Regeringens proposition

1997/98:151

Inkomstgrundad ålderspension, m.m.

Prop.

1997/98:151

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 2 april 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Maj-Inger[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag till en genomgripande förändring av det

allmänna ålderspensionssystemet. Utgångspunkt för förslagen är de rikt-

linjer för en reform som riksdagen beslutade den 8 juni 1994 på

grundval av propositionen 1993/94:250 Reformering av det allmänna

pensionssystemet (bet. 1993/94:SfU24, rskr. 1993/94:439).

Ålderspensionsreformens syfte är att skapa ett system som är

följsamt mot den samhällsekonomiska och demografiska utvecklingen.

Det reformerade ålderspensionssystemet skall omfatta såväl ett

standardskydd enligt inkomstbortfallsprincipen som ett grundskydd för

dem som haft inga eller låga förvärvsinkomster. Den inkomstgrundade

ålderspensionen föreslås utgöra ett från andra socialförsäkringsgrenar

avskilt system som finansieras med särskilda avgifter. Pensionsrätten

skall utgöra 18,5 % av de inkomster och belopp som grundar

pensionsrätt, pensionsunderlaget. Därav skall 16 procentenheter

tillgodoräknas inom ett fördelningssystem och resterande 2,5

tillgodoräknas inom ett premiereservsystem.

Det föreslagna pensionssystemet bygger på livsinkomstprincipen, dvs.

pensionen baseras på inkomsten under hela förvärvslivet. Tillgodoräknad

pensionsrätt grundas huvudsakligen på den pensionsgrundande inkoms-

ten. Förtidspension, vård av små barn, plikttjänstgöring och studier med

studiemedel kan grunda pensionsrätt enligt särskilda regler. Ålders-

pensionens årsbelopp från fördelningssystemet beräknas på grundval av

summa tillgodoräknade pensionsrätter, pensionsbehållningen, delad med

ett delningstal som grundas på återstående medellivslängd vid pensione-

ringen. Såväl utvecklingen av pensionsbehållningen som den utgående

pensionen knyts till ett index som följer den allmänna inkomst-

utvecklingen. Beräkningen av pensioner från premiepensionssystemet

skall ske med tillämpning av principer som är allmänt vedertagna inom

privat livförsäkring.

Det reformerade systemet föreslås införas successivt. Personer födda

åren 1938 1953 föreslås få sin ålderspension beräknad med ett ökande

antal tjugondelar enligt reformerade regler och resterande del enligt nu-

varande regler. Personer födda år 1954 eller senare kommer enligt för-

slaget att få hela sin ålderspension enligt reformerade regler.

De nya reglerna redovisas i förslag till lag om inkomstgrundad ålders-

pension, lag om införande av den lagen och lag med vissa bestämmelser

om Premiepensionsmyndigheten. Lagstiftningen rörande intjänande av

inkomstgrundad ålderspension avses träda i kraft den 1 januari 1999. De

första utbetalningarna föreslås ske i januari 2001.

Vidare lämnas förslag till lag om statliga ålderpensionsavgifter samt

föreslås en ny finansieringsordning för de allmänna pensionerna och en

förändrad struktur på socialavgifterna. Propositionen innehåller också

förslag till överföring av medel från AP-fonden till statsbudgeten såvitt

avser åren 1999 och år 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 10

2 Lagtext 12

2.1 Förslag till lag om inkomstgrundad ålderspension 12

2.2 Förslag till lag om införande av lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension 55

2.3 Förslag till lag med vissa bestämmelser om

Premiepensionsmyndigheten 66

2.4 Förslag till lag om statlig ålderspensionsavgift 69

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring 72

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring 88

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om

socialavgifter 91

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1744) om

allmän pensionsavgift 104

2.9 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 107

2.10 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370) 109

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster 118

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:1092) med

reglemente för Allmänna pensionsfonden 122

2.13 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100) 129

2.14 Förslag till lag om ändring i socialförsäkrings-

registerlagen (1997:934) 131

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om

försäkringsavtal 135

2.16 Förslag till lag om ändring i reglementet (1961:265)

 angående förvaltningen av Riksförsäkringsverkets

 fonder 136

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:205) om

pensionstillskott 137

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:84) om

delpensionsförsäkring 138

2.19 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343) 140

2.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter 143

2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:655) om

återföring av obeskattade reserver 145

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:912) om

nedsättning av socialavgifter 146

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:591) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl. 147

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:687) om

särskild löneskatt på pensionskostnader 148

2.25 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:645) om

tillämplig lag för vissa försäkringsavtal 150

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1065) om

ekonomiska villkor för riksdagens ledamöter 151

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1920) om

allmän löneavgift 152

2.28 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:304) om

arvode m.m. till Sveriges företrädare i

Europaparlamentet 153

3 Ärendet och dess beredning 154

4 Bakgrund 157

4.1 Nuvarande regler för ålderspension 157

4.2 Pensionsarbetsgruppen 160

4.3 Beslutade riktlinjer för reformen 161

5 Den fortsatta beredningen 166

6 Allmänna överväganden 171

6.1 Inledning 171

6.2 Förändringar jämfört med antagna riktlinjer 171

6.3 Lagförslagen 179

6.4 Inkomstbasbelopp 183

6.5 Namnbyten 183

7 Försäkrad för inkomstgrundad ålderspension 184

8 Pensionsgrundande inkomst 191

8.1 Pensionsgrundande inkomster och beräkning av

pensionsgrundande inkomst 191

8.2 Avdrag för den allmänna pensionsavgiften vid

beräkning av pensionsgrundande inkomst 196

8.3 Vissa gränser för intjänande av pensionsrätt 201

9 Ålderspensionsrätt för förtidspensionärer 203

9.1 Inledning 203

9.2 Villkor för tillgodoräknande av pensionsgrundande

belopp för antagandeinkomst 206

9.3 Beräkning av antagandeinkomst och pensions-

grundande belopp för sådan inkomst 209

9.4 Samordning mellan förtidspension och

arbetsskadelivränta m.m. 212

9.4.1 Samordnad förtidspension och arbetsskadelivränta 212

9.4.2 Pensionsrätt för pensionsgrundande ersättning som

utbetalas för förfluten tid 216

9.5 Förtidspensionärers rätt till pensionsrätt för barnår 218

10 Pensionsrätt för plikttjänstgöring 220

10.1 Pensionsgrundande plikttjänstgöring 220

10.2 Viss minsta tjänstgöringstid 223

10.3 Beräkning av pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring m.m. 226

11 Pensionsrätt för barnår 229

11.1 Inledning 229

11.2 År för vilka pensionsgrundande belopp för barnår

skall tillgodoräknas 231

11.3 Villkor för tillgodoräknande av pensionsgrundande

belopp för barnår, m.m. 232

11.4 Överlåtelse av rätten att tillgodoräknas pensions-

grundande belopp för barnår 252

11.5 Beräkning av pensionsgrundande belopp för barnår 256

11.6 Förvärvsvillkoret 264

11.7 Administration 270

12 Pensionsrätt för studier 271

13 Årlig pensionsrätt, m.m. 275

13.1 Fastställande av pensionsgrundande inkomst och

pensionsgrundande belopp 275

13.2 Fastställande av pensionsrätt 282

13.3 Beslutsordning 285

13.4 Administrationen av beslut om pensionsgrundande

belopp, pensionsrätt, m.m. 289

13.5 Pensionsrätt i situationer med obetalda avgifter 292

14 Överföring av pensionsrätt för premiepension 296

14.1 Inledning och bakgrund 296

14.2 Huvudprinciperna i en ordning med överföring av

pensionsrätt för premiepension 301

14.3 Anslutning och utträde 306

14.4 Villkor för verkställande av överföring 310

14.5 Teknik för överföring av pensionsrätt för

premiepension 313

14.6 Ändring av verkställd överföring i vissa fall 316

14.7 Vissa konsekvenser av överföring av pensionsrätt

för premiepension 317

15 Pensionsrätt för förfluten tid 320

15.1 Allmänt om tillgodoräknande av pensionsrätt för

förfluten tid 320

15.2 Pensionsgrundande inkomst samt ålderspensionsrätt

för förtidspensionärer 326

15.3 Pensionsrätt för plikttjänstgöring 329

15.4 Pensionrätt för barnår 331

15.4.1 Inledning 331

15.4.2 Villkor för tillgodoräknande av pensionsgrundande

belopp för barnår för förfluten tid 332

15.4.3 Beräkning av pensionsgrundande belopp för barnår

för förfluten tid 340

15.5 Fastställande av pensionsrätt för förfluten tid 342

16 Inkomstindex 345

16.1 Inledning 345

16.2 Huvudsakligt inkomstmått och benämning av index 346

16.3 Inkomstindex för år 1999 och därefter 353

16.4 Beräkning av inkomstindex för år 1960 t.o.m.

år 1998 360

16.5 Justering för förändrat inkomstmått mellan år 1998

och år 1999 364

17 Omräkning av pensionsrätt för inkomstpension 365

17.1 Inledning 365

17.2 Tilldelning av arvsvinster under förvärvsaktiv tid 366

17.3 Årlig omräkning av pensionsbehållning med

inkomstindex 372

17.4 Finansiering av pensionssystemets

 förvaltningskostnader 373

17.5 Omräkning av pensionsbehållning per årsskiften 377

18 Uttag och beräkning av inkomstpension 378

18.1 Villkor för uttag av inkomstpension 378

18.2 Beräkning av årlig pension 381

18.3 Följsamhetsindexering 389

18.4 Övergångslösning för följsamhetsindexering vid

årsskiftet 2001/2002 395

18.5 Omräkning av pensionsbehållning för år då pension

lyfts eller återkallats 398

19 Försäkringsfunktionen för premiepension 400

19.1 Försäkringsförhållandets rättsliga karaktär 400

19.2 Myndighet eller bolag? 403

19.3 Premiepensionskonton 405

20 Förvaltningen av premiepensionskapital 405

20.1 Den tillfälliga förvaltningen 405

20.2 Fondförvaltare i premiepensionssystemet 408

20.3 Val och byte av fond 417

20.4 Förvaltningen för dem som inte gör ett aktivt val 419

21 Uttag och beräkning av premiepension 424

22 Efterlevandeskydd 428

22.1 Inledning 428

22.2 Efterlevandeskydd före pensionstiden 429

22.3 Efterlevandeskydd under pensionstiden 431

23 Premiepensionsmyndighetens verksamhet 433

23.1 Regler för försäkringsrörelsen 433

23.2 Redovisning 439

23.3 Premiepensionsmyndighetens kostnader 441

23.4 Premiepensionsmyndighetens organisation m.m. 443

23.5 Tillsyn 444

24 Den nuvarande förvaltningen hos Riksgäldskontoret 446

24.1 Inledning 446

24.2 Förvaltningen av medlen hos Riksgäldskontoret

 år 1998 447

24.3 Fördelningen av medlen mellan de försäkrade 447

Del II

25 Utbetalning av pension 452

25.1 Ansökan om pension 452

25.2 Månadsvisa utbetalningar med möjlighet till

undantag 463

25.3 Samordning med arbetsskadelivränta m.m. 468

25.4 Samordning med yrkesskadelivräntor 472

25.5 Annan samordning med ålderspension 479

26 Åtgärder på grund av felaktig utbetalning och ändrad

pensionsrätt m.m. 481

26.1 Fördelningssystemet 481

26.2 Premiepensionssystemet 484

27 Processuella frågor 487

27.1 Inledning 487

27.2 Ärendehantering 488

27.3 Ändring av beslut 490

27.4 Omprövning av beslut 493

27.5 Överklagande av beslut 499

27.6 Beslut avseende åren 1960-1998 504

27.7 Preskription 506

27.8 Utmätning m.m. 508

27.9 Sekretessfrågor 509

27.10 Registerfrågor 511

28 Mellangenerationen 514

28.1 Intjänande av pensionsrätt 514

28.2 Beräkning av årlig pension 524

28.3 Garantiregeln 530

28.4 Uttag av ålderspension m.m. 533

29 Förändringar inom ramen för nuvarande pensionssystem 536

29.1 Inledning 536

29.2 Pensionsgrundande inkomst och pensionspoäng för

tilläggspension 537

29.2.1 Pensionsgrundande inkomst 537

29.2.2 Pensionspoäng 540

29.3 Beräkning av tilläggspension i form av

ålderspension 544

29.4 Uttag och utbetalningar av tilläggspension i form

av ålderspension 550

29.5 Följsamhetsindexering av tilläggspension i form av

ålderspension 551

29.6 Avveckling av delpensionssystemet 556

30 Principer för ålderspensionssystemets finansiering m.m. 558

30.1 Ansvarsfördelning 558

30.2 Ålderspensionsavgifter för pensionsgrundande

sociala förmåner 561

30.3 Avgiftsskyldighet och den särskilda löneskatten 562

30.4 Avsättning av medel till premiepensionssystemet 564

30.5 Överföring till statsbudgeten av ålderspensions-

avgifter 568

31. Statliga ålderspensionsavgifter 570

31.1 Inledning 570

31.2 Underlag för statlig ålderspensionsavgift 570

31.3 Betalning och fördelning av statlig ålderspensions-

avgift 577

31.4 Finansiering och utgifter 581

32 Förändrad struktur på socialavgifterna och förändrade

avgiftsnivåer m.m. 589

33 Finansiell infasning av det reformerade ålderspensionssystemet 605

34 Effekter för individer 610

34.1 Inledning 610

34.2 Vad påverkar pensionens storlek? 611

34.3 Pensionssystemet ur ett jämställdhetsperspektiv 624

34.4 Generationsaspekter på det reformerade pensions-

systemet 627

34.5 Individexempel 631

35 Information om rätten till ålderspension 634

35.1 Inledning 634

35.2 Allmän information 634

35.3 Årlig information 637

35.4 Skadeståndsansvar 640

36 Kostnader m.m. 642

36.1 Administration av det nya pensionssystemet 642

36.2 Framtida pensionsutgifter 643

37 Författningskommentar 648

37.1 Förslaget till lag om inkomstgrundad ålderspension 648

37.2 Förslaget till lag om införande av lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension 774

37.3 Förslaget till lag med vissa bestämmelser om

Premiepensionsmyndigheten 806

37.4 Förslaget till lag om statlig ålderspensionsavgift 814

37.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring 819

37.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring 828

37.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:691) om

socialavgifter 830

37.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1744) om

allmän pensionsavgift 839

37.9 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 840

37.10 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370) 841

37.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster 846

37.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:1092) med

reglemente för Allmänna pensionsfonden 847

37.13 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100) 856

37.14 Förslaget till lag om ändring i socialförsäkrings-

registerlagen (1997:934) 857

37.15 28 Förslagen till övriga lagändringar 557

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2 april 1998 858

Del III

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

betänkanden och departementspromemorior

Bilaga 2 Ordlista

Bilaga 3 Förteckning över tidigare publikationer

Bilaga 4 Granskade lagförslag i lagrådsremiss den 19 januari 1998

Reformerade regler om inkomstgrundad ålderspension

Bilaga 5 Lagförslag i lagrådsremiss den 19 februari 1998 Statlig

ålderspensionsavgift m.m.

Bilaga 6 Lagförslag i lagrådsremiss den 19 mars 1998 Reformering

av ålderspensionssystemet - vissa finansiella frågor

Bilaga 7 Lagrådets yttrande över lagförslag i lagrådsremiss den

19 januari 1998 Reformerade regler om inkomstgrundad

ålderspension

Bilaga 8 Lagrådets yttrande över lagförslag i lagrådsremiss den

19 februari 1998 Statlig ålderspensionsavgift m.m.

Bilaga 9 Lagrådets yttrande över lagförslag i lagrådsremiss den

19 mars 1998 Reformering av ålderspensionssystemet

vissa finansiella frågor

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. antar regeringens förslag till lag om inkomstgrundad ålders-

pension,

2. antar regeringens förslag till lag om införande av lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension,

3. antar regeringens förslag till lag med vissa bestämmelser om

Premiepensionsmyndigheten,

4. antar regeringens förslag till lag om statlig ålderspensionsavgift,

5. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1962:381)

om allmän försäkring,

6. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring,

7. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1981:691)

om socialavgifter,

8. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:1744)

om allmän pensionsavgift,

9. antar regeringens förslag till lag om ändring i skattebetalnings-

lagen (1997:483),

10. antar regeringens förslag till lag om ändring i kommunalskatte-

lagen (1928:370),

11. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1990:659)

om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster,

12. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1983:1092)

med reglemente för Allmänna pensionsfonden,

13. antar regeringens förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100),

14. antar regeringens förslag till lag om ändring i socialförsäkrings-

registerlagen (1997:934),

15. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1927:77)

om försäkringsavtal,

16. antar regeringens förslag till lag om ändring i reglementet

(1961:265) angående förvaltningen av Riksförsäkringsverkets

fonder,

17. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1969:205)

om pensionstillskott,

18. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1979:84)

om delpensionsförsäkring,

19. antar regeringens förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343),

20. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1990:325)

om självdeklaration och kontrolluppgifter,

21. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1990:655)

om återföring av obeskattade reserver,

22. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1990:912)

om nedsättning av socialavgifter,

23. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1991:591)

om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.,

24. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1991:687)

om särskild löneskatt på pensionskostnader,

25. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1993:645)

om tillämplig lag för vissa försäkringsavtal,

26. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:1065)

om ekonomiska villkor för riksdagens ledamöter,

27. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:1920)

om allmän löneavgift,

28. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1996:304)

om arvode m.m. till Sveriges företrädare i Europaparlamentet,

29. godkänner de riktlinjer regeringen föreslår om avsteg från

omräkning av pensionsbehållningar och utgående pensioner med

förändringen i inkomstindex (avsnitt 16.2),

30. godkänner att en premiepensionsmyndighet med de uppgifter

som angetts i propositionen inrättas den 1 juli 1998 (avsnitt

19.2), och

31. bemyndigar regeringen att bilda ett statligt fondbolag (avsnitt

20.2).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om inkomstgrundad ålderspension

Härigenom föreskrivs följande.

Första avdelningen. Försäkringens omfattning och intjänande av

pensionsrätt m.m.

1 kap. Allmänna bestämmelser

Försäkringens omfattning m.m.

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om försäkring för inkomstgrun-

dad ålderspension i form av inkomstpension, tilläggspension och

premiepension samt om premiepension till efterlevande.

2 § Försäkringen och kostnaderna för förvaltningen av den skall

finansieras genom ålderspensionsavgifter enligt lagen (1981:691) om

socialavgifter, allmänna pensionsavgifter enligt lagen (1994:1744) om

allmän pensionsavgift och statliga ålderspensionsavgifter enligt lagen

(1998:000) om statlig ålderspensionsavgift samt genom avkastning på

avgiftsmedel.

3 § Inkomstpension och premiepension skall beräknas utifrån de pen-

sionsrätter för respektive pension som fastställts för en försäkrad.

Tilläggspension skall beräknas utifrån de pensionspoäng som tjänats in

av en försäkrad. Pensionsrätt och pensionspoäng skall fastställas årligen

och grundas på de inkomster och andra belopp som är

pensionsgrundande enligt denna lag. Inkomstpensionens storlek är också

beroende av den allmänna inkomstutvecklingen och storleken av

premiepensionen är beroende av värdeutvecklingen på de medel som

fonderats. Tilläggspensionens storlek är vidare genom

följsamhetsindexering beroende av den allmänna inkomstutvecklingen.

4 § Försäkrade för inkomstgrundad ålderspension är dels svenska med-

borgare, dels personer som utan att vara svenska medborgare är bosatta i

Sverige.

Utländska sjömän på svenska handelsfartyg är försäkrade för inkomst-

grundad ålderspension även om de inte är bosatta i landet.

En person som uppbär förtidspension som har beräknats enligt 13 kap.

2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring är alltid försäkrad för in-

komstgrundad ålderspension beräknad på denna förtidspension.

Indexering

5 § Vissa beräkningar enligt denna lag skall göras med ledning av ett in-

komstindex. Detta index skall visa den relativa förändringen av genom-

snittet av de försäkrades årliga pensionsgrundande inkomster utan den

begränsning som anges i 2 kap. 1 § andra stycket, efter avdrag för allmän

pensionsavgift, och de försäkrades årliga inkomster i form av

förtidspension, vilka har uppburits av dem som under inkomståret har

fyllt minst 16 år och högst 64 år.

Förändringen av indextalet mellan två på varandra följande år skall

motsvara den beräknade årliga relativa förändringen av de inkomster

som anges i första stycket under en period av tre år före det år

inkomstindexet avser. Vid beräkningen av inkomsterna skall den årliga

förändringen i det allmänna prisläget räknat från juni månad till juni

månad under samma period frånräknas. Det framräknade värdet skall

därefter omräknas med förändringen i det allmänna prisläget i juni

månad två år före det år indexet avser och det allmänna prisläget i juni

månad året närmast före det året.

Regeringen skall för varje år fastställa inkomstindexet efter det att det

har beräknats av Riksförsäkringsverket. För år 1999 skall

inkomstindexet vara lika med 100,00.

6 § Regeringen skall för varje år fastställa ett inkomstbasbelopp. In-

komstbasbeloppet skall för år 2001 motsvara det för det året fastställda

förhöjda prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

För år därefter skall inkomstbasbeloppet räknas om med förändringen av

inkomstindex för det år inkomstbasbeloppet skall avse i förhållande till

inkomstindex för året dessförinnan. Det omräknade beloppet skall

avrundas till närmaste hundratal kronor.

Definitioner m.m.

7 § En försäkrad som lämnar Sverige skall vid tillämpningen av denna

lag fortfarande anses vara bosatt i landet om utlandsvistelsen är avsedd

att vara längst ett år.

Den som av en statlig arbetsgivare sänds till ett annat land för arbete

för arbetsgivarens räkning anses också bosatt i Sverige under hela ut-

sändningstiden även om den är avsedd att vara längre än ett år. Detta

gäller även medföljande make samt barn som inte fyllt 18 år. Med make

likställs den som utan att vara gift med den utsände lever tillsammans

med denne, om de tidigare har varit gifta eller gemensamt har eller har

haft barn.

8 § I denna lag avses, där inte annat föreskrivs, med

1. år: kalenderår,

2. månad: kalendermånad,

3. intjänandeår: det kalenderår en inkomst som är pensionsgrundande

har uppburits respektive det kalenderår för vilket ett annat pensions-

grundande belopp än pensionsgrundande inkomst skall fastställas, och

4. fastställelseår: kalenderåret efter intjänandeåret.

Om en inkomst som är pensionsgrundande har uppburits under ett be-

skattningsår som inte sammanfaller med kalenderår skall den inkomsten

anses ha uppburits under kalenderåret närmast före taxeringsåret.

9 § Med sjöman avses i denna lag en arbetstagare som enligt sjömans-

lagen (1973:282) anses som sjöman.

Med anställning på ett svenskt handelsfartyg likställs anställning på ett

utländskt handelsfartyg som en svensk redare hyr i huvudsak obemannat,

om anställningen sker hos denne eller någon av honom anlitad arbets-

givare. Hyrs ett svenskt handelsfartyg ut till en utländsk redare i huvud-

sak obemannat, skall bestämmelserna om sjömän på svenska handelsfar-

tyg i denna lag tillämpas endast om anställningen sker hos fartygets

ägare eller någon av denne anlitad arbetsgivare.

10 § Vad som i denna lag föreskrivs om förtidspension enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring skall också gälla sjukbidrag enligt

samma lag.

2 kap. Pensionsgrundande inkomst

1 § Inkomster av anställning enligt 3 5 §§ samt inkomster av annat

förvärvsarbete enligt 6 8 §§ är pensionsgrundande om inte annat före-

skrivs i 9 17 §§. Sådana inkomster skall beräknas enligt 18 22 §§ och

var för sig avrundas till närmaste lägre hundratal kronor. Summan av en

försäkrads inkomster av anställning och inkomster av annat

förvärvsarbete under ett år utgör den försäkrades pensionsgrundande

inkomst det året.

Vid beräkning av en försäkrads pensionsgrundande inkomst skall det

bortses från inkomster av anställning och inkomster av annat förvärvs-

arbete till den del summan av dessa överstiger sju och en halv gånger det

för intjänandeåret gällande inkomstbasbeloppet. Sådana belopp som det

skall bortses ifrån skall i första hand räknas av från den försäkrades in-

komster av annat förvärvsarbete.

2 § För varje år som en person har varit försäkrad enligt 1 kap. 4 § första

eller andra stycket och har haft inkomster som är pensionsgrundande,

skall hans eller hennes pensionsgrundande inkomst fastställas. Detta

gäller dock endast om summan av de inkomster som är pensionsgrun-

dande uppgått till minst 24 procent av det för intjänandeåret gällande

prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Fastställande enligt första stycket skall inte göras för år före det år då

den försäkrade fyllt 16 år. För det år då den försäkrade har avlidit skall

pensionsgrundande inkomst inte fastställas i annat fall än om överföring

av pensionsrätt för premiepension till den avlidnes make skall göras för

det året. För den som är född år 1937 eller tidigare skall pensions-

grundande inkomst inte heller fastställas för år efter det då den

försäkrade har fyllt 64 år eller för tidigare år under vilket han eller hon

hela året har uppburit hel ålderspension enligt denna lag eller enligt

lagen om allmän försäkring.

Inkomster av anställning och inkomster av annat förvärvsarbete

Inkomster av anställning

3 § Lön eller annan ersättning i pengar eller annan skattepliktig förmån

som en försäkrad har fått som arbetstagare i allmän eller enskild tjänst,

är pensionsgrundande som inkomst av anställning. Med lön likställs

kostnadsersättning som inte undantas vid beräkning av skatteavdrag

enligt 8 kap. 19 eller 20 § skattebetalningslagen (1997:483). Sådan

skattepliktig intäkt i form av rabatt, bonus eller annan förmån som har

utgetts på grund av kundtrohet eller liknande, skall också anses som

inkomst av anställning, om den som slutligt har stått för de kostnader

som ligger till grund för förmånen är någon annan än den som är

skattskyldig för förmånen.

Ersättning i pengar eller annan skattepliktig förmån för utfört arbete,

dock inte pension, samt tillfällig förvärvsinkomst av verksamhet som

inte bedrivits självständigt är pensionsgrundande som inkomst av anställ-

ning, även om mottagaren inte har varit anställd hos den som betalat ut

ersättningen. Den som har utfört arbetet likställs i sådana fall med en

arbetstagare och den som betalat ut ersättningen med en arbetsgivare.

I 6 § andra stycket, 7 §, 8 § och 10 § andra stycket finns bestämmelser

om att ersättning för utfört arbete som avses i första och andra styckena

i vissa fall inte skall anses som inkomst av anställning.

4 § Som pensionsgrundande inkomst av anställning räknas även stipen-

dium som enligt punkt 12 sjunde stycket av anvisningarna till 32 § kom-

munalskattelagen (1928:370) skall tas upp som intäkt av tjänst, om sti-

pendiet har betalats ut av en fysisk person bosatt i Sverige eller av en

svensk juridisk person. Den som har betalat ut ett sådant stipendium an-

ses som arbetsgivare.

5 § Som pensionsgrundande inkomst av anställning räknas vidare

1. sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring samt sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbets-

skadeförsäkring eller motsvarande ersättning som utgetts enligt annan

författning eller på grund av regeringens förordnande, i den utsträckning

ersättningen har trätt i stället för en försäkrads inkomst som

arbetstagare i allmän eller enskild tjänst,

2. föräldrapenningförmåner enligt lagen om allmän försäkring,

3. ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för

närståendevård,

4. ersättning som en allmän försäkringskassa har utgett enligt 20 §

lagen (1991:1047) om sjuklön,

5. livränta enligt 4 kap. lagen om arbetsskadeförsäkring eller motsva-

rande livränta som bestäms med tillämpning av den lagen,

6. delpension enligt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring,

7. vårdbidrag enligt 9 kap. 4 och 4 a §§ lagen om allmän försäkring, i

den utsträckning bidraget inte är ersättning för merkostnader,

8. dagpenning från arbetslöshetskassa,

9. statsbidrag till arbetslösa som tillskott till deras försörjning när de

startar egen näringsverksamhet,

10. utbildningsbidrag i form av dagpenning under arbetsmarknadsut-

bildning och yrkesinriktad rehabilitering samt ersättning vid genera-

tionsväxling,

11. utbildningsbidrag för doktorander,

12. korttidsstudiestöd och vuxenstudiebidrag enligt studiestödslagen

(1973:349),

13. vuxenstudiebidrag enligt lagen (1983:1030) om särskilt vuxen-

studiestöd för arbetslösa samt särskilt utbildningsbidrag,

14. timersättning vid vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux),

15. dagpenning till totalförsvarspliktiga som tjänstgör enligt lagen

(1994:1809) om totalförsvarsplikt och till andra som får dagpenning en-

ligt de grunder som gäller för totalförsvarspliktiga, samt

16. bidrag från Sveriges författarfond och Konstnärsnämnden i den ut-

sträckning som regeringen så föreskriver.

Inkomster av annat förvärvsarbete

6 § Pensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete är

1. inkomst av näringsverksamhet här i landet i vilken den försäkrade

har arbetat i inte oväsentlig omfattning (aktiv näringsverksamhet),

2. tillfällig förvärvsinkomst av självständigt bedriven verksamhet,

3. ersättning för arbete för någon annans räkning i pengar eller andra

skattepliktiga förmåner,

4. ersättning som utgör skattepliktig inkomst av tjänst enligt kommu-

nalskattelagen (1928:370) och som, utan att anställningsförhållande

förelegat, har betalats ut av en fysisk person som är bosatt utomlands

eller av en utländsk juridisk person,

5. sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring samt sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbets-

skadeförsäkring eller motsvarande ersättning som har utgetts enligt

annan författning eller på grund av regeringens förordnande, i den

utsträckning ersättningen har trätt i stället för inkomst som anges i 1 4,

6. stipendium som enligt punkt 12 sjunde stycket av anvisningarna till

32 § kommunalskattelagen skall tas upp som intäkt av tjänst.

Första stycket gäller endast i den utsträckning inkomsten inte skall

räknas som inkomst av anställning, såvida inte inkomsten utgör ersätt-

ning för utfört arbete från ett handelsbolag eller en europeisk

ekonomisk intressegruppering till en delägare i handelsbolaget

respektive en medlem i intressegrupperingen.

Bedömningen i första stycket 1 skall göras för varje förvärvskälla en-

ligt kommunalskattelagen för sig.

7 § Ersättning för utfört arbete som avses i 3 § räknas, i annat fall än om

den har betalats ut från semesterkassa, som pensionsgrundande inkomst

av annat förvärvsarbete om den har betalats ut till en mottagare som hade

en F-skattsedel antingen när ersättningen bestämdes eller när den betala-

des ut. Om mottagaren hade en F-skattsedel med villkor enligt 4 kap. 9 §

skattebetalningslagen (1997:483) räknas ersättningen som inkomst av

annat förvärvsarbete bara om F-skattsedeln har åberopats skriftligen.

Den som har lämnat uppgift om innehav av en F-skattsedel i en an-

budshandling, en faktura eller någon därmed jämförlig handling, som

även innehåller uppgifter om utbetalarens och betalningsmottagarens

namn och adress eller andra för identifiering godtagbara uppgifter samt

uppgift om betalningsmottagarens personnummer eller organisations-

nummer skall anses ha haft en sådan skattsedel. Uppgiften om innehav av

en F-skattsedel gäller även som sådant skriftligt åberopande av F-skatt-

sedel som avses i första stycket. Det som nu sagts gäller dock inte om

den som har betalat ut ersättningen känt till att uppgiften om innehav av

F-skattsedel var oriktig.

