Regeringens skrivelse

1996/97:71

Sverige, EU och handelspolitiken inför 2000-talet

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 3 mars 1997

Laila Freivalds

 Leif[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen ges en översikt över Sveriges och EU:s målsättningar på det

handelspolitiska området med tonvikt på det multilaterala samarbetet och

utvecklingen av den gemensamma handelspolitiken. Särskild

uppmärksamhet ägnas åt en redovisning av världshandelsorganisationen

WTO:s första ministerkonferens, som avhölls den 9-13 december 1996 i

Singapore. Bilaga 1 redovisar EU:s riktlinjer inför WTO:s

ministerkonferens och bilaga 2 redovisar slutsatserna från konferensen i

form av en ministerdeklaration. Regeringens politik gentemot den inre

marknaden avses redovisas i regeringens skrivelse 1996/97:83, Sverige

och den inre marknaden.

Innehållsförteckning

1 Handelspolitiken inför 2000-talet 4

1.1 Frihandelspolitik för ekonomisk utveckling, tillväxt och sysselsättning

4

1.2 Sveriges handelspolitiska målsättningar 5

1.3 Den gemensamma handelspolitiken 7

2 Regionalt samarbete och bilaterala förbindelser 10

2.1 Vad är regionalt samarbete ? 10

2.2 Ömsesidigt erkännande av provning, certifiering m.m. 11

2.3 Regionalt samarbete 12

2.3.1 Östeuropasamarbete inklusive Östersjösamarbetet 12

2.3.2 Medelhavsregionen och Afrika söder om Sahara 14

2.3.3 Nordamerika 15

2.3.4 Latinamerika 17

2.3.5 Asien 18

2.4 Bilaterala förbindelser och exportfrämjande 19

3 Världshandelsorganisationen 21

3.1 Uruguayrundan 21

3.2 WTO 22

3.2.1 WTO:s organisation och avtal 22

3.2.2 Varuhandel (GATT) 22

3.2.3 Tjänstehandel (GATS) 23

3.2.4 Immaterialrätt 24

3.2.5 WTO:s tvistlösning 25

3.3 Arbetet i WTO åren 1995-96 26

3.4 WTO:s första ministerkonferens 27

3.4.1 Svenska målsättningar 27

3.4.2 EU:s målsättningar 27

3.4.3 Andra länders agerande i WTO 28

3.5 Resultatet av konferensen 28

3.5.1 Informationsteknikavtalet 29

3.5.2 Övriga tullfrågor 30

3.5.3 Tjänsteförhandlingar 31

3.5.4 Textil och konfektion 32

3.5.5 Regionala handelsavtal 32

3.5.6 Anslutningsförhandlingar 33

3.5.7 Tvistlösning 33

3.5.8 Handel och arbetsvillkor 33

3.5.9 Investerings- och konkurrensregler 34

3.5.10 Handel och miljö 35

3.5.11 U-länder 36

3.5.12 Minst utvecklade länder 37

3.5.13 Offentlig upphandling 37

3.5.14 Förenkling av handelsprocedurer 38

3.5.15 Övriga frågor 38

3.6 EU-arbetet under konferensen 39

3.7 Beslutat arbete under den kommande perioden 39

4 Övrig multilateral verksamhet 40

4.1 OECD 40

4.2 UNCTAD 41

4.3 Övriga internationella organisationer 42

5 Riktlinjer och prioriteringar för framtiden 43

Bilaga 1 EU:s riktlinjer för WTO:s ministerkonferens 46

Bilaga 2 Ministerdeklarationen från WTO:s ministerkonferens 53

1 Handelspolitiken inför 2000-talet

Regeringens bedömning: En öppen världshandel utgör det övergripande

målet för svensk handelspolitik. Frihandel är en av de viktigaste

förutsättningarna för ekonomisk utveckling, för tillväxt och

sysselsättning. Regeringen avser att aktivt verka för att tillträde till

tredjelandsmarknader förbättras för svenska företag, att EU:s

handelspolitik förblir öppen och att EU förändrar sin politik inom de

områden där man hittills varit mindre öppen mot omvärlden. Regeringen

kommer att verka för att EU även fortsatt har som målsättning att värna

om det multilaterala handelspolitiska regelverket i

världshandelsorganisationen WTO.

1.1 Frihandelspolitik för ekonomisk utveckling, tillväxt och

sysselsättning

Den svenska ekonomin har efter andra världskriget blivit allt mer

internationaliserad. Vid mitten av fyrtiotalet motsvarade import och

export mindre än en femtedel vardera av vår bruttonationalprodukt

(BNP), vid sjuttiotalets mitt hade motsvarande tal ökat till omkring en

tredjedel. Det svenska välståndet har byggts på vår handel med utlandet.

Denna utveckling fortsätter. Världshandeln växer idag dubbelt så

snabbt som världsproduktionen. Nya transportmöjligheter och

informationsteknikens genombrott krymper världen. Allt fler

handelshinder i form av tullar och importbegränsningar tas bort.

Genom Sveriges medlemskap i den Europeiska unionen (EU), och

EU:s samarbete med sina europeiska grannländer, skapas för allt fler

företag en europeisk hemmamarknad. Samtidigt blir konkurrensen på den

svenska marknaden genom import, från Europa såväl som från resten av

världen, allt mer påtaglig. Kapital, arbetskraft och teknik rör sig idag allt

lättare och snabbare över nationella gränser. Genom globaliseringen av

världsekonomin fortsätter vårt beroende av utrikeshandeln att öka.

Den svenska exportens värde motsvarar idag över 40 procent av vår

BNP. Importens värde motsvarar nära 35 procent. Särskilt

industrisektorn är starkt internationaliserad.

Detta är en utveckling att välkomna. Genom att de svenska företagen

utsätts för konkurrens på hemmaplan tvingas de ständigt förbättra sig. De

blir starka nog att klara sig på exportmarknaderna. Även konsumenterna

gynnas. Fri handel med varor och tjänster ger ett rikare utbud i butikerna.

Priserna sänks.

Regionala frihandelsavtal och förhandlingarna inom ramen för det

allmänna tull- och handelsavtalet GATT har varit avgörande för den

ökande handeln mellan länder. Den senaste stora multilaterala

förhandlingsomgången, den s.k. Uruguayrundan, varade från mellan åren

1986-1994. Resultatet blev vidgandet av GATT till

världshandelsorganisationen WTO och en kraftig stimulans för

världsekonomin genom betydande sänkningar av handelshindren i

världen. WTO-avtalen kommer att successivt få effekt fram till år 2005.

Den ökade internationaliseringen innebär att handelspolitiken måste

utvecklas. Frågor som tidigare var nationella behandlas idag i allt större

omfattning på ett globalt plan. Exempel på sådana frågor är miljö- och

investeringsfrågor.

Genom Uruguayrundan breddades också det handelspolitiska

regelverket till viktiga nya områden. Från att uteslutande ha handlat om

handeln med varor har idag handelsavtalen utvidgats till att även omfatta

tjänstehandel.

Nyligen har handelsliberaliseringar uppnåtts inom framtidsbranscher

som informationsteknik och telekommunikationer.

Handeln och handelspolitiken har därmed en central roll för ekonomisk

utveckling, tillväxt och sysselsättning.

1.2 Sveriges handelspolitiska målsättningar

Medlemskapet i EU innebar på det handelspolitiska området dels en

fullständig integration i den inre marknaden, dels att vi samtidigt

omfattades av en gemensam yttre handelspolitik i vilken unionen

företräds av kommissionen. Den främsta handelspolitiska vinsten med

medlemskapet låg i deltagandet och möjligheten att fullt ut påverka den

inre marknaden. Drygt 70 procent av vår import når oss från EU:s inre

marknad utan tullförfaranden och svenska företag har fritt tillträde till

resten av EU. En annan stor handelspolitisk fördel som uppnåtts genom

medlemskapet i EU, är att Sverige nu har större möjlighet än tidigare att

påverka den internationella handelspolitiska utvecklingen. Dessutom har

svenska företags möjlighet att få stöd vid handelstvister m.m. utomlands

ökat i och med att man med kommissionen som företrädare har en långt

starkare förhandlingsposition än vad fallet var tidigare.

Den handelspolitiska kostnaden för medlemskapet var en mer restriktiv

handelspolitik gentemot tredjeland inom ett antal områden som jordbruk,

teko och antidumpning. Även om våra tullar idag i genomsnitt är lägre

än före medlemskapet - till följd av tullsänkningar som EU har

genomfört som ett resultat av Uruguayrundan - innebär medlemskapet

att tullarna för vissa varor fortsatt är högre än före medlemskapet. Dessa

mer restriktiva inslag i den gemensamma handelspolitiken återspeglar

hur skilda medlemsländernas intressen är på dessa områden.

Det är viktigt att kunna söka stöd hos andra länder när det gäller

svenska handelspolitiska prioriteringar. Detta sker ofta bland EU:s mer

frihandelsvänliga länder i varierande grad och beroende på

frågeställning. Eftersom frågorna och de nationella intressena varierar

finns det dock ingen given grupp av länder, som alltid uppträder

gemensamt eller alltid anser sig ha samma handelspolitiska intressen,

även om det ofta finns en skiljelinje mellan de nordliga och sydliga

medlemsländerna.

En väl fungerande handel kräver såväl en fungerande som en

tillräckligt stor hemmamarknad. Att utvidga och effektivisera

hemmamarknaden innebär en möjlighet att säkerställa

produktivitetsutvecklingen på den svenska marknaden. Detta innebär

bl.a. att utveckla den inre marknaden samt att samverka med andra för

oss närliggande marknader så att handelsmöjligheterna och det

ekonomiska utbytet ökar. Genom medlemskapet i EU har Sverige

tillgång till den inre marknaden och kommer att främja arbetet med att

effektivisera denna marknad. I strävan att utvidga och effektivisera

hemmamarknaden innefattas även Norden och området kring Östersjön.

Staterna kring Östersjön utgör en viktig marknad som dock kräver mer

kunskap och tålamod för att erövras. Målet för regeringen är att även

denna marknad framdeles skall komma att ingå som en del i den svenska

hemmamarknaden.

Samverkan mellan handels- och näringspolitik, mellan import, export,

investeringar, produktion och konsumtion har blivit allt mer

betydelsefullt i tillskapandet av en modern och effektiv ekonomi. Sverige

är ett exportberoende land. Exporten har under den senaste uppgången i

ekonomin haft en dramatisk betydelse för tillväxten vilket innebär att

tillväxten till stor del varit exportledd under de senaste åren. Det är

viktigt att även fortsättningsvis förstärka de svenska exportmöjligheterna.

Detta gäller framför allt i den kunskapsintensiva delen av produktionen

eftersom Sverige har utvecklat värdefulla konkurrensfördelar på detta

område.

För att exportfrämjandet skall bli framgångsrikt krävs bra villkor och

ett bra företagsklimat i landet. Näringspolitiken har under senare år

skapat en bra grund för företagandet i Sverige. Arbetet med att främja

handeln, dvs. export och import, samt utländska investeringar leder till en

förbättring av de svenska företagens konkurrensposition, vilket är en

viktig del i strukturomvandlingen. Importen är även betydelsefull

eftersom den är nödvändig i förverkligandet av de olika ekonomisk-

politiska målen samt att den ger konsumenterna tillgång till bättre och

billigare varor och tjänster. Att få igång efterfrågan genom bl.a. import

innebär positiva effekter för ekonomin. Sverige välkomnar även ökade

utländska investeringar för att vitalisera det svenska näringslivet

eftersom detta innebär tillförsel av kapital, teknisk kompetens samt nytt

industriellt och kommersiellt tänkande. Regeringen arbetar för att de

svenska företagen tar tillvara de handelsmöjligheter som nu erbjuds

genom den liberaliserade utrikeshandeln, vårt medlemskap i EU och

förändringarna i Central- och Östeuropa samt även andra marknader,

däribland Östersjöregionen.

Samverkan med våra grannländer i Östersjöområdet på det

handelspolitiska området blir allt mer betydelsefullt i takt med att denna

region utvecklas. WTO-medlemskap för de baltiska staterna och

Ryssland står för dörren och ett antal länder i vår omedelbara närhet har

ansökt om medlemskap i EU. Sverige välkomnar denna utveckling. Inför

sekelskiftet förbättras förutsättningarna för en fortsatt utveckling av det

handelspolitiska samarbetet med Sveriges nordeuropeiska grannar.

Den genomgående svenska linjen vad gäller utformningen av EU:s

handelspolitik är att verka för öppnandet av exportmarknader i tredjeland

och för en importpolitik som bygger på största möjliga öppenhet mot

omvärlden, inte minst för u-ländernas viktigaste exportvaror. Dessa mål

uppnås genom en fortgående liberalisering av världshandeln och genom

att vi samtidigt verkar för att EU för en öppen handelspolitik. Genom en

fortsatt strukturomvandling och förbättrade förutsättningar för exporten

främjas tillväxten och därmed sysselsättningen. En handels- och

näringspolitik i samverkan är instrumentet för att uppnå detta mål. Det är

även viktigt att utvecklingen av regionalt samarbete sker i

handelsliberaliserande riktning och att ensidiga handelspolitiska åtgärder

och åtgärder som tillämpas utanför det egna landet, s.k. exterritoriell

tillämpning motverkas.

1.3 Den gemensamma handelspolitiken

EU:s gemensamma handelspolitik regleras i EG-fördragets artikel 113.

Frågorna på det handelspolitiska området avgörs i huvudsak med

kvalificerad majoritet. Kommissionen agerar på uppdrag av

medlemsstaterna i handelspolitiska frågor och svarar för

förhandlingsarbetet, såväl bilateralt som regionalt och multilateralt. Detta

innebär att det är kommissionen som efter samråd med medlemsländerna

för unionens talan både i WTO och i andra handelspolitiska

sammanhang. Detta samråd sker i den s.k. 113-kommittén som därmed

har en särställning och övergripande roll när det gäller alla

handelspolitiska frågor.

Beträffande vissa frågor som ingår i det handelspolitiska regelverket

råder s.k. blandad kompetens. Beslut fattas då med enhällighet. Detta

gäller exempelvis handel med tjänster, immaterialrätt och frågor som rör

investeringar. Hur dessa frågor skall hanteras inom EU har fastställts i

utslag från EG-domstolen. Exportfrämjande ligger i princip utanför

gemenskapskompetensen och utgör en nationell angelägenhet.

Kommissionen har dock ambitioner att utföra visst gemensamt

exportfrämjande för EU och artikel 113 hänvisar också till en gemensam

exportpolitik.

Europeiska kommissionen företräder en i grunden frihandelsvänlig

politik. Samtidigt måste man givetvis beakta medlemsländers

särintressen även när dessa kan gå i mer protektionistisk riktning.

Sammantaget pekar dock två års erfarenhet av svenskt medlemskap i EU

på ett starkt svenskt intresse av att i flertalet fall stödja kommissionen på

det handelspolitiska området då frihandelstänkandet genomsyrar

kommissionens målsättningar. Likafullt är det ofrånkomligt att

frihandelsintressen emellanåt inte får fullt genomslag. när

medlemsländernas intressen och målsättningar vägs samman.

Den handelspolitiska vinsten av medlemskapet i EU låg som nämnts

ovan främst på två områden. Dels deltar Sverige genom medlemskapet

fullt ut i utformandet av den inre marknaden, som svarar för den

avgörande delen av svensk utrikeshandel, dels har Sverige, genom EU:s

tyngd i internationell samverkan, nu större möjlighet att påverka den

internationella dagordningen på handelsområdet.

EU:s tullnivå för industrivaror låg vid det svenska inträdet något över

den svenska. I genomsnitt var skillnaden relativt marginell, men på vissa

enstaka produkter var den mer betydande. Sverige fick återinföra

begränsningar för tekoprodukter, som vi avskaffat tre år tidigare, och

också börja tillämpa restriktioner för viss annan import från Kina.

Åtgärder mot dumpad import, antidumpningsåtgärder är ett annat område

där EU för en annan politik än den tidigare svenska. Det avgörande

problemet är här, enligt regeringens uppfattning, en alltför omfattande

tillämpning av antidumpningsinstrumentet liksom utformningen av detta

instrument.

Även på jordbruksområdet låg EU:s tull- och importavgiftsnivå vid det

svenska inträdet i många fall över den svenska. EU-medlemskapet

innebar genomgripande förändringar i villkoren för handel med

jordbruksprodukter. Sverige inordnades i den europeiska

jordbruksmarknaden med fritt tillträde för svensk export av

jordbruksprodukter till övriga EU-länder och för import till Sverige från

dessa länder. Importen från och exporten till EU-länder gynnas av den

fria gemensamma marknaden. De generellt sämre villkoren för

tredjelandsimporten i förhållande till vad som tidigare gällde i Sverige

har ytterligare bidragit till detta. Samtidigt innebar medlemskapet en

återgång till en liknande jordbrukspolitik som Sverige beslutat överge i

samband med 1990 års livsmedelspolitiska reform. Viktiga inslag i EU:s

gemensamma jordbrukspolitik (CAP) är produktions- och

marknadsregleringar samt i ökande grad direktstöd i form av areal- och

djurbidrag m.m.

En reform av den gemensamma jordbrukspolitiken är angelägen för

Sverige utifrån flera utgångspunkter, t.ex. strävanden efter avreglering

och miljöanpassning. En reform är även angelägen i ett handelspolitiskt

perspektiv, bl.a. för att uppfylla de åtaganden EU gjort i samband med

Uruguayrundan och för att möjliggöra ytterligare sänkningar av

gränsskyddet i kommande WTO-förhandlingar. CAP-reformen skulle

också underlätta för EU att ingå nya regionala WTO-förenliga

frihandelsavtal som måste omfatta även jordbruksvaror. En reform är

inte minst av vikt för u-ländernas möjlighet att exportera jordbruksvaror

till EU. I kommande WTO-förhandlingar, som enligt avtalet skall inledas

vid sekelskiftet, kan förutses krav från främst USA och Cairns-länderna,

som är en grupp länder med betydande exportintressen vilka samarbetar i

WTO, om ytterligare neddragningar av stödet och skyddet för jordbruket.

Den något högre genomsnittliga tullnivån för industrivaror som var ett

omedelbart resultat av medlemskapet har utjämnats, dels genom

åtaganden om tullsänkningar som gjordes i Uruguayrundan och dels

genom de kompensationsförhandlingar med tredje länder som EU fört

som en följd av utvidgningen. Kompensationsförhandlingar, s.k. artikel

XXIV:6-förhandlingar, utgör en del av GATT:s bestämmelser om hur

man skall agera vid bildandet av tullunioner. Syftet med GATT-reglerna

på detta område är att säkerställa att bildandet av tullunioner och

frihandelsområden inte medför minskad handel med omvärlden till följd

av högre tullar eller andra handelsrestriktioner och ökad protektionism.

Sådana förhandlingar fördes under år 1995 mellan EU och de

medlemsländer i WTO vars företag drabbades av höjda tullar till följd av

EU:s utvidgning. Förhandlingen avslutades under åren 1995-96 och

innebar sänkta EU-tullar på en rad produkter, alltifrån ris till datorer.

På det för svenskt vidkommande viktigaste området,

elektronikkomponenter och vissa elektronikprodukter, halverades EU:s

tullar genom dessa kompensationsförhandlingar. Genom avtalet om

informationsteknik ITA, kommer EU:s tullar på dessa produkter att helt

tas bort senast fr.o.m. 1 januari år 2000. Som EU-medlem har Sverige

aktivt verkat för ett avtal om så långtgående tullsänkningar på

informationsteknikprodukter som möjligt. Sverige och Finland hade inte,

utanför EU, kunnat få det internationella genomslag som vi fick för våra

handelspolitiska intressen på detta område (se vidare avsnitt 3.5.1).

För textil och konfektion (teko) kommer de idag i i-länderna gällande

begränsningarna att avvecklas som en följd av vad som överenskommits i

Uruguayrundan. Den slutliga avvecklingen är dock enligt avtalet inte

genomförd förrän år 2005. Sverige arbetar aktivt inom EU för att trappa

ned de nuvarande restriktionerna och för att EU:s kvotavveckling skall

ske så effektivt och tidigt som möjligt.

Sverige kommer likaså att aktivt verka för att EU:s tullagstiftning

förenklas och förbättras. Detta är särskilt viktigt för att de små och

medelstora företagen skall kunna utnyttja marknadens fördelar.

Regelverket som skapats bl.a. för att uppfylla villkoren för handeln med

tredje land är mycket komplicerat. I stället för att gynna gemenskapens

ekonomiska aktörer utgör reglerna i vissa delar hinder för

utrikeshandeln. Åtgärdsprogrammet Tull 2000, som innehåller de

viktigaste principerna för tullpolicyn de närmaste fem åren och

rådsresolutionen om behovet av förenkling och rationalisering av

gemenskapens tullföreskrifter och -förfaranden utgör en god grund för

att förenklingar i tullagstiftningen skall komma till stånd.

