Internationellt bistånd

7

.

Förslag till statsbudget för år 1998

Internationellt bistånd

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Verksamhet under utgiftsområdet 7

3 A Internationellt utvecklingssamarbete 9

Regeringens prioriteringar 9

Resurser 13

4 A 1 Biståndsverksamhet 17

4.1. Multilateralt utvecklingssamarbete 17

4.1.1 Sverige i det multilaterala systemet 19

4.1.2 FN:s ekonomiska och sociala verksamhet 21

4.1.3 Multilaterala utvecklingsbanker 23

4.1.4 Övrigt multilateralt samarbete 25

4.2. EU:s gemensamma utvecklingssamarbete 28

4.3. Bilateralt utvecklingssamarbete 30

4.3.1 Afrika 34

4.3.2 Asien 40

4.3.3 Latinamerika 43

4.3.4 Europa 45

4.3.5 Verksamhetsområden 46

4.4 Övrigt 57

5 A 2 Biståndsförvaltning 59

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete

(Sida) 59

Nordiska Afrikainstitutet 60

6 B Samarbete med Central- och Östeuropa 63

Samarbetets huvudområden 64

Samarbetsländerna 67

Det EU-relaterade samarbetet 70

Europeiska unionens samarbete med Central-

och Östeuropa 70

Regionalt samarbete 71

Multilateralt samarbete 73

7 B 1. Samarbete med Central- och Östeuropa 75

8 B 2. Avsättning för förlustrisker vad avser garantier

 för finansiellt stöd och exportkreditgarantier 79

Förkortningslista 81

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

X

1. fastställer biståndsramen för internationellt

utvecklingssamarbete till 0,70 % av vid

budgeteringstillfället beräknad BNI för 1998,

2. bemyndigar regeringen att göra de utfästelser och

åtaganden som förordas under verksamhetsområde

A Internationellt utvecklingssamarbete, avsnittet

Utfästelser och åtaganden,

3. bemyndigar regeringen att ikläda staten

betalningsansvar i form av statliga garantier till ett

belopp av högst 12 000 000 000 kr för

garantigivning inom det internationella

utvecklingssamarbetet i enlighet med vad som

förordas under avsnittet Bilateralt

utvecklingssamarbete, underavsnittet Krediter och

garantier,

4. godkänner inrättande av en säkerhetsreserv för

garantiverksamhet som inte är kopplad till

kreditgivning i enlighet med vad som förordas under

avsnittet Bilateralt utvecklingssamarbete,

underavsnittet Krediter och garantier,

5. godkänner att subventioner av premier för

biståndsgarantier får belasta anslaget A 1

Biståndsverksamhet i enlighet med vad som förordas

under avsnittet Bilateralt utvecklingssamarbete,

underavsnittet Krediter och garantier,

6. godkänner att avräkning av gåvoelement i u-krediter

skall ske i enlighet med vad som förordas under

avsnittet Bilateralt utvecklingssamarbete,

underavsnittet Krediter och garantier,

7. bemyndigar regeringen att ikläda staten

betalningsansvar i form av statliga garantier för

finansiellt stöd till länder i Central- och Östeuropa

till ett belopp om högst 150 000 000 kronor,

8. bemyndigar regeringen att under budgetåret åta sig

ekonomiska förpliktelser för insatser i Central- och

Östeuropa innebärande åtaganden om högst

810 000 000 kronor som medför utgifter efter år

1998,

9. för budgetåret 1998 anvisar anslagen under

utgiftsområde 7 Internationellt bistånd enligt följande

uppställning:

ANSLAG

ANSLAGSTYP

ANSLAGSBELOPP

(TUSENTAL

KRONOR)

A 1. Biståndsverksamhet

reservarionsanslag

10 214 267

A 2. Biståndsförvaltning

ramanslag

409 333

B 1. Samarbete med Central- och Östeuropa

reservationsanslag

789 800

B 2. Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för

finansiellt stöd och exportkreditgarantier

reservationsanslag

21 000

Summa

11 434 400

2 Verksamhet under utgiftsområdet

Utgiftsområdet Internationellt bistånd omfattar

verksamhetsområdena A. Internationellt

utvecklingssamarbete respektive B. Samarbete med

Central- och Östeuropa.

Internationellt utvecklingssamarbete

Det överordnade målet för Sveriges internationella

utvecklingssamarbete är att höja de fattiga folkens

levnadsnivå. De sex av riksdagen fastlagda

biståndspolitiska målen att bidra till resurstillväxt,

ekonomisk och politisk självständighet, ekonomisk och

social utjämning, demokratisk samhällsutveckling, en

framsynt hushållning med naturresurser och omsorg om

miljön samt jämställdhet mellan kvinnor och män

samverkar för att bidra till det övergripande målet.

Samarbete med Central- och Östeuropa

De av riksdagen fastslagna målen för samarbetet med

Central- och Östeuropa är att främja en

säkerhetsgemenskap, fördjupa demokratins kultur,

stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling samt

stödja en miljömässigt hållbar utveckling. Härtill har

riksdagen beslutat att allt samarbete skall genomsyras av

ett jämställdhetsperspektiv.

Ramen för utgiftsområdet

Den totala biståndsramen, motsvarande 0,70 % av

prognosticerad BNI år 1998 beräknas till 12 418

miljoner kronor. I förhållande till regeringens

ekonomiska vårproposition 1996/97:150 är ramen för

utgiftsområdet nedjusterad med 65 miljoner kronor för

år 1998, vilket beror på att biståndsramen, som

beräknas till 0,70 % av BNI, omräknats som följd av

förändring av BNI-prognosen för år 1998.

UTGIFTSUTVECKLINGEN INOM UTGIFTSOMRÅDE 7

UTGIFT

1995/96

ANVISAT

1997

UTGIFTSPROG

NOS

1997

FÖRSLAG

1998

BERÄKNAT

1999

BERÄKNAT

2000

A. Internationellt

utvecklingssamarbete

16 965

10 191

12 258

10 624

11 218

12 231

B. Samarbete med Central- och

Östeuropa

1 241

811

775

811

810

810

Totalt för utgiftsområde 7

18 206

11 002

13 033

11 434

12 028

13 041

Beloppen anges i miljoner kronor

3 A Internationellt utvecklingssamarbete

Regeringens prioriteringar

Regeringen ser biståndet som ett oumbärligt

instrument att främja säkerhet och solidaritet. Det

är i Sveriges intresse att det internationella

utvecklingssamarbetet stärks. Biståndsfinansierade

insatser kan vara avgörande för att säkra fred,

fördjupa demokratins kultur, bistå människor i nöd,

utveckla handel och på olika sätt främja en globalt

hållbar utveckling. Utifrån det övergripande målet

att höja de fattiga folkens levnadsnivå har Sverige

över åren utvecklat metoder att ge ett effektivt

bistånd, såväl bilateralt genom Sida och enskilda

organisationer som genom ett aktivt multilateralt

arbete. Därigenom har Sverige blivit en uppskattad

partner till dem vars egen uppgift det är att utkräva

sin rätt, befria sig från fattigdom och ta makt över

sin framtid.

Biståndet är såväl genom sin storlek som genom

sin kvalitet ett utomordentligt användbart

instrument för Sveriges internationella ansvars-

tagande på många områden. Efter betydande

nedskärningar sedan 1992, kommer biståndet nu

efter budgetsaneringen att öka, för 1998 med 472

miljoner till 12 418 miljoner kronor, motsvarande

0,70 % av BNI. År 2000 kommer biståndet att öka

även i nivå, till 0,72%. Detta kontrasterar mot den

internationella utveckling som sänkt det samlade

biståndet under samma period från 0,33% till

0,25% av BNI, den historiskt lägsta nivån

någonsin. Medan stora biståndsgivare som USA

och nu även Japan går ned i volym, ökar det

samlade nordiska biståndet. I Afrika söder om

Sahara är nu de nordiska länderna sammantaget

större givare än både USA och Storbritannien.

Endast Frankrike, EG och IDA är påtagligt större.

Även kvalitativt är Sverige ledande. En

betydande policy- och metodutveckling har ägt rum

under senare år, särskilt sedan det nya Sida

bildades 1995. På områdena jämställdhet och

hållbar utveckling har riksdagen redan tagit

ställning till regeringens förslag. Inom kort förestår

riksdagsbehandling av en modern policy för

fattigdomsbekämpning. Före april 1998 avser

regeringen förelägga riksdagen förslag rörande

demokrati, mänskliga rättigheter och en samlad

Afrikapolitik. Dessutom pågår ett arbete om

Sveriges Asienpolitik. En ny humanitär policy

bereds ävenledes. På flera områden har också

biståndets möjligheter att verka

konfliktförebyggande och fredsfrämjande förstärkts

med nya former av insatser. Under 1998 kommer

en förstärkning av insatser för särskilt utsatta barn

att genomföras.

Det integrerade Utrikesdepartementet, det nya

Sida, landstrategiarbetet (regeringen har antagit 26

land- och regionstrategier), reformer av fält-

organisationen samt vår starka ställning i

samarbetet med FN, utvecklingsbankerna och EU

har bidragit till att Sverige i dag har ett bistånd som

kan styras och koordineras väl. Sida har, utöver ett

omfattande policyarbete, i det s.k. 2015-arbetet

belyst utvecklingssamarbetets förutsättningar på

tjugo års sikt. Den självständiga Expertgruppen för

studier i utvecklingsfrågor belyser i ett antal studier

svåra frågor som biståndsberoende, de nya

kapitalmarknaderna, lärandet i biståndet och barns

ekonomiska roll i u-länder. Utrikesdepartementet

och Sida kommer under 1998 att ytterligare öka

kompetensen att leverera ett modernt,

serviceinriktat samarbete mellan svenska intressen

och människor och länder i den fattigare delen av

världen.

Efter biståndets första år, u-hjälpens, då fokus

låg på enskilda biståndsprojektet, och den senaste

15-årsperioden, då fokus legat på

strukturanpassning och god samhällsstyrning,

förestår nu sannolikt en period då

utvecklingssamarbetet måste ses i ljuset av den

kraftfulla globaliseringen.

Globaliseringen manifesteras i en allt snabbare

ökning av flödet av varor, tjänster, kapital,

kunskap, teknologi, kultur och information liksom

växande regionala och globala miljöproblem. Det

leder till att frågor av lokal och nationell karaktär

måste ses i ett globalt sammanhang Den väldiga

politiska och ekonomiska omvandlingen i det som

en gång var tredje världen påverkar alla länder.

Hastigheten i förändringarna och den växande

mängden av information skapar osäkerhet om

framtiden. Samspelet mellan olika flöden, inte

minst kunskap, formar en ny verklighet.

Regeringen avser tillsammans med

ordförandelandet i den alliansfria rörelsen,

Colombia, genomföra en internationell konferens

om politikens möjligheter att dra nytta av de

positiva effekterna av globaliseringen och mildra de

negativa. Globaliseringen ställer länder inför

utmaningar och ödesfrågor som måste angripas

gemensamt. Utvecklingssamarbetet är här ett

oundgängligt instrument.

Studier, t.ex. av OECD, anger att på sikt är

förutsättningarna för fortsatt tillväxt,

fattigdomsbekämpning och sociala framsteg goda.

Utmaningarna är dock stora och mer pessimistiska

förutsägelser finns. Även i ekonomier med god

tillväxt ökar ofta klyftorna mellan fattiga och rika.

Belastningen på miljön överstiger globalt vad som

är långsiktigt hållbart. De politiska reaktionerna på

förändringstrycket kan leda till en nytändning för

internationellt samarbete och till impulser för lokalt

engagemang, men också till populistiska rörelser

som bygger på människors rädsla.

Aldrig har så många människor fått det så

mycket bättre som under de senaste trettio åren.

Aldrig har andelen fattiga varit så låg. Samtidigt

fortsätter antalet fattiga att öka. Aldrig har så

många fötts in i fattigdom. Kvinnor utgör en allt

större andel av de fattiga.

Regeringen har i de senaste

budgetpropositionerna tydliggjort avsikten att stärka

fattigdoms-inriktningen och långsiktigheten i

utvecklingssamarbetet. På basis av bl.a. Sidas

utredning och handlingsprogram om stöd till

bärkraftig försörjning och fattigdomsbekämpning,

överlämnade regeringen i juni i år skrivelsen De

fattigas rätt vårt gemensamma ansvar.

Fattigdomsbekämpning i Sveriges

utvecklingssamarbete (skr. 1997/97:169) till

riksdagen. I skrivelsen redovisas hur

fattigdomsarbetet kan ges en starkare profil i

utvecklingssamarbetet, såväl strategiskt som

metodiskt, såväl i det bilaterala

utvecklingssamarbetet som i samverkan med FN,

EU och de multilaterala utvecklingsbankerna.

Mer än 30 års erfarenhet av bistånd har gett oss

kunskap och insikt om att fattigdomsbekämpning

kräver ett integrerat synsätt, där sambanden mellan

politisk, ekonomisk, miljömässig och social

utveckling är avgörande. Fattigdom handlar inte

bara om brist på materiella resurser. Det handlar

också om mäns och kvinnors brist på rättigheter,

kunskap och inflytande över egna livsvillkor. De

fattigas egen syn på vad fattigdom respektive ett

gott liv är och vad som krävs för att ta sig ur

fattigdomen måste vara utgångspunkten.

Kampen mot fattigdom måste ledas av de fattiga

länderna själva. Deras vilja och förmåga att föra en

politik som stärker fattiga människors säkerhet,

förmåga och möjligheter och som bidrar till att

mobilisera egna resurser för att bekämpa fattigdom

är avgörande. Utvecklingssamarbetets roll är att

stödja och genom dialogen påverka förändringar i

samarbetsländerna som skapar förutsättningar för

uthållig tillväxt och förbättrade levnadsvillkor för

fattiga kvinnor, män och inte minst barn att

förbättra barnens villkor och möjligheter utgör den

viktigaste investeringen i en nations framtid.

Det finns ingen enkel formel för att göra

utvecklingssamarbetet mer inriktat på

fattigdomsbekämpning. Det handlar inte främst om

att utforma speciella insatser för att nå de fattiga

utan om ett synsätt som utgår från de fattigas

situation. Ökad kunskap om och förståelse för

specifika förutsättningar i olika länder är en

nödvändig förutsättning för en starkare fattigdoms-

profil.

Det långsiktiga bilaterala utvecklingssamarbetet

bör främst koncentreras till fattiga länder vars

regeringar har politisk vilja och förmåga att bedriva

en framgångsrik politik mot fattigdom.

Internationellt skall Sverige fortsätta att verka för

att fattigdomsorientering får ett starkare genomslag

i FN:s utvecklingssamarbete, i

utvecklingsbankernas långivning och policydialog

och i EU:s bistånd.

Demokratins värderingar och principer får

fotfäste i allt fler av världens länder. Denna

utveckling innebär helt nya förutsättningar att

arbeta med demokratimålet. Sida fick därför i fjol i

uppdrag att till regeringen föreslå en sammanhållen

policy på området. Med Sidas arbete som grund

avser regeringen att i början av 1998 i form av en

skrivelse till riksdagen presentera sin politik för hur

Sverige genom utvecklingssamarbetet avser stödja

demokratisering och respekt för mänskliga

rättigheter. Inom Utrikesdepartementet har vidare

inletts ett brett arbete för att tydligare formulera

regeringens politik för att 1främja de mänskliga

rättigheterna, kvinnor och mäns, de jure och de

facto. Arbetet skall utmynna i en skrivelse till

riksdagen inför 50-årsminnet av FN:s allmänna

förklaring om de mänskliga rättigheterna.

Ansvaret för den egna utvecklingen ligger på

varje land. Samtidigt är varje land och varje

människa beroende av vad som händer i andra

länder. För att klara globaliseringens utmaningar

likaväl som att lösa fattigdomens problem, krävs ett

partnerskap mellan i- och u-länder, som på mer

jämbördig basis deltar i styrningen av världens

angelägenheter. Det kräver också att

utvecklingssamarbetet omformas så att det förmår

förverkliga den helhetssyn som vunnit brett stöd

och som kräver förankring i ett partnerskap, vilket

bl.a. kommer till uttryck i det av OECD-länderna

antagna policydokumentet "Shaping the 21st

Century".

Genuina partnerskap förutsätter trovärdiga

parter. Därför blir den demokratiska

samhällsutvecklingen central för att kunna skapa

genuina partnerskap. I utvecklingssamarbetet måste

partnerskap bygga på gemensam värdegrund och

samsyn om prioriteringar, men också på en klar

ansvarsfördelning liksom ömsesidiga villkor och

åtaganden.

Det är i det långsiktiga programlandssamarbetet

som betydelsen av ett nytt partnerskap är som

störst. I många av de fattigaste länderna har ett

långtgående biståndsberoende utvecklats. Givarna

har tagit över allt för mycket av genomförandet av

biståndet. En lösning måste både handla om att

stärka samarbetsländernas förmåga och att minska

belastningen genom att givarna går från ord till

handling när det gäller givarsamordning.

Ett partnerskap rör inte bara relationen mellan

stater utan bör också inkludera ett brett deltagande

från näringslivet och det civila samhället, både av

män och kvinnor. Det svenska

utvecklingssamarbetet har länge byggt på brett

deltagande, t.ex. genom den stora del av biståndet

som går genom folkrörelser och enskilda

organisationer, vårt unikt omfattande och

långsiktiga forskningssamarbete, företag och

myndigheter som inleder internationellt samarbete

genom kunskapsöverföring och under senare år

även stödet till svenska riksdagspartier för

demokratistöd i u-länder.

Ytterligare former behöver utvecklas för att

underlätta samarbete mellan parter i Sverige och i

u-länder på basis av jämbördighet och ömsesidigt

intresse, t.ex. långsiktigt samarbete mellan

organisationer, institutioner och företag i Sverige

och samarbetsländerna. Näringslivets

Internationella Råd har lanserat en idé om

koncentrerade satsningar på ett intensifierat utbyte

med några länder i samverkan med näringslivet,

som regeringen finner intressant att diskutera

vidare. Regeringen förordar i denna

budgetproposition ett mer flexibelt utnyttjande av

krediter och garantier i biståndet där näringslivet

utgör en stark resursbas liksom nya former av

näringslivssamarbete där svenska erfarenheter kan

tas tillvara. Erfarenheterna från det framgångsrika

StartÖst-programmet där svenska små och

medelstora företag får stöd att etablera

verksamheter i Baltikum överförs nu i ett StartSyd-

program. Särskilda satsningar skall göras för att

främja bredare utbyte och samarbete på olika

områden med vissa länder, t.ex. Indien, Chile och

Sydafrika.

Aldrig har maximen att kunskap är makt varit

mer träffande. I dag krävs en fungerande

infrastruktur för kunskap, telekommunikationer,

datakunskap och forskningskapacitet på mycket

högre nivå än för bara några år sedan. Ett allt friare

flöde av information skapar nya möjligheter men

ökar också gapet mellan länder och människor

ifråga om tillgång till och förmågan att utnyttja

kunskap.

Uppbyggnad av kunskap och kapacitet är också

en förutsättning för att realisera partnerskapstanken

och åstadkomma ett mer jämlikt förhållande i

biståndsrelationen. Det är också avgörande för att

bidra till u-ländernas integration i världsekonomin.

Det handlar inte om den gamla felställda frågan om

handel eller bistånd utan om att med bistånd stärka

de fattiga ländernas förmåga att delta i

världsekonomin.

Regeringen avser under 1998 analysera

kunskaps- och IT-frågorna i utvecklingssamarbetet

närmare ett arbete som kan utmynna i en strategi

avseende utvecklingssamarbetets uppgift i

kunskapssamhället.

I regeringens skrivelse Ekologisk hållbarhet

(1997/98:13) redovisas arbetet för att föra Sverige

mot målet om ekologisk hållbarhet. För

utvecklingssamarbetets del framgår att

integrationen av miljöaspekten ytterligare skall

förstärkas.

För att möta de hot som ökad marginalisering av

fattiga länder och människor liksom växande

kunskapsklyftor utgör krävs ett gemensamt

ansvartstagande. Förenta Nationerna är det

viktigaste instrumentet för internationell

samverkan. Regeringen stödjer de reformförslag

som lagts fram av FN:s generalsekreterare Kofi

Annan. Det är angeläget att föreslagna reformer nu

konkretiseras. Regeringen prioriterar arbetet med

att fokusera FN:s ekonomiska och sociala

verksamhet, som bör ges en klarare

fattigdomsinriktning och innefatta uppföljning av

arbetet med hållbar utveckling. Verksamheten

måste effektiviseras bl.a. genom bättre styrformer

och ökad samordning på landnivå. FN behöver

också en långsiktig finansiering baserad på en

rättvis bördefördelning.

FN:s ekonomiska och sociala råd (ECOSOC)

har 1997 antagit betydelsefulla riktlinjer, bl.a. på

svenskt initiativ om att integrera ett

jämställdhetsperspektiv i allt FN-arbete. Sverige

kommer att bevaka att detta beslut efterlevs.

De multilaterala utvecklingsbankerna har under

senare år stärkt sin övergripande inriktning på

fattigdomsbekämpning. De snabbt växande privata

flödena till allt fler u-länder leder också till behov

av anpassning till en situation där bankernas roll är

att komplettera en ökande tillgång till kommersiell

finansiering och att genom rådgivning och stöd till

reformer bidra till att fler länder kar attrahera

privata flöden. Framöver förväntas bankerna i

högre grad koncentrera sin koncessionella utlåning

till de fattigaste länderna och till sektorer som är

centrala för deras långsiktiga ekonomiska

utveckling. En annan viktig del i bankernas

omorientering handlar om att fördjupa rollen som

förmedlare av kunskap.

Den framtida inriktningen och utformningen av

EU:s utvecklingssamarbete är en fråga av hög

prioritet för regeringen, inte minst inom ramen för

den s.k. post-Lomédiskussionen om det framtida

samarbetet med AVS-staterna (Afrika, Västindien

och Stillahavsområdet). Kvaliteten, effektiviteten

och fattigdomsinriktningen i EU:s bistånd måste

stärkas liksom samstämmigheten mellan olika

politikområden som bistånds-, handels-, utrikes-,

miljö- och jordbrukspolitik.

Bland de åtgärder som annonseras i denna

proposition återfinns följande 10 punkter:

1. Regeringen föreslår att biståndsramen för 1998

höjs med 472 miljoner kronor till 12 418

miljoner kronor, motsvarande 0,70 % av BNI.

År 2000 skall biståndsnivån höjas till 0,72 %

av BNI. Ambitionen är att Sverige åter skall

uppnå enprocentmålet när de statsfinansiella

förutsättningarna för detta föreligger.

Utbetalningsnivån förutses under de närmaste

åren kunna hållas på en högre nivå genom ett

bättre utnyttjande av reservationer.

2. Regeringen fullföljer under 1997 98 arbetet med

att förnya utvecklingssamarbetet utifrån centrala

policyperspektiv:

 Demokrati, mänskliga rättigheter, utveckling

och biståndets roll behandlas i en särskild

riksdagsskrivelse. Denna skrivelse framställs i

nära samband med det arbete på en skrivelse

om regeringens MR-politik som skall

färdigställas inför 50-årsminnet av FN:s

allmänna förklaring om de mänskliga

rättigheterna.

Dessa arbeten följer på tidigare förnyelsearbete:

 om fattigdomsbekämpning, som redovisats

riksdagen i särskild skrivelse 1997,

 om jämställdhet, där beslut om nytt biståndsmål

togs av riksdagen 1996, och regeringen antagit

särskilda riktlinjer,

 om hållbar utveckling i särskild

riksdagsskrivelse 1996.

3. Arbetet med att stärka biståndets fredsfrämjande

roll fortsätter genom ökad tonvikt på

konfliktlösning och -förebyggande liksom

samspelet med långsiktiga utvecklingsinsatser.

Regeringen prioriterar särskilt landminor och

barn i krig. En humanitärpolitisk strategi

utvecklas i syfte att stärka det svenska

agerandet.

4. Regeringen kommer att söka ett nytt partnerskap

med samarbetsländerna, där mottagarens

ledande och biståndets stödjande roll tydliggörs

i en mer jämbördig relation. Det förutsätter

kapacitet och förmåga hos samarbetsländerna

liksom ny metodik och bättre koordinering av

biståndsgivarna, vilket framhävs i den nyligen

framlagda utredning Partner med Afrika. Ett

konkret exempel är det nya nordiska

partnerskapet med Tanzania.

5. Kunskap ger makt. Globaliseringen och de

snabba framstegen inom bl.a.

informationsteknologin riskerar att skapa nya

klyftor. Regeringen kommer under kommande

år att prioritera insatser för ett kompetenslyft

främst i Afrika, bl.a. genom

forskningssamarbete och kunskapsutveckling.

Regeringen kommer att inleda ett arbete för att

analysera utvecklingssamarbetets uppgift i

kunskapssamhället, inklusive IT-revolutionens

nya möjligheter.

6. Regeringen avser utveckla en strategi för att

stärka stödet till barns rättigheter och

förbättrade levnadsvillkor. Inom ramen för det

multilaterala utvecklingssamarbetet anslås för

1998 särskilda medel för insatser till stöd för

utsatta barn i fattiga länder för att bidra till att

stärka arbetet med barnfrågor internationellt.

7. En översyn över de svenska förbindelserna med

såväl Afrika, Asien som Latinamerika äger

rum. Utredningen Partner med Afrika har

överlämnats till regeringen och kommer att

ligga till grund för en särskild riksdagsskrivelse

om en ny svensk Afrikapolitik. Asienstudien

skall belysa utvecklingen i Asien och lämna

förslag till en strategi för att intensifiera

Sveriges relationer med Asien. Regionstrategier

för Sveriges utvecklingssamarbete med

Centralamerika och Sydamerika har tagits

fram.

8. Regeringen kommer att driva på arbetet för att

skapa hållbara finansieringssystem för FN-

systemet och utvecklingsbankerna, baserade på

långsiktighet, förutsägbarhet och rättvis

bördefördelning. Hög prioritet måste nu ges åt

att konkretisera de förslag till FN-reformer som

lagts fram, inte minst för att åstadkomma bättre

styrning och effektivitet på det sociala och

ekonomiska området.

9. Med utgångspunkt i den EU-strategi regeringen

presenterade hösten 1996 kommer regeringen

att verka för att den s.k. post-Lomédiskussionen

inför de förhandlingar som inleds 1998 om det

framtida samarbetet med AVS-länderna skall

utgöra ett led i att effektivisera och höja

kvaliteten i EU:s utvecklingsarbete.

Koherensfrågorna, dvs. ökad samstämmighet

mellan olika politikområden, måste få ökat

genomslag.

10. Regeringen vill pröva hur biståndet ytterligare

kan stödja breda samhällskontakter och

stimulera samarbete av ömsesidigt intresse t.ex.

inom forskning, institutions- och

näringslivssamarbete. Ett led i detta är också att

öka kunskapen om och intresset för

utvecklingsfrågor och de problem biståndet

skall medverka till att lösa. Regeringen fäster

stor vikt vid Sidas ambitioner att se över sin

informationsverksamhet för att öka

genomslagskraften.

A INTERNATIONELLT UTVECKLINGS-

SAMARBETE

1995/9

6

Utgift

16 964

565

Anslag

s-

sparan

de

7 671

459

1997

Anslag

10 191

400

Utgifts-

progno

s

12 258

000

1998

Förslag

10 623

600

1

1999

Beräkn

at

11 217

707

2000

Beräkn

at

12 230

702

Beloppen anges i tusental kronor

1. A Internationellt utvecklingssamarbete består av anslagen

 A 1 Biståndsverksamhet och A 2 Biståndsförvaltning

Resurser

Regeringen har i den ekonomiska vårpropositionen

(1996/97:150) föreslagit att biståndsramen skall

uppgå till 0,7 % av beräknad BNI för år 1998 och

år 1999, medan biståndsramen år 2000 höjs till

0,72 % av BNI. För år 1998 motsvarar ramen

12 418 miljoner kronor, vilket innebär en ökning

med 472 miljoner kronor jämfört med år 1997.

Verksamhetsområdet A. Internationellt

utvecklingssamarbete ökar med 432 miljoner

kronor, eftersom avräkningarna från biståndsramen

räknas upp med 40 miljoner kronor jämfört med

föregående budgetår. För år 1999 beräknas

biståndsramen till 13 048 miljoner kronor och för

år 2000 beräknas den till 14 098 miljoner kronor.

Vid fördelningen av medel har regeringen för

budgetåret 1998 beaktat såväl gjorda utfästelser

som reservationsläget. Bidragen till multilaterala

utvecklingsbanker ökar på grund av tidigare gjorda

utfästelser. Bidragen till FN-systemet förblir i stort

sett oförändrade. Inom ramen för dessa görs en

målinriktad satsning på utsatta barn i fattiga länder

och på jämställdhet. Anslagsposten för det

bilaterala utvecklingssamarbetet ökar med hänsyn

till de stora reservationerna långsammare än

biståndsbudgeten som helhet. Posterna för Afrika,

Asien, enskilda organisationer, krediter, forskning

och ekonomiska reformer ökar. Minskningar inom

särskilda utvecklingsprogram är motiverade av

betydande reservationer och innebär inte att

verksamheten behöver skäras ned. Från denna

delpost överförs vidare medel för landinriktade

insatser till stöd för demokrati och respekt för

mänskliga rättigheter till regionposterna för Afrika

och Asien. En ny Europapost inrättas för stöd till

främst f.d. Jugoslavien och vissa utvecklingsländer

i Kaukasus och Centralasien genom omfördelning

av medel från delposten för humanitärt bistånd.

UTFALL PÅ BISTÅNDSANSLAGEN 1992-1997

(exkl Central- och Östeuropasamarbetet)

1992/93

12 579

1993/94

12 701

1994/95

11 865

1995/96

(18 mån.)

16 965

1996

(kalenderå

r)

11 355

1997

(prognos)

12 258

Beloppen anges i miljoner kronor

Avräkningar från biståndsramen

Avräkningen från biståndsramen för kostnader för

asylsökande från u-länder räknas upp till 778

miljoner kronor år 1998 beroende på

indexuppräkning med 13 miljoner kronor. För år

1999 och 2000 skall asylavräkningarna beräknas på

vid respektive budgeteringstillfälle tillgängligt

prognosunderlag. Från biståndsramen avräknas

vidare kostnader för det svenska bidraget till den

del av EU:s gemensamma bistånd, som finansieras

över den Europeiska kommissionens reguljära

budget. För år 1998 uppgår bidraget till 707

miljoner kronor.

Avräkningar för administrativa kostnader och

andra utgifter ökar enligt riksdagens tidigare beslut

med 20 miljoner kronor år 1998 och uppgår efter

uppräkning för inflation till 309 miljoner kronor.

Totalt uppgår avräkningarna från biståndsramen till

1 794 miljoner kronor år 1998.

Utfästelser och åtaganden

Ett effektivt utvecklingssamarbete kräver

möjligheter att göra fleråriga utfästelser och

åtaganden. Regeringen hemställer därför om

bemyndigande att göra följande utfästelser och

åtaganden under anslaget A 1 Biståndsverksamhet:

Inom det multilaterala utvecklingssamarbetet får

regeringen ikläda staten förpliktelser i

förhandlingar om:

 FN:s frivilligfinansierade verksamhet på det

ekonomiska och sociala området upp till tre

gånger 1998 års medelstilldelning.

 kapitalökningar i Afrikanska utvecklingsbanken

(AfDB) och i Världsbankens garantiorgan

(MIGA), kapitalpåfyllnader i NORSAD, i

African Capacity Building Foundation (ACBF)

och Globala miljöfonden (GEF) samt

kapitalinsats vid ett eventuellt medlemskap i

Karibiska utvecklingsbanken, med utgångspunkt

i att den svenska andelen skall avspegla en

rimlig internationell bördefördelning mellan

bidragsgivarna.

Inom det bilaterala utvecklingssamarbetet får

regeringen ikläda staten förpliktelser som

tillsammans med tidigare gjorda, utestående

utfästelser motsvarar högst fem gånger landramen

på årsbasis för det landramsfinansierade samarbetet

med programländer för vilka regeringen fastställt

landstrategier eller motsvarande. I fall då

landramen förändras, t.ex. vid successiv avveckling

av samarbetet eller vid uppbyggnad av ett nytt

programlandssamarbete, får regeringen i varje

särskilt fall fastställa maximal utfästelseram i syfte

att undvika att redan gjorda åtaganden överskrids.

För övriga landprogram och andra verksamheter

får utfästelseramen uppgå till högst tre gånger 1998

års medelstilldelning.

BISTÅNDSRAM, AVRÄKNINGAR OCH BISTÅNDSANSLAG

BUDGETÅR

1995/96

1

1997

1998

1999

2000

Biståndsram

13 360

11 946,2

12 418

13

0482

14 0982

- Avräkningar,

1 930

1 754,8

1 794,4

1

830,3

1 866,9

varav

Asylkostnader

965

765,0

778

793,63

809,43

EU-bistånd

707

707,0

707

721,1

735,6

Adm. m.m.

258

282,8

309,4

315,6

321,9

A Internationellt

utvecklingssamarbete4

11 430

10 191,4

10 623,6

11

217,7

12 230,7

Biståndsram i % av beräknad BNI

0,83 %

0,70 %

0,70 %

0,70 %

0,72%

Beloppen anges i miljoner kronor

1. Budgetåret 1995/96 omräknat till 12-månadersbasis

2. Biståndsramen för 1999 och 2000 enligt nu gällande prognos för BNI för de

åren

3. Omräknas vid budgeteringstillfället enligt då gällande prognos

4. A Internationellt utvecklingssamarbete består av A 1 Biståndsverksamhet och A

 2 Biståndsförvaltning

Verksamheternas olika inriktning och

långsiktighet gör att avtal med längre giltighetstid

främst avser det landramsfinansierade samarbetet,

krediter och forskning. Överskådlighet och enkelhet

motiverar att reglerna för åtagandemöjligheter är

generella.

De totala utestående åtagandena för det

multilaterala utvecklingssamarbetet uppgår till ca

10 700 miljoner kronor, varav ca två tredjedelar

avser IDA och EUF. Av de totala åtagandena

motsvaras ca 1 600 miljoner kronor av

reservationer. De totala utestående utfästelserna för

det bilaterala utvecklingssamarbetet uppgår till ca

6,3 miljarder kronor.

Utvecklingsamarbetets förvaltnings

myndigheter Sida och Nordiska

Afrikainstitutet

I enlighet med tidigare beslutade sparbeting

avseende statliga myndigheters

förvaltningskostnader, minskas förvaltningsanslaget

för Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) och Nordiska

Afrikainstitutet (NAI) med 9 miljoner kronor år

1998.

4 A 1 Biståndsverksamhet

A 1 BISTÅNDSVERKSAMHET

1995/9

6

Utgift

16 375

908

Anslags-

sparand

e

7 536

261

1997

Anslag

9 779

093

Utgifts-

prognos

11 800

000

1998

Förslag

10 214

267

1

1999

Beräknat

10 796

266

2000

Beräknat

11 796

780

Beloppen anges i tusental kronor

1. Består av anslagsposterna:

 A 1.1 Multilateralt bistånd 3 011 000 tkr

 A 1.2 Bilateralt utvecklingssamarbete 7 160 000 tkr

 A 1.3 Övrigt 43 267 tkr

4.1 Multilateralt utvecklings-

samarbete

Anslag och anslagsstruktur

Inledning

Multilateralt utvecklingssamarbete omfattar FN:s

ekonomiska och sociala verksamhet, Internationella

finansieringsinstitutioner respektive Övrigt multilateralt

samarbete.

UTFALL BÅ 1995/96, PROGNOS 1997 SAMT FÖRSLAG FÖR 1998 (TUSEN KRONOR)

ANSLAGSPOST A 1.1

UTGIFT

1995/96

DÄRAV

1996

ANVISAT

1997

UTGIFTS-

PROGNOS

1997

FÖRSLAG

1998

1. FN:s ekonomiska och sociala verksamhet

2 892 000

1 397 000

1 630 500

1 667 800

1 570 000

2. Internationella finansieringsinstitutioner

1 861 000

1 323 000

811 000

1 581 000

1 102 000

3. Övrigt multilateralt samarbete

378 000

323 000

368 500

250 000

339 200

Summa

5 131 000

3 043 000

2 810 000

3 498 800

3 011 200

Fr.o.m. budgetåret 1998 överförs budgetposten Internationella

familjeplaneringsfederationen (IPPF) och Internationella sjöfartsuniversitetet

(WMU)

till

anslagsposten A 1.2 Bilateralt utvecklingssamarbete.

Regeringen beräknar för anslagsposten A 1.1

Multilateralt utvecklingssamarbete för budgetåret 1998

3 011 miljoner kronor. Detta innebär en ökning om 291

miljoner kronor (10 %) om hänsyn tas till att

överföringar (totalt 90 miljoner kronor) har gjorts till

anslagsposten A 1.2 Bilteralt utvecklingssamarbete.

Hela ökningen avser de internationella

finansieringsinstitutionerna, främst Världsbanken, och

beror på dragningar under budgetåret på redan gjorda

åtaganden i s.k. påfyllnadsprocesser. De totala

årsbidragen till FN:s ekonomiska och sociala

verksamhet är i huvudsak oförändrade.

Ingående reservation beräknas 1 januari 1998 uppgå

till 1 703 miljoner kronor. Av dessa medel är 94 %

intecknade i form av skuldsedlar, dvs. bindande

åtaganden till Världsbanken och de regionala

utvecklingsbankerna. Denna reservation kommer

successivt att minska de närmaste åren.

Medelsfördelning samt prognos för utfall och

utgående reservation 1997 framgår av nedanstående

tabell. En jämförelse av medlesfördelningen inom det

multilaterala biståndsanslaget fr.o.m. bå 86/87 framgår

ur diagrammet ovan.

1. FN:s ekonomiska och sociala verksamhet

Regeringen fäster mycket stor vikt vid ett stort och

effektivt biståndssamarbete via FN. Detta präglar i hög

grad det svenska och nordiska utvecklingssamarbetet.

En viss minskning av medelstilldelningen för delposten

för FN:s ekonomiska och sociala verksamhet för

budgetåret 1998 föreslås. Eftersom en del av 1997 års

budgetmedel användes för retroaktiva

bidragsutbetalningar för 1996, vilket inte behövs för

1997, kommer den totala bidragsnivån under 1998 inte

att minska trots de minskade anslagen. FN:s

organisationer i stort kommer alltså inte att drabbas.

Tabellen ovan visar årsbidragen i form av

basbudgetstöd till vissa FN-organisationer för perioden

1994-1997 samt förslag för 1998. Den pågående

reformeringen av FN:s organisation kan komma att

påverka fördelningen av basbudgetstöd redan under

1998. Dels kan det ske genom FN-beslut om

organisatoriska förändringar som t.ex. en integration av

olika organ, dels bör anslagsnivåer påverkas av

organisationernas förmåga och beredskap att stödja

generalsekreterarens reformsträvanden som bl.a. syftar

till högre relevans och effektivitet för FN på landnivå.

BASBUDGETSTÖD TILL FN:S EKONOMISKA OCH SOCIALA VERKSAMHET 1994-1997 SAMT

BUDGETFÖRSLAG BÅ

1997 (TUSEN KRONOR)

ÅRSBIDRAG

1994

ÅRSBIDRAG

1995

ÅRSBIDRAG

1996

ÅRSBIDRAG

1997

FÖRSLAG

1998

FN:s utvecklingsprogram, UNDP

460 000

460 000

460 000

460 000

470 000

FN:s kapitalutvecklingsfond, UNCDF

40 000

32 000

32 000

40 000

42 000

FN:s barnfond, UNICEF

350 000

283 000

283 000

283 000

250 000

FN:s befolkningsfond, UNFPA

140 000

116 000

116 000

116 000

125 000

FN:s världslivsmedelsprogram, WFP1

135 000

189 000

245 000

200 000

180 000

FN:s flyktingkommissarie, UNHCR

275 000

248 500

248 500

248 500

260 000

FN:s hjälporganisation för palestinaflyktingar,

UNRWA

146 000

140 000

135 000

135 000

145 000

Multilateral handelsrelaterad biståndsverksamhet

(UNCTAD, WTO, ITC)

15 000

3 500

4 500

5 000

8 000

Narkotikainsatser genom FN-systemet (UNDCP,

WHO/PSA, förberedelser till UNGASS 98)

49 000

32 000

40 000

40 000

45 000

UNAIDS2

-

10 000

10 000

35 000

37 000

FN:s industriutvecklingsorganisatoin (UNIDO) 3

8 000

8 000

Summa

1 610 000

1 514 000

1 574 000

1 570 500

1 570 000

1. Inklusive åtaganden enligt 1995 års livsmedelskonvention (FAC) och bidrag

till Internationella katastroflagret för livsmedel (IEFR).

2. 1995 och 1996 gavs bidrag till UNAIDS, dels via Sida, dels via Övrigt

multilateralt samarbete.

3. 1994-1997 finansierades bidragen till UNIDO över anslaget B9

2. Internationella finansieringsinstitutioner

De multilaterala utvecklingsbankernas reguljära

verksamhet, som består av utlåning till

marknadsmässiga villkor, baseras på långsiktiga

kapitalinsatser från medlemsländerna. Bankernas fonder

för förmånlig kreditgivning finansieras däremot av

bidrag enligt en internationellt överenskommen

bidragsskala, vilka betalas in under en period om några

år. Resurserna används sedan successivt över en längre

period.

Världsbankens fond för förmånlig kreditgivning,

IDA, har fram till 1991 fyllts på ungefär vart tredje år.

Bidragen till IDA budgeterades fram till budgetåret

1991/92 med hela det svenska bidraget, vilket

deponerades hos riksbanken i form av skuldsedlar. I

takt med att organisationen begärde tillgång till

resurserna drogs medel från skuldsedlarna.

Dragningarna gjordes under en längre period än tiden

för inbetalning, vilket ledde till att intecknade

reservationer uppstod.

Numera anslås endast belopp motsvarande de

förväntade dragningarna, vilket gör att de intecknade

reservationerna successivt minskar. Dragningar sker

f.n. på nionde, tionde och elfte påfyllnaden (IDA 9,

IDA 10 och IDA 11). Regeringen har infört samma

budgeteringssystem för Interamerikanska

utvecklingsbanken, Asiatiska utvecklingsfonden och

Afrikanska utvecklingsfonden fr.o.m. aktuella

påfyllnadsperioder. Detta betyder att de åtaganden som

Sverige gör under 1997 kommer att belasta budgeten

senare.

Tabellen nedan visar budgetbehovet för budgetåret

1998, dvs. förväntade dragningar i de fall medel inte

budgeterats tidigare, samt som jämförelse budgetåren

1995/96 samt 1997.

INTERNATIONELLA FINANSIERINGSINSTITUTIONER

(TUSEN KRONOR)

BUDGET

BÅ 95/96

(12 MÅN)

BUDGET

BÅ 1997

FÖRSLAG

1998

Världsbanksgruppen

636 000

696 000

920 000

Regionala utvecklingsbanker

134 000

30 000

52 000

Övriga utvecklingsbanker och

fonder

131 000

85 000

130 000

Summa

901 000

811 000

1 102

000

3. Övrigt multilateralt samarbete

Under delposten Övrigt multilateralt samarbete

finansieras Multilaterala miljöinsatser,

Konfliktförebyggande insatser, Särskilda multilaterala

insatser och Övriga insatser.

Budgetposten Särskilda multilaterala insatser är ny.

Genom införandet av denna möjliggörs, i begränsad

utsträckning, icke organisationsbundet stöd till

verksamhet på de områden som lagts fast i t.ex. globala

överenskommelser.

Sedan tidigare ges denna typ av ämnesinriktat stöd

till multilaterala miljöinsatser och konfliktförebyggande

insatser.

Från delposten Övriga insatser finansieras bidrag till

organisationer, såväl inom som utanför FN-systemet,

samt analyser, seminarier och andra internationella

aktiviteter som främjar internationell samverkan och

utveckling.

Bidragen till Internationella

familjeplaneringsfederationen (IPPF) och till

Internationella sjöfartsuniversitetet, WMU, som tidigare

finansierades från denna post (totalt 80 miljoner kronor)

övergår fr.o.m. budgetåret 1998 till Sida.