8 § Som pensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete räknas

också ersättning för utfört arbete som avses i 3 § om

1. utbetalaren var en fysisk person eller ett dödsbo,

2. den ersättning som har betalats ut inte har utgjort utgift i en

näringsverksamhet som utbetalaren har bedrivit, och

3. ersättningen tillsammans med annan ersättning för arbete från

samma utbetalare under inkomståret har understigit 10 000 kronor.

Övriga bestämmelser

9 § Som pensionsgrundande inkomst skall inte räknas

1. ersättning som avses i 3 §, om ersättningen härrör från en och

samma arbetsgivare och under ett år inte har uppgått till sammanlagt

1 000 kronor,

2. inkomst som avses i 6 § första stycket 1 eller 2 om denna under ett

år inte har uppgått till 1 000 kronor,

3. ersättning som avses i 6 § första stycket 3 eller 4 eller i 7 eller 8 §,

om ersättningen från den för vilken arbetet utförts under ett år inte har

uppgått till 1 000 kronor, eller

4. stipendium som avses i 4 § eller 6 § första stycket 6 om stipendiet

under ett år inte har uppgått till 1 000 kronor.

10 § Lön eller annan ersättning som den försäkrade har fått från en ar-

betsgivare som är bosatt utomlands eller är utländsk juridisk person och

som saknar fast driftställe i Sverige är, om inte annat följer av 11 §, pen-

sionsgrundande som inkomst av anställning endast om den försäkrade

1. har sysselsatts här i landet, eller

2. har tjänstgjort som sjöman ombord på svenskt handelsfartyg.

Ersättning som avses i första stycket 1 skall räknas som inkomst av

annat förvärvsarbete om arbetsgivaren och arbetstagaren har träffat över-

enskommelse om detta.

11 § Lön eller annan ersättning som en svensk medborgare har fått för

arbete utfört utomlands från en arbetsgivare som är bosatt utomlands

eller är en utländsk juridisk person, är pensionsgrundande som inkomst

av anställning om svenska staten i en förbindelse som har godtagits av

Riksförsäkringsverket har åtagit sig att svara för ålderspensionsavgift.

Om sådan ersättning härrör från en utländsk juridisk person skall

motsvarande gälla, om en svensk juridisk person som har ett

bestämmande inflytande över den utländska juridiska personen har avgett

förbindelsen.

Den som enligt första stycket har åtagit sig betalningsansvaret skall

anses som arbetsgivare.

12 § Lön eller annan ersättning från en främmande makts beskickning

eller lönade konsulat här i landet eller från en arbetsgivare som tillhör

en sådan beskickning eller ett sådant konsulat och som inte är svensk

medborgare, är pensionsgrundande som inkomst av anställning endast

om

1. den har utgetts till en svensk medborgare eller till någon som utan

att vara svensk medborgare var bosatt i landet, och

2. en utländsk beskickning här i landet i en förbindelse som har god-

tagits av Riksförsäkringsverket har åtagit sig att svara för ålderspen-

sionsavgift.

Den som enligt första stycket har åtagit sig betalningsansvaret skall

anses som arbetsgivare.

13 § Ersättning som en idrottsutövare har fått från en sådan ideell före-

ning som avses i 7 § 5 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

och som har till huvudsakligt syfte att främja idrottslig verksamhet, är

inte pensionsgrundande som inkomst av anställning om ersättningen från

föreningen under ett år har understigit hälften av det för det året gällande

prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

14 § Ersättning från en stiftelse som har till väsentligt ändamål att

tillgodose ekonomiska intressen hos dem som är eller har varit anställda

hos en arbetsgivare som har lämnat bidrag till stiftelsen

(vinstandelsstiftelse) eller från en annan juridisk person med

motsvarande ändamål, är inte pensionsgrundande om ersättningen avser

en sådan anställd och inte har utgjort ersättning för arbete för den

juridiska personens räkning. Detta gäller dock endast om de bidrag

arbetsgivaren har lämnat till den juridiska personen varit avsedda att vara

bundna under minst tre kalenderår och att på likartade villkor tillkomma

en betydande del av de anställda.

Om arbetsgivaren är ett fåmansföretag eller ett fåmansägt

handelsbolag gäller första stycket inte ersättning som den juridiska

personen har lämnat till sådan företagsledare eller delägare i företaget

eller denne närstående person som avses i punkt 14 av anvisningarna till

32 § kommunalskattelagen (1928:370).

Vid beräkning av pensionsgrundande inkomst skall alltid bortses från

sådan ersättning från en vinstandelsstiftelse som härrör från bidrag som

arbetsgivaren har lämnat under åren 1988 1991.

15 § Ersättning som anges i 1 § första stycket 1 5 och fjärde stycket

lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster och

ersättning enligt gruppsjukförsäkring eller trygghetsförsäkring vid

arbetsskada enligt 2 § första stycket samma lag är inte

pensionsgrundande i den utsträckning ersättningen utgör underlag för

särskild löneskatt.

16 § Intäkt som avses i 32 § 1 mom. första stycket h och i kommunal-

skattelagen (1928:370) är inte pensionsgrundande inkomst.

 Pensionsgrundande inkomst är inte heller sådana lönetillägg som, vid

arbete som har utförts utomlands, har betingats av ökade levnadskostna-

der och andra särskilda förhållanden i sysselsättningslandet.

17 § Om en ersättning som är pensionsgrundande eller för vilken det

skall beräknas ett pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. 4 § eller pen-

sionspoäng enligt 4 kap. 9 §, har betalats ut av en allmän försäkrings-

kassa eller en arbetslöshetskassa till en försäkrad och den försäkrade

senare för samma månad har beviljats annan ersättning som är pensions-

grundande och samordnad med den ersättning som betalats ut tidigare, är

den senare beviljade ersättningen inte pensionsgrundande till den del

den avser tid före utbetalningsmånaden.

Beviljas vid samma tidpunkt förtidspension för vilken det skall beräk-

nas ett pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. 4 § denna lag och arbets-

skadelivränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

eller motsvarande livränta som bestäms med tillämpning av den lagen,

skall det vid tillämpning av första stycket anses som om

förtidspensionen har betalats ut före arbetsskadelivräntan.

Beräkning av pensionsgrundande inkomst

18 § Till grund för beräkning av en försäkrads pensionsgrundande in-

komst ett visst intjänandeår skall, då det gäller andra inkomster än som

avses i 19 §, läggas den försäkrades taxering till statlig inkomstskatt för

det året.

19 § Pensionsgrundande inkomst av anställning för vilken en försäkrad

inte är skattskyldig i Sverige enligt kommunalskattelagen (1928:370)

skall bestämmas med ledning av en särskild kontrolluppgift från arbets-

givaren.

20 § Skattepliktiga förmåner skall tas upp till ett värde som bestäms i

enlighet med 8 kap. 14 17 §§ skattebetalningslagen (1997:483). Om

det finns skäl till detta får avvikelse ske från det förmånsvärde som

skattemyndigheten bestämt enligt 9 kap. 2 § andra stycket samma lag.

21 § Vid beräkning av en försäkrads pensionsgrundande inkomster av

anställning skall avdrag göras för kostnader som denne har haft i arbetet,

i den utsträckning kostnaderna, minskade med kostnadsersättning som

den försäkrade har fått, överstiger 1 000 kronor. Avdrag skall också

göras för debiterad allmän pensionsavgift som den försäkrade skall

betala för dessa inkomster enligt lagen (1994:1744) om allmän

pensionsavgift. Avdraget för den allmänna pensionsavgiften skall i första

hand göras från inkomst enligt 5 §.

22 § Vid beräkning av en försäkrads pensionsgrundande inkomster av

annat förvärvsarbete skall avdrag göras för debiterad allmän pensionsav-

gift som den försäkrade skall betala för dessa inkomster enligt lagen

(1994:1744) om allmän pensionsavgift. Avdraget skall i första hand

göras från inkomst enligt 6 § första stycket 5.

Vid beräkning av pensionsgrundande inkomster av annat förvärvsarbete

får underskott i en förvärvskälla inte dras av från inkomst av en annan

förvärvskälla.

3 kap. Andra pensionsgrundande belopp än pensionsgrundande inkomst

1 § Andra pensionsgrundande belopp än pensionsgrundande inkomst

är belopp som beräknats på visst sätt för en försäkrad som har uppburit

förtidspension, för en försäkrad som har fullgjort plikttjänstgöring samt

för en försäkrad förälder till små barn.

2 § Belopp som avses i 1 § skall fastställas för varje år för vilket en per-

son som då var försäkrad enligt denna lag uppfyller förutsättningarna för

att tillgodoräknas sådana belopp. Varje pensionsgrundande belopp skall

avrundas till närmaste lägre hundratal kronor om inte annat följer av be-

stämmelsen i andra stycket.

Pensionsgrundande belopp skall fastställas enligt första stycket endast

i den utsträckning dessa belopp tillsammans med den försäkrades pen-

sionsgrundande inkomst inte överstiger sju och en halv gånger det för

intjänandeåret gällande inkomstbasbeloppet.

Fastställande enligt första stycket skall inte göras för år före det år då

den försäkrade fyllt 16 år eller för det år då den försäkrade har avlidit.

Andra pensionsgrundande belopp än pensionsgrundande inkomst skall

inte heller fastställas för den som är född år 1937 eller tidigare.

3 § Vid tillämpning av 2 § andra stycket skall det bortses från pensions-

grundande belopp i följande ordning:

1. pensionsgrundande belopp enligt 10 §,

2. pensionsgrundande belopp enligt 8 §, och

3. pensionsgrundande belopp enligt 4 §.

Förtidspension

4 § En försäkrad som för någon del av ett år har uppburit förtidspension

som har beräknats enligt 13 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän

försäkring, skall tillgodoräknas ett pensionsgrundande belopp för det

året, om inte annat följer av 6 eller 7 §. Detta gäller dock endast för

försäkrade som under det året har fyllt högst 64 år.

5 § Ett pensionsgrundande belopp enligt 4 § skall, för varje månad för

vilken förtidspensionen har uppburits, motsvara en tolftedel av summan

av det för året gällande förhöjda prisbasbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring och produkten av detta basbelopp och

det poängmedeltal som avses i 13 kap. 2 § den lagen.

Har den försäkrade för en månad uppburit en fjärdedels, halv, två

tredjedels eller tre fjärdedels förtidspension skall det

pensionsgrundande beloppet enligt 4 § för den månaden avse

motsvarande andel av det belopp som anges i första stycket i denna

paragraf.

6 § Om förtidspensionen med tillämpning av 6 kap. 1 § lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring har varit samordnad med

pensionsgrundande livränta skall följande gälla.

Det pensionsgrundande belopp som avses i 5 § eller, om endast en del

av pensionen har varit samordnad med livräntan, en andel av det beloppet

som svarar mot den samordnade delen av pensionen, skall tillgodoräknas

den försäkrade endast om och i den utsträckning det överstiger den för-

säkrades livränta före samordning.

7 § Om en pensionsgrundande ersättning har betalats ut av en allmän för-

säkringskassa eller en arbetslöshetskassa till en försäkrad och den för-

säkrade senare för samma månad har beviljats förtidspension som är

samordnad med den tidigare utbetalade ersättningen, skall pensionsgrun-

dande belopp med anledning av förtidspensionen inte tillgodoräknas till

den del förtidspensionen avser tid före den månad då den har betalats ut.

Plikttjänstgöring

8 § En försäkrad som under någon del av ett år har genomgått grundut-

bildning enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt skall

tillgodoräknas ett pensionsgrundande belopp för det året. Ett sådant

belopp skall dock tillgodoräknas endast om tjänstgöringen har pågått

sammanlagt minst 120 dagar utan att grundutbildningen avbrutits. Därvid

skall hänsyn tas enbart till dagar för vilka den försäkrade har erhållit

dagersättning enligt lagen om totalförsvarsplikt.

9 § Ett pensionsgrundande belopp enligt 8 § skall, för varje dag under

året som tjänstgöringen har pågått och för vilken den försäkrade har er-

hållit dagersättning enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt,

motsvara hälften av genomsnittet av samtliga för intjänandeåret

fastställda pensionsgrundande inkomster för försäkrade som under det

året har fyllt högst 64 år, delat med 365.

Beräkning enligt första stycket skall avse de pensionsgrundande in-

komsterna såsom de var bestämda den 1 december fastställelseåret.

Föräldrar till små barn

10 § En försäkrad förälder skall under de förutsättningar som anges i 11

och 12 §§ tillgodoräknas ett pensionsgrundande belopp för år då han

eller hon har haft små barn. För samma år och barn skall dock endast en

av barnets föräldrar tillgodoräknas sådant pensionsgrundande belopp.

Detsamma skall gälla om två föräldrar har eller har haft fler än ett

gemensamt barn för vilka pensionsgrundande belopp för samma år kan

tillgodoräknas någon av föräldrarna. En förälder skall inte heller för

samma år tillgodoräknas mer än ett pensionsgrundande belopp enligt

denna paragraf.

Pensionsgrundande belopp enligt första stycket får överlåtas enligt

bestämmelserna i 14 15 §§.

Förutsättningar för att tillgodoräknas ett pensionsgrundande belopp

enligt 10 §

11 § Ett pensionsgrundande belopp enligt 10 § skall tillgodoräknas för

år då barnet

1. inte har uppnått fyra års ålder, om barnet är fött under månaderna

januari juni, eller

2. har uppnått ett men inte fem års ålder, om barnet är fött under

månaderna juli december.

12 § Ett pensionsgrundande belopp enligt 10 § skall tillgodoräknas en-

dast om

1. föräldern hela året har varit försäkrad enligt denna lag och bosatt i

Sverige,

2. barnet har varit bosatt i Sverige hela året eller, om barnet inte har

levt hela året, den del av året barnet levt,

3. föräldern under året har fyllt högst 64 år,

4. föräldern har haft vårdnaden om barnet minst halva året, samt

5. föräldern under minst halva året har bott tillsammans med barnet.

Vid tillämpning av första stycket skall, om barnet har avlidit under året

och föräldern då hade vårdnaden om och bodde tillsammans med barnet,

det anses som om föräldern även under resterande del av året har haft

vårdnaden om och bott tillsammans med barnet. Om ett barn har avlidit

under samma år som det fötts och föräldern då hade vårdnaden om och

var bosatt tillsammans med barnet, skall ett pensionsgrundande belopp

enligt 10 § tillgodoräknas föräldern för det året även om

bestämmelserna i första stycket 4 och 5 inte är uppfyllda och oavsett

vad som har föreskrivits i 11 §.

Överlåtelse m.m.

13 § Om föräldrarna enligt 11 och 12 §§ var för sig kan tillgodoräknas

ett pensionsgrundande belopp enligt 10 § får de, genom anmälan hos

allmän försäkringskassa, ange vem av dem som skall tillgodoräknas ett

sådant belopp.

Görs inte anmälan enligt första stycket skall beloppet tillgodoräknas

den av föräldrarna som, för det år beloppet hänför sig till, har lägst pen-

sionsunderlag enligt 4 kap. 2 §. Har ingen av föräldrarna något pensions-

underlag för det året eller har de lika högt underlag, skall det pensions-

grundande beloppet tillgodoräknas modern.

Vid beräkning enligt andra stycket av pensionsunderlaget skall bortses

från pensionsgrundande belopp enligt 10 §. Vidare skall vid sådan beräk-

ning med pensionsgrundande inkomst likställas inkomster som avses i

18 §.

14 § Om enligt 11 och 12 §§ endast en av föräldrarna för ett år kan till-

godoräknas ett pensionsgrundande belopp enligt 10 § för ett barn, får

denna förälder, genom anmälan till allmän försäkringskassa, överlåta

rätten att för det året tillgodoräknas ett sådant belopp för det barnet till

den andra föräldern om det enda skälet till att den andra föräldern inte

kan tillgodoräknas beloppet är att han eller hon inte har bott tillsammans

med barnet under minst halva året. Detta gäller dock endast om sist-

nämnda förälder

1. under året har bott tillsammans med barnet i inte obetydlig omfatt-

ning, och

2. inte enligt 11 och 12 §§ själv för samma år kan tillgodoräknas ett

pensionsgrundande belopp enligt 10 § för ett annat barn.

15 § En förälder som enligt 11 och 12 §§ för ett år ensam kan tillgodo-

räknas ett pensionsgrundande belopp enligt 10 § för ett barn får också,

om den andra föräldern har avlidit under det året eller tidigare, genom

anmälan till allmän försäkringskassa överlåta rätten att för det året till-

godoräknas ett sådant belopp för det barnet till en annan försäkrad som

föräldern under intjänandeåret var gift med eller hade gemensamt barn

med och stadigvarande sammanbodde med.

Överlåtelse enligt första stycket får ske endast om den försäkrade till

vilken överlåtelse avses ske uppfyller de förutsättningar som anges i 12

§ första stycket 1, 3 och 5 och denne inte heller enligt 11 och 12 §§ för

samma år själv kan tillgodoräknas ett pensionsgrundande belopp enligt

10 § för ett annat barn.

16 § Görs överlåtelse enligt 14 eller 15 § får den som har gjort

överlåtelsen inte för samma år tillgodoräknas ett pensionsgrundande

belopp enligt 10 § för helsyskon till det barn som överlåtelsen av rätt till

pensionsgrundande belopp avser.

Beräkning av ett pensionsgrundande belopp enligt 10 §

17 § Ett pensionsgrundande belopp enligt 10 § skall motsvara det högsta

av

1. det belopp varmed summan av den pensionsgrundande inkomsten

och pensionsgrundande belopp enligt 4 och 8 §§ för den försäkrade

under intjänandeåret understiger summan av dennes fastställda

pensionsgrundande inkomst och pensionsgrundande belopp enligt 4 §

under året före barnets födelse,

2. det belopp varmed summan av den pensionsgrundande inkomsten

och pensionsgrundande belopp enligt 4 och 8 §§ för den försäkrade

under intjänandeåret understiger 75 procent av genomsnittet av samtliga

för intjänandeåret fastställda pensionsgrundande inkomster för

försäkrade som under det året har fyllt högst 64 år, eller

3. det för intjänandeåret gällande inkomstbasbeloppet.

Uppfyller den försäkrade villkoren för att tillgodoräknas ett pensions-

grundande belopp enligt 10 § för fler än ett barn, skall beräkning enligt

första stycket 1 göras med utgångspunkt i det alternativ som är förmån-

ligast för den försäkrade.

18 § Vid tillämpning av 17 § skall med pensionsgrundande inkomst

under intjänandeåret likställas ersättning, i annan form än pension, som

inte är pensionsgrundande enligt bestämmelserna i denna lag och som en

försäkrad under det året har erhållit

1. för arbete utfört utomlands, eller

2. för arbete vid främmande makts beskickning eller lönade konsulat

här i landet eller hos en arbetsgivare, som tillhör sådan beskickning eller

sådant konsulat.

19 § Vid beräkning enligt 17 § första stycket 1 skall summan av den

pensionsgrundande inkomst och det pensionsgrundande belopp för

förtidspension enligt 4 § som avser året före barnets födelse räknas om

med hänsyn till förändringar av prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381)

om allmän försäkring. Den omräknade summan skall rundas av till

närmaste lägre hundratal kronor.

Om den försäkrade inte inom föreskriven tid till fullo har betalat

ålderspensionsavgift och allmän pensionsavgift för inkomster av annat

förvärvsarbete som hänför sig till året före barnets födelse, skall det, vid

sådan beräkning som avses i första stycket, bortses från pensionsgrun-

dande inkomster av annat förvärvsarbete för det året till den del avgifter-

na inte har betalats för inkomsterna.

20 § Beräkning av genomsnittet av de fastställda pensionsgrundande in-

komsterna enligt 17 § första stycket 2 skall avse de pensionsgrundande

inkomsterna såsom de var bestämda den 1 december fastställelseåret.

21 § För en försäkrad som under intjänandeåret har erhållit sådan ersätt-

ning som avses i 18 § skall det belopp som anges i 17 § första stycket 3

minskas med det belopp som summan av den försäkrades pensionsgrun-

dande inkomst och pensionsgrundande belopp enligt 4 och 8 §§ samt de

i 18 § omnämnda inkomsterna och det belopp som avses i 17 § första

stycket 3 överstiger sju och en halv gånger det för intjänandeåret

gällande inkomstbasbeloppet. Sådan minskning skall också göras om det

pensionsgrundande belopp som beräknas enligt 17 § första stycket 1

tillsammans med summan av den försäkrades pensionsgrundande

inkomst och pensionsgrundande belopp enligt 4 och 8 §§ samt de i 18 §

angivna inkomsterna överstiger sju och en halv gånger det för

intjänandeåret gällande inkomstbasbeloppet.

Övriga bestämmelser

22 § Med förälder likställs vid tillämpningen av 10 16 §§

1. särskilt förordnad vårdnadshavare, och

2. den som med socialnämnds medgivande har tagit emot ett utländskt

barn för stadigvarande vård och fostran i syfte att adoptera det.

Den tid under vilken en försäkrad med socialnämnds medgivande har

tagit emot ett utländskt barn för stadigvarande vård och fostran i syfte att

adoptera det, skall likställas med tid under vilken en försäkrad har haft

vårdnaden om ett barn. För ett sådant utländskt barn skall vidare vad som

föreskrivs i 12 § första stycket 2 om bosättning i Sverige endast gälla

från och med den tidpunkt då barnet först har anlänt till Sverige.

Vad som sägs i 13 § om modern skall också gälla en kvinnlig vård-

nadshavare respektive en kvinna som med socialnämnds medgivande har

tagit emot ett utländskt barn för stadigvarande vård och fostran i syfte att

adoptera det.

23 § För den som enligt 1 kap. föräldrabalken har ansetts vara far till ett

barn eller vars faderskap har fastställts genom bekräftelse eller dom

men som genom en senare dom som har vunnit laga kraft har förklarats

inte vara far till barnet skall, när det gäller tiden innan den sistnämnda

domen har vunnit laga kraft, bestämmelserna i 10 16 §§ tillämpas som

om han vore far till barnet.

4 kap. Fastställande av pensionsrätt och pensionspoäng m.m.

1 § För varje år för vilket det för en försäkrad har fastställts pensions-

grundande inkomst eller andra pensionsgrundande belopp, skall, om inte

annat följer av 4 §, pensionsrätt fastställas för den försäkrade. För det

år då den försäkrade har avlidit skall endast pensionsrätt för

premiepension fastställas. Pensionsrätt skall inte fastställas för den som

är född år 1937 eller tidigare.

För varje år för vilket pensionsgrundande inkomst har fastställts eller

för vilket en försäkrad har uppburit förtidspension enligt 13 kap. 2 §

lagen (1962:381) om allmän försäkring skall också, om inte annat följer

av 8 och 9 §§, pensionspoäng fastställas för den försäkrade. Pensions-

poäng skall dock inte fastställas för det år då den försäkrade har avlidit

eller för år efter det då en försäkrad har fyllt 64 år.

Vårdår skall tillgodoräknas en försäkrad under de förutsättningar som

anges i 12 §. Vårdår skall dock inte tillgodoräknas för år före det då den

försäkrade fyllt 16 år och inte heller för det år då han eller hon har

avlidit eller för år efter det då den försäkrade har fyllt 64 år. Vårdår skall

inte heller tillgodoräknas om den försäkrade tillgodoräknas

pensionspoäng för samma år eller om pensionspoäng för det året enligt

8 § andra stycket inte tillgodoräknats den försäkrade på grund av

bristande eller underlåten avgiftsbetalning.

Beräkning av pensionsrätt

2 § Pensionsrätt för inkomstpension och pensionsrätt för

premiepension för ett år skall beräknas var för sig på summan av den

försäkrades pensionsgrundande inkomst och andra pensionsgrundande

belopp för det året (pensionsunderlag). Vid beräkning av sådan

pensionsrätt skall avrundning göras till närmaste lägre hela krontal.

3 § Om inte annat följer av 4 6 §§ utgör den försäkrades pensionsrätt

för inkomstpension 16 procent av pensionsunderlaget och pensionsrätt

för premiepension 2,5 procent av pensionsunderlaget.

4 § Pensionsrätt skall beräknas på pensionsgrundande inkomst som här-

rör från inkomster av annat förvärvsarbete endast på den andel av den

inkomsten som motsvarar den andel av till året hänförlig ålderspen-

sionsavgift och allmän pensionsavgift för sådan inkomst som enligt

16 kap. 12 § skattebetalningslagen (1997:483) skall anses ha betalats

inom föreskriven tid.

5 § På den del av pensionsunderlaget för en försäkrad som avser pen-

sionsgrundande belopp för plikttjänstgöring enligt 3 kap. 8 § eller pen-

sionsgrundande belopp för föräldrar till små barn enligt 3 kap. 10 §,

skall pensionsrätt för premiepension beräknas endast om den försäkrade

senast vid den tidpunkt då dessa belopp har fastställts har tillgodoräknats

pensionsgrundande inkomster och pensionsgrundande belopp enligt vad

som anges i 5 kap. 13 §. Om den försäkrade då ännu inte har tillgodoräk-

nats pensionsgrundande inkomster och belopp i sådan omfattning skall

den försäkrades pensionsrätt för inkomstpension utgöra 18,5 procent av

den delen av pensionsunderlaget. Detsamma gäller om pensionsgrundan-

de inkomster och belopp senare ändras så att villkoret enligt 5 kap. 13 §

inte är uppfyllt.

6 § För en försäkrad som är född under något av åren 1938 1953 skall

pensionsrätt för inkomstpension och pensionsrätt för premiepension

minskas med en tjugondel för varje helt år som har förflutit från och

med året efter födelseåret till utgången av år 1954. Detta gäller dock

inte pensionsrätt för år efter det då den försäkrade har fyllt 64 år.

Överföring av pensionsrätt

7 § Hela den pensionsrätt för premiepension som för ett år har

fastställts för en försäkrad skall överföras till dennes make om anmälan

om detta har gjorts enligt 15 kap. 8 §. Sådan pensionsrätt får dock endast

överföras till make som antingen var försäkrad enligt denna lag under

intjänandeåret eller tidigare har tillgodoräknats pensionsrätt för

premiepension.

Beräkning av pensionspoäng

8 § Om inte annat följer av andra stycket eller av 9 eller 10 § utgör den

försäkrades pensionspoäng kvoten mellan den pensionsgrundande in-

komsten, sedan det för intjänandeåret gällande förhöjda prisbasbeloppet

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring dragits av, och detta bas-

belopp. Det förhöjda prisbasbeloppet skall i första hand räknas av mot

inkomster av anställning. Pensionspoäng beräknas med två decimaler,

lägst till en hundradels poäng.

Vad som i 4 § föreskrivs om beräkning av pensionsrätt på pensions-

grundande inkomst som härrör från inkomster av annat förvärvsarbete

skall även gälla beräkning av pensionspoäng. Den andelsberäkning som

därvid skall ske skall göras på den pensionsgrundande inkomsten innan

det förhöjda prisbasbeloppet dras av.

9 § En försäkrad som för någon del av året har uppburit förtidspension

enligt 13 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring, skall, utöver

pensionspoäng enligt 8 §, för varje månad för vilken han eller hon har

uppburit sådan pension tillgodoräknas en tolftedel av det poängmedeltal

som avses i 13 kap. 2 § andra stycket lagen om allmän försäkring. Har

den försäkrade uppburit en fjärdedels, halv, två tredjedels eller tre

fjärdedels förtidspension skall han eller hon tillgodoräknas motsvarande

andel av detta poängmedeltal. Om pensionen har varit samordnad med

livränta med tillämpning av 6 kap. 1 § lagen (1976:380) om arbetsskade-

försäkring skall vad som föreskrivs i 3 kap. 6 § denna lag på motsvarande

sätt tillämpas på pensionspoäng enligt denna paragraf. Även 3 kap. 7 §

denna lag skall på motsvarande sätt tillämpas vid bestämmande av

pensionspoäng.

10 § Den pensionspoäng som tillgodoräknas en försäkrad för ett år får

sammanlagt inte överstiga den högsta pensionspoäng som någon för det

året kan tillgodoräknas för pensionsgrundande inkomst.

Vårdår

11 § Vid tillämpningen av denna lag skall vårdår likställas med år för

vilka pensionspoäng har tillgodoräknats. Vårdår skall dock inte beaktas

vid beräkning av det medeltal av pensionspoäng som anges i 6 kap. 2 §

eller vid tillämpningen av 6 kap. 1 § första stycket.

12 § Vårdår skall efter ansökan hos allmän försäkringskassa tillgodoräk-

nas en förälder som är bosatt här i landet och som under större delen av

ett kalenderår har vårdat ett barn som inte har fyllt tre år och som är bo-

satt här. För samma barn och år får dock vårdår tillgodoräknas endast en

förälder.

Vid tillämpningen av första stycket skall med barn likställas

fosterbarn och med en förälder likställas den, med vilken en förälder är

eller har varit gift eller har eller har haft barn om de stadigvarande

sammanbor.

Andra avdelningen. Fördelningssystemet

5 kap. Inkomstpension

Uttag av inkomstpension

1 § Inkomstpension får tas ut tidigast från och med den månad då den

pensionsberättigade fyller 61 år. Uttaget får begränsas till att avse tre

fjärdedelar, hälften eller en fjärdedel av pensionen.

Uttag av inkomstpension får ändras och återkallas enligt vad som före-

skrivs i 12 kap. om inte annat framgår av tredje stycket.

Inkomstpension får tas ut av den som är född under något av åren

1938 1953 och som har rätt till tilläggspension enligt denna lag endast

om han eller hon gör motsvarande uttag av sistnämnda pension. Åter-

kallar eller minskar en sådan person sitt uttag av inkomstpension gäller

återkallelsen respektive minskningen endast om den pensionsberättigade

återkallar eller minskar uttaget av tilläggspension i motsvarande

utsträckning.

2 § Till grund för beräkning av inkomstpension skall läggas den pen-

sionsberättigades pensionsbehållning. Med pensionsbehållning avses

summan av de pensionsrätter för inkomstpension som har fastställts för

den pensionsberättigade, omräknade enligt bestämmelserna i 4, 6, 7 och

9 §§. Om den pensionsberättigade uppbär inkomstpension skall i

pensionsbehållningen inte räknas in belopp som legat till grund för

beräkning av den pensionen.

3 § Om en pensionsberättigad har återkallat eller minskat sitt uttag av

inkomstpension skall hans eller hennes pensionsbehållning ökas med

produkten av

1. det delningstal som skulle ha använts om den pensionsberättigade

från och med den månad då pensionsuttaget upphört eller minskat, hade

gjort nytt uttag av inkomstpension, och

2. den årliga inkomstpension som skulle ha utgetts om återkallelse

inte hade skett, respektive den andel därav med vilken pensionen

minskats.

Omräkning av pensionsbehållning

4 § Pensionsbehållningar för personer som har avlidit skall fördelas till

kvarlevande födda samma år som de avlidna genom årlig omräkning av

de kvarlevandes pensionsbehållningar. Fördelningen skall göras med

hjälp av arvsvinstfaktorer.

Fördelning av pensionsbehållningar enligt första stycket skall avse,

när det gäller fördelning efter personer som har avlidit före det år då de

skulle fylla 60 år, året efter dödsfallen och, när det gäller fördelning

efter andra avlidna, året för dödsfallen. Vid fördelningen skall det

bortses från pensionsbehållning som härrör från pensionsrätt för året

för dödsfallen och därefter. Fördelning efter personer som har avlidit

det år de fyllt eller skulle fylla 60 år eller senare skall göras sedan

fördelning som avser pensionsbehållningar för personer som har avlidit

tidigare har gjorts och sedan pensionsrätt för året före det år

fördelningen avser har fastställts.

