhet på sikt skall föras över till de allmänna

domstolarna. Starka principiella skäl talar också för detta. Vad Lagrådet

anförde 1967 inför tillkomsten av hyresnämnderna i form av principiella

betänkligheter, mot såväl tanken på att i och för sig tillägga hyresnämndernas

dömande funktioner som de konsekvenser detta skulle få i form av en splittrad

processordning på hyresrättens område, har stor aktualitet även i dag.

 Tingsrätterna kan också utan vidare på ett fullt tillfredsställande sätt

handlägga de mål som kan komma att föras över från hyresnämndernas prövning. Det

är enligt regeringens synsätt uteslutet att avvika principiellt från den

hittillsvarande sammansättningen av tingsrätterna genom att där införa ett

system med intresseledamöter. Sådana bör därför inte delta i avgörandena av de

hyresmål som nu är aktuella. De förfaranderegler som för närvarande gäller och

de nya regler som är under utarbetande, medger å andra sidan att särskild

sakkunskap utan svårigheter kan tillföras ett mål vid tingsrätt om detta skulle

visa sig vara nödvändigt.

 Det finns också rent praktiska skäl som talar för att se över organisationen

med hyresnämnder i syfte att integrera dessa med de allmänna domstolarna.

Flertalet nämnder är mycket små myndigheter. Nio av nämnderna består endast av

ett hyresråd och två eller tre biträden. De är därför känsliga för händelser av

olika slag, t.ex semester, sjukdom, tjänstledighet och växlingar i arbetsbördan.

Administrationen är, relativt sett, kostsam inom sådana små enheter. Vad som

framför allt är en brist från administrativ och ekonomisk synpunkt är att

organisationen inte är flexibel vid förändringar av arbetsbördan. Det är svårt

att möta arbetstoppar och samtidigt svårt att tillgodogöra sig besparingar om

arbetsuppgifterna minskar.För personalen bör det vara mera utvecklande att växla

mellan olika arbetsfält.

 Såväl promemorian som vissa remissinstanser har dock pekat på vissa problem som

en integrering av hyresnämnderna i tingsrätterna skulle komma att medföra.

 Vissa remissinstanser har sålunda framfört farhågor vad gäller snabbheten i

förfarandet om hyresnämndernas uppgift skulle övertas av de allmänna

domstolarna. Regeringen delar emellertid inte dessa farhågor. Det finns, som

framhålls i promemorian, redan nu goda förutsättningar för ett snabbt och

effektivt förfarande i enlighet med rättegångsbalkens regler. Inom

Justitiedepartementet håller nu också på att utarbetas ett förslag till ny lag

om handläggning av domstolsärenden i de allmänna domstolarna. Regeringen räknar

med att kunna lägga fram ett förslag till en lag som skall kunna träda i kraft

under hösten 1994. Denna moderniserade handläggningsordning, som också kommer

att innehålla bestämmelser för förfarandet i överrätt, är avsedd att passa för

sådana ärenden som inte kan handläggas enligt de vanliga tvistemålsreglerna.

Detta förfarande skall vara snabbt och effektivt. Slutligen står ju, som

tidigare nämnts i olika sammanhang, också möjligheten till buds att föreskriva

att vissa mål skall handläggas med förtur. Det finns alltså goda möjligheter att

få till stånd en prövning i de allmänna domstolarna av hyresmålen vilken

tillgodoser rimliga krav på snabbhet. Det bör dock framhållas, vilket också har

berörts tidigare i avsnitt 4.3.2, att det inte är givet att alla mål som i dag

kan handläggas med särskild snabbhet, eftersom det sker i ett specialorgan som

hyresnämnd med ett begränsat målområde att handlägga, i framtiden bör ges en

sådan prioriterad behandling. En positiv effekt av ett till största delen

sammanhållet domstolsväsende är ju att avvägningarna mellan vilka resurser som

skall sättas in på en särskild måltyp kan ske över ett väsentligt större fält.

Detta medför att de totala resurserna kan utnyttjas på ett bättre sätt.

 Som påtalas i promemorian och av en del remissinstanser är vissa ärenden som i

dag handläggs av hyresnämnderna sådana att de inte bör handläggas av domstol.

Till denna kategori hör bl.a. den rena medlingsverksamheten och uppgiften att

fungera som skiljenämnd. Den sistnämnda uppgiften torde vara direkt oförenlig

med domstolarnas verksamhet. De allmänna domstolarna har visserligen kapacitet

att utföra vissa begränsade medlande uppgifter mellan tvistande parter. Detta

sker också i många tvistemål. I sådana mål där förlikning om saken är tillåten,

är det domstolens skyldighet att, i den mån det är lämpligt med hänsyn till

målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att parterna förliks.

Domstolen kan också om målets beskaffenhet talar för det förordna en särskild

medlare och förelägga parterna att inställa sig till sammanträde inför denne.

Det sätt på vilket förberedelsen i tvistemål bedrivs i de allmänna domstolarna

leder också ofta till att parterna träffar en uppgörelse i saken, vilket är

eftersträvansvärt från många synpunkter. Dessa förhållanden skulle kunna sägas

tala för att den medlingsverksamhet som bedrivs av hyresnämnderna kan övertas av

tingsrätterna om målen i övrigt förs dit. Man får dock i det sammanhanget komma

ihåg att parterna primärt har vänt sig till domstolen för att få en uppkommen

tvist prövad och avgjord av ett utomstående organ och inte för att få till stånd

en medling. De åtgärder som domstolen vidtar för att åstadkomma en förlikning

mellan parterna är därför ett steg i en väl utförd förberedelse av målet för ett

slutligt avgörande. Åtgärderna går för det mesta ut på att domstolen upplyser

parterna om de vinster som kan uppnås vid en förlikning där båda parter har

eftergivit något av vad de uppfattar som sin rätt och att domstolen i vissa fall

leder själva förlikningsförhandlingarna om parterna så önskar. Domstolens huvud-

sakliga bidrag till att parterna förliks ligger dock i att den genom förberedel-

sen i målet har klarlagt tvistefrågorna, rättsfrågorna och bevisläget på ett

sådant sätt att parterna har en relativt säker grund att bygga sina

uppskattningar om processens utgång på. Skulle förlikning inte komma till stånd

är målet således ändå klart för avgörande.

 De nu beskrivna förhållandena måste skiljas från den situation som uppstår om

domstolen söker medla mellan parterna. En medlingssituation innefattar för det

mesta en viss rådgivning till parterna och medlarens inställning till

rättsfrågan torde ofta komma att avslöjas. Medlaren lägger också ofta fram ett

konkret förlikningsförslag. Om medlingen skulle misslyckas och ett eventuellt

framlagt förlikningsförslag förkastas torde i alla fall samme domare inte kunna

delta i målets avgörande.

 Frågan kan dock inte bedömas enbart ur rent praktisk synpunkt. Det går

naturligtvis att bygga in rent medlande funktioner även i en tingsrätt. Det kan

istället ifrågasättas om en uppgift som primärt går ut på att vara ett

medlingsorgan mellan tvistande parter överhuvud bör ligga på en domstol eller

ens på ett statligt organ. Denna uppgift, liksom uppgiften att vara skiljenämnd,

kan lika gärna övertas av organisationerna på hyresmarknaden som om de skulle

finna att behov finns härav kan skapa egna organ för medling och

skiljeförfaranden. Det är nämligen i hög grad tveksamt om det allmänna i sin

rättskipande verksamhet, vare sig denna sker inom ramen för allmänna domstolar

av något slag, specialdomstolar eller andra allmänna organ med domstolsliknande

uppgifter, skall tillhandahålla annat än dömande och beslutande funktioner, låt

vara att en effekt av ett väl utfört arbete i förberedelsen för den dömande

eller beslutande funktionen ofta leder till att parterna förliks. Under ett

antal år har ju arbete pågått med att söka renodla domstolarna och från dem föra

bort sådant som lika bra kan utföras på annat håll.

 Det finns också andra ärendetyper hos hyresnämnderna som är mindre lämpliga att

föra över till de allmänna domstolarnas prövning. Det rör sig främst om beslut

av förvaltningskaraktär. Vissa remissinstanser förordar att de uppgifterna inte

skall föras in under tingsrätternas verksamhet. Att fördela dessa till de

allmänna förvaltningsdomstolarna om hyresnämnderna upphör och inordnas i

tingsrätterna skulle emellertid medföra en fortsatt icke önskvärd splittring av

processordningen på hyresrättens område. Den nackdelen skulle knappast uppvägas

av den rättssystematiska vinst som kan göras genom att fördela hyresnämnder-

nas - och för den delen också arrendenämndernas - uppgifter mellan de allmänna

domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Dessutom kan man förutsätta

att problemet kommer att bli mindre framträdande när den nya ärendelagen har

kommit till. Även ändringar i den materiella lagstiftningen kommer att få denna

effekt.

 Sammanfattningsvis bedömer regeringen alltså att den principiella inriktningen

bör vara att hyresnämnderna upphör och att deras verksamhet övertas av

tingsrätterna. De för tingsrätterna normala förfarande- och

sammansättningsreglerna bör också gälla i de mål som övertagits från

hyresnämnderna. Intresseledamöter bör således inte delta i målens avgörande i

tingsrätterna.

 Även om regeringens principiella inställning är att hyresnämndernas uppgifter

bör överföras till de allmänna domstolarna förutsätter en sådan nyordning mer

ingående överväganden, inte minst mot bakgrund av de problem förknippade härmed

som tidigare behandlats. Det är också lämpligt att avvakta den nya ärendelagen.

Regeringen kommer därför under sommaren och hösten 1994 att inleda ett arbete på

att i grunden se över de hyresprocessuella reglerna. De materiella regler som

finns på det hyresrättsliga området är också till vissa delar utformade med

tanke på att det finns hyresnämnder som handhar tillämpningen. En viss omarbet-

ning av de materiella reglerna måste därför ske samtidigt som processreglerna

ses över. Regeringen finner det därför inte möjligt att redan nu föreslå att

hyresnämndernas uppgifter skall övertas av tingsrätterna. Det finns för

närvarande inte heller tillräckligt underlag för att i avvaktan på en sådan

förändring redan nu genomföra den administrativa samordning mellan

hyresnämnderna och vissa tingsrätter som föreslås i promemorian. Mot bakgrund av

regeringens principiella inställning vad gäller ett sammanhållet domstolsväsende

bör dessutom arbetet med samlokalisering och viss administrativ samverkan mellan

nämnderna och tingsrätterna fortsätta i enlighet med den principiella inrikt-

ningen som regeringen angivit.

6.3 Särskilt om arrendenämnderna

Vad gäller arrendenämnderna föreslås i promemorian som en följd av förslaget

beträffande hyresnämnderna samma lösning som för dessa. Även arrendenämnderna

föreslås därmed bli administrativt samordnade med tingsrätten på respektive ort.

Också i detta sammanhang poängteras att lösningen är provisorisk.

 De principiella och förfarandetekniska skäl som talar för att inordna hyres-

nämndernas verksamhet under tingsrätterna talar för att göra samma sak med

arrendenämnerna. Med en sådan ordning skapas förutsättningar för att samordna de

processuella reglerna i hyresmålen och arrendemålen. Till detta kommer att om

hyresnämnderna avskaffas torde arrendenämnderna endast med svårighet kunna

finnas kvar som självständiga myndigheter.

 Enligt regeringens bedömning bör således den principiella inriktningen vara att

även arrendenämnderna bör upphöra och deras verksamhet övertas av tingsrätterna.

Vad gäller förfarande- och sammansättningsregler gör regeringen samma bedömning

som beträffande hyresnämnderna. Intresseledamöter bör alltså inte delta i

avgörandena.

 Av huvudsakligen samma skäl som nyss anförts beträffande hyresnämnderna går det

inte nu att föreslå att arrendenämndernas verksamhet skall övertas av

tingsrätterna. En sådan förändring kräver även den mer ingående överväganden.

Detta kommer att ske i samband med att hyresprocessen behandlas vidare inom

regeringskansliet. Ett förslag som berör arrendenämnerna bör därför komma sam-

tidigt med ett förslag om hyresnämnderna.

7 Bostadsdomstolen

7.1 Bostadsdomstolen upphör

Regeringens förslag: Bostadsdomstolen upphör den 1

juli 1994. Hyresnämndernas avgöranden som tidigare

överklagades till Bostadsdomstolen skall nu

istället överklagas hos Svea hovrätt som tills

vidare blir rikstäckande överinstans. Hovrätten

skall avgöra dessa mål i sin normala sammansättning.

Vissa speciella förfaranderegler skall gälla för

handläggningen av mål i Svea hovrätt som överklagats

från hyresnämnd.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. En knapp majoritet av

remissinstanserna är positiva till förslaget. Bostadsdomstolen, alla hyres-

nämnder och några andra har avstyrkt förslaget i dess helhet. Flera remiss-

instanser vill att frågan om Bostadsdomstolens framtid avgörs samtidigt med

frågan om hyresnämndernas framtid.