ÖVRIGT MULTILATERALT SAMARBETE

(TUSEN KRONOR)

BUDGET

BÅ 95/96

(12 MÅN)

BUDGET

BÅ 1997

FÖRSLAG

1998

Miljöinsatser

145 000

130 000

120 000

Konfliktförebyggande insatser

100 000

80 000

70 000

Särsk. multilaterala insatser:

- Utsatta barn i fattiga länder

- Särsk. jämställdhetsinsatser

0

0

0

0

60 000

20 000

IDEA 1

Övriga insatser 2

145 000

159 000

69 200

Summa

390 000

369 000

339 200

1. Medel finns reserverade under Övriga insatser

2. Fr.o.m. budgetåret 1998 överförs budgetposten Internationella

familjeplaneringsfederationen (IPPF) och Internationella

sjöfartsuniversitetet (WMU) till anslagsposten A 1.2 Bilateralt

utvecklingssamarbete

4.1.1 Sverige i det multilaterala systemet

Övergripande prioriteringar

Internationell samverkan och utvecklingssamarbete har

sin utgångspunkt både i solidaritet och i gemensamma

intressen. Sambanden över gränser och behovet av

globala lösningar gör hållbar utveckling, fred och

respekt för mänskliga rättigheter till allas angelägenhet.

Det multilaterala utvecklingssamarbetets bidrag till

konfliktlösning och konfliktförebyggande har central

betydelse.

Behovet att i internationellt partnerskap lösa

ekonomiska, sociala och miljömässiga problem har

under 1990-talet givit upphov till en rad stora FN-

konferenser. De handlingsplaner som antagits vid

konferenserna har stimulerat en internationell debatt

som speglat nya globala villkor och relationer. De

globala mötena har också drivit fram starka regionala,

nationella och inte minst lokala processer.

Gemensamt för FN-konferenserna har också varit ett

samlat synsätt och ett individperspektiv. Konferenserna

kan ses som en sammanhängande rad av världsmöten

om nära sammanlänkade ämnen, som pekar på ett mer

integrerat sätt att arbeta i internationell samverkan med

tvärgående temaområden som utgångspunkt för

planering och insatser. Mötena har betonat vikten av

strategier, som syftar till att främja hållbar utveckling,

minska fattigdom och brott mot mänskliga rättigheter

samt ett jämställdhetsperspektiv på

utvecklingssamarbetet.

De stora utmaningarna efter konferenserna ligger i

att omvandla besluten och rekommendationerna till

praktisk handling. Det kommer även att gälla de globala

FN-konferenserna 1998 om droger respektive om kultur

och utveckling, den senare i Stockholm. Världens

regeringar måste enskilt och samfällt fullgöra sina

åtaganden. Dessa åtaganden måste också få genomslag i

FN:s arbete. Det behövs ett FN som mer än idag

arbetar på ett integrerat, tematiskt sätt.

Uppföljningsmöten äger löpande rum för att

utvärdera genomförandet av världskonferenserna. Det

extra mötet i juni 1997 med FN:s generalförsamling

fem år efter Rio-konferensen (UNCED) om miljö och

utveckling visade på det starka genomslag konferensen

haft men också på svårigheterna att enas om nya

åtaganden. Mötet visade att det krävs fortsatt arbete för

att integrera miljöaspekter i allt utvecklingssamarbete.

I linje med regeringens fattigdomsskrivelse till

riksdagen skall det multilaterala utvecklingssamarbetet

präglas av en klar fattigdomsinriktning och syfta till att

förbättra levnadsvillkoren för fattiga grupper av

människor.

Allt detta innebär att vi från svensk sida bör betrakta

FN-systemet ur ett delvis nytt perspektiv där vi ser till i

vad mån FN:s program och fonder arbetar med de

temaområden som Sverige prioriterar:

fattigdomsbekämpning, hållbar utveckling, och

mänskliga rättigheter för alla.

Utvecklandet av FN som ett instrument för

internationell samverkan på det ekonomiska och sociala

området blir en fortsatt huvudfråga. Det är angeläget att

föreliggande reformförslag resulterar i konkreta

förbättringar. Det gäller såväl utvecklingsinsatsernas

effektivitet, inklusive finansiering, som formerna för det

mellanstatliga samarbetet. Samverkan mellan FN och

de internationella finansinstitutionerna och andra

mellanstatliga organ, den privata sektorn, enskilda

organisationer och bilaterala insatser måste fortsatt

utvecklas.

På landnivå måste FN:s verksamhet förbättras

genom att systemets olika organ konsolideras både

administrativt och i programarbetet. Sverige stöder

denna utveckling genom två pilotprojekt i Guatemala

och i Zimbabwe.

Sverige kommer även fortsättningsvis, bl.a. genom

EU, att särskilt verka för mer förutsägbara, rättvist

fördelade och långsiktigt inriktade former för

finansiering av FN:s utvecklingssamarbete.

Styrelsearbetet i FN:s fonder och program med

finansieringsmetoder kommer framöver att ha hög

prioritet.

Problem med dagens finansieringssystem

Det svenska stödet till flertalet frivilligfinansierade FN-

organisationer sker i form av ett generöst

basbudgetstöd. Det nuvarande finansieringssystemet har

dock flera svagheter och utgör ett hinder för

organisationerna att arbeta effektivt:

 Givarbilden är skev och Sverige är för de flesta

organisationer en av de största givarna.

Organisationerna är beroende av ett fåtal givare,

vilket försvagar den multilaterala karaktären och gör

organisationerna sårbara.

 Basbudgetstödet har minskat i omfattning reellt och

relativt i förhållande till bidrag öronmärkta för

specifika insatser. Detta innebär, trots inrättandet av

de exekutiva styrelserna, att medlemsstaternas

möjlighet till styrning är begränsad. Utan ett

fungerande styrsystem hämmas verksamheten.

 Organisationernas ansträngningar att mobilisera

resurser har i allt högre grad kommit att inriktas på

extrabudgetära resurser vilket innebär att

verksamheten styrs mot de områden som kan

generera resurser. Basbudgetstöd blir då mindre

attraktivt för givare eftersom basbudgeten används

för att täcka grundläggande administrativa kostnader

och mobilisera extra bidrag.

Mot denna bakgrund finns anledning att se över det

nuvarande finansieringssystemet i syfte att stärka

organisationerna och deras multilaterala karaktär.

Svenska bidrag som en andel av en

organsations totala basbudget

En tänkbar modifiering av finansieringssystemet är att

verka för att inrätta en modell liknande den som

används bl.a. inom IDA, där alla givare i en

förhandllingprocess kommer överens om en andel av

den totala budgeten. Genom att ange de svenska

bidragen som en procentandel av den totala basbudgeten

skulle organisationen och andra givare stimuleras att

medverka till att införa detta system. Detta kunde i sin

tur stärka organisationernas multilaterala karaktär och

främja en rättvis bördefördelning mellan givare.

Den procentuella nivån för basbudgetstödet till varje

organisation bör fastställas från fall till fall, men ha som

utgångspunkt en rättvis bördefördelning mellan

givarländer. I dagsläget ligger den svenska andelen

vanligen mellan 7 och 11 %.

Målet bör vara att den svenska procentuella nivån

skall vara lägre än vad som är fallet i dagsläget genom

att andra länder ökar sina bidrag. För budgetåret 1998

införs denna modell på försök för UNDP och

formaliseras för UNDCP för att se om modellen får

önskad effekt.

4.1.2 FN:s ekonomiska och sociala

verksamhet

Inledning

FN:s ekonomiska och sociala verksamhet bör i enlighet

med förslagen i Nordiska FN-projektet intensifieras och

inriktas på en ökad grad av effektivisering, större effekt

på landnivå, ett finansieringssystem som ger

långsiktighet och förutsägbarhet och en rättvis

bördefördelning mellan givare. En annan slutsats är att

fackorganen bör spela en mer framträdande roll i

reformarbetet.

Den pågående reformeringen, som drivs av

generalsekreteraren, kan få betydande konsekvenser för

FN-systemets organisation och verksamhet. Arbetet i de

många olika FN-organen måste ses i ljuset av denna

övergripande reformprocess.

Det är angeläget att FN:s arbete ges en tydligare

ämnesinriktad fokusering genom att de globala

konferenserna och andra globala överenskommelser ses

som riktmärken för verksamheten. De styrande

organens förmåga att ange riktlinjer för organisationens

verksamhet är därmed avgörande. Arbetet med att

stärka denna förmåga går vidare.

Vad avser svenska bidrag prövas metoder att till

basbudgetstödet koppla krav på genomförande av beslut

tagna av organisationernas styrande organ.

Regeringens insatser för att öka den svenska

synligheten inom det multilaterala systemet, främst

genom ökad upphandling från svenska företag och ökad

rekrytering av svenskar till tjänster inom organisationen

kommer att fortsätta. Självfallet måste denna policy

drivas utifrån höga krav på upphandlingens och

rekryteringens behov av kvalitet, relevans och

kompetens.

Bedömning av verksamheten

FN:s utvecklingsprogram, UNDP, har en central

ställning inom FN:s utvecklingsverksamhet. Dels verkar

UNDP på viktiga ämnesområden, som

fattigdomsbekämpning, hållbar utveckling och

kapacitetsuppbyggnad, dels är UNDP FN:s

samordnande organ på land- och högkvartersnivå.

Samtidigt som UNDP:s ämnesfokusering skall

koncentreras till specifika och väl avgränsade områden

måste organisationens samordnande roll stärkas. Allra

mest centralt är att UNDP:s arbete tydligare förskjuts

mot landnivån. Detta bör ta sig uttryck i en ändrad

beslutsstruktur, som i sin tur skulle innebära betydligt

mindre högkvarter och starkare landkontor.

UNDP:s basbudget har minskat kontinuerligt under

flera år samtidigt som öronmärkta bidrag ökat kraftigt.

För att UNDP skall kunna fylla sin roll i FN-systemet

måste basbudgeten fastställas till en nivå som svarar mot

de krav medlemsstaterna ställer på organisationen.

Medlemsstaterna bör gemensamt ta ansvar för att

tillräcklig finansiering säkerställs.

Det svenska bidraget bör fortsättningsvis anges som

andel av UNDP:s basbudget och bör kunna fastställas

för en flerårsperiod. En rimlig svensk andel bör vara

högst 7 %. Det svenska anslaget till UNDP:s basbudget

bör anges till högst 470 miljoner kronor.

FN:s kapitalutvecklingsfond, UNCDF, som formellt

verkar inom ramen för UNDP, är det

frivilligfinansierade FN-organ som kommit längst vad

avser en förutsägbar finansiell bas. På svenskt initiativ

har en grupp av åtta givarländer sagt sig vilja säkerställa

de finansiella resurserna på nuvarande nivå under de

kommande tre åren. Samtal pågår med andra länder om

att utveckla detta system. UNCDF:s verksamhet som är

innovativ och katalytisk, är fattigdomsinriktad,

småskalig och effektiv.

Inom FN-systemet spelar FN:s barnfond, UNICEF

en avgörande roll som opinionsbildare för barnfrågor

och som genomförare av konkreta insatser för barns

trygghet, överlevnad, skydd och utveckling. Sverige

anser att UNICEF utför denna uppgift bra och är

organisationens näst största bidragsgivare. Det svenska

basbudgetstödet uppgår för år 1997 till 283 miljoner

kronor. Till detta kommer Sidas s.k. multibi-stöd

(extrabudgetära medel), som 1997 beräknas uppgå till

cirka 300 miljoner kronor.

En svensk profilfråga i det multilaterala

utvecklingssamarbetet är att verksamheten i huvudsak

skall bedrivas i fattiga länder. En jämförelse mellan

UNICEF och andra FN-organ visar att UNICEF har en

betydligt svagare fattigdomsinriktning.

Trots Sveriges dominerande ställning som

bidragsgivare är graden av svensk synlighet i

organisationen påfallande låg, vilket negativt påverkar

möjligheten att på ett konstruktivt sätt bidra till

verksamhetens utveckling.

Sverige har under en lång rad år förespråkat en

jämnare bördefördelning mellan givare. De svenska

bidragen till UNICEF är oproportionerligt stora, både i

relation till andra givare (Sverige ensamt bidrar med

12 % av basbudgeten) och till svenska bidrag till andra

FN-organisationer. Sverige kommer därför fr.o.m.

1998 att minska det svenska basbudgetstödet till 250

miljoner kronor.

Det område som UNICEF arbetar inom kommer

inte att drabbas. Sverige kommer även fortsättningsvis

att prioritera frågor som rör barns livsvillkor, och

rättigheter. Sverige avser vidare arbeta för att ett mer

systematiskt barnperspektiv tydliggörs i det samlade

internationella utvecklingssamarbetet. En rad

internationella organ och enskilda organisationer

bedriver verksamhet av betydelse för barns livsvillkor.

Fler aktörer bör aktiveras och verksamheten breddas för

att ytterligare förbättra insatserna för barn.

Det samlade stödet till insatser för barn kommer att

öka genom att 60 miljoner kronor avsätts till området

utsatta barn i fattiga länder vilket beskrivs under

avsnittet särskilda multilaterala insatser.

FN:s befolkningsfond, (UNFPA) har under 1996 på

ett förtjänstfullt sätt fortsatt att operationalisera det

handlingsprogram som antogs vid FN:s konferens om

befolkning och utveckling i Kairo 1994. UNFPA är en

relativt liten och effektiv organisation. Dess relation

med såväl givare som mottagarländer är god och

styrelsearbetet fungerar bra. Regeringens avser av dessa

skäl öka bidragen till UNFPA något.

FN:s livsmedelsprogram (WFP) strävar efter att nå

de allra fattigaste med livsmedelsbistånd, i första hand

via humanitära insatser. Det är i katastrofsammanhang

programmet har sina största förtjänster. Dessa

finansieras dock i huvudsak utanför basbudgeten. Denna

används till en mycket stor del för administrativa

kostnader. Programmet utför även utvecklingsinsatser

med hjälp av livsmedel. I det fallet kan det finnas

anledning att överväga om det finns bättre inriktning av

de svenska resurserna. Det är angeläget att motverka

snedvridningseffekter av livsmedelsbistånd genom att

bl.a. verka för att det fokuseras på särskilt utsatta

grupper. Livsmedelsbiståndets roll i framtiden bör även

ses i ljuset av en globalt ökande frihandel med

livsmedel.

FN:s flyktingkommissarie (UNHCR) har till uppgift

att ge skydd och stöd åt flyktingar och andra nödställda i

flyktingliknande tillstånd i avsikt att långsiktigt lösa

flyktingarnas problem. Under senare år har UNHCR

ökat sitt arbete för internflyktingar. Väpnade konflikter

och grova kränkningar av mänskliga rättigheter är de

vanligaste orsakerna till flykt. Antalet flyktingar i

världen har minskat, men de förhållanden under vilka

flykt företas och flyktingbistånd förmedlas har

försvårats och säkerhetsriskerna ökar. Tre modeller för

att lösa flyktingars situation används i UNHCR:s arbete:

lokal integrering i mottagarlandet, placering i tredje

land och återvandring. Under senare år har återvandring

varit den dominerande lösningen. Det har föranlett

UNHCR att i ökad utsträckning engagera sig i

flyktingarnas hemländer. UNHCR har i ökad

utsträckning utvecklats till en bred humanitär

organisation och intar idag en ledande roll i FN-

systemet. Regeringen avser fördjupa samarbetet med

UNHCR som ett led i arbetet med att förtydliga

Sveriges samlade syn på flyktingfrågor och humanitära

kriser, avseende såväl det humanitära skyddet och

biståndet som den humanitära rätten och kopplingen

mellan flyktingkatastrofer och konfliktlösning.

Verksamheten vid FN:s hjälporganisation för

palestinaflyktingar (UNRWA) inriktas främst på

skolundervisning och hälsovård. De allt större behoven

på dessa områden har på senare år inte mötts av

motsvarande bidragshöjningar från världssamfundet och

organisationens finansiella ställning är därför mycket

besvärlig. Sverige är en av de största bidragsgivarna till

UNRWA, vars verksamhet är väsentlig för att främja

en utveckling mot stabilitet och fred i Mellanöstern.

Under multilateral handelsrelaterad

biståndsverksamhet ger Sverige under budgetåret 1997

stöd till UNCTAD, WTO samt dess gemensamma

organisation ITC. Dessa organisationer har under de

senaste åren utvecklat ett väl fungerande samarbete bl.a.

genom gemensamma biståndsprojekt där respektive

organisations komparativa fördelar tas tillvara.

Sverige var under många år en av de största

bidragsgivarna till ITC men har i likhet med andra

givare under senare år kraftigt minskat bidragen p.g.a.

tvivel om organisationens inriktning och verksamhet.

Under 1997 har dock en förändring till det bättre kunnat

skönjas, bl.a. som en följd av den nuvarande ledningens

målmedvetna reformsträvanden och ändrade fokusering

av verksamheten.

UNCTAD bedriver handelsstödjande tekniskt bistånd

med särskild fokusering på de minst utvecklade

länderna. Sverige avser fortsätta att bidra till denna

verksamhet. Sverige föreslås också fortsättningsvis

bidra till WTO:s tekniska bistånd.

Under budgetposten narkotikainsatser genom FN-

systemet finansieras bl.a. bidrag till FN:s

narkotikaprogram (UNDCP) och ett mindre bidrag till

WHO:s program mot missbruk av

beroendeframkallande medel.

Sverige har sedan 1970-talet haft en hög profil inom

FN på narkotikaområdet och står fast vid en strikt

tolkning av FN:s konventioner. Sverige avvisar därför

alla förslag till legalisering av icke-medicinsk

användning av narkotika och psykotropa ämnen. Under

året kommer särskild uppmärksamhet att ges till

narkotikafrågorna eftersom ett extra

generalförsamlingsmöte om narkotika ska hållas i juni

1998. Syftet med detta möte är att stärka det

internationella samarbetet på narkotikaområdet.

Den största mottagaren av svenskt stöd är FN:s

narkotikaprogram (UNDCP) där Sverige är en av de

största bidragsgivarna. Sverige arbetar för att UNDCP

skall vara en liten, effektiv organisation, ett centre of

excellence och en katalysator på narkotikaområdet.

UNDCP skall genomföra vissa pilotprojekt själv, men

framför allt stimulera övriga delar av FN-systemet,

Världsbanken och enskilda länder att integrera

narkotikaaspekterna i sina aktiviteter.

Ett grundläggande problem för UNDCP är att många

medlemsländer nästan enbart ger öronmärkta bidrag och

ett mycket litet basbudgetstöd. Tre länder, däribland

Sverige, har under en lång rad av år bidragit med över

hälften av basbudgeten. För att stärka den multilaterala

karaktären av UNDCP och ge incitament till andra

givare att ta ett större ansvar bestäms det svenska

basbudgetstödet som en viss andel av det totala

basbudgeten, dock högst det i budgeten fastslagna

beloppet.

FN:s samlade program för HIV/AIDS, UNAIDS, går

nu in i sitt tredje verksamhetsår. Styrelsearbetet har

förändrats i positiv riktning. Verksamheten är inne i ett

utvecklingsskede. Från svensk sida kommer ett väl

fungerande styrsystem och finansieringsfrågorna även

fortsättningsvis att prioriteras. Sverige kommer också

att verka för utveckla och förstärka UNAIDS arbete på

landnivå för att säkerställa att effektivt stöd ges till de

nationella åtgärderna mot epidemin.

Till FN:s industriutvecklingsorganisation (UNIDO)

utbetalas den svenska medlemsavgiften fr.o.m. 1998

från denna anslagspost.

4.1.3 Multilaterala utvecklingsbanker

Bankernas roll i utvecklingssamarbetet

Utvecklingsbankerna Världsbanken och de regionala

bankerna i Latinamerika, Asien och Afrika lånar

årligen ut drygt 40 miljarder US dollar. Detta gör dem

till viktiga aktörer med betydande genomslagskraft i

utvecklingsarbetet. Huvuddelen av utlåningen sker på

marknadsmässiga villkor till medelinkomstländer,

medan utlåningen till de fattigaste länderna sker på

förmånliga villkor. Härtill kommer

utvecklingsbankernas ledande roll i policyutveckling och

givarsamordning. På senare år har bankerna stärkt sin

övergripande inriktning på fattigdomsbekämpning

genom nya strategier och utökad analyskapacitet. Bland

de fattigdomsorienterade inslagen ingår ökat stöd åt s.k.

mikrokrediter, ett instrument som också är intressant ur

jämställdhetssynpunkt, eftersom det ofta avser utlåning

till kvinnliga småföretagare.

Världsbankens och IMF:s gemensamma initiativ för

att lätta skuldbördan för de fattigaste och mest

skuldtyngda länderna (HIPC) är ett centralt inslag i

arbetet med att frigöra resurser till ländernas egna

ansträngningar att minska sin fattigdom. De första

besluten om skuldlättnader har fattats inom ramen för

initiativet. En omtolkning av regelverket sedan

initiativets början har emellertid utökat antalet

kandidatländer och komplicerat de ännu inte lösta

finansieringsproblemen. Internationella valutafonden

deltar i skuldinitiativet. Även Interamerikanska

utvecklingsbanken, Afrikanska utvecklingsbanken,

Internationella jordbruksutvecklingsfonden och

Nordiska utvecklingsfonden har fattat beslut om att delta

i initiativet.

Den förstärkta fattigdomsfokuseringen har lett till

insikten att förankring och deltagande är nödvändigt för

att insatserna effektivt skall nå uppsatta mål.

Partnerskapstanken är ett resultat av vidareutveckling av

det traditionella givar-mottagarförhållandet. Likaså

betonas vikten av en demokratisk samhällsutveckling

byggd på god samhällsstyrning och effektiv

statsförvaltning. I enlighet med svenska prioriteringar,

ger bankerna hög prioritet åt att stödja låntagarländernas

arbete med att effektivisera statens roll för

samhällsutvecklingen. Till detta område hör lagstiftning

och rättssystem som skyddar individens rättigheter. Dit

hör också minskade militärutgifter till förmån för

utvecklingsändamål.

Senare års markant ökade behov av insatser för

återuppbyggnad av samhällen som härjats av krig och

förstörelse har också påverkat bankernas verksamhet.

Deras finansiella resurser och expertis ger dem

förutsättningar att delta aktivt, även om de ofta politiskt

komplexa sammanhangen innebär särskilda

begränsningar för bankerna. Mot denna bakgrund har

Sverige under 1997 finansierat en studie om vilken roll

bankerna kan spela i återuppbyggnadsskedet. Under året

har också Världsbanken antagit en policy på området.

Idag är inte hotet mot finansieringen av

utvecklingsbankernas utlåning på mjuka villkor till de

fattigaste länderna lika akut som tidigare. Det visas av

utfallet av 1996 års överenskommelser om påfyllnad av

IDA och Afrikanska utvecklingsfonden liksom 1997 års

överenskommelser om påfyllnad av den Asiatiska

utvecklingsfonden och av den Internationella

jordbruksutvecklingsfonden (IFAD). Samtidigt framstår

förhoppningar om en återgång till tidigare

påfyllnadsnivåer som orealistisk. Den ökade

konkurrensen om biståndsresurser höjer kraven på

kvalitet och effektivitet. Bankerna har därför lagt

ytterligare kraft på att utveckla metoder och indikatorer

för att mäta resultatet av sina insatser. På sikt ställs en

rad frågor om utvecklingsbankernas roll och

finansiering, bl.a. därför att en ökande andel av

bankernas och fondernas utlåning kan finansieras med

deras egna inkomster och återflöden. Regeringen

kommer i högre grad att ägna sig åt dessa perspektiv.

Genom Sveriges medlemskap i utvecklingsbankerna

har svenska företag rätt att delta i konkurrensen om de

mycket betydande leveranser som finansieras av

bankerna. Regeringen arbetar aktivt för att öka Sveriges

andel av denna upphandling.

Bedömning av verksamheten

Världsbanksgruppen

På grundval av en omvärldsanalys som lyfter fram bl.a.

globalisering, demokratisering och aktivare civila

samhällen, genomför Världsbanken under en

treårsperiod de mest genomgripande reformerna sedan

dess tillblivelse. Regeringens bedömning är att

omorienteringen är viktig för bankens fortsatta relevans.

Den omfattar konkreta åtgärder för att förbättra

projektkvaliteten, bl.a. genom att knyta ny långivning

mer till resultatet av tidigare utlåning. Reformerna

handlar också om att anpassa sig till en situation där lån

som Världsbanken tillhandahåller allt oftare

kompletterar andra flöden. Bankens roll som katalysator

blir då mer central. Genom stöd till skattereformer och

utveckling av finans- och kapitalmarknader bidrar

banken till att förbättra förutsättningarna för privata

investeringar. Gruppen stödjer också upprättande av

privata företag samt erbjuder garantier mot politiska

risker. Ett tecken på att privatsektorutvecklingen blir en

allt viktigare del av bankens verksamhet är behovet av

nytt kapital i Världsbanksgruppens garantiorgan, MIGA

och den pågående utvecklingen av garantiinstrumentet.

Världsbankens förnyade fokus på

fattigdomsbekämpning framhäver vikten av förankring

och deltagande. I sökandet efter en ny typ av

partnerskap ser banken framför allt över sitt förhållande

till Afrika. Utveckling av partnerskap ligger i linje med

de preliminära överväganden som regeringen gör inom

ramen för den svenska Afrikapolitiken Partnerskap

med Afrika som utvecklas. Inom banken finns även

ökad öppenhet gentemot andra givare om rollfördelning

och samordning, som förstärks av satsningen på ökad

fältnärvaro.

För att stärka samarbetet med det civila samhället

har banken, tillsammans med ett stort antal enskilda

organisationer, tagit ett initiativ för att se över

strukturanpassningens effekter i utvalda länder.

Projektet förväntas leda till förbättrad förståelse om hur

lokalt deltagande kan förbättra det ekonomiska

beslutsfattandet. Regeringen stödjer initiativet och

upprätthåller samtidigt en dialog med svenska enskilda

organisationer om denna såväl som andra delar av

Världsbankens verksamhet.

Inom bankens Särskilda program för Afrika (SPA),

samordnas sedan 1987 givarnas stöd till de

strukturanpassningsprogram som pågår i ett tjugotal

länder i Afrika söder om Sahara. Sverige har en

ledande roll i den pågående utvärderingen av

verksamheten.

I anslutning till det senast ingångna IDA-avtalet (IDA

11) växte ett nytt synsätt fram beträffande

bidragsdisciplin och respekt för ingångna avtal. De nya

reglerna, som framförhandlats med aktiv svensk

medverkan, har inneburit att bl.a. amerikanska företag

under ett års tid har avstängts från en stor del av

upphandlingen till IDA-finansierade projekt. Huruvida

åtgärden har bestående effekt på bidragsdisciplinen

kommer att framgå när nästa påfyllnadsförhandling för

IDA påbörjas.

Regionala utvecklingsbanker

Reformprocessen i Afrikanska utvecklingsbanken

(AfDB), som inleddes i och med den nye presidenten

Omar Kabbajs tillträde sommaren 1995, har börjat ge

resultat. Regeringen välkomnar de förbättringar som

hittills kan skönjas huvudsakligen inom de finansiella

och operationella funktionerna i banken. Samtidigt

krävs förstärkta insatser för att bl.a. åstadkomma bättre

styrning av banken och effektivare administration.

Sverige och övriga nordiska länder spelar en aktiv och

konstruktiv roll i reformprocessen, som är nära knuten

till de pågående förhandlingarna om en femte

kapitalökning. Sverige ingår i en särskild högnivågrupp

bestående av fem regionala och tre icke-regionala

länder. Gruppens uppgift är att utarbeta

rekommendationer om kapitalökningen och härtill

knutna frågor rörande de icke-regionala ländernas

inflytande i banken med syfte att stärka bankens

finansiella ställning. Utlåningen av mjuka medel ur den

i juni 1996 avslutade sjunde påfyllnaden av den

afrikanska utvecklingsfonden har påbörjats. Återstående

inbetalningar från givarna, inklusive Sverige, under

1997 och 1998 är villkorade till framsteg i

reformprocessen. I samband med Sveriges Partnerskap

Afrika-initiativ genomfördes ett seminarium i samarbete

med AfDB i Abidjan i januari i år. Initiativet har väckt

stort intresse bland bankens medlemsländer.

Asiatiska utvecklingsbanken (AsDB) har under de

senaste åren genomgått en genomgripande förändring av

sin utlåningspolitik och ett intensivt

policyutvecklingsarbete har ägt rum i linje med avtalet

1994 om bankens fjärde kapitalökning. I samband med

bankens trettioårsjubileum presenterades en omfattande

studie "Emerging Asia", som analyserar de senaste

årens utveckling i Asien och vilka effekter biståndet haft

på utvecklingen. Den kommer att utgöra ett viktigt

underlag i bankens arbete med att fastställa de

långsiktiga prioriteringarna för verksamheten. Studien

kommer också att utnyttjas för det analysarbete som

regeringen inlett med att utveckla en svensk

Asienstrategi.

I början av 1997 nådde medlemsländerna en

överenskommelse om att fylla på bankens fond för

utlåning på förmånliga villkor till de fattigare länderna i

regionen. Sverige fick gehör för flera förhandlingskrav,

bl.a. att en betydande del av resurserna om möjligt skall

tas från bankens internt genererade resurser och att de

rikare regionala medlemsländerna skall ta ett större

ansvar än tidigare. Uppgörelsen innebär att bankens

långivning i fortsättningen kommer att få en tydligare

inriktning på fattigdomsfrågor, jämställdhet och miljö.

Banken kommer vidare att ställa högre krav på

låntagarländerna om åtgärder mot korruption och

återhållsamhet med militärutgifter. Regeringen anser att

ökad tonvikt måste läggas på tillämpningen av de fattade

policybesluten. Ett viktigt steg är därvid att stärka

fältnärvaron i regionen.

Efter avtalet 1994 om den åttonde påfyllnaden av den

Interamerikanska utvecklingsbankens (IDB) resurser har

banken gått in i ett skede av konsolidering. Banken är

den utan jämförelse största regionala utvecklingsbanken

med långt större verksamhet i regionen än

Världsbanken. Regeringen anser att banken lyckats väl i

sin uppföljning av påfyllnaden. Viktiga steg har tagits

för att åstadkomma en ökad fattigdomsinriktning.

Miljöanalyser har blivit en integrerad del av

landprogrammeringen. Regeringen välkomnar också

bankens vidgade roll som samarbetspartner i regionens

utvecklingsprocess bl.a. vad gäller konstruktiva insatser

i samband med freds- och återuppbyggnadsprocessen i

Centralamerika.

Under de senaste åren har dock IDB:s verksamhet i

de fattigaste länderna försvårats av att bankens särskilda

fond för utlåning på förmånliga villkor, FSO, håller på

att ta slut. Medlemsländerna diskuterar hur resurser kan

tillföras fonden. Sverige har, tillsammans med de flesta

andra bidragsgivare, krävt att de rikare länderna i

regionen skall visa solidaritet med de fattigare länderna

genom att en del av bankens nettovinst förs över till

FSO, vilket vi fått visst gehör för. Samtidigt finns en

förhoppning kvar hos länderna i regionen om att givarna

skall skjuta till ytterligare medel.

Övriga utvecklingsbanker och -fonder

Internationella jordbruksutvecklingsfonden (IFAD) har

ett mycket tydligt fokus på fattigdomsbekämpning

genom sin inriktning på projekt för att förbättra

levnadsförhållandena för landsbygdsbefolkningen i de

fattigaste utvecklingsländerna. Sverige har under senare

år haft en särskilt aktiv och framträdande roll i

organisationen. Vid fondens årsmöte i februari 1997

godkändes en omfattande påfyllnad av resurserna samt

ett reformpaket, som förhandlats fram under svenskt

ordförandeskap. Regeringen gör bedömningen att

reformpaketet, som ger fonden en starkare förankring i

såväl i- som u-länder, tillsammans med påfyllnaden

innebär att fonden åter kan ägna all kraft åt

verksamheten. I den nya styrelsekonstellationen har

Sverige, Norge, Danmark och Finland egna platser,

vilket ger de nordiska länderna förstärkta möjligheter att

påverka verksamheten.

Nordiska utvecklingsfonden (NDF) är en nordisk

biståndsinstitution med säte i Helsingfors för

finansiering av utvecklingsprojekt som främjar

ekonomisk och social utveckling i utvecklingsländer.

Utlåning sker på IDA-villkor. Fonden ger krediter

endast i samfinansiering med andra finansiärer, främst

andra multilaterala finansieringsinstitutioner.

Under hösten 1995 genomfördes en utvärdering av

NDF. Som ett resultat av utvärderingen beslöt Nordiska

ministerrådet i april 1996 om en fördubbling av fondens

grundkapital till närmare 5,2 miljarder kronor. Sedan

1994 bedriver NDF en försöksverksamhet med stöd till

utvecklingen av den privata sektorn i utvecklingsländer.

Verksamheten kommer att utvärderas i slutet av 1997.

Under budgetåret ingick NDF ett samarbetsavtal med

Norsad Agency, som verkar för att främja

näringslivssamarbetet mellan Norden och SADC.

NORSAD (som består av NORSAD Fund och

NORSAD Agency) etablerades 1990 i syfte att främja

näringslivssamarbete mellan Norden och SADC-

länderna, genom fondens medverkan främst i form av

s.k. joint ventures. Fondens grundkapital på 200

miljoner danska kronor är till stor del förbrukat varför

en kapitalpåfyllnad aktualiserats. Ett kapitaltillskott i

storleksordningen 150 miljoner danska kronor har

diskuterats, vilket enligt gällande fördelningsnyckel

skulle innebära ett bidrag om 55-60 miljoner danska

kronor för svensk del som förutses inbetalas över några

år. Formellt beslut i frågan kommer att fattas före

utgången av mars 1998, då fondens nuvarande mandat

går ut. Därmed kan inbetalningen av en del av

kapitaltillskottet bli aktuellt under 1998, vilket kan

finansieras med reservationer som regeringen

disponerar och som inte behöver utnyttjas för

ursprungligen avsett ändamål

African Capacity Building Foundation (ACBF)

arbetar huvudsakligen med att stärka utvecklingsländers

kapacitet att utforma och genomföra makroekonomisk

politik. ACBF har nyligen genomgått en granskning

rörande arbetsmetoder och kapacitet att utöva sitt

mandat. Utredningen visar att ACBF i stort utfört ett

gott arbete och regeringen anser därför att fonden

förtjänar fortsatt stöd. En påfyllnad av ACBF:s kapital

kommer att förhandlas med början under 1997.

Karibiska utvecklingsbankens (CDB) långivning är

inriktad på de små karibiska ö-länderna. Karibiska

utvecklingsbanken är en operativt och administrativt

effektiv organisation med en stabil finansiell ställning.

Sveriges förbindelser med regionen är outvecklade.

Regeringen anser att medlemskap i CDB skulle stärka

vår närvaro i regionen såväl i utrikes-, bistånds- som

handelspolitiskt hänseende. Medlemskapsförhandlingar

har inletts och inriktas för närvarande på kriterier för ett

svenskt inträde i banken. Utgången av dessa

förhandlingar blir bestämmande för ställningstagande till

medlemskap.

Inom ramen för fredsprocessen, framfördes i slutet

av 1994 förslag om att upprätta nya finansiella

arrangemang i Mellanöstern och Nordafrika. Under de

besvärliga och långdragna förhandlingar som därefter

förts har olika institutionella arrangemang diskuterats.

Det alternativ som fått bredast uppslutning är

upprättandet av en regional utvecklingsbank med säte i

Kairo. I flera europeiska länder, inklusive Sverige,

finns en kvardröjande tveksamhet till huruvida en

regional utvecklingsbank bäst svarar mot ekonomiska

och finansiella behov i regionen, bl.a. mot bakgrund av

den verksamhet som redan bedrivs på dessa områden av

Världsbanken och EU. Den fortsatta utvecklingen i

förhandlingarna om att upprätta nya finansiella

arrangemang i Mellanöstern och Nordafrika är nära

knuten till fredsprocessens utveckling.

4.1.4 Övrigt multilateralt samarbete

Under delposten Övrigt multilateralt samarbete

finansieras Multilaterala miljöinsatser,

Konfliktförebyggande insatser, Särskilda

multilaterala insatser och Övriga mindre insatser.

Multilaterala miljöinsatser

Regeringens prioriteringar som lades fast i skrivelsen

Sveriges utvecklingssamarbete för hållbar utveckling

(Skr. 1996/97:2) ligger fast. Avgörande för att

åstadkomma varaktiga förändringar för ett hållbart

samhälle är att miljöaspekter integreras i all

verksamhet.

Därutöver behöver vissa medel avsättas för särskilt

angelägna insatser i det multilaterala samarbetet.

Uppföljningen av FN:s generalförsamlings extra möte

för utvärdering av Agenda 21 som hölls i juni 1997 är

angelägen och bör inrymma insatser av katalytisk och

tillfällig karaktär i de multilaterala organisationerna.

Till sådana direkta insatser hör även stödet till den

globala miljöfonden (GEF). Den finansierar

merkostnader som mottagarländerna ådrar sig för att

uppnå globala miljövinster inom områdena biologisk

mångfald, klimatförändringar, skydd av internationellt

vatten och uttunning av ozonskiktet. GEF fungerar f.n.

också som multilateral finansieringskälla för

konventionerna om biologisk mångfald och

klimatförändringar.

Under 1997 inleddes förhandlingar om den andra

påfyllnaden av GEF:s resurser. Regeringen anser att

GEF:s verksamhet fyller ett stort behov. Det är också

angeläget att integrera de nya riktlinjer som

konventionerna lämnar inom ramen för GEF:s

verksamhet. Granskning och utvärdering av

verksamheten har under åren förbättrats genom ett

särskilt program. De kompletterar därmed den redan

existerande funktionen hos de genomförande

organisationerna Världsbanken, UNDP och UNEP.

Regeringen anser att bördefördelningen mellan

givarna bör vara rättvis och fastställas i en öppen

process som tar hänsyn till deras betalningsförmåga.

Nya givare bör anmodas ansluta sig till givarkretsen.

Sverige bör, liksom vid den första påfyllnaden, ta ett

stort ansvar i denna förhandlingsprocess.

Påfyllnadsförhandlingarna beräknas avslutas under

första halvan av 1998, men Sveriges utbetalning till

GEF II under året kommer inte att uppgå till tidigare

årsbaserade nivåer, varför medelstilldelningen till

budgetposten har minskat. Regeringen kommer i

budgetpropositionen för 1999 redovisa de långsiktiga

betalningsåtagandena för GEF II.

I arbetet med Montrealprotokollet för ozonskiktets

skydd är den viktigaste uppgiften att säkerställa u-

ländernas eget ansvar för utfasningen av

ozonnedbrytande ämnen. Vid den senaste påfyllnaden

av Montrealprotokollets multilaterala fond fastslogs en

påfyllnad om 466 miljoner USD för perioden 1997-

1999. Sveriges andel utgör knappt 1,4 % av

totalbeloppet eller omkring 2,2 miljoner USD.

Regeringen anser att en större andel av fondens medel

bör användas för att höja u-ländernas kapacitet, t.ex. för

myndighetsutövande. Regeringen avser att fortsatt

använda en del av det årliga bidraget till fonden för

bilaterala projekt i enlighet med det regelverk som finns

inom Montrealprotokollet.

Utöver de initiativ som blir resultatet av FN:s extra

möte anser regeringen att det finns anledning att

ytterligare förstärka genomförandet av de redan

existerande konventionerna om klimatförändringar,

biologisk mångfald och ökenutbredning i de

multilaterala organisationernas verksamhet genom

bidrag till studier, konferenser och andra former av

kapacitetsbyggande.

Multilaterala konfliktförebyggande insatser

Det multilaterala systemet har en huvudroll i det

internationella samfundets ansträngningar att förebygga

uppkomsten av väpnade konflikter, bidra till lösningar

och skapa förutsättningar för varaktig fred.

Erfarenheterna från de senaste årens humanitära

katastrofer och väpnade konflikter visar på svårigheten

med entydiga tillvägagångssätt. I de allra flesta fall ställs

krav på en kombination av insatser där politiska, civila,

humanitära och tidvis också militära inslag kompletterar

varandra.

Inom ramen för verksamhetsområdet multilateralt

konfliktförebyggande har regeringen under det gångna

året stött flera nyskapande initiativ. Bland dessa märks

insatser avseende förvarning, biståndskonditionalitet i

konfliktsituationer och användbarheten av militära

resurser i katastrofbiståndet. På det fredsfrämjande

området kan nämnas:

 svensk civil närvaro i Hebron/Israel, Angola och

Guatemala;

 bidrag till FN:s och OAU:s särskilde representant i

Stora sjöregionen och

 stöd till utredande av ägandeförhållanden i Bosnien.

Regeringen avser även fortsättningsvis aktivt delta i den

internationella policy- och metodutvecklingen när det

gäller konflikthantering för att förebygga humanitära

katastrofer och bidra till effektiva insatser för

konfliktlösning.

Regeringen avser verka för att FN-systemet, de

internationella utvecklingsbankerna och andra

internationella, regionala och enskilda organisationer

utvecklar synsätt och institutionell kapacitet i syfte att

bidra till en varaktig lösning på de vitt skilda

bakomliggande faktorer som är utlösande när det gäller

dagens humanitära katastrofer. I hög grad handlar det

om konfliktförebyggande, krishantering och

konfliktlösning. Både inom det humanitära och det

utvecklingsinriktade biståndet bör det strategiska

tänkandet utvecklas när det gäller konflikthantering.

Erfarenheter bör analyseras och dragna lärdomar

systematisk återföras till verksamheten.

Nytänkande och metodutveckling skall främjas

genom svenskt stöd. Ett utökat samarbete med

institutioner inom och utanför FN-systemet inklusive

enskilda organisationer, som är verksamma inom

konflikthantering, eftersträvas. Särskilt angeläget är

gränslandet mellan humanitära, utvecklings- och

rättsstatsbyggande insatser i det tidiga

återuppbyggnadskedet efter en konflikt liksom initiativ

som syftar till att i bred bemärkelse avmilitarisera ett

samhälle efter en konflikt och bidra till försoning.

Det svenska stödet skall även fortsättningsvis stärka

de civila och humanitära aspekterna i FN:s

fredsbevarande och fredsfrämjande insatser i

utvecklingsländer. Bland annat kommer stödet att avse

svenskt deltagande med civil personal i dessa insatser.

Uppföljningen av slutsatserna och

rekommendationerna från departementets studie

 Konfliktföre-byggande verksamhet kommer att

påverka inriktningen av anslaget.

Genom att anslaget i första hand använts för att

finansiera mindre insatser av innovativ karaktär finns en

reservation sedan tidigare år vilket motiverar en

marginell sänkning av anslaget för 1998.

Särskilda multilaterala insatser

Det är angeläget att kunna ge bidrag till vissa

ämnesområden utan att vara bunden till en viss

organisation eller kanal. Genom införande av

budgetposten Särskilda multilaterala insatser tas ett steg

i denna riktning. Denna strävan kommer att relateras till

den reformprocess som pågår inom FN-systemet.

Syftet med budgetposten är bl.a. att stärka FN-

organens arbete och att främja genomförandet av den

dagordning som antagits vid de globala FN-

konferenserna.

Särskilda multilaterala insatser är ingen ny företeelse

i det svenska multilaterala samarbetet. Stöd till

multilaterala miljöinsatser och konfliktförebyggande

insatser är exempel på detta. Det är angeläget att

möjlighet ges att ge särskilt stöd även på andra

områden. Dessa områden kan variera från år till år.

En utgångspunkt för de områden som skulle kunna

vara aktuella 1998 är FN:s världskonferenser, vars

slutsatser och rekommendationer kommit att bli

normgivande vad gäller t.ex. miljö och hållbar

utveckling eller jämställdhet. Fördelar med en

fördelning efter områden som är fastställda i globala

överenskommelser är att de har hög politiskt prioritet

och att världssamfundet satt upp mål för internationell

samverkan på dessa områden. Särskilda miljöinsatser

och konfliktförebyggande åtgärder utgår från såväl

svenska prioriteringar som globalt fastställda mål.

Områden som är särskilt angelägna för Sverige, men

som saknar särskilda medel, är t.ex. jämställdhet och

utsatta barn i fattiga länder. Dessa områden föreslås

införas under 1998.

Det är viktigt att se särskilda multilaterala insatser

som ett komplement till basbudgetstöd. En alltför

långtgående satsning på särskilda multilaterala insatser

kan riskera att försvaga det multilaterala systemet

genom att organisationer inte längre själva kan göra

prioriteringar utan i stället styrs av enskilda länders,

ibland kortsiktiga, politiska prioriteringar. Genom att ge

små bidrag till en organisation för insatser på ett visst

område är avsikten att detta skall ha en katalytisk

inverkan på hela organisationen. En organisation som

tar emot ett betydande svenskt basbudgetstöd kan

således få ytterligare bidrag för särskilda insatser på

angivna områden.

Utsatta barn i fattiga länder

Barnperspektivet i biståndet och i det internationella

samarbetet måste utvecklas vilket bl.a. Riksdagen givit

uttryck för (bet. 1996/97:UU15 Internationellt

utvecklingssamarbete).