5 § Arvsvinstfaktorer som avser fördelning av pensionsbehållningar

efter personer som har avlidit före det år då de skulle fylla 60 år skall

grundas på förhållandet mellan summan av pensionsbehållningarna för

personer som har avlidit under året före det år omräkningen avser och

summan av pensionsbehållningarna för de personer i samma ålder som

levde vid utgången av samma år. Vid bestämmande av dessa

pensionsbehållningar skall bortses från förändringar efter den 1

december det år fördelningen avser.

Arvsvinstfaktorer som avser fördelning av pensionsbehållningar efter

personer som har avlidit det år då de har fyllt eller skulle fylla 60 år

eller senare skall grundas på förhållandet mellan det beräknade antalet

personer som har avlidit det år då de uppnått eller skulle ha uppnått

samma ålder som den person för vilken beräkningen skall göras och det

beräknade antalet kvarlevande personer i samma ålder. Förhållandet

skall, för en person som inte har uppnått 65 års ålder, beräknas med

ledning av officiell statistik avseende livslängden hos befolkningen i

Sverige under den femårsperiod som närmast har föregått det år då han

eller hon uppnådde 60 års ålder. Från och med det år nämnda person

fyller 65 år skall beräkningen göras med ledning av officiell statistik för

den femårsperiod som närmast har föregått det år då han eller hon

uppnådde 64 års ålder.

Arvsvinstfaktorerna skall vara lika för kvinnor och män. De skall år-

ligen fastställas av regeringen eller av den myndighet som regeringen

bestämmer.

6 § Om inkomstindex förändras mellan det år omräkningen enligt 4 §

avser eller, om sådan omräkning inte skall göras, fastställelseåret och

året därefter, skall pensionsbehållningen räknas om med hänsyn till

denna förändring. Detta skall göras sedan pensionsrätt för närmast

föregående år har fastställts och sedan omräkning har gjorts enligt 4 §.

Om inkomstpension har tagits ut under det i första stycket först

nämnda året eller om uttaget det året har förändrats, skall den del av pen-

sionsbehållningen som inte utgörs av ökning på grund av omräkning en-

ligt 4 § för det året eller härrör från fastställd pensionsrätt för närmast

föregående år, räknas om med beaktande av

1. att den pensionsbehållning som är att hänföra till pensionsrätt som

har tillgodoräknats den pensionsberättigade för åren till och med det

andra året före det år omräkningen enligt 4 § avser respektive det fast-

ställelseår som avses i första stycket och som har omräknats på det sätt

som anges i denna paragraf och i 4, 7 och 9 §§ för åren till och med det

närmast föregående året har uppgått till skilda belopp under året, och

2. den omräkning som skall göras enligt 14 §.

7 § Pensionsbehållningen skall minskas med hänsyn till kostnaderna för

förvaltningen av försäkringen för inkomstpension och tilläggspension.

Avdrag från pensionsbehållningen skall därvid göras genom att denna,

sedan pensionsrätt för närmast föregående år har fastställts och sedan

omräkning har gjorts enligt 4 och 6 §§, multipliceras med den förvalt-

ningskostnadsfaktor som bestämts för det år omräkningen enligt 4 §

avser.

8 § Den förvaltningskostnadsfaktor som avses i 7 § skall årligen

fastställas av regeringen eller av den myndighet som regeringen be-

stämmer. Den skall grundas på förhållandet mellan kostnaderna för

förvaltningen av försäkringen för inkomstpension och tilläggspension

det år faktorn avser och summan av alla pensionsbehållningar. Hänsyn

skall också tas till skillnaden mellan det belopp varmed pensionsbehåll-

ningarna minskats genom föregående års omräkning enligt 7 § och de

faktiska kostnaderna för förvaltningen av försäkringen för inkomst-

pension och tilläggspension för det året.

När förvaltningskostnadsfaktorn för år 2001 bestäms skall vad som

föreskrivs i första stycket avse 60 procent av kostnaderna för förvalt-

ningen av försäkringen för inkomstpension och tilläggspension. För tid

därefter till och med år 2021 skall denna andel öka med två procenten-

heter per år.

9 § Sedan omräkning för ett år gjorts enligt 4, 6 och 7 §§ skall pensions-

behållningen avrundas till närmaste lägre hela krontal.

10 § Ytterligare föreskrifter för verkställighet av lagens bestämmelser

om omräkning enligt 4 9 §§ och om bestämmande av arvsvinstfaktorer

och förvaltningskostnadsfaktorer meddelas av regeringen.

Beräkning av årlig inkomstpension

11 § Årlig inkomstpension skall beräknas med hjälp av delningstal. Hel

sådan pension skall för år räknat utgöra kvoten mellan den pensionsbe-

rättigades pensionsbehållning vid den tidpunkt från vilken pensionen

skall beräknas och det delningstal som gäller för den

pensionsberättigade vid det tillfället.

Pensionsbehållning som avses i första stycket skall beräknas på pen-

sionsrätt som har tillgodoräknats den pensionsberättigade för åren till

och med det andra året före det år då uttaget av pensionen görs och som

har omräknats enligt 4, 6, 7 och 9 §§ för åren till och med det år som

närmast har föregått pensionsuttaget. För den som har uppburit folk-

eller tilläggspension i form av ålderpension enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring för tid före den 1 januari 2001, skall

pensionsbehållningen därvid minskas med 0,5 procent för varje månad

före år 2001 för vilken sådan pension har betalats ut. Om den pension

som har tagits ut begränsats till viss andel, skall minskning av

pensionsbehållningen begränsas till motsvarande andel.

Tre fjärdedelar, hälften och en fjärdedel av årlig inkomstpension skall

beräknas på en motsvarande andel av den pensionsbehållning som följer

av bestämmelserna i andra stycket.

Minskning enligt andra stycket andra och tredje meningarna skall inte

göras beträffande belopp med vilket pensionsbehållningen har ökats

enligt 3 §.

12 § Delningstal för beräkning av inkomstpension enligt 11 § skall fast-

ställas av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer.

Delningstal skall beräknas med utgångspunkt i att värdet av pensions-

utbetalningarna under genomsnittlig återstående livslängd för personer i

den pensionsberättigades ålder från den tidpunkt då pension skall börja

utges skall motsvara pensionsbehållningen. En kommande månadsutbe-

talning skall därvid antas ha ett värde som motsvarar värdet av en

månadsutbetalning vid den tidpunkt då inkomstpension skall börja utges,

delat med en årlig räntefaktor om 1,016 fram till tiden för den

kommande pensionsutbetalningen. Antalet kommande

pensionsutbetalningar skall beräknas med ledning av den officiella

statistik som anges i 5 § andra stycket. Delningstalen skall vara lika för

kvinnor och män.

Ytterligare föreskrifter för verkställighet av lagens bestämmelser om

beräkning och fastställande av delningstal meddelas av regeringen.

13 § Vid beräkning av inkomstpension skall hänsyn tas till pensionsbe-

hållning som härrör från pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring

enligt 3 kap. 8 § och pensionsgrundande belopp för föräldrar till små

barn enligt 3 kap. 10 § endast om det för den pensionsberättigade, senast

det år han eller hon fyller 70 år, har fastställts pensionsgrundande

inkomster som för vart och ett av minst fem år uppgått till lägst två

gånger det för respektive intjänandeår gällande inkomstbasbeloppet.

Pension på den pensionsbehållning som avses i första stycket skall

inte utges för tid före året efter fastställelseåret för pensionsgrundande

inkomst det sista år som avses i första stycket.

Vid bedömning enligt första och andra styckena skall bortses från

pensionsgrundande inkomst som enligt bestämmelserna om bristande

eller underlåten avgiftsbetalning i 4 kap. 4 § inte legat till grund för

beräkning av pensionsrätt. Vidare skall vid bedömning enligt första och

andra styckena med pensionsgrundande inkomst likställas pensions-

grundande belopp för förtidspension enligt 3 kap. 4 §.

Omräkning av inkomstpension

14 § Den inkomstpension som en pensionsberättigad uppbär vid ett års-

skifte skall räknas om (följsamhetsindexeras) genom att multipliceras

med det tal som anger kvoten mellan inkomstindex efter årsskiftet och

inkomstindex före årsskiftet sedan denna kvot har dividerats med talet

1,016.

15 § För den som har tagit ut inkomstpension före det år då han eller

hon fyller 65 år skall pensionen räknas om från och med det år då den

pensionsberättigade uppnår denna ålder om ändrat delningstal föranleder

det. Pensionen skall räknas om genom att multipliceras med kvoten

mellan det delningstal som den pension som utges har beräknats efter

och det delningstal som med ledning av den officiella statistik som

avses i 5 § andra stycket tredje meningen har fastställts för

pensionsberättigade i samma ålder som den pensionsberättigades ålder

vid den tidpunkt den utgivna pensionen beräknades.

16 § Den inkomstpension som en person uppbär vid ett årsskifte skall

också, efter omräkning enligt 14 och 15 §§, räknas om som om uttaget

av pension har återkallats från och med januari månad året efter

årsskiftet samtidigt som nytt uttag av inkomstpension har gjorts från och

med den månaden. Detta gäller dock inte om den pensionsberättigade

har uppburit hel inkomstpension hela året före nämnda årsskifte och han

eller hon inte heller har tillgodoräknats pensionsrätt för andra året före

det årsskiftet.

Ökar eller minskar den som uppbär inkomstpension sitt uttag av sådan

pension skall motsvarande omräkning göras för tid från och med måna-

den för det ändrade uttaget. Det skall därvid anses som om återkallelse

och nytt uttag har gjorts den nämnda månaden.

6 kap. Tilläggspension

Uttag av tilläggspension

1 § Den som är född år 1953 eller tidigare och som har tillgodoräknats

pensionspoäng för minst tre år får ta ut tilläggspension tidigast från och

med den månad då han eller hon fyller 61 år. Uttaget får begränsas till

att avse tre fjärdedelar, hälften eller en fjärdedel av pensionen.

Uttag av tilläggspension får ändras och återkallas enligt vad som före-

skrivs i 12 kap. om inte annat framgår av tredje stycket.

Tilläggspension får tas ut av den som är född under något av åren

1938 1953 endast om han eller hon gör motsvarande uttag av inkomst-

pension. Återkallar eller minskar en sådan person sitt uttag av tilläggs-

pension gäller återkallelsen respektive minskningen endast om den pen-

sionsberättigade återkallar eller minskar uttaget av inkomstpension i

motsvarande utsträckning.

Beräkning av årlig tilläggspension

2 § Tilläggspension utgör, om inte annat följer av bestämmelserna i

3 7 §§, för år räknat summan av

1. 60 procent av produkten av det för året gällande prisbasbeloppet en-

ligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och medeltalet av de pen-

sionspoäng som tjänats in av den pensionsberättigade, eller, om pen-

sionspoäng tjänats in för mer än 15 år, medeltalet av de 15 högsta

poängtalen, och

2. 96 procent av det för året gällande prisbasbeloppet enligt lagen om

allmän försäkring eller, för den som är gift, 78,5 procent av detta basbe-

lopp.

3 § Om en pensionsberättigad har tjänat in pensionspoäng för färre än

30 år, skall hänsyn tas endast till så stor del av den produkt som anges i

2 § 1 och till det belopp som avses i 2 § 2 som svarar mot förhållandet

mellan det antal år för vilka pensionspoäng har tjänats in och talet 30.

4 § Vid beräkning av tilläggspension för år efter det år då den pensions-

berättigade har fyllt 65 år skall det prisbasbelopp enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring användas som gällde sistnämnda år.

För tid från och med årsskiftet efter det att den pensionsberättigade har

fyllt 65 år skall följsamhetsindexering göras enligt bestämmelserna i 5

kap. 14 §.

5 § Om tilläggspension tas ut tidigare än från och med den månad då den

pensionsberättigade fyller 65 år, skall pensionen minskas med 0,5

procent för varje månad som, från och med den månad från vilken

pensionen tas ut, återstår till den månad då han eller hon fyller 65 år.

Tas pensionen ut senare än från och med den månad då den pensions-

berättigade fyller 65 år, skall pensionen, sedan omräkning gjorts enligt

4 §, ökas med 0,7 procent för varje månad som har förflutit från

ingången av den månad då han eller hon uppnådde nämnda ålder till och

med månaden före den som pensionen börjar tas ut. Därvid skall det

bortses från tid efter ingången av den månad då den pensionsberättigade

har fyllt 70 år.

6 § Skall tilläggspension börja utges efter återkallelse eller ökas uttag

av sådan pension efter tidigare minskning, skall det vid beräkning av pen-

sionen bortses från den minskning respektive ökning som tidigare har

gjorts enligt 5 §. I stället skall, sedan pensionen har beräknats på nytt en-

ligt 2 5 §§, avdrag göras för varje månad för vilken pensionen tidigare

har utgetts. Avdraget skall, för tid före den månad då den

pensionsberättigade har fyllt 65 år, motsvara 0,5 procent och, för annan

tid, 0,7 procent av pensionen beräknad enligt 2 4 §§.

7 § Då uttag avser tre fjärdedelar, hälften eller en fjärdedel av tilläggs-

pension skall 2 6 §§ gälla motsvarande del av pensionen.

Särskilda bestämmelser för personer födda under åren 1938 1953

8 § För den som är född under något av åren 1938 1953 skall tilläggs-

pensionen minskas med en tjugondel för varje helt år som har förflutit

från och med år 1935 till utgången av födelseåret.

9 § En pensionsberättigad som är född under något av åren 1938 1953

har rätt till ett tillägg till tilläggspensionen från och med den månad då

han eller hon fyller 65 år om så följer av andra stycket och av 10 och

11 §§.

Tillägget skall för år räknat motsvara skillnaden mellan

1. hel årlig tilläggspension för den pensionsberättigade vid ingången

av år 1995 beräknad enligt 2 och 3 §§ men med beaktande av hans eller

hennes civilstånd vid ingången av den månad tillägget avser samt omräk-

nad enligt 4 §, och

2. summan av den pensionsberättigades inkomstpension och tilläggs-

pension beräknad för ett år.

10 § Har den pensionsberättigade tagit ut inkomstpension eller tilläggs-

pension före den månad han eller hon fyller 65 år skall hel årlig tilläggs-

pension enligt 9 § andra stycket 1 minskas med 0,5 procent för varje

sådan månad för vilken pensionen utgetts.

Om uttag av tilläggspension och inkomstpension avser tre fjärdedelar,

hälften eller en fjärdedel av hel pensionsförmån skall det belopp som

avses i 9 § andra stycket 1 gälla motsvarande andel av det beloppet.

11 § Vid beräkning enligt 9 § andra stycket 2 skall den pensionsberät-

tigades inkomstpension beräknas som om pensionsrätt för denna

pension har utgjort 18,5 procent av pensionsunderlaget före reducering

enligt 4 kap. 6 §.

Särskilda bestämmelser för personer födda år 1937 eller tidigare

12 § För den som är född år 1935 eller tidigare skall vad som sägs i 4 §

om det år då den pensionsberättigade fyller 65 år i stället avse år 2001.

13 § Vad som föreskrivs i 5 § andra stycket om att bortse från viss tid

skall, för den som är född år 1937 eller tidigare, också gälla tid under

vilken den pensionsberättigade har uppburit folkpension enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

14 § Om den pensionsberättigade är svensk medborgare och född under

något av åren 1896 1914 skall, vid tillämpning av 3 §, talen 30 bytas ut

mot talen 20. Om den pensionsberättigade är svensk medborgare och

född under något av åren 1915 1923 skall, vid tillämpning av 3 §, talen

30 bytas ut mot talen 20 ökat med ett för varje helt år som förflutit från

och med år 1915 till utgången av den pensionsberättigades födelseår.

15 § Om en pensionsberättigad som inte är svensk medborgare är född

under år 1923 eller tidigare, skall vid tillämpning av 3 § från talen 30

räknas av det antal år före år 1960, för vilka till statlig inkomstskatt

taxerad inkomst beräknats för honom eller henne.

Högst tio år får räknas av enligt första stycket. Är den pensionsberät-

tigade född under något av åren 1915 1923, skall dock det högsta antal

år som får räknas av minskas med ett för varje helt år som förflutit från

och med år 1915 till utgången av hans eller hennes födelseår.

16 § För en pensionsberättigad som är född under något av åren 1911

1927 skall tilläggspension beräknas som om pensionspoäng kunnat till-

godoräknas om han eller hon hade fått rätt till förtidspension enligt

13 kap. 1 § lagen (1962:381) om allmän försäkring från och med januari

månad det år han eller hon uppnått 65 års ålder. Detta gäller dock endast

om pensionen därigenom blir större.

Övriga bestämmelser

17 § Vid tillämpning av 2 § 2 och 9 § andra stycket 1 skall med gift pen-

sionsberättigad likställas den som stadigvarande sammanbor med annan,

med vilken den pensionsberättigade har varit gift eller har eller har haft

barn. Med ogift pensionsberättigad skall likställas den som är gift men

stadigvarande lever åtskild från sin make, om inte särskilda skäl föran-

leder annat.

Tredje avdelningen. Premiepensionssystemet

7 kap. Allmänna bestämmelser om premiepensionssystemet

1 § Premiepensionssystemet innebär att

 medel som motsvarar fastställd pensionsrätt för premiepension fon-

deras,

 de enskilda har möjlighet att själva bestämma om förvaltningen av

de medel som fonderas för deras räkning, och

 pensionernas storlek är beroende av värdeutvecklingen på de fonde-

rade medlen.

2 § Premiepensionsmyndigheten är försäkringsgivare för

premiepension. Myndighetens verksamhet skall bedrivas enligt

försäkringsmässiga principer.

3 § Med pensionssparare avses var och en, för vilken det har fastställts

pensionsrätt för premiepension och förts över medel till förvaltning

enligt 8 kap. 2 §. Med fastställd pensionsrätt likställs pensionsrätt som

mottagits från make enligt 4 kap. 7 §.

Premiepensionskonton

4 § Premiepensionsmyndigheten skall för varje pensionssparare föra ett

premiepensionskonto som visar utvecklingen av pensionsspararens till-

godohavande i premiepensionssystemet.

8 kap. Kapitalförvaltning m.m.

Den tillfälliga förvaltningen

1 § Premiepensionsmyndigheten skall ansvara för förvaltningen av de

avgiftsmedel som enligt 4 kap. 3 § lagen (1981:691) om socialavgifter

skall placeras på konto hos Riksgäldskontoret till dess att de förs över

enligt 2 § till annan förvaltning. Myndigheten skall träffa avtal med kon-

toret om förräntning och andra villkor för placeringen av medlen. Myn-

digheten skall sträva efter att med ett lågt risktagande och med hänsyn

till kravet på betalningsberedskap uppnå så god avkastning på medlen

som möjligt.

Avkastningen för ett kalenderår skall tillföras sådana pensionssparare,

för vilka pensionsrätt för premiepension för det föregående året har

fastställts. Avkastningen skall fördelas mellan pensionsspararna i

förhållande till storleken av vars och ens fastställda pensionsrätt.

Placering hos fondförvaltare

2 § När pensionsrätt för premiepension för en pensionssparare har fast-

ställts, skall Premiepensionsmyndigheten föra över medel som

motsvarar pensionsrätten samt avkastningen enligt 1 § andra stycket från

Riksgäldskontoret till förvaltning i

1. värdepappersfonder eller utländska fondföretag som avses i 3 §,

eller

2. Premiesparfonden inom Allmänna pensionsfonden.

Om pensionsspararen har tagit ut premiepension i form av livränta en-

ligt 9 kap. 2 § skall medlen i stället föras över till Premiepensionsmyn-

dighetens livränteverksamhet.

3 § Överföring enligt 2 § första stycket 1 får göras till fonder som har

anmälts för registrering hos Premiepensionsmyndigheten och som för-

valtas av fondförvaltare som

1. har rätt att utöva fondverksamhet enligt lagen (1990:1114) om

värdepappersfonder,

2. har slutit samarbetsavtal med myndigheten,

3. har åtagit sig att på begäran lämna sådana informationshandlingar

som avses i 26 och 27 §§ lagen om värdepappersfonder till pensions-

sparare som har valt eller överväger att välja någon av förvaltarens

fonder i premiepensionssystemet,

4. har åtagit sig att inte ta ut några avgifter för inlösen av fondandelar,

5. har åtagit sig att, med eller utan särskild prisnedsättning, inte ta ut

avgifter i övrigt utöver vad som godtagits av myndigheten, och

6. har åtagit sig att för varje år till myndigheten rapportera alla kostna-

der som har tagits ut ur fonden, uppdelade på olika kostnadsslag.

Medlen får inte placeras i sådana fonder som avses i 3 § lagen om

värdepappersfonder i andra fall än som anges i tredje stycket.

Premiepensionsmyndigheten får, efter att ha inhämtat yttrande från

Finansinspektionen, medge att medlen placeras i fonder vars värdeut-

veckling är beroende av index. Ett sådant medgivande får lämnas om god

riskspridning uppnås i fonden.

Val och byte av fond

4 § Pensionsspararen har rätt att bestämma var de medel som för spara-

rens räkning skall föras över enligt 2 § första stycket skall placeras. Pre-

miepensionsmyndigheten får dock bestämma ett högsta antal fonder

som samtidigt får antecknas på ett premiepensionskonto. När

pensionsrätt för premiepension för ett år har fastställts, skall

Premiepensionsmyndigheten upplysa pensionsspararen om rätten att

välja placering.

Om pensionsspararen inte anmäler något annat val inom den tid som

Premiepensionsmyndigheten bestämmer, skall medlen föras över till

Premiesparfonden inom Allmänna pensionsfonden.

Om pensionsspararen tidigare har anmält val av fond eller flyttat hela

eller en del av innehavet i en fond till en annan fond, skall, om spararen

inte begär annat, medlen i stället föras över till den eller de fonder i

vilka medel senast har placerats för spararens räkning. När flera fonder

mottagit medel vid det senaste placeringstillfället, skall medlen fördelas

mellan dessa fonder i förhållande till värdet av innehavet i varje fond.

5 § På begäran av pensionsspararen skall Premiepensionsmyndigheten

flytta hela eller del av innehavet i en fond till en annan fond.

6 § Närmare föreskrifter för verkställighet av lagens bestämmelser om

val och byte av fond meddelas av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer.

Skadestånd

7 § Om någon är skadeståndsskyldig för att ha orsakat att fondandelar

som Premiepensionsmyndigheten har förvärvat för en eller flera pen-

sionssparares räkning gått ned i värde, skall skadeståndet betalas till

myndigheten. Om myndigheten har förklarat att den inte avser att föra

talan om skadestånd och inte heller har träffat någon uppgörelse om

skadeståndsskyldigheten, har en pensionssparare för vars räkning sådana

fondandelar har förvärvats rätt att föra talan om skadestånd till myndig-

heten. Om en sådan talan väcks, får någon uppgörelse om skadestånds-

skyldigheten inte träffas utan pensionsspararens samtycke.

En pensionssparare som för talan om skadestånd till myndigheten sva-

rar själv för rättegångskostnaderna men har rätt till ersättning för dessa

av myndigheten, i den utsträckning de täcks av vad som har kommit myn-

digheten till godo genom rättegången. Sådan ersättning skall dras av från

skadeståndsbeloppet innan fördelning enligt tredje stycket görs.

När ett skadeståndsbelopp har betalats till myndigheten, skall myndig-

heten, för varje pensionssparare för vars räkning andelar förvärvats i den

berörda fonden, beräkna hur mycket av skadeståndsbeloppet som

belöper på spararen och öka tillgodohavandet på hans

premiepensionskonto med detta belopp. Om pensionsspararen har börjat

ta ut pension, skall den del av beloppet som beräknas belöpa på förfluten

tid betalas ut till spararen. Om inte pensionsspararen har tagit ut pension

i form av livränta enligt 9 kap. 2 §, skall resten av medlen tillföras den

eller de fonder i vilka medel har placerats för spararens räkning.

Beloppet skall fördelas mellan fonderna i förhållande till värdet av

innehavet i varje fond.

9 kap. Uttag av premiepension

1 § Premiepension får tidigast tas ut från och med den månad då pen-

sionsspararen fyller 61 år. Pensionen är livsvarig och skall beräknas

med utgångspunkt i tillgodohavandet vid varje tid på pensionsspararens

premiepensionskonto. Premiepension skall beräknas lika för kvinnor

och män.

2 § Pensionsspararen har rätt att på begäran få ut sin premiepension i

form av en livränta med garanterade belopp. Den finansiella risken för

de tillgångar som motsvarar tillgodohavandet på pensionsspararens

premiepensionskonto övergår då på Premiepensionsmyndigheten.

Pensionen skall bestämmas med utgångspunkt i tillgångarnas värde tre

dagar efter det att begäran kom in till myndigheten.

En övergång enligt första stycket får göras tidigast när pensionsspara-

ren börjar ta ut premiepension. När en begäran om övergång har kommit

in till myndigheten, kan begäran inte återkallas. Övergången måste avse

hela tillgodohavandet på premiepensionskontot och gäller även för

medel som senare tillförs kontot.

3 § Uttaget av premiepension får begränsas till att avse tre fjärdedelar,

hälften eller en fjärdedel av pensionen.

Pensionsspararen får återkalla uttaget av premiepension och ändra den

andel av pensionen som tas ut enligt vad som föreskrivs i 12 kap.

10 kap. Efterlevandeskydd

Efterlevandeskydd före pensionstiden

1 § Efter ansökan av en pensionssparare skall Premiepensionsmyndig-

heten meddela efterlevandeskydd för pensionsspararen, om

1. pensionsspararen ännu inte har tagit ut någon del av sin premiepen-

sion,

2. myndigheten bedömer att skyddet under minst ett år skall kunna be-

kostas på det sätt som anges i fjärde stycket, och

3. pensionsspararen har barn under 20 år eller är gift eller är ogift och

stadigvarande sammanbor med någon som är ogift och som spararen

tidigare varit gift med eller har eller har haft barn tillsammans med.

Om en ansökan kommer in till myndigheten när pensionsspararen har

fyllt 50 år får efterlevandeskydd meddelas endast efter en sådan familje-

händelse som avses i 2 § andra stycket.

Skyddet innebär att det vid pensionsspararens död betalas ut premie-

pension till efterlevande under fem år från dödsfallet. Pensionsspararen

får välja om premiepensionen till efterlevande, räknat per år, skall mot-

svara ett eller två inkomstbasbelopp. Det inkomstbasbelopp som gällde

det år då pensionsspararen avled skall tillämpas under hela utbetalnings-

perioden.

Efterlevandeskyddet bekostas av pensionsspararen genom att kostna-

den för skyddet löpande dras av från tillgodohavandet på spararens pre-

miepensionskonto.

2 § Efterlevandeskyddet börjar gälla vid det första månadsskiftet ett år

efter det att ansökan kom in till Premiepensionsmyndigheten eller vid

det senare månadsskifte som har angetts i ansökan.

Till den del efterlevandeskyddet avser risken att pensionsspararen

avlider som en direkt följd av olycksfall börjar skyddet dock gälla vid

utgången av den månad då ansökan kom in till myndigheten eller vid det

senare månadsskifte som har angetts i ansökan. Detsamma gäller om

ansökan kommer in till myndigheten innan pensionsspararen har fyllt

50 år och om pensionsspararen högst tre månader innan ansökan kom in

har ingått äktenskap eller fått ett barn. Om ett faderskap har blivit

fastställt genom dom eller genom bekräftelse efter barnets födelse,

räknas fristen från det att domen vann laga kraft eller bekräftelsen god-

kändes enligt 1 kap. 4 § föräldrabalken. Vid adoption räknas fristen från

det att rättens beslut om tillstånd till adoptionen vann laga kraft.

3 § För att efterlevandeskyddet skall gälla när pensionsspararen avlider

måste någon av förutsättningarna i 1 § första stycket 3 vara uppfylld.

Om pensionsspararen begär att få ut premiepension, upphör

efterlevandeskyddet vid ingången av den första månad för vilken

premiepension skall betalas ut. Skyddet upphör också att gälla om

tillgodohavandet på premiepensionskontot inte längre är tillräckligt

stort för att bekosta skyddet, dock tidigast 30 dagar från det att Premie-

pensionsmyndigheten har sänt ett meddelande till pensionsspararen om

att skyddet kommer att upphöra.

4 § Pensionsspararen får när som helst avstå från efterlevandeskyddet

genom anmälan till Premiepensionsmyndigheten. I så fall upphör

skyddet att gälla vid utgången av den månad då anmälan kom in till

myndigheten eller vid det senare månadsskifte som har angetts i

anmälan.

5 § Premiepension till efterlevande enligt 1 § får endast betalas ut till

personer inom den krets som avses i 1 § första stycket 3.

Pensionsspararens barn har rätt att få pensionsbelopp under hela

utbetalningsperioden, om de är under 20 år vid pensionsspararens död.

Om ett pensionsbelopp skall betalas ut till flera barn, skall det delas lika

mellan dem.

Pensionsspararen kan genom ett skriftligt meddelande till Premiepen-

sionsmyndigheten bestämma vilken eller vilka av de personer som avses

i 1 § första stycket 3 som skall ha pensionen. Om det inte har gjorts

eller om det pensionsspararen har bestämt inte kan verkställas, skall

pensionen betalas ut till spararens make eller sammanboende. Finns inte

make eller sammanboende, skall pensionen betalas ut till

pensionsspararens barn.

Genom ett nytt skriftligt meddelande till myndigheten får

pensionsspararen ändra det som har bestämts enligt andra stycket. Om

den som är berättigad till pensionen avlider under utbetalningsperioden,

övergår rätten till pensionen till den som då har den bästa rätten enligt

andra stycket.

6 § För den som har fått rätt till premiepension till efterlevande enligt 1

§ gäller de bestämmelser som avser pensionsspararen i

 7 kap. 4 § om premiepensionskonto,

 4 § lagen (1998:000) med vissa bestämmelser om Premiepensions-

myndigheten om återbäring, och

 7 § lagen med vissa bestämmelser om Premiepensionsmyndigheten

om information till pensionsspararna.

Efterlevandeskydd under pensionstiden

7 § Efter ansökan av pensionsspararen skall

Premiepensionsmyndigheten meddela efterlevandeskydd under

pensionstiden för en pensionssparare som är gift eller som är ogift och

stadigvarande sammanbor med någon som är ogift och som spararen

tidigare varit gift med eller har eller har haft barn tillsammans med.

Skyddet innebär att det vid pensionsspararens död till spararens

efterlevande make eller sammanboende betalas ut livsvarig pension till

efterlevande.

Omfattningen av efterlevandeskyddet skall beräknas med utgångspunkt

i tillgodohavandet på pensionsspararens premiepensionskonto, varvid

pensionsspararens egen premiepension skall räknas om. Beräkningarna

skall göras så att pensionsspararens egen premiepension och

premiepensionen till efterlevande blir lika stora när samma andel av

pensionen tas ut.

Efterlevandeskyddet gäller bara om pensionsspararen vid sin död var

gift med eller stadigvarande sammanbodde med den person med vilken

han var gift eller sammanboende vid ansökan om skyddet. I fråga om

sammanboende som inte är gifta med varandra krävs också att inte någon

av dem var gift med någon annan vid dödsfallet.

8 § En ansökan om efterlevandeskydd enligt 7 § skall göras samtidigt

med att pensionsspararen första gången begär att få ut premiepension.

Skyddet börjar då gälla vid ingången av den första månad för vilken pre-

miepension skall betalas ut till pensionsspararen.