 Skälen för regeringens förslag: Bostadsdomstolen inrättades som en exklusiv

domstolsinstans för överprövning av hyresnämndernas avgöranden. Tillkomsten av

domstolen medförde såväl ett avsteg från principen om ett sammanhållet

domstolsväsende som en avvikelse från den vanliga ordningen med ett

treinstanssystem. Det innebar vidare att ett flertal målkategorier som sedan

lång tid hade handlagts av de allmänna domstolarna fördes bort från dessa

domstolar. Vissa frågor enligt hyreslagstiftningen prövas dock fortfarande av

allmän domstol. Detta har bl.a. lett till den splittring av hyresprocessen vars

negativa konsekvenser tidigare har berörts.

 Bostadsdomstolen är dessutom en liten domstol, som i viss utsträckning är

beroende av domstolsväsendet i övrigt för sin personalförsörjning. Mot denna

bakgrund och av vad som har anförts tidigare om specialdomstolar i allmänhet och

önskemålet om en enhetlig processordning på hyresrättens område anser regeringen

att Bostadsdomstolen bör upphöra som fristående specialdomstol.

Överprövning av hyresnämndernas beslut

I promemorian diskuteras ingående vilken av de allmänna domstolsorganisationerna

som skulle ta över domstolens verksamhet, de allmänna domstolarna eller de

allmänna förvaltningsdomstolarna. För de sistnämnda talar att hyresnämnderna i

princip är förvaltningsmyndigheter och att beslut av sådana företrädesvis bör

överklagas till de allmänna förvaltningsdomstolarna samt att vissa ärenden i

hyresnämnd är av förvaltningskaraktär. För allmän domstol talar å andra sidan

att de flesta måltyperna i hyresnämnderna och Bostadsdomstolen är tvister mellan

enskilda parter i hyresförhållanden. Härtill kommer enligt promemorian att de

mål av förvaltningskaraktär som handläggs av Bostadsdomstolen endast utgör ett

fåtal procent av den totala mängden mål hos Bostadsdomstolen.

 Regeringen ansluter sig till promemorians synsätt att merparten av

Bostadsdomstolens verksamhet är av det slag som naturligt hör hemma i de

allmänna domstolarna. Vad gäller resterande delar av verksamheten är det i

likhet med vad som sagts om hyresnämnderna knappast en lämplig lösning, vare sig

av systematiska eller organisatoriska skäl, att, som föreslagits av en del

remissinstanser, överväga en fördelning av Bostadsdomstolens uppgifter mellan de

båda allmänna domstolsorganisationerna. En sådan uppdelning skulle medföra att

stora praktiska svårigheter uppstår och att den hyresrättsliga rättskipningen

även i fortsättningen blev svåröverskådlig. Någon egentlig systematisk vinst

skulle inte uppkomma utom på ett rent teoretiskt plan. Domstolens uppgifter bör

därför flyttas över till de allmänna domstolarna, även om detta innebär att

dessa får till uppgift att i viss utsträckning pröva mål som primärt kan sägas

ha anknytning till förvaltningsprocessen. Det bör i sammanhanget erinras om att

detta inte är någon egentlig nyhet. Redan i dag överprövar tingsrätt t.ex.

polismyndighets beslut i ärenden om felparkeringsavgift (jfr 10 § lagen

1976:206). Riksdagen har också nyligen beslutat att Stockholms tingsrätt skall

pröva överklaganden av Konkurrensverkets beslut (prop. 1992/93:56, bet.

1992/93:NU17, rskr. 1992/93:144). Ändrad materiell lagstiftning kommer också att

göra problemet mindre. Sålunda har bl.a. lagen (1974:1274) om kommunal bostads-

anvisningsrätt upphävts. Bostadsdomstolens prövning av vissa frågor enligt den

lagen var exempel på sådan förvaltningsrättskipning som egentligen inte borde

handläggas av allmän domstol.

 Som framgår av vad som anförs i avsnitt 6.2 är det regeringens avsikt att

hyresnämndernas verksamhet i framtiden skall inordnas i tingsrätterna. I linje

med detta ligger att Bostadsdomstolens verksamhet bör övertas av hovrätterna.

Det mest önskvärda är då att de uppgifter som nu åvilar Bostadsdomstolen övertas

av alla hovrätter. Praktiska och personalmässiga hänsyn talar emellertid för att

ett sådant steg i reformprocessen bör ske samtidigt med att hyresnämndernas

verksamhet förs över till tingsrätterna. Ett av dessa skäl är att man bör vänta

på att en ny lag om handläggningen av domstolsärenden stiftas. Innan denna lag,

som också kommer att reglera förfarandet i överrätt, har trätt i kraft bör

hyresmålen inte föras ut till alla hovrätter.

 Frågan är då om man skall avstå från att göra något nu, innan det nyss

skisserade stora steget tas. Lagrådet har i den frågan uttalat följande:

 I det reformarbete som pågått under senare år inom rättskipningen har en

bärande tanke bakom de olika förslag till förändringar som lagts fram varit att

domstolsväsendet skall vara så sammanhållet som möjligt. Såsom framhålls i

lagrådsremissen talar vägande skäl för att den hyresrättsliga rättskipningen

koncentreras till de allmänna domstolarna. Förslaget att integrera

Bostadsdomstolens och hyresnämndernas verksamhet i de allmänna domstolarna utgör

ett viktigt led i det reformarbetet.

 Flera av remissinstanserna, bland dem Högsta domstolen, anser att frågan om

Bostadsdomstolens framtid, bör avgöras samtidigt med frågan om hyresnämndernas

framtid. Lagrådet delar Högsta domstolens uppfattning att de bästa

förutsättningarna för att få till stånd en lämplig och bestående ordning för

handläggningen av hyresrättsliga frågor föreligger om man först tar ställning

till hur prövningen skall ske i första instans och sedan låter detta

ställningstagande vara styrande för utformningen av förfarandet vid ett

överklagande.

 Ett överförande av hyresnämndernas uppgifter till tingsrätterna förutsätter

emellertid mer ingående överväganden än som kunnat göras hittills. Under

sommaren och hösten kommer att inledas ett arbete på att i grunden se över de

hyresprocessuella reglerna. Samtidigt därmed kommer också en viss omarbetning av

de materiella reglerna att ske.

 Det förslag som läggs fram i lagrådsremissen får ses som en tillfällig lösning

i avbidan på ett slutligt ställningstagande sedan det fortsatta utredningsarbete

som förutskickas har avslutats. Som ett provisorium kan förslaget godtagas trots

att det ofrånkomligen är förenat med vissa olägenheter.

 Enligt regeringens mening är det angeläget att så snabbt som möjligt börja

angripa problemet med särskilda specialdomstolar utanför de ordinarie

domstolsorganisationerna på det hyresrättsliga området och särskilt nackdelarna

i form av en splittrad processordning, vilka är särskilt påtagliga inom detta

område. Den möjlighet som då finns är att genomföra promemorieförslaget att låta

Svea hovrätt ta över Bostadsdomstolens uppgifter. De praktiska olägenheterna med

en en sådan delreform framstår inte som särskilt påtagliga. Enligt regeringens

mening är vinsterna med en förändring av detta slag klart överlägsna de

nackdelar som kan åberopas. Regeringen förordar därför att Bostadsdomstolen av-

skaffas och att Svea hovrätt skall träda i dess ställe som överinstans till

hyresnämnderna.

Förfarandet i hovrätten

I enlighet med promemorians förslag bör alltså hyresnämndernas avgöranden

hädanefter överklagas till Svea hovrätt. Som tidigare sagts är förfarandet i

Bostadsdomstolen huvudsakligen uppbyggt kring reglerna om besvärsmål i hovrätt

enligt 52 kap. rättegångsbalken. Reglerna för tvistemål i allmänhet är också

genom en hänvisning i lagen om bostadsdomstol tillämpliga på förfarandet i

Bostadsdomstolen. Härutöver finns vissa specialregler för förfarandet i

Bostadsdomstolen. Det rör regler om bl.a. domstolens processledning, muntlig

förhandling, beslutens rättskraft.

 I promemorian föreslås att förfarandet i hovrätten skall ansluta sig till

reglerna i 52 kap. rättegångsbalken. En remissinstans förordar i stället att

reglerna om vad i tvistemål görs tillämpliga på dessa mål i Svea hovrätt.

Regeringen kan inte ansluta sig till den uppfattningen. Reglerna i 50 kap.

rättegångsbalken om vad i tvistemål förutsätter att saken har en annan

beskaffenhet än den i många fall brukar ha i ett mål som överklagats från

hyresnämnd. Reglerna ställer också, för att kunna tillämpas på ett meningsfullt

sätt, krav på processordningen i underinstansen som förfarandet i hyresnämnderna

inte uppfyller. Det är alltså inte aktuellt att för närvarande låta processen i

Svea hovrätt i dessa mål bygga på någon annan reglering än den som finns i 52

kap. rättegångsbalken.

 Reglerna i 52 kap. rättegångsbalken är egentligen inte avsedda att reglera ett

förfarande som syftar till en materiell sakprövning, vilket måste vara fallet

för att reglera den verksamhet som för närvarande bedrivs i Bostadsdomstolen.

Dessa är i stället avsedda främst för prövningen av olika beslut av processuell

karaktär som överklagats till hovrätten. I dag handläggs ändå vissa mål som

kräver materiell sakprövning som besvärsmål enligt 52 kap. rättegångsbalken i

hovrätterna.

 Exempel på det är mål där överklagandet avser en tingsrätts avgörande enligt

lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden eller en fastighetsdomstols

avgörande enligt fastighetsbildningslagen. I fastighetsbildningslagen finns det

särskilda, utfyllande regler om förfarandet i hovrätt vilka kompletterar den för

sakprövning mindre fullständiga regleringen i 52 kap. rättegångsbalken. Några

motsvarande regler finns däremot inte i ärendelagen. Det förslag till ny

ärendelag som regeringen räknar med att lägga fram senare i år kommer dock att

vara anpassat till att det i många fall behöver ske en sakprövning i hovrätten.

Frågor om målens handläggning i hovrätten kan i den lagen komma att regleras

antingen självständigt eller genom tillägg till bestämmmelserna i 52 kap.

rättegångsbalken. För de mål som nu kommer från Bostadsdomstolen behöver frågan

om handläggningen i hovrätten under alla omständigheter tills vidare lösas genom

att bestämmelserna i 52 kap. rättegångsbalken kompletteras med vissa särskilda

regler för förfarandet i mål som överklagats till Svea hovrätt från en

hyresnämnd. Det rör regler om muntlig förhandling och kallelse av part eller

annan till sådan, beslutens rättskraft m.m. Reglerna bör tas in i en särskild

lag om rättegången i vissa hyresmål. Frågorna behandlas närmare i författnings-

kommentaren.

 Av de skäl som har redovisats i avsnitt 4.3.2 bör intresseledamöter inte delta

i dömandet. Det finns heller inte några skäl för att låta tekniska ledamöter

delta i dömandet. Hovrätten bör således avgöra målen i sin normala sam-

mansättning. Som Lagrådet anmärkt kan frågan om teknisk expertis lösas genom att

hovrätten i det enskilda fallet vid behov förordnar en sakkunnig att biträda

domstolen. Motsvarande överväganden gjordes då hyresmålen fördes över från

prövning i fastighetsdomstol (med tillgång till teknisk ledamot) till prövning i

tingsrätt (utan sådan ledamot). Som tidigare har framgått är hyresmål i och för

sig inte någon ny materia för hovrätten.

7.2 Överklagande av Svea hovrätts beslut

Regeringens förslag: Svea hovrätts beslut skall

inte kunna överklagas.

Promemorians förslag: Promemorian föreslår att målen skall kunna överklagas från

Svea hovrätt till Högsta domstolen.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som uttalat sig i den frågan till-

styrker eller lämnar promemorieförslaget utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: I promemorian föreslås att Bostadsdomstolens

prejudikatbildande roll skall övertas av Högsta domstolen (HD) i de hyresmål som

prövats som första instans av hyresnämnd.

 HD har i sitt remissvar förklarat sig inte ha något att erinra mot detta men

pekar på vissa komplikationer. HD aktualiserar i sitt remissvar också frågan om

eventuellt fullföljdsförbud i ledet hovrätten - HD i mål som prövats i första

instans av hyresnämnd.

 Promemorian hade som skäl för den ståndpunkt som intogs i den främst att HD

redan i dag är prejudikatinstans för en stor del av hyresmålen och att Bostads-

domstolens avgöranden kan komma under HD:s prövning vid frågor om resning och

återställande av försutten tid.