Sverige är internationellt pådrivande i frågor som rör

barns villkor. Barnkonventionen, barntoppmötet,

världskongressen mot kommersiell sexuell exploatering

av barn och studien om barn i väpnade konflikter är

några exempel. Sverige arbetar särskilt aktivt med

implementering av barnkonventionen, åtgärder mot

kommersiell sexuell exploatering av barn, barn i

väpnade konflikter och barnarbete. En ny svensk

profilfråga är barn med handikapp.

Ett konsekvent tillämpat barnperspektiv i det

internationella utvecklingssamarbetet ställer emellertid

krav på en mer medveten strategi. Kanaler och

samarbetspartners bör övervägas systematiskt.

Policyskapande och metodutveckling skall ge större

genomslag för barnaspekterna i det svenska biståndet

och för svenska ståndpunkter inom barnområdet i det

internationella samarbetet.

Inom FN-systemet uppmärksammas barns villkor

som en integrerad del av alla stora FN-konferenser.

UNICEF är den viktigaste multilaterala kanalen för

svenskt stöd till utsatta barn i fattiga länder. Utöver

UNICEF bedriver en rad andra internationella

organisationer verksamhet av betydelse för barns

ekonomiska, sociala, psykologiska och kulturella

villkor. Dit hör exempelvis UNDP, UNFPA, UNHCR,

WFP, WHO, ILO, UNESCO och Världsbanken och

samt en rad enskilda organisationer.

Syftet med särskilda multilaterala insatser på detta

område är att förstärka arbetet med utsatta barn i fattiga

länder och förbättra genomförandet av för barnen

angelägna insatser genom att aktivera och bredda

verksamheten till fler internationella organisationer. En

sådan, mer samlad och integrerad ansats ligger väl i

linje med det pågående reformarbetet inom FN och med

den fattigdomsinriktning som slås fast i regeringens

skrivelse till riksdagen 1996/97:169, De fattigas rätt

vårt gemensamma ansvar.

Särskilda jämställdhetsinsatser

I FN följer Sverige aktivt upp det beslut som fattades

vid kvinnokonferensen i Peking att verka för att ett

jämställdhetsperspektiv skall genomsyra FN:s arbete.

FN skall vidare utarbeta förslag till konkreta åtgärder

för att motverka fattigdom, stärka kvinnors mänskliga

rättigheter, motverka våld mot kvinnor - både i hemmen

och under väpnade konflikter - och uppmärksamma

flickors villkor, t.ex. genom att motverka

könsstympning och tidiga giftermål.

Även i OECD:s biståndskommitté, DAC har Sverige

varit pådrivande för att ta fram konkreta riktlinjer för

hur bidragsgivares biståndsarbete skall utformas efter ett

jämställdhetsperspektiv.

Under 1997 stod integrering av

jämställdhetsperspektivet i FN:s arbete (sk

"mainstreaming") i centrum för arbetet i FN:s

ekonomiska sociala råd (ECOSOC). Sverige och EU

spelar en pådrivande roll för att utforma ett konkret

handlingsprogram för hur FN:s organ skall präglas av

ett klart jämställdhetsperspektiv. I detta arbete som rör

såväl metodutveckling som kapacitetsbyggande kan

olika delar av FN-systemet bidra till att stärka kvinnors

ekonomiska ställning, öka deras inflytande i beslutande

fora, motverka våld mot kvinnor och stärka deras

mänskliga rättigheter. UNDP har en viktig funktion i

dessa sammanhang liksom FN:s kvinnofond (UNIFEM)

och UNICEF, med satsningar på flickor, UNHCR med

uppmärksamhet på flyktingkvinnor och FN:s MR-center

liksom FN:s särskilda rapportör om våld mot kvinnor.

Arbetet med att förbättra kvinnors villkor bygger i

huvudsak på s.k. mainstreaming, dvs att kvinnors

intressen tillvaratas i det ordinarie utvecklingsarbetet.

Regeringen avser därutöver stödja särskilda insatser av

pilotkaraktär för att stärka FN-organisationer arbete på

jämställdhetsområdet.

Övriga insatser

Från delposten Övriga insatser finansieras bidrag till

organisationer, såväl inom som utanför FN-systemet,

samt analyser, seminarier och andra internationella

aktiviteter som främjar internationell samverkan och

utveckling. Även om insatserna ofta kan förutses kan de

inte alltid beloppsbestämmas i förväg. En viss mindre

reserv är därmed påkallad.

International IDEA (Internationella institutet för

demokrati och fria val) bildades på svenskt initiativ i

Stockholm 1995 av 14 länder från hela världen. Under

1997 har Namibia och Botswana tillkommit som nya

medlemmar. IDEA är en internationell mötesplats för

att stödja demokratisk utveckling och fria val runt om i

världen. Institutet är globalt till sin natur och ett forum

för de olika slag av aktörer som deltar i de

demokratiska processerna. Denna breda syn präglar allt

från struktur, ägandeskap, anställningspolicy och

finansiering till verksamhetsinriktning. Även om IDEA

till formen är en mellanstatlig organisation är den också

öppen för medlemskap för internationella icke-statliga

organisationer på i huvudsak samma villkor som för

regeringar. Parliamentarians for Global Action (PGA)

och Interamerikanska institutet för mänskliga rättigheter

är exempel på två icke statliga medlemmar. IDEA

arbetar främst med utveckling av en databank och

informationsservice, forskning, erfarenhetsåtervinning

och utveckling och spridning av riktlinjer samt

rådgivning och kapacitetsuppbyggnad. Sverige har som

initiativtagare till och värdland för institutet ett speciellt

ansvar.

I det pågående arbetet att stärka och effektivisera FN

avser Sverige under denna budgetpost finansiera insatser

vars syfte är att stödja och påskynda denna

reformprocess. Exempel på sådana insatser är

integrering av FN:s kontor på landnivå och stöd till det

nyligen bildade UN Staff College.

Mindre bidrag i huvudsak som basbudgetstöd och

administrativa bidrag utbetalas även bl.a. till

 FN:s boende- och bebyggelsecenter (HABITAT),

 Internationella rödakorskommittén (ICRC),

 Internationella migrationsorganisationen (IOM)

 Internationella tropiska timmerorganisationen (ITTO)

och

 Internationella juteorganisationen (IJO).

4.2. EU:s gemensamma

utvecklingssamarbete

Europeiska Unionens (EU) medlemsstater svarar

tillsammans för ca 60 % av OECD-ländernas samlade

utvecklingssamarbete. En allt större andel 16 % år

1996 av medlemsstaternas samlade bistånd kanaliseras

genom Europeiska gemenskapens (EG) olika

biståndsprogram, vilket främst administreras av

kommissionen. Sannolikt kommer denna andel att öka

ytterligare under de närmaste åren. Samarbetet med

utvecklingsländer finansieras dels från EG:s reguljära

budget, dels genom bidrag till den Europeiska

utvecklingsfonden (EUF). Biståndet ges i huvudsak i

form av gåva. År 1996 uppgick utbetalningarna till

drygt 5 miljarder ecu, vilket gjorde EG till världens,

efter IDA, största multilaterala biståndsorganisation och

den femte största givaren inom OECD:s

biståndskommitté (DAC).

Förutom att svara för genomförandet av det

gemensamma biståndet har kommissionen i uppdrag att

verka för bättre koordinering mellan detta och

medlemsländernas nationella bistånd. Kommissionens

betydelse inom det internationella utvecklingssamarbetet

stärks därmed ytterligare.

Medlemskapet i EU har således inneburit att Sverige

fått tillgång till en ny och viktig samarbetsform i

utvecklingssamarbetet. De övergripande målen för EU:s

utvecklingssamarbete stämmer väl överens med svenska

målsättningar. Bristande effektivitet i genomförandet

gör dock att målen inte alltid nås. Dessutom är

verksamheten inte alltid kostnadseffektiv.

Utvecklingssamarbetet inom den reguljära

budgeten

Över den reguljära budgeten finansieras

livsmedelsbistånd, katastrofhjälp, stöd genom enskilda

organisationer, samarbete med Asien och Latinamerika

(ALA), Sydafrika, f.d. Jugoslavien samt icke-

medlemsländer i Medelhavsområdet (MEDA). År 1996

uppgick utbetalningarna till 3,5 miljarder ecu.

ALA-samarbetet omfattar program- och

projektbistånd, livsmedelsbistånd, humanitärt bistånd,

landsbygdsutveckling, stöd för hälso- och

befolkningsinsatser, stöd till enskilda organisationer

samt stöd för att utjämna fluktuationer i exportinkomster

på främst jordbruksområdet. I princip kan samtliga

länder som ej gör sig skyldiga till brott mot mänskliga

rättigheter och grundläggande demokratiska principer

komma i fråga för samarbete. Tyngdpunkten ligger

dock på de fattigaste länderna och de fattigaste delarna

av befolkningen, samt på regioner eller länder med

betydande kommersiell potential. För perioden 1996

2000 beräknas biståndet till ALA-länderna uppgå till ca

6 miljarder ecu. Av detta går 65 % till Asien och 35 %

till Latinamerika.

Insatserna i f.d. Jugoslavien består främst av

humanitärt bistiånd. Samarbetet med Sydafrika befinner

sig i en uppbyggnadsfas.

Samarbetet med Medelhavsländerna, som

ursprungligen huvudsakligen utgjordes av

frihandelsavtal för industriprodukter, har utvecklats till

att omfatta också bistånd. Samarbetets omfattning har

ökat markant under 1990-talet. För perioden 1995 1999

har ca 6 miljarder ecu avsatts för det finansiella

samarbetet med Marocko, Tunisien, Algeriet, Egypten,

Jordanien, Libanon, Syrien, Israel samt

Västbanken/Gaza. Samarbetet omfattar bl.a. humanitärt

stöd, livsmedelsbistånd, stöd för strukturanpassning,

infrastruktur, naturresurser samt regionalt och

horisontellt samarbete.

Den del av Sveriges bidrag till EG-budgeten som

avräknas biståndsramen uppgår till 707 miljoner kronor

år 1998.

Samarbetet med AVS-länderna

Inom ramen för den s.k. Lomékonventionen samarbetar

EU med sjuttioen länder i Afrika, Västindien och

Stillahavsområdet (de s.k. AVS-länderna). Samarbetet

finansieras utanför den reguljära budgeten genom

särskilda bidrag från EU:s medlemsstater till den

Europeiska utvecklingsfonden (EUF). AVS-länderna

erhåller också bistånd över EG:s budget, t.ex.

humanitärt bistånd. Under perioden 1986-95 erhöll

AVS-staterna ungefär hälften av EG-biståndet. Mer än

75 % av stödet till AVS-staterna finansierades över

EUF, medan EG:s budget svarade för 14 % och 7 %

bestod av koncessionella lån från Europeiska

Investeringsbanken (EIB).

Stöd för strukturanpassning och finansiellt stöd inom

Stabex- och Sysminfaciliteterna för att utjämna

fluktuationer i exportintäkter från jordbruket respektive

gruvindustrin svarar för ca 25 % av biståndet.

Livsmedelsbiståndet är fortfarande betydande. Till följd

av händelseutvecklingen i bl.a. Stora sjöregionen har

det humanitära stödet ökat markant under senare år.

Ungefär hälften av biståndet inom Lomékonventionen

landprogrammeras genom femåriga landramar. Dessa

omfattar stöd för t. ex. infrastruktur, industri,

landsbygdsutveckling och jordbruk.

Den nu gällande Lomékonventionen (Lomé IV)

avser en tioårsperiod fram till 1 mars år 2000. I

november 1995 undertecknades ett avtal om vissa

förändringar i konventionens innehåll för den andra

femårsperioden (Lomé IV:2). Den 23 maj 1996

godkände riksdagen (prop. 1995/96:36, bet.

1995/96:UU24, rskr. 1995/96:257) ändringarna i

överenskommelsen och den föreslagna finansieringen av

samarbetet. Lomé IV:2 innebar att gemenskapens

medlemsstater inrättade en åttonde utvecklingsfond

(EUF VIII) om totalt 13,1 miljarder ecu. Enligt

överenskommelsen skall Sverige bidra med 350

miljoner ecu. På grund av fördröjningar i

utbetalningstakten från tidigare utvecklingsfonder krävs

inga inbetalningar till EUF VIII under år 1998.

Förhandlingar om samarbetet mellan EU och AVS-

länderna fr.o.m. den 1 mars 2000 skall inledas senast i

september 1998. Innan dess skall EU formulera sin

förhandlingsposition. Den 1 december 1997 avser

Europeiska kommissionen presentera sitt förslag till

förhandlingsmandat.

Som en förberedelse inför de kommande

förhandlingarna presenterade kommissionen i november

1996 en s.k. grönbok om förbindelserna mellan EU och

AVS-länderna inför 2000-talet. Grönboken inriktas på

att ställa ett antal centrala frågor inför framtiden snarare

än att lämna entydiga rekommendationer.

Utgångspunkten är de väldiga politiska och ekonomiska

förändringar som ägt rum sedan konventionen första

gången undertecknades för ett tjugotal år sedan liksom

erfarenheterna sedan dess, som motiverar en

genomgripande översyn av samarbetet vad gäller både

dess innehåll och form. Grönboken identifierar ett antal

nyckel-områden: den geografiska omfattningen,

möjligheterna till differentierade former för samarbetet

med olika AVS-stater, handelsregimen,

fattigdomsbekämpning, internationell konkurrenskraft,

makroekonomisk stabilitet och utveckling av den privata

sektorn, statens roll i utvecklingsprocessen, god

samhällsstyrning och mänskliga rättigheter och

formerna för samarbetet

I diskussionerna har Sverige angett att de viktigaste

principerna bör vara partnerskap, fokusering på

fattigdomsbekämpning och Afrika, förenlighet med

WTO-åtaganden och effektivitet.

Svenska prioriteringar i EU-samarbetet

Regeringen vill se den s.k. post Lomédiskussionen som

en del av en diskussion om hela EU:s

utvecklingssamarbete, inklusive dess organisation.

Sverige önskar bl. a. ta tillfället i akt att på sikt

åstadkomma en regionalisering (Afrika, Asien,

Latinamerika osv.) av EU:s utvecklingssamarbete.

Möjligheter till detta föreligger genom att post

Lomédiskussionen, den samlade utvärderingen av EU:s

utvecklingssamarbete och diskussionen om de framtida

finansiella perspektiven sammanfaller i tiden.

Den framtida inriktningen och utformningen av EU:s

utvecklingssamarbete är en fråga av hög prioritet.

Regeringen anser att inriktningen på

fattigdomsbekämpning skall stärkas. I detta

sammanhang är formerna för och omfattningen av

samarbetet med AVS-länderna från och med år 2000

avgörande.

EU:s främsta fördel jämfört med andra multilaterala

organisationer är att unionen i ett sammanhang kan

hantera bistånds-, handels-, utrikes- och

säkerhetspolitik, migration m.m. Därmed har unionen

förutsättningar att i förhållande till ett enskilt land eller

region föra en politik som är koherent, dvs. vars olika

delar samverkar på ett för landet eller regionen

gynnsamt sätt. Denna komparativa fördel utnyttjas inte

tillräckligt idag. Regeringen prioriterar pågående arbete

inom EU för bättre samstämmighet i EU:s relationer till

utvecklingsländerna.

Sverige är aktivt i såväl policydialogen som

inriktningen och utformningen av det gemensamma

biståndet. Genom aktivt deltagande i beredningen av

beslut och riktlinjer, som gäller både för det

gemensamma utvecklingssamarbetet och för de enskilda

medlemsstaternas bistånd, kan Sverige bidra till en

positiv utveckling av utvecklingssamarbetet.

Regeringen prioriterar att höja kvaliteten och

effektiviteten i det gemensamma utvecklingssamarbetet.

I detta ingår ökad insyn och öppenhet, bättre planering,

genomförande och utvärdering, utveckling av

landstrategier, bättre samordning samt effektivare

organisation i såväl Bryssel som i fält. Sveriges gedigna

erfarenhet av utvecklingssamarbete och goda renommé

på området ger oss en god grund för att påverka.

Det svenska agerandet i EU vägleds av den strategi

som fastställdes hösten 1996 med prioritering av

fattigdomsbekämpning, miljö och hållbar utveckling,

demokrati och mänskliga rättigheter samt jämställdhet.

Därtill läggs särskild vikt vid frågor som rör humanitärt

bistånd, livsmedelssäkerhet samt stöd genom enskilda

organisationer. Även inom dessa sektorer och

ämnesområden läggs särskild vikt vid kvalitets- och

effektivitetsaspekter. Sverige arbetar också aktivt för att

följa upp EU:s resolution om jämställdhet, t.ex. genom

att understryka vikten av att kommissionen tar fram

riktlinjer för hur jämställdhetsperspektivet skall

tillämpas i praktiken.

EU bildar en viktig plattform för att stärka det

multilaterala utvecklingssamarbetet genom FN. EU kan

därmed vara pådrivande för de förslag till reformer av

FN-systemet som lagts fram.

4.3. Bilateralt utvecklingssamarbete

Utvecklingssamarbetet genom Sida omfattar ca två

tredjedelar av det svenska biståndet och äger rum inom

flertalet samhällssektorer i över hundra länder och

genom ett stort antal kanaler. Mångfalden är uttryck

både för utvecklingsfrågornas komplexitet och för

Sveriges önskan och intresse av att samarbeta med

många länder. Som framgår av diagrammen nedan är

insatserna främst koncentrerade till de fattiga länderna

och till Afrika.

Det bilaterala utvecklingssamarbetet bygger på en

helhetssyn på utveckling, som under senare år steg för

steg fördjupats och utvecklats i samarbete mellan

regeringskansliet och Sida. Den syn på hur biståndet bör

ges en starkare fattigdomsprofil regeringen givit uttryck

för i sin skrivelse till riksdagen (skr. 1996/97:169) om

de fattigas rätt bygger till stor del på Sidas

fattigdomsutredning och kommer att påverka Sidas

verksamhet. För att ytterligare konkretisera de

biståndspolitiska målen har Sida på regeringens uppdrag

tagit fram fyra handlingsprogram avseende fattigdom,

demokrati, hållbar utveckling respektive jämställdhet,

vilka skall genomsyra hela verksamheten.

Utvecklingen av mål och policy sker i internationellt

samarbete. Exempel kan tas från jämställdhetsområdet.

Handlingsplanen från kvinnokonferensen i Peking har

på ett avgörande sätt påverkat utformningen av både

Sidas handlingsplan och konkreta bilaterala insatser, där

bl.a. fem samarbetsländer har valts ut för fördjupade

jämställdhetssatsningar: Namibia, Tanzania, Indien,

Nicaragua och Estland.

Av särskild betydelse för det framtida bilaterala

utvecklingssamarbetet är utvecklingen av begreppet

partnerskap bl.a. inom ramen för den utredning om

samarbetet med Afrika, som överlämnats till regeringen

och skall ligga till grund för en skrivelse till riksdagen

om en ny Afrikapolitik.

Ett allt bredare perspektiv krävs på

utvecklingsproblematiken. Nya frågor får ökad

betydelse, t.ex. kapitalmarknader och handel, lokal

demokrati och undervisning i mänskliga rättigheter för

polis. Det civila samhällets, näringslivets och

demokratiseringens ökande betydelse kräver uppbrott

från traditionella former och roller och ett samarbete

baserat på ett mer genuint partnerskap mellan fler

aktörer i såväl givar- som mottagarländer.

Organisation och styrning av biståndet

Regeringen har de senaste åren stärkt

utvecklingssamarbetets organisation och struktur.

Integrationen av samtliga biståndsmyndigheters

verksamhet i det nya Sida är nu genomförd. Genom sin

breda uppsättning av instrument och djupa kunskaper

om olika sektorer och länder, har Sida goda möjligheter

att effektivt bidra till samarbetsländernas utveckling.

Utvecklingssamarbetets förändrade villkor, inriktning

och utformning ställer dock stora och delvis nya krav på

Sida som organisation. En kontinuerlig

kompetensutveckling krävs. Den omfattande

policyutveckling och erfarenhetsåtervinning som sker

inom svenskt och internationellt utvecklingssamarbete

måste genomsyra tänkandet, leda till nya former och

metoder samt genomföras i praktiken. Regeringen avser

att under år 1998 ägna särskild uppmärksamhet åt dessa

frågor.

Alla biståndsorganisationer står inför liknande

utmaningar. Världsbanken genomför under en

treårsperiod de mest genomgripande interna reformerna

i bankens historia, den s.k. Strategic Compact, som

innebär en grundläggande omorganisation av bankens

struktur och arbetssätt i syfte att höja bankens kapacitet,

kompetens och förändringsförmåga.

En förnyelse på djupet kräver både tid och resurser.

Utrikesdepartementets och Sidas kapacitet och

kompetens behöver stärkas för att möta de nya

utmaningarna. Sida måste ha förmåga att både integrera

helhetssynen och flexibelt och framgångsrikt genomföra

planerade insatser.

Anpassning till varje samarbetslands unika

förutsättningar är avgörande för ett framgångsrikt

utvecklingssamarbete. Det viktigaste instrumentet för

detta inom det bilaterala biståndet, liksom för flertalet

andra bilaterala och multilaterala organ, är

landstrategier. I den svenska landstrategiprocessen tas

landstrategier fram i ett nära samarbete mellan

Regeringskansliet, Sida och samarbetslandet. Särskild

vikt bör läggas vid att öka samarbetslandets

engagemang i processen. Strategier har fastlagts eller är

under beredning för ett trettiotal programländer, vissa

andra viktiga samarbetsländer och regioner.

För programländerna kopplas strategierna normalt

till treåriga samarbetsavtal, i vilka Sverige utfäster sig

att lämna stöd under perioden på basis av en landram

för att ge samarbetslandet möjlighet att på några års sikt

planera sina utvecklingsinsatser. Uppnådda resultat skall

vägleda landval, inriktning, utformning och omfattning

av framtida utvecklingssamarbete. Samtidigt måste

uppmärksammas att utvecklingssamarbetet och då

särskilt programlandssamarbetet har ett långsiktigt

perspektiv. Landstrategiprocessen är avsedd att vara det

samlade tillfället att dra slutsatser och fatta beslut

grundade på analys och erfarenheter avseende uppnådda

resultat och samarbetslandets vilja och förmåga att föra

en fattigdomsbekämpande politik. Landstrategierna har

normalt ett femårsperspektiv. En ny landstrategi

utarbetas vart tredje år om inte regeringen bedömer att

arbetet med en ny strategi kan skjutas framåt i tiden.

Landstrategiprocessen är ett led i att höja

effektiviteten genom starkare koppling till resultat. Ett

annat är Sidas förstärkta utvärderingsverksamhet.

Vidare sker löpande översyner av Sidas verksamhet.

Under 1996 och 1997 har Sida på regeringens uppdrag

slutfört översyner av krediter inom biståndet,

näringslivssamarbete, livsmedelssäkerhet i Afrika samt

stöd till utveckling av kapitalmarknader.

Sidas årsredovisning är en viktig del i uppföljningen

av utvecklingssamarbetets resultat. I samarbete mellan

Regeringskansliet, RRV och Sida genomfördes under

1996 ett utvecklingsprojekt i syfte att förbättra Sidas

årsredovisning, som låg till grund för årsredovisningen

redan för budgetåret 1995/96. RRV har anmärkt på

årsredovisningen med anledning bl.a. av brister

avseende kopplingen mellan mål och resultat,

redovisningen av prestationer och kostnader samt

kvalitetsäkring av underlaget för redovisningen.

Kritiken visar på behov av metodutveckling och tydliga

krav. Sida bör i samarbete med RRV och

Regeringskansliet fortsätta att utveckla årsredovisningen

så att den kan fylla sitt syfte som en form för

kontinuerlig uppföljning av biståndets resultat och

effektivitet. Med tanke på utvecklingssamarbetets

långsiktiga perspektiv och komplexitet, bör Sidas

årsredovisning inriktas på myndighetsnära uppgifter,

bl.a. kostnadseffektivitet. De mer långsiktiga effekterna

följs genom utvärderingar inom bl.a.

landstrategiprocessen.

Medelstilldelning och anslagsstruktur

Anslagsposten för det bilaterala biståndet ökar 1998

med 235 miljoner kronor till 7 160 miljoner kronor. Av

ökningen beror 90 miljoner kronor på överföring från

anslagsposten för multilateralt utvecklingssamarbete. En

fortsatt ökning under kommande år kan förutses.

Samtidigt kommer förutsedda ökade medelsbehov för

utvecklingsbankerna och Europeiska utvecklingsfonden

till följd av tidigare åtaganden att innebära en relativt

sett långsammare tillväxt för det bilaterala

utvecklingssamarbetet än för utvecklingssamarbetet som

helhet. En noggrann prövning av samtliga bilaterala

verksamheter blir således nödvändig på grundval av

såväl regeringens ovan angivna prioriteringar som

uppnådda resultat.

I denna prövning måste också reservationer vägas in.

Trots minskningen av anslagen för

utvecklingssamarbetet har reservationerna fortsatt öka.

Målet är inte att uppnå höga utbetalningar. Biståndet

behövs bäst där det är svårast att genomföra. Långsiktig

verksamhet i fattiga länder, där osäkerheten är stor,

drabbas ofta av förseningar. Samtidigt eftersträvas hög

kvalitet och noggrann kontroll för att bl.a. undvika

korruption. Härtill kommer att utvecklingssamarbetet

ändrar karaktär från fristående projekt till stöd till

processer, där varje insats oftast är mindre.

Sida har på regeringens uppdrag genomfört en analys

av reservationernas utveckling och orsaker och lämnat

förslag på åtgärder. Det handlar bl.a. om att planera för

en högre aktivitetsnivå, utveckla former och metoder

som medger detta, och stärka fältorganisationens

ställning. Sida föreslår också att samarbetsavtalen skall

omfatta totala belopp för avtalsperioden, och inte

baseras på årsvisa landramar. Sida föreslår vidare att

landramar skall kunna användas för

betalningsbalansstöd.

Regeringen har gett Sida ökad flexibilitet för att

undvika reservationer t.ex. genom möjligheter att göra

omfördelningar mellan delposterna inom anslagsposten

för bilateralt utvecklingssamarbete. Det förutsätter en

mer realistisk och flexibel planering som tar hänsyn till

att sannolikheten för förseningar är stor. Vad gäller de

konkreta förslagen, har Sida redan möjlighet att i

förslag till samarbetsavtal ange ett totalbelopp som

motsvarar landramen under avtalsperioden.

Betalningsbalansstöd bör i första hand lämnas från

delposten för ekonomiska reformer men kan också i

vissa fall finansieras från landramar. Det långsiktiga,

processinriktade kapacitetsuppbyggandet, som inte

kräver stora finansiella resurser, bör i ökad utsträckning

kombineras med sektorprogramstöd till regeringar som

för en framstegsvänlig och fattigdomsbekämpande

politik. Särskilt gäller detta inom

programlandssamarbetet.

Regeringen har i sina överväganden om fördelningen

mellan olika delposter inom det bilaterala

utvecklingssamarbetet för budgetåret 1998, som

redovisas nedan, beaktat reservationerna med undantag

för ingångna samarbetsavtal. Sänkning av landramar

med anledning av stora reservationer bör normalt

aktualiseras då samarbetsavtal löper ut. Nedskärningar i

medelstilldelningen skall inte medföra minskad

verksamhet. Det bilaterala utvecklingssamarbetets

fördelning framgår av de diagram som återges ovan,

med fördelning på land, sektor respektive kanal under

budgetåret 1995/96.

ANSLAGSPOSTEN FÖR DET BILATERALA UTVECKLINGSSAMARBETET

1997

1998

1. Afrika 1

1 540 000

1 600 000

2. Asien1

885 000

1 000 000

3. Latinamerika

430 000

385 000

4. Europa2

-

280 000

5. Särskilda utvecklingsprogram3

1 175 000

1 020 000

6. Krediter för utveckling

390 000

400 000

7. Forskningssamarbete

400 000

410 000

8. Enskilda organisationer

820 000

830 000

9. Humanitärt bistånd

1 052 000

780 000

10. Ekonomiska reformer

200 000

410 000

11. Information

33 200

45 000

Summa

6 925 200

7 160 000

Beloppen anges i tusental kronor

1. 60 000 tkr överförs från delposten 5 Särskilda utvecklingsprogram för stöd

till demokrati och mänskliga rättigheter

2. 280 000 tkr överförs från delposten 9 Humanitärt bistånd

3. 80 000 tkr överförs till delposten för år 1997 från anslagsposten A 1.1

Multilateralt utvecklingssamarbete

Anslagsstrukturen är i stort sett oförändrad jämfört

med innevarande budgetår. En särskild post för Europa

tillkommer, omfattande i huvudsak insatser i de länder

som uppstått ur f.d. Jugoslavien, men också vissa länder

i Kaukasus och Centralasien samt Moldava. Samtliga

insatser skall avse länder som står på OECD:s

biståndskommittés, DAC:s, lista över

utvecklingsländer.

Delpost 1 Afrika omfattar dels landramarna för

programländerna i Afrika, dels medel för regionalt

samarbete och övriga insatser. År 1998 överförs till

regionalt/övrigt medel för insatser för stöd till

demokrati och mänskliga rättigheter som inte kan

finansieras från landramarna. Dessa insatser

finansierades förut under delpost 4 Särskilda program.

Detta plus den gradvisa avvecklingen av landramen för

samarbetet med Botswana och en viss ökning av

landramarna för Etiopien och Tanzania, vilka

minskades år 1997 på grund av stora reservationer,

innebär att delposten beräknas öka med 60 miljoner

kronor till 1 600 miljoner kronor.

Delpost 2 Asien omfattar dels landramarna för

programländerna i Afrika, dels medel för regionalt

samarbete och övriga insatser. År 1998 överförs till

regionalt/övrigt medel för insatser för demokrati och

mänskliga rättigheter som inte kan finansieras från

landramarna. Dessa insatser finansierades förut under

delpost 4 Särskilda program. Detta plus ökning av

landramen för Vietnam, som minskades år 1997 på

grund av stora reservationer, innebär att delposten

beräknas öka med 115 miljoner kronor till 1 000

miljoner kronor.

Delpost 3 Latinamerika omfattar landramen för

Nicaragua och medel för insatser i Central- och

Sydamerika. Genom omläggningen av samarbetet till ett

mer processinriktat stöd främst för demokrati och

mänskliga rättigheter har medelsbehovet minskat under

en övergångsperiod och reservationerna ökat till en

alltför hög nivå. Delposten beräknas därför minska med

45 miljoner kronor till 385 miljoner kronor. När

reservationen minskat beräknas delposten åter kunna

höjas.

Delpost 4 Europa är ny. Insatser i f.d. Jugoslavien

har tidigare främst finansierats från delposten för

humanitärt bistånd. Möjligheten att nu övergå i

återuppbyggnadsbistånd motiverar en särskild delpost

även om humanitära insatser fortsatt kommer att vara

viktiga. Den övervägande andelen av delposten

förväntas under 1998 gå till insatser i f.d. Jugoslavien.

På några års sikt är avsikten att bygga upp viss

verksamhet i länder i bl.a. Kaukasien och Centralasien.

De postsovjetiska övergångs-problemen motiverar att

hanteringen av dessa medel hålls samman. För

delposten beräknas 280 miljoner kronor.

Delpost 5 Särskilda program omfattar ett flertal

verksamheter. Fördelningen framgår av tabellen.

Betydande nedskärningar har gjorts på flera

verksamheter motiverade av de omfattande

reservationerna. En stor del av den i samband med

regeringens ekonomiska vårproposition beslutade

indragningen om 500 miljoner kronor belastade denna

post. Insatserna är relativt små och kortvariga, varför

det inte finns skäl att hålla reservationer som en

säkerhetsreserv. Medlen för demokrati och mänskliga

rättigheter minskar på grund av överföringen av

landinriktade insatser till regionposterna för Afrika,

Asien och Europa på samma sätt som tidigare skett för

Latinamerika. Till medlen för programutveckling förs

stödet till Internationella familjeplaneringsfederationen

(IPPF) och World Maritime University i Malmö, vilka

tidigare finansierats från anslagsposten för multilateralt

utvecklingssamarbete. Sammanlagt beräknas delposten

minska med 155 miljoner kronor till 1 020 miljoner

kronor.

FÖRDELNING UNDER DELPOSTEN SÄRSKILDA UTVECKLINGSPROGRAM

1997

1998

Näringslivsutveckling

80 000

70 000

Demokrati och mänskliga rättigheter

1

235 000

120 000

Kontraktsfinansierat tekniskt bistånd

210 000

160 000

Internationella kurser

130 000

150 000

Särskilda miljöprogram

205 000

200 000

Programutveckling 2

210 000

220 000

Rekrytering och utbildning av

fältpersonal och multilaterala

experter

105 000

100 000

Summa

1 175 000

1 020 000

Beloppen anges i tusental kronor

1. 120 000 tkr överförs till delposterna 1. Afrika och 2. Asien för år 1997

2. 80 000 tkr överförs från multilateralt samarbete för 1998

Delpost 6 Krediter för utveckling omfattar u-krediter

och biståndskrediter. Delposten beräknas öka med 10

miljoner kronor till 400 miljoner kronor. I utredningen

"Bistånd på kredit", som behandlas nedan, liksom i

budgetunderlaget har Sida föreslagit att delposten ersätts

med en delpost för särskilda investeringar, som förutom

krediter bl.a. skulle kunna omfatta gåvofinansiering av

angelägna investeringar. Regeringen anser att det inom

ramen för nuvarande anslagsstruktur finns utrymme för

den flexibilitet, som är Sidas:s motiv för förslaget, bl.a.

genom möjligheter att utnyttja medel under

regionposterna även för investeringsprojekt. Däremot

bör i enlighet med vad som förordas nedan, medlen

under delposten kunna utnyttjas flexibelt för olika

kreditformer och -villkor.

Delpost 7 Forskningssamarbete beräknas för år 1998

erhålla 410 miljoner kronor. Verksamheten är högt

prioriterad och beräknas kunna erhålla fortsatt ökad

medelstilldelning när den nuvarande reservationen

minskat.

Delpost 8 Enskilda organisationer finansierar stöd

genom svenska folkrörelser och enskilda organisationer.

Delposten beräknas öka med 10 miljoner kronor till 830

miljoner kronor i enlighet med vad som angavs i

budgetpropositionen för år 1997.

Delpost 9 Humanitärt bistånd beräknas minska till

780 miljoner kronor genom överföring av medel till den

särskilda delposten för Europa för insatser främst i f.d.

Jugoslavien.

Delpost 10 Ekonomiska reformer minskades kraftigt

år 1997 med anledning av de mycket stora

reservationerna. De kommer att minska betydligt under

innevarande budgetår på grund av att fler skuldtyngda

länder nu genomför en ekonomisk reformpolitik, som

uppfyller kriterierna för betalningsbalansstöd eller

bidrag till skuldlättnader i olika former. För år 1998

beräknas därför en ökning med 210 miljoner kronor till

410 miljoner kronor.

Delpost 11 Information beräknas öka med 11,8

miljoner kronor till 45 miljoner kronor i syfte att stödja

Sidas ambitioner om en ökad satsning på information

om Sveriges samlade utvecklingssamarbete och om

biståndets uppgift att bidra till lösningar på globala

problem.

Sidas verksamhet

Den följande redogörelsen för mål, resultat och

framtida inriktning det bilaterala utvecklingssamarbetet

inleds med region- och landdimensionen, som är den

viktigaste, där regeringens styrning i huvudsak utövas

genom landstrategierna. Därefter följer en redogörelse

för olika verksamhetsområden, samhällssektorer,

former och kanaler. Regeringens styrning av Sidas

verksamhet i denna dimension sker i huvudsak genom

budgetcykeln.

4.3.1 Afrika

I och med det kalla krigets upphörande har i Afrika,

liksom i stora delar av övriga världen, möjligheter

skapats att lösa upp tidigare låsta positioner.

Utvecklingen i Etiopien och Moçambique, och nu senast

i Demokratiska republiken Kongo (f.d. Zaire), är de

kanske tydligaste exemplen i Afrika. Samtidigt har nya,

eller i vissa fall nygamla, interna konflikter utbrutit,

bland vilka den mest allvarliga var folkmordet i

Rwanda.

Cirka 10 % av världens befolkning bor i Afrika, som

emellertid endast står för 1,5 % av tillväxten i världen

och mindre än 1 % av världens samlade export.

Samtidigt som allt fler människor i världen tar sig ur

fattigdomsfällan ökar antalet fattiga i länder med stark

befolkningsökning och otillräcklig ekonomisk tillväxt,

främst i Afrika. Skuldbördan är betungande.

Ekonomiska reformer är i flera länder inne i en kännbar

och därmed politiskt påfrestande fas. Korruption hindrar

utveckling och skadar förtroendet för politiken och

politiker, såväl internt som i förhållandet till

biståndsgivare.

På senare tid har emellertid en försiktigt uppåtgående

ekonomisk trend kunnat registreras för Afrika som

helhet. År 1996 steg BNP med 3,9 % och den negativa

per capitautvecklingen bröts. De 33 fattigaste ländernas

tillväxt låg över genomsnittet med 4,5 %. Samtidigt har

den demokratiska utvecklingen i Afrika tagit fart: allt

fler afrikanska länder har hållit flerpartival. Flera

bakslag har dock visat att val i sig inte är en garanti för

en hållbar demokratisk utveckling. Det regionala

samarbetet i Afrika ökar. Tecken finns på en ny tilltro

till den egna förmågan hos en framväxande ung

afrikansk ledargeneration, inte minst kvinnor.

Regeringen har tagit initiativet till ett omfattande

utvärderings- och analysarbete för att definiera vilken

roll Sverige bör spela i den omvandling som förestår

eller redan inletts i Afrika. I juli 1997 presenterades

utredningen Partner med Afrika som underlag för en

ny svensk Afrikapolitik. Det var resultatet av ett års

analys- och konsultationsarbete med stor medverkan av

afrikaner. I utredningen utvecklas ett nytt

partnerskapsbegrepp och förutsättningarna för att

utforma ett mer jämbördigt samarbete med Afrika.

Länder i Afrika måste ta ett större eget ansvar för sin

utveckling och ges möjlighet att ta del i ett utökat

internationellt ekonomiskt samarbete. Utredningen skall

ligga till grund för en särskild skrivelse till riksdagen.

Viktiga frågor för det framtida samarbetet blir stöd till

politiska och ekonomiska reformer, fortsatt stöd till

sociala sektorer, konfliktförebyggande och bättre

givarsamordning. Förslag om hur stöd till

konfliktförebyggande och konfliktlösning kan stärkas

har lagts fram i en särskild rapport om Säkerhet och

utveckling i Afrika (Ds 1996:15).

Biståndet kan inte ensamt lösa de afrikanska

utvecklingsländernas problem. Investeringar,

marknadstillträde för afrikanska produkter samt

ramverk och allmänna förutsättningar för

näringslivsutveckling är faktorer som kommer att kräva

ökad uppmärksamhet.

Resultatet av det hittillsvarande

utvecklingssamarbetet med länder i Afrika har varit

blandat. I de följande avsnitten kommenteras detta

ländervis. I fallet Tanzania har de nordiska länderna

tillsammans med regeringen i Dar es Salaam efter en

utvärdering gemensamt utformat början på ett

partnerskapsbaserat samarbete.

Vissa länder i Afrika har redan nått eller förväntas

inom överskådlig framtid nå en utvecklingsnivå som

möjliggör en minskning av det traditionella

biståndssamarbetet kopplat till stöd till ett bredare

samarbete. Under år 1998 avvecklas sålunda

landprogrammet i Botswana. På sikt bör detta kunna

ske även för länder som Namibia och Sydafrika där

andra samarbetsformer kan utvecklas.

LANDRAMAR, GÄLLANDE 1997 SAMT PLANERADE 1998

1997

1998

Afrika

Angola

140 000

140 000

Botswana

20 000

5 000

Eritrea

20 000

20 000

Etiopien

90 000

100 000

Guinea-Bissau

35 000

35 000

Kenya

65 000

65 000

Moçambique

245 000

245 000

Namibia

75 000

75 000

Sydafrika

230 000

230 000

Tanzania

180 000

200 000

Uganda

95 000

95 000

Zambia

110 000

100 000

Zimbabwe

110 000

110 000

Regionalt/Övrigt

125 000

180 000

Summa

1 540 000

1 600 000

Asien

Bangladesh

120 000

120 000

Indien

300 000

300 000

Kambodja

80 000

80 000

Laos

90 000

90 000

Sri Lanka

40 000

40 000

Vietnam

70 000

130 000

Västbanken/Gaza

120 000

120 000

Regionalt/Övrigt

65 000

120 000

Summa

885 000

1 000 000

Latinamerika

Nicaragua

80 000

80 000

Centralamerika

240 000

190 000

Sydamerika

110 000

115 000

Summa

430 000

385 000

Beloppen anges i tusental kronor

Det regionala samarbetet i Afrika förväntas få ökad

betydelse. En intressant utveckling pågår främst inom

Southern African Development Community, SADC.

Sverige har, tillsammans med övriga nordiska länder

och nu även inom ramen för EU, ett betydande

engagemang i form av stöd till olika SADC-aktiviteter.

Detta samarbete ses nu över inom ramen för en politisk

dialog mellan Norden och SADC respektive EU och

SADC.

En särskild översyn har gjorts av Sveriges relationer

med Västafrika. Denna har pekat på det underskott som

kan sägas finnas i fråga om svensk närvaro i och

kunskaper rörande en viktig del av Afrika söder om

Sahara. Regeringen har för avsikt att vidareutveckla

relationerna med Västafrika och återkommer härtill i

den särskilda skrivelsen om svensk Afrikapolitik.

Programländer

Viktiga framsteg i fredsprocessen i Angola gjordes i

april 1997, då UNITA:s parlamentsledamöter intog sina

platser i nationalförsamlingen och en nationell

enhetsregering bildades. Detta skedde emellertid med

betydande försening. Ännu kvarstår osäkerhet om

graden av demobilisering av UNITA:s styrkor och

strider har förekommit i framför allt de nordöstra

delarna av landet. FN:s säkerhetsråd har beslutat om

skärpta sanktioner mot UNITA. Utvecklingen i

Demokratiska Republiken Kongo (f.d. Zaire) torde få

stor betydelse för den fortsatta fredsprocessen i Angola.

Grava kränkningar av de mänskliga rättigheterna

förekommer från båda parters sida. Det finns dock hopp

om att MR-läget på sikt skall förbättras, förutsatt att

fredsprocessen fortsätter. Det ekonomiska läget är

fortsatt allvarligt och omfattande åtgärder måste vidtas

för att stabilisera ekonomin. Regeringen förhandlar med

IMF om åtgärder som väntas leda till ett

strukturanpassningsprogram.

Utvecklingssamarbetet bedrivs enligt mål och

riktlinjer, som fastställdes i februari 1996. En ny

landstrategi skall utarbetas under år 1998. En

grundläggande förutsättning för svenskt stöd till

långsiktiga utvecklingsinsatser i Angola är att

fredsprocessen fullföljs och ekonomiska reformer

genomförs.

Den långvariga konflikten och den ekonomiska

misshushållningen har försvårat det hittillsvarande

utvecklingssamarbetet. Landprogrammet (hälsa, fiske,

energi och telekommunikationer) har därför inskränkts

till förmån för rehabiliteringsinsatser. Biståndet bör

även under år 1998 huvudsakligen inriktas på

fredsfrämjande, humanitära och sociala insatser,

återuppbyggnad samt stöd till demokrati och mänskliga

rättigheter. Samarbetet inom sektorerna fiske och energi

fasas ut. Angola bör även i fortsättningen kunna få stöd

till fredsprocessen och humanitära insatser från andra

anslag.

Botswana är ett demokratiskt och relativt rikt land.

Respekten för de mänskliga rättigheterna, som regleras

i konstitutionen, är tillfredställande. Tillväxten är hög.

Som i övriga länder i regionen är emellertid rikedomen

ojämnt fördelad och majoriteten av befolkningen lever i

fattigdom. Landet är ensidigt beroende av gruvnäring

och boskapsskötsel. Botswana är hårt drabbat av

HIV/AIDS med närmare 25 % smittade i fertil ålder.

Ett annat problem är den snabba befolkningsökningen.

Utvecklingssamarbetets överordnade mål är att verka

för förbättring av villkoren för landets fattiga samt att

medverka till breddning av och produktivitetshöjning

inom ekonomin. Till följd av landets goda ekonomiska

utveckling har biståndet allt mer kommit att inriktats

mot institutions- och kapacitetsuppbyggnad. Dessutom

ges stöd till utbildning, kultur och enskilda

organisationers verksamhet. Det 30-åriga samarbetet

bedöms ha gett goda och bestående resultat.

Programlandssamarbetet med Botswana avslutas vid

utgången av 1998 p.g.a. landets höga utvecklingsnivå.

Det skall ersätts av andra former av samarbete. Sida

kommer att under år 1998 ta fram förslag till

utformning av samarbetet efter 1998.