Antidumpningsområdet är ett annat, inom vilket Sverige agerar aktivt

för att förändra tillämpningen av regelverket, i första hand inom EU. Den

centrala frågan är att det allmänna gemenskapsintresset, inklusive

konsumentintresset, skall ges en större vikt i bedömningen om skada vid

dumpad import.

Handel och miljö är ett område där Sverige fortsatt kommer att agera

kraftfullt inom EU och i andra internationella fora. Den övergripande

målsättningen är att göra handels- och miljöpolitiken ömsesidigt

stödjande för att uppnå en hållbar utveckling. Arbetet syftar också till att

främja en hållbar utveckling i u-länderna. Målsättningen är vidare att

Sveriges progressiva miljöpolitik skall stödjas och få internationell

spridning samtidigt som våra handelsförbindelser skall vara intakta eller

förbättras. Svenska företags miljöanpassning skall utgöra en

konkurrensfördel.

Sverige är givetvis bundet av de beslut som fattas inom EU. Därmed är

vi del av unionens handelspolitiska överenskommelser med resten av

världen, men omfattas också av dess handelspolitiska konflikter och

problem. Genom ett långsiktigt agerande, genom ett aktivt arbete med

prioriterade frågor och genom att samverka med likasinnade

medlemsländer uppnår vi ett bättre resultat i form av ökad frihandel och

samverkan mellan världens länder på det handelspolitiska området än vi

kunde göra som en enskild aktör.

2 Regionalt samarbete och bilaterala förbindelser

Regeringens bedömning: Regional integration på det handelspolitiska

området leder på sikt till ökad liberalisering inom världshandeln.

Strävandena mot en ökad och fördjupad regional integration bör stödjas.

Det är samtidigt angeläget att integration sker mellan EU och

Östersjöstaterna. Det övergripande målet är att driva det multilaterala

arbetet framåt. Det är därmed av största vikt att den regionala

integrationen sker inom ramen för bestämmelserna i WTO. Regional

integration får inte leda till ökade handelshinder och slutenhet mot

omvärlden.

2.1 Vad är regionalt samarbete ?

Regionalt samarbete innebär en samverkan inom en geografisk region.

EU har genom initiativ till långtgående integration i Europa varit en

föregångare när det gäller regionalt ekonomiskt samarbete. EU:s

tullunion från år 1957 och senare utvidgningar, de bilaterala

frihandelsavtalen med EFTA-länderna, EES-avtalet samt Europaavtalen

med länder i Central- och Östeuropa, är alla överenskommelser som

omfattas av reglerna för frihandelsavtal och tullunioner i WTO. Av de

69 avtal som anmälts till WTO och som fortfarande är i kraft har 39

anmälts sedan år 1990. Sverige, som var en av ursprungssignatärerna till

EFTA år 1960, har också lång och framgångsrik erfarenhet av att

arbeta för frihandel både multilateralt och regionalt.

Frågan om hur utvecklingen mot allt mer omfattande regionalt

samarbete inverkar på det multilaterala handelssystemet är föremål för

diskussion. Synen på frihandelsavtal och tullunioner har genom WTO:s

nya granskningsprocedurer blivit striktare än vad som var fallet i GATT.

Detta ställer stränga krav på avtalens utformning och innehåll. Avtalen

skall omfatta i princip all handel och detta gäller även handel med

jordbruksprodukter. Ett problem är att WTO:s regler fortfarande lämnar

stort utrymme för olika tolkningar om bl.a. hur stor andel av handeln som

skall omfattas.

Inom EU har frågan om de regionala frihandelsprojekten diskuterats

utifrån ett multilateralt perspektiv, men också mot bakgrund av de

konkreta avtal om vilka förhandlingar pågår. Intresset inom EU är för

närvarande i första hand inriktat på att få till stånd en ny generation avtal

med länderna i Medelhavsregionen i syfte att upprätta ett

frihandelsområde till år 2010. Aktuellt för närvarande är även

förhandlingar om ett frihandelsavtal med Sydafrika.

Uppfattningen bland medlemsstaterna om regionala avtal går delvis

isär, vilket bland annat speglar olikheter i synen på ökad frihandel.

Kommissionen och medlemsstaterna förbereder ett underlag för att

diskutera dessa frågor vid mötet med Europeiska rådet i juni år 1997.

Regeringens uppfattning är att EU bör driva handelsliberaliseringar

genom en parallell process, både multilateralt och regionalt. EU bör

således ta tillvara de möjligheter till handelsliberalisering som erbjuds

genom att ingå regionala avtal. En viktig förutsättning är att sådana avtal

utformas enligt WTO:s regler. Dessa regler bör också förtydligas eller

skärpas för att minska riskerna att avtalen höjer de reella handelshindren

gentemot utanförstående länder. Möjligheterna att succesivt söka

multilateralisera bestämmelser i regionala avtal bör också

uppmärksammas.

Syftet med regionala avtal är att inom ramen för ett frihandelsområde,

en tullunion eller andra former av avtal förenkla handeln och minska

handelshindren mellan länderna. Skillnaden mellan en tullunion och ett

frihandelsavtal är att en tullunion innebär borttagande av tullar mellan

länderna, med gemensamma tullar mot tredje land. Inom ramen för ett

frihandelsavtal tar man bort tullarna mellan de deltagande länderna men

bibehåller nationella tullar gentemot tredje land.

Både tullunioner och frihandelsavtal men även andra former av

samarbetsavtal omfattar numera ofta även åtaganden inom det icke-

tariffära området som t.ex skydd för investeringar, standardisering,

ömsesidigt erkännande av provning m.m.

2.2 Ömsesidigt erkännande av provning, certifiering m.m.

Avtal om ömsesidigt erkännande, MRA, ingår i flera fall som nämnts

ovan som en betydelsefull del av det regionala och bilaterala samarbetet.

Sådana avtal innebär att utsedda organ kan prova och certifiera varor i

exporterande land enligt krav i importerande land. Avtalen täcker i

huvudsak områden där det finns tvingande myndighetsregler med krav på

kontroll. För EU:s del är de områdena inom vilka EU har särskild

lagstiftning i form av direktiv de viktigaste.

En förutsättning för förhandlingarna är att ett gemensamt regelverk på

EU:s inre marknad finns på plats och respekteras samt att det finns ett

gemensamt system för provning och kontroll. Avtalen innebär således

inte harmonisering, men kan fungera som incitament till harmonisering

och kan kombineras med harmoniseringssträvanden. Förhandlingarna

syftar till förenklat marknadstillträde genom att exportörerna slipper

underkasta sig provning av produkterna i importlandet. Avtalen har

formen av bilaterala avtal mellan EU och vissa tredje länder. Det

ursprungliga mandatet från rådet (1992) innehåller krav om ursprung, då

handelslättnaderna måste vara balanserade.

De senaste årens förhandlingar har lett till att avtal med Australien och

Nya Zeeland är parafferade. Ett avtal med Israel om ömsesidigt

erkännande av OECD:s principer för god laboratoriesed har parafferats.

Förhandlingar med Canada är även de långt framskridna. Avsnittet om

tekniska handelshinder i förhandlingen med Schweiz är i det närmaste

klart. Under år 1997 är förhandlingar planerade med Japan samt med

Tjeckien, Ungern och Polen.

Formerna för samarbetet med länderna i Central- och Östeuropa

diskuteras fortfarande i olika sammanhang, inte minst med utgångspunkt

i att dessa länder strävar efter medlemskap och förväntas komma att ingå

i den inre marknaden. Ett krav är här att erforderlig harmonisering och

nödvändig infrastruktur föreligger och att de utsedda organen har

erforderlig kompetens. Avtal skulle innebära bättre marknadstillträde för

båda parter nyinförda certifieringskrav i dessa länder försvårar handeln

 och ett förstärkt incitament till harmonisering för kandidatländerna.

Förslag om MRA ingår även som en viktig del i dialogen med USA.

På det tekniska planet har lösningar emellertid visat sig svåra att uppnå.

Från amerikansk sida uppskattas värdet av det förbättrade

marknadstillträdet genom MRA för båda parter till omkring 40 miljarder

US dollar.

EU, som önskat en balanserad paketuppgörelse i vilken vissa viktiga

sektorer ingår - medicinteknisk utrustning, läkemedel och

telekommunikationsutrustning - har varit missnöjd med budet från

amerikansk sida om läkemedel och medicinteknisk utrustning. USA

visar stort intresse för telekommunikationsutrustning och kan tänka sig

ett avtal endast inom detta område. Förhandlingar pågår för att komma

fram till en lösning, men utgången är för närvarande oviss. Det vore

allvarligt om förhandlingarna med USA misslyckas, då detta kan få

effekter på fortsatta förhandlingar om avtal med andra länder. För

Sverige är alla tre nyckelsektorerna i förhandlingarna med USA av stor

betydelse.

2.3 Regionalt samarbete

Nedan redovisas översiktligt de för svenskt vidkommande viktigaste

regionala samverkansformerna samt Sveriges och EU:s agerande

gentemot dessa regioner.

2.3.1 Östeuropasamarbete inklusive Östersjösamarbetet

Med länderna i Central- och Östeuropa fortsätter EU att bygga ut och

fördjupa samarbetet i enlighet med den strategi som antogs vid

Europeiska rådets möte i[REDACTED_EFTERNAMN] i december år 1994. De viktigaste

samverkansformerna är Europaavtalen (associeringsavtalen), den

strukturerade dialogen som innebär en möjlighet att på ministernivå

diskutera gemensamma frågor, vitboken för laganpassning om vad som

måste gälla för att dessa länder skall kunna delta i den inre marknaden

samt biståndsprogrammen PHARE och TACIS.

Sveriges handel med Östersjöstaterna har ökat mycket kraftigt under

senare år. Handeln med de baltiska staterna uppgick i båda riktningarna

år 1992 till 2,3 miljarder kronor. År 1995 hade handelsomslutningen

ökat till 8,2 miljarder. Beträffande den ryska delen av Bahrentsregionen

är handeln ännu föga utvecklad, men de stora råvarutillgångarna (olja,

gas mineraler, timmer) gör området intressant. Ekonomiska frågor

behandlas inom ramen för Bahrentsrådet. Östersjöområdet är för svenskt

vidkommande prioriterat då det gäller handelspolitiska frågor.

Prioriterade svenska mål är EU-medlemskap för Estland, Lettland och

Litauen samt WTO-medlemskap för de baltiska staterna och för

Ryssland. Av vikt är även att utveckla de fyra staternas relationer med

OECD.

Europaavtalen med Bulgarien, Polen, Rumänien Ungern, Tjeckien och

Slovakien har trätt i kraft. Vad gäller avtalen med Estland, Lettland,

Litauen och Slovenien pågår ratificering. Fram till dess att dessa

Europaavtal träder i kraft tillämpas övergångsavtal som täcker

handelsavsnitten i avtalen. Syftet med Europaavtalen är att skapa en

struktur för politisk dialog, främja ökning av handeln, etablera goda

ekonomiska förbindelser, ge en ram för tekniskt och ekonomiskt bistånd

från EU, underlätta kulturellt samarbete och allmänt att medverka till

gynnsamma förutsättningar för ländernas gradvisa integration i

gemenskapen. För varje land har EU inrättat associeringsråd och

associeringskommittéer. Europaavtalen är frihandelsavtal som är

heltäckande på industrivaruområdet. Vad gäller vissa s.k. känsliga

varugrupper som teko och stål tillämpas övergångsarrangemang. Handel

med jordbruksprodukter regleras genom särskilda länderspecifika

protokoll. Syftet med avtalen är att underlätta ländernas EU-integration.

Sveriges export till Central- och Östeuropa uppgick år 1995 till 17,7

mdkr motsvarande 3,1 procent av den totala exporten. Importen uppgick

till 13,3 mdkr motsvarande 2,9 procent.

För medlemsländer i Oberoende staters samvälde (OSS) tillämpar EU

en något annorlunda strategi. Här har EU tecknat s.k. partnerskaps- och

samarbetsavtal. I dessa förutses varken medlemskap eller associering och

de anpassas efter de förutsättningar som råder i respektive land. De

viktigaste delarna i dessa avtal är ekonomiskt, politiskt och kulturellt

samarbete samt handelspolitik baserat på GATT:s princip om mest

gynnad nation. Inga partnerskapsavtal har ännu trätt i kraft, utan dessa

håller på att ratificeras. Till dess att de trätt i kraft tillämpas

övergångsavtal om handel och handelsrelaterade frågor. För närvarande

har övergångsavtalen med Ryssland, Ukraina och Moldova trätt i kraft.

Sveriges export till OSS-länderna uppgick år 1995 till 5,3 mdkr

motsvarande 0,9 procent av den totala exporten. Importen uppgick till 3,4

mdkr eller 0,7 procent.

Det ekonomiska samarbetet är ett viktigt element i det samarbete som

bedrivs i Östersjöstaternas råd. Rådet är utrikesministrarnas

samarbetsorgan i vilket de elva ländena runt Östersjön samt Europeiska

kommissionen ingår. En av rådets arbetsgrupper är helt ägnad åt det

ekonomiska samarbetet. För närvarande är den huvudsakliga uppgiften

att samordna och verka pådrivande för att genomföra det

handlingsprogram som antogs vid ministersessionen i Kalmar i juli år

1996. I den ekonomiska delen av handlingsprogrammet behandlas

åtgärder för ekonomisk utveckling i form av infrastruktur, energi,

handelslagstiftning m.m.

Gentemot länderna i det före detta Jugoslavien, utom Slovenien, samt

gentemot Albanien, fortsätter EU sina ansträngningar att få till stånd ett

närmare samarbete.

2.3.2 Medelhavsregionen och Afrika söder om Sahara

Genom EU-medlemskapet har Sverige kommit att delta i ett utvidgat

och fördjupat samarbete med Medelhavsregionen. EU:s export till

medelhavsregionen uppgick år 1995 till 303 mdkr och importen samma

år till 241 mdkr.

År 1975 ingick Europeiska gemenskapen ett frihandelsavtal med Israel

med en övergångsperiod på femton år. I slutet av 1970-talet ingick EG

bilaterala samarbetsavtal med ensidiga handelspreferenser med en rad

Medelhavsländer, nämligen tre av Maghrebstaterna (Marocko, Algeriet,

Tunisien) samt de fyra Mashrekstaterna (Egypten, Jordanien, Libanon,

Syrien).

Inom ramen för den s.k. Barcelonaprocessen drog EU i november år

1995 upp riktlinjerna för en ny handelsstrategi för ovan nämnda

Medelhavsländer. Strategin syftar till att utveckla Medelhavsregionen till

ett frihandelsområde. Detta skall vara genomfört år 2010. Som ett första

steg skall EU sluta bilaterala associeringsavtal med respektive land och i

ett andra steg skall dessa stater inbördes sluta frihandelsavtal. Hittills har

EU slutit nya associeringsavtal med Tunisien, Israel och Marocko samt

ett interimistiskt associeringsavtal med PLO för den palestinska

myndighetens räkning. Förhandlingar pågår med Egypten, Jordanien

samt Libanon, och kommer att inledas med Algeriet. Inledande samtal

om ett associeringsavtal med Syrien pågår. Enligt dessa avtal skall EU

stegvis få tullfritt marknadstillträde för industrivaror till nämnda länder.

Övergångsperioden är tolv år. Dessa stater har sedan samarbetsavtalen

slöts på 1970-talet haft tullfrihet på EU-marknaden för sina industrivaror.

Frågan om jordbruksprodukternas inkluderande i dessa frihandelsavtal

har utgjort ett stort problem för EU. Avtalen har därmed inte kunnat

uppfylla WTO-kraven på frihandelsavtal. Detta har bidragit till den

pågående diskussionen inom EU om regionalism.

År 1988 slöts ett samarbetsavtal mellan EU och de sex arabiska

Gulfstaterna som ingår i Gulfstaternas samarbetsråd, GCC (Bahrein,

Förenade Arabemiraten, Kuwait, Oman, Qatar, Saudi-Arabien). Avtalet

utgör ett första steg och som ett andra steg planeras ett frihandelsavtal

mellan EU och GCC. EU:s export till GCC-staterna uppgick år 1995 till

175 mdkr och importen samma år till 107 mdkr. Ur WTO-perspektiv har

utvecklingen i regionen varit positiv. Allt fler stater i regionen har

anslutit sig till WTO och anslutningsförhandlingar pågår med Jordanien,

Oman och Saudi-Arabien.

På motsvarande sätt som i Medelhavsregionen har Sverige genom EU-

medlemskapet blivit en del av EU:s Afrikapolitik. Europeiska unionens

export till regionen uppgick år 1995 till 145 mdkr och importen för

samma år till 153 mdkr. Sveriges export till Afrika uppgick år 1995 till

8,8 mdkr motsvarande 1,6 procent av vår totala export. Importen uppgick

samma år till 2,3 mdkr motsvarande 0,5 procent av den totala importen.

Av detta svarade Nordafrika för 58 procent av importen och 43 procent

av exporten.

EU:s relationer till staterna söder om Sahara exklusive Sydafrika

regleras av Lomékonventionen. Gällande avtal löper fram till år 2000.

Totalt omfattar Loméavtalet 70 u-länder varav flertalet är afrikanska.

Tillsammans med tidigare kolonier i Karibien och Stillahavsområdet

benämns de ACP-länderna. Omfattande biståndsresurser är knutna till

avtalet.

Konventionen ger mer långtgående handelspreferenser än vad som ges

inom ramen för EU:s allmänna preferenssystem och Maghreb- och

Mashrek-avtalen. Mot bakgrund av att Lomékonventionen är

diskriminerande visavi andra u-länder och inte heller syftar till att uppnå

ömsesidig frihandel eller en tullunion mellan EU och ACP-länderna har

den fått ett särskilt undantag i WTO. Det är dock enligt regeringens

uppfattning angeläget att behandla de minst utvecklade länderna enhetligt

och på ett WTO-förenligt sätt. Diskussioner om hur den framtida

strategin gentemot dessa länder skall utformas har inletts. Sverige deltar

aktivt i dessa diskussioner utifrån ovan nämnda målsättningar.

Ett förhandlingsmandat för ett frihandelsavtal mellan EU och

Sydafrika överlämnades till Sydafrika under år 1996. Några

realförhandlingar har ännu inte inletts. Från Sydafrikas sida har man

uttryckt besvikelse över mandatets utformning bl.a. på jordbruksområdet.

Sverige och Storbritannien har i en deklaration som fogats till

avtalsmandatet markerat att man förespråkar ett liberalare bud på

jordbruksområdet.

För närvarande är Sydafrika inkluderat i EU:s allmänna preferenssystem.

En viktig fråga för Sydafrika och de afrikanska stater som ingår i den

Sydafrikanska tullunionen SACU (Sydafrika, Botswana, Lesotho,

Swaziland, Namibia) är att EU beaktar detta tullunionsarrangemang i sitt

kommande frihandelsavtal med Sydafrika. EU avser stödja ekonomiskt

samarbete och integrationsträvanden mellan Sydafrika och dess grannar

bl.a. genom att knyta Sydafrika till vissa delar av Lomékonventionen.

Sydafrika är liksom flertalet afrikanska stater anslutet till WTO.

2.3.3 Nordamerika

Vid toppmötet mellan EU och USA i Madrid i december år 1995 antogs

en gemensam deklaration och handlingsplan för fördjupningen av de

transatlantiska förbindelserna. Handlingsplanen spänner över ett brett fält

av samarbetsområden. Den är dock mest konkret på det handelspolitiska

området. En motsvarande handlingsplan för EU och Canada

undertecknades i december år 1996 i Ottawa.

Regionen utgör en av Sveriges viktigaste marknader utanför Europa

och svarar för drygt 9 procent av Sveriges export motsvarande 51,2 mdkr

och drygt 6 procent av importen motsvarande 26,5 mdkr.

Ett fördjupat handelspolitiskt samarbete i framtiden skulle även

komma att gynna den globala handelsutvecklingen. För närvarande pågår

diskussioner om hur det transatlantiska samarbetet skall kunna utvecklas

i framtiden. Visioner om ett transatlantiskt frihandelsområde får dock

anses ligga långt fram i tiden.

Stärkandet av det transatlantiska samarbetet är en prioriterad uppgift.

Det är därför av stor vikt att handlingsplanen ytterligare konkretiseras.

Även om en rad handelspolitiska konflikter försvårat relationerna mellan

EU och USA under senare år finns det stor samsyn i internationella

handelspolitiska frågor. På det handelspolitiska området bör det främsta

målet för den transatlantiska dialogen vara att parterna gemensamt skall

verka för att främja det multilaterala handelssystemet och WTO. Fokus

bör ligga på fortsatt handelsliberalisering på områden som

informationsteknik och tjänstehandel.

Inom ramen för det handelspolitiska samarbetet med USA har

upprättats en transatlantisk affärsmannadialog, TABD. Denna dialog

utgör ett viktigt element i handelsrelationerna mellan EU och USA, inte

minst som pådrivare och tankeforum till det mer officiella samarbetet.