 Regeringen gör emellertid en annan bedömning. Det finns flera starka skäl som

talar emot att nu låta de mål som startat i hyresnämnderna föras vidare från

Svea hovrätt till Högsta domstolens prövning. Till att börja med kommer reglerna

om förfarandet i alla mål som rör hyra och arrende att ses över. Syftet med en

sådan översyn är att skapa regler som i så stor utsträckning som möjligt

likställer dessa rättsområden i processuellt hänseende med varandra. I det

sammanhanget kommer naturligtvis även att behandlas frågorna om överklagande av

hyres- och arrenderättsliga mål i allmänhet. Även de mål av detta slag som nu

prövas av allmän domstol kommer alltså att beröras. I avvaktan på en sådan ny

lagstiftning och en ny lag om handläggningen av domstolsärenden, bör

rättsområdena inte ytterligare skiljas åt i processuellt hänseende. De mål som i

dag prövas av arrendenämnd som första instans får inte i något fall föras ända

till Högsta domstolen utan får överklagas endast till hovrätterna. De arrendemål

som är aktuella i detta sammanhang rör i stort sett samma sakfrågor som de

hyresrättsliga mål som prövas i första instans av hyresnämnderna. De

hyresrättsliga målen bör därför tills vidare inte få överklagas till HD.

Ytterligare ett skäl för en sålunda avskuren fullföljdsrätt är att Svea hovrätt,

under den övergångsperiod det är fråga om innan saken får sin slutliga lösning,

blir en rikstäckande prövningsinstans och därför tills vidare kan svara för

prejudikatbildningen. Eftersom Svea hovrätt avses ta över Bostadsdomstolens

verksamhet på det sätt som anges i avsnittet om genomförande- och personalfrågor

kan man utgå från att det finns goda förutsättningar för en fortsatt

prejudikatbildning av samma kvalitet som hittills på området.

7.3 Genomförande-, personal- och kostnadsfrågor

7.3.1Genomförande- och personalfrågor

Regeringens förslag: När Bostadsdomstolen upphör den

1 juli 1994 överlämnas de mål som då finns hos

Bostadsdomstolen till Svea hovrätt för handläggning.

Domarpersonalen, liksom den övriga personalen utom

föredragandena, kan beredas anställning i hovrätten.

Föredragandena återgår till sina bottentjänster från

vilka de är tjänstlediga.

Varken promemorian eller remissinstanserna berör denna fråga.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen föreslår att Bostadsdomstolen skall

upphöra från och med den 1 juli 1994. De mål som då finns hos Bostadsdomstolen

bör överlämnas till Svea hovrätt för fortsatt handläggning. Åtgärder som redan

vidtagits i målen kommer därmed att gälla även i hovrätten.

 Bostadsdomarna är förordnade på begränsad tid. Den domarpersonal som nu finns i

Bostadsdomstolen har med ett undantag redan tjänster som ordinarie domare i Svea

hovrätt. Tjänsterna är för närvarande överstatförda men kan tillföras hovrättens

normala organisation.

 Föredragandena har i regel tjänster i allmän domstol eller allmän förvalt-

ningsdomstol från vilka de är tjänstlediga. De är förordnade att tjänstgöra i

Bostadsdomstolen för viss tid. Föredragandena kan vid domstolens nedläggning

återgå till sina bottentjänster. Övrig personal kommer att kunna beredas

anställning i Svea hovrätt.

7.3.2Kostnader

Regeringens bedömning: Förslaget medför inga ökade

kostnader. På sikt kan en viss besparing uppstå.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Har inte uttalat sig speciellt om promemorians bedömning av

kostnaderna för en avveckling av Bostadsdomstolen.

 Skälen för regeringens bedömning: Svea hovrätt kommer att avgöra målen med ett

större antal lagfarna ledamöter, än som i allmänhet förekom i Bostadsdomstolen.

Å andra sidan torde detta uppvägas av att intresseledamöter inte skall delta i

avgörandet i hovrätten. Vad gäller personalkostnader i allmänhet kan man räkna

med vissa rationaliseringsvinster till följd av den föreslagna reformen. Detta

torde följa redan av att hovrättens organisation är väsentligt större och därmed

har möjligheter att utnyttja alla personalkategorier på ett mer flexibelt sätt

än vad en mindre domstol har. I fråga om lokalerna beräknas det inte uppstå

några ytterligare kostnader.

8 Författningskommentar

8.1 Förslaget till lag om rättegången i vissa hyresmål i Svea hovrätt

Allmänt

Som utvecklats i avsnitt 7.1 är förfarandereglerna i 52 kap. rättegångsbalken om

besvär inte tillräckliga för den överprövning som måste ske i Svea hovrätt av

hyresnämndernas beslut. Bestämmelserna måste därför kompletteras med vissa

speciella förfaranderegler. Som också framgått av den allmänna motiveringen är

den lösning som nu föreslås att se som ett provisorium i avvaktan på dels den

nya ärendelagen, dels en genomarbetad och slutlig reglering av hela hyrespro-

cessen. De kompletterande regler som nu behövs bör därför inte arbetas in i

rättegångsbalken utan tas upp i en särskild lag om rättegången i vissa hyresmål

i Svea hovrätt. De kompletterande reglerna är hämtade från lagen (1974:1082) om

Bostadsdomstol (bostadsdomstolslagen).

 Vissa särregler för förfarandet som fanns i bostadsdomstolslagen har inte

bedömts nödvändiga att överföra till den nya förfarandelagen. Det rör sig om

regeln i 18 § andra meningen bostadsdomstolslagen som föreskriver att part i

Bostadsdomstolen kan åberopa sådan omständighet som inte lagts fram tidigare.

Den regeln gäller redan nu för besvärsprocessen i hovrätten. Det behövs inte

heller någon motsvarighet till bestämmelsen i 22 § bostadsdomstolslagen om att

besiktning får företas av en eller flera ledamöter. Detta gäller speciellt som

tekniska ledamöter inte skall delta i hovrättens avgöranden av dessa mål.

 Motsvarande förfarande som regleras i 23 § första stycket bostadsdomstolslagen

om förhör med vittnen, sakkunniga och parter kan redan tillämpas i besvärsmål i

hovrätten varför det är överflödigt att föra in en uttrycklig bestämmelse om

detta i den nya förfarandelagen. Inte heller behövs i hovrätten någon uttrycklig

bestämmelse motsvarande den i 24 § första stycket bostadsdomstolslagen om när

bevisupptagning skall ske.

1 §

Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Vilka beslut av en hyresnämnd som

får överklagas anges i respektive materiella författning.

2 §

Paragrafen gäller rättegången i hovrätten. Av paragrafen följer att i fråga om

förfarandet skall 52 kap. rättegångsbalken tillämpas om inte annat följer av den

nya lagen eller annan lag. När 52 kap. rättegångsbalken skall tillämpas är det

ett antal av rättegångsbalkens allmänna regler i dess första avdelningar som

också kan bli aktuella att tillämpa. Det gäller till exempel rättegångsbalkens

bestämmelser om parterna och om omröstning. Att det därvid är

tvistemålsbestämmelserna som skall komma till användning följer av att målet

inte gäller ansvar för brott. Med bestämmelser i annan lag avses bl.a. de olika

regler i den materiella lagstiftningen där tiden för överklagande av

hyresnämndens beslut och vissa frågor om rättegångskostnader i hovrätten

regleras.

3 §

Paragrafen överensstämmer med 18 § första meningen bostadsdomstolslagen.

4 §

Paragrafen överensstämmer med 19 § bostadsdomstolslagen. En bestämmelse av detta

slag är nödvändig eftersom regleringen för tvistemål i rättegångsbalken inte

sträcker sig tillräckligt långt när det gäller rättens skyldighet att utöva

materiell processledning.

5 §

Paragrafen överensstämmer med 20 § andra och tredje styckena bostads-

domstolslagen.

6 §

Paragrafen överensstämmer med 21 § och 24 § andra stycket bostadsdomstolslagen.

Frågan om parts skyldighet att personligen närvara vid rättegångstillfälle

regleras i 11 kap. 5 § rättegångsbalken och kräver därför ingen särskild

bestämmelse. För tydlighets skull upptas dock i den nya lagen en bestämmelse om

att en part kan föreläggas att komma personligen vid vite trots att det finns en

allmän bestämmelse i 9 kap 7 § rättegångsbalken om viteskallelser.

 Bestämmelsen om att en part kan föreläggas att infinna sig vid påföljd av att

hans utevaro inte utgör hinder för målets vidare handläggning och avgörande har

ingen direkt motsvarighet i rättegångsbalken.

7 §

Paragrafen, som införts i anledning av Lagrådets påpekande, motsvarar

bestämmelsen i 23 § andra stycket bostadsdomstolslagen.

8 §

Paragrafen överensstämmer med 28 § bostadsdomstolslagen vilken i sin tur har sin

direkta motsvarighet i 22 § lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder.

9 §

Paragrafen överensstämmer med 29 § första meningen bostadsdomstolslagen.

Bestämmelsen i andra meningen har inte ansetts behöva överföras till den nya

lagen eftersom hovrättens beslut inte får överklagas.

10 §

Paragrafen innehåller en bestämmelse om fullföljdsförbud mot Svea hovrätts

beslut i dessa mål. Frågan har närmare behandlats i avsnitt 7.2.

Ikraftträdande

Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1994 och behöver inga särskilda

övergångsbestämmelser utom att den också skall tillämpas på mål som har

överlämnats till Svea hovrätt av Bostadsdomstolen.

8.2 Förslaget till lag om ändring i jordabalken, förslaget till lag om

ändring i rättshjälpslagen (1972:429) och förslaget till lag om ändring i lagen

(1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder

Ändringarna innebär att "Bostadsdomstolen" utmönstrats ur lagtexten och i

förekommande fall bytts ut mot "Svea hovrätt" eller "hovrätten" samt att orden

besvärshandlingen och besvär ersatts med termen överklagande. I övrigt är

sakinnehållet oförändrat.

8.3 Förslaget till lag om ändring i bostadssaneringslagen (1973:531)

Ändringarna innebär att orden "Bostadsdomstolen genom besvär" bytts ut mot "Svea

hovrätt" samt att ordet besvärshandlingen ersatts med "överklagandet".

8.4 Förslaget till ändring i lagen (1974:1080) om avveckling av

hyresregleringen

7 §

Ändringarna i första stycket innebär att bl.a. att "Bostadsdomstolen" bytts ut

mot "Svea hovrätt". I övrigt har regeln anpassats till den ordning som numera

gäller att överklagande av hyresnämndens beslut skall ges in till hyresnämnden

och inte till överinstansen. Slutligen har hänvisningen till 23 § lagen

(1973:188) om hyresnämnder och arrendenämnder ändrats till att avse tredje i

stället för andra stycket eftersom det har tillkommit ett nytt andra stycke.

Andra stycket har förutom att "Bostadsdomstolen" bytts ut mot "hovrätten" även

ändrats i språkligt hänseende.

Tredje stycket har ändrats med anledning av att rättegångskostnadsregeln i fråga

om handläggningen i Bostadsdomstolen i stället skall avse hovrättens prövning.

8.5 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1974:1082) om bostadsdomstol

Lagen om bostadsdomstol reglerar Bostadsdomstolens organisation och verksamhet

och upphävs för att domstolen skall läggas ned.

Övergångsbestämmelsen motiveras av att det vid Bostadsdomstolens upphörande

kommer att finnas ett antal mål som inte är avgjorda. Dessa skall överlämnas

till Svea hovrätt för handläggning. I övrigt har det inte ansetts finnas behov

av några särskilda övergångsbestämmelser.

8.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av

hyresfastighet m.m.

25 och 26 §§

Ändringarna innebär att "Bostadsdomstolen" bytts ut mot "Svea hovrätt" eller

"hovrätten" samt att ordet besvärshandlingen i 25 § ersätts med "överklagandet".

Hänvisningen i 26 § sista meningen till allmänna bestämmelser om

rättegångskostnader i Bostadsdomstolen har inte fått någon motsvarande

hänvisning för hovrättens del eftersom en sådan hänvisning är obehövlig.

8.7 Förslaget till lag om ändring i bostadsförvaltningslagen (1977:792)

Ändringarna innebär att orden "Bostadsdomstolen genom besvär" bytts ut mot "Svea

hovrätt" samt att ordet besvärshandlingen ersatts med "överklagandet".

8.8 Förslaget till lag om ändring i hyresförhandlingslagen (1978:304) och

förslaget till lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till fastighetsförvärv

för ombildning till bostadsrätt

Ändringarna innebär att "Bostadsdomstolen" bytts ut mot "Svea hovrätt" eller

"hovrätten" och att rättegångskostnadsregeln i fråga om handläggningen i

Bostadsdomstolen i stället skall avse hovrättens prövning. I övrigt är

sakinnehållet oförändrat så när som på att ordet besvärshandlingen ersatts med

"överklagandet".

8.9 Förslaget till lag om ändring i bostadsrättslagen (1991:614)

Ändringarna innebär att "Bostadsdomstolen" bytts ut mot "Svea hovrätt" eller

"hovrätten". I övrigt är sakinnehållet oförändrat så när som på att orden

"skrivelsen med överklagandet" ersatts med "överklagandet".

Sammanfattning av promemorians förslag

I Sverige är huvuddelen av rättskipningen fördelad mellan två i princip paral-

lella domstolsorganisationer, de allmänna domstolarna och de allmänna

förvaltningsdomstolarna. Vid sidan av dessa organisationer finns dessutom ett

antal fristående domstolar.