Eritrea är ett av världens absolut fattigaste länder.

Det har efter ett långt krig omfattande behov på en rad

områden. Rehabiliterings- och återuppbyggnadsprogram

genomförs, liksom program för att förbättra den sociala

situationen som präglas av hög spädbarnsdödlighet, låg

livslängd och utbredd analfabetism. Eritreas starka

betoning av självtillit och samarbete på jämställd grund

med Sverige och andra partners är utgångspunkter för

relationerna med omvärlden. Under första kvartalet

1997 har val till de regionala parlamenten genomförts

med ett högt valdeltagande mellan 80 och 90 % av

dem som registrerat sig röstade. Bland medlemmar i de

regionala parlamenten skall ledamöter i det nationella

parlamentet längre fram utses. I maj 1997 presenterades

ett utkast till ny konstitution, som ratificerats av landets

konstitutionsförsamling. Utkastet tar ej upp frågan om

flerpartisystem. Det politiska livet domineras ännu av

det enda tillåtna partiet Folkfronten för demokrati och

rättvisa, PFDJ.

I utvecklingssamarbetet för 1997 1998 ingår stöd till

utbildning och förbättrad kunskapsnivå inom

förvaltningen och kapacitetsuppbyggnad. Viktigt är

vidare stöd till återuppbyggnad, särskilt rehabilitering av

energisektorn. Också miljömålet vägleder samarbetet

mot bakgrund av den allvarliga jorderosionen och

markförstöringen i Eritrea. Utöver landramen förutses

insatser avseende demokrati och mänskliga rättigheter,

stöd för utveckling av universitetet och stöd via enskilda

organisationer. Biståndskrediter kan komma i fråga

inom främst energisektorn.

Sviterna efter många års inbördeskrig präglar

fortfarande Etiopien. Landet är mycket fattigt med

återkommande försörjningssvårigheter på grund av

torka. Den ekonomiska tillväxten är dock god och

inflationen är under kontroll. Försörjningsläget har

förbättrats under de senaste åren men årets skörd hotar

att slå fel med betydande behov av livsmedelshjälp som

följd. Flerpartival till parlamentet har hållits i enlighet

med landets nya konstitution. Flera oppositionspartier

bojkottade valet med hänvisning till att de inte tilläts

agera eller att deras ledare trakasserades. Utvecklingen

avseende demokratisering och respekt för mänskliga

rättigheter har stora brister och är en fråga som EU och

Sverige lyft fram i dialogen med den etiopiska

regeringen. Det federala statsskicket innebär att de

centrala ministeriernas styrning och inflytande har

minskat i betydelse och omfattning, parallellt med att

regionerna inlett en uppbyggnad av egen administrativ

kapacitet. Genomförandet av utvecklingssamarbetet har

bl.a. till följd härav försenats.

I utvecklingssamarbetet ingår stöd till utveckling av

landsbygden, hälsovård och utbildning, sexuell och

reproduktiv hälsa samt infrastruktur. Stöd till

kapacitetsuppbygnad samt till demokratisering och

mänskliga rättigheter prioriteras. Utöver landramen

förutses stöd till insatser avseende demokrati och

mänskliga rättigheter, forskning samt svenska enskilda

organisationer.

De första demokratiska valen i Guinea Bissau ägde

rum 1994. PAIGC, som har haft regeringsmakten sedan

självständigheten 1973, har en stark ställning.

Kommunalval var planerade under 1997, men dessa

kommer antagligen att äga rum samtidigt som

parlamentsvalen 1998. Demokratiseringsprocessen har

medfört en viss öppenhet och debatt, men fortfarande

finns brister vad gäller respekt för mänskliga rättigheter

och rättsväsendets opartiskhet. Guinea Bissau är ett av

världens fattigaste länder. Utbildningsnivån är mycket

låg. Skuldsituationen hämmar landets utveckling.

Det internationella biståndet till landet har varit stort,

men effekterna är begränsade. Biståndssamarbetet med

Sverige inleddes redan innan landet blev självständigt.

Genom åren har Sverige givit ett omfattande stöd till

landet inom så gott som samtliga samhällssektorer.

Landstrategin för Guinea Bissau för perioden 1995-1998

anger att det svenska biståndet skall koncentreras till

undervisning, jordbruk, nationella folkhälsolaboratoriet

samt kapacitetsuppbyggnad. Sida har under 1996

genomfört en utredning om samarbetet. Beslut om det

fortsatta utvecklingssamarbetet med Guinea Bissau efter

1998 kommer att beredas under året.

Det politiska klimatet i Kenya har blivit allt hårdare

inför de val som skall hållas senast i början av januari

1998. Mycket återstår för att skapa jämbördiga

förhållanden mellan regering och opposition, som

dessutom är mycket splittrad även om det på senare tid

förekommit försök till samling.

Situationen beträffande mänskliga rättigheter är

otillfredsställande. Trakasserier av politiska

meningsmotståndare med återkommande inslag av

polisbrutalitet förekommer. Positivt är att öppenheten i

samhället, understödd av det mycket vitala och livaktiga

civila samhället, numera är betydligt större än under

enpartisystemets tid. Enskilda organisationer har en

erfarenhet och bredd som i få andra afrikanska länder.

Utvecklingen i Kenya kräver stor uppmärksamhet. En

fortsatt negativ utveckling kan få återverkningar på

biståndet.

Det svenska biståndet till Kenya har sedan början av

90-talet redan reducerats kraftigt, bl.a. till följd av

utbredd korruption och den politiska situationen. MR-

och demokratistödet har däremot ökat. Målen för

utvecklingssamarbetet, som fastställts i en landstrategi

för åren 1995 98, är att stödja den demokratiska

processen, förbättra levnadsvillkoren för landsbygdens

fattiga samt bidra till ett hållbart utnyttjande av

naturresurser och miljö. Insatserna inom dessa områden

har hittills på det hela taget givit gott resultat.

Sedan fredsavtalets undertecknande år 1992

genomgår Moçambique en omvälvande

förändringsprocess politiskt och ekonomiskt. Vid de

första demokratiska valen år 1994 vann regeringspartiet

FRELIMO en knapp seger. Utvecklingen går mot ett

mer demokratiskt samhälle. Fortfarande kvarstår dock

att etablera en verklig demokratisk kultur och att höja

kompetensen i statsförvaltningen. Ekonomin läggs om

från planekonomi till marknadsekonomi. Landet

samarbetar alltmer med sina grannar. Moçambique har

under år 1997 ingått ett avtal med Sydafrika om

byggande av en motorväg mellan Maputo och Witbank,

det första av en rad projekt i den s.k.

Maputokorridoren.

Moçambique är ett av världens fattigaste och mest

skuldsatta länder. Utlandsskulden uppgår till ca 5,5

miljarder US-dollar, nära fyra gånger landets BNP.

Den tunga skuldbördan hämmar ekonomisk och social

utveckling. Sverige har under de senaste åren givit ett

betydande betalningsbalansstöd till Moçambique. Under

år 1997 bidrar Sverige till en nyinrättad skuldfond för

avbetalning av multilaterala skulder. Landet är mycket

biståndsberoende. Biståndet beräknas utgöra 50 60 %

av BNP.

Regeringen har beslutat om en landstrategi för

samarbetet med Moçambique för 1996 2001.

Huvudlinjerna är fattigdomsbekämpning och främjande

av demokratisk utveckling. Stödet till energisektorn

samt flertalet insatser inom undervisnings- och

förvaltningsstödet avslutas 1999. Ett provinsinriktat

stöd, som inkluderar jordbruk, utveckling av den

privata sektorn, undervisning, kultur, förvaltning och

eventuellt vägar, demokrati och konfliktförebyggande,

påbörjas under 1998.

Namibia har sedan självständigheten år 1990

utvecklats till en väl fungerande demokrati med en för

afrikanska förhållanden hög BNP per capita. Det

regerande partiet SWAPO, som fick över 70 % av

rösterna i det senaste parlamentsvalet, dominerar det

politiska livet. Grundläggande mänskliga fri- och

rättigheter efterlevs på ett i huvudsak tillfredsställande

sätt och erfarenheterna av samarbetet med Namibia är

goda. De största problemen är en extremt skev inkomst-

och jordfördelning, hög arbetslöshet, en långsam

reformering av statsförvaltningen och vattenbrist. AIDS

blir ett allt större problem. Det är viktigt för det

fortsatta samarbetet att Namibia vidtar åtgärder för att

komma tillrätta med den ojämna inkomstfördelningen

och för att främja ökad sysselsättning.

Det övergripande målet för utvecklingssamarbetet

med Namibia är i enlighet med landstrategin för åren

1995 98 att stödja landets strävan efter att varaktigt

förbättra levnadsförhållandena för landets fattiga och

stärka den demokratiska utvecklingen. Samarbetet

koncentreras till områdena utbildning, kommunikation

och förvaltning. Jämställdhets- och miljöaspekter ägnas

särskild uppmärksamhet. Vidare ges stöd till arbete för

mänskliga rättigheter och demokrati, miljö samt

näringslivsutveckling. Inom miljösamarbetet

koncentreras insatserna till vattenproblematiken.

Landets utvecklingsnivå motiverar att en utfasning av

programlandssamarbetet övervägs på sikt till förmån för

andra former av samarbete. Under år 1998 kommer en

ny landstrategi att utarbetas.

Trots omfattande reformer präglas Sydafrika

alltjämt i hög grad av arvet efter apartheid. Det kommer

att ta tid att råda bot på de djupa sociala och

ekonomiska klyftor som i dag utgör en hämsko för

utveckling. Svenskt bistånd är därför inriktat på att

under en övergångsperiod stödja den demokratiska

utvecklingen och att främja social och ekonomisk

jämlikhet.

Utvecklingssamarbetet med Sydafrika har under de

två gångna åren kännetecknats av en övergång från det

tidigare stödet till kampen mot apartheid, i huvudsak

kanaliserat via enskilda organisationer, till ett samarbete

med den sydafrikanska regeringen. Omvandlingen har

präglats av vissa svårigheter, bl.a. har bristande

mottagningskapacitet lett till förseningar och en växande

reservation.

I februari 1997 ingicks ett samarbetsavtal med

Sydafrika för åren 1997 98. I förhållande till de andra

samarbetsländerna i Afrika är biståndets ekonomiska

betydelse relativt liten men det kan, strategiskt inriktat,

spela en viktig roll i samhällsomvandlingen. Det

svenska biståndet koncentreras därför till för

förändringsprocessen viktiga områden som demokrati

och mänskliga rättigheter, omvandlingen av den statliga

förvaltningen samt stöd till stadsplanering och

bostadsbyggande. Parallellt med satsningar på dessa för

utvecklingssamarbetet nya områden kommer en

successiv utfasning av biståndet inom kultur och media

att ske. Undervisningsbiståndet, som utgjorde en viktig

del av stödet till kampen mot apartheid, genomgår

under år 1997 en översyn.

Under år 1998 kommer riktlinjer för det fortsatta

utvecklingssamarbetet att tas fram. Planering för en

breddning av samarbetet med inslag av handel,

investeringar, forskning, institutionssamarbete, enskilda

organisationer etc. bör ingå i riktlinjerna för samarbetet

efter 1998. Syftet bör vara att, vid sidan av det

traditionella fattigdomsorienterade biståndet, skapa ett

brett, hållbart och långsiktigt samarbete som inte är

biståndsberoende. Vidareutvecklingen av det samarbetet

bör dock kännetecknas av flexibilitet och ta sin

utgångspunkt i den fortsatta politiska och sociala

utvecklingen i Sydafrika.

Hösten 1995 genomfördes för första gången

flerpartival i Tanzania. Benjamin Mkapa valdes till

president och det segrande partiet, CCM, kunde

fortsätta i regeringsställning. Valen genomfördes i

relativt god ordning. Landet börjar nu långsamt hämta

sig från sin djupa ekonomiska kris. En stor statsskuld

och utbredd korruption är några av de problem som

Tanzania brottas med idag. Regelverket för enskilda

organisationers verksamhet är ännu oklart, vilket är ett

problem för landets ekonomiska utveckling. Problemen

på ön Zanzibar kvarstår med politisk instabilitet,

korruption och brott mot de mänskliga rättigheterna.

De nordiska länderna inledde år 1996 ett partnerskap

med Tanzania inom utvecklingssamarbetet i syfte att

effektivisera samarbetet och minska biståndsberoendet.

Partnerskapet innebär att Tanzania ansvarar för

inriktning, mål och genomförande av biståndet medan

givarländerna har en kompletterande roll.

Förutsättningar för partnerskapet är att landet inriktar

sig på marknadsekonomi, bekämpar fattigdomen,

verkar för demokrati och effektiviserar

statsförvaltningen. Statens roll skall förändras så att det

civila samhället och näringslivet kan delta till fullo i

utvecklingsarbetet.

Enligt landstrategin för 1997 2001 skall samarbetet

koncentreras till färre sektorer och inriktas på

demokratiseringsprocessen, uppbyggnad av en öppen

och bättre fungerande statsförvaltning, förbättring av

miljön, primärundervisningen och den högre utbildning

och forskning samt ekonomiska reformer och

näringslivssamarbete.

Det nyvalda parlamentet i Uganda, som ännu inte

bygger på flerpartisystem, visar prov på stark vitalitet,

vilket inger förhoppningar om att reformarbetet och

liberaliseringen av ekonomin kommer att fortsätta.

Uganda antog 1995 en ny författning, i vilken

grundläggande mänskliga rättigheter är inskrivna. Läget

för de mänskliga rättigheterna har förbättrats, och det

finns en vilja att fortsätta förbättra situationen. Alltjämt

finns dock betydande brister. Brott mot de mänskliga

rättigheterna förekommer från båda sidor, inte minst i

samband med militärens aktioner mot rebellerna i norra

Uganda. Situationen i de norra delarna av landet och

relationerna med Sudan är en akut säkerhetspolitisk

fråga. Det östafrikanska samarbetet prioriteras högt av

Uganda. Integrationen av landets ekonomi i ett bredare

regionalt samarbete är en av de viktiga frågorna

framöver.

Den makroekonomiska utvecklingen är god.

Oroligheterna i norr, svårigheter att driva in skatter och

den stora skuldbördan avskräcker dock alltjämt

investerare.

Målen för utvecklingssamarbetet, som fastställts i en

landstrategi för åren 1996 99, är att bidra till landets

återhämtning genom stöd till ekonomisk reformpolitik,

social infrastruktur samt demokratisk utveckling. Stödet

till uppbyggnad av den sociala infrastrukturen

kanaliseras i huvudsak genom multilaterala

organisationer. Den svenska diplomatiska

representationen i Kampala kommer att stärkas.

Från svenskt och internationellt håll ses med oro på

den politiska utvecklingen i Zambia. I valet 1996

utestängdes genom en konstitutionsförändring en av

presidentkandidaterna. Som följd av missnöje med hur

valet hanterades, innehöll givarna inklusive Sverige

betalningsbalansstödet. För svensk del har även

landstrategiarbetet påverkats. Att Zambias regering

sedan valet har tillsatt kommissioner för att stärka de

mänskliga rättigheterna och bekämpa korruptionen är

positivt men konkreta framsteg inom dessa områden

krävs innan relationen kan normaliseras. Sverige stödjer

IDEA:s insatser för att förbättra dialogen mellan landets

regering och opposition.

Zambia befinner sig också i ekonomisk kris. Den

mycket stora utlandsskulden måste hanteras. Den för

landet avgörande kopparproduktionen har sjunkit främst

som följd av misskötsel. Den långvariga ekonomiska

krisen har lett till försämringar inom flera områden i

samhället. Den zambiska regeringen samarbetar

emellertid med IMF och Världsbanken i ett

strukturanpassningsprogram. Privatiseringen av

kopparbolaget och fullföljandet av reformeringen av den

offentliga sektorn är viktiga etapper i det arbetet.

Det svenska biståndet är fattigdomsinriktat och har

koncentrerats till undervisning, hälsovård och jordbruk.

Insatserna inom jordbruk och hälsovård har gett relativt

goda resultat trots landets institutionella och ekonomiska

problem. Samarbetet omfattar även program för

långsiktig kapacitetsutveckling inom den centrala

förvaltningen. En landstrategi för åren 1998 2002

förbereds. Prioritet planeras ges till insatser som stödjer

demokratisering, den ekonomiska reformprocessen och

social utveckling.

Formellt sett baseras Zimbabwes styrelseskick på

flerpartisystem och fri opinionsbildning. I praktiken

saknas dock en demokratisk kultur och det politiska livet

domineras av ett parti. Massmedias frihet är fortfarande

begränsad. Respekten för de mänskliga rättigheterna har

försämrats de senaste åren, bl.a. genom verkställande

av dödsstraff och förföljelse av homosexuella.

Den ekonomiska utvecklingen har under de senaste

åren varit tvetydig. Zimbabwe brottas med ett stort

budgetunderskott. Den ekonomiska ojämlikheten är

stor. Tillväxtprognosen ser dock positiv ut och

ekonomin har goda förutsättningar att utvecklas,

förutsatt bland annat goda skördar.

Erfarenheterna av biståndssamarbetet är i huvudsak

goda. En landstrategi för åren 1997 2001 fastställdes år

1997. Samarbetet inriktas i högre grad än tidigare på

fattigdomsbekämpning och insatser för att stärka

respekten för mänskliga rättigheter och främja en

demokratisk kultur. De större samarbetsområdena skall

under slutet av perioden vara förvaltning, undervisning,

näringsliv, högre utbildning och forskning, demokrati,

mänskliga rättigheter och kultur samt eventuellt en

ytterligare sektor. Stödet till hälso- och

transportsektorerna fasas ut under år 1999.

Betalningsbalansstöd eller budgetstöd kan bli aktuellt.

Övriga länder i Afrika

Utvecklingen i Stora sjöregionen har gått in i ett nytt

skede efter de förändringar som ägt rum i Demokratiska

republiken Kongo. Det finns på längre sikt utsikter till

konstruktiva lösningar på de komplexa problemen i

Burundi och Rwanda och den ömsesidiga

destabiliseringen mellan länderna kan förhoppningsvis

övergå i ett regionalt samarbete. Konflikterna i regionen

har skapat svår nöd bland människorna och lett till

sönderfall av samhällen. Under år 1997 beräknas de

svenska insatserna i Burundi, Rwanda och

Demokratiska Republiken Kongo uppgå till ca 150

miljoner kronor. Medlen kanaliseras genom FN samt

svenska och internationella enskilda organisationer.

Biståndets främsta uppgift är att stödja samhällelig

återuppbyggnad och demokratisk utveckling samt

underlätta återvandring och integrering av flyktingar.

I Demokratiska republiken Kongo är läget efter

maktskiftet oklart. Det fanns förhoppningar om att

president Kabila och övergångsregeringen snabbt skulle

infria de löften om demokrati och fria val samt respekt

för mänskliga rättigheter som gavs före makttillträdet.

Tidtabellen för demokratiseringsprocessen har dock inte

hållits. Samtidigt är problemen i landet efter president

Mobutus styre mycket stora och den nya regeringen har

ambitiöst börjat formulera ett utvecklingsprogram.

Flyktingproblemen kvarstår om än inte i lika stor skala.

Utöver det regionala stödet enligt ovan fortsätter

samarbetet genom de svenska missionsorganisationerna.

Ett eventuellt utökat samarbete kommer att beredas

under året.

Den politiska krisen i Burundi har gradvis förvärrats

och läget är instabilt. Grannländernas sanktioner har

slagit hårt mot befolkningen. Sverige inledde 1995 ett

treårigt program i Burundi om 45 miljoner kronor, med

målet att stärka de demokratiska institutionerna samt

främja fred och försoning. I programmet ingår bland

annat parlamentarikerutbyte mellan Burundi och Sverige

och utbildning i mänskliga rättigheter för poliser.

De stora frågorna i Rwanda är flyktingproblemen,

de allvarliga bristerna i rättssystemet och de försämrade

fängelsevillkoren samt bristen på säkerhet i landet.

Rwanda är det enskilda land som totalt tagit emot störst

bistånd i regionen. Ett husbyggnadsprogram genom

Africa Housing Fund för ca 6 000 familjer inkluderar

försonings- och utbildningskomponenter. Insatsen

samfinansieras nordiskt.

Med länderna i Nordafrika sker

utvecklingssamarbetet främst i form av tekniskt

samarbete och u-krediter. Egypten är det dominerande

samarbetslandet. Områdena energi, miljö, industri och

telekommunikationer dominerar. Dessa länder sänder

även deltagare till de biståndsfinansierade internationella

kurser som ordnas i Sverige. En del av Tunisiens

återbetalning på gamla svenska biståndslån överförs till

en skuldavskrivningsfond som årligen förmedlar 10

miljoner kronor till miljövårds- respektive

kvinnoprojekt.

En stor del av Sveriges bistånd till Afrika är

humanitärt stöd. Kortvariga insatser kan komma ifråga i

länder utsatta för naturkatastrofer. Långvariga

humanitära insatser har utgått bl.a. till Liberia, Sierra

Leone, Somalia och Sudan.

Som redogjorts för ovan, återkommer regeringen om

samarbetet med Västafrika.

Regionala insatser i Afrika

Det regionala samarbetet i Afrika fortsätter att stärkas

även om förväntningarna i Afrika och i omvärlden på

OAU inte infriats. Efter de politiska förändringarna i

södra Afrika söker Southern African Development

Community (SADC) nya vägar och en ny roll för att

vidareutveckla samarbetet. I Östafrika fortsätter de

regionala samarbetssträvandena genom East African

Cooperation (EAC). Även på andra håll i Afrika pågår

olika subregionala samarbetsinitiativ.

Stödet till regionalt samarbete har hittills i huvudsak

gått till SADC och södra Afrika med särskild inriktning

på transporter, mark- och miljövård samt

vattenresursfrågor. Stöd lämnas vidare till mellanstatligt

samarbete på Afrikas Horn, fredsfrämjande och

konfliktförebyggande insatser samt regionalt samarbete i

Östafrika. Regeringen kommer under året att fastställa

en strategi för det regionala stödet i Afrika.

De särskilda medlen för regionalt samarbete och

övriga insatser skall användas till stöd för regionalt

samarbete, demokratisering och respekt för mänskliga

rättigheter samt andra angelägna insatser. Stöd till

insatser för demokratisering och främjande av respekten

för mänskliga rättigheter genom icke-statliga aktörer

skall i fortsättningen finansieras från denna post. Målet

med insatserna bör vara att främja demokratins kultur

och respekten för mänskliga rättigheter, såväl i

programländer som i andra länder i regionen.

Regeringen ökar medlen till posten regionalt och övrigt

också i syfte att öka flexibiliteten. Från posten skall

således också kunna finansieras insatser i icke-

programländer eller särskilt prioriterade insatser i

programländer, där landramen inte räcker till.

4.3.2 Asien

Över hälften av världens befolkning och världens fattiga

lever i Asien. Men mycket stora grupper har upplevt

påtagliga ekonomiska förbättringar under de senaste

decennierna. I de mest framgångsrika länderna har

tillväxten varit hög samtidigt som inkomstfördelningen

blivit jämnare. För hundratals miljoner människor har

utvecklingen betytt slutet på akut fattigdom. På något

decenniums sikt förväntas bara ett mindre antal länder i

Asien att vara u-länder i traditionell mening.

Utvecklingspolitiken varierar mellan länderna, men

de framgångsrika ekonomierna har många

gemensamma drag, t. ex. stabila statsfinanser,

marknadsekonomi, exportinriktning och förhållandevis

hög läskunnighet. Bistånd har haft en väsentlig

betydelse, särskilt i inledningen till den snabba

tillväxtfasen.

Även demokratin har gjort framsteg i regionen under

senare år. I Asien finns dock också det till synes mest

övertygade motståndet mot demokratisering. Till bilden

av Asien hör också utdragna interna konflikter med

såväl politiska, religiösa som etniska inslag. Att stödja

de demokratiska krafterna är därför ett viktigt mål för

biståndet till Asien.

Andelen fattiga i Asien kommer enligt flertalet

bedömare att minska. Men länge än kommer åtskilliga

hundratals miljoner människor att leva i djup fattigdom,

huvudsakligen i Sydasien men även i Östasien och

Sydöstasien. UNDP anger i sin senaste Human

Development Report att 950 av världens 1 300 miljoner

absolut fattiga lever i Asien.

De sociala problemen är stora i många länder. Halva

den vuxna befolkningen i Sydasien är illiterat och barn

under fem år har den högsta dödligheten i världen.

Kvinnornas situation är svår. Problemen hotar att

förvärras i Asiens mångmiljonstäder, bland

migrantarbetare, i minoritetsområden och bland kvinnor

och barn.

Miljöförstörelse hotar på många håll att underminera

de stora framsteg som gjorts. Produktionsutvecklingen

och den ökade köpkraftens nya konsumtionsmönster får

effekter på ländernas miljö och världens

råvaruförsörjning, livsmedelssituation och klimat.

Inom miljö samt demokrati, men också inom andra

områden behövs ökat samarbete och utbyte mellan

länderna i Europa och Asien. Inom EU liksom för

svenskt vidkommande ges förbindelserna med Asien

ökad prioritet. Under 1997 har regeringen tillsatt en

arbetsgrupp inom Utrikesdepartementet med uppgift att

lämna förslag till en strategi för att stärka Sveriges

relationer med de asiatiska länderna. Målet med arbetet

är att fördjupa och bredda Sveriges kunskaper om och

engagemang i Asien. Resultatet av arbetet kommer att

utgöra grunden för en särskild skrivelse till riksdagen.

Utvecklingssamarbete kommer också i framtiden att

vara en viktig del i Sveriges relationer med Asien.

Volymmässigt domineras Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete med Asien av programländerna i

Sydasien. Tonvikten i samarbetet med dessa länder

ligger på fattigdomsbekämpning och jämställdhet.

Biståndet inriktas alltmer på innovationer och nya

institutionella lösningar för att nå de fattiga, särskilt

kvinnor. Samtidigt ökar, t.ex. i Indien, inslagen av

ömsesidigt erfarenhets- och kunskapsutbyte mellan

Sverige och en växande modern sektor. Miljö är ett

sådant samarbetsområde.

Sverige är också en stor givare av humanitärt bistånd

till Asien. Stödet inriktas framför allt på flyktingar.

I Sydöstasien domineras det svenska biståndet till

programländerna av stöd till reformprocesser och

institutionsuppbyggnad. Med mer utvecklade länder i

Öst- och Sydöstasien inriktas samarbetet på överföring

av svenska erfarenheter och kunskaper, inte minst på

miljöområdet. Stödet består av mjuka krediter för större

projekt inom t.ex. energi och sjukvård,

kontraktsfinansierat tekniskt samarbete och kurser i

Sverige. Biståndet skall främst finansiera inledande

utbyte mellan svenska institutioner, företag och

universitet och motparter i samarbetsländerna.

För samarbetsländerna i Asien skall stöd till

demokrati och skydd av de mänskliga rättigheterna ges

en framträdande roll. Barns rättigheter skall

uppmärksammas.

Programländer

Sedan 1991 har Bangladesh bedrivit en

marknadsorienterad ekonomisk politik syftande till att

privatisera de statliga företagen, minska den offentliga

sektorn, liberalisera handeln och avreglera i enlighet

med de strukturanpassningsprogram som

överenskommits med Världsbanken och IMF. Politiken

har medfört en gynnsam ekonomisk utveckling, men

fattigdomen i landet är djup och utbredd.

Biståndsberoendet minskar men är högt i ett asiastiskt

perspektiv. Hälften av det statliga

investeringsprogrammet finansieras med bistånd. Ett

fritt parlamentsval genomfördes i juni 1996. Den nya

regeringen betonar vikten av nationell sammanhållning

och förespråkar fortsatt liberalisering av ekonomin.

Det svenska biståndet till Bangladesh är inriktat på

undervisning, landsbygdsutveckling och hälsovård samt

på insatser för att främja demokratisk utveckling och

skydd av mänskliga rättigheter. Stärkande av kvinnans

ställning är ett genomgående tema i hela samarbetet.

Goda resultat har uppnåtts, vilket bland annat medfört

att landlösa har fått tillgång till krediter och att kvinnor

har involverats i sysselsättningsskapande åtgärder. Den

nuvarande landstrategin för Bangladesh gäller t.o.m.

1999.

I april 1997 fick Indien en ny koalitionsregering

bestående av 13 partier med stöd av kongresspartiet,

som dock valt att inte ingå i regeringen. Den nya

regeringen avser att fortsätta den ekonomiska

reformpolitiken. Budgeten innebar en fortsatt övergång

till en mer marknadsekonomisk inriktning. Sedan den

ekonomiska reformpolitiken inleddes 1991 har Indien

haft en snabb ekonomisk utveckling. Under 1996 var

tillväxten 7 %. Det råder stark enighet bland alla partier

om att de ekonomiska reformerna är den enda vägen till

ekonomisk framgång. Betydande förbättringar har

uppnåtts inom de sociala sektorerna. Det finns dock

fortfarande ett stort antal absolut fattiga, även om dessa

som andel av befolkningen har minskat avsevärt under

senare år.

En landstrategi för utvecklingssamarbetet med Indien

gäller för åren 1997 1999. Det är i huvudsak inriktad

på hälsovård, primärundervisning, miljö, effektivare

energiproduktion och energianvändning samt

institutionsuppbyggnad. Kvinnornas situation

uppmärksammas särskilt. Samarbetet skall inriktas på

katalytiska och nyskapande insatser. Ett betydande och

ökande element i samarbetet är nya metoder för

kunskapsutbyte och insatser av ömsesidigt intresse som

ett led i allt mer intensiva och bredare svensk-indiska

förbindelser.

Energibrist utgör ett av Indiens allvarligaste problem

men genom utbyggnad av vattenkraften tillförs ett

betydande tillskott av elektricitet. Vattenkraftverket Uri,

som är den enskilt största svenska insatsen någonsin,

togs i drift under år 1997. U-krediter bör även i

fortsättningen vara ett viktigt instrument. Enskilda

organisationer kommer även i fortsättningen att utgöra

en viktig samarbetspartner inom biståndet.

Sri Lanka har enligt många kriterier redan uppnått

en hög social utvecklingsnivå. Samtidigt tär den

pågående konflikten med gerillarörelsen LTTE allvarligt

på landets resurser. Den konfliktkultur som uppstått

både mellan tamiler och singaleser och mellan de stora

politiska partierna har försvårat en förhandlingslösning.

En uppgörelse i mars 1997 mellan de två största

partierna om konsultationer var dock ett steg framåt.

Det maktdelningsförslag med överföring av

befogenheter till regionerna som regeringen presenterat

är fortfarande under parlamentsbehandling. Ekonomin

hämmas av konflikten. Försvarsutgifterna är höga,

investeringstakten låg och budgetunderskottet allvarligt.

Samtidigt har Sri Lanka öppnat sig mot

världsekonomin, utbildningsnivån är hög och landets

potential är avsevärd.

Det svenska biståndet har främst varit inriktat på

utbildning, forskning och landsbygdsutveckling.

Avsikten är att övergå till att huvudsakligen stödja

demokratin i vid mening. En ny landstrategi utarbetas

under 1997.

Den politiska situationen i Kambodja har präglats av

ett stort mått av osäkerhet och spänning där landets

bräckliga demokrati hotats av inre splittring och politisk

instabilitet. Detta tog sig i juli 1997 uttryck i en allvarlig

kris då landets två premiärministrar kom i direkt

konflikt och strider utbröt. Svåra övergrepp mot de

mänskliga rättigheterna har konstaterats.

Den ekonomiska utvecklingen har varit relativt

gynnsam de senaste åren. Regeringen har drivit en

tillväxtorienterad politik. Utvecklingen har dock

framförallt kommit de större städerna till del. De

reformer som påbörjats inom områdena demobilisering,

förvaltning och skogspolitik har endast haft begränsad

framgång. Landets förvaltning är fortfarande svag.

Likaså har rättssystemet stora brister. Beroendet av

utländskt bistånd är mycket stort.

Kambodja är sedan budgetåret 1995/96 svenskt

programland. Biståndet bygger på en landstrategi som

gäller t.o.m. år 1998. Samarbetet sker genom FN-organ

men en svensk fältnärvaro har etablerats. Samarbetet

inriktas på insatser som kommer befolkningen direkt till

godo i form av stöd till landsbygdsutveckling genom

UNDP, undervisning genom UNICEF och minröjning.

Insatser för att främja de mänskliga rättigheterna sker i

första hand genom FN:s center för mänskliga rättigheter

(UNCHR). Beredskap finns också att tillsammans med

andra givare stödja valprocessen inför 1998 års val om

förutsättningar för ett fritt och rättvist val förefaller

föreligga. En fortsatt negativ politisk utveckling kan

föranleda en omprövning av utvecklingssamarbetet.

Den ekonomiska utvecklingen i Laos är positiv och

landet har sedan flera år en hög ekonomisk tillväxt. Den

är dock i hög grad koncentrerad till städerna och till

provinserna längs Mekongfloden. Tillväxten når inte i

samma grad den majoritet av befolkningen som bor på

landsbygden. Politiskt är Laos en enpartistat som

uppvisar få tecken på politisk liberalisering. Landets

förvaltning är svag men en förvaltningsreform har

påbörjats. Likaså pågår reformer av lagstiftingen bl.a.

för att stärka medborgarnas rättssäkerhet.

Utvecklingssamarbetet styrs av en landstrategi som

gäller t.o.m. år 1998. Det svenska biståndet till Laos

domineras av väg- och skogsprogram. Vägstödet är i

ökad utsträckning inriktat på provinsvägar för att

underlätta underutvecklade regioners deltagande i

landets ekonomiska utveckling. Andra viktiga områden

är projekt inom vatten- och sanitetssektorn samt insatser

för att stärka rättsväsendet. En ny landstrategi skall

utarbetas under år 1998.

I Vietnam pågår en omfattande ekonomisk

reformprocess som har lett till hög ekonomisk tillväxt.

Vietnams ekonomiska kontakter med omvärlden

breddas. De marknadsekonomiska reformerna förväntas

fortsätta, samtidigt som staten och det kommunistiska

partiets maktställning fortfarande är ohotad. Trots de

senaste årens starka ekonomiska utveckling lever hälften

av Vietnams befolkning under fattigdomsstecket.

Det svenska utvecklingssamarbetet med Vietnam

styrs av en landstrategi som gäller t.o.m. år 1998. Det

är inriktat på att stödja den pågående reformprocessen

och framväxten av ett demokratiskt samhälle främst

genom effektivisering av den statliga förvaltningen,

modernisering av rättsväsendet, hälsovårdsreformer,

utbyggnad av elnätet, jordreformer samt kultur- och

forskningssamarbete. Vidare ger Sverige stöd till

främjandet av mänskliga rättigheter och demokrati. Det

framtida samarbetet med Vietnam bör också till stor del

inriktas på åtgärder för att stärka framväxten av det

civila samhället. En ny landstrategi skall utarbetas under

år 1998.

Västbanken/Gaza

Endast begränsade framsteg har gjorts i de palestinsk-

israeliska fredsförhandlingarna under det gångna året.

Det israeliska valet i maj 1996 medförde ett maktskifte i

Israel. Likud bildade en koalitionsregering, ledd av

premiärminister Netanyahu. Genomförandet av 1995

års interimsöverenskommelse mellan Israel och PLO

har fördröjts. Den israeliska bosättningspolitiken

fortsätter vilket ytterligare undergräver förtroendet

mellan parterna. Genomförandet av tidtabellen för 1993

års principdeklarations förhandlingsfaser är kraftigt

försenad. Det förefaller för närvarande inte realistiskt

att ett palestinskt självstyre skall bli verklighet år 1999.

De övergripande målen för svenskt

utvecklingssamarbete med Västbanken och Gaza är att

främja en fredlig utveckling, stärka fredsprocessen

genom socialt och ekonomiskt förbättrade förhållanden

för det palestinska folket samt bidra till uppbyggnaden

av ett demokratiskt samhälle. Dessa mål präglar också

det internationella stödet till fredsprocessen.

Biståndet till det långsiktiga uppbyggnadsarbetet av

institutioner och samhällsstrukturer har försvårats och

försenats främst på grund av den osäkra politiska

situationen och brist på förhandlingsframsteg. Härtill

kommer förseningar orsakade av israeliska

avspärrningar.

Förutsättningarna för en fungerande palestinsk

ekonomi är bräckliga och ett minimum av

förutsägbarhet saknas vad beträffar rörligheten för

arbetskraft och varor. FN-rapporter visar att BNP per

capita bland palestinier på Västbanken och i Gaza

sjunkit med 30 % sedan år 1993.

Såväl palestinska som israeliska brott mot de

mänskliga rättigheterna inger oro. Den palestinska

myndigheten har åsidosatt rättssäkerheten och

kringskurit yttrandefriheten. Israeliska övergepp som

husdemoleringar, överdrivet bruk av våld och

administrativt frihetsberövande är vanligen

förekommmande.

Inom den lokala givarsamordningen av det

internationella biståndet leder Sverige en arbetsgrupp

för sysselsättningsskapande åtgärder. Sverige är även

ordförande i den lokala EU-israeliska arbetsgruppen om

palestinsk sysselsättning. I den multilaterala

arbetsgruppen för palestinska flyktingar är Sverige

internationell samordnare av politiska och

biståndsrelaterade insatser för palestinska barn och

ungdomar. Stödet till genomförandet av den palestinska

planen för barns rättigheter fortsätter.

Sveriges bilaterala bistånd beräknas 1998 till 120

miljoner kronor. Därtill bidrar Sverige med 135

miljoner kronor till FN-organet för palestinaflyktingar,

UNRWA. Riktlinjer för utvecklingssamarbetet med

Västbanken/Gaza åren 1998 2000 kommer att

fastställas under hösten 1997.

Andra samarbetsländer i Asien

Det svenska biståndet till Afghanistan, som 1996

uppgick till 80 miljoner kronor, är huvudsakligen

inriktat på humanitära insatser via UNHCR,

minröjningsinsatser via UNOCHA och

landsbygdsinsatser via Svenska Afghanistankommittén.

Denna inriktning avses fortsätta. Mintätheten och

behovet att repatriera flyktingar gör att resurser

kommer att krävas under lång tid. Diskrimineringen av

kvinnor innebär att biståndet särskilt bör beakta

kvinnans ställning i allmänhet och rätt till utbildning och

arbete i synnerhet. Mer omfattande

återuppbyggnadsinsatser kan bli aktuella i ett senare

skede.

Under 1997 har regeringen beslutat om en

landstrategi för utvecklingssamarbetet med

Filippinerna. Samarbetet inriktas på stöd genom utbyte

med Sverige till processer och institutioner som är

väsentliga för en fortsatt ekonomisk och social

utveckling. Ökat stöd inom miljöområdet skall

eftersträvas. Stödet genom enskilda organisationer

kommer även fortsättningsvis att vara viktigt.

Den pågående reformeringen av Kinas ekonomi har

inneburit snabb ekonomisk tillväxt och genomgripande

ekonomiska och sociala förändringar. Den snabba

tillväxten sker dock bl.a till priset. av en pågående

miljöförstöring. Kinas rättssystem genomgår en

modernisering, men det finns stora brister avseende

bl.a. respekten för den enskilda individens rättigheter.

Sverige bedriver en aktiv dialog om mänskliga

rättigheter med Kina som kompletteras med konkreta

insatser för att stödja det fortsatta reformarbetet.

Regeringen antog år 1997 en landstrategi för

utvecklingssamarbetet med Kina. Samarbetet skall syfta

till att stödja den pågående reformprocessen och

framväxten av ett modernt rättssystem och regelverk.

Samarbetet skall inriktas på områden inom vilka

svenska erfarenheter, kunskaper och teknologi kan bidra

till utveckling och förändring i Kina. Huvuddelen av

samarbetet förutses avse miljöinsatser.

Regionala och övriga insatser i Asien

De regionala insatserna i Asien syftar till att främja det

regionala samarbetet i framförallt Sydostasien och de

svenska programländernas möjligheter att delta i detta

samarbete. Nya avtal har under 1996 ingåtts med

Mekongkommissionen och Asian Institute of

Technology (AIT).

I mars 1996 beslutade regeringschefer från 10

asiatiska länder, ASEAN (Brunei, Filippinerna,

Indonesien, Malaysia, Singapore, Thailand, Vietnam),

Japan, Kina, Sydkorea och EU-länderna att inleda ett

samarbete inom ramen för det s.k. Asia Europe

Meeting (ASEM). Ett antal intiativ har redan tagits bl.a.

avseende miljö, mänskliga rättigheter, kulturutbyte och

ekonomiskt- och tekniskt samarbete. Under år 1998 kan

det bli aktuellt att med svenska bidrag delta i

finansieringen av ASEM-intiativ för

kunskapsöverföring, erfarenhetsutbyte och dialog

mellan Europa och Asien.

Sida har under 1996 genomfört en utvärdering av

direktstödet till lokala enskilda organisationer i

Sydasien. Utvärderingen konstaterade att dessa

organisationer har en viktig roll att spela i utvecklingen

inom länderna. Stöd genom lokala enskilda

organisationer skall även i fortsättningen vara en viktig

del i utvecklingssamarbetet.

Sida skall i nära samråd med Utrikesdepartementet

bereda insatser till stöd för fredsprocessen i

Mellanöstern. Sådana kan bl.a. initieras i anslutning till

de multilaterala arbetsgrupperna, stödja utrednings- eller

forskningsinsatser eller avse humanitära projekt för

flyktingar utanför de palestinska områdena.

Regeringen undersöker möjligheter och

förutsättningar för att upprätta ett svenskt institut i

Alexandria i Egypten. Institutet skulle tjäna som

mötesplats mellan Europa och regionen, med aktiviteter

som möten, seminarier, forskning, kulturellt utbyte och

information. Syftet skulle vara att främja dialogen i vid

mening mellan Europa och regionen i frågor av

ömsesidigt intresse.

Sida har på regeringens uppdrag analyserat

förutsättningar för stöd till regionalt samarbete i Asien.

Ett breddat stöd eftersträvas.

De särskilda medlen för regionalt samarbete och

övriga insatser skall användas till stöd för regionalt

samarbete, demokratisering och respekt för mänskliga

rättigheter samt andra angelägna insatser. Stöd till

insatser för demokratisering och främjande av respekten

för mänskliga rättigheter genom icke-statliga aktörer

skall i fortsättningen finansieras från denna post. Målet

med insatserna bör vara att främja demokratins kultur

och respekt för mänskliga rättigheter, i såväl

programländer samt andra samarbetsländer. Regeringen

ökar medlen till posten regionalt/övrigt också i syfte att

stärka flexibiliteten. Från posten skall således också

kunna finansieras insatser i icke-programländer eller

särskilt prioriterade insatser i programländer där

landramen inte räcker till.

4.3.3 Latinamerika

Alla länder i Latinamerika, med undantag av Cuba,

styrs idag av demokratiskt valda regeringar och står

inför utmaningen att fördjupa och konsolidera

demokratin. Ett antal länder har inlett moderniserings-

och decentraliseringsprocesser, som syftar till att ge

staten en klarare roll och föra över resurser och beslut

till regional och lokal nivå. Att bygga upp en effektiv

statlig förvaltning, inklusive ett väl fungerande

rättssystem, och säkerställa respekten för de mänskliga

rättigheterna är andra utmaningar som syftar till att

stärka demokratin. I de flesta länder har den

ekonomiska utvecklingen varit positiv de senaste åren.

Trots detta är det inhemska sparandet och tillväxten i en

del länder fortfarande otillräckliga och den ojämna

fördelningen av resurser består. Fattigdomen är

fortfarande utbredd, särskilt på landsbygden och bland

ursprungsbefolkningarna. Det ökade regionala

samarbetet är viktigt för den ekonomiska utvecklingen,

och även för att stärka demokratin.

I och med fredsavtalet i Guatemala i december 1996

råder nu fred i hela Centralamerika efter årtionden av

väpnade konflikter. Situationen är dock fortfarande

bräcklig i regionen, och även i framtiden krävs

samförståndslösningar och gemensamma ansträngningar

för att skapa försoning och förutsättningar för

utveckling för folkflertalet. Respekten för de mänskliga

rättigheterna har ökat, men fortfarande sker övergrepp

och straffriheten är utbredd. Situationen kräver därför

fortsatt internationell uppmärksamhet.