Om pensionsspararen senare ingår äktenskap eller inleder ett sådant

sammanboende som avses i 7 § första stycket, får ansökan göras inom

tre månader från det att äktenskapet ingicks eller sammanboendet

inleddes. Detta gäller dock inte om pensionsspararen var gift eller

sammanboende med samma person när spararen första gången begärde

att få ut premiepension.

I fall som avses i andra stycket första meningen inträder skyddet vid

det första månadsskiftet ett år efter det att ansökan kom in till Premie-

pensionsmyndigheten.

9 § Om äktenskapet eller sammanboendet upplöses på annat sätt än

genom dödsfall, skall Premiepensionsmyndigheten på begäran av pen-

sionsspararen räkna om försäkringen till att gälla bara på spararens liv.

10 § För den som har fått rätt till premiepension till efterlevande enligt

7 § gäller sedan pensionsspararen avlidit de bestämmelser i denna avdel-

ning som avser pensionsspararen med undantag för 9 kap. 1 § första

meningen om tidigaste tidpunkt för uttag av pension, och 10 kap. 1 9

och 11 §§ om efterlevandeskydd.

Gemensamma bestämmelser

11 § Om någon inom den krets som avses i 1 § första stycket 3 har

begått ett brott som anges i 100 a § lagen (1927:77) om försäkringsavtal

mot pensionsspararen eller mot någon annan inom samma krets eller har

medverkat till ett sådant brott på det sätt som sägs i 100 a § lagen om

försäkringsavtal, skall det som där föreskrivs om förlust av rätt till för-

säkringsersättning gälla rätt till premiepension till efterlevande enligt

1 §.

Detsamma gäller om den som skulle ha haft rätt till premiepension till

efterlevande enligt 7 § har begått ett brott som anges i 100 a § lagen om

försäkringsavtal mot pensionsspararen eller har medverkat till ett sådant

brott på det sätt som sägs där.

12 § Närmare föreskrifter för verkställighet av lagens bestämmelser om

efterlevandeskydd meddelas av regeringen eller den myndighet rege-

ringen bestämmer.

11 kap. Premiepensionsmyndighetens kostnader

1 § De kostnader för Premiepensionsmyndighetens skötsel av

premiepensionssystemet som inte täcks på annat sätt skall täckas genom

årliga avgifter som dras av från tillgodohavandena på pensionsspararnas

premiepensionskonton.

Myndigheten bestämmer när avgifterna skall tas ut. Avgifterna dispo-

neras av myndigheten.

Avgifterna skall bestämmas så att de beräknas täcka det aktuella årets

kostnader med skälig fördelning mellan pensionsspararna. Härvid skall

hänsyn tas till under- eller överskott från det föregående året.

Avgifterna skall helt eller delvis anges som en procentsats av tillgodo-

havandet på varje pensionssparares premiepensionskonto vid ingången av

det år som avgifterna avser. De belopp som tillförs pensionsspararnas

premiepensionskonton när pensionsrätt för premiepension för det

närmast föregående året har fastställts skall räknas med i underlaget för

avgifterna, även om pensionsrätten fastställs efter årsskiftet. När

procentsatsen fastställs får myndigheten utgå från en uppskattning av det

sammanlagda värdet av tillgodohavandena på pensionsspararnas

premiepensionskonton.

Regeringen får meddela närmare föreskrifter om uttaget av avgifter

för Premiepensionsmyndighetens kostnader.

2 § Återkallelse av uttag av premiepension, nytt uttag av pension efter

återkallelse samt ändring av den andel av pensionen som tas ut skall be-

kostas av pensionsspararen genom att kostnaden för åtgärden dras av

från tillgodohavandet på spararens premiepensionskonto.

På samma sätt skall en pensionssparare som tagit emot överförd pen-

sionsrätt från make enligt 4 kap. 7 § svara för minskad arvsvinst och

övriga kostnader på grund av överföringen efter skälig fördelning av

dessa kostnader. Ett sådant avdrag från premiepensionskontot skall be-

räknas lika för män och kvinnor.

Fjärde avdelningen. Utbetalning och överklagande m.m.

12 kap. Utbetalning av pension m.m.

Ansökan om uttag och återkallelse m.m.

1 § Ålderspension enligt denna lag betalas ut efter ansökan. Sådan an-

sökan skall göras skriftligen hos den allmänna försäkringskassan. En

pensionsberättigad som är född under något av åren 1938 1953 och

som uppbär inkomstpension utan att ha rätt till tilläggspension skall

dock, utan särskild ansökan, erhålla tilläggspension från och med den

månad då han eller hon fått rätt till sistnämnda pension.

Om en person som har rätt till ålderspension enligt denna lag och är

inskriven hos en allmän försäkringskassa inte tre månader före ingången

av den månad då han eller hon fyller 70 år har ansökt om uttag av

inkomst- eller tilläggspension, skall den allmänna försäkringskassan

utreda om den pensionsberättigade vill ta ut ålderspension. För den som

månaden före den då han eller hon fyller 65 år har uppburit

förtidspension eller särskild efterlevandepension enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring skall motsvarande gälla, om ansökan

om inkomst- eller tilläggspension enligt denna lag inte har gjorts senast

förstnämnda månad.

2 § Ålderspension skall utges från och med den månad som anges i an-

sökan, dock tidigast från och med månaden efter det att ansökan kom in

till den allmänna försäkringskassan.

Har den pensionsberättigade uppburit förtidspension eller särskild

efterlevandepension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

omedelbart före 65 års ålder får inkomst- och tilläggspension beviljas

för högst tre månader före ansökningsmånaden, dock tidigast från och

med den månad då den pensionsberättigade fyllde 65 år.

3 § Vad som föreskrivs i 1 § första stycket och 2 § första stycket gäller

också i fråga om ökat uttag av ålderspension enligt denna lag.

Återkallelse eller minskning av uttag av ålderspension enligt denna lag

får göras genom skriftlig anmälan till den allmänna försäkringskassan.

Ändringen skall göras från och med den månad som anges i anmälan,

dock tidigast från och med månaden efter den månad då anmälan kom in

till den allmänna försäkringskassan. Har uttag av ålderspension enligt

denna lag tidigare återkallats eller minskats får dock ny återkallelse

eller minskning av sådant uttag inte avse tid före sex månader efter det

att den tidigare återkallelsen eller minskningen började gälla.

4 § Premiepension till efterlevande utges utan ansökan från och med

månaden efter den då pensionsspararen eller den som tidigare hade rätt

till pensionen har avlidit. Den som har fått rätt till premiepension till

efterlevande enligt 10 kap. 7 § får återkalla uttaget av sådan pension och

ändra den andel av pensionen som tas ut. I sådana fall gäller 3 § andra

stycket. Vid nytt uttag efter återkallelse och vid ökat uttag gäller 1 §

första stycket första och andra meningarna och 2 § första stycket.

Utbetalning av pension

5 § Pension enligt denna lag skall betalas ut månadsvis. Årspension som

beräknas komma att uppgå till högst 2 400 kronor skall dock, om det

inte finns särskilda skäl, betalas ut i efterskott en eller två gånger per år.

Efter överenskommelse med den pensionsberättigade får utbetalning

även i annat fall ske en eller två gånger per år.

Vid beräkning av inkomst- och tilläggspension för månad skall den

årspension från vilken beräkningen utgår avrundas till närmaste hela

krontal som är jämnt delbart med tolv. Vid denna beräkning skall nämnda

pensioner som skall betalas ut samtidigt anses som en pension.

Premiepension och premiepension till efterlevande avrundas

månadsvis till närmaste hela krontal.

6 § Pension enligt denna lag skall utges till och med den månad då den

pensionsberättigade har avlidit eller till och med månaden före den

månad då rätten till pensionen annars har upphört. I 10 kap. finns be-

stämmelser om att rätt till premiepension till efterlevande i vissa fall

skall övergå till annan om den som har haft rätt till pensionen har avlidit.

7 § För utbetalning av pension enligt denna lag till någon som är bosatt

utomlands får den som beslutar om sådan pension kräva bevis för att rätt

till pensionen fortfarande föreligger.

8 § Om en person som är berättigad till pension enligt denna lag i

väsentlig omfattning har fått sin försörjning genom ekonomiskt bistånd

enligt socialtjänstlagen (1980:620) utan villkor om återbetalning, får

retroaktivt beviljad sådan pension betalas ut till socialnämnden till den

del den motsvarar vad socialnämnden sammanlagt har betalat ut till den

pensionsberättigades och dennes familjs försörjning för den tid som den

retroaktiva pensionen avser.

Samordning med livränta

9 § För en pensionsberättigad som har rätt till livränta på grund av ob-

ligatorisk försäkring enligt lagen (1916:235) om försäkring för

olycksfall i arbete, lagen (1929:131) om försäkring för vissa

yrkessjukdomar eller lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller

som enligt annan lag eller särskild författning eller enligt regeringens

förordnande har rätt till annan livränta, som bestäms av eller betalas ut av

Riksförsäkringsverket, skall inkomstpensionen och tilläggspensionen

minskas enligt vad som sägs i andra stycket. Motsvarande skall gälla i

fall då livränta utges enligt utländsk lagstiftning om

yrkesskadeförsäkring. Minskning skall däremot inte ske på grund av

livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller annan

livränta som bestäms med tillämpning av nämnda lag. Medför en skada

för vilken livränta har börjat utges återigen sjukdom som berättigar till

sjukpenning, skall det anses som om livränta utgavs under

sjukdomstiden. Har livränta eller del därav eller livränta för viss tid bytts

ut mot ett engångsbelopp, skall det vid beräkning enligt andra stycket

anses som om livränta utges eller som om den livränta som utges har

höjts med ett belopp som svarar mot engångsbeloppet enligt de vid

utbytet tillämpade försäkringstekniska grunderna.

Summan av inkomstpension, tilläggspension och garantipension enligt

lagen (1998:000) om garantipension skall minskas med tre fjärdedelar

av varje livränta som överstiger en sjättedel av prisbasbeloppet enligt 1

kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring och som den

pensionsberättigade uppbär som skadad. Minskning skall därvid i första

hand göras på garantipensionen och därefter på tilläggspensionen.

Sammanlagd pension enligt denna lag skall dock aldrig, på grund av

bestämmelserna i denna paragraf, för månad räknat understiga 13

procent av prisbasbeloppet för den som är ogift och 11,5 procent av

prisbasbeloppet för den som är gift.

13 kap. Överklagande m.m.

Beslut m.m.

1 § Beslut i ärende om pensionsgrundande inkomst skall fattas av den

skattemyndighet som är behörig att fatta beslut enligt 2 kap. 1, 3 och 5

§§ skattebetalningslagen (1997:483).

2 § Beslut enligt 7 11 kap. och beslut enligt 14 kap. som avser premie-

pension skall fattas av Premiepensionsmyndigheten. Premiepensions-

myndigheten skall även i övrigt handlägga ärenden som rör premie-

pension.

3 § Beslut som avses i 1 och 2 §§ får fattas genom automatisk databe-

handling när skälen för beslutet får utelämnas enligt 20 § första stycket

1 förvaltningslagen (1986:223).

Beslut får även sättas upp i form av elektroniska dokument. Med ett

elektroniskt dokument avses en upptagning som har gjorts med hjälp av

automatisk databehandling och vars innehåll och utställare kan verifieras

genom ett visst tekniskt förfarande.

4 § Andra beslut enligt denna lag än sådana som avses i 1 och 2 §§ skall

fattas av den allmänna försäkringskassa där den försäkrade är eller skall

vara inskriven enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring vid tid-

punkten för beslutet. För personer som inte är eller skall vara inskrivna

vid någon försäkringskassa skall sådana beslut fattas av Stockholms läns

allmänna försäkringskassa.

Den försäkringskassa som avses i första stycket skall även handlägga

andra ärenden enligt denna lag än sådana som avses i 1 och 2 §§.

Ändring och omprövning av beslut enligt denna lag som har meddelats

av en allmän försäkringskassa skall göras av samma försäkringskassa.

5 § Beslut enligt 3 och 4 kap. samt beslut om inkomst- och tilläggspen-

sion får fattas genom automatisk databehandling av Riksförsäkrings-

verket för en allmän försäkringskassas räkning när skälen för beslutet

får utelämnas enligt 20 § första stycket 1 förvaltningslagen (1986:223).

För sådana beslut som avses i första stycket skall ändring och

omprövning, liksom andra åtgärder som enligt denna lag eller annan

författning skall vidtas med avseende på beslutet, i stället vidtas av den

försäkringskassa som enligt 4 § är behörig vid tidpunkten för åtgärden.

6 § Vad som sägs i 1, 2 och 4 §§ gäller inte om något annat följer av an-

nan bestämmelse i denna lag eller av annan författning.

Ändring av beslut

7 § Ett beslut enligt denna lag skall ändras om det föranleds av en änd-

ring som gjorts i beräkningsunderlaget för beslutet eller av en ändring av

ett beslut enligt skattebetalningslagen (1997:483) som avser egenavgift.

Detsamma gäller om det efter en ändring av taxeringen står klart att pen-

sionsrätt för premiepension, till följd av bestämmelserna i 4 kap. 5 §,

inte skulle ha tillgodoräknats.

Ett beslut om pensionsrätt och pensionspoäng skall också ändras när

det följer av bestämmelserna i 4 kap. 4 § eller 8 § andra stycket om obe-

talda avgifter.

Ändring enligt första stycket första meningen av ett beslut om pen-

sionsgrundande inkomst eller andra pensionsgrundande belopp skall

göras endast om storleken av inkomsten eller beloppet skulle öka eller

minska med minst 1 000 kronor. Den som beslutet avser skall

skriftligen underrättas om ändringen och om hur man begär omprövning

av beslutet.

8 § Överförd pensionsrätt för premiepension skall ändras om ett beslut

för den som överfört pensionsrätten har ändrats och detta föranleder en

ändring av den överförda pensionsrätten.

Omprövning av beslut

9 § Ett beslut enligt denna lag skall omprövas om den som beslutet avser

begär det eller om det finns andra skäl. Omprövning skall dock inte

göras av beslut som meddelats enligt 11 eller 13 §.

Ett beslut om pensionsgrundande inkomst eller andra pensionsgrun-

dande belopp får omprövas på begäran av den enskilde bara i samband

med att beslutet om pensionsrätt eller pensionspoäng omprövas. Ett be-

slut om pensionsgrundande inkomst eller andra pensionsgrundande be-

lopp får dock omprövas även om inte pensionsrätt eller pensionspoäng

påverkas, om det är av betydelse för den enskilde. Härvid skall samma

bestämmelser gälla som för omprövning av beslut om pensionsrätt och

vad som då sägs om allmän försäkringskassa skall, när det gäller om-

prövning av beslut om pensionsgrundande inkomst, i stället avse skatte-

myndighet.

Om, vid omprövning av ett beslut om pensionsrätt eller

pensionspoäng, prövning skall göras av den pensionsgrundande inkomst

som legat till grund för beslutet, skall försäkringskassan överlämna

ärendet i den delen till skattemyndigheten för omprövning av beslutet

om denna inkomst.

10 § Om den som ett beslut avser har avlidit får även annan som är be-

rörd av beslutet begära omprövning av detta.

11 § Den som vill begära omprövning enligt 9 eller 10 § skall göra detta

skriftligen. Begäran om omprövning av ett beslut enligt 4 kap. skall ha

kommit in till allmän försäkringskassa före utgången av året efter det

fastställelseår som beslutet avser. I fråga om annat beslut skall begäran

om omprövning ha kommit in inom två månader från det att den som be-

gär omprövningen fick del av beslutet.

Gör den som begär omprövning sannolikt att han eller hon inte inom

två månader före utgången av den tid som anges i första stycket andra

meningen har fått kännedom om ett beslut eller annan handling med upp-

gift om vad som har beslutats, skall begäran om omprövning i stället ha

kommit in inom två månader från den dag då den som begär ompröv-

ningen fick sådan kännedom.

12 § Om en begäran om omprövning har kommit in till Premiepensions-

myndigheten eller till en skattemyndighet, en allmän försäkringskassa

eller en allmän förvaltningsdomstol, som inte har fattat det överklagade

beslutet, skall begäran om omprövning sändas till den som har meddelat

beslutet. Har begäran kommit in till någon av de först nämnda myndig-

heterna eller en försäkringskassa inom den tid som anges i 11 §, skall

den anses som inkommen i rätt tid.

Bestämmelserna i första stycket gäller också om en begäran om om-

prövning har kommit in till Riksförsäkringsverket inom den tid som an-

ges i 11 §.

13 § Om ett beslut enligt 2 4 kap. omprövas utan att den enskilde har

begärt detta, skall omprövningsbeslutet meddelas inom ett år efter fast-

ställelseåret. Ett annat beslut enligt denna lag får omprövas, utan att den

enskilde har begärt detta, inom två månader från det att beslutet medde-

lades, om omprövningen är till hans eller hennes fördel. En omprövning

till den enskildes nackdel av ett annat beslut än ett beslut enligt 2 4 kap.

får ske bara när det finns anledning till omprövning enligt andra eller

tredje stycket.

Om ett beslut har blivit felaktigt på grund av att den som beslutet avser

har lämnat oriktiga uppgifter eller har underlåtit att fullgöra en uppgifts-

eller anmälningsskyldighet enligt denna eller annan lag, får omprövning

ske också efter de tidpunkter som anges i första stycket. Detsamma

skall i fråga om premiepension till efterlevande gälla om

pensionsspararen eller den som tidigare hade rätt till sådan pension

lämnat oriktiga uppgifter eller underlåtit att lämna uppgifter enligt vad

som nu sagts. Omprövning efter nämnda tidpunkter får också göras om

det först därefter har visat sig att beslutet har fattats på uppenbart

felaktigt eller ofullständigt underlag eller om det finns andra synnerliga

skäl eller om beslutet påverkas av en ändring av ett beslut enligt

skattebetalningslagen (1997:483) angående arbetsgivaravgift.

Om ett beslut omprövas på grund av att det påverkas av en ändring som

har gjorts beträffande ett beslut om pensionsgrundande belopp eller

pensionsrätt som avser en annan person än den försäkrade, får ompröv-

ning ske också efter de tidpunkter som anges i första stycket.

14 § Ett beslut om pensionsgrundande inkomst skall omprövas av

skattemyndighet om en allmän försäkringskassa enligt 9 § tredje stycket

har överlämnat ett ärende för omprövning.

15 § Har omprövning begärts av ett beslut och överklagar Riksförsäk-

ringsverket samma beslut, skall beslutet inte omprövas utan ärendet i

stället överlämnas till allmän förvaltningsdomstol. Den enskildes

begäran om omprövning skall då anses som ett överklagande.

16 § En fråga enligt denna lag som redan har avgjorts av en allmän för-

valtningsdomstol får inte omprövas av en skattemyndighet, en allmän

försäkringskassa eller Premiepensionsmyndigheten.

Överklagande av beslut

17 § Ett beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol av den som beslutet avser eller, om denne har avlidit, av annan

som är berörd av beslutet samt av Riksförsäkringsverket. En enskild får

dock endast överklaga sådana beslut som har tillkommit genom ompröv-

ning. Även beslut som innebär att en begäran om omprövning har av-

visats får överklagas av den enskilde. En enskilds överklagande av ett

annat beslut skall anses som en begäran om omprövning.

Bestämmelsen i 33 § fjärde stycket förvaltningsprocesslagen

(1971:291) gäller inte avvisningsbeslut enligt denna lag som har

meddelats av en försäkringskassa, en skattemyndighet eller Premie-

pensionsmyndigheten.

Överklagande av enskild

18 § Ett överklagande från en enskild skall ha kommit in till den myn-

dighet eller den allmänna försäkringskassa som gjort omprövningen

inom två månader från den dag då klaganden fick del av beslutet om

omprövning eller avvisning.

Bestämmelserna i 12 § om begäran om omprövning skall tillämpas i

fråga om överklagande av en enskild.

Överklagande av Riksförsäkringsverket

19 § Om Riksförsäkringsverket överklagar ett beslut enligt 2 4 kap.

skall överklagandet ha kommit in före utgången av året efter

fastställelseåret. Om beslutet har meddelats efter den 31 oktober året

efter det fastställelseår som beslutet avser, får överklagandet dock

komma in inom två månader från den dag då det överklagade beslutet

meddelades.

Överklagar Riksförsäkringsverket ett annat beslut som meddelats

enligt denna lag skall överklagandet ha kommit in inom två månader från

den dag då beslutet meddelades.

För överklagande enligt första och andra styckena gäller bestämmel-

serna i 12 § första stycket.

Överklagande av allmän förvaltningsdomstols beslut m.m.

20 § Om en enskild överklagar en allmän förvaltningsdomstols beslut

enligt denna lag skall överklagandet ha kommit in inom två månader från

den dag då den enskilde fick del av det överklagade beslutet.

Om Riksförsäkringsverket, Premiepensionsmyndigheten eller en all-

män försäkringskassa överklagar en allmän förvaltningsdomstols beslut

enligt denna lag skall överklagandet ha kommit in inom två månader från

den dag då beslutet meddelades.

21 § Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Vid prövning av överklagande av länsrättens beslut i mål enligt denna

lag skall nämndemän ingå i kammarrätten om nämndemän deltagit i läns-

rätten. Detta gäller dock inte i mål enligt 2 4 kap.

22 § Bestämmelsen i 7 a § första stycket förvaltningsprocesslagen

(1971:291) om förvaltningsmyndighets partsställning gäller inte i fråga

om mål enligt 2 4 kap. Om en enskild överklagar ett beslut enligt 2

4 kap. hos en allmän förvaltningsdomstol, bestämmer Riksförsäkrings-

verket om verket skall vara part i målet. Om en enskild klagar till

kammarrätten och verket har varit part i länsrätten, är verket alltid

motpart i kammarrätten. Även om Riksförsäkringsverket har beslutat att

inte vara part, får domstolen förelägga verket att svara i målet.

Riksförsäkringsverket får överklaga ett avgörande av en allmän för-

valtningsdomstol även om verket inte har varit part där.

Om en enskild överklagar ett annat beslut enligt denna lag, får

Riksförsäkringsverket överta Premiepensionsmyndighetens eller en

allmän försäkringskassas uppgift att i allmän förvaltningsdomstol föra

det allmännas talan.

Riksförsäkringsverket för det allmännas talan i Regeringsrätten.

23 § Ett beslut enligt denna lag skall gälla även om beslutet har över-

klagats om inte annat har föreskrivits i beslutet eller har bestämts av den

domstol som har att pröva beslutet.

14 kap. Åtgärder på grund av felaktig utbetalning och ändrad pensionsrätt

Inkomst- och tilläggspension

1 § Den allmänna försäkringskassan skall besluta om återbetalning av

inkomst- eller tilläggspension, om den som uppburit pensionen genom

att lämna oriktiga uppgifter eller genom att underlåta att fullgöra en upp-

gifts- eller anmälningsskyldighet har orsakat att pensionen har lämnats

felaktigt eller med ett för högt belopp. Detsamma gäller om inkomst-

eller tilläggspension i annat fall har lämnats felaktigt eller med ett för

högt belopp och den som uppburit pensionen har insett eller skäligen

borde ha insett detta.

Har inkomst- eller tilläggspension betalats ut och minskas därefter

pensionsrätt eller pensionspoäng på grund av bristande eller underlåten

avgiftsbetalning, skall försäkringskassan besluta om återbetalning av för

mycket utbetald pension.

Den som uppburit för mycket inkomst- eller tilläggspension enligt

denna lag är skyldig att betala tillbaka utbetald sådan pension endast om

beslut om återbetalning har meddelats enligt första eller andra stycket.

Om det finns särskilda skäl får försäkringskassan helt eller delvis

efterge krav på återbetalning.

Premiepension och premiepension till efterlevande

2 § När ett beslut om pensionsrätt för premiepension har ändrats, skall

det belopp med vilket pensionsrätten har ändrats ökas med den avkast-

ning som enligt 8 kap. 1 § andra stycket har tillförts eller skulle ha till-

förts pensionsspararen för detta belopp. Det ökade beloppet skall

därefter räknas upp med basränta enligt 19 kap. 3 § skattebetalningslagen

(1997:483) för tiden från och med den 1 april året efter fastställelseåret

till och med dagen för beslutet om ändring av pensionsrätten.

Det uppräknade beloppet skall vid höjning av pensionsrätt för premie-

pension läggas till och vid sänkning av sådan pensionsrätt dras av från

pensionsspararens premiepensionskonto. Om pensionsrätten har höjts

och pensionsspararen skall påföras avgifter enligt lagen (1981:691) om

socialavgifter och lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift, skall

tillägg till pensionsspararens konto göras först när avgiften anses betald

enligt 16 kap. 12 § skattebetalningslagen.

När tillägg eller avdrag enligt andra stycket har gjorts, tillämpas be-

stämmelserna i 3 eller 4 §.

3 § Om ett beslut innebär att fastställd pensionsrätt för premiepension

har höjts, skall Premiepensionsmyndigheten föra över medel som

motsvarar det uppräknade beloppet enligt 2 § från den tillfälliga

förvaltningen hos Riksgäldskontoret till den eller de fonder i vilka

medel har placerats för pensionsspararens räkning. Beloppet skall

fördelas mellan fonderna i förhållande till värdet av innehavet i varje

fond.

Om pensionsspararen har börjat ta ut premiepension, skall det belopp

som beräknas belöpa på förfluten tid i stället betalas ut till spararen. Har

pensionsspararen tagit ut premiepension i form av livränta enligt 9 kap.

2 §, skall det belopp som inte betalas ut föras över till Premiepensions-

myndighetens livränteverksamhet.

4 § Om ett beslut innebär att fastställd pensionsrätt för premiepension

har sänkts, skall Premiepensionsmyndigheten föra över medel som

motsvarar det uppräknade beloppet enligt 2 § till den tillfälliga

förvaltningen hos Riksgäldskontoret från den eller de fonder i vilka

medel har placerats för pensionsspararens räkning. Fonderna skall tas i

anspråk i förhållande till värdet av innehavet i varje fond. Har

pensionsspararen tagit ut premiepension i form av livränta enligt 9 kap.

2 §, skall beloppet i stället betalas av Premiepensionsmyndigheten med

omräkning av fastställda livräntebelopp.

Om beloppet inte täcks av tillgodohavandet på pensionsspararens

premiepensionskonto, skall det resterande beloppet återkrävas av

spararen om sänkningen av pensionsrätten beror på att den

pensionsgrundande inkomsten av annat förvärvsarbete har sänkts eller på

att pensionsrätt inte borde ha tillgodoräknats till följd av

bestämmelserna i 4 kap. 4 § om bristande eller underlåten avgiftsbetal-

ning. I andra fall skall det resterande beloppet återkrävas endast om pen-

sionsspararen genom att lämna oriktiga uppgifter eller genom att under-

låta att fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldighet har orsakat att

pensionsrätt för premiepension har fastställts felaktigt eller med ett för

högt belopp.

Om det finns särskilda skäl får Premiepensionsmyndigheten helt eller

delvis efterge krav på återbetalning enligt andra stycket.

5 § Om pensionsspararen i annat fall än som avses i 4 §, genom att

lämna oriktiga uppgifter eller genom att underlåta att fullgöra en

uppgifts- eller anmälningsskyldighet, har orsakat att premiepension har

lämnats felaktigt eller med ett för högt belopp, skall

Premiepensionsmyndigheten dra av det felaktigt utbetalda beloppet, ökat

med basränta enligt 19 kap. 3 § skattebetalningslagen (1997:483) från

utbetalningsdagen till och med dagen för beslutet om avdrag, från

pensionsspararens premiepensionskonto och föra över motsvarande

medel till Riksgäldskontoret på det sätt som anges i 4 § första stycket.

Detsamma gäller om pension i annat fall har lämnats felaktigt eller med

ett för högt belopp och den som har uppburit pensionen insett eller

skäligen borde ha insett detta.

Om beloppet inte täcks av tillgodohavandet på pensionsspararens pre-

miepensionskonto, skall resterande belopp återkrävas av spararen. Om

det finns särskilda skäl får Premiepensionsmyndigheten helt eller delvis

efterge krav på återbetalning.

6 § Bestämmelserna i 2 4 §§ gäller också för den som har fått rätt till

premiepension till efterlevande enligt 10 kap. 7 §.

Bestämmelserna i 5 § gäller också för den som har fått rätt till

premiepension till efterlevande och, i det fall som avses i första stycket

första meningen i paragrafen, oavsett om det är pensionsspararen eller

den som har eller har haft rätt till premiepension till efterlevande som

har orsakat den felaktiga utbetalningen.

Avdrag på pension

7 § Avdrag på pension enligt denna lag får göras med skäligt belopp om

den pensionsberättigade enligt beslut av en allmän försäkringskassa eller

Premiepensionsmyndigheten är återbetalningsskyldig för en ersättning

som har utgetts på grund av denna lag eller en annan författning.

8 § Om en ersättning enligt en annan författning har betalats ut efter be-

slut av en allmän försäkringskassa eller en arbetslöshetskassa och be-

viljas senare pension retroaktivt enligt denna lag för samma tid som den

tidigare utbetalade ersättningen avser, skall avdrag göras på den retroak-

tiva pensionen. Detta avdrag skall motsvara det belopp som överstiger

vad som skulle ha betalats ut för perioden om beslut om båda ersätt-

ningarna hade fattats samtidigt.

15 kap. Övriga bestämmelser

Tillsyn m.m.

1 § Riksförsäkringsverket skall verka för att bestämmelserna om denna

försäkring tillämpas likformigt och rättvist.

2 § Premiepensionsmyndigheten skall stå under tillsyn av Finansinspek-

tionen. Ytterligare bestämmelser om tillsynen finns i 10 § lagen

(1998:000) med vissa bestämmelser om Premiepensionsmyndigheten.

Underrättelse till en enskild

3 § I fråga om en enskilds rätt att få del av uppgifter som har tillförts ett

ärende genom någon annan än honom eller henne själv och att få tillfälle

att yttra sig över dem gäller bestämmelserna i 17 § förvaltningslagen

(1986:223). Beslut enligt 2 4 kap. får dock fattas utan att den enskilde

har underrättats om och fått tillfälle att yttra sig över uppgifter som skall

lämnas utan föreläggande i enlighet med bestämmelserna i denna lag

eller annan författning.

Beslut om omprövning enligt 13 kap. 13 § får inte fattas utan att den

enskilde fått tillfälle att yttra sig.

4 § Den försäkrade skall skriftligen underrättas om beslut enligt 2 4

kap. senast den 31 mars året efter fastställelseåret. Av underrättelsen

skall framgå hur man begär omprövning av och överklagar beslutet.

Sådan underrättelse behöver dock inte sändas till en försäkrad som avses

i 1 kap. 4 § andra stycket.

Anmälan och uppgiftsskyldighet m.m.

5 § Särskild kontrolluppgift som avses i 2 kap. 19 § skall senast den

31 januari fastställelseåret lämnas till den myndighet som avses i 3 kap.

58 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter.

Uppgiften skall innehålla den försäkrades fullständiga namn, med-

borgarskap, personnummer eller motsvarande och adress samt storleken

på den utbetalade lönen eller ersättningen och den tidrymd som denna

avser. Vidare skall det i uppgiften anges om den försäkrade fått andra

skattepliktiga förmåner. Arbetsgivaren skall, inom den tid som anges i

första stycket, sända ett exemplar av uppgiften till den försäkrade.