TABD-processen har till dags dato bl.a. befrämjat arbetet med

etablerandet av ett avtal rörande ömsesidigt godkännande av respektive

länders prövningsresultat av olika produkter (se avsnitt 2.2), samt

tecknande av ett informationsteknikavtal (se avsnitt 3.5.1).

De resultat som uppnåddes vid WTO:s ministermöte (bl.a. ITA) i

Singapore i december år 1996 utgör ett bevis på att det transatlantiska

samarbetet har en viktig roll att spela. Detta pekar också på att ett

fortsatt, mer fördjupat samarbete, mellan EU och USA även i framtiden

skulle komma att positivt påverka det globala frihandelssystemet och

WTO-processen.

I december år 1992 undertecknade USA, Mexico och Canada det

nordamerikanska frihandelsavtalet, NAFTA. efter flera års hårda

förhandlingar. Fördraget trädde i kraft den 1 januari 1994, och därmed

skapades ett av världens största frihandelsområden. Avtalet innebär

frihandel för industriprodukter. På jordbruksområdet föreligger sedan

tidigare ett frihandelsavtal mellan USA och Canada. Vidare har USA och

Canada upprättat var sitt avtal rörande jordbruksvaror med Mexico.

Enligt dessa båda avtal kommer de flesta tullar och handelshinder på

jordbruksområdet fasas ut före år 2004.

Bildandet av NAFTA kan ses som ett första steg i den process som

möjligen kommer att resultera i ett amerikanskt frihandelsområde som

sträcker sig från Alaska i norr till Eldslandet i söder. Målsättningen är att

till år 2005 kunna skapa detta frihandelsområde.

Förbindelserna mellan EU och Mexico regleras av ett ramavtal från år

1991. Den 2 maj 1995 antogs en gemensam politisk deklaration av EU

och Mexico om en intensifiering av det ömsesidiga samarbetet dels om

allmänpolitiska frågor, dels om ekonomi, kommersiella förbindelser samt

handels- och biståndspolitik. EU:s ministerråd antog den 13 maj 1996 ett

förhandlingsmandat med syfte att etablera ett nytt utvidgat

samarbetsavtal. Sverige har i de interna EU-förhandlingarna om ett

förhandlingsmandat stött förslaget om upprättande av ett regelrätt

frihandelsområde i en enda etapp, vilket även legat i linje med Mexicos

egna önskemål. Den stora växande mexikanska marknaden och det

faktum att EU diskrimineras gentemot USA och Canada medför att det är

av ekonomiskt intresse för EU att få till stånd ett avtal med

handelsliberaliseringar. Det slutliga mandatet innebar dock en

kompromisslösning, som förutser en långsammare process, med ett

frihandelsavtal i två etapper. Förhandlingar med Mexico påbörjades i

oktober år 1996.

Mot bakgrund av EU:s och Nordamerikas globala ekonomiska

betydelse, samt de länkar och kontakter som såväl USA som Canada har

med de asiatiska länderna, är det av stor vikt att det transatlantiska

handelspolitiska samarbetet framdeles ytterligare fördjupas och

konkretiseras. Dessutom finns all anledning att tro att Mexicos

ekonomiska utveckling även fortsatt kommer att påverkas positivt av

NAFTA-medlemskapet, varför ett frihandelsavtal mellan Mexico och EU

kommer att innebära ekonomiska fördelar för båda parter.

2.3.4 Latinamerika

Den ekonomiska utvecklingen i regionen fortsätter att uppvisa en årlig

tillväxt på 3-4 procent, vilket innebär att regionen som helhet också

fortsätter som en av världens tillväxtregioner. Skillnader ekonomiskt och

socialt mellan och inom de olika länderna är dock fortfarande betydande.

Det har bedömts att regionen borde kunna uppnå en tillväxt på omkring 6

procent årligen, vilket skulle behövas för att komma tillrätta med de

svåraste ekonomiska och sociala problemen.

Den totala svenska exporten till regionen uppgick år 1995 till 11,2

mdkr medan importen endast uppgår till 6,2 mdkr. Av detta tar Brasilien

och Argentina tillsammans med Uruguay och Paraguay emot ca hälften

av exporten och svarar för en tredjedel av den svenska importen från

regionen. Regionen svarar för ca 1,1 procent av Sveriges import och 2

procent av exporten.

I regionen har det under senare år skett en omsvängning mot en mer

öppen handelspolitik. Detta har kompletterats med en aktiv regional

integration. Det mest betydelsefulla regionala samarbetet - särskilt från

såväl svensk som EU-synpunkt - utgörs av MERCOSUR (Mercado

Comun del Sur), omfattande länderna Argentina, Brasilien, Paraguay och

Uruguay. Med en befolkning på totalt omkring 200 miljoner människor

och en sammanlagd BNP på nära 1000 miljarder US dollar bildar dessa

länder världens tredje största handelsgemenskap efter NAFTA och EU.

Samarbetet inom MERCOSUR sker inom en år 1995 etablerad tullunion.

Denna kommer år 2001, till sin huvuddel, och år 2006, fullt ut, att övergå

till en gemensam marknad med fri rörlighet för varor, tjänster och kapital

samt, möjligen även en gemensam arbetsmarknad. Under år 1996 har

Bolivia och Chile anslutit sig som associerade medlemmar och kommer

därmed omkring år 2000 att ha etablerat tullfrihet för huvuddelen av

varuområdet. Övriga länder i regionen (Colombia, Ecuador, Peru och

Venezuela) har inlett kontakter syftande till ett närmande till

MERCOSUR.

Mellan EU och MERCOSUR finns ett ramavtal från år 1995 syftande

till upprättandet av en politisk och ekonomisk interregional associering,

grundad på ökat politiskt samarbete, en gradvis och ömsesidig

liberalisering av handeln och främjande av investeringar. Den ökade

handelsliberaliseringen skall påbörjas efter en ny förhandling när

parterna bedömer det lämpligt och med hänsyn till WTO:s regler för

frihandelsavtal. Ett liknande samarbetsavtal från år 1996 finns mellan EU

och Chile.

En svensk strävan är att snarast få till stånd handelsliberaliseringar i

förhållandet till MERCOSUR och Chile. Detta innebär att Sverige också

måste vara pådrivande för en mer öppen handelsregim från EU:s sida.

2.3.5 Asien

Stillahavsasien utgör idag en av de mest dynamiska och snabbväxande

regionerna i världsekonomin. Världsbanken räknar med en ekonomisk

tillväxt på nära 8 procent per år i Stillahavsasien under nästa decennium.

Sveriges medverkan i olika samarbetsformer med regionen är viktig för

svenskt näringslivs förmåga att ta del av de möjligheter som den snabba

ekonomiska utvecklingen erbjuder. Detta har direkt inverkan på

sysselsättning och välstånd i Sverige.

Svensk export till Japan uppgick år 1995 till 16,6 mdkr, ASEAN 14,5

mdkr, Kina 8,2 mdkr, Sydkorea 4,5 mdkr samt Indien 2,0 mdkr. Svensk

import från Japan var samma år 16,0 mdkr, ASEAN 4,8 mdkr, Kina 7,6

mdkr, Sydkorea 2,4 mdkr samt Indien 1,4 mdkr.

ASEAN-länderna (Thailand, Malaysia, Indonesien, Singapore, Brunei,

Filippinerna och Vietnam) har bildat det asiatiska frihandelsområdet

AFTA. Detta samarbete, liksom samarbetet inom APEC (Asia Pacific

Economic Co-operation), har som sin utgångspunkt s.k. öppen

regionalism, dvs att de handelsliberaliseringar som uppnås mellan de

deltagande länderna tillämpas också mot tredje länder, utan undantag

från världshandelsorganisationen WTO:s mest gynnad nationsprincip.

Det är dock ännu för tidigt att bedöma om frihandelsansträngningarna

inom regionen verkligen kommer att innebära en sådan öppenhet mot

omvärlden.

Kina utgör idag en av de viktigaste aktörerna inom världshandeln och

har en mycket hög ekonomisk tillväxttakt som ligger runt 10 % per år.

Förhoppningar finns att landet redan under år 1997 ska bli medlem i

WTO. Sverige har i EU understött Kinas ansökan om WTO-

medlemskap, förutsatt givetvis att Kina är berett att göra nödvändiga

åtaganden. Inför WTO-medlemskapet måste medlemmarna komma

överens om vilka tullåtaganden och eventuella övergångslösningar som

skall gälla för Kina. Dessutom krävs det en större transparens i den

kinesiska handelsregimen samt en högre grad av marknadstillträde.

Hongkong är idag medlem av WTO och kommer efter överlämnandet

till Kina den 1 juli 1997 att fortsätta utgöra en självständig

handelspolitisk enhet inom WTO. Taiwan har observatörstatus i WTO.

Ett anslutningsavtal är i princip färdigförhandlat och nu avvaktas att

förhandlingarna om WTO-medlemskap för Kina skall slutföras.

Japan är EU:s näst största handelspartner. EU:s handelspolitik

gentemot Japan är aktiv och har i hög grad inriktats på konkreta

marknadsöppningar. Våren år 1995 utarbetade EU ett specifikt

handlingsprogram för Japan. Syftet med detta är att höja profilen

gentemot Japan, som del av unionens förhållningssätt till Asien som

helhet.

EU har genom samarbetet i ASEM (Asia-Europe Meeting) inlett ett

övergripande samarbete som omfattar ekonomiskt, politiskt,

vetenskapligt och kulturellt utbyte med tio länder i Stillahavasien. Dessa

är ASEAN-länderna samt Kina, Japan och Sydkorea. Kontakterna bidrar

till att bredda och fördjupa relationerna med Asien. ASEM kan ses som

en parallell process till APEC, som inneburit att Nordamerika har stärkt

sina relationer med Stillahavsasien.

På det handelspolitiska området prioriteras ASEM-arbetet på områden

relaterade till WTO med tonvikt på eliminering av handels- och

investeringshinder. De lättnader som ASEM-samarbetet förhoppningsvis

resulterar i avses tillämpas enligt mest gynnad nationsprincipen.

Länderna inom den sydasiatiska regionala samarbetsorganisationen

SAARC bildade år 1995 frihandelsområdet SAFTA (South Asian Free

Trade Area). Samarbetet omfattar länderna på den indiska

subkontinenten - Indien, Pakistan, Bangladesh, Sri Lanka, Nepal, Bhutan

och Maldiverna. EU har välkomnat de handelsliberaliseringar som

SAFTA har kommit överens om skall börja verka år 2005.

2.4 Bilaterala förbindelser och exportfrämjande

EU-medlemskapet innebär inte att Sverige prioriterat ned de bilaterala

kontakterna på det handelspolitiska området, i synnerhet inte vad gäller

viktiga länder utanför Europa. Det finns idag ett ökat intresse i

omvärlden att samtala med Sverige om handelspolitiska frågor. Genom

medlemskapet har vi ökat våra kunskaper i många frågor av relevans för

andra länder och våra möjligheter att påverka viktiga handelspolitiska

skeenden är också bättre.

Sveriges möjligheter att bilateralt förhandla om handelshinder i andra

länder är begränsade. En viktig del av svensk strategi är dock att

identifiera handelshinder som möter svensk export utomlands. Detta

arbete utförs av Kommerskollegium. EU har nu fattat beslut om en

gemensam strategi för att främja marknadstillträde för europeisk industri

världen över. Däri ingår upprättande av en databas med handelshinder

som skall utgöra ett underlag för initiativ att avveckla sådana hinder.

Även om strategin har viktiga multilaterala och regionala inslag utgör

den ett medel att även den bilaterala vägen söka minska hinder för svensk

export med stöd av unionen.

Officiella kontakter med regeringar i andra länder syftar också till att

stödja svenska företags exportansträngningar. Staten medverkar aktivt i

exportfrämjandet även på andra sätt inom ramen för handelspolitiken

inklusive exportfrämjande. Sveriges exportråd bildades år 1972 genom

ett avtal mellan staten och näringslivet. Det övergripande målet för

Exportrådet är att som centralt serviceorgan för exportfrämjande åtgärder

initiera, planera, samordna, marknadsföra och genomföra åtgärder för att

främja svensk export i samarbetet med utrikesförvaltningen och svenskt

näringsliv.

Exportrådets utlandsorganisation består av handelssekreterare i de

flesta OECD-länder. Därutöver sker samarbete med ett antal

handelskammare i utlandet. På övriga marknader hanteras den

exportfrämjande verksamheten av utrikesrepresentationen, i flera länder

förstärkta med särskild personal. Exportfrämjande ges stor vikt inom

utrikesrepresentationen, i synnerhet i länder där det inte finns

handelssekreterare eller där Exportrådet inte ingått samarbetsavtal med

handelskammare. Ett ökande samarbete sker också i Sverige med

regionala handelskammare och Almi Företagspartner AB som utgör

rådets samarbetspunkter i landet.

Inom Europeiska kommissionens ram bedrivs en rad exportfrämjande

aktiviteter riktade mot tredje land. Sådana insatser bör enligt svensk

uppfattning genomföras endast i de fall kommissionens insatser

kompletterar vad som görs nationellt. Ökade krav på budget, planering

och uppföljning bör också ställas.

Det statsstödda exportfinansieringssystemet är en också viktig del av

det statliga exportfrämjandet. I Sverige är det i första hand

Exportkreditnämnden, som kan utfärda exportkreditgarantier och andra

garantier, och AB Svensk Exportkredit, som kan bevilja statsstödda

exportkrediter, som ingår i systemet. Syftet med verksamheten är att

främja svensk export och erbjuda företag i Sverige ett finansieringsstöd

som i stort sett motsvarar vad deras konkurrenter i utlandet kan erhålla.

Stödet utnyttjas mest och har störst betydelse för exporten till vissa u-

länder och länder i Central- och Östeuropa. Verksamheten sker inom

ramen för internationella överenskommelser. EG-fördragets artiklar om

den gemensamma handelspolitiken respektive om statsstöd reglerar

denna verksamhet inom EU. Kommissionen har nyligen framlagt ett nytt

förslag till meddelande som innehåller bestämmelser om

konkurrensutsatt exportkreditförsäkring. Beslut om att införa sådana

regler kan komma att fattas senare i år och kommer att påverka delar av

Exportkreditnämndens verksamhet. Vidare är kommissionen i färd med

att utarbeta ett nytt förslag till direktiv om medellång och lång

garantigivning. Sverige stödjer arbetet med att harmonisera

garantigivningen för att på så sätt skapa lika konkurrensvillkor för

exportföretagen inom EU.

3 Världshandelsorganisationen

Regeringens bedömning: Det multilaterala liberaliseringsarbetet inom

GATT har varit en grundförutsättning för Sveriges framgångar inom

utrikeshandeln. För Sverige är Världshandelsorganisationen WTO, det

multilaterala regelverket och dess utveckling därför högt prioriterat.

Genom medlemskapet i EU har förutsättningarna för Sveriges deltagande

i den internationella handelspolitiska utvecklingen förändrats.

Regeringens grundsyn, att ett starkt multilateralt regelverk gynnar den

ekonomiska utvecklingen globalt, inte minst för mindre och ekonomiskt

svagare stater, står fast.

Det multilaterala regelverket inom handelsområdet har utvecklats

successivt efter andra världskriget. Efter kriget togs initiativ till bildandet

av en internationell handelsorganisation. Denna var tänkt att utgöra ett

led i det internationella ekonomiska samarbetet där de s.k. Bretton-

Woods institutionerna Internationella valutafonden (IMF) och

Världsbanken utgjorde de andra delarna. Initiativtagare var USA.

ITO kom aldrig till stånd, då avtalet inte godkändes av USA:s

kongress. Den multilaterala handelspolitiken kom istället att under nästan

50 år regleras genom det Allmänna tull- och handelsavtalet, GATT som

tillkom år 1947, och ursprungligen var tänkt som en del av ett mer

komplett handelssystem.

GATT, till vilket Sverige inträdde som avtalsslutande part år 1950,

utvecklades från de första decenniernas fokusering på tullförhandlingar

till att successivt och i synnerhet under den senaste förhandlingen, den

s.k. Uruguayrundan, omfatta en stor mängd icke-tariffära och

handelsrelaterade områden.

3.1 Uruguayrundan

Uruguayrundan, namngiven efter starten på förhandlingen i Punta del

Este i Uruguay år 1986, kom att bli den mest omfattande förhandlingen i

GATT:s historia. Förhandlingen kunde efter flera års förseningar

avslutas först år 1994, vid ett ministermöte i Marrakesh i Marocko.

Under förhandlingens senare år växte successivt beslutet fram om att

tiden var mogen att stöpa om varuhandelsavtalet GATT, med tillhörande

uppförandekoder och andra anknutna avtal, till en ny organisation. En

närmare beskrivning av WTO och däri ingående avtal har lämnats i

regeringens proposition 1994/95:35 angående Sveriges anslutning till

Världshandelsorganisationen m.m.

Förhandlingarna inom ramen för Uruguayrundan visade att det

dåvarande varuhandelssavtalet skulle komma att utvecklas på en rad

punkter, dels i form av revideringar av befintliga avtal, dels med nya

avtal. I tillägg till detta skulle ett separat avtal om tjänstehandel samt ett

avtal om immaterialrätt slutas. En annat viktigt resultat var att WTO och

dess olika avtal nu i princip utgör ett gemensamt åtagande för alla

länder. Tidigare hade vissa delar av GATT:s samlade regelverk varit

frivilliga och haft ett begränsat antal deltagare.

3.2 WTO

Världshandelsorganisationen WTO kom genom beslutet i Marrakesh att

omfatta tre parallella avtal med en gemensam organisation. I tillägg till

detta förbättrades GATT:s i dessa sammanhang unika

tvistlösningsmekanism. WTO-avtalet trädde i kraft 1 januari 1995. De

länder som varit signatärer till GATT kunde under det inledande årets

övergångsperiod ansluta sig till avtalet. Flertalet av GATT-länderna

anslöt sig också till WTO under år 1995. Övriga WTO-medlemmar har

anslutit sig under år 1996 och organisationen hade den 1 januari 1997

129 medlemsländer. WTO har sitt säte i GATT:s tidigare lokaler i

Genève.

3.2.1 WTO:s organisation och avtal

Det högsta beslutsfattandet i WTO sker i ministerkonferenser, vilka

enligt överenskommelsen från Marrakesh skall anordnas minst vartannat

år. I det dagliga arbetet styrs WTO av ett allmänt råd där samtliga WTO:s

medlemsländer deltar och i vilket Europeiska kommissionen efter

samråd med medlemsländerna för unionens talan.

WTO omfattar tre huvudavtal vilka vardera förvaltas av ett

administrativt råd. Ett råd svarar för varuhandel, GATT, ett för

tjänstehandel, General Agreement on Trade in Services (GATS), och ett

för immateralrätt, Trade Related Intellectual Property Rights (TRIPS).

Under varuhandelsrådet men även inom GATS inordnas vidare ett antal

underavtal. Vid sidan av dessa tre huvuddelar ligger WTO:s organ för

handelspolitiska länderöversyner, tvistlösningsorganet samt

kommittéerna för miljö, för handel och utveckling, för

betalningsbalansfrågor, för granskning av regionala avtal, för

anslutningsförhandlingar samt för organisationens budget.

3.2.2 Varuhandel (GATT)

Handeln med varor regleras fortsatt genom GATT från år 1947. Avtalet

har dock utvecklats både i form av ren avtalstext och i form av uttolkning

av avtalet på olika områden. Grundelementen i GATT är den s.k. mest

gynnad nationsprincipen (MGN) samt principen om nationell behandling.

Innebörden av MGN-principen är att samtliga handelsförmåner som ges

till ett land automatiskt skall utsträckas till övriga medlemsländer.

Nationell behandling innebär att importerade och inhemska varor skall

behandlas lika vad gäller beskattning och olika regleringar, t.ex. av

miljöskäl.

Ett centralt element i GATT utgörs av tullåtaganden. Detta innebär att

länderna åtagit sig att binda sina tullar vid en viss nivå som inte får

överstigas. Under de 50 år som avtalet varit i kraft har tullnivåerna

minskat betydligt framförallt i i-länderna. I takt med att tullarnas

betydelse relativt sett har minskat har dock andra handelshinder fått ökad

betydelse, vilket föranlett behov av reglering i GATT.

Som ett resultat av framför allt handelsförhandlingarna inom den s.k.

Tokyorundan, som avslutades år 1979 (se regeringens proposition

1979/80:24), föreligger det ett antal separata avtal angående s.k. icke-

tariffära handelshinder. Dessa behandlar bl.a. regler för vilka kriterier

som skall gälla för att antidumpningsåtgärder skall kunna införas, vilken

form av subventioner som är tillåtna respektive förbjudna, regler för

tekniska handelshinder i form av t.ex. olika standards samt regler om

icke-diskriminering vid offentlig upphandling. Det sistnämnda avtalet har

dock fortsatt en begränsad länderomfattning. Samtliga dessa avtal, som i

varierande grad omförhandlades i Uruguayrundan, administreras av

särskilda kommittéer. Dessutom finns det kommittéer för de två särskilt

komplicerade områdena teko och jordbruk.