Det svenska utvecklingssamarbetet med

Centralamerika (utom Nicaragua) styrs sedan den 1

januari 1997 av en femårig regionstrategi. Samarbetet

koncentreras till fem områden: fred och försoning,

demokrati, mänskliga rättigheter, reformering av staten,

samt ekonomisk och social utveckling med inriktning på

de fattigaste. Detta innebär en ökad koncentration av

samarbetet. Den redan inledda utfasningen av regionala

insatser fortsätter. Stödet inriktas på de enskilda

länderna. I regionen prioriteras främst samarbetet med

Guatemala, där genomförandet av fredsavtalen kräver

stora resurser, samt El Salvador, där försonings- och

demokratiseringsprocessen behöver stärkt stöd. Även

Honduras bör mot bakgrund av fattigdomssituationen

och den svaga demokratin få ökat svenskt stöd, särskilt

genom multilaterala organisationer

Liksom tidigare kommer en betydande del av

biståndet till regionen att kanaliseras genom FN-

systemet, IDB, Världsbanken och andra multilaterala

organisationer. Det väl fungerande samarbetet med

svenska enskilda organisationer svarar för en stor del av

verksamheten i regionen. Det är väsentligt att fortsätta

detta samarbete och den fruktbara dialogen mellan

Utrikesdepartementet, Sida och de enskilda

organisationerna särskilt i den gemensamma strävan

att främja det civila samhällets aktiva deltagande i

utvecklings- och demokratiseringsprocessen. Sverige

bör särskilt följa EU-kommissionens biståndsarbete i

regionen och fortsätta att stödja arbetet för att finna nya

samarbetsformer inom FN-systemet. Sverige bör också

verka för att fördjupa det bilaterala samarbetet med

länderna i regionen.

Samarbetet med Centralamerika befinner sig för

närvarande till stor del i en planeringsfas sedan

regionstrategin antagits och fred uppnåtts i Guatemala.

Därför har utbetalningsnivån varit lägre än planerat och

förhållandevis stora reservationer har uppstått, vilket

motiverar en neddragning av anslaget år 1998.

Utbetalningstakten kan dock förväntas öka.

Sedan januari 1997 styrs Nicaragua av en

liberalkonservativ regering ledd av president Arnoldo

Alemán. Det höga valdeltagandet kan ses som ett tecken

på det nicaraguanska folkets samhällsengagemang.

Samtidigt är de demokratiska strukturerna fortfarande

bräckliga. För den nya regeringen är det nu mycket

viktigt att presentera en sammanhållen regeringspolitik

för modernisering av statsapparaten och bekämpning av

fattigdomen. Nicaragua ligger beträffande ekonomisk

utveckling långt efter grannländerna och

biståndsberoendet är mycket stort. För att den

ekonomiska tillväxt som inleddes år 1994 skall fortsätta

behöver jordbruket och näringslivet utvecklas.

Genom ett aktivt skuldsaneringsprogram har

Nicaragua lyckats minska sin utlandsskuld, men

fortfarande slukar skuldtjänsten en stor del av

statsbudgeten. Nicaragua bör även i fortsättningen

kunna erhålla betalningsbalansstöd och skuldlättnader.

Det är också angeläget att Nicaragua så snart som

möjligt kan komma i åtnjutande av ytterligare

skuldlättnader genom det s.k. HIPC-initiativet.

Det svenska utvecklingssamarbetet med Nicaragua

fokuseras sedan år 1996 på att främja demokrati,

förbättrad samhällsstyrning, försoning och ökad respekt

för mänskliga rättigheter, jämställdhet mellan kvinnor

och män samt minskad fattigdom genom rättvis och

hållbar ekonomisk och social utveckling. Vidare ges

stöd till utveckling av universiteten. Sida har av

regeringen fått i uppdrag att inom dessa övergripande

mål utarbeta en landstrategi för Nicaragua, som skall

gälla fr.o.m. år 1998.

Mot bakgrund av stora reservationer sänktes

landramen för Nicaragua 1997. Den ökade fokuseringen

på mänskliga rättigheter och demokrati gör samarbetet

mindre resurskrävande än tidigare.

Svenskt bistånd till Karibien har hittills bestått av

tekniskt samarbete med Jamaica och Dominikanska

republiken samt några mindre, regionala projekt. Ett

viktigt led i de svenska ansträngningarna att vidga

samarbetet med regionen är de pågående

förhandlingarna om svenskt medlemskap i Karibiska

utvecklingsbanken, CDB, vilket skall ge möjlighet att

mera effektivt bidra till regionens utveckling.

På grundval av regeringsbeslut i oktober 1995 om

systemöppnande bistånd till Cuba stödjer Sida initiativ

av svenska och internationella institutioner och

organisationer i syfte att skapa förutsättningar för

ekonomisk och politisk systemöppning som främjar

demokratiska reformer och respekten för mänskliga

rättigheter i Cuba. Denna typ av bistånd skall fortsätta.

Under år 1996 påbörjades ett stöd till

demokratiprocessen i Haiti, regionens fattigaste land.

Under 1997 gjorde institutionella problem att inga

medel utbetalades. Under år 1998 bör ansträngningarna

intensifieras att finna vägar att genom FN eller IDB

stödja uppbyggnaden av demokratiska institutioner och

rättsväsendet.

Det svenska utvecklingsamarbetet med Sydamerika

utgörs till stor del av samarbetet med Bolivia. Det styrs

sedan år 1997 av en femårig landstrategi. Samarbetets

övergripande mål är att främja en jämlik, bärkraftig och

demokratisk utveckling. Sverige stödjer de bolivianska

reformerna avseende utbildning, förvaltning,

decentralisering och folkligt deltagande. Stödet

inkluderar bl.a. aktiviteter som syftar till god

samhällsstyrning, lokalt såväl som centralt, och

effektivisering av rättssystemet. Stöd ges även till

enskilda organisationers arbete för att stärka demokratin

och öka respekten för mänskliga fri- och rättigheter med

tonvikt på ursprungsbefolkningarnas rättigheter och

främja jämställdhet mellan kvinnor och män.

Näringslivssamarbetet inkluderar bl.a. stöd till

mikroföretag och kompetensutveckling. Delar av det

svenska biståndet till Bolivia kanaliseras genom

multilaterala organ, främst Världsbanken och UNICEF.

Bolivia har fortfarande en tung skuldbörda.

Världsbanken och IMF har fattat beslut om skuldlättnad

för Bolivia inom ramen för det s.k. HIPC-initiativet.

Svenskt betalningsbalansstöd har under år 1997 lämnats

till den nationella multilaterala skuldfonden för att stärka

den skuldstrategi landet utarbetat bl.a. för att uppfylla

kriterier för skuldreduktion inom HIPC-initiativet.

Sida har i fått uppdrag att för utvecklingssamarbetet

med de övriga länderna i Sydamerika utarbeta en

femårig regionstrategi. De övergripande målen skall

vara att bekämpa fattigdomen i regionen samt att

fördjupa och konsolidera demokratin. Samarbetet skall

bidra till en rättvis och hållbar ekonomisk och social

utveckling i regionen. Strategiförslaget skall inkludera

former för ett bredare samarbete grundat på ömsesidiga

intressen mellan Sverige och Sydamerika och mellan

länderna i regionen. Stöd skall också ges för att stärka

rättsstaten och de demokratiska institutionerna, öka

respekten för mänskliga rättigheter, jämställdhet mellan

kvinnor och män och öka folkligt deltagande i

demokratiska processer. Rekommendationerna från

översynen av MR- och demokratibiståndet i Colombia

och Peru inkluderas i strategin.

4.3.4 Europa

Medlen under Europaposten skall användas i länder som

av DAC klassificerats som utvecklingsländer, dvs. vissa

länder som uppstått ur forna Jugoslavien och

Sovjetunionen samt Albanien. Sveriges samarbete med

andra länder i Central- och Östeuropa behandlas nedan

under verksamhetsområde B.

Biståndsinsatserna i Europa har expanderat kraftigt

under 1990-talet, främst på grund av krigen i det forna

Jugoslavien och Sovjetunionens upplösning. Sveriges

bistånd till det forna Jugoslavien uppgick 1991 1996 till

ca 1,3 miljarder kronor. I februari 1997 beslutade

regeringen på basis av en skrivelse från Sida om en ram

på 230 milj kronor för 1997. Ramen har under år 1997

utökats med 80 miljoner kronor. Den övervägande

delen av humanitär hjälp och återuppbyggnadsstöd har

gått till Bosnien-Hercegovina. Mottagarna av stöd för

främjande av demokrati och mänskliga rättigheter har i

de flesta fall varit organisationer och enskilda personer i

Kroatien och det som nu är Förbundsrepubliken

Jugoslavien.

Hittills har insatserna främst finansierats inom det

humanitära biståndet. Det finns nu, som Sida angett i

budgetunderlaget, möjligheter att successivt övergå till

ett mer långsiktigt, återuppbyggnadsinriktat samarbete,

vilket motiverar införandet av en särskild delpost för

utvecklingssamarbete med Europa. Under 1998

kommer fortfarande den helt övervägande delen av

insatserna att ske i Bosnien-Hercegovina,

Förbundsrepubliken Jugoslavien, Kroatien och

Makedonien vilka tidigare utgjorde delar av det forna

Jugoslavien samt Albanien. På sikt förväntas samarbetet

med Moldova samt vissa länder i Kaukasus och

Centralasien öka.

Efter krigen i det forna Jugoslavien är situationen i

regionen fortsatt orolig. Det finns interna, ofta etniskt

betingade, spänningar och med något undantag

ekonomisk instabilitet. Demokratin är outvecklad och

respekten för mänskliga rättigheter svag. Det är en

angelägen uppgift att förhindra ökad polarisering i den

fattigaste regionen i Europa. Även om biståndet till

regionen alltmer får karaktären av långsiktigt

utvecklingssamarbete måste ett stort mått av flexibilitet

behållas.

EU har inom det internationella samfundet gått i

spetsen för ett regionalt synsätt på länderna i området.

Denna regionala ansats kommer att utvecklas

ytterligare. Sverige stödjer detta synsätt. Det är dock

lika viktigt att staterna kan samverka med varandra som

att de kan samverka med det övriga Europa. Detta har

emellertid i praktiken visat sig vara svårt.

Ett regionalt perspektiv bör anläggas. Kroatien och

Förbundsrepubliken Jugoslavien är båda viktiga parter i

den bosniska fredsprocessen. Det kan inte uteslutas att

andra konflikter bryter ut i regionen. Sverige bör

emellertid kombinera det regionala perspektivet med att

se de ex-jugoslaviska staterna som individuella stater,

snarare än som delar av det forna Jugoslavien. Flera år

har gått sedan Jugoslaviens sammanbrott och svenska

utrikespolitiska överväganden måste mer och mer

grundas på analyser av utvecklingen i de olika länderna.

Målet för Sveriges och de flesta andra givarländers

insatser är att bidra till en stabil fred och till att regionen

på sikt integreras i det europeiska samarbetet. Vårt

bistånd skall således bidra till att skapa demokratiska

och ekonomiska strukturer som motverkar nya

konflikter.

Den politiska och humanitära situationen i Bosnien-

Hercegovina är fortfarande besvärlig. Det är viktigt att

återuppbyggnaden stödjer en integration av de tre

etniska delarna. Insatserna måste även villkoras till att

den politiska ledningen i landet verkligen arbetar för

fredsprocessen. Extra viktigt i Bosnien är vidare stöd åt

människor som på olika sätt traumatiserats av kriget. En

stor del av det svenska biståndet utgår till s.k.

integrerade boendeprojekt, där insatserna utöver

husreparationer även omfattar reparationer av skolor,

vårdcentraler, vattenförsörjning, minröjning etc. En

viktig del av biståndet sedan 1996 är att stödja de

flyktingar och internflyktingar som vill återvända till

sina hem.

Kroatien är det land som har kommit längst i den

ekonomiska utvecklingen. De delar av landet som

1991 95 stod utanför regeringens kontroll har nu

återintegrerats i Kroatien. Däremot har man inte visat

någon större vilja att återintegrera de 100 000-tals

serber som flytt landet och nu befinner sig i

Förbundsrepubliken Jugoslavien eller i Bosnien.

Kroatien har utsatts för hård kritik för bristande respekt

för mänskliga rättigheter när det gäller behandlingen av

den serbiska minoriteten liksom bristen på pressfrihet i

landet. De svenska biståndsinsatserna i Kroatien

kommer därför, liksom hittills, även framgent att främst

bestå av stöd till återintegrering av flyktingar och

internflyktingar samt stöd till organisationer och

enskilda som arbetar för demokrati och mänskliga

rättigheter.

Förbundsrepubliken Jugoslavien dras med svåra

ekonomiska problem och bristfälliga demokratiska

institutioner. Landet är inte medlem i någon

internationell organisation. Särskilt allvarliga är

förhållandena i Kosovo. Förbundsrepubliken

Jugoslavien tvingas också bära en tung flyktingbörda.

Landet har över 500 000 flyktingar från Bosnien och

Kroatien

Hittills har Sverige genom att stödja ett antal

organisationer, framförallt oberoende media, sökt

främja demokrati och mänskliga rättigheter. Behovet av

fortsatt humanitär hjälp och olika, delvis nya, former av

demokratistöd är uppenbart.

Mot bakgrund av händelserna i Makedonien och

Albanien under 1997 har deras betydelse för stabiliteten

i området blivit alltmer uppenbar. I en sammanhållen

svensk och europeisk strategi för området får betydelsen

av den albanska frågans sprängkraft och dessa båda

staters ekonomiska underutveckling inte underskattas.

De svenska insatserna skall omfatta också dessa länder.

Utvecklingen i Moldova samt länderna i Kaukasus

och Centralasien är intimt förknippad med det

säkerhetspolitiska läget i vårt närområde. Flera av dem

har dessutom en stor utvecklingspotential. Gemensamt

för dem är att de sedan självständigheten drabbats hårt

av ekonomisk tillbakagång och behöver stöd för en

nödvändig demokratisk och ekonomisk reformering.

Flera av dem är sedan sovjettiden också hårt drabbade

av olika miljöproblem, som de på grund av det

ekonomiska läget har svårt att själva hantera. Ett

samarbete med vissa av dessa länder kommer att byggas

upp under de närmaste åren.

4.3.5 Verksamhetsområden

Demokratisering och respekt för de mänskliga

rättigheterna

Stöd till demokratisering och respekt för de mänskliga

rättigheterna utgör ett alltmer prioriterat område inom

svenskt utvecklingssamarbete. Regeringen fäster mycket

stor vikt vid denna verksamhet och avser därför att i

början av 1998 i formen av en skrivelse till riksdagen

om demokrati, mänskliga rättigheter, utveckling och

biståndets roll presentera sin politik för hur Sverige

genom utvecklingssamarbetet kan stärka stödet till

demokratisering och respekt för de mänskliga

rättigheterna.

Demokrati och mänskliga rättigheter integreras mer

och mer i olika delar av utvecklingssamarbetet. Idag

finns t.ex. samarbete med flera av de svenska

programländernas statsförvaltningar på området som

finansieras inom landramarna. Ytterligare ett led i

integreringen är att verksamhet i Afrika, Asien och

Europa som tidigare finansierades på demokratianslaget

i år flyttas över till de regionala anslagen på samma sätt

som för Latinamerika. Demokratianslaget inom

delposten Särskilda program skall främst finansiera

verksamhet som inte direkt rör en specifik region eller

ett land. Sammantaget ökar resurserna på verksamhet

som stödjer demokratisering och respekt för mänskliga

rättigheter.

Den under budgetåret 1995/96 inledda

försöksverksamheten med stöd genom svenska

partianknutna organ till demokratins uppbyggnad i u-

länder och i länder i Central- och Östeuropa ses för

närvarande över. Regeringens preliminära bedömning

är att verksamheten har utvecklats positivt och att det

därför kan finnas anledning att utöka den.

Jämställdhet

Riksdagen antog våren 1996 ett nytt biståndspolitiskt

mål om att utvecklingssamarbetet skall främja

jämställdhet mellan kvinnor och män. Detta mål har

aktivt följts upp, både i Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete och i FN, EU och DAC liksom i

utvecklingen av svensk policy.

Sida har på regeringens uppdrag utvecklat former

och arbetsmetoder för ett förstärkt jämställdhets-

perspektiv i utvecklingssamarbetet. En övergripande

erfarenhetsredovisning, med bl.a. en rad goda exempel

på jämställdhetsområdet, har utarbetats liksom en ny

policy och ett nytt handlingsprogram för Sida.

Sammanlagt föreligger nu ett flertal enhets- eller

avdelningsvisa handlingsplaner inom Sida, med konkret

vägledning för hur ett jämställdhetsperspektiv skall

tillämpas i Sidas arbete, t.ex. vad gäller insatser på

miljöområdet eller för att främja mänskliga rättigheter

och deltagande i en demokratisk samhällsutveckling.

Tonvikten i Sidas arbete med jämställdhet inom

biståndet kommer att ligga på bilaterala insatser. Sida

kommer dock även fortsättningsvis att bistå

Utrikesdepartementet i ett aktivt jämställdhetsarbete

också inom FN, EU och DAC.

Våren 1997 framlades en utredning om kompetens i

jämställdhetsfrågor inom biståndsförvaltningen. Med

anledning av utredningen görs nu en betydande statsning

inom Utrikesdepartementet i form av utbildning,

nätverksbyggande - såväl internt som externt och

utarbetande av exempel som visar hur kvinnors och

mäns olika behov och villkor kan uppmärksammas mer

i bl.a. landstrategier, stöd till respekt för mänskliga

rättigheter och humanitärt arbete.

Miljö och hållbar utveckling

Regeringen har i riksdagsskrivelsen om Sveriges

internationella samarbete för hållbar utveckling (skr.

1996/97:2) förordat att den inriktning för det bilaterala

utvecklingssamarbetet som föreslagits av Sida i

handlingsprogrammet för bistånd till hållbar utveckling

ytterligare bör förstärkas och fördjupas. Arbetet för en

hållbar utveckling skall genomsyra hela

utvecklingssamarbetet, vilket bl.a. bör avspeglas i

dialogen med samarbetsländerna liksom i

landstrategierna.

Fortsatt utveckling av riktlinjer och metoder för

hållbart nyttjande av sötvatten skall ges hög prioritet i

samarbetet med mottagarländerna. Området kommer att

särskilt uppmärksammas i samband med nästa års möte

med FN:s Kommission för hållbar utveckling. Det

särskilda nätverket för vattenfrågor, Global Water

Partnership, bör fortsatt stödjas liksom särskilda insatser

i södra Afrika.

Bland andra prioriterade områden märks särskilt

Sidas s.k. kustzonsinitiativ för att främja en hållbar

utveckling i marina och kustnära områden och den

satsning som nu görs för att skapa livsmedelssäkerhet i

Afrika, insatser relaterade till miljöproblem inom den

moderna sektorn främst i form av utsläpp och

miljögifter i Asien och Latinamerika, liksom stöd för att

förhindra utarmning av mark och vatten i det

traditionella jord- och skogsbruket i asiatiska länder.

Medel för särskilda miljöinsatser inom delposten

Särskilda utvecklingsprogram skall användas för att

söka kunskap om metoder och utveckla dessa, stödja

samarbete med multilaterala organ samt att främja och

skapa samarbete kring konventionerna om biologisk

mångfald, klimatförändringar och ökenutbredning.

Offentlig förvaltning, kunskaps- och

kapacitetsuppbyggnad

Ett av de allvarligaste och snabbast ökande gapen

mellan fattiga och rika gäller kunskap och kapacitet,

inte minst förmågan att hantera informationsteknologins

explosionsartade utveckling. Förvaltningsbistånd liksom

de nedan behandlade verksamheterna

kontraktsfinansierat tekniskt samarbete, internationella

kurser och även forskningssamarbete har en särskilt

central betydelse för Sveriges stöd till uppbyggnad av

kompetens och kunskap i u-länderna. Att stärka

samarbetsländernas kapacitet är också avgörande för att

åstadkomma ett mer jämlikt förhållande i

biståndsrelationen.

God samhällstyrning är en fundamental förutsättning

att utvecklingen skall komma alla medborgare i ett land

till del. Även om viljan finns i många länder brister ofta

förmågan. En fungerande offentlig sektor med tydliga

och klart avgränsade uppgifter och nödvändiga resurser

och kapacitet att utföra dem är av fundamental

betydelse.

De minst utvecklade länderna har ofta en

centraliserad, ineffektiv och ibland korrumperad

offentlig sektor byggd på en blandning av arvet från den

koloniala administrationen och inflytande från

planekonomiskt utvecklingstänkande. Administrationen

lider brist på såväl mänskliga och instutionella som

ekonomiska resurser. Skattesystemen fungerar dåligt

och de omfördelande mekanismerna är ineffektiva.

Ekonomisk utveckling uteblir i många fall beroende på

en svag offentlig förvaltning som inte klarar av att

leverera service till det privata näringslivet. En svag och

korrumperad offentlig sektor drabbar även biståndet och

får ofta som konsekvens att ett land har svårt att

tillgodogöra sig de resurser som finns tillgängliga från

det internationella samfundet.

Korruptionen är ett av utvecklingsländernas största

problem. Den innebär alltid ökad ojämlikhet och

försvårar kampen för social rättvisa. Den folkliga

vreden mot korrumperade makthavare kan driva på en

diktators avgång. Fortsatt korruption hotar idag att

undergräva demokratins legitimitet i många länder.

Likaså kan övergången till en fungerande

marknadsekonomi hotas, när statens förmåga inte

räcker till eller då korruptionen snedvrider

konkurrensen, vilket underminerar marknadsekonomins

livskraft och legitimitet. Att stärka samarbetsländernas

förmåga att bekämpa korruption är en viktig del av

förvaltningsbiståndet. Det är också viktigt att Sida och

de organ som Sida anlitar lägger fortsatt stor vikt att

motverka korruption i samband med t.ex. upphandling.

Förvaltningsbiståndet, som är en av de viktigaste

sektorerna inom det svenska utvecklingssamarbetet,

syftar till att bygga upp, förstärka, reformera och

effektivisera strategiska delar av förvaltningssystemet

såsom centralförvaltningens struktur, offentlig

finansförvaltning, lokal och kommunal förvaltning samt

rättsväsendet och är i huvudsak inriktat på kunskaps-

och institutionsutveckling. Insatserna utgörs främst av

långsiktigt institutionssamarbete mellan organisationer

och myndigheter i Sverige och i samarbetslandet. En

viktig del av utvecklingssamarbetet inom hälso- och

undervisningssektorerna utgörs numera av

förvaltningsstöd.

Den påbörjade förskjutningen mot stärkande av

rättsväsendet, förvaltningsreformer samt lokal och

kommunal förvaltning bör fortsätta. Prioritet bör också

ges till insatser som syftar till att stärka

mottagarländernas förmåga att mobilisera resurser för

den offentliga verksamhetens nödvändiga utgifter.

Kontraktsfinansierat tekniskt samarbete

Målet för det kontraktsfinansierade tekniska samarbetet

(KTS) är kapacitets- och kompetensutveckling i och

kunskapsöverföring till utvecklingsländer utanför

programlandskretsen. KTS är ett av de viktigaste

instrumenten för utbyte inom detta av regeringen högt

prioriterade område. KTS bygger på svenska resurser

och främjar således den internationella exponeringen av

svenska företag, myndigheter och institutioner.

Verksamheten består av många, små insatser med

tyngdvikt på infrastruktur, miljö och förvaltning och

förutsätter kompetenta parter både i Sverige och

mottagarlandet. Det är därför viktigt att stödet lämnas

inom områden som direkt efterfrågas av

samarbetsländerna och avser områden där svensk

kompetens och konkurrenskraft är stark. Intresset i

samarbetsländerna garanteras av en hög grad av

kostnadsdelning. En bred krets av såväl mottagarländer,

som organisationer och företag i Sverige bör

eftersträvas liksom flexibilitet och snabb handläggning.

Internationella kurser

Målet för de internationella kurserna är att överföra

svenska kunskaper på områden av strategisk betydelse

för utvecklingen i utvecklingsländer. Mötet mellan

människor från olika länder men med gemensamma

intressen är också viktigt för utbytet av kurserna.

Deltagarna skall efter genomgången kurs ha stärkt

kompetens och vara bättre lämpade att fullgöra

kvalificerade värv i sina hemländer. Målet

överenstämmer således väl med regeringens prioritering

av kapacitets- och kompetensutveckling i

samarbetsländerna.

Kurserna vänder sig till en mycket bred krets länder

och är ett viktigt instrument för samarbete med länder

som inte erhåller omfattande svenskt bistånd i övrigt.

Under 1995/96 genomfördes 103 kurser med

sammanlagt 2 494 deltagare från 105 länder. 29 % av

kursdeltagarna var kvinnor, varav flertalet deltog i

särskilda kvinnoinriktade kurser eller i kurser inom

sociala områden. Miljö, administration, industri, sociala

sektorer och energi är de ämnen som samlat flest

deltagare. Intresset är stort för kurserna i

samarbetsländerna. Sida planerar därför regionala eller

nationella kurser i några länder som är särskilt

intressanta för ett bredare ekonomiskt samarbete.

Regeringen fäster stor vikt vid de internationella

kurserna. Sida bör fortsatt sträva efter att behålla en stor

bredd på kursutbud, kursarrangörer och länder från

vilka deltagare kommer. Sida bör också sträva efter en

ökad andel kvinnor bland deltagarna på alla områden.

Sociala sektorer

Människor är den viktigaste resursen i alla samhällen.

Social utveckling handlar om att att stärka människors

säkerhet, förmåga och möjligheter. Tillgång till

hälsovård och utbildning är grundläggande för att

åstadkomma detta.

Utbildning för alla är centralt för att göra kunskap

tillgänglig också för de marginaliserade, men också för

att främja framväxten av en demokratisk kultur och

underlätta de fattigas deltagande i den ekonomiska

utvecklingen. Utbildning av kvinnor har stort genomslag

på både deras egen, familjens och barnens

levnadsstandard. Kvinnor med utbildning och arbete

föder färre barn och barnen får bättre hälsa och

utbildning. Att förbättra barnens möjligheter,

framförallt genom fullbordad skolgång, utgör den

viktigaste investeringen i en nations framtid. Länder

med god primärskola har bevisat högre tillväxt.

Ohälsa är en viktig orsak till fattigdom och hämmar

tillväxt och social utveckling. En fungerande hälsovård,

som är tillgänglig också för de fattiga, är därför viktigt

för att stärka människors förmåga.

Trots att både hälsovården och utbildningen har

uppvisat betydande förbättringar under de tre senaste

årtiondena är utmaningarna avsevärda. Av befolkningen

i utvecklingsländerna har 80 % idag tillgång till någon

form av hälsoservice, men nästan 50 % av människorna

i Afrika söder om Sahara har det inte. I

utvecklingsländerna beräknas 840 miljoner människor

fortfarande vara analfabeter, varav 535 miljoner är

kvinnor. I Afrika har ekonomisk tillbakagång i flera

länder lett till försämrade sociala förhållanden.

Undervisningsbiståndet inriktas på att stödja

reformprocesser för att ge grundläggande utbildning för

alla, inklusive handikappade, att höja utbildningens

kvalitet samt att nå diskriminerade grupper, såsom

fattiga flickor. I de fattigare länderna i Afrika når

skolväsendet ofta en fallande andel av barnen. I många

länder gäller det därför att bidra till att bygga upp

skolväsendet. Undervisningsbiståndet bör i än högre

grad omvandlas till sektorprogramstöd, dvs. budgetstöd

till ett mottagarstyrt nationellt program där Sverige och

andra givare för en dialog om sektorns och

sektorprogrammets utveckling. Vissa metodutvecklande

insatser bör dock fortsatt finansieras. Några prioriterade

områden för kvalitetsförbättringar är

läroplansutveckling, läromedel och lärarfortbildning.

Svenskt hälsobistånd bör likaså fortsatt inriktas på att

stödja reformprocesser i syfte att åstadkomma hälso-

och sjukvård av god kvalitet för alla samt att förbättra

folkhälsan för utsatta grupper. Även hälsobiståndet bör

omformas till sektorprogramstöd. Prioriterade områden

är reformer som syftar till effektivisering och

decentralisering (inkl. läkemedelsfrågor), sexuell och

reproduktiv hälsa och rättigheter inklusive HIV/AIDS-

bekämpning, samt barn och ungdomars hälsa.

Ekonomiska reformer

Ekonomiska reformer är en förutsättning för långsiktig

ekonomisk och social utveckling och en effektiv

fattigdomsbekämpning. Efter mer än tio års

reformprogram i de länder som erhållit svenskt stöd är

resultaten överlag positiva vad gäller makroekonomisk

stabilisering och tillväxt. För att uppnå hållbara

förbättringar krävs dock att reformprocessen fördjupas

och mer inriktas på strukturella och institutionella

reformer. Flertalet länder som erhållit svenskt stöd har

emellertid en tung skuldbörda som försvårar

reformprocessen och som måste angripas för att nå en

stabil ekonomisk utveckling. En stor andel av

statsintäkterna går till skuldtjänst, vilket minskar

utrymmet för sociala utgifter och för investeringar i

långsiktig kapacitetsuppbyggnad.

Regeringen har under lång tid prioriterat och

internationellt verkat för en långsiktig lösning på

skuldfrågan för de fattigaste, mest skuldsatta länderna.

Under 1996 utformade Världsbanken och Internationella

valutafonden (IMF) ett initiativ för att uppnå en hållbar

skuldsituation för de tyngst skuldsatta fattiga länderna

(det s.k. HIPC-initiativet). Under 1997 har detta börjat

genomföras. En förutsättning för att ett land ska komma

ifråga för initiativet är att det genomför reformprogram

i samarbete med IMF och Världsbanken under ett antal

år.

Länder som kvalificerar för HIPC behöver fortsatta

skuldlättnader och betalningsbalansstöd under perioden

fram till den tidpunkt när skuldlättnad inom HIPC

utfaller. Stödet under denna period är extra viktigt

eftersom länderna annars riskerar att inte kunna

uppfylla villkoren. Världsbanken har därför aviserat att

man i vissa fall kommer att omvandla en del av sina lån

till gåvor under denna period.

Ett antal länder (bl.a. Uganda, Bolivia, Moçambique

och Guinea-Bissau) har inrättat multilaterala

skuldfonder. Syftet med dessa är att kanalisera egna

resurser och bilaterala bidrag för multilateral skuldtjänst

inom ramen för en enhetlig och av landet självt

utformad skuldstrategi. Skuldfonderna kan vara

lämpliga kanaler för svenskt stöd till ekonomiska

reformer i avvaktan på skuldlättnader inom HIPC-

initiativet.

Stödet till ekonomiska reformer koncentreras till

fattiga länder med svår skuldsituation, som genomför

ekonomiska reformprogram med tydlig inriktning på

fattigdomsbekämpning. Stödet ges främst till länder

med vilka Sverige bedriver långsiktigt

utvecklingssamarbete och kan göra egna bedömningar

av behov av och kapacitet att hantera olika former av

programstöd. Stödet ges i samordning med IMF,

Världsbanken och andra givare. Formen för stödet

anpassas efter situationen i varje enskilt land.

Huvudformerna är skuldlättnader och budgetstöd.

Sveriges bidrag till IMF:s särskilda facilitet för stöd till

fattiga länder som genomför strukturanpassning, ESAF

(Enhanced Structural Adjustment Facility) lämnas också

från denna delpost.

Regeringen avser att bidra till HIPC-initativet

successivt under dess genomförande under förutsättning

av en rimlig bördefördelning. För svenskt

vidkommande kan bidrag lämnas i form av stöd till den

s.k. HIPC Trust Fund, som skall finansiera

skuldlättnader till Världsbanken och de regionala

utvecklingsbankerna eller för kostnader i samband med

de skuldavskrivningar (upp till 80 %) som aviserats

inom Parisklubben, som en del av HIPC-initiativet.

Sverige kan också bidra med extra resurser till IMF:s

ESAF-program, som skall användas för att finansiera

skuldättnad till IMF.

Utbetalningstakten under 1995/96 av stöd till

ekonomiska reformer och skuldlättnad var låg med

omfattande reservationer som följd, vilket främst

berodde på osäkerhet om situationen i bl.a. Zambia och

Tanzania. Om problem uppstår samtidigt i flera länder,

blir utbetalningarna betydligt lägre än planerat. Å andra

sidan kan utbetalningarna öka snabbt, om situationen är

tillfredsställande i ett stort antal länder. Formerna ses

därför över för att effektivisera medelsutnyttjandet.

Under andra halvåret 1997 bedöms utbetalningarna öka

kraftigt och större delen av disponibla medel beräknas

bli förbrukade, vilket motiverar en ökad

medelstilldelning 1998.

Infrastruktur

Målet är att bidra till uppbyggnad av miljömässigt och

ekonomiskt bärkraftig infrastruktur. Stödet omfattar

främst energi, telekommunikationer, vägar, vatten och

urban infrastruktur och inriktas såväl på investeringar,

drift och underhåll som kapacitets- och

kompetensutveckling och strukturfrågor. Stödet

finansieras i programländerna främst från landramarna.

I andra länder och vissa programländer finansieras

investeringar genom krediter för utveckling och

kunskapsöverföring främst genom kontraktsfinansierat

tekniskt samarbete.

Miljöaspekterna har fått ökad betydelse. Två av de

fem områden som prioriteras i Sidas handlingsprogram

för hållbar utveckling berör särskilt

infrastrukturområdet, nämligen energi och urban miljö.

Vatten är en ödesfråga. Från slutet av 1970-talet har

andelen människor i utvecklingsländerna med tillgång

till rent dricksvatten ökat med mer än hälften. I Östasien

har 94 % av befolkningen tillgång till rent vatten,

medan motsvarande siffra bara är 42 % för Afrika

söder om Sahara. Vattenförsörjning och därtill kopplade

hygienfrågor har en avgörande betydelse för folkhälsan.

Vatten har också särskild betydelse för kvinnors och

barns situation, eftersom de ofta ansvarar för familjens

vattenförsörjning. Vatten är en nyttighet som alla

dagligen behöver för att överleva, och som därför även

de fattigaste är beredda att betala för i tid eller pengar.

Biståndets betydelse som finansiär av investeringar i

infrastruktur minskar, utom i de allra fattigaste

länderna, i takt med att allt fler länder attraherar privata

flöden för sådana ändamål, inklusive genom

privatisering av infrastruktur i statlig regi. Samtidigt

ökar betydelsen av en fungerande offentlig kontroll och

av hållbara system för investering, drift och underhåll,

särskilt av lokala, småskaliga investeringar. Vatten och

sanitetsfrågor är, liksom bostadsfrågor, lämpliga

områden för småskaliga kreditsystem relaterade till

teknisk rådgivning. Fortsatta innovativa försök med

lokalt anpassade lösningar är också viktiga.

Näringslivssamarbete

Näringslivet spelar en viktig roll för

fattigdomsbekämpning och utveckling, bl.a. genom

sysselsättning och produktion liksom genom att indirekt

skapa resurser för finansiering av insatser inom andra

samhällssektorer. Ökad sysselsättning i

utvecklingsländerna måste till stor del komma från

expansion av småföretag. Allt fler länder inser vikten av

att staten måste skapa gynnsamma förutsättningar för en

expansion av näringslivet i form av en sund ekonomisk

politik, lagstiftning, utveckling av den finansiella

sektorn m.m.

Stöd till näringslivsutveckling omfattar såväl stöd till

makroekonomiska och institutionella reformer och

utbildning av arbetskraft som direkta insatser i företag,

branscher och institutioner för att öka kompetens och

kapitaltillgång. Näringslivssamarbetet har hittills

fokuserats på direkta stödformer i form av

kompetensutveckling, företagssamarbete och

kapitalmarknadsutveckling. Målgruppen är främst små

och medelstora företag men även organisationer inom

den privata sektorn och institutioner inom den offentliga

sektorn av betydelse för företagsmiljön.

Sida har under 1996 på regeringens uppdrag

genomfört en översyn av verksamheten. Förslagen går

ut på att ge näringslivssamarbetet en bredare inriktning,

bl.a. genom ökat stöd till det institutionella ramverket

liksom infrastruktur och offentlig affärsverksamhet.

Stöd till mikroföretag bör inkluderas. Vidare bör stödet

till den finansiella sektorn, inklusive mobilisering av

finansiella resurser, tillmätas större vikt.

Regeringen delar bedömningen att stödet i växande

omfattning bör inriktas på uppbyggnad av en

fungerande ram för näringslivet och kapacitets- och

kompetensuppbyggnad. Samtidigt finns det behov av

nytänkande och nya metoder för att mer direkt utnyttja

svenska erfarenheter. Det svenska näringslivet utgör

därvidlag en stark resursbas. Försök med s.k.

alliansskapande eller ekonomiskt samarbete har inletts

för att med delfinansiering av biståndsmedel stimulera

utbyte i ömsesidigt intresse. Det framgångsrika försöket

med stöd till svenska små- och medelstora företag att

investera i de baltiska länderna, StartÖst, överförs nu

till utvecklingssamarbetet genom StartSyd. Näringslivets

Internationella Råd har uttryckt intresse för att göra en

samlad satsning på relationerna mellan Sverige, främst

då näringslivet, och några u-länder. Förslaget kommer

att beredas vidare.

Stödet till näringslivssamarbete har länge

kännetecknats av stora reservationer. Arbetssättet är

administrativt resurskrävande. I översynen föreslår Sida

därför dels en längre driven utkontraktering av t.ex.

handelsfrämjande, dels koncentration på färre länder.

Med tanke på att behovet av kapacitetsuppbyggnad är

särskilt stort i Afrika bör en växande del av

verksamheten koncentreras dit. Vidare bör övervägas

om inte en del av insatserna kan finansieras från

landramarna.

Utveckling av den finansiella sektorn

Regeringen gav i regleringsbrevet för 1995/96 uppdrag

till Sida att analysera biståndets roll i u-ländernas

kapitalförsörjning med speciell tonvikt på länder i östra

och södra Afrika. Utredningen överlämnades till

regeringen i juni 1997.

Utredningen slår fast att ett väl fungerande finansiellt

system är en viktig faktor för att ett land ska kunna

uppnå en hållbar tillväxt. Grundläggande förutsättningar

för detta är makroekonomisk stabilitet, väl fungerande

marknader, god samhällstyrning och en effektiv

statsförvaltning. Under de senaste åren har framsteg

uppnåtts på dessa områden och i många länder finns nu

förutsättningar för att genom utveckling av de

finansiella marknaderna bidra till tillväxt och

fattigdomsbekämpning.

Ansvaret för denna utveckling ligger i första hand

hos ländernas regeringar, men bistånd kan spela en

viktig roll. Enligt utredningen bör prioritet ges åt

tekniska insatser som bidrar till en förbättrad finansiell

infrastruktur (lagar och regelverk) och utveckling av

finansiella marknader och institutioner. Som exempel

nämner utredningen stöd till centralbanker,

bankinspektioner, börsinspektioner, bankstödsnämnder

och socialförsäkringsorgan i vilka staten spelar en

framträdande roll och vilka underlättar framväxten av

bärkraftiga företag och orgnisationer.

Investeringar i ägarkapital bör enligt utredningen

kunna ske indirekt i begränsad omfattning. Utredningen

lyfter också fram bistånd till utveckling av institutioner

inom mikrofinansområdet som speciellt viktigt ur ett

fattigdomsperspektiv. I detta bistånd föreslås ett ökat

samarbete ske med svenska enskilda organisationer.

Regeringen instämmer i utredningens slutsatser och

vill understryka vikten av att Sida avsätter resurser och

utvecklar former för ett innovativt utvecklingssamarbete

på detta område. Regeringen betonar också vikten av att

insatser bereds inom ramen för en samordning med

t.ex. Världsbanken och andra givare med erfarenhet på

området.

Krediter och garantier

Sidas utredning, "Bistånd på kredit"

Regeringen gav i regleringsbrevet för budgetåret

1995/96 Sida i uppdrag att analysera krediters roll för

utvecklingsländerna och dra konsekvenser härav för det

svenska biståndets del. Sida överlämnade i november

1996 utredningen "Bistånd på kredit" till regeringen.

Vissa myndigheter, intresseorganisationer m.fl. har

beretts möjlighet att lämna synpunkter på utredningen.

Utredningen betonar att målen för kreditbistånd är

desamma som för biståndet i allmänhet. Allt stöd till

investeringsprojekt bör utformas så att dessa mål

främjas på bästa sätt. Sidas beslut bör i första hand

grundas på en bedömning av investeringens eller

verksamhetens samhällsekonomiska lönsamhet.

Miljökonsekvensbedömningar skall ingå i analysen.

Skillnaden mellan den samhällsekonomiska och den

finansiella lönsamheten bör utgöra grunden för beslut

om subventionering av projekt.

Vad gäller val av länder betonas vikten av att

krediter ges till länder med sund makroekonomisk

situation. Länder som begärt omförhandling av sin

utlandsskuld bör inte få krediter innan en hållbar och

trovärdig skuldstrategi fastställts. I övrigt föreslås att

gåvoelementet anpassas till landets skuldsituation. I

betalningssvaga länder som inte tillhör de mest

skuldtyngda bör investeringar kunna kreditfinansieras

om de bedöms stärka landets valutasituation. Indikativa

bedömningar av förutsättningarna för kreditbistånd skall

göras i landstrategierna.

De sektorer som föreslås komma ifråga för

kreditbistånd är i första hand infrastruktur, industri,

jordbruk och den finansiella sektorn. De investeringar

som lämpar sig bäst för kreditfinansiering är de som har

möjligheter att generera egna intäkter. Investeringar

inom sociala sektorer kan komma ifråga i kreditvärdiga

länder med sunda statsfinanser.

Krediter lämnas idag främst i form av bundna u-

krediter, som finansieras genom upplåning på

kapitalmarknaden i kombination med biståndsmedel, det

s.k gåvoelementet, som medger utlåning på förmånliga

villkor. Kreditgivningen regleras av den s.k.

konsensusöverenskommelsen inom OECD, som Sverige

har biträtt, bl.a. vad gäller gåvoelementets storlek och

vilken typ av projekt som kan komma ifråga.

Gåvoelementet skall uppgå till lägst 35 % utom för de

minst utvecklade länderna (MUL) där lägst 50 % gäller.

Sedan u-kreditsystemet inrättades 1981 har krediter för

14,6 miljarder kronor lämnats.

Systemet är utformat för finansiering av färdiga

kontrakt, vilket innebär att biståndsbedömningen

kommer in sent i processen. Sida föreslår att systemet

även mer aktivt skall kunna inriktas på finansiering av

projekt. Detta kommer att kräva en mer aktiv

projektberedning av Sida. Utredningen föreslår också

att möjligheterna att ge obundna u-krediter utökas.

Förbehållet bör vara att obundna u-krediter ges inom

områden där svenska leverantörer tillhör de

världsledande. Vidare föreslås att u-krediter bör kunna

mjukas upp med gåvobistånd i syfte att höja

gåvoelementetet.

Från budgetåret 1994/95 inrättades ett system med

biståndskrediter. Detta är till skillnad från u-

kreditsystemet helt anslagsfinansierat.

Lånevillkoren för biståndskrediter ansluter till IDA-

villkoren som motsvarar ett gåvoelement på 80 %.

Krediterna är avsedda för projektfinansiering (enligt

utredningens definition) och i normalfallet obundna.

Biståndskrediter skall företrädesvis lämnas till sektorer

där svenskt näringsliv är konkurrenskraftigt.

Kreditgivningen skall inriktas på intäktsgenererande och

tillväxtfrämjande projekt i mindre kreditvärdiga länder

eller på sociala eller miljörelaterade investeringar i

kreditvärdiga länder. Utredningen föreslår att

biståndskrediter skall kunna bindas till upphandling i

Sverige i vissa fall.

Ett huvudförslag i utredningen är en utökad

användning av garantier. Garantier lämnas idag främst i

samband med u-krediter och i begränsad omfattning

inom stödet till näringslivsutveckling och

handelsfrämjande. Utredningen föreslår ett mer flexibelt

användande av garantiinstrumentet. Motivet är främst

att fristående garantier ger en betydligt större

utväxlingseffekt, genom mobilisering av kommersiellt

kapital, än biståndssubventionerade krediter. Garantier

inom biståndet föreslås kunna utfärdas utan koppling till

u-krediter t.ex. för krediter som finansieras på

marknadsvillkor för s.k. BOT-projekt (Build-Operate-

Transfer) med svenskt intresse.

Ett fristående garantisystem förutsätter avsättning till

en särskild säkerhetsreserv. Det föreslås ske genom att

medel om ca 480 miljoner kronor, som uppstått genom

avsättningar för subventioner inom u-kreditsystemet

som kommit att överstiga kostnaden för gåvoelementen

och som ackumulerats på ett konto i Riksgäldskontoret,

används för att upprätta en säkerhetsreserv. Det föreslås

även att statsmakterna fastställer en garantiram på totalt

12 miljarder kronor för garantigivning inom biståndet.

Avgifter för garantier kopplade till u-krediter skall i

princip vara riskavspeglande. Utredningen föreslår dock

att endast premier upp till förslagsvis 6 % av

kreditbeloppet uttas av låntagaren och att resterande

belopp belastar biståndsanslaget.