6 § Anmälan enligt 3 kap. 13 15 §§ skall vara skriftlig och skall ha

kommit in till den allmänna försäkringskassan senast den 31 januari

fastställelseåret. Anmälan enligt 3 kap. 13 § skall göras gemensamt av

föräldrarna. Anmälan enligt 3 kap. 14 och 15 §§ skall göras gemensamt

av den förälder som enligt 3 kap. 11 och 12 §§ ensam kan tillgodoräknas

ett pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. 10 § och den till vilken över-

låtelse skall ske. Med en förälder skall därvid likställas en särskilt

förordnad vårdnadshavare och den som med socialnämndens medgivande

tagit emot ett utländskt barn för stadigvarande vård och fostran i syfte att

adoptera det.

Återkallelse av en anmälan som avses i första stycket får inte göras

efter den dag då anmälan senast skall ha kommit in till den allmänna för-

säkringskassan. Återkallelsen skall vara skriftlig.

Om någon som enligt en anmälan som avses i första stycket skall till-

godoräknas ett pensionsgrundande belopp inte enligt 3 kap. 12 § kan till-

godoräknas ett sådant belopp, skall den allmänna försäkringskassan

bortse från anmälan.

7 § En försäkrad som under intjänandeåret har haft sådan ersättning som

avses i 3 kap. 18 § och som för det året skall tillgodoräknas ett

pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. 10 § är skyldig att upplysa den

allmänna försäkringskassan om ersättningen.

8 § Anmälan om överföring av pensionsrätt enligt 4 kap. 7 § skall vara

skriftlig och skall ha kommit in till den allmänna försäkringskassan

senast den 31 januari det första år till vilket den pensionsrätt som skall

överföras är hänförlig. Anmälan skall göras gemensamt av makarna och

gäller tills vidare om inget annat anges i anmälan.

Om en make vill att en överföring som gäller tills vidare skall upphöra

måste han eller hon skriftligen anmäla detta till den allmänna försäk-

ringskassan senast den 31 januari det år från och med vilket

överföringen skall upphöra. Om makarnas äktenskap har upplösts skall

överföringen upphöra från och med det år då äktenskapet upplöstes. Har

äktenskapet upplösts genom att den make från vilken överföringen skall

ske har avlidit, skall dock överföringen även gälla det år då äktenskapet

upplöstes, om inte också den andra maken avled samma år.

Återkallelse av anmälan som avses i första och andra styckena får inte

göras efter den dag då anmälan senast skall ha kommit in till den all-

männa försäkringskassan. Återkallelsen skall vara skriftlig.

9 § En förälder som vill tillgodoräknas ett vårdår enligt 4 kap. 12 § skall

hos den allmänna försäkringskassan göra en skriftlig ansökan om detta

senast den 31 januari andra året efter utgången av det år för vilket vårdår

skall tillgodoräknas.

10 § Om en ansökan, anmälan eller liknande, som enligt denna lag skall

göras till den allmänna försäkringskassan, i stället har kommit in till

Premiepensionsmyndigheten skall den anses inkommen till försäkrings-

kassan samma dag. Detsamma skall gälla om ansökan, anmälan eller lik-

nande skall göras till Premiepensionsmyndigheten och den i stället har

kommit in till en allmän försäkringskassa.

11 § Efter föreläggande av en skattemyndighet, en allmän försäkrings-

kassa, Premiepensionsmyndigheten, Riksförsäkringsverket eller en all-

män förvaltningsdomstol skall en enskild, i den omfattning och inom

den tid som har angetts i föreläggandet, meddela de upplysningar som är

av betydelse för tillämpningen av denna lag.

12 § Den som är ansvarig för grundutbildning av en totalförsvarspliktig

enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt skall underrätta

Totalförsvarets pliktverk om utbetald dagersättning samt i

förekommande fall om utbildningen har avbrutits.

13 § Statliga och kommunala myndigheter samt arbetsgivare, försäk-

ringsinrättningar och arbetslöshetskassor skall på begäran lämna en

skattemyndighet, en allmän försäkringskassa, Premiepensionsmyndig-

heten, Riksförsäkringsverket och en allmän förvaltningsdomstol uppgift

som avser namngiven person när det gäller förhållande som är av be-

tydelse för tillämpningen av denna lag.

Arbetsgivare som underlåter att fullgöra uppgiftsskyldighet enligt

första stycket döms till penningböter.

14 § För den som är omyndig eller har god man eller förvaltare enligt

föräldrabalken åligger uppgiftsskyldighet enligt denna lag i stället för-

myndaren eller, om det kan anses följa av uppdraget, den gode mannen

eller förvaltaren.

Uppgifter som en enskild skall lämna om faktiska förhållanden skall

lämnas på heder och samvete om inte särskilda skäl talar mot det.

Undantag från sekretess

15 § En skattemyndighet, en allmän försäkringskassa, Premiepen-

sionsmyndigheten, Riksförsäkringsverket och en allmän förvaltnings-

domstol får utan hinder av sekretess på begäran lämna ut uppgifter om

pension enligt denna lag till

1. en försäkringsinrättning, ett försäkringsbolag, en

arbetslöshetskassa eller en arbetsgivare, om uppgiften behövs för

samordning med ersättning därifrån, och till

2. ett utländskt socialförsäkringsorgan, om uppgiften behövs vid till-

lämpningen av en internationell överenskommelse som Sverige har an-

slutit sig till.

Utmätning och överlåtelse

16 § Innestående fordran på pension enligt denna lag får inte utmätas.

Fordran på pension enligt denna lag får inte heller pantsättas eller över-

låtas, innan pensionen är tillgänglig för lyftning. Bestämmelserna i

första och andra meningarna gäller även för tillgodohavande på premie-

pensionskonto.

Bestämmelserna i första stycket hindrar inte utmätning enligt vad som

föreskrivs i 7 kap. utsökningsbalken.

Preskription

17 § Om ett pensionsbelopp inte har lyfts före utgången av andra året

efter det då beloppet blev tillgängligt för lyftning, är fordran på beloppet

preskriberad.

Preskriptionslagen (1981:130) skall inte gälla för en enskilds ford-

ringar på pension enligt denna lag om inte annat följer av första stycket.

Överenskommelse med främmande makt

18 § Om en svensk medborgare, som sysselsätts utomlands av en arbets-

givare som är bosatt i Sverige eller är svensk juridisk person, på grund av

en överenskommelse med främmande makt om undantag från vad som

skall gälla enligt denna lag inte skall vara försäkrad enligt lagen, skall

pensionsgrundande inkomst av anställning ändå tillgodoräknas honom

om arbetsgivaren i en förbindelse som godtas av Riksförsäkringsverket

åtar sig att svara för ålderspensionsavgift. Motsvarande skall gälla för en

svensk medborgare som är anställd hos en utländsk juridisk person, om

en svensk juridisk person som har ett bestämmande inflytande över den

utländska personen avger en sådan förbindelse.

19 § Om förtidspension enligt överenskommelse med främmande makt

skall beräknas med proportionering av antalet framtida försäkringsperio-

der, skall, vid beräkning av pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. 4 §,

motsvarande proportionering göras av den summa som anges i 3 kap. 5 §

första stycket.

Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i lagen

(1998:000) om införande av lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

2.2 Förslag till lag om införande av lagen (1998:000) om in-

komstgrundad ålderspension

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om ikraftträdande m.m. av lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension och upphörande av viss

annan lagstiftning samt vissa övergångsbestämmelser med anledning

därav. Vidare ges bestämmelser om tillgodoräknande av pensionsrätt

och av andra pensionsgrundande belopp än pensionsgrundande inkomst,

omräkning av pensionsbehållning samt fördelning av avgiftsmedel och

avkastning inom premiepensionssystemet för tid före år 1999.

2 § Vad som föreskrivs i 1 kap. 8 10 §§ lagen (1998:000) om inkomst-

grundad ålderspension skall gälla också denna lag.

Ikraftträdande m.m.

3 § Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999. Detsamma gäller be-

stämmelserna i 1 4 kap., 5 kap. 2 och 4 10 §§, 7 och 8 kap., 10 kap. 1

6, 11 och 12 §§, 11 kap., 12 kap. 4 8 §§ såvitt angår premiepension till

efterlevande enligt 10 kap. 1 §, 13 kap., 14 kap. 2 6 §§ och 15 kap.

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension. Övriga

bestämmelser i lagen om inkomstgrundad ålderspension träder i kraft

den 1 januari 2001.

Bestämmelserna i lagen om inkomstgrundad ålderspension om fast-

ställande av pensionsgrundande inkomst, andra pensionsgrundande be-

lopp, pensionsrätt och pensionspoäng samt tillgodoräknande av vårdår

skall tillämpas första gången för år 1999.

Bestämmelserna i lagen om inkomstgrundad ålderspension om fast-

ställande av

1. inkomstbasbelopp skall tillämpas första gången för år 2002,

2. arvsvinstfaktorer för fördelning av arvsvinster enligt 5 kap. 5 §

första stycket nämnda lag skall tillämpas första gången för år 2000, och

3. förvaltningskostnadsfaktorer skall tillämpas första gången för år

2001.

4 § Lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst en-

ligt lagen (1962:381) om allmän försäkring skall upphöra att gälla vid

utgången av år 1998. Bestämmelserna i den lagen skall dock fortsätta att

gälla vid beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen om

allmän försäkring avseende år 1998 och tidigare. Vid tillämpningen av

1 § lagen om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring skall dock län i stället avse region och

Skattemyndigheten i Stockholms län avse Skattemyndigheten i

Stockholm.

För den som är född år 1937 eller tidigare skall, när det gäller fast-

ställande av pensionsgrundande inkomst, i stället för vad som föreskrivs

i 13 kap. 9 16 §§, 17 § första stycket och 18 20 §§ samt 15 kap. 4 §

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension, 8 9 och 11 §§

lagen om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen om

allmän försäkring fortsätta att gälla.

5 § Lagen (1994:1748) om förvaltning av vissa tilläggspensionsavgifter

skall upphöra att gälla vid utgången av år 1998. Bestämmelserna i 3 §

den upphävda lagen skall fortfarande tillämpas i fråga om redovisning år

1999.

6 § Lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring skall upphöra att gälla

vid utgången av år 2000. Den upphävda lagen skall dock fortfarande gälla

i fråga om dels redan beviljade delpensioner, dels delpension som söks

före upphävandet och skall beviljas för tid med början före den 1 januari

2001.

Vid tillämpning av bestämmelserna i 5 § andra stycket i den upphävda

lagen skall med ålderspension enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring likställas ålderspension enligt lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension.

Övergångsbestämmelser

7 § Regeringen skall för varje år avseende åren 1960 1998 fastställa ett

inkomstindex.

Detta index skall visa den relativa förändringen av de inkomster som

uppburits av personer som har fyllt högst 64 år och som ligger till grund

för beräkning av pensionspoäng enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring räknat per person med sådana inkomster. Inkomsterna skall

beräknas på så sätt att de tillgodoräknade pensionspoängen, med tillägg

av en poäng, multipliceras med det basbelopp som för varje år anges i 9

§ 1 3. Uppgifter om de angivna inkomsterna skall hämtas från

Riksförsäkringsverkets pensionspoängstatistikregister vid utgången av år

1999.

Förändringen av indextalet mellan de på varandra följande åren 1960

1962 skall motsvara förändringen av de inkomster som anges i första

stycket mellan år 1960 och år 1961. Förändringen av indextalet mellan

år 1962 och år 1963 skall motsvara den genomsnittliga årliga relativa

förändringen av dessa inkomster mellan åren 1960 1962.

Förändringen av indextalet mellan två på varandra följande år skall för

åren 1964 1999 motsvara den beräknade genomsnittliga årliga relativa

förändringen av de inkomster som anges i första stycket under en period

av tre år före det år inkomstindexet avser. Vid beräkningen av

inkomsterna skall den årliga förändringen i det allmänna prisläget räknat

från juni månad till juni månad under samma period frånräknas. Det

framräknade värdet skall därefter omräknas med förändringen i det

allmänna prisläget i juni månad två år före det år indexet avser och det

allmänna prisläget i juni månad året närmast före det året.

Inkomstindexet anges för varje år med ett tal, bestämt med beaktande

av att inkomstindexet för år 1999 enligt 1 kap. 5 § tredje stycket lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension skall vara 100,00.

8 § Förändringen av det inkomstmått som används vid beräkningen av de

försäkrades årliga inkomster från år 1998 till år 1999 skall när det

gäller inkomstindexet för åren 2000 2002 beaktas på följande sätt.

Beräkningen av genomsnittsinkomsten år 1999 skall göras såväl i

enlighet med vad som anges i 1 kap. 5 § lagen om inkomstgrundad

ålderspension, utan avdrag för allmän pensionsavgift, som i enlighet med

vad som anges i 7 § denna lag. Kvoten mellan genomsnittsinkomsterna

beräknade i den angivna ordningen skall sedan räknas fram. Det

framräknade talet skall vid beräkningen av inkomstindexet därefter

multipliceras med den genomsnittliga inkomsten som beräknats för det

fjärde året före det år som inkomstindexet avser.

9 § För år före år 2001 skall vid tillämpning av lagen (1998:000) om in-

komstgrundad ålderspension med ett inkomstbasbelopp likställas

1. för åren 1960 1994 det vid respektive års ingång gällande basbe-

loppet enligt lagen (1959:291) om försäkring för allmän tilläggspension

och lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2. för åren 1995 och 1996 det för respektive år gällande basbeloppet

enligt lagen om allmän försäkring sedan detta ökats med det belopp som

följer av 1 kap. 6 § sista stycket den lagen i dess lydelse före den 1 juli

1996,

3. för åren 1997 och 1998 det för respektive år gällande förhöjda bas-

beloppet enligt lagen om allmän försäkring, och

4. för åren 1999 och 2000 det för respektive år gällande förhöjda

prisbasbeloppet enligt lagen om allmän försäkring.

10 § För tid före år 1999 skall, vid tillämpning av lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension, med en persons pensionsgrundande in-

komst respektive pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. 4 § den lagen

avses de pensionspoäng som personen med anledning av sin pensions-

grundande inkomst respektive förtidspension tillgodoräknats för det be-

rörda året enligt lagen (1959:291) om försäkring för allmän tilläggspen-

sion eller enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring multiplicerat

med det basbelopp för respektive år som anges i 9 § 1 3 och avrundat

till närmaste hundratal kronor. Om det framräknade beloppet slutar på

50 kronor skall avrundning ske till närmast högre hundratal kronor.

Vid beräkning enligt första stycket skall pensionspoängen som avser

pensionsgrundande inkomst ökas med talet ett. Om den som tillgodoräk-

nats pensionspoäng med anledning av förtidspension inte för samma år

tillgodoräknats pensionspoäng för pensionsgrundande inkomst skall i

stället pensionspoängen med anledning av förtidspensionen ökas med

talet ett.

Vid beräkning av pensionsgrundande belopp enligt första och andra

styckena skall, om sådant förhållande som avses i 15 kap. 19 § lagen om

inkomstgrundad ålderspension gällt för en pensionsberättigad, bestäm-

melserna om proportionering i den paragrafen tillämpas beträffande

nämnda belopp.

11 § För den som är född år 1937 eller tidigare skall, vid beräkning av

pensionsgrundande inkomst för åren 1999 2001, hänsyn endast tas till

summan av inkomster av anställning och inkomster av annat

förvärvsarbete till den del denna överstiger ett förhöjt prisbasbelopp

enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Prisbasbeloppet skall i första hand avräknas mot inkomster av

anställning.

12 § Förbindelser som före den 1 januari 1999 ingåtts enligt 11 kap. 2 §

respektive 20 kap. 15 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall

gälla även vid tillgodoräknande av pensionsgrundande inkomst enligt

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension på grund av be-

stämmelserna i 2 kap. 11 och 12 §§ respektive 15 kap. 18 § sistnämnda

lag.

13 § Vid tillämpning av bestämmelserna om avdrag för allmän pen-

sionsavgift i 2 kap. 22 § första stycket lagen (1998:000) om inkomst-

grundad ålderspension vid beräkning av pensionsgrundande inkomst för

år 1999 skall, om beskattningsåret omfattar tid såväl före som efter ut-

gången av år 1998 och den skattskyldige inte visar annat, så stor del av

beskattningsårets inkomst anses hänförlig till tiden efter utgången av år

1998 som svarar mot förhållandet mellan den del av beskattningsåret

som infaller under denna tid och hela beskattningsåret.

14 § Vid beräkning av pensionsrätt och pensionspoäng för år 1999 skall,

vid bristande eller underlåten avgiftsbetalning, bestämmelserna i 4 kap.

4 och 8 §§ lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension

tillämpas beträffande sådana inkomster som avses i 2 kap. 6 § första

stycket 5 samma lag endast i den utsträckning de med tillämpning av

13 § skall anses hänförliga till tid efter utgången av år 1998.

15 § För den som är född år 1937 eller tidigare skall, i stället för

bestämmelserna om tillgodoräknande och fastställande av

pensionspoäng i 4 kap. lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension, gälla vad som föreskrivs om tillgodoräknande av sådan

pensionspoäng i 11 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring i

paragrafens lydelse före den 1 januari 1999. Därvid skall

1. vad som sägs om tilläggspensionsavgift i stället avse ålderspen-

sionsavgift och allmän pensionsavgift,

2. vad som sägs om inkomst som avses i 11 kap. 3 § första stycket d

lagen om allmän försäkring i stället gälla inkomst som avses i 2 kap. 6 §

första stycket 5 lagen om inkomstgrundad ålderspension, och

3. med basbelopp avses det förhöjda prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 §

lagen om allmän försäkring.

För den som har beviljats förtidspension för tid med början efter ut-

gången av år 1998 och som inte har uppburit sådan pension till någon del

dessförinnan skall dock för tillgodoräknande av pensionspoäng med

anledning av förtidspension gälla de nya bestämmelserna i 4 kap. 9 §

lagen om inkomstgrundad ålderspension. Vidare skall vad som sägs i

11 kap. 6 § första stycket lagen om allmän försäkring i styckets lydelse

före den 1 januari 1999 om inkomster som avses i punkt 2 i första

stycket i denna paragraf tillämpas endast beträffande inkomster som,

med tillämpning av bestämmelserna i 13 § denna lag, skall anses

hänförliga till tiden före utgången av år 1998.

Pensionspoäng skall inte tillgodoräknas enligt första och andra

styckena för det år under vilket den försäkrade har avlidit.

16 § Anmälan om överföring av pensionsrätt enligt 4 kap. 7 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension som görs under år 1999

får, om makarna begär det, verkan avseende pensionsrätt som tillgodo-

räknas för det året.

17 § Vid omräkning av inkomstpension enligt 5 kap. 14 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension och av tilläggspension

enligt 6 kap. 4 § samma lag vid årsskiftet 2001/2002 skall talet 1,016

ersättas med talet 0,996.

18 § Med pensionspoäng enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension skall för tid före den 1 januari 1999 likställas pensions-

poäng enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Med tilläggspen-

sion enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension skall för tid före

den 1 januari 2001 likställas tilläggspension i form av ålderspension

enligt lagen om allmän försäkring.

19 § Har på grund av underlåten avgiftsbetalning pensionspoäng inte till-

godoräknats en pensionsberättigad för tid före år 1998, skall vid beräk-

ning av tilläggspension enligt 6 kap. 3 § lagen (1998:000) om inkomst-

grundad ålderspension hänsyn tas till så stor del av den produkt som an-

ges i 6 kap. 2 § första stycket 1 samma lag och det belopp som anges i

punkt 2 i samma stycke, som svarar mot förhållandet mellan det antal år,

dock högst 30, för vilka pensionspoäng har tillgodoräknats den

pensionsberättigade och talet 30 ökat med ett för varje år före år 1998

för vilket han eller hon till följd av underlåten avgiftsbetalning inte har

tillgodoräknats pensionspoäng. Nämnda tal får därvid inte ökas till mer

än 50.

20 § För en pensionsberättigad som är svensk medborgare och född år

1914 eller tidigare skall inte 19 § gälla.

För en pensionsberättigad som är svensk medborgare och född under

något av åren 1915 1923 skall vid tillämpning av 19 § talen 30 bytas ut

mot talen 20 ökat med ett för varje helt år som har förflutit från och

med år 1915 till utgången av det år då den pensionsberättigade är född.

Dessutom skall för varje sådant år, den ökning enligt 19 § som föranleds

av underlåten avgiftsbetalning göras med en tiondel av det antal år för

vilket han eller hon av sådan anledning inte har tillgodoräknats

pensionspoäng.

21 § För en pensionsberättigad som är född år 1923 eller tidigare och

för vilken undantagande enligt 11 kap. 7 § lagen (1962:381) om allmän

försäkring i dess lydelse före den 1 januari 1982 gällt, skall vid

beräkning av tilläggspension bestämmelserna i 19 § tillämpas på

motsvarande sätt för år för vilket den försäkrade till följd av

undantagandet fått pensionspoängen minskad med mer än en poäng eller

inte tillgodoräknats någon pensionspoäng.

Första stycket skall dock inte gälla en svensk medborgare född år

1914 eller tidigare. För en pensionsberättigad som är svensk

medborgare och född något av åren 1915 1923 skall 20 § andra stycket

tillämpas på motsvarande sätt för år för vilket den försäkrade till följd av

undantagandet fått pensionspoängen minskad med mer än en poäng eller

inte tillgodoräknats någon pensionspoäng.

22 § För en pensionsberättigad som är född år 1927 eller tidigare skall

vid beräkning av tilläggspension enligt 6 kap. 2 § lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension, bestämmelserna i 15 kap. 2 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring i dess lydelse före den 1 januari 1974

tillämpas på motsvarande sätt för tid före nämnda datum.

23 § Punkterna 3 och 4 övergångsbestämmelserna till lagen (1974:784)

om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring skall fortfarande

gälla när det gäller beräkning av tilläggspension för de pensionsberät-

tigade som avses där.

Vid beräkning av tilläggspension skall i sådana fall som avses i punk-

ten 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1974:784) om ändring i

lagen om allmän försäkring reduktionsfaktorn 0,5 gälla.

24 § Vid beräkning av ökning av tilläggspensionen enligt 6 kap. 5 § andra

stycket lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension respektive

avdrag från pensionen enligt 6 kap. 6 § samma lag skall faktorn 0,7

procent ersättas av faktorn 0,6 procent för månad före den 1 juli 1990.

25 § Bestämmelserna i 10 kap. 1 § andra stycket lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension skall inte tillämpas år 1999 under den tid

när pensionsspararen första gången får välja placering av premiepen-

sionsmedlen.

26 § Inkomstpension enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension skall betalas ut utan ansökan från och med januari år 2001

till den som vid utgången av år 2000 uppbär ålderspension enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

27 § Överenskommelser som regeringen före utgången av år 1998 har

ingått med främmande makt angående utsträckt tillämpning av lagen

(1962:381) om allmän försäkring eller om undantag i vissa fall från vad

i den lagen är stadgat och som skall tillämpas vid tillgodoräknande av

pensionsgrundande inkomst, pensionspoäng eller vårdår enligt 11 kap.

lagen om allmän försäkring, skall för tid efter utgången av år 1998 i

stället tillämpas vid tillgodoräknande av pensionsgrundande inkomst,

pensionspoäng eller vårdår enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension. Vidare skall vad som av en sådan överenskommelse

följer om försäkring för tilläggspension och om bosättning i Sverige,

också vid tillämpning av bestämmelserna i lagen om inkomstgrundad

ålderspension om tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp enligt

3 kap. och pensionsrätt enligt 4 kap. anses gälla försäkring för

inkomstgrundad ålderspension och bosättning här.

Pensionsrätt m.m. för åren 1960 1998

Beräkning och fastställande av pensionsrätt och av andra

pensionsgrundande belopp än pensionsgrundande inkomst

28 § Pensionsrätt enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension skall fastställas för åren 1960 1998 för den som var

försäkrad respektive år. Detsamma gäller pensionsgrundande belopp för

föräldrar till små barn enligt 3 kap. 10 § och, för åren 1995 1998,

pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring enligt 3 kap. 8 § samma

lag.

Pensionsrätt enligt första stycket första meningen beräknas, utom på

pensionsgrundande inkomster beräknade enligt 10 §, på pensionsgrun-

dande belopp som avses i 10 § och i första stycket andra meningen.

Första stycket gäller inte personer som avlidit före den 1 januari

1999.

29 § Vid beräkning och fastställande av pensionsrätt och pensionsgrun-

dande belopp enligt 28 § gäller, med de ändringar som anges i andra och

tredje styckena samt 30 35 §§, i tillämpliga delar följande

bestämmelser i lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension:

 3 kap. 2 och 3 §§ om fastställande av andra pensionsgrundande be-

lopp än pensionsgrundande inkomst,

 3 kap. 8 § och 9 § första stycket om pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring,

 3 kap. 10 12, 17 och 19 §§, 22 § andra stycket andra meningen samt

23 § om pensionsgrundande belopp för föräldrar till små barn, och

 4 kap. 1 § första stycket och 2 § om fastställande av pensionsrätt.

När pensionsgrundande belopp enligt 28 § fastställs skall, om pen-

sionspoäng på grund av underlåten eller bristande avgiftsbetalning inte

har tillgodoräknats till fullo, 3 kap. 2 § andra stycket lagen om inkomst-

grundad ålderspension tillämpas som om full avgift betalats inom före-

skriven tid. Då inkomst undantagits från försäkringen för tilläggspension

enligt lagen (1959:291) om försäkring för allmän tilläggspension eller

lagen (1962:381) om allmän försäkring skall sistnämnda bestämmelse i

lagen om inkomstgrundad ålderspension tillämpas som om inkomsten

inte undantagits från försäkringen för tilläggspension. Vid beräkning en-

ligt 3 kap. 9 § första stycket och 17 § första stycket 2 lagen om

inkomstgrundad ålderspension av genomsnittet av samtliga fastställda

pensionsgrundande inkomster för försäkrade under 65 år skall de

inkomster användas som ligger till grund för bestämmande av

inkomstindex enligt 7 § denna lag.

Bestämmelserna i 3 kap. 23 § lagen om inkomstgrundad ålderspension

skall tillämpas endast i fråga om faderskapsdom som vunnit laga kraft

efter utgången av år 1998.

30 § Vid tillämpning av 28 § skall den anses försäkrad som respektive år

var försäkrad för tilläggspension enligt lagen (1959:291) om försäkring

för allmän tilläggspension respektive lagen (1962:381) om allmän

försäkring. Detta gäller dock inte den som var försäkrad för

tilläggspension endast på grund av att han eller hon tillgodoräknats

pensionspoäng för tidigare år. Som bosatt i Sverige skall vidare den

anses vara som respektive år skulle anses som bosatt här enligt de lagar

som anges i detta stycke.

För en person som tillgodoräknats pensionspoäng för något av åren

1960 1998 skall, utan hinder av första stycket, pensionsrätt alltid fast-

ställas på de belopp som följer av 10 §.

31 § För åren 1960 1994 skall pensionsrätt för inkomstpension utgöra

18,5 procent av pensionsunderlaget. Någon pensionsrätt för premiepen-

sion skall inte fastställas för de åren.

För åren 1995 1998 skall pensionsrätt för inkomstpension utgöra

16,5 procent av pensionsunderlaget och pensionsrätt för premiepension

skall utgöra 2 procent av samma underlag. När pensionsrätt för

premiepension fastställs för de åren skall vidare bortses från den del av

pensionsunderlaget som hänför sig till andra pensionsgrundande belopp

än pensionsgrundande inkomst. Den försäkrades pensionsrätt för

inkomstpension skall för de åren utgöra 18,5 procent av den delen av

pensionsunderlaget.

Vid bestämmande av pensionsrätt för åren 1960 1998 för personer

födda under åren 1938 1953 skall bestämmelserna i 4 kap. 6 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension tillämpas.

Pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring

32 § För år 1995 skall pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring

enligt 3 kap. 8 § lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension

även tillgodoräknas en försäkrad som under det året genomgått grundut-

bildning enligt värnpliktslagen (1941:967), lagen (1966:413) om

vapenfri tjänst eller lagen (1980:1021) om militär grundutbildning för

kvinnor eller repetitionsutbildning i omedelbar anslutning till

grundutbildning enligt värnpliktslagen. Detsamma gäller för åren 1996

1998 för den som genomgått grundutbildning enligt lagen om militär

grundutbildning för kvinnor.

Sådan utbildning som avses i första stycket skall därvid likställas med

grundutbildning enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Vidare

skall dagersättning för sådan utbildning som avses i första stycket lik-

ställas med dagersättning enligt samma lag.

Pensionsgrundande belopp för föräldrar till små barn

33 § En försäkrad skall för åren 1960 1998 tillgodoräknas pensions-

grundande belopp för föräldrar till små barn enligt 3 kap. 10 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension även om han eller hon

inte varit bosatt tillsammans med barnet.

Kan båda föräldrarna enligt 3 kap. 11 och 12 §§ lagen om inkomst-

grundad ålderspension tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för för-

äldrar till små barn, skall beloppet tillgodoräknas den av dem som, för

det år det pensionsgrundande beloppet hänför sig till, tillgodoräknats

lägst pensionspoäng enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Har

ingen av föräldrarna tillgodoräknats pensionspoäng för det året eller har

de tillgodoräknats lika hög pensionspoäng, skall det pensionsgrundande

beloppet tillgodoräknas modern.

34 § För åren 1960 1998 skall, om pensionspoäng på grund av under-

låten eller bristande avgiftsbetalning inte har tillgodoräknats till fullo,

vid tillämpning av 3 kap. 17 § första stycket 1 och 2 lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension och vid tillämpning av 33 § andra

stycket denna lag, pensionsgrundande inkomst och andra

pensionsgrundande belopp under intjänandeåret beräknas som om full

avgift har betalats inom föreskriven tid. Då inkomst undantagits från

försäkringen för tilläggspension enligt lagen (1959:291) om försäkring

för allmän tilläggspension eller lagen (1962:381) om allmän försäkring

skall beräkningen göras som om inkomsten inte undantagits från

försäkringen för tilläggspension.

35 § Vid omräkning enligt 3 kap. 19 § första stycket lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension skall för åren 1960 1981 med

prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring avses det

vid ingången av respektive år gällande basbeloppet enligt lagen

(1959:291) om försäkring för allmän tilläggspension eller lagen om

allmän försäkring.

Omräkning av pensionsbehållning

36 § Bestämmelserna i 5 kap. 6 § första stycket och 9 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension skall i tillämpliga delar

gälla för åren 1961 1998.

Fördelning av premiepensionsmedel

37 § Avgiftsmedel som hänför sig till intjänandeåren 1995 1998 skall

tillföras dem för vilka pensionsrätt för premiepension har fastställts för

nämnda år. Medlen skall tillföras var och en med ett belopp som

motsvarar hans eller hennes fastställda pensionsrätt för premiepension

för respektive år.

Om summan av fastställda pensionsrätter överstiger de inbetalda av-

giftsmedlen, skall underskottet täckas av de avgiftsmedel som hänför sig

till intjänandeåret 1999. Om summan av fastställda pensionsrätter

understiger de inbetalda avgiftsmedlen, skall överskottet föras över till

den tillfälliga förvaltningen hos Riksgäldskontoret enligt 8 kap. 1 §

första stycket lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension.