Bland de nya avtalen från Uruguayrundan kan bl.a. noteras avtalet om

s.k. handelsrelaterade investeringsåtgärder, TRIMS. Avtalet utgör en

tolkning av grundläggande bestämmelser i GATT om nationell

behandling och åtgärder som utgör restriktioner mot handel som kan

kopplas samman med vissa investeringskrav. Krav på lokalt tillverkat

innehåll är ett exempel på en sådan åtgärd. TRIMS-avtalet är ett första

steg mot en mer ingående behandling av investerings- och även

konkurrensfrågor inom handelsorganisationen.

3.2.3 Tjänstehandel (GATS)

I Uruguayrundan fördes för första gången förhandlingar om multilaterala

regler för handeln med tjänster. Sverige tillhörde de länder som tidigast

uppmärksammade behovet av ett multilateralt avtal för den snabbt

växande internationella handeln med tjänster. Sverige deltog mycket

aktivt i det arbete som till slut resulterade i ett heltäckande avtal om

tjänstehandel. Avtalet består av tre huvuddelar:

 ett ramavtal med generella förpliktelser som gäller alla avtalsparter och

i princip all tjänstehandel,

 nationella bindningslistor med åtaganden om marknadstillträde och

nationell behandling för varje tjänstehandelssektor, inklusive listor över

undantag från mest gynnad nationsprincipen, samt

 annex och ministerbeslut som rör speciella förhållanden, inklusive

förlängda förhandlingar, inom vissa tjänstehandelssektorer.

I praktiken innehåller GATS samt dess bindningslistor och bilagor inte

några utfästelser om nya liberaliseringsåtaganden. Genom att

underteckna avtalet har de deltagande länderna dock förbundit sig att inte

införa några nya begränsningar för marknadstillträde. Först vid den första

heltäckande tjänsteförhandlingsrundan, vilken enligt GATS skall inledas

senast den 1 januari 2000, kommer frågan om avregleringar av de

sektorer som omfattas av avtalet att diskuteras.

För vissa viktiga tjänstesektorer såsom finans-, sjöfarts- och

bastelekommunikationstjänster, samt i fråga om personrörlighet kunde

dock enighet i Uruguayrundan över huvud inte nås om åtagandenivån.

För dessa överenskoms i stället att slutgiltiga åtaganden och MGN-

undantag skulle fastläggas efter ytterligare förhandlingar inom vissa

givna tidsramar.

De sektorsvisa förhandlingar som genomförts sedan GATS

ikraftträdande har varit besvärliga och i flera fall har de inte kunnat

avslutats inom den från början överenskomna tidsramen. En uppgörelse

om personrörlighet uppnåddes i slutet av juli år 1995. Samtidigt slöts

också ett avtal av övergångskaraktär om finanstjänster, i vilket USA dock

inte deltar fullt ut. Detta avtal löper ut den 1 november 1997 och

finanstjänsteförhandlingarna återupptas i april år 1997 i syfte att

åstadkomma ett mer heltäckande permanent avtal på området.

Förhandlingarna om sjöfartstjänster skulle ha avslutats i juni år 1996,

men något avtal kom aldrig till stånd utan frågan suspenderades till den

första ordinarie heltäckande förhandlingsrundan om handeln med

tjänster.

Förhandlingarna om telekommunikationstjänster skulle ha avslutats

den 30 april 1996 men förlängdes till den 15 februari 1997. Anledningen

var att främst USA inte ansåg att tillräckliga liberaliseringsåtaganden

hade uppnåtts. Avslut kunde nås den 15 februari 1997 efter det att ett

stort antal länder lagt nya eller förbättrat sina tidigare

liberaliseringserbjudanden.

Vid sidan av de sektoriella förhandlingarna sker huvuddelen av det

löpande arbetet i WTO i fråga om tjänster inom ramen för GATS s.k.

inbyggda dagordning. Den innefattar bl a ansträngningar att åstadkomma

multilaterala regler för yrkesmässiga tjänster samt riktlinjer för offentlig

upphandling och subventioner avseende handeln med tjänster.

3.2.4 Immaterialrätt

Immaterialrättsliga problem spelar idag en allt viktigare roll för handeln.

Ett effektivt patentskydd i utvecklingsländerna har oftast saknats. Vissa

länder har använt tvångslicensiering som ett handelspolitiskt instrument i

stor omfattning. Regelverket har saknat krav på införande av nationella

sanktionsbestämmelser och förfaranden för bindande tvistlösning på

internationell nivå. Efterlevnaden har därför på många håll varit närmast

obefintlig. Handel med förfalskade varor i synnerhet

varumärkesförfalskade och upphovsrättsligt piratkopierade varor har

trots det internationella regelverket sedan lång tid och i betydande

omfattning förekommit i många delar av världen. Handeln har särskilt

varit koncentrerad till ett antal utvecklingsländer i Asien och

Latinamerika. Frågan är även viktig för svenska företag, inte minst på

läkemedelsområdet.

Genom avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter,

TRIPS införlivades ett nytt, viktigt område i WTO:s regelverk. Avtalet

behandlar det immaterialrättsliga skyddet på områden som upphovsrätt,

varumärken, patent, mönster, kretsmönster och geografiska

ursprungsbeteckningar. Medlemmarna åläggs att i sina nationella

rättsordningar införa vissa förfaranden så att det blir möjligt att vidta

effektiva åtgärder mot immaterialrättsliga intrång.

Genom avtalet utsträcks grundläggande WTO-begrepp som mest

gynnad nationsbehandling och nationell behandling att gälla även på det

immaterialrättsliga området. TRIPS-avtalet har som utgångspunkt de

grundläggande konventioner som antagits av WIPO, FN:s särskilda

organ för immaterialrättsliga frågor. Konventionerna har i TRIPS-avtalet

i en del fall utvecklats ytterligare.

För i-länderna trädde avtalet i kraft den 1 januari 1996 medan u-

länderna har en övergångstid på ytterligare fyra respektive tio år

beroende på utvecklingsnivå. En granskningsprocess har under året

inletts av hur i-länderna överfört åtagandena i avtalet till sin nationella

lagstiftning. För u-länderna utgör detta avtal den kanske mest

komplicerade delen av alla WTO-avtal. De långa övergångsperioderna är

samtidigt en av svagheterna i avtalet. Från svensk sida har vi som

målsättning att övergångsperioderna kortas ned.

3.2.5 WTO:s tvistlösning

Överenskommelsen om tvistlösning i WTO har inneburit påtagliga

förbättringar jämfört med GATT och är en av hörnstenarna i avtalet. Den

tillämpas på hela WTO:s regelverk och innebär en högre grad av

automatik i förfarandet och en snabbare hantering av tvister. Förfarandet

inleds med bilaterala konsultationer mellan de tvistande länderna varefter

en panel tillsätts för att granska det aktuella förfarandet, för det fall

tvister inte kunnat lösas konsultationsvägen. Efter antagandet av

panelens beslut föreligger möjlighet för det drabbade landet att införa

handelspolitiska motåtgärder om det felande landet inte rättar sig efter

panelens utslag. I överenskommelsen har medlemsstaterna åtagit sig att

inte tillgripa unilaterala åtgärder vid tvister utan att utnyttja det

multilaterala systemet och de procedurer som fastläggs i avtalet. Viktiga

nyheter är överprövningsorganet dit panelutslag kan överklagas, och

möjligheterna att avtalsenligt införa motåtgärder om ett land inte följer en

panels rekommendationer. Tidigare, i GATT, var det vanligt att ett land

blockerade panelbeslut. Denna möjlighet föreligger inte längre.

Under de två år som avtalet varit i kraft kan man konstatera att antalet

frågor som anmälts till tvistlösning är betydligt fler än under det gamla

systemet med GATT-paneler. De stora handelsnationerna USA, EU,

Canada och Japan dominerar både som klagande och svarande, men

glädjande är att också u-länderna utnyttjat tvistlösningssystemet.

Systemet har också fungerat bra såtillvida att många konflikter kunnat

lösas på ett tidigt stadium genom konsultationer innan frågan gått så

långt som till panel. Att ett ökat antal tvister anmäls behöver inte ses som

ett tecken på brister i handelssystemet. Det innebär snarare en ökad tillit

till det nya tvistlösningssystemet och speglar medlemsländernas vilja att

lösa tvister inom det multilaterala systemet.

I detta sammanhang är det viktigt att notera att WTO inte innehåller

några element av överstatlighet. Möjlighet lämnas dock för ett land att

vidta legala handelsåtgärder mot ett annat på basis av utslag i en

oberoende panel. Motåtgärderna har karaktären av indragna

handelsförmåner enligt WTO-avtalen och de kan därför få mycket

tydliga effekter i det land som inte uppfyllt sina åtaganden.

Sveriges erfarenhet från tvistlösning i GATT utgörs i första hand av ett

antal tvister med USA på stålområdet. Problem av de slag som uppstod

när Sverige i en panel vann gentemot USA:s sätt att tillämpa

antidumpningsinstrumentet, genom att USA blockerade beslutet,

undanröjs nu genom att möjligheten för en förlorande part att blockera

ett beslut har tagits bort.

3.3 Arbetet i WTO åren 1995-96

De inledande två åren i WTO:s historia har framförallt ägnats åt att

etablera och bygga upp organisationens struktur. Det faktum att

organisationen har ett bredare ansvarsområde än GATT har medfört

organisatoriska förändringar. Organisationen är dock till sin storlek

fortsatt relativt begränsad i förhållande till ansvarsområdet. WTO har

också begränsade resurser när det gäller att utföra bredare

handelspolitiska utredningar, då dess huvudsyfte är att förvalta avtalen.

De handelspolitiska ländergranskningar som genomförs har dock bidragit

till att förstärka WTO:s roll på det analytiska området.

 Två centrala frågor har stått i förgrunden under WTO:s inledning.

Dels har det handlat om att se till att de nya avtalen från Uruguayrundan

satts i kraft och tillämpas på ett korrekt sätt och dels om att organisera

övergången från GATT till WTO. Vid WTO:s start hade bara ett 70-tal

av de 125 länder som var avtalsslutande parter i GATT formellt anslutit

sig. Avtalen från Uruguayrundan skall vidare oftast genomföras i olika

steg, som på vissa områden kommer att pågå in på 2000-talet, detta bland

annat som en följd av att u-länder erhållit vissa reglerade

övergångsperioder. WTO-avtalen föreskriver även i flera fall att

revideringar eller nya förhandlingar skall påbörjas vid ett senare tillfälle.

WTO:s medlemstal uppgår som nämnts ovan för närvarande till 129

länder. Ett 30-tal ytterligare länder har ansökt om medlemskap. Av

ansökarländerna utgör Kina, Taiwan och Ryssland tre ur

handelssynpunkt prioriterade länder. För svenskt vidkommande lägger vi

även stor vikt vid att de baltiska staterna och även andra östeuropeiska

länder införlivas i WTO. Av de ovannämnda är Taiwan ett särfall, då

landet i princip redan uppfyller kraven på medlemskap. Av politiska skäl

har dock WTO:s medlemmar föredragit att avvakta Kinas anslutning,

innan Taiwan medges inträde i organisationen.

Ansökningsprocessen till WTO är värdefull eftersom den dels

genererar kunskap om landets handelspolitik, dels ger tillfälle att påtala

och söka rätta till svårigheter i handelsutbytet. För det ansökande landet

kan processen, särskilt när det gäller övergångsekonomierna, hjälpa till

att stärka reformarbetet.

3.4 WTO:s första ministerkonferens

1996 års ministermöte, den första reguljära ministerkonferensen i WTO,

var WTO:s första möte på politisk nivå efter avslutandet av Uruguay-

rundan. Konferensens kanske viktigaste syfte var att bekräfta WTO:s roll

i det globala handelspolitiska och ekonomiska samarbetet. Vid

konferensen skulle även ministrar från WTO:s medlemsländer bekräfta

de långtgående åtaganden som gjorts i samband med Uruguayrundans

avslutning. EU och ett antal andra länder ville även lyfta fram de nya

horisontella frågornas roll inom WTO, exempelvis sambandet mellan

handel och investeringar, konkurrens och miljö. Många länder förordade

att frågan om arbetsvillkor skulle tas upp i WTO:s arbetsprogram. Den

enskilda fråga som stod mest i fokus i Singapore var dock avtalet om

informationsteknik.

3.4.1 Svenska målsättningar

Ett viktigt svenskt mål inför Singaporemötet var att EU vid konferensen

skulle spela en aktiv och konstruktiv roll med sikte både på konsolidering

av gjorda åtaganden och utvidgning av WTO:s arbetsprogram till nya

områden. Särskilt viktiga mål var också att beslut skulle uppnås om ett

avtal om avveckling av tullar på informationsteknikområdet samt att

förutsättningarna för ett avtal om telekommunikationer förbättrades inför

förhandlingarnas slutförande i februari år 1997.

De s.k. nya eller horisontella områdena utgjorde en annan viktig fråga

för Sverige. Även om Sverige i förberedelserna inför konferensen

tvingades att revidera ambitionerna något utgjorde WTO:s roll inom

områdena investeringar, konkurrens, miljö och arbetsvillkor viktiga

frågor. För investerings- och konkurrensfrågorna var det viktigt att

diskussioner i WTO inleddes med målsättningen att de skall leda fram till

förhandlingar. Inom miljöområdet var Sverige och EU pådrivande i

förberedelsearbetet men där vi slutligen kunde konstatera att övriga

länder inte ville gå lika långt. När det gäller arbetsvillkor sökte Sverige

verka för att ILO fick en framträdande roll vid konferensen och där ILO

kunde redogöra för det arbete som bedrivs när det gäller att stärka

efterlevnaden av grundläggande arbetsvillkor. Detta kunde dock tyvärr

inte accepteras.

3.4.2 EU:s målsättningar

EU:s förberedelser inleddes redan i slutet av år 1995. Arbetet under år

1996 blev omfattande och förslag till gemensamma ståndpunkter i olika

frågor, samt ett förhandlingsmandat för kommissionen i ITA-frågan,

formulerades. EU:s allmänna råd behandlade Singapore-konferensen vid

ett antal tillfällen. Den 29 oktober 1996 fastställdes de övergripande

riktlinjerna för unionens deltagande i Singapore (bilaga 1). Enligt dessa

skulle EU bl.a. verka för att alla WTO-medlemmar uppfyller sina

åtaganden från WTO-avtalen, att redan överenskommit arbetsprogram

följs och att de nya frågorna, som t.ex handel och investeringar, skulle

komma upp på WTO:s dagordning.

EU:s målsättningar svarade väl mot de svenska intressena. EU blev

pådrivande inom ett antal centrala områden. Bland annat på miljö-,

konkurrens- och investeringsområdena samt i fråga om de minst

utvecklade ländernas situation kom EU att inta den främsta positionen.

Från svensk sida hade vi gärna sett att EU gått ännu längre inom vissa

områden. EU:s ställning som förespråkare för det multilaterala

handelspolitiska regelverket får dock sägas ha stärkts även om EU som

helhet fortsatt är defensivt vad gäller vissa centrala handelspolitiska

frågor, såsom handeln med jordbruks- och tekoprodukter.

3.4.3 Andra länders agerande i WTO

USA har traditionellt varit pådrivande inom den multilaterala

handelspolitiken. OECD-länderna har generellt en hög profil i

GATT/WTO och man värnar om det multilaterala regelverket. Ett ökat

antal länder utanför OECD-kretsen visar idag ett allt större intresse för

organisationen. Ett minskande antal u-länder utgör den bromsande

faktorn i utvecklingen.

Vid denna konferens hade USA ett mer begränsat intresse av att vara

drivande. Man inriktade sig på konsolidering av organisationen och

avtalen samt tre huvudfrågor; slutförandet av basteleförhandlingen,

avtalet om informationsteknik samt handel och arbetsvillkor. Inte heller

Japan intog någon ledande roll, även om man på flertalet områden hade

offensiva intressen. Canada tog tidigt på sig ansvaret att söka få till stånd

en kompromisslösning beträffande ett inledande arbete på

investeringsområdet.

U-landsgruppen var relativt splittrad. En majoritet av dessa länder

menade att mötet i första hand var ägnat att bekräfta ingångna avtal och

det hittillsvarande arbetet. Flertalet kunde trots allt stödja ett inledande

arbete på investeringsområdet. Samtliga u-länder menade att

arbetsvillkor låg utanför WTO:s arbetsområde. En grupp viktiga asiatiska

länder företrädda av Indien, med stöd av några ASEAN-länder och några

afrikanska länder, menade att det inte fanns utrymme för att påbörja

något arbete alls inom de nya frågorna. Det var tillräckligt problematiskt

att uppfylla kraven från Uruguayrundan.

3.5 Resultatet av konferensen

En del av konferensens uppgift var att anta rapporter från WTO:s

kommittéväsende. Förhandlingarna om kommittérapporterna kunde

slutföras i Geneve i oktober månad. Rapporterna utgjorde också en av

delarna i konferensens slutrapport. Problem förelåg främst inom

områdena miljö, teko och jordbruk.

Ett utkast till ministerdeklaration togs fram i Genève under hösten år

1996 under ledning av WTO:s generaldirektör Renato Ruggiero.

Ministerdeklarationen slutfördes dock i betydande delar först i

Singapore. Ett resultat som omfattade samtliga på bordet liggande frågor

kom till stånd trots att ett antal länder hotat med att blockera skrivningar

om arbetsvillkor, investeringar och konkurrens.

Resultatet av konferensen får ur ett svenskt perspektiv sammantaget

betraktas som gott, trots att deklarationen liksom mandaten för det

framtida WTO-arbetet, i vissa fall är svagare än vad vi själva velat se.

Med tanke på de meningsmotsättningar som rådde i förberedelsearbetet

är det en framgång att samtliga svåra frågor kom att behandlas i

deklarationen. Särskilt glädjande för svenskt del var att en separat

överenskommelse om ett informationsteknikavtal kunde uppnås.

I anslutning till konferensen pågick även en parallell konferens med

deltagande av ett stort antal intresseorganisationer (Non Governmental

Organizations, NGO:s). I denna deltog företrädare för näringslivet,

fackföreningar, miljöorganisationer, u-landsrelaterade grupper etc. Denna

del av konferensen blev ett bra tillfälle att diskutera WTO:s

framtidsfrågor kopplade till miljö, u-landsproblem, investeringar och

arbetsrätt.

3.5.1 Informationsteknikavtalet

Avtalet om informationsteknikprodukter (Information Technology

Agreement, ITA) syftar till att eliminera tullarna på ett antal

elektronikprodukter. Frågan är viktig för svensk industri dels genom att

det minskar kostnaden för viktiga insatsvaror, dels genom

marknadsöppningar i tredjeland bl.a inom teleområdet. ITA är en fråga

där Sverige varit pådrivande. Sverige har genom ett aktivt agerande

gentemot kommissionen och enskilda medlemsländer fått gehör för

uppfattningen att EU genom att ta bort tullen för insatsvaror stärker den

inhemska industrins konkurrenskraft. Detta genom att europeisk industri

kan importera komponenter, som inte finns i tillräcklig mängd i Europa,

utan tull. Dess huvudkonkurrenter i USA och Japan har inte denna

merkostnad för sin produktion.

De analyser som gjordes inför medlemskapet visade tydligt på att detta

var den sektor som drabbades hårdast till följd av höga EU-tullar. EU:s

tullar på dessa produkter låg vid tiden för vårt medlemskap på mellan 7-

14 procent. Som en följd av kompensationsförhandlingarna i WTO

halverades de (se avsnitt 1.3). Sverige hade före medlemskapet en tull på

2,5 procent.

Genom att driva frågan konsekvent i samverkan med industrin och

med stöd av allierade medlemsländer gick det att få genomslag för

svenska intressen. Detta är den största handelspolitiska framgången

sedan EU-medlemskapet. Importen av dessa produkter uppgår till flera

miljarder per år och växer stadigt. Besparingen för svensk industri och

konsumenter kan därmed uppskattas till flera hundra miljoner kronor

årligen.

Förutsättningarna för att uppnå ett ITA var vid Singapore-konferensens

start relativt goda. Både USA och EU hade frågan mycket högt på

dagordningen. Ett avtal i form av en deklaration blev klart mellan USA

och EU först efter det att halva konferensen förflutit. Sedan följde ett

intensivt arbete med att få med andra i sammanhanget viktiga länder.

Canada och Japan var från början självskrivna deltagare. Ett stort antal

andra länder kom i slutändan att ansluta sig. Förutom ovannämnda länder

har Australien, Taiwan, Hongkong, Island, Indonesien, Korea, Norge,

Singapore och Schweiz beslutat ansluta sig. Andra länder som senare

anmält att de ansluter sig är Nya Zeeland och Costa Rica. Dessutom har

positiva signaler kommit från bland andra Malaysia och Thailand. Med

dessa sistnämnda två länder som medlemmar skulle huvudkriteriet i

avtalet, att 90 procent av all handel med produkterna omfattas, vara

uppfyllt. Detta trots att varken Kina, Indien eller något latinamerikanskt

land ännu anslutit sig.