Utredningen föreslår inga förändringar i

Exportkreditnämndens roll i samband med krediter

inom biståndet. EKN bör även i fortsättningen lämna

råd till Sida vad gäller landriskbedömningen, hantera

garantisystemet för u-krediter, inklusive

premieuppbörd, samt stå för skaderegleringar och

återvinningar. Det föreslås emellertid att Sida formellt

endast inhämtar EKN:s yttrande om landrisk vad avser

länder utanför kretsen av samarbetsländer.

Regeringens överväganden

Inom det internationella biståndet spelar krediter, främst

via de multilaterala utvecklingsbankerna, en viktig roll.

Det svenska biståndet är huvudsakligen gåvofinansierat,

men krediter utgör ett betydelsefullt komplement.

I förhållande till kommersiell finansiering kan

krediter inom biståndet innebära två fördelar för

låntagarlandet: landet får tillgång till billigare utländskt

kapital och kan genomföra samhällsekonomiskt

lönsamma investeringar som annars inte hade kommit

till stånd. Av detta följer att krediter främst bör

användas i länder som har begränsade möjligheter att få

tillgång till privata internationella kapitalflöden och för

projekt som är samhällsekonomiskt men inte finansiellt

lönsamma och som därför har svårigheter att få normal

marknadsfinansiering.

Beslut om krediter måste alltid bedömas mot

bakgrund av låntagarlandets ekonomiska situation. De

hårdast skuldsatta länderna skall inte komma ifråga för

krediter innan de inlett en långsiktigt hållbar

skuldsanering, t.ex. inom ramen för HIPC-initiativet.

För andra länder bör skuldsituationen påverka kreditens

gåvoelement.

Bistånd till investeringar i konkurrensutsatt

verksamhet bör i princip inte innehålla någon

subvention till slutanvändaren, oavsett om det handlar

om gåvo- eller kreditfinansiering. Genom vidareutlåning

på marknadsvillkor kan snedvridningar undvikas.

Gåvoandelen tillförs staten i mottagarlandet.

En skillnad i jämförelse med gåvobistånd är att

kreditfinansiering ofta innebär en noggrannare

granskning i mottagarlandet i och med att beslut normalt

krävs på hög nivå, som ratificering i parlamentet eller

formell regeringsbehandling. Gåvobiståndet behöver

mera sällan gå igenom samma process. Detta kan

medföra att en hårdare prioritering görs vid

kreditfinansiering.

Kreditgivning kan också skapa en mer jämbördig

förhandlingsposition än rent gåvobistånd, i och med att

både långivare och låntagare tar på sig tydliga

ekonomiska förpliktelser. Detta gäller speciellt om

biståndet är efterfrågestyrt och syftar till att finansiera

kontrakt mellan självständiga parter.

Ett starkt argument för krediter i biståndet är det s.k.

uppväxlingsmotivet, vilket innebär att biståndet utöver

själva gåvoelementet mobiliserar ett inflöde av

kommersiellt kapital, som annars inte skulle ha tillförts

landet. Detta gäller främst i ett subventionerat

kreditsystem som bygger på upplåning på

kapitalmarknaderna.

Det finns alltså goda skäl att se krediter som en

naturlig finansieringsform i biståndet. Framför allt är

det viktigt att i framtiden riva ner de skarpa gränser

som ofta finns mellan olika former av

biståndsfinansiering. Gåvobistånd kan utformas så att

det får liknande effekter i mottagarlandet som en kredit.

Kreditbiståndet kan å andra sidan utformas på olika sätt

med varierande gåvoelement. Syftet bör vara att så

långt som möjligt anpassa finansieringsformen efter

situationen i landet och projektets karaktär. Regeringen

tillstyrker därför Sidas förslag om ökad flexibilitet i

utnyttjandet av olika kreditinstrument och -former.

U-kreditsystemet har visat sig vara ett väl fungerande

system och bör i sina huvuddrag behållas. Samtidigt bör

utökade möjligheter att använda obundna u-krediter

införas inom ramen för internationellt överenskomna

regler om lägsta tillåtna subventionsgrad. Detta kan öka

möjligheterna för Sverige att utfästa krediter i

samfinansiering med Världsbanken och de regionala

utvecklingsbankerna, vilket vore värdefullt.

Biståndskrediter bör även fortsättningsvis i normalfallet

vara obundna.

Kontraktsfinansiering bör även fortsättningsvis vara

huvudprincipen för u-krediter. Regeringen delar dock

Sidas åsikt att ett ökat utrymme bör finnas för

projektfinansiering (enligt utredningens definition) via

krediter. Projekt skall beredas enligt Sidas normala

principer och kreditens utformning och

förmånlighetsgrad anpassas till det speciella fallet.

Kreditfinansierade insatser skall utsättas för samma

bedömning som gåvofinansierade med hänsynstagande

till samtliga biståndspolitiska mål.

Regeringen ser positivt på förslaget till en fristående

biståndsmotiverad garantigivning, som inte är kopplad

till u-kreditsystemet. Regeringen avser att ge ett

uppdrag till Sida att i samråd med EKN utarbeta förslag

till riktlinjer, principer för garantipremier, förvaltning

m.m. som grund för att inleda en försöksverksamhet

med fristående garantigivning.

Regeringen tillstyrker också förslaget om att medel

som ackumulerats genom avsättningar för subventioner,

inklusive löftesprovisioner och räntor, inom u-

kreditsystemet och där den faktiska kostnaden

understiger ursprungligen beräknade, avsätts som en

separat säkerhetsreserv för fristående garantigivning.

Framtida löftesprovisioner skall föras till

säkerhetsreserven för u-krediter som förvaltas av EKN

för Sidas räkning.

Med hänsyn till Sidas roll i u-kreditsystemet och den

utvidgning av garantigivning inom biståndet som

förordas föreslår regeringen i finansplanen att även Sida

skall vara en garantiansvarig myndighet. Regeringen

föreslår även, i enlighet med Sidas förslag, att en ram

för Sidas garantigivning införs, som skall omfatta

samtliga garantiformer inom utvecklingssamarbetet,

varav huvuddelen utgörs av garantiarrangemang för u-

krediter, som vid det senaste årsskiftet uppgick till ca

8,8 miljarder kronor inklusive utfästelser. Regeringen

gör bedömningen att totalramen för Sidas

garantiverksamhet bör fastställas till 12 miljarder

kronor. Regeringen kommer inom denna ram att

fastställa tak för biståndsgarantier för u-krediter,

garantier inom näringslivsstödet och den planerade

försöksverksamheten med fristående garantigivning.

De av regering och riksdag fastställda principerna

om riskavspeglande premier och säkerhetsreserv skall

tillämpas även vad gäller Sidas garantigivning. Det är

dock inte lämpligt att fullt ut använda EKN:s

premiesättning vid biståndsgarantier för u-krediter. Sida

föreslår därför att riskavspeglande premier uttas till en

viss nivå, förslagsvis 6 %, och att biståndsanslaget

belastas vid högre premienivåer.

Regeringen delar denna bedömning och avser, under

förutsättning av riksdagens godkännande, att uppdra åt

Sida att under en treårig försöksperiod införa ett system

med subventionerade premier över en viss nivå, som

efter samråd med Sida och EKN kommer att fastställas

av regeringen.

Regeringen hemställer också att riksdagen, med

beaktande av budgetlagen (§ 10) godkänner att Sida

liksom hittills får avsätta och anslagsavräkna

erforderliga medel för gåvoelementet i u-krediter i

anslutning till att krediterna lämnas. Medlen förs till

räntebärande konto i Riksgäldskontoret och skall,

inklusive ränta som genereras på kontot, täcka

kostnaden för räntesubventioner under krediternas

löptid.

Kreditriskbedömningar görs nu av EKN för alla

aktuella länder, med rekommendation till Sida. Denna

ordning bör bibehållas. Förutsättningar och lämpliga

sektorer för kreditbistånd bör behandlas i de

landstrategier som fastställs för program- och andra

samarbetsländer.

Forskningssamarbete

Målet för forskningssamarbetet är att stärka

utvecklingsländernas forskningskapacitet och främja

utvecklingsinriktad forskning genom stöd till

forskningssamarbete med och mellan utvecklingsländer,

till internationell forskning med inriktning på

utvecklingsländer och u-landsrelaterade problem samt

till u-landsforskning i Sverige.

Det svenska forskningssamarbetet är i flera

avseenden unikt. Vid sammanslagningen av de tidigare

biståndsmyndigheterna lades därför stor vikt vid att

bevara Sarecs självständighet, samtidigt som ökad

integration med övrigt utvecklingssamarbetet

eftersträvades. Integrationen innebär bl.a. en

koncentration på Sidas fyra handlingsprogram, kanske

främst handlingsprogrammet för hållbar utveckling,

särskilt livsmedelssäkerhet, vatten och kustnära zoner,

men också forskning om hälsa, demokrati och

mänskliga rättigheter, jämställdhet och

utvecklingsekonomi.

Bilateralt forskningsstöd liksom regionala program

inriktas främst mot kapacitetsuppbyggnad i

utvecklingsländer. Det kräver av effektivitetsskäl

fortsatt koncentration till ett fåtal länder och regioner,

främst i Afrika. Det bilaterala samarbetet väntas öka

genom ett utvidgat universitetsstöd. Insatser som är mer

inriktade på att uppnå forskningsresultat inkluderar

regionala, subregionala och särskilda

forskningsprogram liksom bidrag till internationella

forskningsprogram.

Anpassningen till den nya organisationen har lett till

en lägre aktivitetsnivå, vilket avspeglas i en ökad

reservation. Under 1996 97 har nivån successivt

återställts. Budgetåret 1995/96 gick hälften av medlen

till icke-länderfördelade insatser, medan Afrika direkt

mottog 32 %, Latinamerika 10 % och Asien 9 %.

Regeringen delar Sidas syn på vikten av ökad

satsning på kapacitet och kunskap.

Forskningssamarbetet har här en särskilt viktig

strategisk uppgift. Som Sida framhåller bör även

samarbete mellan Sverige och mer forskningsstarka

utvecklingsländer stimuleras på områden av ömsesidigt

intresse. Sådant samarbete bör i ökad grad kunna

involvera svensk forskning i internationella nätverk för

forskning om globala problem i enlighet med

regeringens forskningspolitiska proposition.

Humanitärt bistånd

Huvuddelen av det svenska humanitära biståndet under

1997 avser insatser i samband med ett tiotal

inbördeskrig: från Afghanistan, Irak, Nordkorea och

Bosnien till Angola, Somalia, Sudan, Stora sjö-

regionen, Liberia och Sierra Leone. Offer för väpnade

konflikter utgör således den största målgruppen för det

humanitära biståndet. Afrika är den kontinent som

drabbats hårdast av humanitära katastrofer även om

många framsteg gjorts under senare år när det gäller

fred och utveckling.

Väpnade konflikter som en huvudsaklig orsak till

humanitära hjälpbehov ser ut att bestå. Humanitära

krisers lösning kräver politiska initiativ och stor kunskap

om de aktuella konflikternas specifika karaktär. Även

om det humanitära biståndet skall verka fritt från andra

bevekelsegrunder än de rent humanitära växer insikten

om sambanden mellan politisk konfliktlösning och

humanitär krislösning. Sida lägger idag ökad vikt vid

konfliktförståelse och detta återspeglas i Sidas

anvisningar till enskilda organisationer och andra

insatsansvariga parter.

Konfliktlösning och humanitär krishantering är

ömsesidigt beroende. I kampen om jordens otillräckliga

överlevnadsresurser råder ett nära samband mellan

utvecklingsvillkor och samhällsupplösande konflikter.

Sida eftersträvar en tydligare utvecklingsdimension i det

humanitära biståndet samtidigt som konfliktlösning,

försoning och konfliktförebyggande ges en tydligare

profil i det långsiktiga utvecklingsbiståndet. Sida satsar

på att utveckla strategier som tar hänsyn till

komplexiteten att bygga upp lokal kapacitet under

pågående konflikt och samtidigt sträva efter att biståndet

förblir opartiskt.

Det humanitära biståndet kanaliseras i huvudsak

genom FN-organisationer, i första hand

Flyktingkommssariatet (UNHCR),

Världslivsmedelsprogrammet (WFP), FN:s barnfond

(UNICEF) samt Internationella rödakorskommittén

(ICRC). Internationella rödakorsfederationen och andra

internationella och svenska enskilda organisationer är

också viktiga kanaler.

Stöd har utgått till FN:s humanitära fältsamordning

och FN-sekretariatets avdelning för humanitära frågor

(DHA). Sverige har alltid hävdat att de humanitära

frågorna har en given plats under generalsekreterarens

ledning och i nära anslutning till FN:s politiska och

fredsbevarande arbete. Säkerhetsrådet har på ett

påtagligt sätt engagerat sig i de humanitära krisernas

politiska dimensioner och understrukit vikten av

garanterad säkerhet för de humanitära hjälparbetarna

och full respekt för den humanitära rätten samt den

humanitära principen om obehindrat tillträde till

nödställd befolkning.

Utrikesdepartementet har under året utarbetat en

humanitärpolitisk strategi, som avser att ge en

helhetssyn på de många dimensionerna i dagens

humanitära krishantering. Till de frågor som behandlas

hör tillämpning av de humanitära grundprinciperna,

humanitärt rättskydd och säkerhet, humanitära insatser i

icke-fungerande statsbildningar, samspelet med

mänskliga rättigheter, konfliktlösning,

konfliktförebyggande och utveckling. Ett ytterligare

syfte med strategin är att stärka det svenska agerandet

på det humanitära området genom att olika

ansvarsområden samverkar i det humanitära arbetet,

t.ex. avseende global och regional säkerhet,

migrationspolitik, folkrättskunskap, mänskliga

rättigheter och demokratifrämjande samt

landkännedom. Det löpande samrådet mellan

Utrikesdepartementet och Sida när det gäller humanitära

policyfrågor äger rum i den s.k.

katastrofsamordningsgruppen. Denna samrådsform ger

utrymme för ett fruktbart utbyte om såväl den

humanitära politikens utformning som det humanitära

biståndets effektivitet.

Sida har vinnlagt sig om ökad vikt vid uppföljning

och utvärdering av det humanitära biståndet.

Regeringen avser att ställa större krav på att även

berörda FN-organisationer och EU-kommissionens

humanitära gren (ECHO) höjer ambitionsnivån när det

gäller erfarenhetsredovisning.

Ett effektivt humanitärt bistånd förutsätter en hög

grad av flexibilitet. För svenskt vidkommande

föreligger redan ett jämfört med många andra länder

brett nyttjandeområde inom det humanitära biståndet,

t.ex. avseende tidig återuppbyggnad. Sverige kommer

att fortsätta att internationellt verka för att det

humanitära biståndet ges ett bredare perspektiv, såväl i

förhållande till fredsfrämjande återuppbyggnad som till

politisk konfliktlösning. FN-systemet behöver

vidareutveckla sin strategiska samordning på detta

område. Ett fördjupat nordiskt samarbete förutses också

bidra till vidare policyutveckling.

Sverige hör till världens största biståndsgivare när

det gäller avveckling av det hot som landminor utgör.

Sida och Utrikesdepartementet har tillägnat sig ökad

erfarenhet när det gäller bistånd för minröjning både

inom det humanitära biståndet och det mer långsiktiga

utvecklingssamarbetet. Erfarenheterna har också ökat

när det gäller demobilisering och stöd till f.d. soldaters

återanpassning och utkomstmöjligheter i det civila.

Ett särskilt motbjudande inslag i den nya

konfliktbilden är det stora antal barn som värvas eller

tvångsrekryteras för att delta i väpnade stridigheter. Den

ökade uppmärksamhet som ägnats barnens situation i

konflikter, både inom FN och i Sverige, bör fördjupas

och vidareutvecklas. Detsamma gäller kvinnornas

särskilda utsatthet och ökade ansvarsbörda när det gäller

att värna om den sociala sammanhållningen som hotas

eller slås sönder av vapenmakt.

Svenska enskilda organisationer spelar en viktig roll i

det humanitära arbetet. Det gäller främst det av Sida

finansierade biståndet, men också inom FN:s ram och, i

en än så länge mer blygsam skala när det gäller ECHO.

Utrikesdepartementet, Sida och svenska humanitära

enskilda organisationer samverkar i ett nätverk kring

rekryterings- och utbildningsfrågor.

I takt med att regioner och samhällen marginaliseras

och människor tvingas leva på existensminimum slår

naturkatastrofer allt hårdare. Utvecklingsinsatser krävs

för att förebygga och lindra effekten av dessa ständigt

återkommande katastrofer. Likaså krävs ökad insikt om

de bakomliggande orsakerna till s.k. naturkatastrofer,

där missriktad utvecklingspolitik ofta är en

utslagsgivande faktor.

Det humanitära biståndet kommer även i

fortsättningen att ligga på en hög nivå, även efter det att

en stor del av stödet till det forna Jugoslavien överförts

till en särskild Europapost. Härtill kommer reguljära

bidrag till de humanitära organisationerna inom FN-

systemet och till ICRC från anslagsposten för det

multilaterala utvecklingssamarbetet samt utrymme för

humanitära insatser inom vissa landramar.

Landramsstöd för humanitära ändamål har tidigare bl.a.

utgått i Angola, Kambodja och Sri Lanka.

Bistånd genom folkrörelser och enskilda

organisationer

Ett livskraftigt civilt samhälle är fundamentalt i

utvecklingsländernas utveckling. De svenska enskilda

organisationernas engagemang och arbete spelar här en

stor roll. Folkrörelseförankringen och den svenska

folkbildningstraditionen används för att stödja

utvecklingen av enskilda organisationer i

samarbetsländerna och för att stärka det civila

samhällets institutioner. Det förutsätter att regeringarna

i samarbetsländerna i sin tur också är öppna för en

dialog med det civila samhället.

Precis som deras roll och arbete i det svenska

samhället varierar, bedriver folkrörelser och enskilda

organisationer många olika verksamheter i det

internationella samarbetet. Arbetet kan indelas i tre

områden: påverkan i normativa frågor, organisations-

och kompetensutveckling och direkt stöd till speciella

målgrupper, ofta fattiga och utsatta kvinnor, män och

barn.

Organisationernas verksamhet har under senare år

fokuserats mer på stöd till nationella och lokala

organisationer. Denna utveckling ligger helt i linje med

det statliga biståndets utveckling och är en konsekvens

av insikten att det bara är landet självt och dess invånare

som kan lösa sina egna problem. De enskilda

organisationernas arbete tenderar att få större

genomslag där det finns en stödjande infrastruktur, dvs.

där staten är närvarande.

Organisationerna har i samarbetet med sina partners

utvecklat kontakter och nätverk som ger speciell

kunskap, vilket kan ge dem en unik roll i bekämpandet

av fattigdomen. Att stärka fattigdomsinriktningen är

fortsatt en viktig utmaning för de svenska

organisationerna och skall ges prioritet i Sidas dialog

med dem. Den utvärdering av effekterna av enskilda

organisationers bistånd som Sida lät genomföra 1994/95

visade att organisationerna lyckats väl med att uppnå de

uttalade och omedelbara målen men att detta inte

nödvändigtvis innebär att insatserna har en långsiktigt

hållbar utvecklingseffekt. Denna utvärdering har under

budgetåret 1995/96 följts upp genom att Sida arrangerat

seminarier i Sverige och i tre samarbetsländer.

Merparten av bidragen för utvecklingsinsatser genom

folkrörelser och enskilda organisationer lämnas till 13

större organisationer med vilka Sida har ett långsiktigt

samarbete baserat på fleråriga ramavtal. Bidrag ges

också för informationsinsatser i Sverige. Av

ramorganisationerna är fem paraplyorganisationer för

mindre organisationer, vilket innebär att totalt ca 300

svenska enskilda organisationer under budgetåret

1995/96 beviljats bidrag för sammanlagt ca 2000

utvecklingsinsatser. Undervisning, demokrati och

mänskliga rättigheter samt hälsa är de största

sektorerna. Ansträngningar bör göras för att öka stödet

till organisationsuppbyggnad och kompetensutveckling.

Svenska riksdagspartier och dem närstående organ kan

söka bidrag på för utvecklingsinsatser på samma

premisser som övriga organisationer. Stödet till partier

behandlas ovan under avsnittet om demokratisering och

respekt för de mänskliga rättigheterna.

Volontärer utgör den största personalresursen inom

svenskt utvecklingssamarbete och ger många svenskar

möjlighet till praktiska insatser i u-länder.

Volontärinsatser har alltmer inriktats på insatser för

demokrati, erfarenhetsutbyte och kunskapsutveckling.

Det är en positiv utveckling.

En utredning om volontärverksamhetens

utvecklingseffekter i samarbetsländerna har slutförts

under år 1997. En av de viktigaste slutsatserna är att

utvecklingseffekterna av volontärinsatser är oklara och

måste förbättras. Som en konsekvens av detta måste

kraven öka på samtliga aktörer, dvs. volontären,

samarbetsorganisationen och den svenska

organisationen. Detta kräver förändringar i regelverket

för volontärer och sändande organisationer. Med högre

krav kommer framför allt organisationer som har lång

erfarenhet av bistånds- och utvecklingsprojekt att kunna

sända ut volontärer.

Med Sveriges inträde i EU öppnades möjligheter för

svenska folkrörelser och andra enskilda organisationer

att erhålla stöd från EU:s biståndsbudget. Under

budgetåret 1995/96 har Sida finansierat ett

samverkansprojekt för att stimulera svenska enskilda

organisationer att söka bidrag genom EU.

Programutveckling

Programutveckling skall bidra till ökad effektivitet i

utvecklingssamarbetet. Under posten finansieras dels

försöksverksamhet och metodutveckling, särskilt på

viktiga, underförsörjda områden, dels initiativ av Sida

tillsammans med andra givare eller organisationer för

att angripa problem vilkas lösning kräver breda

ansatser, t.ex. uppföljning av FN:s världskonferenser.

Medlen finansierar även vissa insatsförberedelser och

utvärderingar. Ett exempel på ett nytt område är urban

utveckling, där Sida avser utveckla metoder i första

hand i programländerna.

Budgetåret 1998 överförs från anslagsposten för

multilateralt utvecklingssamarbete till

programutveckling finansieringen av Sveriges bidrag till

Internationella familjeplaneringsfederationen (IPPF) och

World Maritime University (WMU) i Malmö. Medlen

har även tidigare disponerats av Sida. Under senare år

har ett antal nya organisationer uppstått inom området

sexuell och reproduktiv hälsa. Det svenska stödet kan

därför på sikt fördelas genom fler kanaler. Området är

högt prioriterat. Det svenska stödet till WMU baseras

på en fördelningsnyckel, där Sverige som värdland tar

på sig en bestämd andel av kostnaderna.

För år 1998 minskas medelstilldelningen på grund av

de höga ingående reservationerna.

Internationell rekrytering och resursbas

utveckling

I och med sammanslagningen 1 juli 1995, tillfördes Sida

bl.a. utbildningsverksamheten vid Sandö (Sandö U-

centrum). Under 1996 genomfördes en

organisationsförändring i avsikt att på ett tydligt sätt

mobilisera Sidas resurser för att aktivt medverka till en

hög standard vid rekrytering till internationella tjänster

samt flexibilitet för att snabbt kunna svara mot nya

krav.

Verksamheten omfattar främst multilateral

rekrytering med särskild inriktning på att öka antalet

svenskar i strategiska befattningar inom prioriterade

internationella organisationer. En annan väsentlig del är

inriktad på rekrytering och utbildning av personal som

ställs till förfogande för internationella uppdrag inom

främst demokrati och mänskliga rättigheter och för

insatser som valexperter och observatörer. Vidare

tillkommer rekrytering och utbildning av bilateral

fältpersonal och konsulter.

Konkurrensen om befattningar i internationella

organisationer är stark och för att komma ifråga för

sådana krävs alltid tidigare internationell erfarenhet. Ett

strategiskt instrument för vidare internationell

tjänstgöring är det multilaterala biträdande

expertprogrammet (JPO-programmet). Under den

senaste tioårsperioden har omkring 500 unga svenska

akademiker genom detta program givits betydande

kunskap och erfarenhet av internationell tjänstgöring.

Regeringen är angelägen om att de internationella

rekryteringsansträngningarna bedrivs mer strategiskt

och effektivt. En särskild rekryteringsfunktion har

därför inrättats inom Utrikesdepartementet, som i

samarbete med Sida och andra organisationer

samordnar arbetet. Som en integrerad del av de

intensifierade rekryteringsansträngningarna, kommer

det multilaterala biträdande expertprogrammet att

vidgas och ges ökad uppmärksamhet.

För att ytterligare bredda den svenska resursbasen

och intresset för internationell tjänstgöring kommer Sida

att fortsätta satsningen på att unga svenska akademiker

förbereds för och ges möjlighet till internationell praktik

och erfarenhet. Detta sker dels genom möjligheter till

resestipendier för oavlönade praktiktjänster vid

internationella organisationer, dels genom programmet

för Minor Field Studies .

Information

Målet för Sidas informationsverksamhet är att öka det

svenska folkets intresse för och kunskaper om

utvecklingsfrågor och utvecklingssamarbete. En aktiv

debatt om dessa frågor är av stor betydelse för Sverige

som blir allt mer integrerat i en snabbt föränderlig

värld. Information om andra länder och kulturer är

också viktigt för att motverka främlingsfientlighet.

Sida har ansvar för att informera om

utvecklingsfrågor, om det egna biståndet, inkl.

samarbetet med länder i Central- och Östeuropa, om

EU:s gemensamma utvecklingssamarbete samt om

multilateralt utvecklingssamarbete.

Informationsverksamheten riktar sig till hela samhället,

även om ungdomar, både i och utanför skolan, kanske

är den viktigaste målgruppen.

Utöver de medel som anvisas genom delposten för

information, ges bidrag från delposten för bistånd via

enskilda organisationer till deras

informationsverksamhet i Sverige samt till

folkbildningsorganisationerna för kursverksamhet om

bistånds- och utvecklingsfrågor. Totalt uppgår

informationsinsatserna till över 100 miljoner kronor.

Sidas årliga mätningar av opinionsläget avseende

utvecklingssamarbetet och mer oregelbundet

återkommande djupundersökningar visar på en oroande

minskning av stödet och på en brist på kunskap och

insikt i utvecklingsfrågor. Jämförliga undersökningar

inom andra EU-länder och inom EU som helhet visar

inte på samma utveckling. Det finns därför anledning att

överväga nya kanaler och metoder för att nå ut med

information om det internationella

utvecklingssamarbetet.

Utvecklingssamarbetet bygger i grunden på det

svenska folkets solidaritet med fattiga människor i andra

länder, men också på en djupare förståelse av Sveriges

långsiktiga intressen avseende t.ex. fred, miljö och

ekonomi. Detta tillsammans med de förändringar

avseende såväl utvecklingssamarbetets utformning och

inriktning, som betydelsen av olika informationskanaler

inom Sverige, understryker vikten av Sidas ambition att

förnya informationsverksamheten.

Sida har i sitt budgetunderlag föreslagit en kraftig

ökning av delposten. Regeringen delar denna

prioritering och föreslår en ökning för att möjliggöra

ökad information om alla delar av Sveriges samlade

utvecklingssamarbete. Ett nära samarbete mellan

Utrikesdepartementet och Sida i dessa frågor skall

eftersträvas.

4.4 Övrigt

Från anslagsposten A.1.3 Övrigt finansieras

gäststipendie- och utbytesverksamhet genom Stiftelsen

Svenska institutet, stöd till vissa organisationer,

utredningsverksamhet samt kapitaltillskott till Swedfund

International AB.

Medelsfördelning:

Gäststipendie- och utbytesverksamhet

genom Stiftelsen Svenska institutet 11 000 000

Övriga insatser 19 000

000

Utredningar m.m. 13 267

000

Summa 43 267

000

Gäststipendie- och utbytesverksamhet genom

Stiftelsen Svenska institutet

Denna verksamhet omfattar gäststipendieprogram för

långtidsstipendier och person- och erfarenhetsutbyte för

sökande från vissa utvecklingsländer samt personal- och

administrationskostnader i samband med mottagande av

FN-stipendiater i Sverige. Institutet önskar budgetåret

1998 finansiera bl.a. studieprogram för

parlamentariker, opinionsbildare, beslutsfattare och

experter inom områden av relevans för utvecklingen av

demokrati och mänskliga rättigheter samt fortsatt

kontakt- och erfarenhetsutbyte med den islamska

världen med fokus på Västbanken/Gaza och de länder

som aktivt deltar i fredsprocessen i Mellanöstern.

Dessutom föreslår institutet en resursförstärkning för

utbyte med Kina, eftersom ökad kunskap i kinesiska och

om det moderna kinesiska samhället är av stor

betydelse. Regeringen tillstyrker institutets förslag.

Övriga insatser

För den nordiska samfinansierade verksamheten vid

Nordiska Afrikainstitutet beräkas det svenska bidraget

till 4 550 000 kronor. Regeringen förordar en ökad

satsning på den policyrelaterade verksamheten och

information liksom en höjning av

resestipendieverksamheten.

Under delposten finansieras vidare bl.a. bidrag till

Stiftelsen Dag Hammarskjölds Minnesfond, som sedan

sextiotalet bedriver en verksamhet med mycket gott

internationellt anseende. Under senare år har

verksamheten bl.a. inriktats på behovet att reformera

FN-systemet, vilket är av stort värde med hänsyn till

Sveriges starka engagemang i dessa frågor.

Från delposten finansieras också Sveriges bidrag till

Nordiska United World College (UWC). UWC startade

1995 i Norge och bedriver en internationell

gymnasieutbildning med miljöprofil i syfte att främja

fred och samarbete. Bidraget finansierar kostnader för

elever från u-länder.

Utredningar m.m.

Från delposten finansieras utredningar, seminarier,

konferenser, information m.m. I verksamheten märks

förberedelser inför kommande förhandlingar mellan EU

och AVS-länderna samt den expertgrupp för studier i

utvecklingsfrågor (EGDI), som regeringen tillsatte i

september 1995 med uppgift att genomföra studier som

kan bidra till ökad förståelse av olika

utvecklingsproblem och till utformning av ett mer

effektivt bistånd.

Arbetet inom EGDI har nu kommit igång och de

första delstudierna har färdigställts. Gruppen förväntas

genomföra studier med fördjupade analyser av frågor av

vikt för biståndets långsiktiga effektivitet. Gruppens

arbete koncentreras kring:

 hur biståndsberoende kan minska,

 hur biståndsorganisationer bättre kan lära av

erfarenheter,

 hur nya handels- och kapitalströmmar påverkar

Afrika,

 hur ekonomiska reformer påverkar inkomsterna på

landsbygden i Afrika,

 hur barns villkor kan förbättras genom en utökad

förståelse av deras ekonomiska och sociala roll, och

 hur kapacitet och institutioner kan byggas upp och

vidmakthållas i utvecklingsländer.

Under 1997 98 anvisas vidare medel för den av

regeringen tillsatta studien med uppgift att utforma

förslag till en ny svensk Asienpolitik. Dessutom

kommer uppföljningar av redan gjorda utredningar att

bekosta delposten.

Under delposten skall även fortsättningsvis angelägna

och oförutsedda behov som kan uppstå under budgetåret

finansieras.

Swedfund

Swedfund International AB bidrar till utvecklingen av

bärkraftiga företag i samarbetsländerna genom

riskkapitalsatsningar i form av aktier eller lån, främst i

samverkan med svenskt näringsliv.

Under budgetåret 1995/96 bildades det helägda

dotterbolaget Swedfund Financial Markets AB, som

skall medverka till utveckling av de finansiella

sektorerna i de baltiska staterna genom att tillhandahålla

kapital och kunskap. Dotterbolaget är idag aktieägare i

tio banker och har lämnat förlagslån till ytterligare två.

Swedfunds investeringsportfölj bestod vid utgången

av budgetåret av 52 projekt varav ca två tredjedelar i u-

länder. Under budgetåret genomfördes fem

nyinvesteringar i utvecklingsländer och fem i Central-

och Östeuropa. Samtidigt sålde Swedfund sitt

aktieinnehav i tolv bolag, varav tio i u-länder och två i

Central- och Östeuropa. Verksamheten uppvisade ett

positivt rörelseresultat. Projektintäkternas andel av

projektkostnaderna uppgick till 51 % för koncernen och

66 % för moderbolaget, vilket översteg målsättningen

om 40 %.

Inget kapital har tillförts bolaget under de senaste

åren. Swedfund har i skrivelse till regeringen i mars

1997 hemställt om ytterligare kapitaltillskott.

Regeringen kommer som grundval för bedömningen av

omfattningen av ett sådant tillskott att genomföra en

översyn med tonvikt på en analys av olika alternativ vad

gäller framtida inriktning och omfattning av bolagets

verksamhet inklusive finansieringsmöjligheter.

Hänsyn bör därvid tas till det arbete bolaget gjort i

syfte att utarbeta en mer långsiktig affärsplan liksom till

avvägningar om balansen medan satsningar i u-

respektive östländer.

Regeringen fäster stor vikt vid den roll bolaget spelar

för att bidra till utveckling av ett konkurrenskraftigt

näringsliv i samarbetsländerna. Det är samtidigt

angeläget att renodla bolagets respektive andra organs

roller, främst Sidas, för att undvika överlappningar.

Översynen kommer att genomföras under hösten

1997 och beslut om kapitaltillskott behöver sannolikt

fattas under våren 1998. Regeringen har beredskap i

form av disponibla medel inom såväl

utvecklingssamarbetet med u-länder (reservationer som

inte tagits i anspråk) som inom östsamarbetet för

finansiering av ytterligare kapitalinsats under 1998.

5 A 2. Biståndsförvaltning

A 2. BISTÅNDSFÖRVALTNING

1995/96

Utgift

588 657

Anslag

s-

sparan

de

135 198

1997

Anslag

412 307

Utgifts

-

progno

s

458 000

1998

Förslag

409 333

1999

Beräkna

t

421 441

2000

Beräkna

t

433 922

Beloppen anges i tusental kronor

1. Består av anslagsposterna:

 A 2.1 Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida)

 401 444 kronor

 A 2.2 Nordiska Afrika Institutet (NAI) 7 889 kronor

Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida)

Sida är enligt förordningen med instruktion för

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida)

(1995:869) central förvaltningsmyndighet för Sveriges

bilaterala utvecklingssamarbete och för stödet till länder

i Central- och Östeuropa.

Sida framhåller i budgetunderlaget att myndigheten

under 1995/96 och 1997 genomfört omfattande

nedskärningar och rationaliseringar av förvaltningen, i

huvudsak genom samordningsvinster efter

sammanslagningen av de tidigare fem

biståndsmyndigheterna men också genom nedläggning

av vissa aktiviteter. Personalens engagemang har varit

avgörande i detta arbete. För att bibehålla detta

engagemang behövs kontinuerlig kompetensutveckling.

Sida understryker att minskade förvaltningsresurser i

längden inte är förenliga med höga och ökande krav på

kvalitet.

Sida föreslår dels att 12,4 sakanslagsfinansierade

tjänster vid Sida i Stockholm inlöses genom att

anslagsposten A.2.1 ökas med 6,2 miljoner kronor, dels

att anslagsposten höjs med ytterligare 22 miljoner

kronor motsvarande Sidas kostnader för räntor och

amorteringar. Sida har ett anslagssparande som ökat till

132 miljoner kronor. Det anges av Sida bero på bl.a. att

ombyggnationer m.m. av nya lokaler efter

sammanslagningen av de tidigare myndigheterna

finansierats med lån, en tillfällig hyresreduktion,

rationaliseringar och lägre utlandskostnader än beräknat

tack vare en starkare växelkurs för kronan under 1996.

Regeringens överväganden

Övergripande mål

Inom ramen för det övergripande målet för Sveriges

utvecklingssamarbete att höja de fattiga folkens

levnadsnivå skall Sida bedriva utvecklingssamarbete i

enlighet med de av riksdagen fastställda

biståndspolitiska målen samt de landstrategier och andra

policydokument som regeringen fastställer.

Resurser för budgetåret 1998

Sida är underkastat tidigare beslutad minskning av

förvaltningskostnaderna med 11 % under perioden

1995/96 1998. För budgetåret 1998 innebär det

följande:

Ramanslag 401 444 tkr

beräknade avgiftsinkomster 4 500 tkr

Totalt 406 944 tkr

Sidas förslag om kompensation för avveckling av

sakanslagsfinansiering av tjänster vid kontoret i

Stockholm samt för ökade räntor och amorteringar

avvisas.

Resultatinformation

Sida intar en ledande ställning i det internationella

givarsamfundet såväl avseende ett kvalitativt

högtstående bistånd som när det gäller utveckling av

analys och policy. Sida har framgångsrikt genomfört

den omfattande omorganisationen som

sammanslagningen av fem myndigheter till den nya

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete

innebar.

Det finns dock problem i vissa avseenden, t.ex. de

alltför höga reservationerna, som föranledde beslut om

indragning av 500 miljoner kronor i samband med den

ekonomiska vårpropositionen. Sida måste också (som

framhållits under avsnitt 4.3 ovan) satsa på att höja

kompetens och kapacitet, inklusive i form av en flexibel

organisation och nya arbetsformer, för att stärka och

effektivisera stödet till viktiga områden, t.ex. demokrati

och mänskliga rättigheter.

Under år 1998 fortsätter den under 1997 inledda

försöksverksamheten avseende sakanslagsfinansiering

av vissa tjänster i fält. Verksamheten syftar till att

underlätta för Sida att på ett flexibelt och

kostnadseffektivt sätt anpassa fältverksamheten till

skiftande förutsättningar för beredning och

genomförande av insatser i samarbetsländerna. Under

1998 är det väsentligt att de möjligheter som härmed

erbjuds utnyttjas till fullo.

Regeringens bedömningar med anledning av

revisionens iakttagelser

RRV har lämnat en revisionsberättelse med invändning

på grund av att resultatredovisningen inte uppfyller

väsentliga krav enligt förordningen (1993:134) om

myndigheters årsredovisning och anslagsframställning.

Kritiken avsåg främst bristande koppling mellan mål

och resultat, bristande redovisning av prestationer och

kostnader samt bristande rutiner för kvalitetsstärkning

av underlaget för årsredovisningen. Vid en särskild

granskning av vissa integrerade utlandsmyndigheter

konstaterades att medan Sidas regelverk är en bra grund

för god intern kontroll, brister efterlevnaden av

regelverket.

Regeringen anser att RRV:s kritik på flera punkter är

konstruktiv. Myndighetens verksamhet är dock mycket

komplex med insatser i ett stort antal länder och inom

flertalet samhällssektorer. Utvecklingssamarbete är

därtill en långsiktig verksamhet. För analys av

effekterna, dvs. det slutgiltiga resultatet av Sidas

verksamhet finns dels Sidas stärkta

utvärderingsverksamhet, dels landstrategiprocessen, dels

mer eller mindre regelbundet återkommande,

djupgående granskningar av olika delar av Sidas

verksamhet. Årsredovisningen bör därför inriktas på

myndighetsnära information särskilt avseende

kostnadseffektivitet.

Sidas årsredovisning utformades redan för budgetåret

1995/96 i enlighet med en modell som utarbetats inom

ett projekt genomfört i samarbete mellan

Regeringskansliet, Sida och RRV, vilket medförde vissa

övergångssvårigheter. Bland annat var befintliga

ekonomiadministrativa system inte utformade för att

svara mot de nya krav som ställdes. RRV:s kritik visar

dock att Sida måste prioritera såväl ekonomistyrning i

vid mening som resultatredovisning.

Slutsatser

Utvecklingssamarbetets förändrade villkor, inriktning

och utformning ställer stora och delvis nya krav på Sida

som organisation

Den omfattande policyutveckling och

erfarenhetsåtervinning som sker inom svenskt och

internationellt utvecklingssamarbete måste genomsyra

tänkandet, leda till nya former och metoder samt

genomföras i praktiken

Regeringen instämmer därför i Sidas bedömning att

behovet ökat av kontinuerlig kapacitetsutveckling och att

minskande förvaltningsresurser i längden inte är

förenliga med höga och ökande krav på kvalitet.

Regeringen avser därför stödja Sidas avsikt att

genomföra ett kapacitetslyft inom organisationen.

Nordiska Afrikainstitutet

Nordiska Afrikainstitutet, (NAI) huvudsakliga uppgift är

att främja och driva forskning om Afrika och att

informera om Afrika och aktuella afrikanska frågor

inom Norden. Detta sker genom forskning. konferenser

och seminarier, biblioteket och dokumentation,

publikationer samt policyrelaterad verksamhet.

De policyinriktade aktiviteterna har fått ökat

utrymme. Institutet anser att kompensationen för bl.a.

ökade hyreskostnader i förra årets budgetproposition

skapat utrymme för viss konsolidering av

verksamheten. Institutet föreslår en höjning av

verksamhetsanslaget för den policyrelaterade

verksamheten, för ett nytt bibliotekssystem samt för att

upprätthålla nivån på resestipendieprogrammet.

Regeringens överväganden

Övergripande mål

Målen för Nordiska Afrikainstitutet är enligt

förordningen (1995:1352) med instruktion för

myndigheten, att inom Norden

 främja och driva vetenskaplig forskning om Afrika,

 främja samarbete och kontakter mellan nordiska och

afrikanska forskare,

 utgöra ett dokumentationscentrum för forskning och

studier om Afrika,

 informera om Afrikaforskning och aktuella

afrikanska förhållanden.

De riktlinjer för Nordiska Afrikainstitutets verksamhet

som regeringen redovisade i 1993 års budgetproposition

(prop. 1992/93:100 bil. 4, bet. 1992/93:UU15, rskr.

1992/93:297) gäller alltjämt. Institutet skall befästa sin

ställning som samordnare och katalysator för den

nordiska Afrikaforskningen. En viss del av

verksamheten skall även framgent vara efterfrågestyrd

och finansierad genom uppdrag från bl.a. de nordiska

biståndsmyndigheterna.

Resurser för 1998

Ramanslag 7 889 tkr

Beräknade avgiftsinkomster 500 tkr

Institutets forsknings- och forskningsstödjande

verksamhet finansieras gemensamt av de nordiska

länderna. Den svenska andelen beräknas till 4 550 000

kronor och finansieras från anslagspost A 1.3. I

bidraget ingår en särskild satsning på den

policyrelaterade verksamheten och information liksom

en ökning av resestipendieverksamheten.

Den nordiska samsynen på och den gemensamma

finansieringen av institutets forskningsprogram är av

grundläggande betydelse. Nordiska Afrikainstitutet har

nu uppnått långsiktighet vad gäller de nordiska

ländernas gemensamma finansiering. Institutet skall

sträva efter att denna bibehålls. Institutet har tecknat

treåriga samarbetsavtal med Damark, Finland och

Norge.

Resultatinformation

Av årsredovisningen framgår att institutet under det

senaste decenniet kunnat genomföra en kraftig

expansion av sin forskningsverksamhet tack vare ett

ökat engagemang från de reguljära anslags- och

bidragsgivarna, vilket har resulterat i ökande intresse

för institutets forskning från omvärlden.

Institutet visar flera exempel på att det är

högkvalitativ forskning som bedrivs.

 Kontakterna och samarbetet med andra

forskningsinstitutioner har intensifierats.

 Biståndsmyndigheterna i Norden begär allt större

medverkan av institutet på olika områden och

uppdragen från nordiska biståndsmyndigheter och

andra organisationer inom biståndet tenderar att öka.

 Efterfrågan på föreläsare från institutets

forskarkollektiv har ökat.

 Forskarna får sina rapporter publicerade i

internationella tidskrifter.

Biblioteksverksamheten kan för de flesta mätbara

aktiviteter uppvisa ca 5 % ökning. Ett åtgärdsprogram

för biblioteket har genomförts mycket väl trots en tidvis

besvärlig personalsituation.

De policyinriktade aktiviteterna har fått ökat

utrymme och institutet har under senare år uppvisat en

kraftig ökning av antalet publikationer. Även

försäljningssiffrorna visar en glädjande uppgång. Flera

institutioner, främst i Norden, önskar publicera sig

genom institutet och en stor del av produktionen blir

föremål för positiva bedömningar i internationella

tidskrifter. Forskare, både nordiska och afrikanska, men

även amerikanska och europeiska sänder sina

manuskript till institutet med ambitionen att få dem

utgivna.

Regeringens bedömingar med anledning av

revisionens iakttagelser

Nordiska Afrikainstitutets årsredovisning ger enligt

RRV en rättvisande bild av verksamhetens kostnader

och intäkter och av myndighetens ekonomiska ställning.

Myndigheten redovisar överskådligt kostnaderna per

verksamhetsgren.