38 § Den samlade avkastningen på avgiftsmedel som uppkommit under

åren 1995 1998 skall tillföras dem för vilka pensionsrätt för

premiepension har fastställts för intjänandeåren 1995 1997. Detsamma

gäller den avkastning som efter utgången av år 1998 uppkommer dels på

avgiftsmedel som hänför sig till intjänandeåren 1995 1997, dels på den

samlade avkastning som uppkommit under åren 1995 1998 som inte

avser avgiftsmedel hänförliga till intjänandeåret 1998. Avkastningen

skall fördelas mellan summan av fastställda pensionsrätter för

respektive år i förhållande till hur länge avgiftsmedlen för det året stått

inne på kontot. Den avkastning som belöper på summan av fastställda

pensionsrätter för ett visst intjänandeår skall därefter fördelas i

förhållande till vars och ens fastställda pensionsrätt för premiepension

för det året. Övrig avkastning på avgiftsmedel hänförliga till tiden före år

1999 skall fördelas enligt bestämmelserna i 8 kap. 1 § andra stycket

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension.

39 § De medel som vid utgången av år 1998 finns på det konto hos

Riksgäldskontoret som avses i lagen (1994:1748) om förvaltning av

vissa tilläggspensionsavgifter skall den 1 januari 1999 föras över till

förvaltning enligt 8 kap. 1 § första stycket lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension.

De kostnader för Premiepensionsmyndigheten år 1999 som inte täcks

på annat sätt, får, efter regeringens medgivande, dras av från av-

kastningen på medel som förvaltas enligt 8 kap. 1 § första stycket

samma lag.

40 § När pensionsrätt för premiepension har fastställts enligt 28 § skall

bestämmelserna i 8 kap. 2 4 §§ lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension om överföring till förvaltare m.m. tillämpas i fråga om de

medel och den avkastning som avses i 37 och 38 §§ denna lag.

Överföringen till förvaltare skall genomföras före utgången av år 1999.

Beslut m.m.

41 § En far som för något av åren 1960 1998 vill tillgodoräknas ett

pensionsgrundande belopp för föräldrar till små barn enligt 3 kap. 10 §

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension skall skriftligen

ansöka om detta hos den allmänna försäkringskassan och visa att han

uppfyller villkoren för att tillgodoräknas ett sådant belopp. Om modern

till det eller de barn det pensionsgrundande beloppet avser lever den

1 januari 1999, skall sådan ansökan ha kommit in till försäkringskassan

senast den 31 augusti 1999.

42 § För beslut enligt 28 § gäller bestämmelserna i 13 kap. 4 6 §§ lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension.

43 § Den allmänna försäkringskassan skall skriftligen underrätta den

som beslut enligt 28 § avser om pensionsgrundande belopp eller

pensionsrätt för åren 1960 1998 som fastställts för honom eller henne.

Underrättelsen skall skickas till den som beslutet avser, när det gäller

pensionsrätt för premiepension för åren 1995 1997, senast den 31 maj

1999 och, när det gäller beslut om pensionsgrundande belopp och

pensionsrätt i övrigt, senast den 31 mars 2000. Av underrättelsen skall

det framgå hur man begär omprövning och överklagar beslutet.

Underrättelse behöver dock inte sändas till personer som vid tidpunk-

ten för beslutet inte är inskrivna hos någon försäkringskassa.

44 § För beslut enligt 28 § gäller, om inte annat framgår av andra stycket

eller 45 §, i tillämpliga delar följande bestämmelser i lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension:

 13 kap. 7 § om ändring av beslut,

 13 kap. 9 § första och andra styckena, 10 §, 12 §, 13 § andra och

tredje styckena samt 15 och 16 §§ om omprövning av beslut,

 13 kap. 17, 18, 20 och 21 §§, 22 § första och tredje styckena samt

23 § om överklagande av beslut,

 15 kap. 3 § om underrättelse till enskild, samt

 15 kap. 10, 11, 13 och 14 §§ om uppgiftsskyldighet m.m.

Vid tillämpning av 13 kap. 12 § lagen om inkomstgrundad ålderspen-

sion skall hänvisningen till 13 kap. 11 § samma lag i stället avse 45 §

denna lag.

45 § Den som vill begära omprövning av beslut enligt 28 § skall göra

detta skriftligen senast den 31 augusti 2000 i fråga om beslut som skall

meddelas senast den 31 maj 1999 och senast den 30 juni 2001 i fråga

om beslut som skall meddelas senast den 31 mars 2000. Om den som

begär omprövning gör sannolikt att han eller hon inte inom två månader

före utgången av nämnda tid fått kännedom om beslutet, skall begäran i

stället ha kommit in inom två månader från den dag då den som begär

omprövningen fick sådan kännedom.

Om ett pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. 10 § har ändrats för en

förälder eller därmed likställd på grund av att förutsättningarna för att

tillgodoräknas beloppet inte är uppfyllda, får omprövning ske på begäran

av den som då kan tillgodoräknas beloppet även om ingen anmälan enligt

41 § har gjorts. Vad som föreskrivs i första stycket andra mening skall

då också gälla, om den som i så fall kan tillgodoräknas ett sådant belopp

gör sannolikt att han eller hon först efter utgången av den tid som anges

i första stycket första meningen har fått kännedom om att det pensions-

grundande belopp som har bestämts för den andre har ändrats.

Omprövar allmän försäkringskassa självmant beslut enligt 28 § skall

omprövningsbeslutet, om inte annat följer av 44 §, meddelas senast den

31 augusti 2000 i fråga om beslut som meddelas senast den 31 maj

1999 och senast den 30 juni 2001 i fråga om beslut som skall meddelas

senast den 31 mars 2000.

46 § Beslut enligt 28 § får överklagas av Riksförsäkringsverket senast

den 31 augusti 2000 beträffande beslut som meddelas senast den 31 maj

1999 och senast den 30 juni 2001 beträffande beslut som skall

meddelas senast den 31 mars 2000. Om beslutet har meddelats efter den

30 juni 2000 respektive efter den 30 april 2001 får dock överklagandet

komma in inom två månader från den dag då beslutet meddelades.

2.3 Förslag till lag med vissa bestämmelser om

Premiepensionsmyndigheten

Härigenom föreskrivs följande.

1 § I denna lag finns vissa bestämmelser om Premiepensionsmyndig-

hetens tillämpning av försäkringsrörelse- och redovisningsregler. I

lagen finns också bestämmelser om det närmare innehållet i

Finansinspektionens tillsyn över myndigheten. De grundläggande

bestämmelserna om Premiepensionsmyndighetens uppgifter finns i

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension.

Regler för försäkringsverksamheten

2 § Följande bestämmelser i 7 kap. försäkringsrörelselagen (1982:713),

och föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser,

skall gälla för Premiepensionsmyndighetens försäkringsverksamhet:

 1 § om storleken av ett försäkringsbolags försäkringstekniska

avsättningar,

 2 § om beräkning av premiereserv,

 3 8 a §§ om försäkringstekniska grunder,

 9 11 §§ om placering av tillgångar som motsvarar försäkringstek-

niska avsättningar, och

 17 b § om användning av optioner och liknande finansiella instru-

ment.

Bestämmelserna i 7 kap. 10 b, 10 c och 10 e §§

försäkringsrörelselagen gäller dock bara för den del av verksamheten

som avser tillhandahållande av livräntor enligt 9 kap. 2 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension eller efterlevandeskydd

enligt 10 kap. 1 § samma lag.

Vid tillämpningen av de bestämmelser och föreskrifter som anges i

första stycket skall myndigheten anses som ett livförsäkringsbolag. Vad

som sägs om dotterföretag i 7 kap. 10 a § försäkringsrörelselagen skall

avse företag i vilka staten har ett sådant inflytande som anges i 1 kap. 9 §

första, andra eller tredje stycket samma lag, om myndigheten företräder

staten som ägare.

3 § Premiepensionsmyndigheten får inte förvärva så många aktier i ett

svenskt aktiebolag, vars aktier är noterade, att röstetalet för dem tillsam-

mans med myndighetens övriga aktier i samma bolag överstiger fem

procent av röstetalet för samtliga aktier i bolaget. Med notering avses

notering vid en svensk eller utländsk börs, en auktoriserad

marknadsplats eller någon annan reglerad marknad.

4 § Överskott som uppstår i Premiepensionsmyndighetens verksamhet

skall tillföras pensionsspararna i form av återbäring. Överskottsmedlen

får tas i anspråk endast om det kan ske utan att det äventyrar myndig-

hetens förmåga att betala ut de pensioner som pensionsspararna har rätt

till. Överskottsmedlen skall tas i anspråk i en takt som främjar en jämn

utveckling av pensionerna över tiden.

Fördelningen av återbäringen mellan pensionsspararna skall göras med

hänsyn tagen till i vilken utsträckning de medel som förvaltas för varje

pensionssparares räkning har bidragit till uppkomsten av överskottet.

Redovisning

5 § Premiepensionsmyndigheten skall för varje kalenderår upprätta en

årsredovisning enligt lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäk-

ringsföretag. För denna redovisning skall följande bestämmelser i den

lagen, och föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa

bestämmelser, tillämpas:

 1 kap. 2 § om hänvisningar till årsredovisningslagen (1995:1554),

 1 kap. 3 § om vissa definitioner,

 2 kap. 1 § andra stycket om skyldighet att ta in en resultatanalys i

årsredovisningen,

 2 kap. 2 § om årsredovisningens delar m.m.,

 3 kap. om balans- och resultaträkning,

 4 kap. om värderingsregler,

 5 kap. om tilläggsupplysningar,

 6 kap. om förvaltningsberättelse och resultatanalys, och

 9 kap. 2 § om överklagande av Finansinspektionens beslut.

Om myndigheten företräder staten som ägare för ett eller flera

företag, i vilka staten har ett sådant inflytande som anges i 1 kap. 9 §

första, andra eller tredje stycket försäkringsrörelselagen (1982:713),

skall myndigheten även upprätta en koncernredovisning med tillämpning

av bestämmelserna om sådan redovisning i 7 kap. 2 4 §§ lagen om

årsredovisning i försäkringsföretag samt av föreskrifter som har

meddelats med stöd av dessa bestämmelser.

Vid tillämpningen av de bestämmelser och föreskrifter som anges i

första och andra styckena skall myndigheten anses som ett livförsäk-

ringsföretag. Vad som sägs om intresseföretag skall avse företag i vilka

staten har ett sådant inflytande som anges i 1 kap. 5 § årsredovisnings-

lagen, om myndigheten företräder staten som ägare. Vad som sägs om

företagets verkställande direktör skall avse myndighetens chef.

6 § Årsredovisningen skall ges in till Finansinspektionen så snart det kan

ske och senast inom sex månader från kalenderårets utgång.

Information

7 § Premiepensionsmyndigheten skall se till att pensionsspararna får

tillgång till den information de behöver för att ta till vara sin rätt i

premiepensionssystemet.

Informationen enligt första stycket skall samordnas med Riksförsäk-

ringsverkets och de allmänna försäkringskassornas information till de

enskilda enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension.

Aktuarie

8 § Bestämmelserna i 8 kap. 18 § försäkringsrörelselagen (1982:713)

om aktuarie i försäkringsbolag som meddelar livförsäkring, och

föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser, skall

gälla för Premiepensionsmyndigheten.

Vid tillämpningen av de bestämmelser och föreskrifter som anges i

första stycket skall vad som sägs om verkställande direktören avse myn-

dighetens chef.

Revisorer

9 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall

årligen utse två auktoriserade revisorer att granska Premiepensions-

myndighetens årsredovisning enligt 5 § jämte räkenskaperna samt

ledningens förvaltning. Revisorerna skall avge en revisionsrapport till

regeringen.

Innehållet i Finansinspektionens tillsyn m.m.

10 § Följande bestämmelser i försäkringsrörelselagen (1982:713), och

föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser, skall

gälla för Finansinspektionens tillsyn över Premiepensionsmyndigheten

enligt 15 kap. 2 § lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension:

 19 kap. 3 § om skyldighet för styrelsen och vissa befattningshavare

att lämna upplysningar till inspektionen,

 19 kap. 8 § om rätt för inspektionen att sammankalla ett

försäkringsbolags styrelse,

 19 kap. 9 § om skyldighet för styrelsen och verkställande direktören

att hålla försäkringsbolagets räkenskapsmaterial m.m. tillgängligt för

granskning,

 19 kap. 10 § om skyldighet för vissa andra personer att lämna upp-

lysningar m.m. till inspektionen,

 19 kap. 11 § första, andra och femte styckena om rätt för inspek-

tionen att meddela erinringar och förelägganden att vidta rättelser,

 19 kap. 13 § om överklagande av inspektionens beslut, och

 19 kap. 15 § om avgifter för att bekosta inspektionens verksamhet.

Vid tillämpningen av de bestämmelser och föreskrifter som anges i

första stycket skall myndigheten anses som ett försäkringsbolag. Vad

som sägs om försäkringsbolagets verkställande direktör skall avse

myndighetens chef.

11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

medge undantag från de bestämmelser som anges i 2 § första stycket

samt 5 § första och andra styckena. Ett beslut enligt denna paragraf som

meddelats av en annan myndighet än regeringen, får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande

till kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.4 Förslag till lag om statlig ålderspensionsavgift

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Statlig ålderspensionsavgift skall för varje år betalas av staten enligt

denna lag.

Avgift betalas endast för försäkrade enligt lagen (1998:000) om in-

komstgrundad ålderspension som uppfyller förutsättningarna för

tillgodoräknande av pensionsrätt för inkomstpension eller av

pensionspoäng.

2 § Avgiften utgör 6,40 procent av ersättning i form av

1. sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring samt sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbets-

skadeförsäkring eller motsvarande ersättning som utgetts enligt annan

författning eller på grund av regeringens förordnande, i den utsträckning

ersättningen trätt i stället för en försäkrads inkomst av anställning enligt

2 kap. 3 § lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension eller in-

komst av annat förvärvsarbete enligt 2 kap. 6 § första stycket 1 4

nämnda lag,

2. föräldrapenningförmåner enligt lagen om allmän försäkring,

3. ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för

närståendevård,

4. ersättning som en allmän försäkringskassa utgett enligt 20 § lagen

(1991:1047) om sjuklön,

5. livränta enligt 4 kap. lagen om arbetsskadeförsäkring eller motsva-

rande livränta som bestäms med tillämpning av den lagen,

6. delpension enligt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring,

7. vårdbidrag enligt 9 kap. 4 och 4 a §§ lagen om allmän försäkring, i

den utsträckning bidraget inte är ersättning för merkostnader,

8. dagpenning från arbetslöshetskassa,

9. statsbidrag till arbetslösa som tillskott till deras försörjning när de

startar egen näringsverksamhet,

10. utbildningsbidrag i form av dagpenning under arbetsmarknadsut-

bildning och yrkesinriktad rehabilitering samt ersättning vid genera-

tionsväxling,

11. utbildningsbidrag för doktorander,

12. korttidsstudiestöd och vuxenstudiebidrag enligt studiestödslagen

(1973:349),

13. vuxenstudiebidrag enligt lagen (1983:1030) om särskilt vuxen-

studiestöd för arbetslösa samt särskilt utbildningsbidrag,

14. timersättning vid vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux),

15. dagpenning till totalförsvarspliktiga som tjänstgör enligt lagen

(1994:1809) om totalförsvarsplikt och till andra som får dagpenning en-

ligt de grunder som gäller för totalförsvarspliktiga, samt

16. bidrag från Sveriges författarfond och Konstnärsnämnden i den ut-

sträckning som regeringen så föreskriver.

3 § Avgift beräknas inte på ersättning enligt 2 § om ersättningen tillsam-

mans med annan inkomst av anställning och inkomst av annat förvärvs-

arbete understiger 24 procent av det för året gällande prisbasbeloppet

enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring.

4 § Vid beräkning av avgift på ersättning enligt 2 § skall det bortses från

en försäkrads inkomster som överstiger 8,06 förhöjda prisbasbelopp en-

ligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring i följande

ordning:

1. ersättningar enligt 2 § 1 som utgör inkomst av annat förvärvsarbete,

2. annan inkomst av annat förvärvsarbete,

3. ersättningar enligt 2 § som utgör inkomst av anställning,

4. annan inkomst av anställning.

5 § Avgiften utgör 18,5 procent av sådana pensionsgrundande belopp

som fastställs enligt 3 kap. lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

6 § Om sådan livränta som avses i 2 § 5 med tillämpning av 6 kap. 1 §

lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring har varit samordnad med

förtidspension eller efterlevandepension utgör avgiften 18,5 procent av

det belopp som på grund av samordningen inte betalas ut.

7 § Avgift skall för varje år betalas preliminärt med belopp som så nära

som möjligt beräknas motsvara den slutliga avgiften. Den preliminära

avgiften betalas varje månad. Regeringen skall bestämma storleken på de

belopp som skall betalas.

8 § Fördelningen av avgiften skall göras enligt följande. Den andel som

beräknas motsvara pensionsrätt för premiepension för samma år förs till

Riksgäldskontoret för tillfällig förvaltning enligt 8 kap. 1 § första

stycket lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension.

Återstoden förs till Allmänna pensionsfonden.

Regeringen skall för varje år fastställa andelarna efter förslag från

Riksförsäkringsverket.

9 § Slutlig avstämning av avgifterna skall göras året efter

fastställelseåret. Den skillnad som framkommer mellan beräknade

belopp och de belopp som slutligt framräknas för det aktuella året skall

regleras i samband med att storleken på de preliminära avgifterna

bestäms. Det belopp som skall regleras gentemot Riksgäldskontoret

beräknas med sådan avkastning som anges i 8 kap. 1 § första stycket

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension och det belopp

som skall regleras gentemot Allmänna pensionsfonden med sådan ränta

som anges i 19 kap. 3 § skattebetalningslagen (1997:483).

Med fastställelseår avses detsamma som enligt 1 kap. 8 § första

stycket lagen om inkomstgrundad ålderspension.

10 § Avgiften används till finansiering av försäkringen för inkomstgrun-

dad ålderspension enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålders-

pension.

1. Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998 och tillämpas första

gången på ersättningar och pensionsgrundande belopp som beräknas för

år 1999.

2. Under åren 1999 och 2000 skall utöver vad som sägs i 10 §

avgiften även finansiera försäkringen för tilläggspension i form av

ålderspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och

folkpension i form av ålderspension enligt samma lag för personer med

rätt till sådan tilläggspension.

2.5

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring

dels att 11 kap. 2 6 a §§ och 20 kap. 14 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 3 och 6 §§, 3 kap. 2 och 2 a §§, 5 kap. 6 §, 6 kap. 3 §,

11 kap. 1 §, 12 kap. 3 §, 13 kap. 2 och 4 §§, 15 kap. 2 §, 16 kap. 5 §,

19 kap. 1 och 4 §§, 20 kap. 2 och 15 §§ samt punkt 8 i övergångsbe-

stämmelserna till lagen (1988:881) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §

Försäkrade enligt denna lag är dels svenska medborgare, dels personer

som utan att vara svenska medborgare är bosatta i riket. En försäkrad

som lämnar Sverige skall fortfarande anses vara bosatt i riket, om

utlandsvistelsen är avsedd att vara längst ett år.

Utländsk sjöman på svenskt

handelsfartyg är försäkrad för

tilläggspension även om han ej är

bosatt i riket.

Utländsk sjöman på svenskt

handelsfartyg är försäkrad för

tilläggspension även om han eller

hon inte är bosatt i riket.

Såvitt angår försäkringen för

tilläggspension är den som enligt

11 kap. 6 § tillgodoräknats pen-

sionspoäng försäkrad, även om

han ej längre uppfyller förutsätt-

ningarna enligt första eller andra

stycket.

Om regeringen inte

föreskriver annat, skall den som

av en statlig arbetsgivare sänds till

ett annat land för arbete för

arbetsgivarens räkning anses

bosatt i riket under hela

utsändningstiden även om denna är

avsedd att vara längre än ett år.

Detta gäller även medföljande

make samt barn som inte fyllt 18

år. Med make likställs den som

utan att vara gift med den utsände

lever tillsammans med denne, om

de tidigare har varit gifta eller

gemensamt har eller har haft barn.

Såvitt angår försäkringen för

tilläggspension är den som enligt

4 kap. 1 § lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

m.m. eller 11 kap. 6 § denna lag,

i detta lagrums lydelse före den

1 januari 1999, tillgodoräknats

pensionspoäng försäkrad, även om

han eller hon inte längre uppfyller

förutsättningarna enligt första

eller andra stycket.

Den som av en statlig arbets-

givare sänds till ett annat land för

arbete för arbetsgivarens räkning

skall anses bosatt i riket under

hela utsändningstiden även om

denna är avsedd att vara längre än

ett år. Detta gäller även

medföljande make samt barn som

inte fyllt 18 år. Med make

likställs den som utan att vara gift

med den utsände lever

tillsammans med denne, om de

tidigare har varit gifta eller ge-

mensamt har eller har haft barn.

6 §

Inom den allmänna försäkringen

skall de beräkningar, som anges i

denna lag, göras med anknytning

till ett basbelopp. Vissa be-

räkningar skall dock göras enligt

vad som anges i tredje och femte

styckena.

Basbeloppet räknas fram

genom att bastalet 36 273

multipliceras med ett

jämförelsetal som minskats med

talet 1 och därefter multiplicerats

med 0,80, varefter ett ett tillägg

gjorts med talet 1. Jämförelsetalet

anger förhållandet mellan det

allmänna prisläget i juni året före

det som basbeloppet avser och

prisläget i juni 1996. Det

framräknade basbeloppet

avrundas till närmaste hundratal

kronor och fastställs för varje år

av regeringen.

Inom den allmänna försäkringen

skall de beräkningar, som anges i

denna lag, göras med anknytning

till ett prisbasbelopp. Detta

belopp skall fastställas för varje

år av regeringen. Vissa be-

räkningar skall dock göras enligt

vad som anges i tredje stycket. Re-

geringen skall också för varje år

fastställa ett förhöjt

prisbasbelopp enligt femte

stycket.

Prisbasbeloppet räknas fram

genom att bastalet 36 273 multi-

pliceras med ett jämförelsetal

som minskats med talet 1 och

därefter multiplicerats med 0,80,

varefter ett tillägg gjorts med talet

1. Jämförelsetalet anger

förhållandet mellan det allmänna

prisläget i juni året före det som

prisbasbeloppet avser och

prisläget i juni 1996. Det

framräknade prisbasbeloppet

avrundas till närmaste hundratal

kronor.

Det enligt andra stycket fastställda beloppet skall minskas med två

procent vid beräkning av

a) folkpension i form av ålderspension, förtidspension och efterlevan-

depension enligt 6 8 kap. samt änkepension, barnpension och

barntillägg som uppbärs med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen

(1988:881) om ändring i denna lag,

b) allmän tilläggspension i form av ålderspension, förtidspension och

efterlevandepension enligt 12 14 kap. samt änkepension och

barnpension som uppbärs med stöd av övergångsbestämmelserna till

lagen (1988:881) om ändring i denna lag.

I fråga om efterlevandepension som utgörs av barnpension skall någon

minskning enligt tredje stycket inte göras när det gäller den

beloppsgräns som anges i 8 kap. 3 § andra meningen.

Vid beräkning av

pensionsgrundande inkomst och

tillgodoräknande av

pensionspoäng enligt 11 kap. 5

och 6 §§ skall det i andra stycket

angivna bastalet höjas till 36 992

och multipliceras med ett

jämförelsetal som inte minskats.

Det framräknade beloppet

(förhöjt basbelopp) avrun-

das till närmaste hundratal

kronor och fastställs för varje år

av regeringen.

Det förhöjda prisbasbeloppet

räknas fram och avrundas på

samma sätt som prisbasbeloppet

enligt andra stycket. Därvid skall

dock det där angivna bastalet

höjas till 36 992 och

multipliceras med ett

jämförelsetal som inte minskats.

Om det i lag eller annan

författning eller på annat sätt

hänvisas till basbelopp eller

förhöjt basbelopp enligt detta

lagrum skall därmed avses

prisbasbelopp respektive förhöjt

prisbasbelopp.

3 kap.

2 §

 Sjukpenninggrundande inkomst

är den årliga inkomst i pengar som

en försäkrad kan antas komma att

tills vidare få för eget arbete, an-

tingen såsom arbetstagare i allmän

eller enskild tjänst (inkomst av

anställning) eller på annan

grund (inkomst av annat

förvärvsarbete). Som inkomst

av anställning räknas dock inte

ersättning från en arbetsgivare

som är bosatt utomlands eller en

utländsk juridisk person, om

arbetet har utförts i arbetsgivarens

verksamhet utom riket. I fråga om

arbete som utförs utomlands av

den som av en statlig arbetsgivare

sänts till ett annat land för arbete

för arbetsgivarens räkning bortses

vid beräkningen av sjukpenning-

grundande inkomst från sådana

lönetillägg som betingas av ökade

levnadskostnader och andra sär-

skilda förhållanden i sysselsätt-

ningslandet. Som inkomst av an-

ställning eller inkomst av annat

förvärvsarbete räknas inte heller

intäkt som avses i 32 § 1 mom.

första stycket h och i kommunal-

skattelagen (1928:370) eller

sådan ersättning som anges i 1 §

första stycket 2 6 och fjärde

stycket lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster. Som inkomst

av annat förvärvsarbete räknas inte

sådan ersättning enligt

gruppsjukförsäkring eller

trygghetsförsäkring vid

arbetsskada som enligt 2 § första

stycket lagen om särskild

löneskatt på vissa

förvärvsinkomster utgör underlag

för nämnda skatt. Den

sjukpenninggrundande inkomsten

fastställs av försäkringskassan.

Inkomst av anställning och in-

komst av annat förvärvsarbete

skall därvid var för sig avrundas

till närmast lägre hundratal

kronor.

Vid beräkning av sjukpenning-

grundande inkomst bortses från

sådan inkomst av anställning och

annat förvärvsarbete som över-

stiger sju och en halv gånger bas-

beloppet. Det belopp som sålunda

skall undantas skall i första hand

räknas av från inkomst av annat

förvärvsarbete. Ersättning för ut-

fört arbete i annan form än

pension räknas som inkomst av

anställning, såvida ersättningen

under ett år uppgår till minst 1

000 kronor, även om mottagaren

inte är anställd hos den som utger

ersättningen. I nu angivna fall skall

den som utför arbetet anses såsom

arbetstagare och den som utger

ersättningen såsom arbetsgivare.

Kan ersättning för arbete för

någon annans räkning under året

inte antas uppgå till minst 1 000

kronor, skall ersättningen från

denne inte tas med vid

beräkningen av den

sjukpenninggrundande inkomsten i

annat fall än då den utgör inkomst

av näringsverksamhet. Vid beräk-

ning av sjukpenninggrundande in-

komst av anställning skall bortses

från ersättning som enligt 2 a §

skall anses som inkomst av annat

förvärvsarbete samt ersättning

som idrottsutövare får från sådan

ideell förening som avses i 7 § 5

mom. lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt och som har

till huvudsakligt syfte att främja

idrottslig verksamhet, om

ersättningen från föreningen under

året inte kan antas uppgå till minst

ett halvt basbelopp. Vid beräkning

av sjukpenninggrundande inkomst

av anställning bortses även från

ersättning från en stiftelse som

har till väsentligt ändamål att

tillgodose ekonomiska intressen

hos dem som är eller har varit

anställda hos en arbetsgivare som

lämnat bidrag till stiftelsen

(vinstandelsstiftelse) eller från en

annan juridisk person med

motsvarande ändamål, om ersätt-

ningen avser en sådan anställd och

inte utgör ersättning för arbete för

den juridiska personens räkning.

Detta gäller dock endast om de

bidrag arbetsgivaren lämnat till

den juridiska personen varit av-

sedda att vara bundna under minst

tre kalenderår och att på likartade

villkor tillkomma en betydande

del av de anställda. Om

arbetsgivaren är ett fåmansföretag

eller ett fåmansägt handelsbolag

skall vid beräkningen inte bortses

från ersättning som den juridiska

personen lämnar till sådan före-

tagsledare eller delägare i

företaget eller denne närstående

person som avses i punkt 14 av

anvisningarna till 32 §

kommunalskattelagen. Vid be-

räkning av sjukpenninggrundande

inkomst av anställning skall alltid

bortses från ersättning från en

vinstandelsstiftelse som härrör

från bidrag som arbetsgivaren

lämnat under åren 1988 1991.

Sjukpenninggrundande inkomst

är den årliga inkomst i pengar som

en försäkrad kan antas komma att

tills vidare få för eget arbete, an-

tingen såsom arbetstagare i allmän

eller enskild tjänst (inkomst av

anställning) eller på annan

grund (inkomst av annat

förvärvsarbete). Som inkomst

av anställning räknas dock inte

ersättning från en arbetsgivare

som är bosatt utomlands eller en

utländsk juridisk person, om

arbetet har utförts i arbetsgivarens

verksamhet utom riket. I fråga om

arbete som utförs utomlands av

den som av en statlig arbetsgivare

sänts till ett annat land för arbete

för arbetsgivarens räkning bortses

vid beräkningen av sjukpenning-

grundande inkomst från sådana

lönetillägg som betingas av ökade

levnadskostnader och andra sär-

skilda förhållanden i sysselsätt-

ningslandet. Som inkomst av an-

ställning eller inkomst av annat

förvärvsarbete räknas inte heller

intäkt som avses i 32 § 1 mom.

första stycket h och i kommunal-

skattelagen (1928:370) eller

sådan ersättning som anges i 1 §

första stycket 1 5 och fjärde

stycket lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster. Som inkomst

av annat förvärvsarbete räknas inte

sådan ersättning enligt

gruppsjukförsäkring eller

trygghetsförsäkring vid

arbetsskada som enligt 2 § första

stycket lagen om särskild

löneskatt på vissa

förvärvsinkomster utgör underlag

för nämnda skatt. Den

sjukpenninggrundande inkomsten

fastställs av försäkringskassan.

Inkomst av anställning och in-

komst av annat förvärvsarbete

skall därvid var för sig avrundas

till närmast lägre hundratal

kronor.

Vid beräkning av sjukpenning-

grundande inkomst bortses från

sådan inkomst av anställning och

annat förvärvsarbete som över-

stiger sju och en halv gånger pris-

basbeloppet. Det belopp som så-

lunda skall undantas skall i första

hand räknas av från inkomst av

annat förvärvsarbete. Ersättning

för utfört arbete i annan form än

pension räknas som inkomst av

anställning, såvida ersättningen

under ett år uppgår till minst 1

000 kronor, även om mottagaren

inte är anställd hos den som utger

ersättningen. I nu angivna fall skall

den som utför arbetet anses såsom

arbetstagare och den som utger

ersättningen såsom arbetsgivare.

Kan ersättning för arbete för

någon annans räkning under året

inte antas uppgå till minst 1 000

kronor, skall ersättningen från

denne inte tas med vid

beräkningen av den

sjukpenninggrundande inkomsten i

annat fall än då den utgör inkomst

av näringsverksamhet. Vid beräk-

ning av sjukpenninggrundande in-

komst av anställning skall bortses

från ersättning som enligt 2 a §

skall anses som inkomst av annat

förvärvsarbete samt ersättning

som idrottsutövare får från sådan

ideell förening som avses i 7 § 5

mom. lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt och som har

till huvudsakligt syfte att främja

idrottslig verksamhet, om

ersättningen från föreningen under

året inte kan antas uppgå till minst

ett halvt prisbasbelopp. Vid

beräkning av sjuk-

penninggrundande inkomst av an-

ställning bortses även från ersätt-

ning från en stiftelse som har till

väsentligt ändamål att tillgodose

ekonomiska intressen hos dem

som är eller har varit anställda hos

en arbetsgivare som lämnat bidrag

till stiftelsen

(vinstandelsstiftelse) eller från en

annan juridisk person med

motsvarande ändamål, om

ersättningen avser en sådan an-

ställd och inte utgör ersättning för

arbete för den juridiska personens

räkning. Detta gäller dock endast

om de bidrag arbetsgivaren lämnat

till den juridiska personen varit

avsedda att vara bundna under

minst tre kalenderår och att på lik-

artade villkor tillkomma en be-

tydande del av de anställda. Om

arbetsgivaren är ett fåmansföretag

eller ett fåmansägt handelsbolag

skall vid beräkningen inte bortses

från ersättning som den juridiska

personen lämnar till sådan före-

tagsledare eller delägare i

företaget eller denne närstående

person som avses i punkt 14 av

anvisningarna till 32 §

kommunalskattelagen. Vid

beräkning av sjukpenninggrundan-

de inkomst av anställning skall

alltid bortses från ersättning

från en vinstandelsstiftelse som

härrör från bidrag som arbetsgiva-

ren lämnat under åren 1988

1991.