Avtalet skall slutbehandlas under det första kvartalet år 1997. En

förutsättning är att de anslutna länderna har rätt att frångå avtalet om den

totala omfattningen inte uppgår till ca. 90 procent av världshandeln med

dessa produkter. Detta har skapat ett tryck på framförallt de asiatiska

länderna att gå med och därmed undviks en alltför betydande s.k.

fripassagerareffekt i form av tullsänkningar på andra marknader utan

egna åtaganden.

En för flera EU-länder viktig faktor är frågan om EU:s

halvledartillverkares deltagande i det japansk-amerikanska

halvledaravtalet vilket kom att förnyas under år 1996. Detta avtal syftar

bl.a. till att skapa ett forum för dialog mellan IT-producenter. En av

förutsättningarna för deltagande är att landet i fråga själv har avskaffat

tullarna på halvledare.

Enligt avtalet om informationsteknik skall tullarna på de produkter

som omfattas sänkas i fyra lika steg. Dessa steg skall tas senast den 1

juli 1997, 1 januari 1998, 1 januari 1999 och slutligen 1 januari 2000.

Under mars år 1997 kommer EU:s ministerråd att ta beslut om

deltagande utifrån förutsättningarna i överenskommelsen. Den 1 april

1997 skall det slutliga avtalet föreligga.

3.5.2 Övriga tullfrågor

ITA-frågan kom som ovan nämnts att behandlas i en särskild

överenskommelse. Därmed återgavs den endast som en kort notering i

deklarationen tillsammans med avtalet om tullfrihet på ett antal

farmaceutiska substanser inom ramen för läkemedelsavtalet i WTO. I

anslutning till förhandlingarna mellan EU och USA kunde man även

enas om att införa tullfrihet på spritdrycker såsom vodka och whisky, en

fråga som varit utestående sedan Uruguayrundan. Detta skall träda i kraft

samtidigt som ITA.

Från svensk sida utgör allmänna marknadstillträdesfrågor inklusive

tullsänkningar starkt prioriterade områden och regeringen kommer att

fortsatt verka för att ytterligare reducera tullnivåerna. Detta kan ske på

olika sätt, t.ex. genom horisontella tullsänkningar, genom att ta bort låga

tullar, inrikta sig på att sänka särskilt höga tullar eller genom ytterligare

sektorsöverenskommelser.

Även om tullarnas betydelse som handelshinder relativt sett minskat

under åren finns det fortfarande ett antal viktiga tullhinder, framförallt i

u-länder men även på i-landsmarknader. Fortsatta tullförhandlingar är

även viktigt för att begränsa diskriminerande effekter av regionala avtal.

Borttagande av tullar inom EU leder även till, förutom minskade

tullkostnader, minskade adminstrativa kostnader för företagen. Det

sistnämnda är inte minst viktigt för de små och medelstora företagen.

3.5.3 Tjänsteförhandlingar

Även åtagandena om att slutföra de från Uruguayrundan utestående

tjänstehandelsförhandlingarna lyftes fram i deklarationen. I första hand

gällde det förhandlingarna om bastelekommunikationstjänster. De kunde

efter intensiva förhandlingar in i det sista slutföras den 15 februari 1997.

Avtalet, som träder i kraft den 1 januari 1998, berör handeln med alla

typer av telekomtjänster. Utöver åtaganden om att inom en viss tidsram

avreglera/liberalisera sina respektive telekomsektorer har de flesta av de

i förhandlingen deltagande länderna förbundit sig att respektera vissa

allmänna regleringsprinciper för handeln med teletjänster. Ca 70 länder

har deltagit i förhandlingen. Även om kvaliteten på

liberaliseringsåtagandena varierar vissa länder har valt att behålla

begränsningar för utländskt ägande, andra att genomföra sina

avregleringar efter en övergångsperiod omfattar avtalet drygt 90

procent av den totala världsmarknaden för bastelekommunikationer

beräknat på intäkter. Telekomavtalet är det första heltäckande sektoriella

avtalet i WTO rörande handeln med tjänster med så bred ländertäckning

sedan slutförandet av Uruguayrundan. Dess historiska betydelse

understryks av att resultatet i fråga om liberaliseringsåtaganden är

ambitiösare och mer långtgående än vad som hittills överenskommits

inom någon annan av de tjänstesektorer vilka omfattas av GATS-avtalet.

Telekomavtalet är av stor vikt för Sverige. Genom att andra länder

förmåtts förbinda sig att göra avregleringar motsvarande de som

Sverige redan genomfört unilateralt skapas nya internationella

affärsmöjligheter för svenska teleoperatörer. Även leverantörer av

telekomutrustning kommer att kunna dra nytta av avtalet till följd av den

ökade tillväxt i telekomsektorn som väntas bli följden av avregleringarna.

Konsumenterna kommer också att gynnas genom lägre taxor för olika

telekommunikationstjänster.

Sektorsförhandlingarna i WTO är mycket betydelsefulla för att

åstadkomma liberaliseringar av den internationella handeln med tjänster.

Efter att telekomförhandlingarna kunnat föras till ett framgångsrikt avslut

kommer intresset nu att inriktas på finanstjänster. Förhandlingarna därom

kommer att återupptas i april år 1997. Sverige och EU strävar i första

hand efter att uppnå ett mer heltäckande avtal i vilket USA, till skillnad

från den övergångsöverenskommelse som f.n. är i kraft, förmås att delta

fullt ut. Förhoppningen är att bastelekomavtalet skall kunna tas som

förebild eftersom det visat att det i WTO går att åstadkomma heltäckande

multilaterala sektorsavtal med bred ländertäckning.

I fråga om yrkesmässiga tjänster skall arbetet med att skapa enhetliga

regler för revisorsstjänster, enligt beslut vid Singaporemötet, slutföras

under år 1997. Beträffande handeln med sjöfartstjänster har

förhandlingarna uppskjutits till år 2000.

3.5.4 Textil och konfektion

Med sina 2,3 miljoner anställda är textil och konfektion (teko) den största

enskilda industrisektorn inom EU. Den spelar således en mycket

betydelsefull roll för ett antal av EU:s medlemsstater. Många av dessa

har starka inrikespolitiska skäl för att skydda sin produktion. EU har

därför begränsningar gentemot ett trettiotal länder och övervakning mot

ytterligare ett tjugotal. I EU:s särskilda 113-Kommitté/Textil driver

Sverige konsekvent linjen att EU:s begränsningar på tekoområdet snarast

möjligt skall trappas ned, inte minst eftersom detta skulle vara till gagn

för importörländernas konsumenter. Denna inställning delas i varierande

grad av flera andra medlemsländer.

Enligt Uruguayrundans tekoavtal skall en gradvis avveckling av alla de

nuvarande tekorestriktionerna mellan GATT/WTO-länderna ske i fyra

steg och vara avslutad år 2005. Under år 1996 fattade EU beslut om vilka

varukategorier som för gemenskapens del skall ingå i andra steget. Detta

kunde ske först efter segslitna förhandlingar. Sverige framhöll att

beslutet inte var tillräckligt långtgående och meningsfullt. Från

exportörländerna inom WTO har också framförts stark kritik, eftersom

flera i-länder med USA och EU i spetsen skjuter på avvecklingen för de

produkter där begränsningarna har reell betydelse.

Trots de starka motsättningarna kom tekofrågan inte att vålla problem i

Singapore, men den utgör ett latent orosmoln. Ministerdeklarationen kom

att utgöra ett stöd för tillämpningen av ingångna avtal och för det organ

som övervakar avtalet.

3.5.5 Regionala handelsavtal

De stora ökningen av regionala handelsavtal inklusive utvidgningen av

befintliga har medfört att vikten av att dessa avtal granskas i WTO ökat.

Deklarationen pekar på att regionala avtal kan leda till ett stöd för

handelsliberalisering och att de kan stödja u-länder i dess utveckling och

integrering i det internationella handelssystemet. I deklarationen finns ett

stöd för den svenska uppfattningen, d.v.s att regional integration och

multilateral handelsliberalisering är ömsesidigt förstärkande (se avsnitt

2.1).

3.5.6 Anslutningsförhandlingar

För att WTO skall uppnå målet att bli en världsorganisation för handel i

ordets rätta bemärkelse, krävs bland annat framgångar i ansträngningarna

att ytterligare vidga dess medlemskrets. Detta gäller inte minst de

betydande handelsnationer som i dag står utanför organisationen. Av det

trettiotal länder som för närvarande ansöker om medlemskap är de av s.k.

övergångsekonomierna, dvs. de tidigare statshandelsländerna de mest

betydelsefulla.

Förutsättningarna för att Kina skall kunna anslutas till WTO inom en

relativt snar framtid bedöms i dagsläget som mer gynnsamma än tidigare.

Andra länder som nu förhandlar om medlemskap, och som inte minst ur

ett svenskt geografiskt och handelsmässigt perspektiv har hög prioritet,

är Ryssland, övriga OSS och de baltiska staterna.

Ett allmänt stöd uttalas i ministerdeklarationen för fortsatta

förhandlingar med det 30-tal länder som nu förhandlar om WTO-

medlemskap. Under år 1996 blev 16 länder medlemmar i WTO.

3.5.7 Tvistlösning

WTO:s tvistlösning utgör en av de centrala delarna i systemet och ger

organisationen en till viss del unik ställning. Den förstärkning som

gjordes av GATT:s tvistlösning i samband med Uruguayrundan har

bidragit till att täppa till kryphål som tidigare fanns. Medlemsländerna

uttalade i Singaporedeklarationen sitt stöd för denna centrala funktion av

WTO (se även avsnitt 3.2.5)

3.5.8 Handel och arbetsvillkor

Frågan om sambandet mellan handel och arbetsvillkor har under ett tiotal

år varit en tvistefråga inom handelspolitiken. Frågan har utgjort ett

prioriterat område för flertalet EU-länder, Norge och USA. Syftet har

varit att, utan att undergräva u-ländernas komparativa fördelar i form av

låga löner eller att öppna för möjlighet till protektionism, diskutera

sambandet mellan handel och vissa grundläggande arbetsvillkor fastlagda

i ILO:s konventioner och arbete. En enig u-landskrets har motsatt sig

varje diskussion av frågan inom WTO eftersom man anser att den utgör

ett hot mot dessa länders möjlighet att konkurrera genom lägre löner.

En grundläggande studie om sambandet mellan handel och

arbetsvillkor presenterades år 1996 av OECD. Studien visar på positiva

samband mellan handel och arbetsvillkor, dvs. ju öppnare ett lands

handel är desto bättre synes dess respekt för arbetsvillkor vara. Den visar

också att inget land synes ha dragit exportfördelar av dåliga arbetsvillkor.

Detta talar för att handel är att föredra framför restriktioner för att

förbättra arbetsvillkoren. Däremot finns exempel på sk. exportzoner, där

arbetsvillkor, men även tull- och skatteregler medvetet åsidosätts för att

locka till sig exportindustri. Slutsatsen i studien är dock att det inte kan

påvisas att dessa zoner medverkar till en långsiktig ekonomisk utveckling

för ett land.

Ingen part drev vid Singapore-konferensen frågan om att nyttja

sanktioner för att uppnå mål på arbetsrättsområdet. Diskussionen kom i

stället att centreras kring WTO:s roll i frågan. Skrivningarna om

arbetsvillkor kom att omfatta den för Sverige viktiga frågan om en

koppling mellan WTO och ILO genom en hänvisning till samarbete

mellan de två sekretariaten. Vidare konstateras att regeringarna motsätter

sig nyttjandet av arbetsrättsfrågor för protektionistiska syften. Texten får

anses vara en framgång med tanke på hur förutsättningarna var under

Genève-processen, där flera u-länder vägrade att överhuvudtaget

diskutera frågan i WTO.

I ordförandens (Singapore) sammanfattning i slutplenum ingick några

kommentarer om överenskommelsen om arbetsvillkor. Han hävdade att

detta skulle innebära att frågan inte har någon plats på WTO:s

dagordning. Från amerikansk sida gjordes därefter pressuttalanden där

man med stor tydlighet angav att detta var ordförandens uppfattning, om

vilken ingen konsensus förelåg.

Regeringen avser verka för en ökad anslutning till och förbättrad

efterlevnad av de centrala normerna inom ILO. Regeringen anser att

frågan bör tas upp även i WTO. Genom en öppen dialog kan WTO verka

för ökad förståelse för frågan och därigenom undanröja de missförstånd

som föreligger och samtidigt minska riskerna för att frågan kan utnyttjas

i protektionistiskt syfte.

Regeringen anser att även om resultatet inte ger ett konkret mandat för

vidare arbete i WTO så är det viktigt att fastslå att WTO:s

medlemsländer i Singapore uttalat sitt stöd för ILO:s arbete på detta

område. I uttalandet ligger även enligt svensk uppfattning underförstått

att frågan kan komma att tas upp igen vid kommande ministermöten

inom WTO, beroende på utvecklingen i ILO.

3.5.9 Investerings- och konkurrensregler

Varuhandeln och tjänstehandeln omfattas idag av multilaterala avtal

inom ramen för WTO. Motsvarande mer eller mindre heltäckande

bestämmelser saknas emellertid på investerings- och

konkurrensområdena trots dessas växande betydelse.

Flödena av direktinvesteringar växer snabbare än världshandeln och

har ökat kraftigt under de senaste tio åren från 60 miljarder US dollar år

1985 till 315 miljarder US dollar år 1995. Likaså har värdena av

utländska tillgångar ökat dramatiskt. Multinationella företags försäljning

genom dotterbolag överskrider i dag det sammanlagda värdet av

världshandeln i varor och tjänster (6 100 miljarder dollar år 1995). År

1993 hade Sverige för första gången på 25 år ett nettoinflöde av

investeringar. Utländska direktinvesteringar i Sverige uppgick år 1994

till 50 mdkr och år 1995 till 100 mdkr.

Sambandet mellan handel och konkurrens studeras allt noggrannare.

Bristen på ett internationellt regelverk på konkurrensområdet skapar

farhågor för att de vinster som uppnåtts i takt med att världshandeln

liberaliserats i viss utsträckning kan gå förlorade på grund av olika

företags agerande. Även konkurrenspåverkande effekter av olika

handelsåtgärder, t.ex. antidumpningstullar, har kommit att

uppmärksammas särskilt av de länder i Asien som idag drabbas av

sådana åtgärder.

Särskilt vad gäller investeringar bör det finnas förutsättningar att i

WTO på sikt inleda en förhandling i syfte att förbättra förutsättningarna

för utländska direktinvesteringar. En pågående OECD-förhandling om ett

investeringsavtal (Multilateral Agreement on Investment, MAI) förväntas

resultera i ett färdigt avtal under år 1997. Avtalet kommer även att vara

öppet för icke-OECD medlemmar.

I ministerdeklarationen i Singapore kopplades frågorna om handel och

investeringar samt handel och konkurrens ihop i en gemensam paragraf.

EU lyckades uppnå att arbetsgrupper skall inrättas för båda frågorna.

Arbetsgruppen för investeringar skall enligt överenskommelsen endast

studera sambandet mellan handel och investeringar vilket ur ett EU-

perspektiv är en mycket svag formulering. Med uteblivet stöd från USA

var det dock det bästa resultat som kunde uppnås.

En liknande arbetsgrupp skall tillsättas för att studera frågor som rests

av medlemsländer vad gäller sambandet mellan handel och konkurrens,

inklusive åtgärder som motverkar konkurrens.

3.5.10 Handel och miljö

Handel och miljö är en kontroversiell fråga i WTO-sammanhang.

Kommittén för handel och miljö tillkom i samband med WTO:s

bildande och har därmed endast verkat i två år. Den föregicks emellertid

av diskussioner i andra arbetsgrupper, vilka påbörjades år 1991.

Förhandlingarna har hittills karakteriserats av ett starkt motstånd från

många u-länders sida till att introducera en diskussion om miljöfrågor i

WTO-systemet. Det råder i många u-länder en utbredd misstänksamhet

att miljöhänsyn ska användas i protektionistiskt syfte från i-ländernas

sida.

Handel och miljö är ett prioriterat område för Sverige i WTO-

sammanhang. Sverige har således verkat mycket aktivt inom EU i

förhandlingarna inför Singapore-konferensen för att få ett så

framåtsyftande och konkret resultat som möjligt. En viktig övergripande

svensk målsättning i handel och miljöarbetet är att så långt som möjligt

undanröja risk för konflikt mellan miljöpolitiska och handelspolitiska

beslut, så att de blir ömsesidigt stödjande i syfte att uppnå en hållbar

utveckling. Målsättningen är vidare att Sveriges, i en internationell

jämförelse progressiva miljöpolitik, ska stödjas och få internationell

spridning samtidigt som våra handelsförbindelser ska vara intakta eller

förbättras. Svenska företags miljöanpassning ska kunna utgöra en

konkurrensfördel.

En högt prioriterad fråga för EU och Sverige i WTO har hittills varit

frågan om förhållandet mellan handelsåtgärder i miljökonventioner och

WTO-regelverket. Det som motiverat att denna fråga är angelägen är

bl.a. vikten av att uppnå stabilitet och förutsägbarhet i systemen, vikten

av att minimera riskerna för protektionistiskt missbruk av miljöskäl och

vikten av att stödja det internationella miljöarbetet inom multilaterala

miljökonventioner. EU bidrog på detta område med det mest långtgående

förslaget. Förslaget går ut på att man, för att stödja det internationella

miljöarbetet, skulle skapa en permanent undantagsmöjlighet i WTO-

regelverket för handelsåtgärder riktade mot globala och regionala

miljöproblem som vidtas inom ramen för multilaterala

miljökonventioner. EU har även lagt förslag i kommittén rörande

miljömärkning och marknadstillträde.

Kommitténs rapport till ministerkonferensen och

ministerdeklarationen innehåller få rekommendationer eller konkreta

förslag till åtgärder på miljöområdet. Fokus ligger istället på att precisera

vikten av fortsatt arbete rörande de olika frågorna. Resultatet i kommittén

motsvarar därmed inte EU:s och Sveriges ambitionsnivå i arbetet.

Mot bakgrund av det svåra förhandlingsläge som rått får det dock ses

som en framgång för de miljöprogressiva länderna att det var möjligt att

få en rapport till stånd. Det är vidare viktigt att understryka att rapporten

innehåller flera viktiga och värdefulla budskap. Det slås bl.a. fast att

politikområdena handel och miljö måste vara ömsesidigt stödjande för att

främja en hållbar utveckling. Detta innebär att handel och miljöfrågan,

trots allt, förts ett litet steg framåt i förhållande till utgångsläget i

kommittén för två år sedan. Rapporten utgör därmed i sin helhet en

plattform att bygga vidare på för det fortsatta arbetet i WTO.

En viktig slutsats från Singapore är att miljökommittén ska få förnyat

mandat och fortsätta sitt arbete med samma arbetsprogram som tidigare.

Sverige välkomnar detta beslut och kommer nu att fortsatt verka aktivt i

det mödosamma arbetet att finna en samsyn och skapa en plattform för

att driva dessa frågor framåt.

3.5.11 U-länder

Medlemskapet i WTO innebär för många u-länder mer långtgående

förpliktelser jämfört med GATT, även om man i vissa fall åtnjuter

övergångsperioder och medges särbehandling från vissa åtaganden t.ex.

på jordbruksområdet. De ökade förpliktelserna följer av de många nya

avtal som innefattas i WTO, t.ex. det immaterialrättsliga området, och det

faktum att WTO utgör ett homogent regelverk till vilket man ansluter sig

i dess helhet. Genomförandet av WTO-avtalen uppfattas åtminstone i

vissa delar som problematiskt av flera länder. Detta är också en av

anledningarna till att en stor och viktig grupp u-länder ställt sig negativa

till att utvidga WTO:s arbetsprogram då redan de befintliga avtalen

uppfattas som alltför långtgående och arbetskrävande.

Deklarationen lyfter fram dessa problem. Med hjälp av tekniskt bistånd

avser man inom WTO:s ram bistå u-länderna att kunna genomföra sina

åtaganden och reformer.

Förutom detta kan nämnas att i överenskommelsen från

Uruguayrundan ingår ett åtagande om att de minst utvecklade länderna

och de u-länder som är nettoimportörer av livsmedel och vilka drabbas

av högre världsmarknadspriser skall under en övergångsperiod kunna

erbjudas särskild stödmöjlighet i form av biståndsinsatser.