 Starka skäl talar för att domstolsväsendet hålls samman i möjligaste mån. Ett

viktigt skäl för detta är att domstolarna skall ha en bred generell kompetens.

Även processekonomiska skäl talar för ett sammanhållet domstolsväsende. På

senare år har också praktiska skäl anförts. En anledning till att

föräkringsrätterna avskaffades var t.ex. dessa domstolars svårigheter att

rekrytera jurister.

 Att det trots detta finns domstolar vid sidan av de allmänna domstolarna och de

allmänna förvaltningsdomstolarna beror på att det för vissa områden har ansetts

nödvändigt med en specialreglering. De skäl som i huvudsak har anförts för

fristående domstolar har varit att sådana domstolar gör det möjligt att

upprätthålla en särskild sakkunskap inom domstolen, att förfarandet blir snabbt

och att rättskipningen omfattas av berörda organisationers förtroende eftersom

dessa genom s.k. intresseledamöter får ett inflytande på rättskipningen i

domstolen.

 Arbetsläget är ansträngt inom domstolsväsendet. Domstolarna står dessutom inför

stora förändringar, inte minst mot bakgrund av den ökade internationaliseringen

och Sveriges närmande till Europa och EG. För att effektivt kunna möta de nya

krav som kommer att ställas på domstolarna är det angeläget att samordna

resurserna inom domstolsväsendet.

 I denna promemoria diskuteras om de fristående domstolarna bör och kan

avskaffas som självständiga rättskipningsorgan och i vilken mån deras

arbetsuppgifter kan tas över antingen av de allmänna domstolarna eller de

allmänna förvaltningsdomstolarna.

 I avsnitt 2 redovisas inledningsvis olika särbestämmelser som innebär en kon-

centration av mål inom de allmänna domstolarna, t.ex. i fråga om sjörättsmål.

Där redovisas vidare de olika särskilda domstolar, bl.a. fastighetsdomstolarna,

som är knutna till de allmänna domstolarna. De fristående specialdomstolarna och

deras särdrag redovisas översiktligt. I avsnittet tas upp den grundläggande

frågan om det behövs fristående domstolar. Det konstateras att de huvudsakliga

syftena med en fristående domstol, dvs. sakkunskap inom ett speciellt område och

snabbhet i förfarandet, även kan uppnås inom ramen för de båda allmänna dom-

stolsorganisationerna. Det konstateras vidare att det i princip inte är lämpligt

att det vid en domstols avgörande deltar ledamöter som kan uppfattas som

representanter för vissa särintressen och att utgångspunkten måste vara att

intresseledamöter inte deltar i dömande verksamhet.

 I de följande avsnitten behandlas frågan om de fristående specialdomstolarna -

Bostadsdomstolen, Patentbesvärsrätten, Marknadsdomstolen och Arbetsdomstolen -

kan avskaffas som fristående domstolar och inordnas i de allmänna domstolarna

eller de allmänna förvaltningsdomstolarna.

 Bostadsdomstolen tas upp i avsnitt 3. Det konstateras att domstolen bör inordas

i de allmänna domstolarna och att domstolens uppgift att överpröva hyresnämnds

avgörande i ett inledande skede bör tas över av Svea hovrätt. Det föreslås

därför att Bostadsdomstolen avskaffas som fristående domstol och att domstolens

arbetsuppgifter tas över av Svea hovrätt som skall avgöra målen i vanlig

sammansättning. Hovrätten bör vid avgörandena i huvudsak tillämpa

rättegångsbalkens regler om besvärsprocessen i hovrätt. Vissa särbestämmelser

beträffande bl.a. rättegångskostnader föreslås dock. Det föreslås vidare att

målen skall kunna överklagas till Högsta domstolen som efter sedvanlig

dispensprövning kan pröva målen och att Bostadsdomstolens prejudikatbildande

funktion således tas över av Högsta domstolen.

 I avsnitt 4 behandlas Patentbesvärsrätten. Det konstateras dels att antalet

patentbesvärsmål har minskat successivt under senare år, dels att processen i

domstolen i stor utsträckning är densamma som i de allmänna

förvaltningsdomstolarna. Det föreslås därför att Patentbesvärsrätten avskaffas

som fristående domstol och att domstolens uppgifter tas över av de allmänna

förvaltningsdomstolarna. Av detta följer att Patent- och registreringsverkets

beslut skall överklagas till Länsrätten i Stockholms län. Med hänsyn till

patentbesvärsmålens speciella karaktär föreslås att både Länsrätten i Stockholms

län och Kammarrätten i Stockholm förstärks med särskilda ledamöter vid avgörande

av sådana mål.

 I avsnitt 5 tas frågor rörande Marknadsdomstolen upp. Det framhålls att Mark-

nadsdomstolen på sikt bör avskaffas som fristående domstol och att domstolens

uppgifter bör tas över av de allmänna domstolarna. Det sägs vidare att reformen

bör inriktas på att Marknadsdomstolen inordnas som en specialfunktion i Svea

hovrätt, att samtliga mål som i dag prövas av Marknadsdomstolen som första

instans skall prövas av tingsrätt i första instans och att målen i ett inledande

skede inte skall kunna överklagas till Högsta domstolen. Den prejudikatbildande

funktion som Marknadsdomstolen har i dag skulle således bibehållas. Några kon-

kreta förslag läggs emellertid inte fram bl.a. med hänsyn till att mark-

nadsföringslagstiftningen för närvarande är föremål för en översyn av

Marknadsföringsutredningen.

 Arbetsdomstolen behandlas i avsnitt 6. Det framhålls att det finns många

fördelar i att renodla Arbetsdomstolens uppgifter till att avse tvister som rör

framför allt tolkning och tillämpning av kollektivavtal, förenings- och

förhandlingsrätten samt fredsplikten på grund av lag och avtal. Några konkreta

förslag läggs inte fram. Det uttalas att frågan bör analyseras vidare i samband

med de förändringar som kan bli följden av Arbetsrättskommitténs översyn av de

materiella bestämmelserna.

 Mot bakgrund av förslaget i avsnitt 3 om Bostadsdomstolens avskaffande tas även

frågan om hyresnämnder och arrendenämnder upp i promemorians avsnitt 7. I det

avsnittet diskuteras ett antal alternativ att inordna hyresnämndernas uppgifter

i de allmänna domstolarna. Det framhålls att inriktningen bör vara en total

integration av hyresmålen i de allmänna domstolarna. Det konstateras emellertid

att den materiella hyreslagstiftningen har avgörande betydelse för vilka ärenden

som kan föras över till tingsrätt och hur hyresnämndernas verksamhet skall ut-

formas och organiseras. Detta förhållande bör emellertid inte hindra att hyres-

nämnderna inordnas administrativt i tingsrätterna på den ort där nämnderna är

belägna. Denna administrativa organisationsförändring innebär att hyresnämnden -

i likhet med vad som gäller för inskrivningsmyndigheten - formellt förblir en

egen myndighet som avgör ärenden i eget namn, men att personalen vid tingsrätten

och hyresnämnden skall vara gemensam och att hyresnämnden i administrativt

hänseende slås samman med tingsrätten. Samma ordning föreslås för arrendenämnd-

erna.

Promemorians lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs att 12 kap. 55 a, 71 och 73 §§ jordabalken[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 12 kap.

 55 a §

Gäller hyresavtalet för obestämd tid och har avtalet sagts upp, får beslut om

ändring av hyresvillkoren inte avse tiden före den tidpunkt till vilken

uppsägning skett. Har frågan om villkorsändring utan uppsägning hänskjutits till

hyresnämnden, får beslutet inte avse tiden före det månadsskifte som inträffar

närmast efter tre månader från dagen för ansökningen. Beslut om ändring av

hyresvillkoren får dock inte i något av de fall som nu angetts avse tiden innan

sex månader förflutit efter det att de förut gällande villkoren började

tillämpas.

 Är hyresavtalet ingånget för bestämd tid och har avtalet sagts upp, får beslut

om ändring av hyresvillkoren inte avse tiden före den tidpunkt till vilken

uppsägning skett. Har frågan om villkorsändring utan uppsägning hänskjutits till

hyresnämnden, får beslut om ändring av hyresvillkoren inte avse tiden före den

tidpunkt till vilken avtalet tidigast hade kunnat sägas upp, om uppsägning skett

när ansökningen ingavs till hyresnämnden. Är hyrestiden längre än ett år och

sker ändring av hyresvillkoren på grund av ansökan av hyresgästen, får beslutet

likväl avse tiden efter det månadsskifte som inträffar närmast efter tre månader

från dagen för ansökningen, dock tidigast sedan hyresförhållandet varat ett år i

följd.

 Hyresnämnden får, när det finns särskilda skäl, förordna att beslut om vill-

korsändring får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft.

 Skall hyresgästen Skall hyresgästen enligt

enligt hyresnämndens hyresnämndens eller Svea

eller Bostadsdomstolens hovrätts beslut betala

beslut betala högre hyra högre hyra för förfluten

för förfluten tid än tid än som skolat utgå

somskolat utgå förut, är förut, är hyresrätten inte

hyresrätten inte förverkad på grund av

förverkad på grund av dröjsmål med betalningen

dröjsmål med betalningen av det överskjutande

av det överskjutande beloppet, om betalningen

beloppet, om betal- sker inom en månad från

ningen sker inom en den dag då beslutet vann

månad från den dag då be-laga kraft. Vad som

slutet vann laga kraft. sagts nu gäller inte, om

Vad som sagts nu gäller skyldighet att flytta

inte, om skyldighet att inträder för hyresgästen

flytta inträder för inom kortare tid än två

hyresgästen inom kortare månader efter nämnda dag.

tid än två månader efter

nämnda dag.

 På överskjutande belopp skall hyresgästen betala ränta som om beloppet för-

fallit till betalning samtidigt med den förut utgående hyran. Räntan beräknas

enligt 5 § räntelagen (1975:635) för tiden innan beslutet vunnit laga kraft och

enligt 6 § räntelagen för tiden därefter.

 I beslutet får anstånd medges med betalningen av det överskjutande belopp jämte

ränta som avses i femte stycket. Medges anstånd, får det bestämmas att ränta

till förfallodagen skall beräknas enligt 5 § räntelagen.

 Om hyran sänks för Om hyran sänks för

förfluten tid genom förfluten tid genom

hyresnämndens eller Bo- hyresnämndens eller Svea

stadsdomstolens beslut, hovrätts beslut, skall

skall hyresvärden hyresvärden samtidigt

samtidigt åläggas att åläggas att till hyres-

till hyresgästen betala gästen betala tillbaka

tillbaka vad han till vad han till följd därav

följd därav har uppburit har uppburit för mycket

för mycket jämte ränta. jämte ränta. Räntan skall

Räntan skall beräknas en-beräknas enligt 5 §

ligt 5 § räntelagen för räntelagen för tiden från

tiden från dagen för be- dagen för beloppets mot-

loppets mottagande till tagande till dess

dess beslutet vunnit beslutet vunnit laga

laga kraft och enligt kraft och enligt 6 §

6 § räntelagen för tiden räntelagen för tiden där-

därefter. efter.

 71 §[2]

 Ett överklagande som Ett överklagande som

avses i 70 § tas upp av avses i 70 § tas upp av

Bostadsdomstolen. Be- Svea hovrätt. Besvärshand-

svärshandlingen skall lingen skall ges in till

ges in till hyres- hyresnämnden.

nämnden.

 73 §[3]

 I hyrestvister som I hyrestvister som

avses i 49, 54 eller 55 avses i 49, 54 eller 55

b § och i mål om åtgärds-b § och i mål om åtgärdsföre-

föreläggande enligt 16 § läggande enligt 16 § andra

andra stycket eller om stycket eller om utdöman-

utdömande av vite enligt de av vite enligt 62 §

62 § skall vardera part- skall vardera parten

en svara för sin svara för sin rättegångs-

rättegångskostnad i Bo- kostnad, om inte annat

stadsdomstolen, om inte följer av 18 kap. 6 §

annat följer av 18 kap. rättegångsbalken.

6 § rättegångsbalken.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Balken omtryckt 1971:1209

 [2]Senaste lydelse 1992:126

 [3]Senaste lydelse 1992:126

Förslag till

Lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429)

Härigenom föreskrivs att 5 b, 9, 24 och 25 §§ rättshjälpslagen (1972:429)[1]

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 b §

 Med domstol förstås i Med domstol förstås i

denna lag, allmän denna lag, allmän

domstol, allmän förvalt- domstol, förvaltningsdom-

ningsdomstol, Bostads- stol och Arbetsdom-

domstolen, För- stolen. Vad i lagen sägs

säkringsöverdomstolen ochom domstol skall även

Arbetsdomstolen. Vad i gälla arrendenämnd och

lagen sägs om domstol hyresnämnd.

skall även gälla arrende-

nämnd och hyresnämnd.

 9 §

 Vid allmän rättshjälp betalar staten kostnaderna i den rättsliga angelägenhet

som rättshjälpen avser.