Beräkningen av den sjukpenninggrundande inkomsten skall, där för-

hållandena inte är kända för försäkringskassan, grundas på de upplys-

ningar som kassan kan inhämta av den försäkrade eller dennes arbets-

givare eller som kan framgå av den uppskattning, som vid taxering gjorts

av den försäkrades inkomst. Semesterlön får inte inräknas i den sjukpen-

ninggrundande inkomsten till högre belopp än vad som skulle ha utgivits

i lön för utfört arbete under motsvarande tid. En liknande begränsning

skall gälla semesterersättning. Inkomst av arbete för egen räkning får ej

beräknas högre än som motsvarar skälig avlöning för liknande arbete för

annans räkning.

2 a §

Vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst skall ersättning från

en arbetsgivare som är bosatt utomlands eller är en utländsk juridisk

person anses som inkomst av annat förvärvsarbete, om ersättningen

avser arbete som utförts inom riket samt arbetsgivaren och

arbetstagaren träffat överenskommelse om att ersättningen skall

hänföras till sådan inkomst.

Vid beräkning av sjukpenning-

grundande inkomst skall som in-

komst av annat förvärvsarbete

också anses ersättning som utgör

skattepliktig inkomst av tjänst en-

ligt kommunalskattelagen

(1928:370) och som, utan att an-

ställningsförhållande förelegat,

utbetalas av fysisk person bosatt

utomlands eller utländsk juridisk

person. Detta gäller dock inte i

fråga om sådan skattepliktig intäkt

som avses i 11 kap. 2 § första

stycket tredje meningen.

Vid beräkning av sjukpenning-

grundande inkomst skall som in-

komst av annat förvärvsarbete

också anses ersättning som utgör

skattepliktig inkomst av tjänst en-

ligt kommunalskattelagen

(1928:370) och som, utan att an-

ställningsförhållande förelegat,

betalas ut av en fysisk person

som är bosatt utomlands eller av

en utländsk juridisk person. Detta

gäller dock inte i fråga om sådan

skattepliktig intäkt som avses i

2 kap. 3 § första stycket tredje

meningen lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension.

Som inkomst av annat förvärvsarbete räknas dessutom ersättning för

arbete under förutsättning att ersättningen betalas ut

1. till mottagare som har en F-skattsedel antingen när ersättningen be-

stäms eller när den betalas ut,

2. till mottagare som har en A-skattsedel eller en F-skattsedel med

villkor enligt 4 kap. 9 § skattebetalningslagen (1997:483) eller som

saknar skattsedel på preliminär skatt, om ersättningen tillsammans med

annan ersättning för arbete från samma utbetalare under inkomståret kan

antas komma att understiga 10 000 kronor och utbetalaren är en fysisk

person eller ett dödsbo samt vad som utbetalts inte utgör utgift i en av

utbetalaren bedriven näringsverksamhet,

3. till delägare i handelsbolag av bolaget,

4. till medlem i europeisk ekonomisk intressegruppering av gruppe-

ringen.

Om i fall som avses i tredje stycket 1 mottagaren har en F-skattsedel

med villkor enligt 4 kap. 9 § skattebetalningslagen, räknas ersättningen

som inkomst av annat förvärvsarbete bara om F-skattsedeln skriftligen

åberopas.

5 kap.

6 §

Som bosättningstid i Sverige tillgodoräknas

a) tid under vilken en person varit folkbokförd i Sverige enligt folk-

bokföringslagen (1991:481); vid flyttning till utlandet skall hänsyn dock

inte tas till tid efter utresan om personen enligt nämnda lag skall

avregistreras som utflyttad,

b) tid under vilken en här folkbokförd person före tidpunkten för folk-

bokföringen oavbrutet vistats i Sverige efter att ha ansökt om uppehålls-

tillstånd enligt 1 kap. 4 § utlänningslagen (1989:529) eller motsvarande

föreskrift enligt äldre lag,

c) tid under vilken en svensk medborgare av svenska kyrkan, ett

svenskt trossamfund, ett organ som är knutet till ett sådant samfund eller

en svensk ideell organisation som bedriver biståndsverksamhet varit

sänd till ett annat land för arbete för arbetsgivarens räkning; för tid efter

år 1992 skall vad som nu sägs gälla endast om utlandsvistelsen varat

längst tre år i följd,

d) tid under vilken en försäkrad

haft inkomst av anställning eller

inkomst av annat förvärvsarbete

som avses i 11 kap.,

d) tid under vilken en försäkrad

haft inkomst av anställning eller

inkomst av annat förvärvsarbete

som avses i 2 kap. lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension,

e) tid före år 1993 under vilken en svensk medborgare haft anställning

i ett annat land som grundat rätt till svensk statligt reglerad pension,

dock inte tid för vilken rätt till pension grundad på bosättning i det andra

landet föreligger om sådan pension kan utbetalas till den som är bosatt i

Sverige,

f) i den mån regeringen så förordnar tid under vilken en person som

inte fyllt 26 år bedriver studier i annat land.

Som bosättningstid i Sverige tillgodoräknas även tid som avses i 7 och

9 §§.

Som bosättningstid i Sverige enligt första stycket a) tillgodoräknas

inte tid då någon enligt förordnande av regeringen med stöd av 1 kap. 3 §

fjärde stycket inte skall anses bosatt i Sverige.

Vad som i första stycket sägs om folkbokföring enligt

folkbokföringslagen skall gälla också i fråga om kyrkobokföring enligt

lag som ersatts av folkbokföringslagen eller enligt motsvarande äldre

författning.

Bestämmelserna i första stycket c) gäller även medföljande make

samt barn under 18 år till person som där avses.

Bestämmelserna i första stycket

d), såvitt gäller tid före år 1993

för vilken den försäkrade

tillgodoräknats pensionspoäng

enligt 11 kap., och första stycket

e) gäller även medföljande make

samt barn under 18 år till person

som där avses. Som bosättningstid

tillgodoräknas dock inte tid för

vilken maken eller barnet har rätt

till pension grundad på

bosättningstid i det andra landet

om sådan pension kan utbetalas

till den som är bosatt i Sverige.

Bestämmelserna i första stycket

d), såvitt gäller tid före år 1993

för vilken den försäkrade

tillgodoräknats pensionspoäng

enligt 11 kap. i kapitlets lydelse

före den 1 januari 1999, och

första stycket e) gäller även

medföljande make samt barn

under 18 år till person som där

avses. Som bosättningstid

tillgodoräknas dock inte tid för

vilken maken eller barnet har rätt

till pension grundad på

bosättningstid i det andra landet

om sådan pension kan utbetalas

till den som är bosatt i Sverige.

Vid tillämpningen av bestämmelserna i femte och sjätte styckena skall

med make likställas den som, utan att vara gift med den person som

avses i första stycket c), d) eller e) levt tillsammans med denne, om de

tidigare har varit gifta eller gemensamt har eller har haft barn.

6 kap.

3 §

Uttag av ålderspension må åter-

kallas med verkan från nästa

månadsskifte. Sådan återkallelse

gäller ej för försäkrad, som åt-

njuter tilläggspension enligt

12 kap., med mindre han tillika

gör motsvarande återkallelse

enligt 12 kap. 3 §.

Skall ålderspension ånyo börja

utgå efter återkallelse som avses

i första stycket, beräknas

pensionens storlek med

tillämpning av bestämmelserna i 2

§ på grundval av den försäkrades

ålder då pensionen ånyo börjar

utgå. För varje månad, varunder

ålderspension tidigare utgått

göres vid beräkningen avdrag med

fem tiondels procent såvitt avser

tid före den månad, varunder den

försäkrade fyllt sextiofem år, och

sju tiondels procent såvitt avser

annan tid.

Uttag av ålderspension får helt

eller delvis återkallas med verkan

från nästa månadsskifte. Har

ålderspension återkallats

tidigare får dock ny återkallelse

inte avse tid före sex månader

efter det att den tidigare

återkallelsen började gälla.

Sådan återkallelse gäller inte

heller för försäkrad, som uppbär

tilläggspension enligt 12 kap., om

inte han eller hon gör

motsvarande återkallelse enligt

12 kap. 3 §.

Skall ålderspension efter åter-

kallelse av pensionsuttag börja

betalas ut på nytt, beräknas pen-

sionens storlek med tillämpning

av bestämmelserna i 2 § på

grundval av den försäkrades ålder

då pensionen på nytt börjar utges.

För varje månad, varunder

ålderspension tidigare har

betalats ut, skall vid beräkningen

göras avdrag med 0,5 procent för

tid före den månad, varunder den

försäkrade har fyllt 65 år, och 0,7

procent för annan tid.

11 kap.

1 §

Rätt till tilläggspension grundas på inkomst av förvärvsarbete.

För varje år, varunder någon

varit försäkrad enligt 1 kap. 3 §

första eller andra stycket, skall

för honom enligt vad nedan sägs

beräknas pensionsgrundande

inkomst på grundval av hans in-

komst av anställning och

inkomst av annat förvärvsarbete

under året. Sådan beräkning

skall icke göras för år före det

då den försäkrade uppnår

sexton års ålder, ej heller för år

då den försäkrade avlidit eller

för år efter det då han fyllt

sextiofyra år eller för tidigare

år, varunder han för hela året

åtnjutit hel ålderspension enligt

denna lag.

Pensionsgrundande inkomst

och pensionspoäng beräknas

och fastställs enligt lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

12 kap.

3 §

Uttag av ålderspension må åter-

kallas med verkan från nästa

månadsskifte. Sådan återkallelse

gäller ej för försäkrad, som åt-

njuter folkpension enligt 6 kap.

med mindre han tillika gör mot-

svarande återkallelse enligt 6 kap.

3 §.

Skall ålderspension ånyo börja

utgå efter återkallelse som avses

i första stycket, beräknas

pensionens storlek med

tillämpning av bestämmelserna i 2

§ på grundval av den försäkrades

ålder då pensionen ånyo börjar

utgå. För varje månad, varunder

ålderspension tidigare utgått

göres vid beräkningen avdrag med

fem tiondels procent såvitt avser

tid före den månad, varunder den

försäkrade fyllt sextiofem år, och

sju tiondels procent såvitt avser

annan tid.

Uttag av ålderspension får helt

eller delvis återkallas med verkan

från nästa månadsskifte. Har

ålderspension återkallats

tidigare får dock ny återkallelse

inte avse tid före sex månader

efter det att den tidigare

återkallelsen började gälla.

Sådan återkallelse gäller inte

heller för försäkrad, som uppbär

folkpension enligt 6 kap., om inte

han eller hon gör motsvarande

återkallelse enligt 6 kap. 3 §.

Skall ålderspension efter åter-

kallelse av pensionsuttag börja

betalas ut på nytt, beräknas pen-

sionens storlek med tillämpning

av bestämmelserna i 2 § på

grundval av den försäkrades ålder

då pensionen på nytt börjar utges.

För varje månad, varunder

ålderspension tidigare har

betalats ut, skall vid beräkningen

göras avdrag med 0,5 procent för

tid före den månad, varunder den

försäkrade har fyllt 65 år, och 0,7

procent för annan tid.

13 kap.

2 §

Har pensionspoäng tillgodoräk-

nats den försäkrade för minst två

år av de fyra år som närmast före-

gått det år då pensionsfallet in-

träffar, skall förtidspension utges

med tillämpning av bestämmel-

serna i andra stycket. Detsamma

skall gälla då vid tidpunkten för

pensionsfallet den försäkrades

sjukpenninggrundande inkomst

eller den inkomst som då skulle

ha utgjort hans

sjukpenninggrundande inkomst

om försäkringskassan hade känt

till samtliga förhållanden, uppgår

till lägst ett belopp som motsvarar

det vid årets ingång gällande

basbeloppet.

Hel förtidspension motsvarar

den tilläggspension i form av

ålderspension, som skulle till-

komma den försäkrade, om sådan

pension skulle börja utgå från och

med den månad varunder han

fyller sextiofem år. Härvid skall

ålderspensionen beräknas under

antagande att den försäkrade för

varje år från och med det då för-

tidspensionen börjar utgå till och

med det då han uppnår sextiofyra

års ålder tillgodoräknats pensions-

poäng motsvarande medeltalet av

de pensionspoängtal, vilka tillgo-

doräknats honom under de fyra år

som närmast föregått det år då

pensionsfallet inträffade eller, om

pensionen därigenom blir större,

under samtliga år från och med det

då han fyllt sexton år till och med

det som närmast föregått pen-

sionsfallet. Vid beräkningen av

nämnda medeltal bortses från de

år intill ett antal av hälften, för

vilka pensionspoäng ej

tillgodoräknats den försäkrade

eller för vilka poängtalet är lägst.

Pension enligt denna paragraf

får ej utgå, om den försäkrade vid

sextiofem års ålder inte kan bli

berättigad till ålderspension enligt

12 kap.

Har pensionspoäng tillgodoräk-

nats den försäkrade för minst två

år av de fyra år som närmast före-

gått det år då pensionsfallet in-

träffar, skall förtidspension utges

med tillämpning av bestämmel-

serna i andra stycket. Härvid

gäller inte bestämmelsen i

20 kap. 2 § första stycket.

Bestämmelserna i andra stycket

skall även tillämpas då vid

tidpunkten för pensionsfallet den

försäkrades sjukpenninggrundande

inkomst eller den inkomst som då

skulle ha utgjort hans eller

hennes sjukpenninggrundande

inkomst om försäkringskassan

hade känt till samtliga

förhållanden, uppgår till lägst ett

belopp som motsvarar det vid

årets ingång gällande

prisbasbeloppet.

Hel förtidspension motsvarar

den tilläggspension i form av

ålderspension, som skulle till-

komma den försäkrade, om sådan

pension skulle börja utgå från och

med den månad varunder han eller

hon fyller 65 år. Härvid skall

ålderspensionen beräknas under

antagande att den försäkrade för

varje år från och med det då för-

tidspensionen börjar utgå till och

med det då han eller hon uppnår

64 års ålder tillgodoräknats pen-

sionspoäng motsvarande medel-

talet av de pensionspoängtal, vilka

tillgodoräknats honom eller

henne under de fyra år som

närmast föregått det år då

pensionsfallet inträffade eller, om

pensionen därigenom blir större,

under samtliga år från och med det

då han eller hon fyllt 16 år till

och med det som närmast föregått

pensionsfallet. Vid beräkningen av

nämnda medeltal bortses från de

år intill ett antal av hälften, för

vilka pensionspoäng ej

tillgodoräknats den försäkrade

eller för vilka poängtalet är lägst.

Pension enligt denna paragraf

får ej utgå, om den försäkrade vid

65 års ålder inte kan bli berättigad

till ålderspension enligt 12 kap.

4 §

Om förtidspension utgår för tid efter det att ålderspension med stöd

av 12 kap. 3 § upphört att utgå, skall förtidspensionen minskas med mot-

svarande tillämpning av 12 kap. 3 och 4 §§.

Vid beräkning av förtidspension

skall hänsyn inte tas till pensions-

poäng som enligt 11 kap. 6 §

första och tredje styckena

tillgodoräknats den försäkrade för

tid då förtidspension enligt denna

lag utgått med anledning av samma

inkomstförlust. Vårdår som enligt

11 kap. 6 a § tillgodoräknats en

försäkrad som under året uppburit

förtidspension enligt denna lag får

inte åberopas för höjning av för-

tidspensionen.

Vid beräkning av förtidspension

skall hänsyn inte tas till pensions-

poäng som enligt 11 kap. 6 §

första och tredje styckena, i dessa

lagrums lydelse före den 1

januari 1999, eller 4 kap. 1 §

lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

tillgodoräknats den försäkrade för

tid då förtidspension enligt denna

lag utgått med anledning av samma

inkomstförlust. Vårdår som enligt

11 kap. 6 a §, i detta lagrums

lydelse före den 1 januari 1999,

eller 4 kap. 1 § lagen om

inkomstgrundad ålderspension

tillgodoräknats en försäkrad som

under året uppburit förtidspension

enligt denna lag får inte åberopas

för höjning av förtidspensionen.

15 kap.

2 §

För försäkrad, som är född

under något av åren 1911 1927,

skall vid tillämpning av 11 kap.

1 § andra stycket pensions-

grundande inkomst beräknas

även för det år varunder han

fyllt sextiofem år, dock ej för det

fall han under hela nämnda år

åtnjutit hel ålderspension enligt

denna lag.

Beräkning av förtidspension

skall under förutsättningar som

angivas i 13 kap. 2 § för

försäkrad som avses i denna

paragraf ske under antagande

att den försäkrade

tillgodoräknats pensionspoäng

även för det år då han uppnår

sextiofem års ålder.

Vid beräkning av

ålderspension som avses i 12

kap. 1 § första stycket skall, om

pensionen därigenom blir

större, försäkrad som avses i

denna paragraf tillgodoräknas

pensionspoäng som om han

blivit berättigad till

förtidspension enligt 13 kap. 1 §

från och med januari månad det år

han uppnår sextiofem års ålder.

För en pensionsberättigad

som är född under något av åren

1911 1927 skall tilläggspension

beräknas som om

pensionspoäng kunnat

tillgodoräknas om han eller hon

hade fått rätt till förtidspension

enligt 13 kap. 1 § från och med

januari månad det år han eller hon

uppnått 65 års ålder. Detta gäller

dock endast om pensionen däri-

genom blir större.

16 kap.

5 §

Ålderspension utgår från och

med den månad varunder den för-

säkrade fyller sextiofem år eller,

om han önskar att pensionen skall

börja utgå tidigare eller senare,

från och med den månad som an-

gives i pensionsansökningen.

Ålderspension utges från och

med den månad varunder den för-

säkrade fyller 65 år eller, om han

eller hon önskar att pensionen

skall börja utges tidigare eller

senare, från och med den månad

som anges i

pensionsansökningen.

Förtidspension, handikappersättning och vårdbidrag utgår från och

med den månad då rätt till förmånen inträtt. I fall som avses i 1 § andra

stycket utgår dock förtidspension från och med månaden näst efter den

då beslutet om pension meddelats.

Efterlevandepension utgår från

och med den månad då den försäk-

rade avlidit eller, om han vid sin

död uppbar ålderspension eller

förtidspension, från och med

månaden näst efter den då döds-

fallet inträffat.

Inträder rätt till ålderspension

eller efterlevandepension vid

annan tidpunkt än som åsyftas i

första och tredje styckena, utgår

pensionen från och med den

månad då rätten inträtt.

Pension får inte utgå för längre

tid tillbaka än tre månader eller, i

fråga om barnpension eller handi-

kappersättning, två år före ansök-

ningsmånaden.

Efterlevandepension utges från

och med den månad då den försäk-

rade avlidit eller, om han eller

hon vid sin död uppbar

ålderspension eller

förtidspension, från och med

månaden näst efter den då döds-

fallet inträffat.

Inträder rätt till ålderspension

eller efterlevandepension vid an-

nan tidpunkt än som åsyftas i

första och tredje styckena, skall

pensionen betalas ut för tid från

och med den månad då rätten in-

trätt.

Annan pension än

ålderspension får inte betalas ut

för längre tid tillbaka än tre

månader eller, i fråga om

barnpension eller handi-

kappersättning, två år före ansök-

ningsmånaden. Ålderspension får

betalas ut tidigast för månaden

närmast efter

ansökningsmånaden. Har den

försäkrade uppburit för-

tidspension eller särskild efter-

levandepension omedelbart före

65 års ålder får dock ålderspen-

sion betalas ut för högst tre

månader före

ansökningsmånaden.

Det belopp som först förfaller till betalning efter beslut om

barnpension enligt 14 kap. 2 § skall minskas med vad som utbetalats i

omställningspension enligt 14 kap. 4 § eller särskild

efterlevandepension enligt 14 kap. 5 § för den tid som

barnpensionsbeloppet avser utöver vad som skulle ha utgetts om beslutet

om barnpension förelegat vid utbetalningen av omställningspensionen

eller den särskilda efterlevandepensionen.

19 kap.

1 §

Om avgifter för finansiering av

sjukförsäkringen, folkpensione-

ringen och försäkringen för

tilläggspension föreskrivs i lagen

(1981:691) om socialavgifter.

Om avgift för finansiering av

försäkringen för tilläggspension

föreskrivs även i lagen

(1994:1744) om allmän pen-

sionsavgift.

Om avgifter för finansiering av

sjukförsäkringen m.m., föräldra-

försäkringen och efterlevande-

pensioner föreskrivs i lagen

(1981:691) om socialavgifter.

4 §

Avgiftsuttaget till försäkringen

för tilläggspension skall vara så

avvägt att avgifterna, i den mån

de inte skall föras till staten, i

förening med andra tillgängliga

medel finansierar

pensionsutbetalningar,

förvaltningskostnader och andra

utgifter för försäkringen samt

den fondering som behövs.

För finansieringen av tilläggs-

pension i form av ålderspension

enligt denna lag skall bestäm-

melserna i 1 kap. 2 § i lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension gälla.

20 kap.

2 §

Vid tillämpningen av bestäm-

melserna i 11 kap. 6 a § om för-

säkrad, som vårdar barn, skall

med barn som där sägs likställas

fosterbarn.

Med förälder skall vid tillämp-

ningen av bestämmelserna i 9 kap.

4 § och 11 kap. 6 a § likställas

den, med vilken förälder är eller

varit gift eller har eller har haft

barn, om de stadigvarande sam-

manbor.

Med förälder skall vid tillämp-

ningen av bestämmelserna i 9 kap.

4 § likställas den som med social-

nämndens tillstånd har tagit emot

ett utländskt barn för vård och

fostran i syfte att adoptera det.

Vid tillämpningen av denna lag

skall, om inte annat sägs i lagen,

vårdår som tillgodoräknats

enligt 11 kap. 6 a §, i detta

lagrums lydelse före den 1

januari 1999, eller 4 kap. 12 §

lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

likställas med år för vilka pen-

sionspoäng tillgodoräknats.

Med förälder skall vid tillämp-

ningen av bestämmelserna i 9 kap.

4 § likställas den, med vilken för-

älder är eller varit gift eller har

eller har haft barn, om de stadig-

varande sammanbor.

Med förälder skall vid tillämp-

ningen av bestämmelserna i 9 kap.

4 § också likställas den som med

socialnämndens tillstånd har tagit

emot ett utländskt barn för vård

och fostran i syfte att adoptera

det.

Har någon med socialnämndens

medgivande tagit emot ett ut-

ländskt barn i sitt hem här i landet

för vård och fostran i adoptions-

syfte, skall vid tillämpning av be-

stämmelserna i 8 och 14 kap. om

rätt till barnpension barnet anses

som barn till denne. I sådana fall

anses barnet bosatt i Sverige, om

den blivande adoptivföräldern var

bosatt här i landet vid den tidpunkt

då han avled.

Har någon med socialnämndens

medgivande tagit emot ett ut-

ländskt barn i sitt hem här i landet

för vård och fostran i adoptions-

syfte, skall vid tillämpning av be-

stämmelserna i 8 och 14 kap. om

rätt till barnpension barnet anses

som barn till denne. I sådana fall

anses barnet bosatt i Sverige, om

den blivande adoptivföräldern var

bosatt här i landet vid den tidpunkt

då han eller hon avled.

Vid tillämpning av bestämmelserna i 3 kap. 2 a § tredje stycket skall

den som lämnat uppgift om innehav av en F-skattsedel i en anbuds-

handling, en faktura eller någon därmed jämförlig handling, som även

innehåller uppgifter om utbetalarens och betalningsmottagarens namn

och adress eller andra för identifiering godtagbara uppgifter samt

uppgift om betalningsmottagarens personnummer eller

organisationsnummer anses ha en sådan skattsedel. Uppgiften om

innehav av en F-skattsedel gäller även som sådant skriftligt åberopande

av F-skattsedeln som avses i 3 kap. 2 a § fjärde stycket. Det som nu

sagts gäller dock inte om den som betalar ut ersättningen känner till att

uppgiften om innehav av en F-skattsedel är oriktig. Bestämmelser om

påföljd för den som lämnar oriktig uppgift finns i skattebrottslagen

(1971:69).

15 §

Regeringen äger träffa överens-

kommelse med främmande makt

angående utsträckt tillämpning av

denna lag eller om undantag i vissa

fall från vad i lagen är stadgat.

Om en svensk medborgare,

som sysselsätts utomlands av en

arbetsgivare som är bosatt i

Sverige eller är svensk juridisk

person, på grund av en

överenskommelse enligt första

stycket inte skall vara försäkrad

enligt denna lag, skall

pensionsgrundande inkomst av

anställning enligt 11 kap. 2 §

ändå tillgodoräknas honom, om

arbetsgivaren i en förbindelse,

som godtas av

Riksförsäkringsverket, åtar sig

att svara för tilläggspen-

sionsavgiften. Motsvarande

skall gälla för en svensk

medborgare som är anställd hos

en utländsk juridisk person, om

en svensk juridisk person, som

har ett bestämmande inflytande

över den utländska juridiska

personen, avger en sådan

förbindelse.

Regeringen får träffa överens-

kommelse med främmande makt

om utsträckt tillämpning av denna

lag eller om undantag i vissa fall

från vad i lagen är stadgat.

8. Om en kvinna, som avses i punkt 5 och är född under något av åren

1930 1944 samt har rätt till tilläggspension i form av änkepension

enligt äldre bestämmelser, för samma månad får tilläggspension i form

av ålderspension, utges änkepensionen endast i den mån den överstiger

ålderspensionen. Kvinnan har dock alltid rätt till änkepension med

sådant belopp att denna, tillsammans med tilläggspensionen i form av

ålderspension, motsvarar viss andel av summan av kvinnans

tilläggspension i form av ålderspension och den tilläggspension för

mannen som avses i 14 kap. 3 § i dess äldre lydelse. Denna andel utgör

60 procent om kvinnan är född år 1930, 58 procent om kvinnan är född

år 1931, 56 procent om kvinnan är född år 1932, 54 procent om kvinnan

är född år 1933, 52 procent om kvinnan är född år 1934 och 50 procent

om kvinnan är född under något av åren 1935 1944. Med stöd av denna

regel får emellertid inte utbetalas tilläggspension i form av änkepension

med högre belopp än vad som följer av 14 kap. 3 § i dess äldre lydelse.

Vid tillämpning av bestämmel-

serna i första stycket skall, om

kvinnan uppskjuter uttaget av

ålderspension till en senare tid-

punkt än från och med den månad

då hon fyller 65 år, hänsyn tas till

den tilläggspension i form av

ålderspension som skulle ha utgått

om rätt därtill hade inträtt från och

med nämnda månad. Vidare skall,

då kvinnan gjort undantagande från

försäkringen för tilläggspension,

hänsyn tas till den tilläggspension

i form av ålderspension som

skulle ha utgått om undantagande

inte skett. Motsvarande skall gälla

om bestämmelserna i 11 kap. 6 §

första stycket om tillgodo-

räknande av pensionspoäng vid

underlåten eller bristande

avgiftsbetalning har tillämpats.

Vid tillämpning av bestämmel-

serna i första stycket skall, om

kvinnan uppskjuter uttaget av

ålderspension till en senare tid-

punkt än från och med den månad

då hon fyller 65 år, hänsyn tas till

den tilläggspension i form av

ålderspension som skulle ha utgått

om rätt därtill hade inträtt från och

med nämnda månad. Vidare skall,

då kvinnan gjort undantagande från

försäkringen för tilläggspension,

hänsyn tas till den tilläggspension

i form av ålderspension som

skulle ha utgetts om undantagande

inte skett. Motsvarande skall gälla

om bestämmelserna om

tillgodoräknande av pensions-

poäng vid underlåten eller brist-

ande avgiftsbetalning i 11 kap. 6

§ första stycket, i detta lagrums

lydelse före den 1 januari 1999,

eller 4 kap. 8 § andra stycket

lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

har tillämpats.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999. Äldre bestämmelser gäller

fortfarande för år 1998 och tidigare år.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 och 5 §§, 6 kap. 1 § och 7 kap. 2 §

lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

4 §

Livränta utgår längst till den

månad under vilken den försäkrade

fyller 65 år, om ej annat följer av

andra stycket.

Från och med den månad som

avses i första stycket utgår

livränta endast i den mån den

försäkrade ej har rätt till

ålderspension enligt lagen

(1962:381) om allmän för-

säkring med belopp som uppgår

till minst 65 procent av livränte-

beloppet.

Börjar ålderspension utgå

tidigare eller senare än från och

med den månad under vilken den

försäkrade fyller 65 år, skall

livränta enligt andra stycket

utgå med det belopp som skulle

ha utgivits, om hel

ålderspension hade börjat

uppbäras från och med nämnda

månad.

Andra stycket har

motsvarande tilllämpning i

fråga om ålderspension enligt

utländskt system för social

trygghet.

Livränta utges längst till den

månad under vilken den försäkrade

fyller 65 år.

5 §

För den som är sjukpenningför-

säkrad enligt 3 kap. lagen

(1962:381) om allmän försäkring

utgörs livränteunderlaget av hans

sjukpenninggrundande inkomst

enligt 3 kap. 2 § nämnda lag vid

den tidpunkt från vilken livräntan

skall utges eller den inkomst som

då skulle ha utgjort hans sjukpen-

ninggrundande inkomst, om för-

säkringskassan hade känt till

samtliga förhållanden.

Vid tillämpningen av första

stycket gäller följande avvikelser

från bestämmelserna i 3 kap. 2 §

lagen om allmän försäkring. Vid

beräkningen skall också andra

skattepliktiga förmåner än pengar

beaktas. Med inkomst av anställ-

ning likställs kostnadsersättning

som inte enligt 8 kap. 19 eller 20

§ skattebetalningslagen

(1997:483) undantas vid

beräkning av skatteavdrag.

Semesterlön och semester-

ersättning skall medräknas utan

den begränsning som anges i

3 kap. 2 § tredje stycket lagen om

allmän försäkring. Inkomst i form

av skattepliktiga förmåner skall

värderas på det sätt som är före-

skrivet för beräkning av pensions-

grundande inkomst enligt lagen

om allmän försäkring.

För den som är sjukpenningför-

säkrad enligt 3 kap. lagen

(1962:381) om allmän försäkring

utgörs livränteunderlaget av hans

eller hennes sjukpenninggrundan-

de inkomst enligt 3 kap. 2 §

nämnda lag vid den tidpunkt från

vilken livräntan skall utges eller

den inkomst som då skulle ha ut-

gjort hans eller hennes sjukpen-

ninggrundande inkomst, om för-

säkringskassan hade känt till

samtliga förhållanden.

Vid tillämpningen av första

stycket gäller följande avvikelser

från bestämmelserna i 3 kap. 2 §

lagen om allmän försäkring. Vid

beräkningen skall också andra

skattepliktiga förmåner än pengar

beaktas. Med inkomst av anställ-

ning likställs kostnadsersättning

som inte enligt 8 kap. 19 eller 20

§ skattebetalningslagen

(1997:483) undantas vid

beräkning av skatteavdrag.