3.5.12 Minst utvecklade länder

Inför Singaporemötet hade WTO:s generaldirektör presenterat ett

program för utökat stöd för de minst utvecklade länderna. Programmet

omfattade ett ökat handelsfrämjande bistånd och förbättrat

marknadstillträde. Bland annat föreslogs att dessa länder skulle erbjudas

nolltullar. I slutskedet av mötet presenterade EU en text om de minst

utvecklade länderna som innebar ytterligare åtaganden gentemot denna

ländergrupp. Texten som välkomnades av dessa länder fick dock andra

länder, såväl inom u- som i-landskretsarna, att reagera detta då denna

del av deklarationen redan ansågs överenskommen. Texten, som innehöll

element om autonoma åtgärder för att stödja de minst utvecklade

länderna och om att ge mer förmånliga villkor för marknadstillträde för

varor från de minst utvecklade länderna, kunde slutligen antas i en

jämfört med EU:s förslag något reviderad form. EU spelade i denna fråga

en positiv och pådrivande roll. USA, Japan och vissa u-länder sökte

däremot motsätta sig förstärkningar av texten.

Ett delresultat är att WTO i samarbete med ITC (UNCTAD:s och

WTO:s Internationella handelscentrum, International Trade Center) och

UNCTAD skall anordna en konferens under år 1997 för att diskutera

handelsrelaterat bistånd och ökat marknadstillträde avseende de minst

utvecklade länderna.

Från svensk sida driver regeringen nu på inom EU för att följa upp

detta genom att konkreta marknadsöppnande åtgärder genomförs.

3.5.13 Offentlig upphandling

Avtalet om offentlig upphandling är idag ett av få kvarvarande avtal som

inte omfattar samtliga WTO:s medlemsländer. Huvudsakligen i-länder

deltar. EU och USA har varit pådrivande. USA har även gjort en

koppling till frågan om korruption och internationell handel. Anslutning

till upphandlingsavtalet säkerställer öppenhet i anbudsförfaranden, vilket

också ses som ett sätt att motverka den korruption som på sina håll är

vanligt förekommande i upphandlingsprojekt.

Den ekonomiska betydelsen av effektiva upphandlingsregler är stor.

EU-kommissionen har beräknat att enbart de upphandlande enheterna i

EU köper varor och tjänster för ca 720 miljarder ecu (ca 6 120 miljarder

kr) årligen. Detta motsvarar 11% av EU:s samlade BNP.

En viktig fråga är hur man skall få fler länder att ansluta sig till

principerna om icke-diskriminering, nationell behandling, öppenhet och

insyn i offentlig upphandling. I första hand bör man sträva efter att få

med resterande OECD-länder, länderna i Central- och Östeuropa och

viktigare marknader i Asien och Latinamerika. En annan målsättning från

svensk sida är att komplettera avtalets enhetstäckning på lokal och

regional nivå, särskilt inom försörjningssektorerna samt att sänka

tröskelvärdena för när upphandling skall ske i konkurrens.

3.5.14 Förenkling av handelsprocedurer

Det är en viktig fråga för näringslivet i flera länder, inklusive Sverige, att

förenkla hanteringen av procedurer och dokument som berör handel.

Förslag har framkommit som berör tullprocedurer för import och export,

behovet av myndighetskontroller, ökad användning av

informationsteknik och enklare tillgång till information om gällande

regler.

I deklarationen från Singapore fick WTO:s varuhandelsråd i uppdrag

att studera detta förenklingsarbete. Arbetet skall ske utifrån vad som

redan görs i andra organisationer samt söka bedöma förutsättningarna för

WTO-regler på området. Mycket tyder på att WTO:s roll åtminstone

inledningsvis kommer att vara relativt begränsad för att inte dubblera

eller försvåra arbete som redan utförs i andra organisationer.

Det är viktigt att genom WTO få ett ökat genomslag för det

harmoniserande arbete som pågår exempelvis med gemensamma

principer om dokument och att de riktlinjer som där skapas blir bindande

i WTO.

3.5.15 Övriga frågor

Andra WTO-frågor kom att behandlas i ministerdeklarationen i en

övergripande paragraf om det pågående arbetet och den s.k. inbyggda

dagordningen. Den inbyggda dagordningen innebär att fortsatta

förhandlingar kommer att äga rum inom ett antal områden, bl.a. jordbruk

och tjänstehandel. Även investeringar kan sägas omfattas då avtalet om

TRIMS innehåller en artikel som gör det möjligt att utveckla avtalet. De

kontroversiella och för handelssystemet viktiga jordbruksfrågorna har

lagts in under denna rubrik, vilket i och för sig är naturligt med tanke på

att de utgör en del av denna inbyggda dagordning. Att jordbruksfrågorna

behandlas under en generell rubrik beror dock mer på dessas

kontroversiella karaktär och på det faktum att ytterligare framsteg på

området i Singapore var uteslutna efter de åtaganden som gjordes i

Uruguayrundan.

På vissa av områdena i den inbyggda dagordningen - däribland

jordbruk - föreligger det sedan tidigare överenskommelse om att nya

förhandlingar skall inledas framöver. I Singapore bekräftades

åtagandena enligt WTO-avtalen, inklusive tidtabellerna på jordbruks-

och tjänsteområdena.

I förberedelserna för Singapore, och i viss utsträckning också under

själva konferensen, gjordes försök av framför allt latinamerikanska

länder att flytta fram positionerna på jordbruksområdet, genom att

åstadkomma förberedande förhandlingar redan före sekelskiftet.

Resultatet blev dock endast några formuleringar i jordbrukskommitténs

rapport som pekar på tekniskt förberedelsearbete utan att rubba den

grundläggande tidtabellen.

3.6 EU-arbetet under konferensen

EU:s allmänna råd sammanträdde kontinuerligt under konferensen, med

en till två sessioner per dag och med förberedande möten i 113-

kommittén. Förhandlingsarbetet diskuterades då i detalj mellan

kommissionen och medlemsstaterna.

Utgångspunkt för EU:s agerande var rådets slutsatser av den 29

oktober 1996 (se bilaga 1). Rådet kunde, trots vissa skillnader i

prioriteringarna mellan skilda medlemsstater, agera i stort samförstånd

om målsättningarna. Den enda fråga där medlemsstaterna stod långt ifrån

varandra var sambandet mellan handel och arbetsvillkor på grund av

framförallt Storbritanniens inställning.

3.7 Beslutat arbete under den kommande perioden

Första kvartalet år 1997 har präglats av slutförandet av

basteleförhandlingen och av genomförandet av ITA. För den närmaste

framtiden är det nu centralt att arbetet på de nya frågorna från Singapore

får en positiv start. På investeringsområdet kan den indirekta kopplingen

till MAI-avtalets förväntade slutförande i OECD i maj år 1997 leda till

att substansarbetet förskjuts något. Det är vidare möjligt att de

nödvändiga besluten om mandat för arbetsgrupperna kan innebära

komplikationer, detta givet de oklara formuleringarna från Singapore.

Inom EU är kommissionen och medlemsländerna helt överens om att

aktivt driva på för snabba och konkreta beslut om det förestående arbetet.

Samtidigt anser man att det är av stor vikt att söka undvika att öppna de

meningsskiljaktigheter som fann kompromisslösningar i Singapore.

Arbete skall också, enligt beslutet från Singapore, inledas på

upphandlingsområdet och vad avser förenkling av handelsprocedurer. På

det sistnämnda området kommer man dock inledningsvis att se över vad

som pågår inom andra organisationer. I WTO kommer dessutom arbetet

att fortsätta med genomförande och administration av ingångna avtal

samt med förhandlingar med ett knappt trettiotal länder som ansökt om

anslutning till WTO.

Förberedelser kommer även att inledas för nästa ministerkonferens

som förväntas äga rum i början av år 1998. Under år 1998 är det också

aktuellt att fira 50-årsminnet av GATT:s ikraftträdande. Med siktet

inställt på nästa ministermöte, har Sverige i EU och med WTO:s

generaldirektör Ruggiero rest några grundläggande frågor om WTO:s

framtid. De frågor som Sverige anser bör diskuteras är utveckling av den

befintliga organisationen, förslag och möjligheter att effektivisera denna

samt frågor om den politiska styrfunktionen i WTO, bland annat frågan

om någon form av verkställande styrelse bör skapas.

4 Övrig multilateral verksamhet

Regeringens bedömning: Även övriga multilaterala organisationer på

det handelspolitiska området har en viktig roll att spela, om än

underordnad WTO. Både OECD och UNCTAD har centrala uppgifter

när det gäller att förbereda, analysera och utveckla det multilaterala

regelverket. Regeringens mål är att organisationerna effektiviseras så att

arbetet blir ett stöd för denna utveckling.

4.1 OECD

Ett av OECD:s syften enligt stadgarna är att bidra till en ökning av

världshandeln på multilateral bas och i enlighet med internationella

åtaganden. OECD:s uppgift är i detta avseende att utgöra ett analysorgan

och idéforum som stöd för förbättringar av handelssystemet och fortsatt

avveckling av handelshinder.

Denna uppgift faller i första hand på OECD:s handelskommitté som

analyserar och diskuterar ett brett spektrum av handelspolitiska frågor.

En styrka är dess tvärsektoriella studier, vari konsekvenserna av

specifika samband och trender allsidigt belyses och olika policy-

alternativ presenteras. Analyser som får inflytande på handelspolitiken

tas således fram även inom en rad andra kommittéer inom OECD.

OECD har utgjort ett värdefullt idé- och analysforum i relation till

GATT/WTO. Det var exempelvis här som grunderna till GATT:s

upphandlingsavtal och till tjänstehandelsavtalet (GATS) togs fram.

OECD var banbrytare vad gäller studier av sambandet mellan miljö- och

handelsregler. En viktig faktor för att jordbrukssektorn kunde inkluderas

i GATT:s Uruguayrunda var att OECD hade tagit fram en metod för att

omräkna jordbruksstödet till ett mått på det faktiska importskyddet. Detta

möjliggjorde, för första gången i GATT:s historia, en heltäckande

förhandling om liberalisering av handeln med jordbruksprodukter.

Under år 1996 rönte OECD:s rapport om sambanden mellan handel och

arbetsvillkor stor uppmärksamhet. Den anses ha bidragit till att frågan

fick en tillfredsställande lösning vid WTO:s ministermöte i Singapore. I

ljuset av Singaporemötet får OECD utvärdera på vilka områden analyser

är påkallade för att stödja den fortsatta liberaliseringsprocessen.

Regeringen anser att OECD spelar en viktig roll som analysorgan och

policyforum i handelspolitiska frågor. OECD-arbetet kan förbereda

marken för förhandlingar och överenskommelser om liberaliseringar i

WTO. OECD:s roll blir att stödja den fortsatta WTO-processen och

slutsatserna från WTO:s ministermöte i Singapore. Även om det kan

föras förhandlingar inom OECD - f.n. pågår förhandlingar om ett

multilateralt investeringsavtal - är detta inte OECD:s huvuduppgift.

OECD:s komparativa fördel ligger i analysen och policydialogen.

Fördelen med ett OECD som fortsatt får spela en roll på det

handelspolitiska området är enligt regeringens bedömning att en allsidig

analys och debatt kan genomföras utan att parterna intar

förhandlingspositioner och därmed begränsar en förutsättningslös

diskussion.

4.2 UNCTAD

UNCTAD FN:s konferens för handel och utveckling har till syfte att

bidra till ökad internationell handel, särskilt mellan länder i olika stadier

av utveckling, och att bidra till en snabbare ekonomisk utveckling för

utvecklingsländer. UNCTAD har därvid en utredande funktion på

handelspolitikens område, men är ej ett förhandlande organ. UNCTAD

bidrar dock till förberedelserna för förhandlingar inom handelspolitikens

område genom bl.a. analyser. Vidare är UNCTAD centralt forum för

dialog om u-ländernas problem inom handel och utveckling. UNCTAD

fungerar dock som forum för förhandlingar om multilaterala råvaruavtal.

UNCTAD IX FN:s nionde konferens om handel och utveckling

(1996) innebar första steget i en revitaliseringsprocess för en

organisation vars verksamhet under flera år betraktats som ineffektiv och

ibland föga verklighetsförankrad. Som en följd av denna konferens, som

bl.a. medförde effektivare arbetsformer för sekretariatet samt minskad

mötesfrekvens, har UNCTAD numera också ett utredande och

analyserande ansvar även vad gäller ämnen som investeringar, handel

och miljö, handel och konkurrens samt allmänna tullpreferenssystemet,

GSP.

Regeringen anser att UNCTAD utför ett värdefullt utredande och

analyserande arbete, vartill kommer, att UNCTAD:s tekniska bistånd

kommer u-länderna, och särskilt de minst utvecklade, till godo inom

skilda områden av betydelse för deras möjligheter att delta i ett

internationellt handelsutbyte. Sverige deltar aktivt i UNCTAD:s arbete

vilket bl.a. bedrivs i formen av tre kommissioner, som behandlar

ämnesområden som handeln med varor och tjänster samt råvaror,

investeringar, teknik, vissa finans- och försäkringsfrågor,

företagsutveckling och handelsstödjande tjänster, samt

handelsprocedurer.

För Sverige som EU-medlem gäller att blandad kompetens föreligger i

UNCTAD-arbetet varför ordförandelandet normalt för unionens talan.

Vid den senaste konferensen (UNCTAD IX) var framför allt EU bland i-

länderna en modererande faktor i förhandlingarna mellan å ena sidan

utvecklingsländernas önskemål om expansion och å andra sidan främst

USA:s starka krav på nedskärningar och begränsningar. EU kom att spela

en betydande roll som en av de fyra viktigaste ländergrupperna vid

förhandlingarna. Genom ett aktivt förberedelsearbete inom EU-gruppen

kom de svenska tankarna att i flera viktiga avseenden prägla den

gemensamma EU-synen och därmed konferensens slutresultat.

4.3 Övriga internationella organisationer

På råvaruområdet har ett ändrat internationellt politiskt och ekonomiskt

klimat medfört att regleringstänkande successivt har fått vika för

marknadsanpassade lösningar. Sveriges tidigare höga profil på området

har under senare år ersatts av en betydligt lägre aktivitetsnivå.

Ambitionen är att av kommersiella, miljöpolitiska och biståndspolitiska

skäl hålla oss rimligt informerade om och medverka till effektivisering

av verksamheten i de råvaruorgan vi deltar i. Inom EU sker ett nära

samråd om råvarufrågorna. Medlemskapet innebär att Sverige även på

detta område åtagit sig att agera inom ramen för den gemensamma

handelspolitiken. Medlemsländer kan inte välja att stå utanför råvaruavtal

som omfattas av gemenskapskompetensen. I vissa avtal är gemenskapen

ensam medlem och har exklusiv kompetens och i andra är både

gemenskapen och medlemsländerna medlemmar (blandade avtal/delad

kompetens) och med kommissionen som företrädare för en gemensam

position. Sverige deltar för närvarande i följande råvaruavtal: socker,

olivolja (exklusiv gemenskapskompetens), kaffe, kakao, naturgummi,

jute, tropiskt timmer, spannmål (blandade avtal). Dessutom deltar

Sverige i Gemensamma råvarufonden (nationellt medlemskap) och i

studiegrupper för bly och zink, nickel, järnmalm och tungsten/wolfram

(nationellt medlemskap).

Sverige har också, liksom gemenskapen och dess övriga

medlemsländer, undertecknat Energistadgefördraget.

De handelspolitiska frågeställningarna aktualiseras i många olika

internationella fora både inom FN-familjen såsom i generalförsamlingen,

Ekonomiska och sociala kommittén, FN:s ekonomiska

europakommission (ECE) och inom andra särskilda samarbetsområden

såsom tullsamarbetet och den internationella tulltariffbyrån. För att

uppnå resultat i det handelspolitiska samarbetet är det av betydelse att det

svenska agerandet i alla dessa organ sker konsekvent vad gäller de

övergripande målsättningarna om frihandel.

5 Riktlinjer och prioriteringar för framtiden

Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att EU fortsätter

arbetet inom WTO för en fri handel. Avtalen om telekommunikation och

informationsteknik har visat vägen mot en allt bredare samsyn i världen

om att undanröja handelshinder. Samtidigt har den svenska industrins

konkurrenskraft förstärkts. En minskning av handelshindren leder även

till billigare produkter för konsumenterna.

Ett viktigt handelspolitiskt mål är att avveckla tullarna. Ett annat mål är

att förändra tillämpningen av antidumpningsinstrumentet. Att ge

investerare möjlighet att etablera sig utomlands på lika villkor som

värdlandets företag är ett tredje mål. Detta gäller inte minst i Asien.

Ett starkt multilateralt regelverk som förmår anpassa sig till

globaliseringens utmaningar utgör en av förutsättningarna för att de

övergripande handelspolitiska målen skall uppnås och att utvecklingen av

regionala samarbetsformer sker på ett sätt som inte bidrar till ökade

handelshinder. En fortsatt europeisk integration såväl som ett fortsatt

arbete på att utveckla de transatlantiska förbindelserna och öka

samverkan med de dynamiska ekonomierna i Asien utgör viktiga mål för

regeringen.

Utvecklingen inom det handelspolitiska regelverket bör ske i samklang

med andra prioriterade mål som t.ex. på miljöområdet eller avseende

förhållanden i arbetslivet.

Genom minskade handelshinder gynnas både export och import. Import

ger lägre priser för konsumenterna. Insatsvaror och komponenter blir

också billigare för den inhemska industrin. Handeln utgör därmed en av

de avgörande faktorerna för omvandlingstrycket i ekonomin. Betydelsen

av dess roll för tillväxt och sysselsättning kan därför inte nog

understrykas.

En öppen och effektiv inre marknad och ett aktivt arbete för öppnandet

av andra marknader utgör regeringens övergripande mål på det

handelspolitiska området. För att uppnå detta mål avser regeringen att

fortsatt verka för att EU:s handelspolitik förblir öppen mot omvärlden

och att EU fortsatt verkar för liberalisering inom de områden där unionen

för en alltför restriktiv politik.

Handel utgör ett samspel mellan import och export där vi i en allt

mer globaliserad omvärld är lika beroende av en effektivt fungerande

importregim för import av konsumentvaror och insatsvaror till industrin

som vi är av tillträde till exportmarknader. Inom handelspolitiken, såväl

multilateralt som regionalt och bilateralt, skall Sverige sträva efter att

stärka kontakterna mellan handelssystemet och näringslivet,

konsumenterna och berörda intresseorganisationer och att öka dessas

möjligheter att påverka det framtida regelverket.

Den grundläggande förutsättningen för att uppnå våra handelspolitiska

mål är ett starkt multilateralt regelverk. Detta multilaterala regelverk kan

förstärkas genom regional integration och regional samverkan i de fall

denna syftar till att skapa öppna gemensamma marknader och inte till att

utestänga andra aktörer. EU utgör ett fungerande exempel på en sådan

regional integration även om man i vissa fall tvingas konstatera att inte

heller EU på alla områden når upp till alla målsättningar om öppenhet

mot omvärlden.

En av de grundläggande målsättningarna för det multilaterala

regelverket är en fortsatt integrering av u-länderna. De minst utvecklade

länderna har av förståeliga skäl i vissa fall svårt att anpassa sig i takt med

utvecklingen av det multilaterala regelverket. Mycket kan dock göras för

dessa länder, inte minst i form av tekniskt bistånd och särskilda åtgärder

för förbättrat marknadstillträde.

Den ökade globaliseringen och omvandlingstrycket i världsekonomin

kommer att medföra ett ökat konkurrenstryck för svensk industri på såväl

traditionella som nya exportmarknader. Globaliseringen kräver också att

de nya dynamiska ekonomierna i Asien och i andra delar av världen i

större utsträckning än hittills måste öppna sina marknader för utländsk

konkurrens.

Det multilaterala regelverket utgör det främsta forumet för att förändra

tillämpningen av de handelspolitiska instrumenten i en frihandelsvänlig

riktning. Det utgör samtidigt en förutsättning för att skapa ett

förändringstryck på EU:s politik på tull- och antidumpningsområdet.

Detta gäller även reformeringen av EU:s gemensamma jordbrukspolitik.

På tullområdet är det viktigt att sänka EU:s tullar gentemot omvärlden

för att minska kostnaderna för konsumenterna och för industrins import

av komponenter. Det är även viktigt att sänka tullarna på

exportmarknader för att förbättra marknadstillträdet. För små och

medelstora företag utgör tullhanteringen även en administrativ börda

varför det är viktigt att även förenkla förfarandet vid tullhanteringen.

De hinder som idag föreligger för utländska investeringar hanteras på

sikt bäst genom ett multilateralt regelverk. För att uppnå ett

sammanhållet multilateralt regelverk krävs att även miljöfrågorna och

dessas relation till handel behandlas i detta sammanhang. För

trovärdigheten i det handelspolitiska regelverket är det också

regeringens uppfattning att WTO:s medlemsländer även har ett starkt

intresse av att stärka efterlevnaden av de grundläggande normerna i

arbetslivet och att dessa normer utvecklas och behandlas inom ramen för

ILO:s verksamhet.