 Såsom kostnad för rättshjälpen anses kostnad för

 1. biträde som varit behövligt för tillvaratagande av den rättssökandes rätt,

 2. bevisning vid allmän 2. vid bevisning vid

domstol, allmän domstol,

Bostadsdomstolen, Mark- Marknadsdomstolen eller

nadsdomstolen eller Arbetsdomstolen samt nöd-

Arbetsdomstolen samt vändig utredning i angelä-

nödvändig utredning i genhet, som kan komma

angelägenhet, som kan under sådan domstols pröv-

komma under sådan dom- ning eller som skall

stols prövning eller som prövas av skiljemän,

skall prövas av skilje-

män,

 3. utredning i angelägenhet som skall prövas av förvaltningsdomstol eller

förvaltningsmyndighet om utredningen är skäligen påkallad för tillvaratagande av

den rättssökandens rätt och ej kan erhållas genom myndigheten,

 4. resa och uppehälle för den rättssökande eller hans ställföreträdare och för

vårdare eller annan, som måste anlitas i samband med inställelse inför domstol

eller annan myndighet, om personlig inställelse ålagts, eller i samband med

inställelse för sådan blodundersökning eller annan undersökning rörande ärftliga

egenskaper som avses i lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning

av faderskap eller läkarundersökning enligt 21 kap. 11 § föräldrabalken,

 5. ansökningsavgift enligt förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna

domstolarna, ansökningsavgift i mål enligt lagen (1990:746) om betal-

ningsföreläggande och handräckning samt särskild avgift i utsökningsmål,

 6. vad som av allmänna medel utgått i ersättning enligt 4 eller 5 § lagen

(1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap eller enligt

föreskrift i rättegångsbalken eller 3 § första stycket nämnda lag för bevisning

som rätten självmant föranstaltat om,

 7. bodelningsförrättare som har förordnats av domstol att verkställa bodelning

med anledning av äktenskapsskillnad eller att verkställa sådan bodelning mellan

sambor som förrättas av annan anledning än att den ena sambon har avlidit,

 8. medling enligt 42 kap. 17 § rättegångsbalken.

24 §

I den mån ej särskilda I den mån ej särskilda

föreskrifter gäller, utgårföreskrifter gäller, utgår

ersättning för bevisning ersättning för bevisning i

i mål eller ärende i mål eller ärende i allmän

allmän domstol, domstol eller Arbetsdom-

Bostadsdomstolen eller stolen med skäligt belopp

Arbetsdomstolen med enligt domstolens

skäligt belopp enligt bestämmande. Utöver vad

domstolens bestämmande. som följer av rätte-

Utöver vad som följer av gångsbalken utgår er-

rättegångsbalken utgår sättning också för sådan

ersättning också för sådansakkunnig som avses i 40

sakkunnig som avses i kap. 19 § rättegångsbalken

40 kap. 19 § rättegångs- med belopp som samman-

balken med belopp som lagt högst motsvarar en

sammanlagt högst mot- tiondel av det basbelopp

svarar en tiondel av som anges i 6 § första

det basbelopp som anges stycket.

i 6 § första stycket.

25 §

I angelägenhet som inte I angelägenhet som inte

hand-läggs vid allmän hand-läggs vid allmän

domstol, Bostadsdom- domstol eller Arbetsdom-

stolen eller Arbetsdom- stolen beslutar rätts-

stolen beslutar hjälpsmyndigheten om ut-

rättshjälpsmyndigheten omredning. Utan hinder

utredning. Utan hinder härav får biträde besluta

härav får biträde beslutaom utredning av mindre

om utredning av mindre omfattning. Samma befo-

omfattning. Samma genhet tillkommer

befogenhet tillkommer bodelningsförrättare.

bodelningsförrättare.

 Den som medverkat vid utredning som avses i första stycket har rätt till

ersättningenligt föreskrifter som regeringen meddelar. Ingår utredningen i mål

eller ärende som har anhängiggjorts i domstol fastställes ersättningen av

domstolen. I annat fall bestämmes ersättningen av rättshjälpsmyndigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1993:9

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder

Härigenom föreskrivs beträffande lagen (1973:188) om arrendenämnder och

hyresnämnder[1]

 dels att 5 a § skall upphöra att gälla,

 dels att 2, 3, 5, 6 och 23 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen införs två nya paragrafer 23 c och 23 d §§.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §[2]

 Arrendenämnd består av Arrendenämnd består av

lagfaren ordförande och lagfaren ordförande.

två andra ledamöter, om

ej annat följer av andra

stycket. Av de senare

ledamöterna skall den

ene såsom ägare av jord-

bruksfastighet eller på

liknande sätt ha förvärvat

erfarenhet av arrende-

förhållanden och den

andre vara

jordbruksarrendator

eller, när ärende rör

bostadsarrende,

bostadsarrendator.

 Vid företagande av

förberedande åtgärd, vid

prövning av fråga om av-

visning av ansökan eller

avskrivning av ärende

samt vid handläggning av

överklagande kan

arrendenämnden bestå av

ordföranden ensam. Vad

som sagts nu gäller även

vid medling när sådan

lämpligen kan ske utan

övriga ledamöters närvaro

samt, om parterna sam-

tycker till det eller

saken är uppenbar, vid

prövning av fråga som

inte avgörs genom

skiljedom.

 Ledamot skall vara

svensk medborgare och

får inte vara underårig

och inte heller ha

förvaltare enligt 11

kap. 7 § föräldrabalken.

 För ledamot i

arrendenämnd skall

finnas en eller flera

ersättare. Bestämmelserna

om ledamot gäller även

ersättare.

 3 §

 För varje arrendenämnd För varje arrendenämnd för-

förordnar regeringen ordnar regeringen eller

eller myndighet, som den myndighet, som

regeringen bestämmer, regeringen bestämmer,

ordförande och lämpligt ordförande.

antal andra ledamöter.

 Innan annan ledamot än

ordförande förordnas,

skall sådan riks-

organisation av

jordägare eller

arrendatorer som med

hänsyn till

medlemsantal, verk-

samhet och övriga

omständigheter kan anses

väl företräda den

intressegrupp som det är

fråga om beredas

tillfälle att avge

förslag.

 Till tjänstgöring i

nämnden kallar

ordföranden med iaktta-

gande av vad som

föreskrivits i 2 § första

stycket de ledamöter som

han med hänsyn till

ärendets beskaffenhet

och övriga förhållanden

finner lämpligast.

 5 §[3]

 Hyresnämnd består av Hyresnämnd består av lag-

lagfaren ordförande och faren ordförande.

två andra ledamöter, om

ej annat följer av

tredje stycket eller av

5 a §. Av de senare

ledamöterna skall den

ene vara väl förtrogen

med förvaltning av

hyresfastighet och den

andre vara väl förtrogen

med bostadshyresgästers

förhållanden eller, när

ärendet rör annan lägenhet

än bostadslägenhet, med

näringsidkande

hyresgästers förhållanden.

I ärenden enligt 2 kap.

10 §, 4 kap. 6 §, 9 kap.

16 § första stycket 1 och

2 eller 11 kap. 2 § bo-

stadsrättslagen

(1991:614) skall vad

som sagts nu om hyres-

fastighet och

hyresgästers förhållanden

i stället avse

bostadsrättsfastighet

och bostadsrättshavares

förhållanden.

 Hyresnämnd får anlita expert att biträda nämnden, om ärendets beskaffenhet

eller annat särskilt skäl föranleder det.

 Bestämmelserna i 2 §

andra - fjärde styckena

äger motsvarande tillämp-

ning i fråga om hyres-

nämnd.

 Bestämmelserna om hyresnämnd gäller i tillämpliga delar även avdelning.

 Regeringen kan förordna att i hyresnämnd skall finnas flera avdelningar.

 6 §

 För varje hyresnämnd för-För varje hyresnämnd

ordnar regeringen eller förordnar regeringen

myndighet, som re- eller den myndighet, som

geringen bestämmer, regeringen bestämmer,

ordförande och lämpligt ordförande.

antal andra ledamöter.

 Innan annan ledamot än

ordförande förordnas,

skall sådan riks-

organisation av fastig-

hetsägare, hyresgäster,

bostadsrättshavare eller

näringsidkare som med

hänsyn till medlemsan-

tal, verksamhet och

övriga omständigheter kan

anses väl företräda den

intressegrupp som det är

fråga om beredas

tillfälle att avge

förslag.

 Till tjänstgöring i

nämnden kallar ord-

föranden med iakttagande

av vad som föreskrivits

i 5 § första stycket de

ledamöter som han med

hänsyn till ärendets

beskaffenhet och övriga

förhållanden finner

lämpligast.

 23 §[4]

 Om fullföljd av talan mot hyresnämndens beslut i ärende enligt 12 kap. jorda-

balken eller hyresförhandlingslagen (1978:304) eller i ärende angående

bostadsrätt, bostadssanering eller särskild förvaltning eller i ärende enligt

lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m., enligt lagen (1987:1274) om

kommunal bostadsanvisningsrätt eller lagen (1982:352) om rätt till fastig-

hetsförvärv för ombildning till bostadsrätt finns bestämmelser i 12 kap. 70 §

jordabalken, 31 § hyresförhandlingslagen, 11 kap. 3 § bostadsrättslagen

(1991:614), 21 § bostadssaneringslagen (1973:531), 34 § bostadsförvaltningslagen

(1977:792), 25 § lagen om förvärv av hyresfastighet m.m., 16 § lagen (1987:1274)

om kommunal bostadsanvisningsrätt samt 15 § lagen om rätt till fastighetsförvärv

för ombildning till bostadsrätt.

 Hyresnämndens yttrande enligt 12 a § första stycket får inte överklagas.

 Hyresnämndens beslut får Hyresnämndens beslut får

överklagas genom besvär överklagas till Svea

hos Bostadsdomstolen, hovrätt, om nämnden

om nämnden

 1. avvisat ansökan som avses i 8, 11, 14--16, 16 a, 16 c, 16 d eller 16 e §,

eller avvisat besvär,

 2. avskrivit ärende enligt 8--10, 15 a, 16, 16 a, 16 c, 16 d eller 16 e §, dock

ej när ärendet kan återupptagas,

 3. förordnat angående ersättning för någons medverkan i ärendet,

 4. utdömt vite eller annan påföljd för underlåtenhet att iaktta föreläggande

eller ådömt straff för förseelse i förfarandet,

 5. utlåtit sig i annat fall än som avses i 3 i fråga som gäller allmän rätts-

hjälp.

 En besvärshandling som avses i tredje stycket skall ges in till hyresnämnden

inom tre veckor från den dag beslutet meddelades.

 I fråga om handläggningen hos hyresnämnden av en besvärshandling som avses i

första eller tredje stycket tillämpas bestämmelserna i 52 kap. 2 och 4 §§

rättegångsbalken.

 23 c §

 Beslut av Svea hovrätt

 äger rättskraft, såvitt

 därigenom avgjorts fråga

 som avses i 4 § första

 stycket 2, 2 a, 3, 5 a,

 6, 7, 8 eller 9 §§ lagen

 (1973:188) om arrende-

 nämnder och hyresnämnder.

 Vad som sagts nu gäller

 dock inte beslut, vari-

 genom ansökan om åtgärdsfö-

 reläggande enligt 12 kap.

 16 § andra stycket eller

 tillstånd enligt 12 kap.

 23 § andra stycket, 34,

 36 eller 37 §§ jordabalken

 eller ansökan om förbud

 eller medgivande som

 avses i 2 a § bostadssa-

 neringslagen (1973:531)

 eller yrkande om rätt

 till förhandlingsordning

 enligt 9 § hyresförhand-

 lingslagen (1978:304)

 eller ansökan om

 anvisningsrätt enligt 3 §

 lagen (1987:1274) om

 kommunal bostadsanvis-

 ningsrätt lämnas utan

 bifall.

 23 d §

 Om hyresvärdens talan om

 att hyresavtalet skall

 upphöra att gälla bifalls,

 får Svea hovrätt efter yr-

 kande av hyresvärden i

 beslutet ålägga hyresgästen

 att flytta vid den

 tidpunkt då lägenheten

 skall lämnas. Ett sådant

 beslut får verkställas som

 en lagakraftägande dom.

Denna lag träder i kraft, i fråga om 23, 23 c och 23 d §§ den 1 juli 1994 och i

övrigt den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1985:660

 [2]Senaste lydelse 1991:687

 [3]Senaste lydelse 1991:635

 [4]Senaste lydelse 1991:620

Förslag till

Lag om ändring i bostadssaneringslagen (1973:531)

Härigenom föreskrivs att 21 § bostadssaneringslagen (1973:531) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 21 §

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas till Svea

domstolen genom besvär hovrätt inom tre veckor

inom tre veckor från den från den dag beslutet

dag beslutet meddelades. Överklagandet

meddelades. Besvärshand- skall ges in till hyres-

lingen skall ges in nämnden.

till hyresnämnden.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:1080) om avveckling av hyresregleringen

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1974:1080) om avveckling av hyresregleringen

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 §

 Talan mot nämndens Hyresnämndens beslut

beslut enligt denna lag enligt denna lag

föres hos bostadsdom- överklagas till Svea

stolen genom besvär inom hovrätt inom tre veckor

tre veckor från den dag från den dag beslutet

beslutet meddelades. meddelades. Överklagandet

Besvärshandlingen skall skall ges in till hov-

inges till domstolen. I rätten. I övrigt tillämpas

övrigt äger 23 § andra 23 § andra stycket och

stycket och 23 b första 23 b första stycket lagen

stycket lagen (1973:188) om arrende-

(1973:188) om arrende- nämnder och hyresnämnder.

nämnder och hyresnämnder

motsvarande tillämpning.