Slutsatser

Verksamheten vid Nordiska Afrikainstitutet har de

senaste åren intensifierats. De utåtriktade aktiviteterna

har breddats och utökats. Institutets internationella status

har höjts. Det är mycket viktigt att institutet kan

fortsätta att ha en hög profil för att bidra till att stärka

och skapa intresse för Nordens Afrikapolitik.

Balans bör råda mellan den akademiska forskningen

och den mer policyinriktade verksamheten. Den

akademiska forskningen skall utgöra basen i NAI:s

verksamhet. NAI:s medverkan i arbetet med att ta fram

underlag för en ny svensk Afrikapolitik är ett bra

exempel på hur kompetensen vid NAI skall användas.

Den resurs som institutet utgör när det gäller

Afrikakunnande i Norden bör utnyttjas i ännu högre

grad. Det är viktigt att den kunskapsbas som byggts upp

på NAI också utnyttjas för att sprida information om

Afrika och för att påverka det internationella samarbetet

med Afrika.

6 B Samarbete med Central- och Östeuropa

UTGIFTSUTVECKLINGEN FÖR ANSLAGNA MEDEL

AVSEENDE SAMARBETET MED CENTRAL- OCH

ÖSTEUROPA

1995/96

Utgift

1 241

060

Anslag

s-

sparan

de

1 441

536

Därav

1996

Utgift

736 710

1997

Anslag

810 800

Utgifts

-

progno

s

942 000

1998

Förslag

810 800

1999

Beräkna

t

810 000

2000

Beräkna

t

810 000

Beloppen anges i tusental kronor.

Under budgetåret 1998 kommer regeringen bl.a. att

 intensifiera insatserna för att bistå de länder som

skall förhandla om medlemskap i EU, särskilt

Estland, Lettland, Litauen och Polen,

 främja regional utveckling i norra Europa inom

ramen för Östersjösamarbetet och

Barentssamarbetet, bl.a. genom att aktivt verka för

undanröjande av handelshinder och andra problem

som står i vägen för ekonomisk samverkan och ökat

utbyte av varor och tjänster,

 utnyttja den ökade reformviljan i Ryssland till att

genomföra planerade insatser inom den sociala

sektorn och hälso- och sjukvården, främst då det

gäller äldreomsorg och vård av handikappade barn,

samt identifiera nya områden för samarbete inom

dessa sektorer,

 stödja en på svenskt initiativ upprättad juristhögskola

i Riga, som skall ge studenter i de tre baltiska

staterna möjlighet att bedriva högre juridikstudier i

enlighet med de krav som rättsstaten och

marknadsekonomin ställer,

 med stöd av utvärderingen av det hittillsvarande

samarbetet med Central- och Östeuropa lägga fram

en särskild proposition i mars 1998 om det fortsatta

samarbetet under perioden 1999 2001.

Budgetåret 1998 är det sista inom ramen för det

flerårsprogram för samarbete med Central- och

Östeuropa som antogs våren 1995. Programmet baseras

på regeringens särproposition 1994/95:160, enligt

vilken 4 010 miljoner kronor under tre och ett halvt år

skulle anslås till fortsatt bilateralt och multilateralt

samarbete med de central- och östeuropeiska länderna,

med tonvikt på Sveriges geografiska närområde. Fyra

övergripande mål ställdes upp, nämligen att främja en

säkerhetsgemenskap, att fördjupa demokratins kultur,

att stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling och

att stödja en miljömässigt hållbar utveckling. Riksdagen

har senare beslutat att ett jämställdhetsperspektiv skall

genomsyra hela samarbetet.

Den dynamiska utvecklingen i Central- och

Östeuropa har redan avsatt påtagliga positiva resultat

med avseende på politisk stabilitet och ekonomiska

framsteg. Det återstår likväl mycket att göra inom de

områden som täcks av de uppställda målen.

Samhällsomvandlingen har fått en ny dimension genom

de associerade centraleuropeiska och baltiska ländernas

önskan att bli fullvärdiga medlemmar av Europeiska

unionen. EU har å sin sida åtagit sig att underlätta och

påskynda denna utvidgning. På grundval av de

inlämnade ansökningarna och bedömningar av hur långt

länderna hunnit i den nödvändiga anpassningen till EU:s

regelverk och normer förutses förhandlingar kunna

inledas efter årsskiftet. Strävan att knyta Ryssland,

Ukraina och andra länder i det forna Sovjetunionen

närmare det europeiska samarbetet på olika områden,

blir betydelsefullt det närmaste året.

Det ligger i Sveriges intresse att medverka till

utvidgningen och utvecklingen av relationerna med de

central- och östeuropeiska länderna. Detta betonades

också i 1995 års särproposition. Sveriges eget

samarbete med Central- och Östeuropa under år 1998

skall i första hand ses som ett fullföljande av den

verksamhet som hittills bedrivits inom ramen för det

gällande programmet. De mål som där uppställdes är

fortfarande giltiga. De erfarenheter Sverige vunnit av

sin egen EU-anpassning och sina egna

medlemskapsförhandlingar blir en väsentlig del av det

stöd som erbjuds de central- och östeuropeiska länderna

som ansökt om medlemskap i EU. Den

kunskapsöverföring av detta slag som redan äger rum

kommer att vidareutvecklas. De landstrategier som har

utarbetats för de prioriterade samarbetsländerna har

identifierat olika angelägna insatsområden, av vilka

många är av stor betydelse för integrationsprocessen.

En annan faktor som vidgar och fördjupar

perspektivet på utvecklingen i Central- och Östeuropa är

strävan att genom såväl egna som multilaterala insatser

stärka det regionala samarbetet. Målet är att främja ett

dynamiskt och demokratiskt norra Europa som en del

av samarbetet i hela Europa. De nya initiativ till

samverkan i Östersjöregionen som togs år 1996 i

samband med regeringschefsmötet i Visby och mötet

med Östersjöstaternas råd i Kalmar har

vidareutvecklats, och har sedan lett till konkreta

resultat, bl.a. då det gäller miljösamarbete och

bekämpande av organiserad brottslighet. Det är särskilt

viktigt att de baltiska staterna, Polen och Ryssland

själva uppmuntras att spela en än mer aktiv roll i

Östersjösamarbetet. Sverige önskar också medverka till

att de möjligheter som finns till samordning av

bilaterala insatser och olika EU-program i

Östersjöregionen utnyttjas optimalt. Näringslivets

medverkan är av avgörande betydelse. Folkrörelser och

enskilda organisationer samt regionala och lokala organ,

som bidrar till att ge Östersjösamarbetet bred

förankring, skall få fortsatt stöd.

Utvecklingen av det euro-arktiska samarbetet har stor

betydelse för förbindelserna med nordvästra Ryssland.

För att utveckla samverkan mellan de nordliga

regionerna beslöts vid ett utrikesministermöte år 1993

att bilda Barents Euro-Arktiska råd. Sverige innehar

efter Ryssland ordförandeskapet för Barentsrådet under

år 1997. Under ordförandeåret söker Sverige särskilt

bidra till att stärka banden mellan Barentsregionen och

EU, förbättra villkoren för handel och investeringar,

öka insatserna på kärnsäkerhetens område,

uppmärksamma miljö- och energifrågor. Sverige

innehar även ordförandeskapet för Barentsrådets

ekonomiska arbetsgrupp. Nästa ministermöte planeras

äga rum i Luleå i januari 1998. Regeringen kommer

även fortsättningsvis att ge Barentssamarbetet hög

prioritet då det gäller den regionala utvecklingen i

Sveriges närområde.

I budgetpropositionen för år 1998 föreslår regeringen

att medel om 810 800 000 kronor anvisas för

samarbetet med Central- och Östeuropa. Vidare föreslås

att regeringen bemyndigas att ikläda staten

betalningsansvar i form av statliga garantier för

finansiellt stöd till länder i Central- och Östeuropa om

högst 150 000 000 kronor.

Budgetåret 1998 är det sista året i det treåriga

programmet för Central- och Östeuropa. I 1997 års

ekonomiska vårproposition angavs att regeringen har

beräknat ett fortsatt samarbetsprogram med Central-

och Östeuropa på 810 000 000 kronor per år för 1999

och 2000, under förutsättning att en oberoende

utvärdering av samarbetet genomförs. Vidare angavs att

regeringen under år 1998 kommer att lämna förslag till

omfattningen och inriktningen av samarbetet efter år

1998. Skrivningarna i vårpropositionen syftade till att ge

utrymme och flexibilitet för den kommande perioden.

För att verksamheten med samarbetet med Central- och

Östeuropa inte avsevärt skall påverkas negativt under år

1998 föreslås att regeringen får bemyndigande att under

budgetåret 1998 åta sig ekonomiska förpliktelser för

insatser i Central- och Östeuropa innebärande åtaganden

om högst 810 miljoner kronor som medför utgifter

efter år 1998 under förutsättning att den oberoende

utvärderingen har presenterats.

Samarbetets huvudområden

Att främja en säkerhetsgemenskap

Sedan det kalla krigets slut har säkerhetsbegreppet

breddats till att omfatta andra hot än de rent militära.

Civilt betonade faror och hot såsom kampen mot

organiserad och gränsöverskridande ekonomisk

brottslighet, terrorism, miljöhot, kärnvapenspridning

m.m. har fått ökad betydelse. Den militära dimensionen

i hotbilden har inte försvunnit men är en del av en

större helhet. Det svenska säkerhetsfrämjande stödet

grundar sig på en strävan att bidra till förstärkt säkerhet

i hela Europa som ett led i utvecklandet av en

alleuropeisk freds- och säkerhetsordning. Genom ett

säkerhetsfrämjande samarbete med grannländerna och

med beaktande av FN och OSSE fastlagda principer,

gagnar vi vår egen säkerhet och bidrar till ökad stabilitet

och säkerhet i Östersjöregionen.

Det säkerhetsfrämjande stödet kan användas för

insatser i hela Central- och Östeuropa, men särskild

prioritet ges insatser i närområdet, främst i de baltiska

staterna men också i Polen och i nordvästra delarna av

Ryssland inklusive Kaliningrad. Stödet samordnas av en

interdepartemental arbetsgrupp under ledning av

biträdande statssekreteraren i Utrikesdepartementet.

Beslut om varje insats fattas av regeringen.

Sedan 1990 har totalt 300 miljoner kronor utgått i

säkerhetsfrämjande stöd. Huvuddelen av samarbetet har

gällt de tre baltiska länderna och omfattar bl.a. stöd till

säkerhetspolitisk kompetensutveckling, kust- och

gränsbevakning, sjö- och luftfart, polis, tull, civilförsvar

och räddningstjänst. Sverige har också bistått de baltiska

staterna att bygga upp försvarsmakter under

demokratisk kontroll. Insatserna avseende de västra

land- och sjögränserna liksom på räddningstjänstens

område har gått in i en avslutande fas. Fortsatta insatser

på dessa områden kommer främst att ha karaktären av

underhåll och uppföljning av genomförda projekt.

De erfarenheter som under 90-talet vunnits genom

insatser på det säkerhetsfrämjande området har

understrukit vikten av subregionalt och regionalt

samarbete i Östersjöregionen. Det säkerhetsfrämjande

stödet bör därför fortsättningsvis inriktas på regionalt

samarbete och gränsöverskridande samarbetsprojekt.

Stärkandet av demokratins och rättsstatens institutioner

har viktiga säkerhetsfrämjande aspekter, inte minst

beträffande de s.k. lågnivåhoten dvs. icke militära hot

mot säkerheten. I stor utsträckning bör stödet vara

anpassat till rådande europeiska normer och i synnerhet

EU:s regelsystem. Det svenska stödet till polis- och

tullväsende utgör exempel på säkerhetsfrämjande

insatser som också är av betydelse för ländernas

ekonomiska utveckling och integration i Europa och för

EU. Stödet bör därför fortsatt inriktas på uppbyggnaden

av grundläggande statsfunktioner: polis, kust- och

gränsbevakning, tullväsende, demokratisk försvarsmakt,

säkerhetspolitisk kompetens m.m.

Åtgärder för att öka de baltiska ländernas förmåga

att delta i PFF-samarbetet (Partnerskap för fred)

kommer också att stödjas, t.ex. officersutbildning och

minröjningsoperationer. Sverige avser också stödja en

fortsättning av Baltisk bataljon (BALTBAT) projektet,

liksom upprättande av en sambaltisk marinstyrka, Baltic

Naval Squadron (BALTRON) som avses användas

exempelvis för förstärkt kustbevakning, räddningstjänst

samt minröjning.

Att fördjupa demokratins kultur

Demokratiseringen har utgjort ett av de viktigaste

inslagen i de central- och östeuropeiska staternas

samhällsomvandling. Sverige kommer att fortsätta att

stödja den löftesrika processen och bidra till att fördjupa

demokratins kultur. Det kommer att vara lika viktigt för

de central- och östeuropeiska länderna att kunna uppvisa

stabila demokratiska institutioner och respekt för

mänskliga rättigheter och minoriteter som att visa på

framsteg i övergången till marknadsekonomi vid

bedömningen av deras ansökningar om medlemskap i

EU. Demokratisamarbetet utgör därför ett viktigt bidrag

till ansökarländernas närmande till EU. Stödet på

demokratiområdet har ökat markant de senaste åren,

både vad gäller antalet insatser och volym, men

stödinsatser inom detta område är vanligen mindre

finansiellt krävande än på andra områden.

Regeringen har beslutat på förslag från Sida om en

strategi för stöd till en demokratisk samhällsutveckling

och respekt för mänskliga rättigheter i Central- och

Östeuropa, som är vägledande för demokratisamarbetet.

Med utgångspunkt i strategin skall insatserna

fokuseras på stöd till rättsväsendet, lokal demokrati

(bl.a. det fördjupade vänortssamarbete),

journalistutbildning, beredning av de politiska besluten

och samspel mellan de politiska instanserna och

förvaltningen, kontroll och revision i förvaltningen samt

medborgarutbildning och medborgaraktiviteter i

samhällsfrågor. Jämställdhetstänkande skall prägla

demokratisamarbetet liksom alla andra delar i

östsamarbetet, men direkta insatser för att främja

jämställdhet mellan kvinnor och män lyfts särskilt fram

i demokratistrategin.

Utvecklingssamarbetet på rättsområdet bör få ökad

uppmärksamhet i strävandena att stödja de baltiska

ländernas och Polens närmande till EU. Sida har det

senaste året tagit inititativ till utökade insatser på

området i de baltiska staterna. Arbetet inom den under

året upprättade Kommittén för utvecklingssamarbete på

rättsområdet förväntas bidra bl.a. till en stärkt resursbas

inom sektorn.

Dessutom fattades beslut vid ett nordiskt-baltiskt

utrikesministermöte i september 1997 om tillsättandet

av en nordisk-baltisk aktionsgrupp för att samordna

nordiskt stöd till de baltiska ländernas närmande till EU

på tredjepelarområdet, t.ex. rättsväsende, polisväsende,

tull- och gränskontroll och migrationsfrågor.

Regeringen anser vidare att det samarbete som sker

genom Svenska institutet och mellan enskilda

organisationer och folkrörelser i Sverige och

samarbetsländerna är av avgörande betydelse för

fördjupandet av demokratins kultur. Språk- och

integrationsstödet för de rysktalande

befolkningsgrupperna i Estland och Lettland är också

mycket betydelsefullt, såväl i demokratihänseende som i

ett säkerhetsfrämjande perspektiv. Detta stöd skall öka

nästkommande år.

Att på djupet förändra den politiska kulturen är en

lång process. Resultaten i ett kort perspektiv är svåra att

mäta. Några svenska insatser som genomförts de

senaste åren är att:

 ca 100 journalister har fått utbildning i Sverige om

medias roll i en demokrati,

 ett 80-tal svenska kommuner deltar eller har deltagit

i det fördjupade vänortssamarbetet med kommuner

på andra sidan Östersjön,

 utbildning av kriminal- och fångvårdspersonal för en

humanare fångvård i de baltiska länderna har

genomförts,

 så gott som alla svenska riksdagspartier har i dag

etablerade kontakter med systerpartier på andra

sidan Östersjön.

Att stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling

Huvuddelen av samarbetet inom det ekonomiska

området syftar till att bygga upp och stödja de

institutioner som behövs för en fungerande

marknadsekonomi och därmed bidra till en dynamisk

ekonomisk utveckling i Östersjöregionen. Parallellt med

den ekonomisk omställningen utsätts det sociala

skyddsnätet för svåra påfrestningar och insatser inom

den sociala sektorn är därför av särskild betydelse.

Uppgiften är att fullfölja omvandlingen från de

sovjetiska samhällsstrukturerna, över etablerandet av

marknadsekonomins fundament och de

övergångsproblemen till en fullfjädrad social

marknadsekonomi och välfärdssamhälle av

västeuropeisk karaktär. Att lyckas med detta är av

avgörande betydelse för Europaintegrationen och för att

ett framtida utvidgat EU skall fungera väl.

Sveriges stöd till den ekonomiska utvecklingen är

framför allt inriktat på institutionsuppbyggnad. Stödet

omfattar bland annat samarbete inom offentlig

förvaltning, som budget, statistik, revision,

skattesystem, arbetsmarknadens institutioner och

infrastruktur. Ett omfattande samarbete bedrivs också

avseende lantmäteri och fastighetsregistrering, vilket

underlättar för de nya ägandeförhållandena i länderna.

Samarbetet på dessa områden, som pågått under flera

år, är särskilt betydelsefullt i ljuset av kandidatländernas

närmande till EU.

Regeringen anser att det näringslivsinriktade

samarbetet är av fortsatt betydelse. Samverkan med

svenskt näringsliv är av ömsesidigt intresse för Sverige

och länderna i Central- och Östeuropa. Det

näringslivsfrämjande stödet till regionen sker bland

annat via Sida genom StartÖst, som syftar till att

underlätta för svenska små och medelstora företag som

vill etablera sig i Baltikum, nordvästra Ryssland och

Ukraina. De svenska företagen får härigenom stöd

främst till utbildning. Programmet Advantage Balticum

riktar sig till baltiska företag och syftar till att öka deras

export till Sverige. Från och med hösten 1997

inkluderas även ukrainska företag i programmet.

Två program stödjer också utvecklingen av banker

och företag i Baltikum. Det baltiska

investeringsprogrammet (BIP) är ett samnordiskt

program som etablerades 1992 och som efter en

förlängning fortsätter fram till slutet av år 1999. BIP

syftar till att förbättra företagsklimatet i de baltiska

länderna, bland annat genom stöd till tre nationella

investeringsbanker. Genom Swedfund Financial

Markets AB (SFM) stödjer Sverige den privata

banksektorn i samtliga tre baltiska länder. SFM bidrar

med aktiekapaital och lån till banker och

hypoteksinstitut, men förmedlar även tekniskt stöd

genom seminarier och kurser. Bolaget är nu delägare i

ca tio banker. SFM:s engagemang har bidragit till att

stabilisera banksektorn och att åter bygga upp

förtroendet för privata banker i de baltiska länderna.

Under budgetåret 1998 planerar regeringen att

fortsätta bidra till ett stärkande av den ekonomiska

omvandlingen i länderna, med tonvikt på de områden

som för ansökarländerna har en direkt relevans för

närmandet till EU. Härtill skall de senaste årens

utveckling med ökat svenskt stöd till en förstärkning och

moderinisering av den sociala sektorn i

samarbetsländerna fortsätta.

Att stödja en miljömässigt hållbar utveckling

Sveriges miljöinsatser i Central- och Östeuropa

inriktas på att bevara och förbättra miljön, särskilt i och

kring Östersjön. Utgångspunkten för insatserna är

Åtgärdsprogrammet för Östersjön med förslag på

insatser som gynnar gränsöverskridande samarbete.

Insatserna består dels av institutionellt stöd till centrala

och regionala miljöförvaltningar och dels av

investeringar som är nära kopplade till

kunskapsöverföring. Ett nära samarbete mellan

Utrikesdepartementet och Miljödepartementet sker

beträffande miljöstödet.

De största föroreningskällorna i Östersjön är

avloppsvatten från hushåll och industrier samt

jordbrukets läckage av näringsämnen.

Sverige har hittills tecknat avtal om delfinansiering

av sju större vatten- och avloppsprojekt i Baltikum och

deltar för närvarande i förberedelser om ytterligare

vatten- och avloppsprojekt i Baltikum, Polen, Ukraina

och Ryssland där de största insatserna planeras i S:t

Petersburg respektive Kaliningrad. Sverige har även

finansierat studier avseende avfallsprojekt i Lettland och

Polen samt mottagningsanordningar för olja i hamnar i

Polen och Ryssland.

Den närmare inriktningen vad gäller avloppsrening

bör ses över i enlighet med det nya åtgärdsprogrammet

för Östersjön. Även miljöinsatser inom

jordbruksområdet har hög prioritet. En fortsättning på

det tidigare stöd som förmedlats via Statens

lantbruksuniversitet (SLU) vad gäller

demonstrationsprojekt i de baltiska republikerna, Polen

och Ryssland avseende ett miljöanpassat jordbruk

förbereds nu av Sida.

Vid statsministrarnas i Östersjöregionen möte i Visby

år 1996 fastlades att uthållig utveckling skulle vara

grunden för det fortsatta samarbetet i regionen. Bakom

detta ligger en insikt om att många miljöproblem inte

går att lösa annat än genom internationell samverkan.

En annan viktig utgångspunkt är att förebygga oönskade

miljökonsekvenser som kan bli följden av en snabb

ekonomisk utveckling i Östersjöregionen och att därför

lägga grunden för en sund utveckling som tar de första

stegen mot en uthållig utveckling av regionen. Det

svenska initiativet att utveckla en Agenda 21 för

Östersjöområdet är en avspegling av detta. I detta arbete

kommer EU:s utvidgning att spela en viktig roll som

drivkraft för fortsatt miljöanpassning i regionen.

Centrala frågor rörande de sju tunga samhällssektorer

som ska behandlas inom ramen för en Agenda 21 för

Östersjömområdet kommer att tas upp. Det gäller bl.a.

energisektorns anpassning till uthållig utveckling.

Inom kärnsäkerhets- och strålskyddsområdet har

verksamheten fortsatt koncentrerats till området kring

Östersjön. Ett av målen för svenska insatser är att

användningen av kärnenergin sker med högsta möjliga

säkerhetskrav och att kärnkraftverken i regionen

uppfyller internationellt rekommenderade

säkerhetskrav. De kärnkraftverk som inte kan uppnå en

acceptabel säkerhet bör stängas så snart som möjligt.

Detta är en förutsättning för det ekonomiska biståndet.

Efter Sovjetunionens upplösning har ett intensivt

internationellt samarbete bedrivits för att förbättra

kärnsäkerhet och strålskydd i Central- och Östeuropa

och de nya oberoende staterna. Det svenska stödet

kanaliseras genom Statens kärnkraftsinspektion (SKI)

och Statens strålskyddsinstitut (SSI). Det är angeläget

att ställa de svenska insatserna i relation till dem som

görs av andra instanser, t.ex. EU och EBRD,

(European Bank for Reconstruction and Development).

Samarbetet bedrivs inom områden som

reaktorsäkerhet, strålskyddsåtgärder, hantering och

omhändertagande av radioaktivt avfall samt förbättrad

beredskap. Det svenska stödet koncentrerades till en

början på säkerhetsförbättringar i de äldre

sovjetiskbyggda kärnkraftverken. Särskilt har insatser

vid kärnkraftverket Ignalina i Litauen prioriterats. Vid

Ignalinaverket har under det gångna året insatserna

möjliggjort flera organisatoriska och tekniska

förbättringar, bl.a. utveckling av lednings- och

kvalitetssäkringsfunktionen, ökad tryckavlastning,

förstärkning av brandskydd, reparation av svetsar i

rörsystem samt förbättrat tillträdesskydd. Stödet har

också omfattat stärkande av säkerhetsmyndigheterna

och förbättring av säkerhetskulturen vid

kärnkraftverket. Dessa insatser blir särskilt

betydelsefulla de närmaste åren när reaktornerna skall

licensieras utifrån de säkerhetskrav som tillämpas i väst.

Samarbete med Ryssland avseende en säkerhetsanalys

av kärnkraftverket i Leningrads län och brandskyddet

vid kärnkraftverket i Kola har inletts. Det svenska

stödet bör fortsätta, men i större utstsräckning inriktas

på att stärka mottagarländernas säkerhetsmyndigheter

och på åtgärder för att höja säkerhetskulturen.

I och med att de mest akuta frågorna rörande

reaktorernas säkerhet har identifierats och vissa av dem

åtgärdats, finns det anledning att intensifiera samarbetet

på andra långsiktigt viktiga områden. Avfallssituationen

på Kolahalvön och miljöpåverkan från dumpningen av

radioaktivt material i Barents- och Karahaven är

områden där Sveriges engagemang bör öka samtidigt

som samarbetet i Östesjöområdet fortsätter.

Samarbetsländerna

Under 1996 fastställde regeringen landstrategier för

utvecklingssamarbetet med Estland, Lettland, Litauen,

Ryssland och Polen. Riktlinjer för

utvecklingssamarbetet med Ukraina antogs också.

Landstrategierna gäller för perioden fram till och med

år 1998 och styr inriktningen av de svenska insatserna.

Gemensamt för Sveriges samarbete med Estland,

Lettland, Litauen och Polen är att stödja dessa länders

medlemskap i EU. Huvuddelen av det svenska stödet är

inriktat på kunskapsöverföring och

institutionsuppbyggnad som underlättar anpassningen till

EU. Särskilda insatser görs härutöver i form av

seminarier för politiker och tjänstemän i

statsförvaltningarna i samtliga ansökarländer beträffande

exemplevis inre marknadsfrågor, lagharmonisering och

förhandlingsstrategi.

Det är också viktigt att från svensk sida stödja de

baltiska ländernas strävan att bli medlemmar i olika

internationella organisationer.

Samarbetet med framför allt Ryssland, men även

med Ukraina och övriga länder i forna Sovjetunionen

syftar till att knyta dessa länder närmare de europeiska

samarbetsstrukturerna. Inte minst Barentssamarbetet är

ett led i denna strävan.

Estland

Det ekonomiska systemskiftet från planekonomi till en

marknadsekonomi med privat ägande har genomförts

målmedvetet och i högt tempo. Omstruktureringen av

ekonomin har hunnit långt. Produktionsfallet har vänt

och tillväxttakten var under 1996 positiv. Estland ingår i

den grupp om fem östeuropeiska länder som av EU-

kommisionen föreslagits inleda förhandlingar om ett

framtida medlemskap i EU.

I enlighet med landstrategin skall samarbetet stödja

en fortsatt konsolidering och fördjupning av den

ekonomiska och politiska reformprocessen. Tekniskt

stöd och utbildningsinsatser inriktas härvid särskilt på att

underlätta och stödja förhandlingarna om ett framtida

estniskt EU-medlemskap. För närvarande finansieras tre

svenska EU-rådgivare vid estniska ministerier. En

betydande del av samarbetet utgörs av

säkerhetsfrämjande insatser bl.a. till landets polis-, tull-

och gränsbevakningsmyndigheter. Inom ramen för det

fördjupade vänortssamarbetet genomförs omfattande

insatser avseende lokal demokrati. Ett särskilt samarbete

bedrivs, delvis genom språkutbildning, för att underlätta

integreringen av de rysktalande befolkningsgrupperna i

Estland och detta samarbete kommer att öka under år

1998. Samarbetet på rättsområdet förväntas också öka

inte minst som ett led i att stödja Estlands medlemskap i

EU. Samarbetet på det ekonomiska området har bl.a.

omfattat bidrag till utveckling av kapital- och

finansmarknadens institutioner, försäkringsväsendet och

den offentliga administrationen. Tack vare svenskt stöd

finns nu fungerande institutioner avseende luftfart,

sjöfart och vägväsende. På miljöområdet sker samarbete

främst avseende vatten- och avloppsrening samt

energieffektivisering. Utvecklingssamarbetet med

Estland har minskat i volym, vilket är en naturlig följd

av den relativt framgångsrika reformprocessen.

Lettland

Lettlands ekonomiska omvandling och

demokratiseringsprocess har varit framgångsrik.

Tillväxten har tagit fart och inflationen sjunker men

fortfarande finns institutionella brister.

Enligt landstrategin skall tekniskt stöd och

utbildningsinsatser särskilt inriktas på att underlätta och

stödja Lettlands förberedelsearbete inför ett framtida

EU-medlemskap. Större delen av det svenska

utvecklingssamarbetet har bäring på EU-

förberedelserna, t.ex. inom det säkerhetsfrämjande

området avseende tull och gränsbevakning, som är av

särskild betydelse eftersom de baltiska staternas

östgränser blir unionens yttre gränser vid ett

medlemskap. Omfattande institutionsuppbyggnad har

genomförts inom den offentliga förvaltningen. Därtill

kommer det näringslivsfrämjande stödet, som förutom

programmen Advantage Balticum och StartÖst också

gäller privatiseringsprocessen med utbildnings- och

tekniskt stöd till landreformen, utveckling av ett

lantmäteri- och fastighetsregister. Inom

utbildningssektorn har Sverige bidragit med stöd till

Riga Commerce School samt till upprättandet av en

handelshögskola för de tre baltiska länderna med säte i

Riga. Detta har bidragit positivt till det

marknadsekonomiska klimatet i Lettland och också

påverkat utformningen av den nationella utbildningen i

ekonomi. Med syfte att skapa liknande

förändringspotential inom rättsväsendet har Sverige tagit

initiativ till och delfinansierar inrättandet av en

rättshögskola i Riga. Sveriges utfästelser uppgår till 40

miljoner kronor. Ytterligare stöd till reformering av

rättsväsendet planeras. På det sociala området

genomförs för närvarande reformer av pensions- och

socialförsäkringssystemet samt socialtjänsten med stöd

av Världsbanken och Sverige. Stöd kommer fortsatt att

ges till demokratifrämjande insatser, bl.a. kommer

stödet för integrering av de rysktalande

befolkningsgrupperna att intensifieras under 1998.

Likaledes kommer ansträngningana inom miljö- och

energiområdet att fortsätta dock med större inriktning

på insatser i mindre städer och kommuner. Svenskt stöd

till förberedelser för fjärrvärmerehablilitering i Riga och

Daugavpils pågår.

Litauen

Även den litauiska ekonomin har gjort stora framsteg

sedan frigörelsen, även om vissa utmaningar kvarstår,

som att avsluta privatiseringen. Inflationen sjönk under

1996 och den ekonomiska tillväxten var under samma

år positiv.

Liksom för de båda andra baltiska staterna inriktas

det tekniska stödet och utbildningsinsatserna på att

stödja förberedelserna inför ett framtida EU-

medlemskap. Sverige genomför betydande

säkerhetsfrämjande insatser i Litauen bl.a. på sjögräns-

och kustbevakningens område. Ett stort

utvecklingsprogram med inriktning på

institutionsuppbyggnad har genomförts inom skogs- och

jordbruksnäringarna, inom luftfarts- och sjöfartsverk,

sjöräddning, oljebekämpning, fartygsinspektion m.m.

Sverige och Litauen har ett väl utvecklat

vänortssamarbete, vilket framför allt syftar till att

främja lokal demokratiutveckling och öka kompetensen

inom den lokala förvaltningen. Nya

kunskapsöverförande projekt för utveckling av

rättsväsendet planeras. Inom den sociala sektorn pågår,

med stöd från Världsbanken och Sverige, en

omställning av det sociala arbetet från institutionsvård

till öppna former för vård och omsorg. På miljö- och

energiområdet kommer samarbetet avseende vatten- och

avloppsrening samt energieffektivisering att utvidgas till

att omfatta mindre städer och kommuner. Stödet till

kärnkraftverket Ignalina utgör den största svenska

enskilda samarbetsinsatsen i Baltikum och bidrar till att

göra Litauen till det land som får mest svenskt stöd.

Kravet på förbättrad säkerhet vid Ignalina nämns allt

oftare i EU-kommissionens kommentarer till

utvecklingen i Litauen.

Polen

Polen är idag en fungerande parlamentarisk demokrati

med en dynamisk marknadsekonomi. Den ekonomiska

tillväxten fortsätter för sjätte året i rad och förväntas i år

bli den högsta i Europa. Stora uppgifter återstår

samtidigt inom miljöområdet och den sociala sektorn

och här spelar fortsatt svenskt stöd en viktig roll, även

om samarbetsvolymerna minskat något till följd av

Polens framgångsrika ekonomiska utveckling.

Europeiska kommisionen har föreslagit att Polen

skall ingå i den grupp om fem östeuropeiska länder som

skall inleda förhandlingar om ett framtida medlemskap i

EU.

Polen är som grannland till Sverige en viktig partner

för samarbete inom de flesta samhällsområden. Inte

minst näringslivskontakterna väntas fortsätta öka. De

svenska stödinsatserna har i ökad utsträckning kommit

att inriktas på att stödja landets närmande till EU. Också

samarbetet på miljö, energi- och det sociala området,

liksom stöd till lokal demokrati, har en fortsatt

framträdande plats i landstrategin för Polen.

Samarbetet på miljöområdet har bland annat lett till

projekteringar och investeringar i tre större

avloppsverk, en mönstergill reducering av

kolförbränningen i staden Torun, att stränderna i

badorten Sopot åter kunnat öppnas för allmänheten och

att en Agenda 21 genomförs lokalt i samarbete mellan

sju polska och svenska kommuner. På

arbetsmarknadsområdet har två pilotprojekt avseende

arbetsförmedlingsverksamhet öppnats och

vidareutbildningsinsatser har genomförts i sex städer.

Inom den sociala sektorn har Sverige hjälpt den polska

regeringen utarbeta modeller för den genomgripande

reformering av pensionssystemet som man avser

genomföra i en nära framtid. Bland

utbildningsinsatserna kan nämnas en kurs för polska

miljöjournalister i Sverige och att en magisterutbildning

inom bank- och finansområdet etablerats i Kraków i

samarbete med Stockholms Universitet.

Översvämningarna i Polen sommaren 1997

föranledde en särskild biståndsinsats från den svenska

regeringen. Vid sidan av en katastrofinsats av

Räddningsverket anslogs 75 miljoner kronor för kort-

och långsiktiga åtgärder: återuppbyggnad av

vattenförsörjnings- och avloppsanläggningar samt

uppförande av bostäder. Beslut fattades även om att 50

miljoner kronor skulle avsättas ur den så kallade

Östersjömiljarden för återuppbyggnadsinsatser i

samarbete med näringslivet. Sveriges insats var en av

de största som ett enskilt land gjorde i Polen som en

följd av översvämningarna.

Ryssland

Ryssland genomgår alltjämt en omfattande

samhällsomvandling. BNP fortsatte att falla under 1996

men viss tillväxt förväntas under 1997. President

Jeltsins återkomst till den politiska scenen och den nya

mer reformsinnade regeringen är central för den

fortsatta reformprocessen. Den kultur som ger

demokratin dess innehåll är dock alltjämt svag och den

inrikespolitiska situationen i Ryssland präglas av fortsatt

osäkerhet och svårutsägbarhet.

Institutionsuppbyggnaden och förnyelsen går relativt

långsamt. En decentralisering till regionerna och

utveckling av lokalt självstyre fortsätter och bör vara en

viktig grund för fortsatta demokratiska landvinningar.

Relationerna till Tjetjenien är alltjämt känsliga, men

normaliseringsprocessen fortskrider.

Ryssland har på kort tid tagit viktiga steg från

planekonomi till marknadsekonomi. Ekonomin har visat

tecken på att kunna gå mot en stabilisering, men det

råder alltjämt stor osäkerhet och det finns risk för

bakslag. Inflationen har kunnat nedbringas och

tillväxten väntas öka under 1997, efter sju år av

produktionsfall. Till följd av omfattande privatiseringar

härrör nära två tredjedelar av BNP från den privata

sektorn. Anpassningen av den offentliga förvaltningen

liksom av de institutioner som är nödvändiga för att

marknadsekonomin skall fungera effektivt går trögt.

Ofullständig lagstiftning skapar gråzoner och utgör

grund för korruption och brottslighet. Skatte- och

uppbördssystemen är otillräckligt utvecklade.

Förändringarna i samhället innebär stora påfrestningar

för stora delar av befolkningen. Reformpolitiken har

hittills misslyckats när det gäller att skapa nya sociala

trygghetsstrukturer.

Sverige bedriver idag samarbete med samtliga

regioner och större städer i nordvästra Ryssland

inklusive Kaliningrad. På några områden, t.ex.

lantmäteri och fastighetsregistrering samt statistik, har

verksamheten utvecklats snabbt till ett mer omfattande

stöd för system- och informationsutveckling. Genom

lantmäteristödet deltar Sverige i genomförandet av

världens största landreform. På det sociala området och

inom miljö- och energiområdet har samarbetet hittills

varit begränsat men har nu förutsättningar för att kunna

öka och detta skall vi verka aktivt för.

Den högre prioritet som givits Ryssland under senare

år bör även gälla under nästkommande budgetår

förutsatt att reformprocessen medger fortsatt effektiva

insatser. Samarbetet skall enligt landstrategin även

fortsättningsvis inriktas på kunskapsöverföring och

institutionsutveckling till stöd för reformprocessen. Den

geografiska inriktningen på regionerna i nordvästra

Ryssland och Kaliningrad skall kvarstå, men

möjligheter skall finnas att genomföra insatser även i

andra områden i Ryssland.

Fortsatt stöd för förstärkning och utveckling av lokalt

självstyre och lokal förvaltning, stöd till enskilda

organisationer och stöd inom det kulturella och

akademiska området förutses under budgetåret. I syfte

att främja en socialt hållbar ekonomisk omvandling

kommer Sverige att stödja framväxten av ett socialt

trygghetssystem och effektivisering av hälso- och

sjukvårdens organisation. Fortsatt stöd kommer också

att lämnas för samarbete inom företagsledarutbildning

och offentlig förvaltning, varvid äganderättsfrågor,

utveckling av arbetsmarknadens institutioner, statistik

och skatteförvaltning kommer att ha en framträdande

plats.

Ukraina

Mot bakgrund av landets storlek och dess geopolitiska

läge i Europa intar Ukraina en särställning bland de

övriga samarbetsländerna. Utvecklingen i Ukraina är av

säkerhetspolitiskt intresse för Sverige och kontakterna

mellan Ukraina och Sverige har intensifierats.

Regeringen antog hösten 1996 riktlinjer för samarbetet

med Ukraina för de kommande två åren. Antalet

samarbetsprojekt i landet fördubblades under förra året.

Det bilaterala utvecklingssamarbetet med Ukraina

uppgår hittills till ca 40 miljoner kronor. De största

projekten återfinns inom områdena lantmäteri och lokalt

självstyre. Sverige avser fortsätta öka omfattningen av

utvecklingssamarbetet med Ukraina under 1998. Från

och med hösten 1997 finns ett lektorat i svenska språket

inrättat vid Sjevtjenkouniversitetet i Kiev.

Övriga länder

Utvecklingen i Vitryssland inger för närvarande stora

bekymmer. Från svensk sida föreligger emellertid en

ambition att också i Vitryssland utveckla samarbetet så

snart den inhemska reformprocessen öppnar möjligheter

för effektiva svenska insatser och ett ökat svenskt-

vitryskt samarbete.

I övriga länder utanför det prioriterade närområdet

kan enstaka bilaterala insatser komma ifråga. Svenskt

stöd till dessa länder sker dock främst genom EU:s

samarbetsprogram och det multilaterala samarbetet.

Genom den nya anslagsposten Europa under

verksamhetsområde A l Internationellt

utvecklingssamarbete finansieras samarbete med det

forna Jugoslavien samt med de länder i Kaukasus och

Centralasien som enligt DAC (Development Assistance

Committee of the OECD) är klassificerade som

utvecklingsländer.

Det EU-relaterade samarbetet

En mycket stor del av utvecklingssamarbetet med

Estland, Lettland, Litauen och Polen utgörs av

kunskapsöverföring och institutionsuppbyggnad som har

relevans för ansökarländernas anpassningsprocess till

EU. De omfattande insatserna på landreformområdet,

stödet till den finansiella sektorn, det nu växande

samarbetet på rättsområdet, tredjepelarsamarbetet inom

ramen för det säkerhetsfrämjande stödet samt

miljösamarbetet är exempel på stöd som är centrala för

fördjupningen av marknadsekonomin och demokratin,

samtidigt som de utgör viktiga bidrag till ländernas

anpassningsprocess till EU:s krav och regelverk. Under

budgetåret 1998 förväntas samarbetet i ännu högre

utsträckning komma att inriktas på stöd till de områden

som för dessa länder i EU-kommissionens utlåtanden

identifierats som särskilt angelägna.

Härtill finns ett särskilt stödprogram uppgående till 4

miljoner kronor för innevarande budgetår som består av

utbildnings- och informationsinsatser i form av

seminarier, studiebesök och personutbyten riktade till

såväl politiker som centralt placerade tjänstemän i

ansökarländernas förvaltningar. Detta program hanteras

av Utrikesdepartementet och vänder sig till de tio

ansökarländerna i Central- och Östeuropa. Under

innevarande år har olika insatser genomförts med

samtliga dessa länder. För budgetåret 1998 förväntas

eftrfrågan vara fortsatt hög på stöd inför

medlemskapsförhandlingarna. Ytterligare medel

kommer därför att avsättas för detta ändamål.

Europeiska unionens samarbete med

Central- och Östeuropa

Utöver de anslagsposter som redovisas under

utgiftsområde 7 avsätts, liksom under år 1997, särskilda

medel för att täcka den svenska andelen av Europeiska

unionens anslag för samarbete med Central- och

Östeuropa. Detta belopp, som tagits upp under annat

utgiftsområde, uppgår till 335 miljoner kronor.

EU:s stöd kanaliseras främst genom PHARE-

programmet för de centraleuropeiska och baltiska

länderna (1997: 1 206 miljoner ecu) respektive TACIS-

programmet för länderna inom Oberoende Staters

Samvälde och Mongoliet (1997: 540 miljoner ecu).

Dessa program har i stigande grad utvecklats till

redskap för att förverkliga de politiska och ekonomiska

integrationssträvandena. För bistånd till länderna inom

f.d. Jugoslavien (utom Slovenien) finns härutöver

särskilda medel avsatta (1997: 254 miljoner ecu).

Nya riktlinjer för PHARE-programmet med ökad

tonvikt på de associerade staternas

medlemskapsförberedelser har utarbetats. Bortsett från

de länder som saknar Europa-avtal, för vilka

hittillsvarande rutiner kommer att tillämpas, kommer de

nationella programmen under år 1998 att ersättas av

partnerskapsavtal för anslutning (s.k. accession partners

hips), där större utrymme förutses för

institutionsuppbyggnad och investeringsstöd med

anknytning till det framtida EU-inträdet. Den nya

modellen kommer också att främja närmare samverkan

mellan EU:s medlemsstater och kandidatländerna, bl.a.

i form av etablerandet av ett mera långsiktigt samarbete

mellan myndigheter och institutioner. Dels för att öka

effektiviteten, dels för att komma till rätta med de

besvärande eftersläpningarna i genomförandet av

insatserna, kommer projekt av större omfattning att

prioriteras. De underprogram (bl.a. för

demokratifrämjande, regional näringslivsutveckling och

samarbete inom den sociala sektorn) som riktar sig till

enskilda organisationer samt regionala och lokala organ

och som till sin natur är småskaliga skall dock finnas

kvar.

Vad gäller TACIS-länderna anknyter

samarbetsinsatserna till de partnerskaps- och

samarbetsavtal som ingåtts eller håller på att ingås med

dessa länder, liksom till de handlingsprogram som

Europeiska unionen upprättat för vissa av dem

(Ryssland och Ukraina). Huvuddelen av projekten inom

TACIS-programmet koncentreras nu till ett begränsat

antal sektorer, främst ekonomisk utveckling,

förvaltningsbistånd och förbättrad kärnsäkerhet.

Samtidigt har, genom den fr.o.m. 1996 gällande nya

förordningen för programmet, utrymme skapats för

regionala och lokala samarbetsprojekt tillsammans med

såväl EU:s medlemsstater som PHARE-länderna. Det

första s.k. cross border-programmet inom TACIS ram

har redan beslutats. Det inkluderar bl.a. förbättringar då

det gäller gränsövergångarna mellan Ryssland,

Vitryssland, Ukraina och deras västliga grannstater.

EU har markerat ett ökat intresse för såväl

Östersjöregionen som Barentsområdet. Genomförandet

av den första omgången av den till regionala och lokala

aktörer riktade s.k. småprojektfaciliteten inom 1996 års

PHARE-program för gränsöverskridande samarbete i

Östersjöregionen betecknades som en framgång. Detta

har lett till en betydande förstärkning av anslaget under

budgetåret 1997. I Barentsområdet finns redan

kopplingar mellan EU:s gränsregionala program

(Interreg) och Ryssland. Olika möjligheter diskuteras att

knyta samman Interreg och PHARE:s cross border-

program för Östersjöregionen, liksom att samordna

insatser inom PHARE- och TACIS-programmen i

området. Sverige stödjer dessa samordningssträvanden

och är berett att, vid behov, ta initiativ för att underlätta

dem.