GATT:s historia har utgjorts av i princip kontinuerliga

förhandlingsomgångar vilka under de senare decennierna kom att växa i

omfattning. Även om det finns vissa nackdelar med omfattande

förhandlingar som Uruguayrundan tyder mycket på att vi nu går mot en

ny stor multilateral handelspolitisk förhandling. På jordbruks- och

tjänstehandelsområdena finns åtaganden inom ramen för WTO:s

dagordning. Nya internationella förhandlingar bör också gälla tullfrågor

och förutsättningar finns för en förhandling om investeringsfrågorna i

WTO.

Nästa ministerkonferens i WTO förväntas äga rum under år 1998. Vid

detta tillfälle förutses inte en upprepning av Singapore-konferensen, med

en omfattande förhandling om WTO:s arbetsprogram. Nästa konferens,

som kan sammanfalla med 50-års jubiléum av GATT:s ikraftträdande,

anses i första hand böra syfta till att manifestera detta jubiléum och det

internationella handelssystemets betydelse för världsekonomin.

Konferensen bör dock också kunna ge riktlinjer för tiden fram till

påföljande konferens vid sekelskiftet. Sådana riktlinjer kan komma att

beröra frågan om en ny multilateral runda av handelsförhandlingar, även

om det kanske är mest sannolikt att konkreta beslut i denna fråga

kommer att anstå till efter år 1998.

På det regionala området vill vi utveckla EU:s handelspolitik mot både

en ökad europeisk integration och en ökad samverkan med övriga

regioner.

Regeringens mål är att Östersjön blir en hemmamarknad för Sverige.

Samtidigt verkar regeringen för att Östersjöstaterna, såväl som övriga

Öst- och Centraleuropa, integreras handelspolitiskt med övriga Europa,

med EU-medlemskap som slutmål. De nya medlemsstaternas

handelspolitiska intressen talar också för att de blir ett tillskott till en

frihandelsvänlig union.

EU måste även fortsätta att fördjupa sitt handelspolitiska samarbete

med såväl Nordamerika, som Latinamerika. Detta genom att verka för att

det transatlantiska samarbetet utvecklas och fördjupas och att samarbetet

med Mexico och MERCOSUR utvecklas i riktning mot frihandelsavtal.

Det handelspolitiska samarbetet med Japan, ASEAN och övriga länder

i regionen måste öka och fördjupas. Det arbete som pågår inom ASEM

måste fortgå och utvecklas. Relationerna med Kina måste även de finna

sina former. Medlemskap i WTO utgör ett viktigt steg i denna riktning.

Genom EU-medlemskapet har Sverige fått ytterligare instrument att

agera på även inom det bilaterala området. EU:s möjligheter och de

åtgärder som nu genomförs för att öppna marknader i tredje land utgör ett

viktigt komplement till den svenska bilaterala strategin och ett viktigt

stöd för svenskt näringsliv.

Bilaga 1

FÖRBEREDELSE FÖR WTO:S

MINISTERKONFERENS I SINGAPORE

RÅDETS SLUTSATSER

(29 oktober 1996)

Rådet har tagit hänsyn till den senaste utvecklingen i förberedelsen av

WTO:s ministerkonferens som skall hållas i Singapore den 9-13

december 1996 på grundval av

- Artikel 113-kommitténs första slutsatser om kommissionens

 meddelande om Europeiska unionens strategi för tillträde till

 marknader,

- rådets slutsatser (allmänna frågor) av den 13 maj 1996 och den 5 juni

 1996,

- rådets ingående diskussion av EU:s mål vid mötet den 16 juli 1996,

 med utgångspunkt i en framställning av Sir Leon BRITTAN,

- kommissionens meddelanden om handel och miljö, handel och

 konkurrens, handel och internationellt erkända grundläggande

 arbetsnormer samt de olika tekniska dokument som kommissionen

 utarbetat för den Singaporeförberedande processen i Genève och

 som diskuterats av Artikel 113-kommittén och

- kommissionens övergripande bedömning för Artikel 113-kommittén

 (mötesdokument 385/95), och

- de områden som fastställdes av EU:s handelsministrar vid deras

 informella möte den 18-19 september 1996 och som noterades av

 rådet (allmänna frågor) den 1 oktober 1996.

Rådet anser att följande slutsatser bör tjäna som riktlinjer för EU under

de kommande förberedelserna i Genève:

a) Frågor om genomförande

 För att WTO skall fungera bra och ha trovärdighet är det av

 största vikt att kontrollera att alla WTO-medlemmar

 uppfyller åtagandena enligt Marrakechavtalen. EU har

 mycket noggrant iakttagit alla sina skyldigheter enligt dessa

 avtal. För att balansen mellan rättigheter och skyldigheter

 skall bevaras förväntar sig EU samma grad av beslutsamhet

 från alla sina andra WTO-partners. Denna kontroll kommer

 att bedömas med utgångspunkt i de rapporter som håller på

 att utarbetas av olika WTO-kommittéer. EU kommer att

 noggrant övervaka utarbetandet av dessa rapporter för att

 försäkra sig om att de är objektiva och uttömmande och att

 alla rekommendationer till fullo beaktar EU:s intressen.

 Med hänsyn till detta kommer speciell uppmärksamhet att

 ägnas åt genomförandet av de åtaganden som finns i avtalen

 om

 - jordbruk i de tre pelarna ( importordning, exportstöd och

 intern stödordning) och angående effekten av den

 internationella jordbruksreformen för de länder som är

 nettoimportörer av livsmedel. Om denna effekt skulle visa

 sig vara negativ, bör EU tillsammans med WTO-

 medlemmarna undersöka praktiska lösningar för att mildra

 den,

 - tjänster, för att garantera att åtagandena enligt GATS-

 avtalet genomförs. Rådet anser att tjänsteområdet är en

 nyckelfråga i WTO på grund av den betydelse tjänster

 har för internationell handel,

 - textilvaror, där det är av avgörande betydelse för den

 gradvisa liberaliseringen av denna sektor att alla WTO-

 medlemmar noga uppfyller sina åtaganden att effektivt

 öppna marknaden och att följa reglerna i avtalet om

 textilvaror och kläder,

 - TRIPS, för att garantera att alla bestämmelser i avtalet är

 helt genomförda. Det är rådets övertygelse att en lämplig

 ordning när det gäller immaterialrätt är väsentlig för att

 uppmuntra skapandet av nya arbetstillfällen, och för att

 stimulera ny innovativ verksamhet och överföring av

 teknologi,

 - TRIMS, för att garantera att åtagandena enligt TRIMS-

 avtalet genomförs,

 - tvistlösningssystemet, som är en hörnsten i WTO, där

 bilaterala tvister löses på multilateral nivå utan

 konfrontation. Rådet anser att det nya tvistlösningssystemet

 har utvecklats på ett tillfredställande sätt. Rådet hyser dock

 oro över att några av dess viktigaste partner är villiga att

 tillgripa unilaterala åtgärder vilket underminerar det

 multilaterala tvistlösningssystemets trovärdighet. Det är

 därför av absolut största betydelse att Singapore-

 konferensen på nytt bekräftar att WTO:s

tvistlösningssystem har företräde när det gäller att lösa bilaterala

frågor. Rådet erinrar också om sin oro över

appellationsinstansens sammansättning och om sin avsikt att ta upp

denna fråga vid ett lämpligt tillfälle.

 WTO-medlemmarna är angelägna om att påbörja

 förhandlingar om fortsatt reformprocess när det gäller

 handeln med jordbruksvaror och om en ytterligare

 liberalisering av tjänster, inklusive sjötransporter. Dessa

 förhandlingar kommer att ske helt i överensstämmelse med

 de tidsramar och de allmänna villkor som kommit överens

 om för dessa granskningsprocesser enligt de gällande

 Marrakech-avtalen.

b) Handel och miljö

 Med hänsyn till det arbete som påbörjades i Marrakech och

 som hittills genomförts inom WTO när det gäller handel

 och miljö, är rådets fortfarande av den fasta övertygelsen att

 det bör uppnås enighet om och de första väsentliga konkreta

 slutsatserna i Singapore. De slutsatser som rådet antog den

 15-16 juli 1996 om EU:s inställning och dess förväntningar

 på Singapore-konferensen multilaterala miljöavtal och

 GATT/WTO-regler och mellan handelsregler och

 nyskapande instrument, särskilt miljömärkning. Det är

 viktigt att Singapore-konferensen förlänger mandatet för

 Kommittén för handel och miljö, som bör permanentas för

 att säkerställa att WTO-reglerna och miljöpolitiken får

 stöd av varandra, samtidigt som de är i full

 överensstämmelse med de vägledande principerna för en

 hållbar utveckling.

c) WTO:s arbetsprogram 1997/1999

 Som en utgångspunkt anser rådet att man i de flesta

 avseenden redan kommit överens om det framtida

 arbetsprogrammet i Uruguayrundans förhandlingar och

 härrör från den inbyggda dagordning som återspeglas i de

 olika Marrakech-avtalen. De bestämmelser som förutses i

 detta utgör en förutsägbar och väl avvägd ram för framtida

 insatser.

 Ministrarna i Singapore bör bekräfta, och där det är

 nödvändigt vidare utarbeta, dessa arbetsprogram med

 speciell tonvikt på följande frågor:

 - Med avseende på tjänster är det väsentligt att inom den

 överenskomna nya tidsramen avsluta förhandlingarna om

 grundläggande telekommunikationer och finansiella

tjänster, Ett positivt resultat av förhandlingarna är nödvändigt för att

 uppnå en balans mellan rättigheter och skyldigheter och för

 att garantera en hög grad av liberaliseringsåtaganden med

 principen om mest gynnad nation tillämpad fullt ut. När det

 gäller de pågående förhandlingarna om grundläggande

 telekommunikationer, har EU förbundit sig att ta sin del av

 ansvaret för att garantera ett lyckosamt resultat, vilket måste

 grundas på bättre erbjudanden från alla deltagarna. Arbetet

 med tjänster i fri yrkesverksamhet bör fortsätta på ett

 kraftfullt sätt. EU upprepar att den lägger särskild vikt vid

 arbetet med bokföring och att EU är beredd att förena sig

 med sina WTO-partner för att försöka avsluta arbetet med

 detta verksamhetsområde före utgången av 1997.

 Förhandlingarna om regler (säkerhetsåtgärder, bidrag,

 offentlig upphandling av tjänster) bör också snabbt föras

 framåt. Det är också mycket viktigt att fortsätta

 förhandlingarna om den gradvisa liberaliseringen av tjänster

 i enlighet med det allmänna avtalet om handel med tjänster.

 - angående offentlig upphandling bör Singapore-

 konferensen fatta beslut som leder till en definition av sätt

 och medel (inklusive nya förhandlingar) att reducera eller

 eliminera de handelssnedvridande effekter som orsakas av

 alla WTO-medlemmars nationella statliga

 upphandlingsåtgärder. En parallell förhandlingsprocess bör

 inledas, å ena sidan för att stärka disciplinen och utvidga

 antalet länder som ansluter sig till GPA, och å andra sidan

 för att utveckla ett interimsavtal om insyn, öppenhet, och

 korrekt förfarande i statlig upphandlingspraxis. Det slutliga

 målet är fortfarande att uppnå nationell behandling och

 effektiv tillämpning av principen om mest gynnad nation för

 statlig upphandling i alla WTO-länder. För att underlätta

 denna process föreslår EU en tidig granskning av GPA

 1994, vilket skulle inbegripa en utvidgning av avtalet,

 eliminering av diskriminerande åtgärder och praxis och en

 förenkling och förbättring av avtalet.

 - Angående ursprungsregler bör Singapore-konferensen ge

 sitt stöd till det pågående arbetet och på nytt bekräfta målet

 att få fram en sammanhängande uppsättning ursprungsregler

 för alla icke-preferentiella ändamål, vilket bör komma till

 stånd inom den tidsram och de förfaranden man redan

 kommit överens om. Beträffande preferentiella

 ursprungsregler är EU beredd att arbeta inom WTO för att

 öka insynen i reglerna och förenkla dessa med särskild

 uppmärksamhet på de minst utvecklade ländernas speciella

 utvecklingsbehov.

 - Angående TRIPS bör Singapore-konferensen åter bekräfta

 WTO-medlemmarnas åtagande att fullt ut och i tid uppfylla

 sina TRIPS-förpliktelser och den vikt de fäster vid att uppnå

 ett avtal för inrättandet av ett multilateralt system för

 anmälning och registrering av geografiska beteckningar för

 vin- och spritdrycker för att förbättra deras skydd. Dessa

 förhandlingar bör inledas så snart som möjligt under 1997.

 Ministrarna i Singapore bör notera de pågående

 förhandlingarna i WIPO om vissa frågor när det gäller

 upphovsrätt och besläktade rättigheter och uttrycka sin

 avsikt att noga följa detta arbete och att vid lämpligt tillfälle

 utvärdera eventuella konsekvenser för TRIPS-rådets

 verksamhet.

 - Angående standarder bör WTO:s framtida arbetsprogram

 prioritera ett arbete mot en mera utbredd tillämpning av

 internationella standarder både genom att fortsätta att

 reformera regelsystemet och genom att främja ömsesidigt

 erkännande av provnings- och certifieringsförfaranden

 baserade på minimikrav.

 -Angående handelslättnader bör WTO:s framtida

 arbetsprogram uppmuntra ett undersökande och analytiskt

 arbete för att förenkla regler och förfaranden för import

 och export.

 - Rådet anser vidare att Singapore-konferensen bör hänvisa

 till de ännu oavslutade förhandlingarna om multilaterala

 regler för civilflyg.

d) Utvidgad dagordning för WTO

 Rådet är fast övertygat att WTO:s trovärdighet kommer att

 bedömas inte bara efter dess förmåga att konkret genomföra

 åtagandena i Uruguayrundans avtal och att fullfölja

 arbetsprogrammen enligt dessa avtal, utan även efter sin

 förmåga att anpassa sig till världsekonomins nya realiteter.

 Om man betänker den vidare roll WTO skall spela enligt

 Marrakech-avtalet bör Singapore-konferensen således

 även ta upp följande frågor:

 - Att införliva i WTO:s arbetsprogram för 1997/98 en bred

 undersökning av en separat arbetsgrupp av frågan om

 handel och investeringar, i vilken hänsyn tas till pågående

 arbete i andra internationella organisationer (särskilt

 UNCTAD och OECD) för att öppna förhandlingar i WTO

 om ett investeringsinstrument.

 - Att införliva i arbetsprogrammet för 1997/98 ett

 undersökande arbete av en separat arbetsgrupp om ett

 internationellt ramverk för konkurrensregler.

 - En undersökning av möjliga nya initiativ om tullsatser på

 industriprodukter inom sektorer som det skall uppnås

 konsensus om i WTO. Rådet är angeläget om att arbeta för

 ett snabbt ingående av ett avtal om informationsteknologi

 (ITA), som gagnar alla parter och syftar till en balanserad

 lösning för att täcka alla aspekter och som ger EU:s industri

 bättre tillträde, på en icke-diskriminerande grund, till

 marknader i tredje land.

 - Den roll liberalisering av handel spelar för att öka

 levnadsstandarden i världen och den vikt som WTO-

 medlemmarna i detta sammanhang fäster vid ILO:s

 ansträngningar att verka för en bättre definition av och ett

 universiellt iakttagande av grundläggande arbetsnormer.

 Konferensen bör göra klart att den avvisar alla försök att

 undergräva den konkurrensfördel som utvecklingsländerna

 har när det gäller löner. Den bör också understryka vikten

 av positiva åtgärder för att hjälpa utvecklingsländerna att

 utveckla av sin institutionella förmåga att kontrollera att de

 grundläggande arbetsnormerna följs och att öka

 utbildningsmöjligheterna för barn.

e) De minst utvecklade ländernas deltagande i WTO-systemet

 Rådet erkänner vikten av att integrera de minst utvecklade

 länderna i det globala handelssystemet som en väsentlig

 förutsättning för en hållbar tillväxt och utveckling.

 Singapore-konferensen bör komma överens om olika sätt att

 hjälpa dessa länder att bättre dra nytta av Uruguayrundans

 resultat. EU ger redan privilegierat tillträde till den egna

 marknaden för export från utvecklingsländerna och står för

 ett omfattande program med teknisk hjälp och

 livsmedelsbistånd. EU kommer snart att förbereda förslag

 för att bistå de minst utvecklade länderna, samtidigt som det

 förväntar sig att andra utvecklade länder liksom de nyligen

 industrialiserade länderna tar sin del av ansvaret för att

 genomföra en sådan handlingsplan på multilateral basis.

 Rådet kommer att i ett senare skede före Singapore-

 konferensen återkomma till de närmare detaljerna i en sådan

 möjlig handlingsplan.

f) Regional integration och dess förhållande till det

 multilaterala handelssystemet

 Rådet välkomnar inrättandet av WTO:s kommitté om

 regionala handelsavtal som har uppdraget att granska

 bland annat den stora anhopningen av ogranskade befintliga

 frihandelsavtal och att behandla systemproblem som härrör

 från utbredningen av sådana avtal. Singapore-konferensen

 bör åter bekräfta att WTO:s regler måste strängt följas så att

 regional integration stöder den multilaterala system som får

 uttryck i WTO. Singapore-konferensen bör ge WTO:s

 kommitté om regionala handelsavtal i uppdrag att samtidigt

 ställa frågan huruvida de befintliga WTO-reglerna är

 tillräckliga för att behandla regionala initiativs

 överensstämmelse med det multilaterala systemet. Rådet

 önskar särskilt införliva i kommitténs arbetsprogram

 en granskning av de discipliner som ska tillämpas på

 frihandelsområdena enligt GATT:s artikel XXIV.

g) Nyanslutningar till WTO

 För att konsolidera och stärka det nya WTO anser rådet att

 det är viktigt att Singapore-konferensen ger uttryck för sin

 önskan att organisationen får en sant universell karaktär

 genom att prioritet ges till anslutningsprocessen i

 överensstämmelse med WTO:s regler och lämpliga och

 effektiva åtaganden när det gäller tillträde till marknaden.

h) Vidare perspektiv

 Rådet anser att det är viktigt att Marrakech-deklarationens

 anda hålls levande med sin strävan mot en gradvis mera

 öppen handelsmiljö, som leder till ökad handel,

 investeringar, sysselsättning och inkomsttillväxt i hela

 världen. De förslag som EU lagt fram under den

 utvidgade WTO-dagordningen läggs fram i denna anda.

 Rådet är förvissat om att med den inställning som skisseras

 ovan kommer det nya WTO:s första ministerkonferens att

 bana vägen för ett fortsatt stärkande av WTO, stött av de

 regelbundna granskningar på ministernivå som förutses i

 stadgarna.

 Ministerkonferensen 1998 kommer att bli ett tillfälle att inte

 bara kontrollera framsteg, utan även att fira 50 års

 liberalisering av handeln och uppbyggandet av ett solitt

 multilateralt system.

Bilaga 2 (inofficiell översättning)

VÄRLDSHANDELSORGANISATIONEN

WT/MIN(96)/DEC

18 december 1996

Ministerkonferensen i Singapore den 9-13 december 1996

Ministerdeklarationen i Singapore

Antagen den 13 december 1996

Syfte

1. Vi ministrar möttes i Singapore den 9-13 december 1996 i det första

ordinarie mötet på ministernivå, som enligt bestämmelserna i artikel IV i

avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen (WTO) skall

hållas vartannat år, i syfte att ytterligare förstärka WTO som forum för

förhandlingar, för fortsatt liberalisering av handeln inom ett system

baserat på fasta regler, och för multilateral handelspolitisk granskning

samt särskilt för att

- granska genomförandet av våra åtaganden enligt WTO-avtalen och -

besluten,

- granska de pågående förhandlingarna och arbetsprogrammet,

- granska världshandelns utveckling, och

- ta ställning till de utmaningar som en världsekonomi i utveckling reser.

Handel och ekonomisk tillväxt

2. I nära 50 år - först i GATT och nu i WTO - har medlemmarna strävat

efter att uppnå de mål för våra handelsförbindelser som nämns i WTO-

avtalets ingress i syfte att höja levnadsstandarden världen över.

Världshandelns ökning, underlättad av liberaliseringen av handeln, som

vilar på ett fast regelverk, har skapat fler och bättre betalda

arbetstillfällen i många länder. WTO:s resultat under de första två åren

vittnar om vår önskan att tillsammans göra det bästa av de möjligheter

som det multilaterala systemet erbjuder för att främja hållbar tillväxt och

utveckling och bidra till ett stabilare och tryggare klimat för de

internationella förbindelserna.

Integrering av ekonomier; möjligheter och utmaningar

3. Vi anser att omfattningen och hastigheten av förändringarna i

världsekonomin, inklusive ökningen av tjänstehandeln och

direktinvesteringarna, och den ökande integreringen av ekonomierna

erbjuder tidigare icke sedda möjligheter till ökad tillväxt, nya

arbetstillfällen samt utveckling. Denna utveckling nödvändiggör en

anpassning av ekonomier och samhällen. Den innebär också en utmaning

för handelssystemet. Vi är beredda att besvara denna utmaning.