 Nämndens beslut skall Nämndens beslut gäller,

om bostadsdomstolen ej om inte hovrätten

annorlunda förordnar, beslutar annat, oavsett

lända till efterrättelse om det har överklagats. I

utan hinder av anförda den del beslutet avser

besvär. I vad beslutet förfluten tid gäller detta

avser förfluten tid dock endast såvitt fråga är

skall vad nu sagts dock om överklagande av den

gälla endast såvitt frågasom vid beslutet upphört

är om besvär av den som eller sedermera upphör

vid beslutet upphört att vara hyresvärd eller

eller sedermera upphör hyresgäst beträffande

att vara hyresvärd eller lägenheten.

hyresgäst beträffande

lägenheten.

 Vardera parten skall Vardera parten skall

svara för sin svara för sin

rättegångskostnad i rättegångskostnad i den mån

bostadsdomstolen i den annat ej följer av 18

mån annat ej följer av 18kap. 6 § rättegångsbalken.

kap. 6 § rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

Förslag till

Lag om upphävande av lagen (1974:1982) om bostadsdomstol

Härigenom föreskrivs att lagen (1974:1982) om bostadsdomstol skall upphöra att

gälla vid utgången av juni 1994.

Övergångsbestämmelser

1. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om mål som anhängiggjorts i

Bostadsdomstolen före den 1 juli 1994.

 2. Regeringen får bestämma att mål som anges i 1 skall överlämnas från

Bostadsdomstolen till Svea hovrätt.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m.

Härigenom föreskrivs att 25 och 26 §§ lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfas-

tighet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 25 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas till Svea

domstolen genom besvär hovrätt inom tre veckor

inom tre veckor från den från den dag beslutet

dag beslutet meddelades. Besvärshand-

meddelades. Besvärshand- lingen skall ges in till

lingen skall ges in hyresnämnden.

till hyresnämnden.

 26 §[2]

 I ärende om I ärende om

förvärvstillstånd och om förvärvstillstånd och om

tillstånd till förköp en-tillstånd till förköp en-

ligt denna lag skall ligt denna lag skall

vardera parten svara för vardera parten svara för

sin rättegångskostnad i sin rättegångskostnad, i

Bostadsdomstolen, i den den mån ej annat följer av

mån ej annat följer av 18 kap. 6 § rättegångs-

18 kap. 6 § rätte- balken.

gångsbalken. I övrigt

gäller allmänna bestäm-

melser om rättegångs-

kostnad i Bostadsdom-

stolen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1173

 [2]Senaste lydelse 1979:307

Förslag till

Lag om ändring i bostadsförvaltningslagen (1977:792)

Härigenom föreskrivs att 34 § bostadsförvaltningslagen (1977:792) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 34 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas till Svea

domstolen genom besvär hovrätt inom tre veckor

inom tre veckor från den från den dag beslutet

dag beslutet meddelades. Överklagandet

meddelades. Besvärshand- skall ges in till hyres-

lingen skall ges in nämnden.

till hyresnämnden.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1175

Förslag till

Lag om ändring i hyresförhandlingslagen (1978:304)

Härigenom föreskrivs att 31 och 32 §§ hyresförhandlingslagen (1978:304) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 31 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas till Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet med-

dag beslutet med- delades. Överklagandet

delades. skall ges in till hyres-

 nämnden.

 Besvärshandlingen skall

ges in till

hyresnämnden.

 32 §

 I tvist som avses i 22 I tvist som avses i 22

eller 24 § skall vardera eller 24 § skall vardera

parten svara för sin parten svara för sin

rättegångskostnad i Bo- rättegångskostnad, i den

stadsdomstolen, i den mån ej annat följer av

mån ej annat följer av 1818 kap. 6 § rättegångs-

kap. 6 § rättegångsbalken.balken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1178

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till fastighetsförvärv för ombildning

till bostadsrätt

Härigenom föreskrivs att 15 och 16 §§ lagen (1982:352) om rätt till fastighets-

förvärv för ombildning till bostadsrätt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 15 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas till Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet medde-

dag beslutet lades. Överklagandet ges

meddelades. Besvärshand- in till hyresnämnden.

lingen ges in till

hyresnämnden.

 16 §

 I ärenden enligt denna I ärenden enligt denna

lag skall vardera lag skall vardera parten

parten svara för sina svara för sina rättegångs-

rättegångskostnader i Bo-kostnader, i den mån

stadsdomstolen, i den annat inte följer av

mån annat inte följer av 18 kap. 6 § rättegångs-

18 kap. 6 § balken.

rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1187

Förslag till

Lag om ändring i bostadsrättslagen (1991:614)

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 3 och 4 §§ bostadsrättslagen (1991:614) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 kap.

 3 §

 Beslut av hyresnämnden Beslut av hyresnämnden i

i frågor angående inträdefrågor angående inträde i

i föreningen enligt 2 föreningen enligt 2 kap.

kap. 10 §, skyldighet 10 §, skyldighet att upp-

att upplåta bostadsrätt låta bostadsrätt enligt 4

enligt 4 kap. 6 §, fast- kap. 6 §, fastställande av

ställande av hyresvillkor enligt

hyresvillkor enligt 4 4 kap. 9 §, godkännande av

kap. 9 §, godkännande av stämmobeslut enligt 9

stämmobeslut enligt 9 kap. 16 § första stycket 1

kap. 16 § första stycket eller 2 eller utdömande

1 eller 2 eller av vite enligt 11 kap.

utdömande av vite enligt 2 § får överklagas till

11 kap. 2 § får överklagasSvea hovrätt inom tre

hos Bostadsdomstolen veckor från den dag be-

inom tre veckor från den slutet meddelas.

dag beslutet meddelas. Skrivelsen med överklag-

Skrivelsen med överklag- andet skall ges in till

andet skall ges in till hyresnämnden.

hyresnämnden.

 Beslut av hyresnämnden i frågor enligt 7 kap. 11 § får inte överklagas.

 4 §

 I en tvist som avser I en tvist som avser

fastställande av fastställande av

hyresvillkor enligt hyresvillkor enligt

4 kap. 9 § skall vardera 4 kap. 9 § skall vardera

parten svara för sin parten svara för sin

rättegångskostnad i rättegångskostnad, om inte

Bostadsdomstolen, om något annat anges i

inte något annat anges i 18 kap. 6 § rättegångs-

18 kap. 6 § balken.

rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

Sammanställning av remissinstanser

Remissyttranden har avgetts av Riksdagens ombudsmän, Högsta domstolen,

Regeringsrätten, Justitiekanslern, Bostadsdomstolen, Domstolsverket, Svea

hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge, Hovrätten för Nedre Norrland,

Stockholms tingsrätt, Norrtälje tingsrätt, Linköpings tingsrätt, Ängelholms

tingsrätt, Malmö tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Sundsvalls tingsrätt,

Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Stockholms län,

Länsrätten i Norrbottens län, Länsrätten i Kronobergs län, Arbetsdomstolen,

Riksarkivet, Patent- och registreringsverket, Patentbesvärsrätten,

Statskontoret, Riksrevisionsverket, Marknadsdomstolen, Konkurrensverket,

Konsumentverket, Försvarets civilförvaltning, patentenheten, Hyresnämnden och

arrendenämnden i Stockholm, Hyresnämnden och arrendenämnden i Västerås,

Hyresnämnden och arrendenämnden i Örebro, Hyresnämnden och arrendenämnden i

Linköping, Hyresnämnden och arrendenämnden i Jönköping, Hyresnämnden och

arrendenämnden i Växjö, Hyresnämnden och arrendenämnden i Malmö, Hyresnämnden

och arrendenämnden i Göteborg, Hyresnämnden och arrendenämnden i Gävle,

Hyresnämnden och arrendenämnden i Sundsvall, Hyresnämnden och arrendenämnden i

Umeå, Hyresnämnden och arrendenämnden i Luleå, Juridiska fakulteten vid

universitetet i Stockholm, Sveriges advokatsamfund, Sveriges domareförbund,

Nämndemännens riksförbund, Grossistförbundet Svensk Handel, Sveriges

Köpmannaförbund, Sveriges Industriförbund, Kooperativa förbundet, Svenska

arbetsgivareföreningen, Företagarnas Riksorganisation, HSB:s Riksförbund,

Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag, Sveriges Fastighetsägareförbund,

Hyresgästernas Riksförbund, Landsorganiationen i Sverige (LO), Sveriges

Akademikers Centralorganisation (SACO), Tjänstemännens Centralorganisation

(TCO), Svenska Patentombudsföreningen, Svenska kommunförbundet, Lantbrukarnas

Riksförbund, Sveriges Jordägareförbund, Svenska kyrkans nämnd för församlings-

och pastoratsförvaltning, Sveriges Jordbruksarrendatorers Förbund (SJA), Jur.dr.

Claës Uggla, Kommissionären för aktiebolagsärenden AB, Svensk Industriförening

och Svenska Föreningen för industriellt rättsskydd.

 Sveriges Köpmannaförbund har bifogat yttrande från Lokalhyresgästerna.

 Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO) har bifogat yttrande från

Sveriges Civilingenjörsförbund.

 Sveriges Industriförbund, Företagarnas Riksorganisation, Grossistförbundet

Svensk Handel och Svenska Patentombudsföreningen har avgett ett gemensamt

yttrande över den del av förslaget som avser Patentbesvärsrätten. I yttrandet

har också Svenska Industriens Patentingenjörers förening och Svenska

Uppfinnareföreningen deltagit.

De remitterade lagförslagen

Förslag till lag om rättegången i vissa hyresmål i Svea hovrätt

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag tillämpas av Svea hovrätt i mål som överklagats dit från en

hyresnämnd.

2 § I fråga om en sådan rättegång skall hovrätten tillämpa 52 kap. rättegångs-

balken, om inte annat följer av denna eller annan lag.

3 § Klaganden får inte ändra sin talan till att avse en annan del av hyres-

nämndens beslut än den som uppgetts i överklagandet.

4 § Hovrätten skall verka för att utredningen i målet får den inriktning och

omfattning som är lämplig med hänsyn till målets beskaffenhet. Hovrätten skall

om möjligt se till att onödig utredning inte läggs fram.

5 § Muntlig förhandling får hållas om viss fråga eller i målet i dess helhet, om

det kan antas vara till fördel för utredningen.

 Muntlig förhandling skall hållas, om en part begär det samt förhandlingen inte

är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar emot det.

6 § När muntlig förhandling eller förrättning för syn på stället skall hållas

skall parterna kallas. En part får föreläggas att inställa sig personligen vid

vite eller föreläggas att inställa sig vid påföljd att hans utevaro inte utgör

hinder för målets vidare handläggning och avgörande.

7 § Beslut av Svea hovrätt äger rättskraft, såvitt därigenom avgjorts fråga som

avses i 4 § första stycket 2, 2 a, 3, 5 a, 6, 7 eller 8 lagen (1973:188) om

arrendenämnder och hyresnämnder. Detta gäller dock inte beslut, enligt vilket

ansökan om åtgärdsföreläggande enligt 12 kap. 16 § andra stycket eller tillstånd

enligt 12 kap. 23 § andra stycket, 34, 36 eller 37 § jordabalken eller ansökan

om förbud eller medgivande som avses i 2 a § bostadssaneringslagen (1973:531)

eller yrkande om rätt till förhandlingsordning enligt 9 § hyresförhandlingslagen

(1978:304) lämnats utan bifall.

8 § Bifalls en hyresvärds talan om att hyresavtalet skall upphöra att gälla får

hovrätten efter yrkande av hyresvärden ålägga hyresgästen att flytta vid den

tidpunkt då lägenheten skall lämnas.

9 § Hovrättens beslut i mål som avses med denna lag får inte överklagas.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Lagen tillämpas också på mål som

överlämnats till Svea hovrätt av Bostadsdomstolen.

2.2 Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs att 12 kap. 55 a, 71 och 73 §§ jordabalken[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

12 kap.

55 a §[2]Gäller hyresavtalet för obestämd tid och har avtalet sagts upp, får be-

slut om ändring av hyresvillkoren inte avse tiden före den tidpunkt till vilken

uppsägning skett. Har frågan om villkorsändring utan uppsägning hänskjutits till

hyresnämnden, får beslutet inte avse tiden före det månadsskifte som inträffar

närmast efter tre månader från dagen för ansökningen. Beslut om ändring av

hyresvillkoren får dock inte i något av de fall som nu angetts avse tiden innan

sex månader förflutit efter det att de förut gällande villkoren började

tillämpas.