Genom aktivt deltagande i styrkommittéerna för

PHARE och TACIS kommer Sverige, såsom hittills,

också att bidra till att programmen effektiviseras och

innefattar insatser inom sektorer som enligt svensk

uppfattning förtjänar särskild uppmärksamhet. Exempel

är småföretagsamheten, miljön och den sociala sektorn.

Flera svenskar har nu erhållit tjänster i kommissionen,

vilket ger ökade möjligheter att medverka i utarbetandet

av programmen. Vidare har en del av sekretariatet för

ett av de interna regionala programmen, Interreg II C,

med särskilda medel för samarbete rörande fysisk

planering i Östersjöområdet, förlagts till Sverige

(Karlskrona). Det svenska deltagandet i genomförandet

av EU-projekt i Central- och Östeuropa är däremot

alltjämt begränsat. Att bidra till informationen om

programmen och öka intresset hos svenska företag,

institutioner och organisationer förblir en angelägen

uppgift.

Europeiska investeringsbanken (EIB) bedriver

huvudsakligen verksamhet inom Europeiska unionen,

men utlåning sker även till PHARE-länderna, framför

allt för infrastrukturprojekt. Under innevarande

treårsperiod uppgår EIB:s utlåning till dessa stater till

3,5 miljarder ecu, ca 32 miljarder kronor. Genom

samverkan med PHARE kan gåvomedel ställas till

förfogande för förstudier och tekniskt samarbete.

Banken har nyligen beslutat inrätta en särskild facilitet

för de associerade länderna i anslutning till

medlemskapsförberedelserna. Belopp och villkor är

ännu inte fastställda.

Regionalt samarbete

Östersjöstaternas råd

Östersjöstaternas råd (Council of the Baltic Sea States)

är en mellanstatlig organisation på utrikesministernivå,

som bildades år 1992 för att främja och fördjupa

samarbetet i Östersjöregionen. Förutom Östersjöns alla

strandstater ingår Norge, Island och Europeiska

kommissionen i rådet.

Rådet sammanträder en gång årligen. Däremellan

möts dess ämbetsmannakommitté och tre arbetsgrupper

för frågor avseende demokratisering, ekonomiskt

samarbete respektive kärn- och strålsäkerhet

regelbundet. "EuroFaculty" är rådets institution för

administration av högre ekonomisk, statsvetenskaplig

och juridisk utbildning vid universiteten i de tre baltiska

länderna samt, på försök från år 1997, i Kaliningrad.

Sveriges bidrag till "EuroFaculty" utgörs av ett tioårigt

avtal med Handelshögskolan i Riga.

Östersjöstaternas råd har sin egen MR-kommissarie

med säte i Köpenhamn, som bevakar att respekten för

mänskliga rättigheter och demokratiska institutioner

efterföljs i samtliga elva medlemsländer.

Under 1996/97 har Lettland innehaft

ordförandeskapet i Östersjöstaternas råd.

Huvuduppgiften för innevarande år har varit att söka

följa upp och genomföra de tre handlingsprogram som

rådet antog vid sin femte ministerssion (Kalmar 1996)

och som syftar till att öka samarbetet i frågor avseende

demokrati inklusive medborgerlig säkerhet och

utbildning m.m., ekonomiskt samarbete över ett brett

fält samt miljön i Östersjöregionen. Arbetet, som också

är en viktig del i förmedlemskapsstrategierna för

Estland, Lettland, Litauen och Polen, bedrivs till stor

del i de tre arbetsgrupperna och miljöorganet

HELCOM under överinseende av rådets

ämbetsmannakommitté.

Då nya krav därmed ställs på rådets samordnande

och vägledande roll beslöts vid ministersessionen i Riga

i juli 1997 att förslag skall utarbetas om att inrätta ett

permanent sekretariat för Östersjörådet. Sverige har

erbjudit sig att vara värd för sekretariatet. En

sekretariatsliknande och informationsutvecklande

verksamhet har 1996/97 bedrivits i

"Statsrådsberedningens Östersjögrupp", med hänvisning

till den svenske statsministerns mandat från

regeringschefsmötet i Visby i maj 1996, att "tills vidare

tillförsäkra koordineringen av samarbetet i

Östersjöregionen".

Visby-mötet beslutade även att upprätta en

aktionsgrupp mot den organiserade brottsligheten i

Östersjöregionen. Gruppens arbete har drivits aktivt

under svenskt ordförandeskap. Aktionsgruppen skall

rapportera till nästa regeringschefsmöte i

Östersjöregionen.

På svenskt förslag beslutade rådets sjätte

ministersession i Riga den 3 juli 1997, att problemen i

regionen beträffande dels kommersiellt utnyttjande av

barn, dels förekomsten av miljögiftet PCB skulle

närmare studeras.

Vid ministersessionen övergick ordförandeskapet i

Östersjöstaternas Råd till Danmark.

Barentssamarbetet

Vid ett utrikesministermöte i november 1996 övertog

Sverige ordförandeskapet i Barents Euro-Arktiska råd.

Rådet bildades som ett resultat av den s.k. Kirkenes-

deklarationen av den 11 januari 1993 där de deltagande

länderna förbinder sig att samarbeta i vad som idag kan

definieras som den nordliga gränsregionen mellan

Norge, EU och Ryssland inom områdena miljö,

ekonomi, teknik och vetenskap, regional infrastruktur,

ursprungsbefolkningar, kultur, turism samt folkliga

kontakter. Bakom deklarationen står de fem nordiska

länderna, Ryska Federationen, Europeiska

kommissionen samt 9 s.k. observatörsländer (Canada,

Frankrike, Italien, Japan, Nederländerna, Polen,

Storbritannien, Tyskland samt USA). Parallellt med

Kirkenes-deklarationen undertecknade företrädarna för

ett antal län i regionen ett särskilt samarbetsprotokoll,

varigenom Barents Regionråd upprättades. I det

regionala samarbetet ingår idag styresmännen från

Finnmarks, Nordlands och Troms fylkeskommuner i

Norge, landshövdingarna i svenska Norrbotten och

finska Lappland samt guvernörerna från Murmansk och

Archangelsks oblaster, republiken Karelen och okrugen

Nenets. Sedan 1996 ingår landshövdingarna från

svenska Västerbotten och finska Uleåborgs län som

observatörer i det regionala samarbetet. Sverige har

välkomnat denna utvidgning och verkar aktivt för att

observatörslänen upptas fullt ut i det regionala

samarbetet.

Vid övertagandet av Barentsrådets ordförandeskap

angavs från svensk sida en programförklaring i vilken

framgår att Sverige under året vill bidra till att stärka

banden mellan Barentsregionen och EU, förbättra

villkoren för handel och investeringar, öka insatserna på

kärnsäkerhetens område, bevaka utvecklingen inom

miljöområdet, utveckla samarbete kring kultur samt de

mellanfolkliga kontakterna. Inför nästa ministermöte,

som planeras äga rum i Luleå i januari 1998, samordnas

det mellanstatliga samarbetet av en särskild

ämbetsmannakommitté, Committee of Senior Officials.

Kommittén har bl.a. hållit ett gemensamt möte med de

regionala företrädarna samt i Bryssel med företrädare

för Europeiska kommissionens olika generaldirektorat.

Kommittén har även diskuterat erfarenheterna och

arbetsformerna av Barentssamarbetet under den gångna

femårsperioden i syfte att förelägga ministerrådet

förslag till arbetets framtida inriktning. För det

mellanstatliga Barentssamarbetet finns även

arbetsgrupper upprättade för ekonomi, miljö samt för

Nordostpassagen. Sverige har under år 1997 även

innehaft ordförandeskapet för arbetsgruppen för

ekonomisk utveckling. Arbetsgruppens arbete är under

året inriktat på att redovisa handelshinder inom regionen

samt föreslå ett åtgärdsprogram för att därigenom

främja handeln inom regionen. Finansiering av vissa

infrastrukturprojekt i Ryssland är ett annat aktuellt

projekt för arbetsgruppen. Under år 1997 arbetar

dessutom en särskild expertgrupp med att ta fram ett

förslag till handlingsplan på energiområdet för

Barentsregionen.

I detta sammanhang bör även framhållas regionrådets

arbete som på ett avgörande sätt bidrar till att bredda

och fördjupa de kontakter inom kultur, miljö och annat

mellanfolkligt samarbete som utvecklats, inte minst med

de ryska delarna av regionen. Under åren 1995 96

svarade länsstyrelsen i Norrbotten för samordningen

och utvecklingen av detta regionala arbete genom länets

ordförandeskap för Regionrådet. Under åren 1997 98

är finska Lapplands län ordförande. Regionrådet har

bl.a. formulerat ett s.k. Barentsprogram, som tjänar

som planeringsram för önskvärda insatser i regionen.

Eftersom samarbetsprojekt i regionen i huvudsak

finansieras i respektive land, har Barentsprogrammet

ännu inte fått det genomslag av samfinanisering som

eftersträvas av de regionala företrädarna. Genom

Sveriges och Finlands medlemskap i EU kan

finansiering av projekt ske via EU:s stödordningar

såsom TACIS och olika Interreg-program.

I Sverige har projekt i den ryska delen av

Barentsregionen huvudsakligen finansierats med medel

anvisade genom Sida och Svenska Institutet under

utgiftsområde 7. Under år 1997 har särskilt insatser i

nordvästra delen i Ryssland prioriterats. Regeringen har

bland annat beslutat om särskilda insatser på

kärnsäkerhetens område genom SSI om 10 miljoner

kronor.

Sverige kommer även i fortsättningen, genom

medlemskapet i EU och i andra nordiska och

internationella organisationer, att tillvarata

möjligheterna att påverka inriktningen och omfattningen

av insatser till förmån för nordvästra Ryssland samt

även i övrigt bidra till en fortsatt utveckling av det

regionala samarbetet i Barentsregionen.

Under budgetåret 1995/96 har regeringen anvisat

1 500 000 kronor för Barentssekretariatets

administrativa kostnader. I beloppet ingår kostnader för

arbetsgruppsmöten, länsstyrelsesamarbete och kostnader

för projektidentifikation. Härutöver har Sida beviljat

projektmedel.

Multilateralt samarbete

Multilaterala organ spelar en viktig roll i

omvandlingsprocessen i Central- och Östeuropa. I

huvudsak finansieras denna verksamhet av

organisationernas ordinarie resurser. Regeringen finner

det angeläget att därutöver kanalisera bilaterala medel

via multilaterala organ eller i samfinansiering med till

exempel Världsbanken eller EBRD. Detta sker bland

annat genom att bilaterala medel ställs till förfogande i

tekniska konsultfonder. Sverige kan därigenom få större

utväxling för de bilaterala resurser som regeringen

avsatt för Central- och Östeuropa. Sverige medverkar

aktivt i utformningen av de finansiella institutionernas

program i syfte att påverka deras verksamhet utifrån

egna prioriteringar och erfarenheter.

Internationella valutafonden (IMF) har i Central-och

Östeuropa spelat en samordnande roll avseende stödet

till ekonomiska reformer i syfte att nå makroekonomisk

stabilitet och uthållig ekonomisk tillväxt i regionen.

IMF:s lån till flertalet länder i regionen kompletterades i

det inledande skedet med bilaterala lån från OECD-

länderna, den s.k. G 24-gruppen. De svenska

åtagandena inom ramen för G 24 uppgår till ca 160

miljoner dollar. Sverige deltar numera i EU:s

gemensamma utlåning, vilken garanteras mot EU:s

budget. Eventuella bilaterala insatser kan dock komma

att övervägas i länder som från svensk sida anses

prioriterade om gemensamt EU-stöd inte kommer till

stånd. Ett visst utrymme för sådana insatser har

medtagits under det för budgetåret 1998 upptagna

anslaget 7 B 2 Avsättning för förlustrisker vad avser

garantier för finansiellt stöd och exportkreditgarantier

samt under 7 B 1.3 Till regeringens disposition i de fall

betalningsbalansstödet skall utgå i gåvoform.

Världsbankens verksamhet är inriktad på stöd till

ländernas strukturella reformer, som privatisering,

modernisering av infrastruktur, förbättring av det

sociala skyddsnätet och insatser för att förbättra miljön.

Beslut om en påfyllnad med 16 miljoner kronor av den

svenska konsultfonden för Central- och Östeuropa till

Världsbanken har fattats under året och det svenska

bidraget uppgår därmed totalt till 70 miljoner kronor.

Därutöver har Sverige tidigare bidragit med 3 miljoner

kronor till Världsbankens fond för stöd till sociala

sektorer i Baltikum samt 5 miljoner kronor till IFC:s

fond för utveckling av den privata sektorn. Svensk

samfinansiering med Världsbanken förekommer bl.a. i

olika energi- och miljöprojekt, i sociala sektorn samt

stöd till den finansiella sektorn i Baltikum.

Europeiska återuppbyggnads- och utvecklingsbanken,

EBRD, stödjer övergången till marknadsekonomi och

demokrati i samtliga länder i Central- och Östeuropa

samt OSS. Bankens verksamhet är inriktad på stöd till

omstrukturering och privatisering av företag, utveckling

av den finansiella sektorn samt investeringar på energi-

och transportområdena. Förutom ägarinsatsen i banken,

har Sverige bidragit med totalt 55 miljoner kronor till

en konsultfond för tekniskt samarbete för utnyttjande av

svenska experttjänster i projekt som genomförs av

EBRD. Ett viktigt samarbete mellan Sverige och EBRD

utgörs av samfinansieringen av en riskkapitalfond för

nordvästra Ryssland. Sverige, Norge och Finland bidrar

med totalt 20 miljoner US-dollar (ca 50 miljoner kronor

per land) i tekniskt stöd medan EBRD skjuter till 30

miljoner US-dollar för riskkapitalinvesteringar i ryska

medelstora företag. Fonden har under det senaste året

gjort tre investeringar: ett sågverk och ett växthus i

Archangelsk, samt ett hotell i Murmansk. Sverige har

också bidragit med 9 miljoner ecu till en av EBRD

upprättad kärnsäkerhetsfond.

OECD har sedan 1990 ett särskilt sekretariat för stöd

till den ekonomiska och politiska reformprocessen i

Central- och Östeuropa, Centre for Cooperation with

European Economies in Transition, (CCET) som är

inriktat på stöd i form av politisk-ekonomisk

rådgivning. Ett särskilt program för reformering av

statsförvaltningarna, SIGMA, finansieras till största

delen av medel från EU/PHARE, men även genom

bilaterala bidrag. Sverige gav under budgetåret 1996 ett

bidrag till SIGMA på en miljon kronor och överväger

ytterligare bidrag till CCET:s planerade program till

Baltikum. Totalt uppgår Sveriges frivilliga bidrag till

SIGMA och CCET till drygt 7 miljoner kronor.

UNDP:s (United Nations Development Program)

verksamhet i regionen syftar bland annat till att stärka

demokratiska traditioner och demokratiska värderingar.

Förutom Sveriges generella bidrag till UNDP har extra

medel avsatts för särskilda projekt och program i

Central- och Östeuropa. Under budgetåret 1995/96 gav

Sverige ett frivilligt bidrag om en miljon US dollar till

UNDP:s (DPG-program, (Democracy, Participation

and Governance) i Centralasien och Kaukasus.

Även Europarådet är aktivt i Central- och Östeuropa,

inom områden som bland annat berör mänskliga

rättigheter, lagstiftning, författning och

institutionsuppbyggnad av domstols-, åklagar- och

polisväsende. Under år 1997 har Europarådet erhållit en

miljon kronor i frivilligt bidrag från Sverige.

Regeringen ser positivt på det arbete Europarådet

bedriver med småskaliga medel för att stärka

demokratins kultur i Central- och Östeuropa och

förutser fortsatt stöd nästkommande budgetår.

7 B 1. Samarbete med Central- och Östeuropa

UTGIFTSUTVECKLINGEN PÅ ANSLAG B 1. SAMARBETE

MED CENTRAL- OCH ÖSTEUROPA

1995/96

Utgift

1 219

060

Anslag

s-

sparan

de

920 535

Därav

1996

Utgift

722 910

1997

Anslag

795 800

Utgifts

-

progno

s

920 000

1998

Förslag

789 800

1999

Beräkna

t

785 000

2000

Beräkna

t

785 000

Beloppen anges i tusental kronor.

ANSLAGSÖVERSIKT

TUSENTAL KRONOR

1997

FÖRSLAG

1998

B 1

Samarbete med Central-

och Östeuropa

B

1.1

Samarbete med Central-

och Östeuropa genom

Sida

500 000

513 000

B

1.2

Samarbete med Central-

och Östeuropa genom

Svenska Institutet

54 000

54 000

B

1.3

Bidrag till Östekonomiska

institutet (tidigare uo 5)

0

4 600

B

1.4

Övriga bidrag till

samarbetet med Central-

och Östeuropa

1. Säkerhetsfrämjande

insatser

73 000

85 000

2. Multilateralt stöd

90 000

55 000

3. Till regeringens

disposition

78 800

78 200

Summa anslag B 1

795 800

789 800

B 2.

Avsättning för

förlustrisker vad avser

garantier för finansiellt

stöd och

exportkreditgarantier

15 000

21 000

Summa anslag B

810 800

810 800

Bidrag till EU:s budget

335 000

335 000

Totalt

1 145

800

1 145

800

Av anslaget beräknas 513 miljoner kronor anvisas till

Sida, 54 miljoner kronor till Svenska Institutet, 4,6

miljoner kronor till Östekonomiska Institutet, 85

miljoner kronor till Säkerhetsfrämjande insatser, 55

miljoner kronor till Multilateralt stöd och 78,2 miljoner

kronor till Till regeringens disposition. Härtill kommer

335 miljoner kronor som täcker Sveriges andel av EU:s

östsamarbete.

Budgetåret 1998 är det sista året i det treåriga

programmet för Central- och Östeuropa. I 1997 års

ekonomiska vårproposition anges att regeringen

kommer under år 1998 lämna förslag på omfattningen

och inriktningen av samarbetet efter år 1998.

Regeringen bedömer att samarbetet med Central- och

Östeuropa kommer att fortsätta och har beräknat medel

motsvarande en nominellt oförändrad nivå även efter

1998. Regeringen har därför preliminärt beräknat 810

miljoner kronor vardera för åren 1999 och 2000. Innan

medel anvisas för samarbetet med Central- och

Östeuropa skall dock en oberoende utvärdering av

verksamheten genomföras. Denna kommer att

presenteras i november 1997.

Genom utvärderingen kommer mål och resultat att

undersökas. En enklare kostnadsredovisning är

önskvärd för att lättare avläsa mål och medel. Det kan

redan nu konstateras att Sida-Öst genomför fortlöpande

utvärderingar av sina insatser.

På anslagen uppstår reservationer med hänsyn till att

många insatser är fleråriga och hittills har finansierats

inom det treåriga programmet.

Samarbete med Central- och

Östeuropa genom Sida

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida)

är central förvaltningsmyndighet för Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete med utvecklingsländer och för

stödet till länder i Central- och Östeuropa. Inom Sida

handläggs samarbetsinsatserna i Central- och Östeuropa

på en särskild östavdelning (Sida-Öst).

Sida har under budgetåret 1995/96 utarbetat förslag

till landstrategier för Estland, Lettland, Litauen, Polen

och Ryssland samt miljö- och demokratistrategier enligt

i regleringsbrev angiven tidplan.

På uppdrag av regeringen har Sida inlämnat ett

förslag om utnyttjande av krediter i östsamarbetet, samt

ett förslag om inriktning och former för

energisamarbetet. Regeringen kommer att svara Sida

under våren 1998.

Stöd i form av tekniskt samarbete och

kapacitetsutveckling har inriktats på systemförändringar

inom olika samhällsområden av strategisk betydelse för

omvandlingsprocessen. Stöd har givits till framväxten

av ett väl fungerande näringsliv utifrån de lokala

företagens behov genom utbildning och

kunskapsöverföring för att främja handel och

företagsinvesteringar. Inom miljöområdet har stöd

lämnats till projektförberedelser och investeringar inom

ramen för åtgärdsprogrammet för Östersjön.

Regeringen anser att Sida-Öst är en effektiv och

ändamålsenlig myndighet att handha en stor del av

samarbetet med Central- och Östeuropa.

De övergripande målen för samarbetet med Central-

och Östeuropa framgår av de inledande texterna.

Insatser som främjar Baltikums och Polens EU-

medlemskap skall generellt ges företräde. Regeringen

vill också särskilt framhålla betydelsen av en

fördjupning av demokratisamarbetet och samarbetet

inom de sociala sektorerna. Inom näringslivsområdet är

det fortsatt angeläget att utveckla ekonomiska regelverk

och fungerande institutioner. Miljöinsatser skall fortsatt

vara ett prioriterat område.

Sida skall i sin verksamhet fortsatt ge prioritet åt

Sveriges närområde dvs. Estland, Lettland, Litauen,

Polen och nordvästra Ryssland. Det är angeläget att

samarbetet med Ukraina fortsätter att öka i omfattning.

För samtliga dessa länder skall samarbetets inriktning

baseras på de landstrategier som regeringen beslutat

om. Detta utesluter inte att Sida kan göra särskilt

motiverade, enstaka insatser också i länder utanför ovan

nämnda krets. Konsultfonderna via EBRD, IBRD och

IFC liksom de internationella kurserna, vilka riktar sig

till en bredare krets länder, är särskilt lämpliga

instrument för insatser i länder utanför den prioriterade

kretsen.

Med anledning av Östersjöstaternas

regeringschefskonferens i Visby under 1996 har en

miljard kronor avsatts utöver det reguljära samarbetet

för att stärka samarbetet och utvecklingen i

Östersjöregionen. Dessa medel skall komplettera och

förstärka det normala östsamarbetet. Sida har även

givits ett särskilt uppdrag att bereda ett antal större

energi- och avloppsprojekt som delfinansieras av den

extra miljarden.

Kunskapsöverföring och ekonomiskt samarbete

Det är regeringens åsikt att samarbete som syftar till att

fördjupa demokratin bör ägnas stor uppmärksamhet i

Sidas program. Institutionella insatser för att utveckla

ett effektivt näringsliv har fortfarande stor betydelse.

Insatsernas karaktär förutses dock komma att ändras i

takt med utvecklingen och i överenstämmelse med de

åtaganden som flera av samarbetsländerna gjort i

förmedlemskapsavtalen med EU. Sida skall genom

olika insatser underlätta integrationsprocessen med EU i

första hand för länderna inom närområdet. Stöd till

insatser med huvudsaklig finansiering ur PHARE- och

TACIS-programmen kan också finansieras från denna

post. Regeringen beräknar anslå 285 miljoner kronor till

denna delpost, en ökning med 10 miljoner kronor. I

anslagsposten ingår även medel för administrativa

kostnader hos Sida.

Miljö

Regeringen anser att miljöinsatser skall givas fortsatt

hög prioritet inom samarbetet. Det gäller det

institutionella samarbetet, förvaltningsstödet och insatser

på lagstiftningens område, som fått ökad betydelse,

bl.a. genom att nationella miljöstrategier antagits i flera

av samarbetsländerna men främst genom den EU-

anpassning som startat inom associationsländerna. Det

är därför också viktigt att det investeringsstöd som

utvecklats de senaste åren med huvudinriktning mot

Åtgärdsprogrammet för Östersjön fortsätter.

Åtgärdsprogrammet genomgår för närvarande en

översyn med syfte att aktualisera och stärka

programmet. Den reviderade versionen kommer att

antas vid en miljöministerkonferens inom HELCOM

våren 1998. Regeringen avser att anslå 168 miljoner

kronor till denna delpost. De anslagna medlen får

användas till investeringar. I anslagsposten ingår även

Statens Naturvårdsverks förvaltningsstöd till regionen.

Insatser inom kärnsäkerhetsområdet skall samordnas

med Sidas program för energisamarbete.

Förutsättningen för att kunna stänga osäkra reaktorer

bygger bl.a. på att ekonomiskt bärkraftiga alternativ kan

tas fram och att nödvändiga energieffektiviserings- och

sparprogram tas fram.

Det är viktigt att Sida samordnar sitt arbete med

internationella organ som EBRD, IBRD,

PHARE/TACIS, de nordiska

miljöfinansieringsinstitutionerna NEFCO och NIB samt

andra bilaterala program. Det svenska stödet för

kärnsäkerhet och strålskydd skall fortsatt kanaliseras

genom Sida till Statens kärnkraftsinspektion (SKI)

respektive Statens strålskyddsinstitut (SSI). Regeringen

avser anslå 55 miljoner kronor till denna delpost.

Samarbete genom enskilda organisationer

Inom denna delpost finansieras samarbetet med enskilda

organisationer dels genom ramavtal dels genom

projektavtal. Regeringen beräknar anslå 60 miljoner

kronor till denna delpost en ökning med 3 miljoner

kronor.

Samarbete med Central- och

Östeuropa genom Svenska institutet

Svenska institutet (SI) har till uppgift att främja Sveriges

internationella kontakter genom utbyte inom utbildning

och forskning samt genom kultur- och

erfarenhetsutbyte. Beträffande samarbetet med Central-

och Östeuropa bör projekten utformas så att de påverkar

den pågående omvandlings- och demokratiprocessen i

samarbetslandet. Önskemålen om stöd till undervisning

i svenska har ökat betydligt i Ryssland, Ukraina och

Vitryssland. Regeringen finner det angeläget att möta

det omfattande intresse som finns för det svenska

språket i närområdet och denna verksamhets betydelse

som demokrati- och kulturbärare. Dessutom är det

angeläget att fortsätta stödet till integreringsfrämjande

åtgärder i regionen bl.a. genom språkundervisning i

estniska och lettiska för respektive lands rysktalande

befolkning.

Genom reformprocessen finns nu en grund för att

bygga en långsiktig fredlig gemenskap. Kultur och

öppna debatter är betydelsefulla redskap i strävan att

undanröja fördomar, öka utbytet av kunskaper och

mänskliga erfarenheter. Utrikesdepartementet och

Kulturdepartementet avser att i samarbete med Svenska

institutet under hösten 1997 initiera ett internationellt

samarbete som skall ge upphov till ett förstärkt

kultursamarbet med länderna i Central- och Östeuropa.

Svenska institutet har dessutom nyligen fått regeringens

uppdrag att administrera två stora stipendieprogram som

löper över tre år på totalt 220 miljoner kronor varav

120 miljoner kronor avser det s.k. Visbyprogrammet

och finansieras ur den s.k. Östersjömiljarden.

Projektet Partnerskap för Kultur har inletts på

initiativ av Utrikesdepartementet och

Kulturdepartementet i samarbete med Svenska institutet.

Detta internationella samarbete avses bidra till förstärkt

kultursamarbete med länderna i Central- och Östeuropa.

Under år 1998 som är Stockholms kulturhuvudstadsår

 inleds insatsen med en kulturkonferens i Stockholm

för i första hand unga intellektuella i Östersjöregionen.

Konferensen arrangeras i samarbete med

kulturinstitutioner och kulturarbetare i Sverige och i de

berörda länderna och avses bidra till långsiktiga effekter

i form av stöd till nätverksbyggande och utökade

kontakter. Projektet som kommer att pågå under minst

två år finansieras inom befintliga ramar.

Medel till Svenska institutet beräknas uppgå till 54

miljoner kronor för budgetåret 1998.

Bidrag till Stiftelsen Östekonomiska

Institutet

Östekonomiska institutet (ÖEI) bildades 1989 och har

som uppgift att främja kunskapen i Sverige om den

ekonomiska utvecklingen i Central- och Östeuropa samt

OSS-området. Institutet riktar sig till både stat och

näringsliv och förmedlar forskningsrön bland annat

genom seminarier och rapporter. Institutet är också

aktivt i en rad internationella forskningsprojekt och

samarbetar med andra institut i Central- och Östeuropa.

Under året har institutet anställt ytterligare forskare för

att stärka kunskapsbasen.

Genom ett avtal, senast reviderat 1994, åtar sig

staten att lämna årliga bidrag till institutet. Under

budgetåret 1997 erhöll institutet en medelsökning

motsvarande 2 miljoner kronor för att kunna möta

ökade kvalitetskrav, vilket innebar ett totalt bidrag från

staten om 4,6 miljoner kronor. Motsvarande

bidragsökning erhölls också från andra finansiärer.

För budgetåret 1998 föreslås statens bidrag uppgå till

4,6 miljoner kronor.

Övriga bidrag till samarbetet med

Central- och Östeuropa

Säkerhetsfrämjande insatser

Målet för det säkerhetsfrämjande stödet till Central- och

Östeuropa är att främja en gemensam säkerhet i

regionen. Prioriterade länder är Estland, Lettland,

Litauen, Polen och de nordvästra delarna av Ryssland

inklusive Kaliningrad. Insatser kan också göras i andra

delar av Central- och Östeuropa. Regionala projekt över

gränserna eftersträvas.

Insatserna avser stöd till stärkande av demokratins

och rättsstatens institutioner, bekämpande av icke-

militära säkerhetshot som t.ex. organiserad brottslighet

och flyktingsmuggling, olaga hantering med vapen och

kärnämnen. Inom försvarsområdet prioriteras

utbildnings- och rådgivningsinsatser liksom fortsatt stöd

till den baltiska bataljonen (BALTBAT). Stöd kommer

också att utgå till BALTBAT:s motsvarighet på den

marina sidan BALTRON.

För säkerhetsfrämjande insatser beräknas 85 miljoner

kronor anslås för budgetåret 1998, en ökning med 12

miljoner kronor.

Multilateralt stöd

Regeringen finner det angeläget att stödja det samarbete

som bedrivs inom ramen för internationella

organisationer i Central- och Östeuropa och har för

avsikt att aktivt delta i utformningen av dei

internationella samarbetet. Det är angeläget att

samfinansiering mellan bilaterala och multilaterala

program och projekt tas till vara. Organisationerna skall

huvudsakligen finansiera sin verksamhet genom

ordinarie resurser, men regeringen avser fortsätta stödja

insatser som är av särskild betydelse för

reformprocessen och som kan tänkas vara

underrepresenterade i det internationella samarbetet,

t.ex. avseende demokratistöd, samarbete inom den

sociala sektorn och insatser som främjar samarbetet

mellan reformländerna, genom frivilliga extrabudgetära

bidrag. Härutöver, kan inom ramen för internationellt

samordnade aktioner, begränsade insatser i form av

betalningsbalansstöd på gåvobasis till de fattigaste

länderna i regionen komma i fråga.

Regeringen beräknar anslå 55 miljoner kronor för

multilateralt stöd (inklusive bidrag till NEFCO) för

budgetåret 1998, en minskning med 35 miljoner kronor.

Till regeringens disposition

Med hänsyn till den snabba utvecklingen i länderna i

Central- och Östeuropa är det nödvändigt med en

anslagspost för medel till regeringens disposition.

Hittills under året har medel bland annat anslagits till

insatser för hantering av radioaktivt avfall i

Barentsregionen och medel till det

översvämningsdrabbade Polen. Ur denna anslagspost

finansieras även den särkilda EU-relaterade stödinsatsen

för associationsländerna i Central- och Östeuropa som

adminsitreras av Utrikesdepartementet.

Medel till regeringens disposition är avhängigt av

medel till annat anslag och övriga anslags- och

delposter. Ett starkt samband finns särskilt mellan

delposten multilateralt stöd och medel till regeringens

disposition.

Regeringen avser att täcka utgifter för

administsrativa kostnader i utrikesförvaltningen för

insatsser i Central- och Östeuropa från denna

anslagspost. I denna delpost ingår också medel till

handelshögskolan i Riga.

Regeringen beräknar att 78,2 miljoner kronor bör

avsättas till regeringens disposition.

8 B 2. Avsättning för förlustrisker vad avser garantier

 för finansiellt stöd och exportkreditgarantier

UTGIFTSUTVECKLINGEN PÅ ANSLAG B 2. AVSÄTTNING

FÖR FÖRLUSTRISKER VAD AVSER GARANTIER FÖR

FINANSIELLT STÖD OCH EXPORTKREDTGARANTIER

1995/96

Utgift

22 000

Anslag

s-

sparan

de

521 000

Därav

1996

Utgift

13 800

1997

Anslag

15 000

Utgifts

-

progno

s

15 000

1998

Förslag

21 000

1999

Beräkna

t

2000

Beräkna

t

Beloppen anges i tusental kronor.

Länderna i Central- och Östeuropa har behov av

finansiellt stöd för att påskynda reformprocessen. Detta

kan bland annat avse betalningsbalansstöd kopplat till

utlåning från internationella finansiella institutioner.

Finansiellt stöd lämnas även i form av

exportkreditgarantier till vissa länder i Central- och

Östeuropa.

Medlen avsätts för att täcka eventuella skadeförluster

vid exportkreditgarantigivning med 15 miljoner kronor

och för finansiellt stöd med 6 miljoner kronor.

Regeringen föreslår att regeringen bemyndigas att under

budgetåret 1998 ikläda staten betalningsansvar i form av

statsgarantier för finansiellt stöd till länder i Central-

och Östeuropa till ett belopp om högst 150 miljoner

kronor.

Finansiellt stöd

Sverige har under perioden 1991/92 till och med

1994/95 gjort utfästelser om betalningsbalansstöd

uppgående till totalt cirka 1 580 miljoner kronor.

Garantiavsättningar har gjorts med 10 % av detta

belopp, dvs. 158 miljoner kronor.

I och med Sveriges medlemskap i EU har det

bilaterala betalningsbalansstödet ersatts med deltagande i

EU:s gemensamma utlåning, varför omfattningen av

garantiavsättningarna minskat de senaste tre åren. I

budgetpropositionen för år 1997 föreslogs att 15

miljoner kronor skulle avsättas för ett beräknat

garantiåtagande om 150 miljoner kronor för finansiellt

stöd.

I tilläggsbudget för år 1997 (prop. 1996/97:150)

föreslog regeringen riksdagen att staten ikläder sig ett

betalningsansvar på ytterligare 322 miljoner kronor för

att uppfylla det statliga garantiåtagandet mot Nordiska

investeringsbanken med anledning av upprättandet av en

nordisk miljöinvesteringslåneordning (MIL) på 100

miljoner ecu. Sveriges andel uppgår till 322 miljoner

kronor med en garantiavsättning på ca 50 miljoner

kronor varav 6 miljoner kronor föreslås att avsättas

budgetåret 1998.

Såsom redovisats tidigare bör även framgent finnas

en beredskap för eventuellt bilateralt

betalningsbalansstöd för vissa länder i de fall

gemensamt EU-stöd inte kommer till stånd. Regeringen

föreslår att riksdagen godkänner ett statligt

garantiåtagande för betalningsbalansstöd om 150

miljoner kronor för år 1998. Avsättning för förlustrisker

avseende denna garanti bedöms ej nödvändig då något

ytterligare garantiåtagande för år 1997, förutom tidigare

nämnda garantiåtagande för MIL, ej kommer att tas i

anspråk.

Exportkreditgarantiramen

Riksdagen beslutade år 1993 att vid

Exportkreditnämnden (EKN) inrätta en särskild

exportkredit-garantiram om en miljard kronor för de

baltiska länderna och Ryssland. I samband med att

ramen våren 1995 utvidgades till två miljarder kronor,

vidgades landkretsen med Kazakstan, Ukraina och

Vitryssland för affärer som samfinansieras med

internationell finansinstitution. Syftet med denna

garantigivning är att genom engagemang från svenska

företag bidra till att utveckla näringslivet i de berörda

länderna.

De särskilda riktlinjer som fastställts för denna

garantigivning ändrades hösten 1996 mot bakgrund av

det förbättrade riskläget och de erfarenheter som

inhämtats sedan ramen tillkom.

EKN har i skrivelse den 14 april och 28 juli 1997

inkommit med underlag för en bedömning av

verksamheten inom den särskilda ramen.

EKN framhåller däri att omfattande förändringar ägt

rum i flertalet av de länder som omfattas av ramen

sedan den inrättades. Riskbilden i främst de baltiska

länderna men också Ryssland har förbättrats, vilket lett

till att EKN numera kan lämna garanti på dessa länder

inom sin ordinarie verksamhet för såväl korta som

längre affärer, dock med vissa restriktioner. En rad

institutionella brister kvarstår dock, vilket försvårar

normal kredit- och garantigivning. EKN anser därför att

det finns ett fortsatt behov av den särskilda ramen.

Efterfrågan på garantier ökade under år 1996 relativt

långsamt. Engagemanget under ramen uppgick den 30

juni 1997 till ca 1 700 miljoner kronor, varav ca 40 %

(679 miljoner kronor) i förbindelser. Ca 60 % av

engagemanget avser Ryssland och 40 % de baltiska

länderna. Litauen står för den största volymen

förbindelser och Ryssland för det största

totalengagemanget (förbindelser och utfästelser). Takten

i utnyttjandet har i år ökat och Rysslands andel gått upp.

Projekt relaterade till transporter samt skogs- och

träförädling dominerar på Baltikum och är framträdande

också på Ryssland. De affärer som avser Ryssland är

normalt större än de som gäller de baltiska länderna.

En relativt stor andel av de garanterade affärerna, ca

20 %, har drabbats av problem. Detta har lett till att 73

miljoner kronor utbetalats i skadeersättning (varav 39

miljoner kronor anses som slutlig förlust). EKN söker

genom skadeförbyggande verksamhet minimera

skadorna.

EKN konstaterar att de 385 miljoner kronor som

hittills avsatts (varav 37 miljoner kronor utnyttjats),

liksom planerad avsättning för år 1998 med 15 miljoner

kronor bedöms räcka för förutsedda skadefall åren

1997-1999.

Regeringen anser att den särskilda

exportkreditgarantiramen är ett viktigt instrument för att

främja handel och investeringar mellan främst Sverige

och de tre baltiska länderna och Ryssland. Regeringen

delar EKN:s bedömning att det trots den förbättrade

riskläget finns ett behov av ramen.

När garantiramen utökades till 2 miljarder kronor

bedömdes att avsättningen för förlustrisker totalt borde

uppgå till 400 miljoner kronor. Som tidigare framgått

har 385 miljoner kronor av detta belopp hittills avsatts.

Den planerade avsättningen för budgetåret 1998 är 15

miljoner kronor. Regeringen föreslår att 15 miljoner

kronor avsätts under anslaget för att täcka eventuella

skadeersättningar.

Förkortningslista

Svenska

Engelska

ACP

AVS Länder i Afrika-, Västindien- och Stilla

Havsområdet inom Lomésamarbetet

African, Caribbean and Pacific Countries

AfDB

Afrikanska utvecklingsbanken

African Development Bank

AfDF

Afrikanska utvecklingsfonden

African Development Fund

AsDB

Asiatiska utvecklingsbanken

Asian Development Bank

AsDF

Asiatiska utvecklingsfonden

Asian Development Fund

BALTBAT

FN-bataljonen i Baltikum

BIP

Baltiska investeringsprogrammet

Baltic Investment Programme

CBC

Centre for Cooperation with European

Economies in Transition

CDB

Karibiska utvecklingsbanken

Caribbean Development Bank

DAC

OECD:s biståndskommitté

Development Assistance Committee

ECA

FN:s regionala kommission för Afrika

Economic Commission for Africa

EBRD

Europeiska utvecklingsbanken

European Bank for Reconstruction and

Development

ECHO

Europeiska byrån för humanitärt bistånd

European Community Humanitarian Office

ECOSOC

FN:s råd för ekonomiska och sociala frågor

Economic and Social Council of the United

Nations

EDF

Europeiska utvecklingsfonden

European Development Fund

EG

Europeiska gemenskaperna

The European Communities

EIB

Europeiska investeringsbanken

European Investment Bank

ESAF

IMF:s utvidgade strukturanpassingsfacilitet

Enhanced Structural Adjustment Facility

EU

Europeiska unionen

European Union

EUF

Europeiska utvecklingsfonden

European Development Fund

FAO

FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation

Food and Agriculture Organization

HELCOM

Helsingforskommissionen

The Baltic Marine Environment Protection

Commission

HDR

UNDP:s årsrapport

Human Development Report

IBRD

Internationella banken för återuppbyggnad och

utveckling (Världsbanken)

International Bank for Reconstruction and

Development

ICRC

Internationella Rödakorskommittén

International Committee of the Red Cross

IDA

Internationella utvecklingsfonden

International Development Association

IDB

Interamerikanska utvecklingsbanken

Interamerican Development Bank

IFAD

Internationella jordbruksutvecklingsfonden

International Fund for Agricultural

Development

IFC

Internationella finansieringsbolaget

International Finance Corporation

IGADD

Inter-Governmental Group on Drought and

Development

IJO

Internationella juteorganisationen

International Organization of Jute

IMF

Internationella valutafonden

International Monetary Fund

ITTO

Internationella timmerorganisationen

International Timber Trade Organization

LO

Landsorganisationen

Swedish Trade Union Confederation

LRF

Lantbrukarnas riksförbund

Federation of Swedish Farmers

OECD

Organisationen för ekonomiskt samarbete och

utveckling

Organisation for Economic Co-operation and

Development

MR

Mänskliga rättigheter

Human Rights

NAI

Nordiska Afrikainstitutet

The Nordic Africa Institute

NATO

Atlantpaktsorganisationen

North Atlantic Treaty Organization

NDF

Nordiska utvecklingsfonden

Nordic Development Fund

NEFCO

Nordiska miljöfinansieringsbolaget

Nordic Environment Finance Corporation

NGO

Icke-statlig enskild organisation

Non-Governmental Organization

NSA

EBRD:s kärnsäkerhetsfond

Nuclear Safety Account

OSS

Oberoende staters samvälde

Commonwealth of Independent States

PHARE

EU:s program för samarbete med

Centraleuropa och de baltiska staterna

Poland and Hungary: Economic

Reconstruction Aid

PMU

Pingsmissionens u-landshjälp

PMU InterLife

RRV

Riksrevisionsverket

National Audit Bureau

SADC

Gemenskapen för utveckling i södra Afrika

Southern African Development

SCC/UG

Utan Gränser

Swedish Cooperative Centre

SFS

Svensk författningssamling

SHIA

Svenska handikapporganisationernas

internationella biståndsstiftelse

Swedish organization of the Handicapped

International Aid Foundation

Sida

Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete

Swedish International Development

Cooperation Agency

SIU

Stiftelsen för internationellt ungdomsutbyte

SKI

Statens kärnkraftsinspektion

Swedish Nuclear-Power Inspectorate

SPA

Världsbankens särskilda program för Afrika

Program of Assistance for Africa

SI

Svenska institutet

Swedish Institute

SSI

Statens strålskyddsinstitut

National Radiation Protection Institute

SVS

Svensk volontärsamverkan

TACIS

EU:s program för samarbete med OSS

Technical Assistance to the Commonwealth of

Independent States

TCO

Tjänstemmännens centralorganisation

Confederation of Professional Employees

UBV

Utbildning för biståndsverksamhet

UNAIDS

FN:s aidsprogram

UN Aids Programme

UNCDF

FN:s kapitalutvecklingsfond

UN Capital Development Fund

UNCED

FN:s konferens om miljö och utveckling

UN Conference on Environment and

Development

UNCTAD

FN:s konferens för handel och utvecklings

UN Conference on Trade and Development

UNDCP

FN:s narkotikaprogram

UN Drug Control Programme

UNDP

FN:s utvecklingsprogram

UN Development Programme

UNEP

FN:s miljöprogram

UN Environment Programme

UNESCO

FN:s organisation för utbildning, forskning

och kultur

UN Educational, Scientific and Cultural

Organization

UNFPA

FN:s befolkningsfond

UN Fund for Population Activities

UNHCR

FN:s flyktingkommissarie

UN High Commissioner for Refugees

UNICEF

FN:s barnfond

UN Children s Emergency Fund

UNIDO

FN:s organisation för industriell utveckling

UN Industrial Development Organization

UNIFEM

FN:s utvecklingsfond för kvinnor

UN Development fund for Women

UNOCHA

FN:s fond för koordinering av humanitärt

bistånd till Afghanistan

UN:s Office for the Coordination of

Humanitarian Assistance in Afghanistan

UNRWA

FN:s hjälporganisation för Palestinaflyktingar

i Mellanöstern

UN Relief and Works Agency for Palestine

Refugees in the Near East

WDR

Världsbankens årsrapporter

World Development Report

WEP

ILO:s världssysselsättningsprogram

World Employment Programme

WEU

Västeuropeiska unionen

Westerna European Union

WFP

Världslivsmedelsprogrammet

World Food Programme

WHO

Världshälsoorganisationen

World Health Organization

PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

 PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

 6

 5

PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

 PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

 16

 15

PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

 PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

 16

 17

PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

 PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

 58

 57

PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

 PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

 78

 75