Grundläggande arbetsnormer

4. Vi bekräftar vårt åtagande att respektera de internationellt erkända

grundläggande arbetsnormerna. Internationella arbetsorganisationen

(ILO) är det behöriga organet för att fastställa och behandla dessa normer

och vi bekräftar vårt stöd för ILO:s arbete att främja dem. Vi anser att

ekonomisk tillväxt och utveckling som gynnas av ökad handel och

fortsatt handelsliberalisering bidrar till att befrämja dessa normer. Vi

avvisar utnyttjandet av arbetsnormer i protektionistiskt syfte och är

överens om att ländernas komparativa fördelar, särskilt i u-länder med

låg lönenivå, inte skall ifrågasättas. Vi noterar härvid att WTO:s och

ILO:s sekretariat skall fortsätta sitt nuvarande samarbete.

Marginalisering

5. Vi förbinder oss att angripa det problem som marginaliseringen utgör

för de minst utvecklade ländernas (MUL) och de risker denna för med

sig för vissa u-länder. Vi kommer också att fortsätta att verka för en

bättre samstämmighet i internationell ekonomisk politik och för

förbättrad samordning mellan WTO och andra organisationer i fråga om

att ge tekniskt bistånd.

WTO:s roll

6. I strävandena att uppnå hållbar tillväxt och utveckling för allas bästa

ser vi fram emot en värld där handeln flyter fritt. I detta syfte bekräftar

vi ånyo vår uppslutning kring följande:

- ett rättvist, jämlikt och mer öppet handelssystem på en grundval av

fasta regler,

- fortlöpande liberalisering och avskaffande av tullar och icke-tariffära

hinder för varuhandeln,

- fortlöpande liberalisering av tjänstehandeln,

- fördömande av alla former av protektionism,

- avskaffande av diskriminerande behandling i de internationella

handelsförbindelserna,

- integrering av u-länderna, de minst utvecklade länderna (MUL) och

transitionsekonomierna i det multilaterala systemet, samt

- största möjliga öppenhet.

Regionala avtal

7. Vi konstaterar att WTO-medlemmarnas handelsrelationer i ökad grad

påverkas av regionala handelsavtal, vilka har ökat betydligt i antal,

omfattning och täckning. Sådana initiativ kan främja ytterligare

liberalisering och hjälpa MUL, u-länderna och transitionsekonomierna att

bli integrerade i det internationella handelssystemet. Härvidlag noterar vi

betydelsen av de regionala system som innefattar u-länderna och MUL.

Utbredningen och omfattningen av regionala handelsavtal innebär att det

är viktigt att analysera om WTO-systemets rättigheter och skyldigheter i

förhållande till regionala handelsavtal behöver klargöras ytterligare. Vi

bekräftar åter det multilaterala handelssystemets företräde, vilket sätter

ramarna för utvecklingen av regionala handelsavtal, och vi förnyar vårt

åtagande att tillse att regionala handelsavtal utgör komplement till detta

system och är förenliga med dess regler. Vi välkomnar därför

upprättandet av den nya kommittén för regionala handelsavtal och

uttrycker vårt stöd för dess arbete. Vi skall fortsätta att samarbeta i WTO

genom fortlöpande liberalisering enligt åtagandena i WTO-avtalet och

besluten i Marrakech och därvid underlätta en ömsesidigt stödjande

global och regional liberalisering av handeln.

Nya medlemmar

8. Det är viktigt att de 28 ansökarstater som nu förhandlar om anslutning

medverkar till att fullfölja anslutningsprocessen genom att godta WTO:s

regler och erbjuda meningsfulla åtaganden i fråga om marknadstillträde.

Vi skall verka för att snabbt bereda ansökarstaterna inträde i WTO-

systemet.

Tvistlösning

9. Överenskommelsen om tvistlösning erbjuder ett medel för lösning av

tvister mellan medlemmar som är unikt för internationella

överenskommelser. Vi anser dess opartiska och öppna sätt att fungera

vara av grundläggande betydelse för att säkerställa lösandet av

handelstvister och för att befrämja genomförandet och tillämpningen av

WTO-avtalen. Överenskommelsen - vars procedurer kan förutses,

rymmer möjlighet att överklaga panelbeslut i ett överprövningsorgan och

innehåller bestämmelser om genomförande av rekommendationer - har

förbättrat medlemmarnas medel att lösa sina meningsskiljaktigheter. Vi

anser att överenskommelsen har fungerat effektivt under de två första

åren. Vi noterar också den roll som flera av WTO:s organ har spelat för

att bidra till att undvika tvister. Vi upprepar vår beslutsamhet att följa

tvistlösningsöverenskommelsens regler och förfaranden och andra WTO-

avtal i våra handelsrelationer och för lösande av tvister. Vi är övertygade

om att längre erfarenhet av tvistlösningsförfarandet inklusive i fråga om

genomförandet av rekommendationer från paneler och

överprövningsorganet, ytterligare skall öka tvistlösningssystemets

effektivitet och trovärdighet.

Genomförande

10. Vi ger hög prioritet åt fullständigt och effektivt genomförande av

WTO-avtalet på ett sätt som stämmer överens med målet att liberalisera

handeln. Genomförandet har hittills på det hela taget varit

tillfredsställande, fast några medlemmar har uttryckt sitt missnöje med

vissa aspekter. Det är klart att ytterligare ansträngningar behövs på detta

område, vilket berörda WTO-organ har påpekat i sina rapporter.

Genomförandet av de särskilda åtaganden som medlemmarna har gjort i

fråga om marknadstillträde för industrivaror och tjänstehandel verkar

fortgå smidigt. Beträffande marknadstillträde för industrivaror, skulle

övervakningen av genomförandet kunna förbättras om data om handel

och tullar vore tillgängliga i rätt tid. Framsteg har även gjorts i fråga om

att främja WTO:s reformprogram för jordbruket, däribland

genomförandet av överenskomna medgivanden om marknadstillträde och

internt stöd och åtaganden om exportstöd.

Notifieringar och lagstiftning

11. Efterlevnaden av kraven på notifiering har inte varit fullt

tillfredsställande. Eftersom WTO-systemet förlitar sig på ömsesidig

övervakning som ett medel att bedöma genomförandet av avtalen, bör de

medlemmar som inte i rätt i tid har notifierat, eller vilkas notifieringar är

ofullständiga, göra förnyade ansträngningar. Samtidigt bör berörda organ

vidta erforderliga åtgärder för att främja fullt uppfyllande då de

överväger praktiska förslag till förenkling av notifieringsförfarandet.

12. I de fall lagstiftningsåtgärder behövs för att genomföra WTO:s regler,

skall medlemmarna uppfylla sina förpliktelser att fullfölja sina nationella

lagstiftningsförfaranden utan vidare dröjsmål. De medlemmar som är

berättigade till övergångstider uppmanas att vidta de åtgärder de anser

nödvändiga för att säkerställa att förpliktelserna tillämpas i rätt tid då de

träder i kraft. Varje medlem bör noggrant granska all sin gällande eller

föreslagna lagstiftning och sina program och åtgärder för att säkerställa

att de fullt ut uppfyller WTO-förpliktelserna och bör noggrant rätta sig

efter de anmärkningar som gjorts vid granskningen i vederbörliga WTO-

organ i fråga hur deras lagar, program och åtgärder stämmer överens med

WTO och göra korrigeringar där så behövs.

Utvecklingsländerna

13. U-ländernas integrering i det multilaterala handelssystemet är viktig

för deras ekonomiska utveckling och för ökning av världshandeln. I detta

sammanhang påminner vi om att det i WTO-avtalet finns bestämmelser

som ger u-länderna differentierad och mer förmånlig behandling och

särskilt uppmärksammar MUL:s speciella situation. Vi erkänner att u-

landsmedlemmarna har gjort betydelsefulla nya åtaganden både sakligt

och procedurellt, och vi erkänner omfattningen och komplexiteten av de

ansträngningar de gör för att uppfylla dem. För att hjälpa dem i dessa

ansträngningar, inte minst i fråga om notifiering och krav på lagstiftning,

skall vi förbättra tillgången på teknisk rådgivning i enlighet med

överenskomna riktlinjer. Vi har också enats om rekommendationer om

det beslut vi fattade i Marrakech om möjliga negativa verkningar av

reformprogrammen på jordbruksområdet för MUL och för u-länder som

är nettoimportörer av livsmedel.

De minst utvecklade länderna (MUL)

14. Vi är medvetna om de minst utvecklade ländernas problem och har

enats om

- en handlingsplan som innehåller bestämmelser att vidta positiva

åtgärder som t.ex. tullfritt tillträde på autonom bas, i syfte att förbättra

deras allmänna förmåga att utnyttja de möjligheter som handelsystemet

erbjuder,

- att sträva efter att ge handlingsplanen ett handlingsinriktat innehåll,

bl.a. genom att förbättra villkoren för investeringar och tillhandahålla

förutsebara och fördelaktiga villkor för marknadstillträde för MUL:s

varor, befrämja ökning och diversifiering av deras export till alla i-

landsmarknader, och, i fråga om berörda u-länder, inom ramen för det

ömsesidiga preferenssystemet för u-länder (GSTP), och

- att anordna ett möte med UNCTAD och Internationella handelscentret

(ITC) snarast möjligt under 1997 med deltagande av biståndsorgan,

multilaterala finansinstitut och MUL för att främja ett integrerat

angreppssätt att hjälpa dessa länder till förbättrade handelsmöjligheter.

TEKO

15. Vi bekräftar vårt åtagande att fullt ut nu genomföra bestämmelserna i

avtalet om textil och konfektion (ATC). Vi betonar betydelsen av att

textilprodukter införlivas, på det sätt som avses i TEKO-avtalet, i GATT

1994 enligt dess förstärkta regler och discipliner, på grund av den

systemmässiga betydelse detta har för ett regelbaserat och icke-

diskriminerande handelssystem och för dess bidrag till ökningen av u-

ländernas exportintäkter. Vi fäster vikt vid detta avtals genomförande för

att trygga en effektiv övergång till GATT 1994 genom progressiv

integration. Största återhållsamhet bör visas i fråga om vidtagande av

skyddsåtgärder i enlighet med ATC. Vi noterar farhågorna för att andra

handelssnedvridande åtgärder och kringgående åtgärder skall vidtas. Vi

bekräftar åter betydelsen av att till fullo tillämpa de bestämmelser i ATC

som avser små leverantörer, nytillträdande och MUL, liksom av

bestämmelserna rörande bomullsproducerande, exporterande

medlemmar. Vi erkänner ylleprodukternas betydelse för några u-

landsmedlemmar. Vi bekräftar att, som en del av införlivandeprocessen,

och med hänsyn till de särskilda åtaganden som gjorts av medlemmarna

som ett resultat av Uruguayrundan, alla medlemmar skall vidta

nödvändiga åtgärder för att följa reglerna och bestämmelserna i GATT

1994 i syfte att förbättra marknadstillträdet för tekovaror. Vi är överens

om att textilövervakningsorganet (TMB) med tanke på dess kvasi-

rättsliga karaktär, skall säkerställa insyn genom att motivera sina

slutsatser och rekommendationer. Vi förväntar oss att detta organ skall

redovisa sina slutsatser och ge sina rekommendationer enligt vad som

fordras i avtalet. Vi understryker att det enligt artikel IV:5 i WTO-avtalet

och artikel 8 i ATC åligger varuhandelsrådet att övervaka hur ATC

fungerar; textilövervakningsorganet övervakar tillämpningen av ATC.

Handel och miljö

16. Kommittén för handel och miljö har givit ett viktigt bidrag till

genomförandet av sitt arbetsprogram. Den har granskat och skall fortsätta

att granska, bl.a., omfattningen av de ömsesidiga sambanden mellan

liberalisering av handel, ekonomisk utveckling och skydd av miljön. Det

fulla genomförandet av WTO-avtalen kommer att utgöra ett viktigt

bidrag till att uppnå målen om hållbar utveckling. Kommitténs arbete har

understrukit betydelsen av policysamordning på nationell nivå i fråga om

handel och miljö. Härvidlag har kommitténs arbete berikats genom

deltagande av miljö -och handelsexperter och experter från

medlemmarnas regeringar; fortsatt medverkan av sådana experter i

kommitténs arbete är önskvärd. Omfattningen och komplexiteten av de

frågor som täcks av kommitténs arbetsprogram visar att fortsatt arbete

behöver göras i alla frågor som står på kommitténs dagordning enligt vad

som nämns i kommitténs rapport. Vi avser bygga vidare på det arbete

som hittills har utförts och uppdrar därför åt kommittén att slutföra sitt

arbete och rapportera till rådet enligt sitt gällande mandat.

Tjänsteförhandlingarna

17. Det har visat sig svårt att genomföra de mål som överenskoms i

Marrakech för förhandlingarna om förbättring av marknadstillträde för

tjänster, nämligen finansiella tjänster, personrörlighet, sjöfartstjänster och

basteletjänster. Resultaten har inte uppfyllt förväntningarna. Inom tre

områden har det varit nödvändigt att utsträcka förhandlingarna utöver de

ursprungligen fastställda tidsgränserna. Vi är beslutna, att i de fortsatta

förhandlingarna och de förhandlingar som skall inledas senast den 1

januari år 2000, succesivt uppnå en högre nivå av liberalisering av

tjänster på ömsesidigt fördelaktig grund med flexibilitet för enskilda u-

landsmedlemmar på det sätt som förutses i avtalet. Härvidlag räknar vi

med att uppnå avtal som fullt ut uppfyller MGN-principen och grundas

på förbättrade åtaganden om marknadstillträde och nationell behandling.

Därför avser vi

- avsluta förhandlingarna om bastelekommunikationer i februari år 1997,

och

- återuppta förhandlingarna om finansiella tjänster i april år 1997 med

sikte på att inom den överenskomna tidsramen uppnå väsentligt

förbättrade åtaganden om marknadstillträde med bredare deltagande.

Med samma vida målsättning räknar vi också med att framgångsrikt

kunna genomföra förhandlingarna om sjötransporttjänster i nästa

förhandlingsrunda om liberalisering av tjänstehandeln.

I fråga om yrkesmässiga tjänster skall vi försöka avsluta arbetet på

revisorsområdet till slutet av år 1997 och fortsätta att utveckla

multilaterala normer och riktlinjer. I detta sammanhang uppmuntrar vi

IFAC, IASC och IOSCO att framgångsrikt fullfölja utarbetandet av

internationella standards för revisorstjänster. Vi avser genomföra det

nödvändiga arbetet med GATS-reglerna med sikte på att avsluta

förhandlingarna om skyddsåtgärder före 1997 års utgång. Vi noterar

också att det fordras mer analytiskt arbete om skyddsklausuler, offentlig

upphandling av tjänster samt subventioner.

ITA och farmaceutiska substanser

18. Vi noterar att ett antal medlemmar har kommit överens om en

deklaration om handeln med informationstekniska produkter, och

välkomnar det initiativ som har tagits av ett antal WTO-medlemmar och

andra stater eller särskilda tullområden som har ansökt om inträde i

WTO, vilka har kommit överens om att på MGN-basis avskaffa tullarna

för handeln med IT-produkter. Vi noterar också med tillfredsställelse att

ett antal medlemmar har fogat mer än 400 positioner till listan över

tullfria farmaceutiska substanser i läkemedelsavtalet.

Arbetsprogrammet och den inbyggda agendan

19. Med tanke på att en viktig del av WTO:s verksamhet består i att

fortlöpande övervaka genomförandet av olika avtal, är periodisk

genomgång och uppdatering av WTO:s arbetsprogram centralt för att

göra det möjligt för WTO att uppnå sina målsättningar. Härvid

godkänner vi de rapporter som avgivits av WTO-organen. En avsevärd

del av arbetsprogrammet härrör från WTO-avtalet och besluten i

Marrakech. Som ett led i dessa avtal och beslut kom vi överens om ett

antal åtaganden om framtida förhandlingar om jordbruk, tjänster och

handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs), eller granskning

och annat arbete i fråga om antidumpning, tullvärde,

tvistlösningsöverenskommelsen, importlicensiering, kontroll före

skeppning, ursprungsregler, sanitära och fytosanitära åtgärder,

skyddsåtgärder, subventioner och utjämningsåtgärder, tekniska

handelshinder, teko, handelspolitisk granskning, handelsrelaterade

aspekter av immaterialrätter (TRIPs) samt handelsrelaterade

investeringsåtgärder (TRIMs). Vi är överens om att i förekommande fall

genomföra analys och informationsutbyte enligt berörda WTO-organs

slutsatser och rekommendationer om de frågor som står på den inbyggda

dagordningen för att medlemmarna bättre skall förstå de frågor det gäller

och definiera sina intressen innan de inleder de överenskomna

förhandlingarna och granskningarna. Vi är överens om att

- de tidsramar som anges i avtalen i varje särskilt fall skall hållas,

- att pågående arbete inte skall föregripa omfattningen av framtida

förhandlingar i den mån sådana erfordras, och

- att pågående arbete inte skall föregripa den överenskomna

verksamhetens karaktär (dvs. förhandling eller granskning).

Investeringar och konkurrens

20. Med beaktande av gällande WTO-bestämmelser i fråga om

investeringar och konkurrenspolitik och den inbyggda dagordningen för

dessa frågor, inklusive ärenden som ligger under TRIM:s-avtalet, och

under förutsättning att pågående arbete inte skall föregripa frågan om

huruvida förhandlingar skall inledas i framtiden, är vi även överens om

att

- upprätta en arbetsgrupp med uppgift att granska förhållandet mellan

handel och investeringar, och

- upprätta en arbetsgrupp för att studera frågor, som föreslagits av

medlemmar, rörande det ömsesidiga beroendet mellan handel och

konkurrenspolitik, inklusive konkurrensvidriga förfaranden, i syfte att

identifiera områden som kan förtjäna vidare behandling inom WTO:s

ram.

Dessa grupper skall dra nytta av varandras arbete, om så är nödvändigt,

och även av arbetet i UNCTAD och andra relevanta mellanstatliga fora,

dock utan att föregripa arbetet i dessa organ. Beträffande UNCTAD

välkomnar vi det arbete som pågår enligt Midranddeklarationen och

dettas medverkan till förståelsen av frågorna. I arbetsgruppernas arbete

uppmuntrar vi samarbete med dessa organisationer för att på bästa sätt

dra nytta av tillgängliga resurser och säkerställa att

utvecklingsdimensionen beaktas fullt ut. Rådet skall följa varje organs

verksamhet och efter två år bedöma hur varje organ skall fortsätta sitt

arbete. Det skall klart förstås att, om framtida förhandlingar skall äga

rum om multilaterala discipliner på dessa områden, detta skall ske först

sedan WTO:s medlemmar uttryckligen har fattat ett enhälligt beslut

därom.

Öppenhet vid statlig upphandling

21. Vi är vidare eniga om att

- upprätta en arbetsgrupp som skall göra en utredning rörande

öppenheten i gällande upphandlingsförfaranden, med beaktande av

nationell policy, och, på grundval av denna utredning, utforma förslag till

bestämmelser att inarbetas i ett lämpligt avtal i detta ämne, och

Handelsprocedurer

- instruera varuhandelsrådet att genomföra undersökande och analytiskt

arbete om förenkling av handelsprocedurerna i syfte att bedöma

utrymmet för WTO-regler på detta område, med tillvaratagande av

arbetet i andra relevanta internationella organisationer.

22. Vid planeringen av det arbete som avses i punkterna 20 och 21, skall

noggrann uppmärksamhet ges åt att, så långt som möjligt, begränsa

delegationernas arbetsbörda, särskilt för de delegationer som har mer

begränsade resurser, och åt att samordna sammanträdena med möten i

vederbörliga UNCTAD-organ. Sekretariatets tekniska samarbetsprogram

skall stå till u-ländernas, särskilt MUL:s, förfogande för att underlätta

deras deltagande i detta arbete.

23. Med hänsyn till att 50-årsdagen av det multilaterala handelssystemet

inträffar i början av år 1998, ger vi rådet i uppdrag att överväga hur

denna historiska händelse skall uppmärksammas på bästa sätt.

 ******

Slutligen uttrycker vi vårt varma tack till ordföranden för

ministerkonferensen, herr Yeo Cheow Tong, för hans personliga bidrag

till dennas framgångsrika genomförande. Vi vill även uttrycka vår djupt

kända tacksamhet till premiärminister Goh Chok Tong, hans kollegor i

Singapores regering och till Singapores folk för deras varma gästfrihet

och utmärkta organisation. Det faktum att den första ministerkonferensen

i WTO har hållits i Singapore är ytterligare ett uttryck för Singapores

engagemang för ett öppet världshandelssystem.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 mars 1997

Närvarande: statsrådet Freivalds, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], von
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

_________________

Regeringen beslutar skrivelse 1996/97: 71

Sverige, EU och handelspolitiken inför 2000-talet

Skr. 1996/97:71

63

1