 Är hyresavtalet ingånget för bestämd tid och har avtalet sagts upp, får beslut

om ändring av hyresvillkoren inte avse tiden före den tidpunkt till vilken

uppsägning skett. Har frågan om villkorsändring utan uppsägning hänskjutits till

hyresnämnden, får beslut om ändring av hyresvillkoren inte avse tiden före den

tidpunkt till vilken avtalet tidigast hade kunnat sägas upp, om uppsägning skett

när ansökningen ingavs till hyresnämnden. Är hyrestiden längre än ett år och

sker ändring av hyresvillkoren på grund av ansökan av hyresgästen, får beslutet

likväl avse tiden efter det månadsskifte som inträffar närmast efter tre månader

från dagen för ansökningen, dock tidigast sedan hyresförhållandet varat ett år i

följd.

 Hyresnämnden får, när det finns särskilda skäl, förordna att beslut om vill-

korsändring får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft.

 Skall hyresgästen Skall hyresgästen enligt

enligt hyresnämndens hyresnämndens eller hov-

eller Bostadsdomstolens rättens beslut betala

beslut betala högre hyra högre hyra för förfluten

för förfluten tid än som tid än som skolat utgå

skolat utgå förut, är förut, är hyresrätten inte

hyresrätten inte förverkad på grund av

förverkad på grund av dröjsmål med betalningen

dröjsmål med betalningen av det överskjutande

av det överskjutande beloppet, om betalningen

beloppet, om betal- sker inom en månad från

ningen sker inom en den dag då beslutet vann

månad från den dag då be-laga kraft. Vad som

slutet vann laga kraft. sagts nu gäller inte, om

Vad som sagts nu gäller skyldighet att flytta

inte, om skyldighet att inträder för hyresgästen

flytta inträder för inom kortare tid än två

hyresgästen inom kortare månader efter nämnda dag.

tid än två månader efter

nämnda dag.

 På överskjutande belopp skall hyresgästen betala ränta som om beloppet

förfallit till betalning samtidigt med den förut utgående hyran. Räntan beräknas

enligt 5 § räntelagen (1975:635) för tiden innan beslutet vunnit laga kraft och

enligt 6 § räntelagen för tiden därefter.

 I beslutet får anstånd medges med betalningen av det överskjutande belopp jämte

ränta som avses i femte stycket. Medges anstånd, får det bestämmas att ränta

till förfallodagen skall beräknas enligt 5 § räntelagen.

 Om hyran sänks för Om hyran sänks för

förfluten tid genom förfluten tid genom

hyresnämndens eller Bo- hyresnämndens eller hov-

stadsdomstolens beslut, rättens beslut, skall

skall hyresvärden hyresvärden samtidigt

samtidigt åläggas att åläggas att till hyresgäst-

till hyresgästen betala en betala tillbaka vad

tillbaka vad han till han till följd därav har

följd därav har uppburit uppburit för mycket jämte

för mycket jämte ränta. ränta. Räntan skall

Räntan skall beräknas en-beräknas enligt 5 §

ligt 5 § räntelagen för räntelagen för tiden från

tiden från dagen för be- dagen för beloppets mot-

loppets mottagande till tagande till dess

dess beslutet vunnit beslutet vunnit laga

laga kraft och enligt kraft och enligt 6 §

6 § räntelagen för tiden räntelagen för tiden där-

därefter. efter.

71 §[3]

 Ett överklagande som Ett överklagande som

avses i 70 § tas upp av avses i 70 § tas upp av

Bostadsdomstolen. Be- Svea hovrätt. Överklag-

svärshandlingen skall andet skall ges in till

ges in till hyres- hyresnämnden.

nämnden.

73 §[4]

 I hyrestvister som I hyrestvister som

avses i 49, 54 eller 55 avses i 49, 54 eller 55

b § och i mål om åtgärds-b § och i mål om åtgärdsföre-

föreläggande enligt 16 § läggande enligt 16 § andra

andra stycket eller om stycket eller om utdöman-

utdömande av vite enligt de av vite enligt 62 §

62 § skall vardera part- skall vardera parten

en svara för sin svara för sin rätte-

rättegångskostnad i Bo- gångskostnad i hovrätten,

stadsdomstolen, om inte om inte annat följer av

annat följer av 18 kap. 18 kap. 6 § rättegångsbalk-

6 § rättegångsbalken. en.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Balken omtryckt 1971:1209.

 [2]Senaste lydelse 1984:694.

 [3]Senaste lydelse 1992:126.

 [4]Senaste lydelse 1992:126.

2.3 Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429)

Härigenom föreskrivs att 5 b, 9, 9a, 24 och 25 §§ rättshjälpslagen (1972:429)[1]

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5 b §

 Med domstol förstås i Med domstol förstås i

denna lag, allmän denna lag, allmän

domstol, allmän förvalt- domstol, allmän förvalt-

ningsdomstol, Bostads- ningsdomstol, Försäkrings-

domstolen, För- överdomstolen och Arbets-

säkringsöverdomstolen ochdomstolen. Vad i lagen

Arbetsdomstolen. Vad i sägs om domstol skall även

lagen sägs om domstol gälla arrendenämnd och

skall även gälla arrende-hyresnämnd.

nämnd och hyresnämnd.

9 §Vid allmän rättshjälp betalar staten kostnaderna i den rättsliga angelägenhet

som rättshjälpen avser.

 Såsom kostnad för rättshjälpen anses kostnad för

 1. biträde som varit behövligt för tillvaratagande av den rättssökandes rätt,

 2. bevisning vid allmän 2. bevisning vid allmän

domstol, Bo- domstol,

stadsdomstolen, Mark- Marknadsdomstolen eller

nadsdomstolen eller Arbetsdomstolen samt nöd-

Arbetsdomstolen samt vändig utredning i angelä-

nödvändig utredning i genhet, som kan komma

angelägenhet, som kan under sådan domstols pröv-

komma under sådan dom- ning eller som skall

stols prövning eller som prövas av skiljemän,

skall prövas av skilje-

män,

 3. utredning i angelägenhet som skall prövas av förvaltningsdomstol eller

förvaltningsmyndighet om utredningen är skäligen påkallad för tillvaratagande av

den rättssökandens rätt och ej kan erhållas genom myndigheten,

 4. resa och uppehälle för den rättssökande eller hans ställföreträdare och för

vårdare eller annan, som måste anlitas i samband med inställelse inför domstol

eller annan myndighet, om personlig inställelse ålagts, eller i samband med

inställelse för sådan blodundersökning eller annan undersökning rörande ärftliga

egenskaper som avses i lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning

av faderskap eller läkarundersökning enligt 21 kap. 11 § föräldrabalken,

 5. ansökningsavgift enligt förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna

domstolarna, ansökningsavgift i mål enligt lagen (1990:746) om

betalningsföreläggande och handräckning samt särskild avgift i utsökningsmål,

 6. vad som av allmänna medel utgått i ersättning enligt 4 eller 5 § lagen

(1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap eller enligt

föreskrift i rättegångsbalken eller 3 § första stycket nämnda lag för bevisning

som rätten självmant föranstaltat om,

 7. bodelningsförrättare som har förordnats av domstol att verkställa bodelning

med anledning av äktenskapsskillnad eller att verkställa sådan bodelning mellan

sambor som förrättas av annan anledning än att den ena sambon har avlidit,

 8. medling enligt 42 kap. 17 § rättegångsbalken.

9 a §Den som har beviljats allmän rättshjälp är i målet eller ärendet befriad

från expeditionsavgifter enligt förordningen (1987:452) om avgifter vid de

allmänna domstolarna och för avgifter enligt 15 § 1-3 avgiftsförordningen

(1992:191).

 Avgiftsfriheten gäller endast i den mån den begärda handlingen är erforderlig

för den rättssökande. Avgiftsfriheten gäller inte i fråga om handling som

utfärdas endast på särskild begäran, om inte handlingen begärs innan avgörandet

i huvudsaken har vunnit laga kraft.

 Den som beviljats allmän rättshjälp i angelägenhet som lett till verkställbart

avgörande, ansvarar inte för grundavgift och försäljningsavgift i utsökningsmål.

Detsamma gäller den som har beviljats allmän rättshjälp i ett mål om

verkställighet.

 Kostnader för kungörelse Kostnader för kungörelse

i mål eller ärende vid i mål eller ärende vid

allmän domstol, Bo- allmän domstol eller

stadsdomstolen eller Arbetsdomstolen skall,

Arbetsdomstolen skall, såvitt de belastar den

såvitt de belastar den som beviljats allmän

som beviljats allmän rättshjälp, utgå av allmänna

rättshjälp, utgå av medel.

allmänna medel.

24 §

 I den mån ej särskilda I den mån ej särskilda

föreskrifter gäller, utgårföreskrifter gäller, utgår

ersättning för bevisning ersättning för bevisning i

i mål eller ärende i mål eller ärende i allmän

allmän domstol, Bostads- domstol eller Arbetsdom-

domstolen eller Arbets- stolen med skäligt belopp

domstolen med skäligt enligt domstolens bestäm-

belopp enligt dom- mande. Utöver vad som

stolens bestämmande. Ut- följer av rättegångsbalken

över vad som följer av utgår ersättning också för

rättegångsbalken utgår sådan sakkunnig som avses

ersättning också för sådani 40 kap. 19 § rättegångs-

sakkunnig som avses i balken med belopp som

40 kap. 19 § rättegångs- sammanlagt högst mot-

balken med belopp som svarar en tiondel av det

sammanlagt högst basbelopp som anges i 6 §

motsvarar en tiondel av första stycket.

det basbelopp som anges

i 6 § första stycket.

25 §

 I angelägenhet som inte I angelägenhet som inte

handläggs vid allmän handläggs vid allmän

domstol, Bostadsdom- domstol eller Arbets-

stolen eller Arbetsdom- domstolen beslutar Rätts-

stolen beslutar hjälpsmyndigheten om ut-

Rättshjälpsmyndigheten omredning. Utan hinder

utredning. Utan hinder härav får biträde besluta

härav får biträde beslutaom utredning av mindre

om utredning av mindre omfattning. Samma befo-

omfattning. Samma be- genhet tillkommer bodel-

fogenhet tillkommer bo- ningsförrättare.

delningsförrättare.

 Den som medverkat vid utredning som avses i första stycket har rätt till

ersättning enligt föreskrifter som regeringen meddelar. Ingår utredningen i mål

eller ärende som har anhängiggjorts i domstol fastställes ersättningen av

domstolen. I annat fall bestämmes ersättningen av Rättshjälpsmyndigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1993:9.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och

hyresnämnder

Härigenom föreskrivs beträffande lagen (1973:188) om arrendenämnder och

hyresnämnder[1] att 23 och 32 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

23 §[2]Om fullföljd av talan mot hyresnämndens beslut i ärende enligt 12 kap.

jordabalken eller hyresförhandlingslagen (1978:304) eller i ärende angående

bostadsrätt, bostadssanering eller särskild förvaltning eller i ärende enligt

lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m. eller lagen (1982:352) om

rätt till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt finns bestämmelser i

12 kap. 70 § jordabalken, 31 § hyresförhandlingslagen, 11 kap. 3 §

bostadsrättslagen (1991:614), 21 § bostadssaneringslagen (1973:531), 34 §

bostadsförvaltningslagen (1977:792), 25 § lagen om förvärv av hyresfastighet

m.m. samt 15 § lagen om rätt till fastighetsförvärv för ombildning till

bostadsrätt.

 Hyresnämndens yttrande enligt 12 a § första stycket får inte överklagas.

 Hyresnämndens beslut får Hyresnämndens beslut får

överklagas genom besvär överklagas hos Svea

hos Bostadsdomstolen, hovrätt, om nämnden

om nämnden

 1. avvisat ansökan som 1. avvisat ansökan som

avses i 8, 11, 14-16, avses i 8, 11, 14-16,

16 a, 16 c eller 16 e §, 16 a, 16 c eller 16 e §,

eller avvisat besvär, eller avvisat ett över-

 klagande,

 2. avskrivit ärende enligt 8-10, 15 a, 16, 16 a, 16 c eller 16 e §, dock ej när

ärendet kan återupptagas,

 3. förordnat angående ersättning för någons medverkan i ärendet,

 4. utdömt vite eller annan påföljd för underlåtenhet att iaktta föreläggande

eller ådömt straff för förseelse i förfarandet,

 5. utlåtit sig i annat fall än som avses i 3 i fråga som gäller allmän rätts-

hjälp.

 En besvärshandling som Ett överklagande som

avses i tredje stycket avses i tredje stycket

skall ges in till hy- skall ges in till hyres-

resnämnden inom tre nämnden inom tre veckor

veckor från den dag från den dag beslutet

beslutet meddelades. meddelades.

 I fråga om I fråga om handläggningen

handläggningen hos hos hyresnämnden av ett

hyresnämnden av en överklagande som avses i

besvärshandling som första eller tredje

avses i första eller stycket tillämpas bestäm-

tredje stycket tillämpas melserna i 52 kap. 2 och

bestämmelserna i 52 kap. 4 §§ rättegångsbalken.

2 och 4 §§ rättegångsbalk-

en.

32 §[3]

 Föres ej talan mot nämnds beslut enligt 9 kap. 14 § eller 12 kap. 24 a §, 55 a

§ sjunde stycket eller 55 b § jordabalken, 22, 23, 26 eller 27 § hyresförhand-

lingslagen (1978:304), 13 a § denna lag eller 13 eller 15 § eller 25 § första

stycket bostadsförvaltningslagen (1977:792), får beslutet verkställas såsom

lagakraftägande dom.

 Har hyresnämnden med Har hyresnämnden med stöd

stöd av 31 § första av 31 § första stycket

stycket bostadsförvalt- bostadsförvaltningslagen

ningslagen förordnat att förordnat att beslut en-

beslut enligt 13 eller ligt 13 eller 15 § eller

15 § eller 25 § första 25 § första stycket nämnda

stycket nämnda lag skall lag skall lända till

lända till efterrättelse efterrättelse genast, får

genast, får även sådant även sådant beslut, om

beslut, om Bostads- hovrätten ej förordnat

domstolen ej förordnat annat, verkställas såsom

annat, verkställas såsom lagakraftägande dom.

lagakraftägande dom.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1985:660.

 [2]Senaste lydelse 1993:409.

 [3]Senaste lydelse 1993:409.

2.5 Förslag till lag om ändring i bostadssaneringslagen (1973:531)

Härigenom föreskrivs att 21 § bostadssaneringslagen (1973:531) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

21 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas hos Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet medde-

dag beslutet lades. Överklagandet

meddelades. Besvärshand- skall ges in till hyres-

lingen skall ges in nämnden.

till hyresnämnden.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1169.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:1080) om avveckling av hyres-

regleringen

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1974:1080) om avveckling av hyresregleringen

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

7 §

 Talan mot nämndens Hyresnämndens beslut

beslut enligt denna lag enligt denna lag

föres hos Bostadsdom- överklagas hos Svea hov-

stolen genom besvär inom rätt inom tre veckor från

tre veckor från den dag den dag beslutet

beslutet meddelades. meddelades. Överklagandet

Besvärshandlingen skall skall ges in till hyres-

inges till domstolen. I nämnden. I övrigt tillämpas

övrigt äger 23 § andra 23 § tredje stycket och

stycket och 23 b § första23 b § första stycket

stycket lagen lagen (1973:188) om

(1973:188) om arrende- arrendenämnder och hyres-

nämnder och hyresnämnder nämnder.

motsvarande tillämpning.

 Nämndens beslut skall Nämndens beslut gäller,

om Bostadsdomstolen ej om inte hovrätten

annorlunda förordnar, beslutar annat, även om

lända till efterrättelse det har överklagats. I

utan hinder av anförda den del beslutet avser

besvär. I vad beslutet förfluten tid gäller detta

avser förfluten tid dock endast såvitt fråga är

skall vad nu sagts dock om överklagande av den

gälla endast såvitt frågasom vid beslutet upphört

är om besvär av den som eller sedermera upphör

vid beslutet upphört att vara hyresvärd eller

eller sedermera upphör hyresgäst beträffande

att vara hyresvärd eller lägenheten.

hyresgäst beträffande

lägenheten.

 Vardera parten skall Vardera parten skall

svara för sin svara för sin rätte-

rättegångskostnad i Bo- gångskostnad i hovrätten i

stadsdomstolen i den mån den mån annat ej följer av

annat ej följer av 18 18 kap. 6 § rätte-

kap. 6 § rättegångsbalken.gångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

2.7 Förslag till lag om upphävande av lagen (1974:1082) om bostadsdomstol

Härigenom föreskrivs att lagen (1974:1082) om bostadsdomstol skall upphöra att

gälla vid utgången av juni 1994. Mål som inte avgjorts av Bostadsdomstolen före

upphävandet skall överlämnas till Svea hovrätt för prövning.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av hyres-

fastighet m.m.

Härigenom föreskrivs att 25 och 26 §§ lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfas-

tighet m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

25 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas hos Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet med-

dag beslutet delades. Överklagandet

meddelades. Besvärshand- skall ges in till hyres-

lingen skall ges in nämnden.

till hyresnämnden.

26 §[2]

 I ärende om I ärende om

förvärvstillstånd och om förvärvstillstånd och om

tillstånd till förköp en-tillstånd till förköp en-

ligt denna lag skall ligt denna lag skall

vardera parten svara för vardera parten svara för

sin rättegångskostnad i sin rättegångskostnad i

Bostadsdomstolen, i den hovrätten, i den mån ej

mån ej annat följer av annat följer av 18 kap.

18 kap. 6 § rätte- 6 § rättegångsbalken.

gångsbalken. I övrigt

gäller allmänna bestämmel-

ser om rättegångskostnad

i Bostadsdomstolen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1173.

 [2]Senaste lydelse 1979:307.

2.9 Förslag till lag om ändring i bostadsförvaltningslagen (1977:792)

Härigenom föreskrivs att 34 § bostadsförvaltningslagen (1977:792) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

34 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas hos Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet med-

dag beslutet delades. Överklagandet

meddelades. Besvärshand- skall ges in till hyres-

lingen skall ges in nämnden.

till hyresnämnden.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1175.

2.10 Förslag till lag om ändring i hyresförhandlingslagen (1978:304)

Härigenom föreskrivs att 31 och 32 §§ hyresförhandlingslagen (1978:304) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

31 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas hos Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet med-

dag beslutet delades. Överklagandet

meddelades. skall ges in till hyres-

 nämnden.

 Besvärshandlingen skall

ges in till

hyresnämnden.

32 §

 I tvist som avses i 22 I tvist som avses i 22

eller 24 § skall vardera eller 24 § skall vardera

parten svara för sin parten svara för sin

rättegångskostnad i Bo- rättegångskostnad i hov-

stadsdomstolen, i den rätten, i den mån ej annat

mån ej annat följer av 18följer av 18 kap. 6 §

kap. 6 § rättegångsbalken.rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1178.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till fastighets-

förvärv för ombildning till bostadsrätt

Härigenom föreskrivs att 15 och 16 §§ lagen (1982:352) om rätt till fastig-

hetsförvärv för ombildning till bostadsrätt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

15 §[1]

 Hyresnämndens beslut Hyresnämndens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos Bostads- överklagas hos Svea hov-

domstolen genom besvär rätt inom tre veckor från

inom tre veckor från den den dag beslutet medde-

dag beslutet lades. Överklagandet

meddelades. Besvärshand- skall ges in till hyres-

lingen ges in till nämnden.

hyresnämnden.

16 §

 I ärenden enligt denna I ärenden enligt denna

lag skall vardera lag skall vardera parten

parten svara för sina svara för sina rättegångs-

rättegångskostnader i Bo-kostnader i hovrätten, i

stadsdomstolen, i den den mån annat inte följer

mån annat inte följer av av 18 kap. 6 § rättegångs-

18 kap. 6 § balken.

rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1986:1187.

2.12 Förslag till lag om ändring i bostadsrättslagen (1991:614)

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 3 och 4 §§ bostadsrättslagen (1991:614) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

11 kap.

3 §

 Beslut av hyresnämnden Beslut av hyresnämnden i

i frågor angående inträdefrågor angående inträde i

i föreningen enligt 2 föreningen enligt 2 kap.

kap. 10 §, skyldighet 10 §, skyldighet att upp-

att upplåta bostadsrätt låta bostadsrätt enligt 4

enligt 4 kap. 6 §, fast- kap. 6 §, fastställande av

ställande av hyresvillkor enligt

hyresvillkor enligt 4 4 kap. 9 §, godkännande av

kap. 9 §, godkännande av stämmobeslut enligt 9

stämmobeslut enligt 9 kap. 16 § första stycket 1

kap. 16 § första stycket eller 2 eller utdömande

1 eller 2 eller utdöm- av vite enligt 11 kap.

ande av vite enligt 11 2 § får överklagas hos Svea

kap. 2 § får överklagas hovrätt inom tre veckor

hos Bostadsdomstolen från den dag beslutet

inom tre veckor från den meddelas. Överklagandet

dag beslutet meddelas. skall ges in till hyres-

Skrivelsen med över- nämnden.

klagandet skall ges in

till hyresnämnden.

 Beslut av hyresnämnden i frågor enligt 7 kap. 11 § får inte överklagas.

 4 §

 I en tvist som avser I en tvist som avser

fastställande av fastställande av

hyresvillkor enligt hyresvillkor enligt

4 kap. 9 § skall vardera 4 kap. 9 § skall vardera

parten svara för sin parten svara för sin

rättegångskostnad i rättegångskostnad i

Bostadsdomstolen, om hovrätten, om inte något

inte något annat anges i annat anges i 18 kap. 6 §

18 kap. 6 § rättegångsbalken.

rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-03-16

Närvarande: f.d. justitierådet Ulf Gad, regeringsrådet Leif Lindstam och

justitierådet Bengt Lambe.

 Enligt en lagrådsremiss den 10 mars 1994 om upphörande av Bostadsdomstolen m.m.

(Justitiedepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över

förslag till lag om rättegången i vissa hyresmål i Svea hovrätt m.fl.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Peter[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Upphörande av Bostadsdomstolen m.m.

I det reformarbete som pågått under senare år inom rättskipningen har en bärande

tanke bakom de olika förslag till förändringar som lagts fram varit att

domstolsväsendet skall vara så sammanhållet som möjligt. Såsom framhålls i

lagrådsremissen talar vägande skäl för att den hyresrättsliga rättskipningen

koncentreras till de allmänna domstolarna. Förslaget att integrera

Bostadsdomstolens och hyresnämndernas verksamhet i de allmänna domstolarna utgör

ett viktigt led i det reformarbetet.

 Flera av remissinstanserna, bland dem Högsta domstolen, anser att frågan om

Bostadsdomstolens framtid, bör avgöras samtidigt med frågan om hyresnämndernas

framtid. Lagrådet delar Högsta domstolens uppfattning att de bästa

förutsättningarna för att få till stånd en lämplig och bestående ordning för

handläggningen av hyresrättsliga frågor föreligger om man först tar ställning

till hur prövningen skall ske i första instans och sedan låter detta

ställningstagande vara styrande för utformningen av förfarandet vid ett

överklagande.

 Ett överförande av hyresnämndernas uppgifter till tingsrätterna förutsätter

emellertid mer ingående överväganden än som kunnat göras hittills. Under

sommaren och hösten kommer att inledas ett arbete på att i grunden se över de

hyresprocessuella reglerna. Samtidigt därmed kommer också en viss omarbetning av

de materiella reglerna att ske.

 Det förslag som läggs fram i lagrådsremissen får ses som en tillfällig lösning

i avbidan på ett slutligt ställningstagande sedan det fortsatta utredningsarbete

som förutskickas har avslutats. Som ett provisorium kan förslaget godtagas trots

att det ofrånkomligen är förenat med vissa olägenheter.

Förslaget till lag om rättegången i vissa hyresmål i Svea hovrätt

I 23 § andra stycket lagen om bostadsdomstol finns en regel om s.k.

tilltrosbevisning. Motsvarande bestämmelser för de allmänna tvistemålens och för

brottmålens del finns i 50 kap. 23 § och 51 kap. 23 § rättegångsbalken.

 I författningskommentaren (sid. 57) anförs utan närmare motivering att

tilltrosregeln i lagen om bostadsdomstol kan avvaras i hovrättens prövnings-

förfarande. I 52 kap. rättegångsbalken, som därvid skall tillämpas om inte annat

följer av den föreslagna lagen eller annan lag, finns inte någon sådan

tilltrosregel och inte heller någon hänvisning till 50 och 51 kap. i balken.

Tilltrosregeln i 23 § andra stycket lagen om bostadsdomstol bör därför tas upp i

en särskild paragraf - förslagsvis som en 7 § - i den föreslagna lagen. 7-9 §§ i

förslaget får då betecknas 8-10 §§.

 Med anledning av ett uttalande i lagrådsremissen (sid. 55) att det inte finns

några skäl att låta tekniska ledamöter delta i dömandet i hovrätten vill

Lagrådet anmärka följande.

 I vissa av Bostadsdomstolens mål, exempelvis mål enligt bostadsförvalt-

ningslagen, kan behövas teknisk expertis. För att tillgodose detta behov ingår i

Bostadsdomstolen en s.k. teknisk ledamot, vilken tjänstgör i mål som fordrar

hans särskilda sakkunskap. Enligt förslaget kommer Svea hovrätt att handlägga

målen i ordinarie sammansättning, dvs. utan någon motsvarande teknisk expertis i

domstolen. Under föredragningen i Lagrådet har emellertid framhållits att frågan

om expertis kan lösas genom att hovrätten i det enskilda fallet vid behov för-

ordnar en sakkunnig att biträda domstolen. Det har också hänvisats till att mot-

svarande överväganden gjorts för hyresmålens del då de år 1991 (prop.

1990/91:32) fördes över från fastighetsdomstol (med tillgång till teknisk

ledamot) till tingsrätt (utan sådan ledamot).

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1993/94:200 Upphörande av Bostadsdomstolen m.m..