Semesterlön och semester-

ersättning skall medräknas utan

den begränsning som anges i

3 kap. 2 § tredje stycket lagen om

allmän försäkring. Inkomst i form

av skattepliktiga förmåner skall

värderas på det sätt som är före-

skrivet för beräkning av pensions-

grundande inkomst enligt lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

6 kap.

1 §

Är någon som har rätt till livränta enligt 4 eller 5 kap. samtidigt berät-

tigad till folkpension eller tilläggspension i form av förtidspension eller

efterlevandepension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring med

anledning av den inkomstförlust som har föranlett livräntan, utgår liv-

räntan endast i den mån den överstiger pensionen.

Har delpension utgått till någon som tillerkänns livränta enligt 4 kap.

och avser livräntan samma inkomstförlust som delpensionen, får livränta

för förfluten tid utges endast i den mån den överstiger den delpension

som utgått för samma tid.

Första stycket gäller även i fråga om pension som enligt utländskt

system för social trygghet utgår med anledning av arbetsskadan.

Om bestämmelserna i 11 kap.

6 § första stycket lagen om allmän

försäkring om tillgodoräknande

av pensionspoäng vid

underlåten eller bristande

avgiftsbetalning har tillämpats

för år efter det då arbetsskadan har

inträffat, skall vid tillämpning av

denna paragraf och 4 kap. 4 §

hänsyn tas till den tilläggspension

som skulle ha utgivits om full

avgift hade erlagts.

Om bestämmelserna om beräk-

ning av pensionspoäng vid

underlåten eller bristande

avgiftsbetalning i 11 kap. 6 §

första stycket lagen om allmän

försäkring, i detta lagrums

lydelse före den 1 januari 1999,

eller 4 kap. 8 § andra stycket

lagen (1998:000) om in-

komstgrundad ålderspension har

tillämpats för år efter det då ar-

betsskadan har inträffat, skall vid

tillämpning av denna paragraf hän-

syn tas till den tilläggspension

som skulle ha utgivits om full

avgift hade erlagts.

7 kap.

2 §

Avgiften till arbetsskadeförsäkringen skall utgå efter en procentsats

som skall vara så avvägd att avgifterna tillsammans med andra

tillgängliga medel täcker

1. ersättningar enligt denna lag samt ersättningar på grund av

obligatorisk försäkring enligt lagen (1916:235) om försäkring för

olycksfall i arbete, lagen (1929:131) om försäkring för vissa

yrkessjukdomar och lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring,

2. kostnader som föranleds av lagen (1955:469) angående

omreglering av vissa ersättningar enligt lagen den 17 juni 1916 (nr 235)

om försäkring för olycksfall i arbete m.m., lagen (1962:303) om

förhöjning av vissa ersättningar i anledning av yrkesskada m.m., lagen

(1967:919) om värdesäkring av yrkesskadelivräntor m.m. och lagen

(1977:268) om uppräkning av yrkesskadelivräntor m.m.,

3. förvaltningskostnader,

3. förvaltningskostnader.

4. behövlig fondbildning.

Med förvaltningskostnader enligt första stycket 3 avses omkostnader

för Riksförsäkringsverkets och de allmänna försäkringskassornas verk-

samhet beträffande arbetsskadeförsäkringen.

Beslut om procentsats för ett visst år skall fattas senast under året

dessförinnan.

Riksförsäkringsverket skall vart femte år föreslå procentsats för de

sju följande åren, i den mån beslut inte redan har fattats.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999. Äldre bestämmelser i

4 kap. 4 § gäller fortfarande för personer som är födda år 1937 eller

tidigare.

2.7

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om

socialavgifter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1981:691) om socialavgifter

dels att 4 kap. 8 och 10 §§ samt 5 kap. 4 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 1 och 2 §§, 2 kap. 1 5 §§, 3 kap. 1 och 3 5 a §§ samt

4 kap. 1 4, 6 och 7 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

I denna lag ges bestämmelser

om avgifter för finansiering av den

allmänna försäkringen och vissa

andra sociala ändamål.

I denna lag ges bestämmelser

om avgifter för finansiering av den

allmänna försäkringen,

ålderspensioneringen och vissa

andra sociala ändamål.

Att denna lag tillämpas även i fråga om särskild löneskatt på vissa för-

värvsinkomster framgår av lagen (1990:659) om särskild löneskatt på

vissa förvärvsinkomster och lagen (1994:1920) om allmän löneavgift.

Om nedsättning av socialavgifter som regionalpolitiskt stöd finns sär-

skilda bestämmelser. Föreskrifter om avdrag vid beräkning av arbets-

givaravgifter finns i lagen (1995:287) om anställningsstöd och i lagen

(1995:411) om tillfällig avvikelse från lagen (1981:691) om socialav-

gifter.

2 §

Avgifterna utgörs av arbets-

givaravgifter och egenavgifter.

Arbetsgivaravgifter skall betalas

av den som är arbetsgivare och

egenavgifter av den som är

försäkrad enligt lagen (1962:381)

om allmän försäkring och har

inkomst av annat förvärvsarbete

som avses i 3 kap. 2 eller 2 a §

eller 11 kap. 3 § nämnda lag.

Med inkomst av annat

förvärvsarbete enligt 3 kap. 2 §

och 2 a § lagen om allmän försäk-

ring skall även likställas inkomst

för eget arbete i form av andra

skattepliktiga förmåner än pengar.

Vid tillämpning av denna lag

skall, även om ett anställningsför-

hållande inte föreligger, den som

har utgett sådan ersättning som

enligt bestämmelserna i 3 kap. 2 §

andra stycket eller 11 kap. 2 §

första stycket m, andra stycket

och femte stycket lagen om allmän

försäkring är att hänföra till

inkomst av anställning anses som

arbetsgivare. Med inkomst av

anställning enligt 3 kap. 2 § lagen

om allmän försäkring skall i denna

lag likställas inkomst i form av

andra skattepliktiga förmåner än

pengar samt kostnadsersättning

som inte enligt 8 kap. 19 eller 20

§ skattebetalningslagen

(1997:483) undantas vid

beräkning av skatteavdrag. I fråga

om skattepliktig intäkt av tjänst

enligt kommunalskattelagen

(1928:370) i form av rabatt,

bonus eller annan förmån som ges

ut på grund av kundtrohet eller

liknande, skall den som slutligt

har stått för de kostnader som

ligger till grund för förmånen, an-

ses som arbetsgivare, om denne är

någon annan än den som är skatt-

skyldig för förmånen.

Avgifterna utgörs av arbets-

givaravgifter och egenavgifter.

Arbetsgivaravgifter skall betalas

av den som är arbetsgivare. Egen-

avgifter skall betalas av den som

är försäkrad enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring

eller enligt lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

och som har inkomst av annat för-

värvsarbete som avses i 3 kap. 2

eller 2 a § lagen om allmän för-

säkring eller 2 kap. lagen om in-

komstgrundad ålderspension.

Med inkomst av annat

förvärvsarbete enligt 3 kap. 2 och

2 a §§ lagen om allmän försäkring

skall även likställas inkomst för

eget arbete i form av andra

skattepliktiga förmåner än pengar.

Vid tillämpning av denna lag

skall, även om ett anställningsför-

hållande inte föreligger, den som

har utgett sådan ersättning som

enligt bestämmelserna i 3 kap. 2 §

andra stycket lagen om allmän

försäkring eller enligt

bestämmelserna i 2 kap. 10 §

första stycket, 11 eller 12 §

lagen om inkomstgrundad

ålderspension är att hänföra till

inkomst av anställning anses som

arbetsgivare. Med inkomst av

anställning enligt 3 kap. 2 § lagen

om allmän försäkring skall i denna

lag likställas inkomst i form av

andra skattepliktiga förmåner än

pengar samt kostnadsersättning

som inte enligt 8 kap. 19 eller 20

§ skattebetalningslagen

(1997:483) undantas vid

beräkning av skatteavdrag. I fråga

om skattepliktig intäkt av tjänst

enligt kommunalskattelagen

(1928:370) i form av rabatt,

bonus eller annan förmån som ges

ut på grund av kundtrohet eller

liknande, skall den som slutligt

har stått för de kostnader som

ligger till grund för förmånen,

anses som arbetsgivare, om denne

är någon annan än den som är

skattskyldig för förmånen.

2 kap.

1 §

En arbetsgivare skall på det avgiftsunderlag som anges i 3 5 §§ för

varje år betala

1. sjukförsäkringsavgift med

7,93 procent,

1. sjukförsäkringsavgift med

7,50 procent,

2. folkpensionsavgift med 6,83

procent,

2. efterlevandepensionsavgift

med 1,70 procent,

3. tilläggspensionsavgift med

6,40 procent,

3. ålderspensionsavgift med

6,40 procent,

4. delpensionsavgift med 0,20

procent,

4. föräldraförsäkringsavgift

med 2,20 procent,

5. arbetsskadeavgift med 1,38 procent,

6. arbetsmarknadsavgift med

5,42 procent,

6. arbetsmarknadsavgift med

5,84 procent.

7. arbetarskyddsavgift med

0,17 procent,

8. lönegarantiavgift med 0,25

procent.

Arbetsgivare som avses i 1 kap.

2 § andra stycket skall dock be-

träffande ersättning som avses i

11 kap. 2 § första stycket m och

femte stycket lagen (1962:381)

om allmän försäkring betala

endast tilläggspensionsavgift.

Arbetsgivare som avses i 1 kap.

2 § andra stycket skall dock be-

träffande ersättning som avses i

2 kap. 11 eller 12 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension betala endast

ålderspensionsavgift.

2 §

En arbetsgivare som sysselsätter sjömän skall på den ersättning som

utgetts till sådana för varje år betala även sjömanspensionsavgift med

1,20 procent.

I fråga om sjömän skall sjukför-

säkringsavgift och

folkpensionsavgift beräknas efter

de procentsatser som regeringen

eller, efter regeringens

bemyndigande, Riksför-

säkringsverket årligen fastställer.

Procentsatserna skall utgöra den

andel av de i 1 § första stycket 1

och 2 angivna procentsatserna

som svarar mot förhållandet

mellan antalet svenska sjömän och

hela antalet sjömän på svenska

handelsfartyg i medeltal för den

30 september de tre år som när-

mast föregått det år då procent-

satserna fastställs. Hänsyn skall

därvid inte tas till fartyg med en

bruttodräktighet understigande

300. Procentsatserna beräknas

med två decimaler.

I fråga om sjömän skall sjukför-

säkringsavgift och arbetsmark-

nadsavgift beräknas efter de pro-

centsatser som regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande,

Riksförsäkringsverket årligen

fastställer. Procentsatserna skall

utgöra den andel av de i 1 § första

stycket 1 och 6 angivna procent-

satserna som svarar mot förhållan-

det mellan antalet svenska sjömän

och hela antalet sjömän på svenska

handelsfartyg i medeltal för den

30 september de tre år som när-

mast föregått det år då procent-

satserna fastställs. Hänsyn skall

därvid inte tas till fartyg med en

bruttodräktighet understigande

300. Procentsatserna beräknas

med två decimaler.

Med sjöman avses i denna lag arbetstagare som avses i punkt 1 av an-

visningarna till 49 § kommunalskattelagen (1928:370).

3 §

Underlag för beräkning av av-

gifterna är summan av vad arbets-

givaren under året har utgett som

lön i pengar eller annan ersättning

för utfört arbete eller eljest med

anledning av tjänsten, dock inte

pension, eller andra skattepliktiga

förmåner eller, i fall som avses i

3 kap. 2 § andra stycket lagen

(1962:381) om allmän

försäkring, annan ersättning för

utfört arbete. Bidrag som avses i

11 kap. 2 § första stycket m)

lagen om allmän försäkring

likställs med lön. Vidare likställs

med lön garantibelopp enligt

lönegarantilagen (1992:497).

Med lön likställs även

kostnadsersättning som inte enligt

8 kap. 19 eller 20 § skattebetal-

ningslagen (1997:483) undantas

vid beräkning av skatteavdrag.

Med lön likställs också ersätt-

ning som en arbetsgivare utger

till en allmän försäkringskassa

som följd av bestämmelsen i 24 §

första stycket lagen (1991:1047)

om sjuklön.

Ersättning som avses i andra

stycket skall anses som ersättning

till arbetstagare vid tillämpning av

4 och 5 §§.

Underlag för beräkning av av-

gifterna är summan av vad arbets-

givaren under året har utgett som

lön i pengar eller annan ersättning

för utfört arbete eller eljest med

anledning av tjänsten, dock inte

pension, eller andra skattepliktiga

förmåner. I underlaget skall även

ingå sådan annan ersättning för

utfört arbete som avses i 3 kap. 2

§ andra stycket lagen

(1962:381) om allmän

försäkring.

Med lön likställs

1. garantibelopp enligt löne-

garantilagen (1992:497),

2. kostnadsersättning som inte

enligt 8 kap. 19 eller 20 § skatte-

betalningslagen (1997:483)

undantas vid beräkning av

skatteavdrag,

3. ersättning som en

arbetsgivare utger till en allmän

försäkringskassa som följd av

bestämmelsen i 24 § första

stycket lagen (1991:1047) om

sjuklön.

Ersättning som avses i andra

stycket 3 skall anses som ersätt-

ning till arbetstagare vid tillämp-

ning av 4 och 5 §§.

4 §

Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall bortses från

1. ersättning till en och samme arbetstagare om den under året inte

uppgått till 1 000 kronor,

2. ersättning till arbetstagare

som vid årets ingång fyllt 65 år,

3. ersättning till arbetstagare vid sjukdom eller ledighet för vård av

barn eller med anledning av barns födelse, till den del ersättningen mot-

svarar sjukpenning, föräldrapenning eller rehabiliteringspenning som

arbetsgivare får uppbära enligt 3 kap. 16 §, 4 kap. 18 § eller 22 kap. 12 §

lagen (1962:381) om allmän försäkring,

4. ersättning för vilken skall betalas särskild inkomstskatt enligt lagen

(1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister

m.fl.,

5. ersättning som en arbetsgivare utgett till barn för arbete som

utförts i hans förvärvsverksamhet i de fall avdrag för ersättningen inte

får göras vid inkomsttaxeringen,

6. ersättning till den del denna motsvarar kostnader i arbetet som ar-

betstagare haft att täcka med ersättningen,

8. ersättning för arbete som har

utförts utomlands, till den del

denna inte räknas som lön enligt

11 kap. 2 § första stycket lagen

om allmän försäkring,

8. ersättning för arbete som har

utförts utomlands, till den del

denna inte räknas som lön enligt

2 kap. 3 § första stycket lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension eller enligt 2 kap.

16 § andra stycket samma lag

inte är pensionsgrundande

inkomst.

9. ersättning för skiljemannauppdrag i fall där parterna i

skiljeförfarandet är av utländsk nationalitet,

10. ersättning som på grund av bestämmelserna i 5 § lagen

(1984:947) om beskattning av utländska forskare vid tillfälligt arbete i

Sverige inte utgör skattepliktig intäkt,

11. ersättning som avses i 3 kap. 2 a § lagen om allmän försäkring,

12. intäkt som avses i 32 § 1 mom. första stycket h och i kommunal-

skattelagen (1928:370),

13. sådan ersättning som enligt

1 § första stycket 2 6 lagen

(1990:659) om särskild löneskatt

på vissa förvärvsinkomster utgör

underlag för nämnda skatt,

14. ersättning till en och samme

idrottsutövare från en sådan ideell

förening som avses i 7 § 5 mom.

lagen (1947:576) om statlig in-

komstskatt och som har till huvud-

sakligt syfte att främja idrottslig

verksamhet, om ersättningen från

föreningen under året inte uppgått

till ett halvt basbelopp enligt

lagen om allmän försäkring,

13. sådan ersättning som enligt

1 § första stycket 1 5 lagen

(1990:659) om särskild löneskatt

på vissa förvärvsinkomster utgör

underlag för nämnda skatt,

14. ersättning till en och samme

idrottsutövare från en sådan ideell

förening som avses i 7 § 5 mom.

lagen (1947:576) om statlig in-

komstskatt och som har till huvud-

sakligt syfte att främja idrottslig

verksamhet, om ersättningen från

föreningen under året inte uppgått

till ett halvt prisbasbelopp enligt

lagen om allmän försäkring,

15. före utgången av år 1992 utbetalade ersättningar från en vinst-

andelsstiftelse, som avses i 3 kap. 2 § andra stycket lagen om allmän

försäkring, till den del de inte utgör ersättning för arbete för stiftelsens

räkning,

16. sådan ersättning från en vinstandelsstiftelse eller en annan juridisk

person med motsvarande ändamål från vilken enligt de fyra sista me-

ningarna i 3 kap. 2 § andra stycket lagen om allmän försäkring skall bort-

ses vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst,

17. ersättning för arbetsskada som inträffat före utgången av juni

1993 om ersättningen avser tid därefter och utgår på grund av

ansvarighetsförsäkring vilken åtnjuts enligt grunder som fastställts i

kollektivavtal mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer,

18. ersättning för arbetsskada som inträffat före utgången av år 1992

om skadan anmälts till allmän försäkringskassa efter utgången av juni

1993 och ersättningen utgår på grund av sådan ansvarighetsförsäkring

som anges i 17,

19. ersättning enligt 11 kap. 2 §

första stycket a l, n, p och r

lagen om allmän försäkring.

19. ersättning enligt 2 kap. 5 §

lagen om inkomstgrundad

ålderspension.

Bestämmelsen i första stycket 6 är tillämplig endast om kostnaderna

kan beräknas uppgå till minst 10 procent av arbetstagarens ersättning

från arbetsgivaren under utgiftsåret. Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får fastställa schablon för beräkning av

arbetstagares kostnader i viss verksamhet. Schablonen skall avse

bestämda yrkesgrupper och grundas på de genomsnittliga kostnaderna

inom respektive grupp.

Bestämmelserna i första stycket

17 och 18 gäller endast ersättning

som inte avser de första

180 dagarna efter skadetillfället

och som för en och samme

arbetstagare beräknas på lönedelar

som inte överstiger sju och en

halv gånger basbeloppet enligt

lagen om allmän försäkring.

Bestämmelserna i första stycket

17 och 18 gäller endast ersättning

som inte avser de första 180

dagarna efter skadetillfället och

som för en och samme

arbetstagare beräknas på lönedelar

som inte överstiger sju och en

halv gånger prisbasbeloppet

enligt lagen om allmän försäkring.

I fråga om inkomst från fåmansföretag och fåmansägt handelsbolag

skall föreskrifterna i punkt 13 av anvisningarna till 32 § kommunal-

skattelagen (1928:370) tillämpas vid bestämmande av avgiftsunderlaget.

5 §

Vid bestämmande av underlaget

för beräkning av tilläggspen-

sionsavgift skall bortses från er-

sättningar som inte räknas som

inkomst av anställning enligt

11 kap. 2 § tredje eller fjärde

stycket lagen (1962:381) om all-

män försäkring. Vidare skall

bortses från ersättningar till

arbetstagare som inte är svenska

medborgare och som inte heller är

bosatta här, då ersättningarna

avser arbete utom riket.

Vid bestämmande av underlaget

för beräkning av annan avgift än

tilläggspensionsavgift skall

bortses från ersättningar till

arbetstagare som inte varit

försäkrade enligt lagen

(1976:380) om arbets-

skadeförsäkring. I fråga om

arbete som har utförts för

annans räkning utan att

anställning förelegat skall vid

beräkningen bortses från er-

sättningar till personer som

varit bosatta utomlands och

utfört arbetet utom riket.

Vid bestämmande av underlaget

för beräkning av ålderspen-

sionsavgift skall även medräknas

ersättningar som utgör inkomst av

anställning enligt 2 kap. 10 §

första stycket, 11 § första stycket

eller 12 § första stycket lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension. Ersättningar för

arbete utanför Sverige till

arbetstagare som inte är svenska

medborgare och som inte heller är

bosatta här, skall inte medräknas.

Vid bestämmande av underlaget

för beräkning av annan avgift än

ålderspensionsavgift skall

bortses från ersättningar till

arbetstagare som vid årets

ingång fyllt 65 år. Detsamma

gäller ersättningar till

arbetstagare som inte varit försäk-

rade enligt lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring.

3 kap.

1 §

En försäkrad som avses i 1 kap. 2 § skall på det avgiftsunderlag som

anges i 3 5 §§ för varje år betala

1. sjukförsäkringsavgift med

8,66 procent,

1. sjukförsäkringsavgift med

8,23 procent,

2. folkpensionsavgift med 6,83

procent,

2. efterlevandepensionsavgift

med 1,70 procent,

3. tilläggspensionsavgift med

6,40 procent,

3. ålderspensionsavgift med

6,40 procent,

4. delpensionsavgift med 0,20

procent,

4. föräldraförsäkringsavgift

med 2,20 procent,

5. arbetsskadeavgift med 1,38 procent,

6. arbetsmarknadsavgift med 3,30 procent.

3 §

Egenavgifter beräknas inte för

år efter det då den försäkrade fyllt

65 år.

Andra avgifter än tilläggspen-

sionsavgift betalas inte av den

som vid utgången av inkomståret

inte var inskriven hos allmän

försäkringskassa, utom för det fall

att detta berott på att den

försäkrade inte uppnått den ålder

som enligt 1 kap. 4 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring

krävs för inskrivning hos allmän

försäkringskassa. Sådana avgifter

betalas inte heller av den som för

någon del av samma år uppburit

hel förtidspension enligt lagen om

allmän försäkring eller för hela

året uppburit hel ålderspension

enligt nämnda lag.

Egenavgifter i annan form än

ålderspensionsavgift beräknas

inte för år efter det då den

försäkrade fyllt 65 år.

Andra avgifter än ålderspen-

sionsavgift betalas inte av den

som vid utgången av inkomståret

inte var inskriven hos allmän

försäkringskassa, utom för det fall

att detta berott på att den

försäkrade inte uppnått den ålder

som enligt 1 kap. 4 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring

krävs för inskrivning hos allmän

försäkringskassa. Sådana avgifter

betalas inte heller av den som för

någon del av samma år uppburit

hel förtidspension enligt lagen om

allmän försäkring eller för hela

året uppburit hel ålderspension

enligt nämnda lag.

Tilläggspensionsavgift betalas

inte för det år då den försäkrade

avlidit. Sådan avgift betalas inte

heller då den försäkrade för

hela året uppburit hel

ålderspension enligt lagen om

allmän försäkring.

Ålderspensionsavgift betalas

inte för det år då den försäkrade

avlidit.

Avgift betalas inte då avgiftsunderlaget understiger 1 000 kronor.

4 §

Grunden för beräkning av avgift

enligt 1 § 1, 5 och 6 utgörs av in-

komst av annat förvärvsarbete som

avses i 3 kap. 2 eller 2 a § lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

Med inkomst av annat förvärvs-

arbete enligt 3 kap. 2 § och 2 a §

lagen om allmän försäkring skall

även likställas andra skattepliktiga

förmåner än pengar.

Grunden för beräkning av avgift

enligt 1 § 1 och 4 6 utgörs av in-

komst av annat förvärvsarbete som

avses i 3 kap. 2 eller 2 a § lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

Med inkomst av annat förvärvs-

arbete enligt 3 kap. 2 och 2 a §§

lagen om allmän försäkring skall

även likställas andra skattepliktiga

förmåner än pengar.

Grunden för beräkning av avgift

enligt 1 § 2 4 utgörs av inkomst

av annat förvärvsarbete som avses

i 11 kap. 3 § lagen (1962:381)

om allmän försäkring.

Grunden för beräkning av avgift

enligt 1 § 2 och 3 utgörs av in-

komst av annat förvärvsarbete som

avses i 2 kap. 6 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

5 §

Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall bortses från ersättning för

arbete för någon annans räkning, om ersättningen från denne under året

inte uppgått till 1 000 kronor. Vad nu sagts gäller dock inte om ersätt-

ningen utgör inkomst av näringsverksamhet.

Vid bestämmande av avgifts-

underlaget skall vidare bortses

från inkomst som avses i 11 kap.

3 § första stycket d) lagen om

allmän försäkring.

Vid beräkningen av inkomst av

annat förvärvsarbete gäller i till-

lämpliga delar bestämmelserna i

11 kap. 4 § lagen om allmän för-

säkring.

Vid bestämmande av avgifts-

underlaget skall vidare bortses

från inkomst som avses i 2 kap. 6

§ första stycket 4 lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

Vid beräkningen av inkomst av

annat förvärvsarbete gäller i till-

lämpliga delar bestämmelserna i

2, 13 och 15 kap. lagen om

inkomstgrundad ålderspension.

5 a §

Vid beräkning av egenavgifter får avdrag göras med 5 procent av av-

giftsunderlaget beräknat enligt 4 § första stycket, dock högst med

9 000 kronor per år. Om den försäkrade under året även betalat ut lön

eller annan förmån till arbetstagare och som arbetsgivare gjort avdrag

från arbetsgivaravgifterna enligt 2 kap. 5 a §, får dock avdrag från

egenavgifterna medges högst med ett så stort belopp att det

sammanlagda avdraget från egenavgifterna och arbetsgivaravgifterna inte

överstiger 42 600 kronor per år.

Om den försäkrade är delägare i ett handelsbolag får det sammanlagda

avdraget från de egenavgifter som är hänförliga till handelsbolagets in-

komster för samtliga delägare i handelsbolaget inte överstiga

42 600 kronor per år. Avdraget fördelas mellan delägarna i proportion

till hur den skattepliktiga inkomsten från handelsbolaget fördelas mellan

dem. Kan en eller flera av delägarna helt eller delvis inte utnyttja av-

draget får resterande avdrag fördelas mellan övriga delägare på mot-

svarande sätt. Om handelsbolaget under året även betalat ut lön eller an-

nan förmån till arbetstagare och som arbetsgivare gjort avdrag från ar-

betsgivaravgifterna enligt 2 kap. 5 a §, skall delägarna medges avdrag

från egenavgifterna högst med så stort belopp att delägarnas samman-

lagda avdrag från de egenavgifter som är hänförliga till inkomsten från

handelsbolaget och handelsbolagets avdrag från arbetsgivaravgifterna

inte överstiger 42 600 kronor per år.

Avdrag enligt första stycket

skall i angiven ordning avse ar-

betsmarknadsavgiften, sjukförsäk-

ringsavgiften, arbetsskadeavgiften,

folkpensionsavgiften, delpen-

sionsavgiften och tilläggspen-

sionsavgiften.

Avdrag enligt första stycket

skall i angiven ordning avse ar-

betsmarknadsavgiften, sjukförsäk-

ringsavgiften, arbetsskadeavgiften,

efterlevandepensionsavgiften

och föräldraförsäkringsavgiften.

4 kap.

1 §

Sjukförsäkringsavgifter förs till staten för finansiering av

1. kostnader för ersättning för

sjukvård m.m. enligt 2 kap., sjuk-

penning m.m. enligt 3 kap.,

föräldrapenningförmåner enligt

4 kap., folkpension i form av

förtidspension enligt 7 kap. och

rehabiliteringsersättning m.m.

enligt 22 kap. lagen (1962:381)

om allmän försäkring samt

pensionstillskott till för-

tidspension enligt lagen

(1969:205) om pensionstillskott,

1. kostnader för sjukpenning

m.m. enligt 3 kap., folkpension i

form av förtidspension enligt

7 kap. för personer som har rätt

till tilläggspension i form av för-

tidspension enligt 13 kap.,

tilläggspension i form av förtids-

pension enligt 13 kap. och

rehabiliteringsersättning m.m.

enligt 22 kap., allt enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

2. kostnader enligt lagen

(1974:525) om ersättning för

viss födelsekontrollerande

verksamhet m.m.,

3. kostnader för förmåner

enligt lagen (1996:1150) om

högkostnadsskydd vid köp av

läkemedel m.m.,

4. Centrala

studiestödsnämndens kostnader

med anledning av att sådana

studielån som belöper på en

studerandes sjukperiod enligt

studiestödslagen (1973:349) inte

skall återbetalas,

2. Centrala

studiestödsnämndens kostnader

med anledning av att sådana

studielån som belöper på en

studerandes sjukperiod enligt

studiestödslagen (1973:349) inte

skall återbetalas,

5. vissa av de allmänna försäk-

ringskassornas

förvaltningskostnader,

3. vissa av de allmänna försäk-

ringskassornas

förvaltningskostnader,

6. kostnader enligt lagen

(1988:1465) om ersättning och

ledighet för närståendevård,

4. kostnader enligt lagen

(1988:1465) om ersättning och

ledighet för närståendevård,

7. den allmänna försäkringens

kostnader enligt lagen

(1991:1047) om sjuklön.

5. den allmänna försäkringens

kostnader enligt lagen

(1991:1047) om sjuklön och

6. statliga ålderspensionsav-

gifter enligt lagen (1998:000)

om statlig ålderspensionsavgift

som belöper på förmåner som

finansieras med

sjukförsäkringsavgiften.

2 §

Folkpensionsavgifter förs till

staten som bidrag till finansie-

ringen av folkpensioneringen

enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring.

Efterlevandepensionsavgifter

förs till staten för finansiering

av folkpension i form av

efterlevandepension enligt 8

kap. lagen (1962:381) om

allmän försäkring och

tilläggspension i form av

efterlevandepension enligt 14

kap. samma lag, änkepension

enligt

övergångsbestämmelserna till

lagen (1988:881) om ändring i

lagen om allmän försäkring samt

kostnader för förvaltning av

efterlevandepension och

änkepension.

3 §

Av influtna tilläggspensionsav-

gifter förs 7 procent till staten

och 22,4 procent placeras på

konto hos Riksgäldskontoret.

Återstoden förs till en fond,

benämnd Allmänna

Pensionsfonden med vars

tillgångar kostnaderna för försäk-

ringen för tilläggspension enligt

lagen (1962:381) om allmän för-

säkring skall täckas. Fonden för-

valtas enligt grunder som riks-

dagen fastställer särskilt.

Fördelningen av influtna

ålderspensionsavgifter skall

göras enligt följande. Den andel

som beräknas utgöra avgifter

för inkomster som överstiger

8,06 förhöjda prisbasbelopp

enligt 1 kap. 6 § lagen

(1962:381) om allmän

försäkring förs till staten. Den

andel som beräknas motsvara

pensionsrätt för premiepension

för samma år förs till

Riksgäldskontoret för tillfällig

förvaltning. Återstoden förs till

Allmänna pensionsfonden

med vars tillgångar kostnaderna

för försäkringen för

inkomstpension och

tilläggspension enligt lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension och

tilläggspension i form av

ålderspension enligt lagen om

allmän försäkring skall täckas.

Regeringen skall för varje år

fastställa de andelar som anges i

första stycket efter förslag från

Riksförsäkringsverket.

Skillnaden mellan beräknade

belopp och de belopp som

slutligt framräknas för det

aktuella året skall regleras vid

en kommande överföring.

Medel som regleras gentemot

staten skall beräknas med sådan

ränta som anges i 19 kap. 3 §

skattebetalningslagen

(1997:483) och medel som

regleras gentemot

Riksgäldskontoret med sådan

avkastning som anges i 8 kap. 1

§ första stycket lagen (1998:000)

om inkomstgrundad

ålderspension.

4 §

Delpensionsavgifter förs till

en fond, benämnd

delpensionsfonden, med vars

tillgångar kostnaderna för

pensioner enligt lagen (1979:84)

om delpensionsförsäkring och

motsvarande äldre be-

stämmelser skall täckas. Fonden

förvaltas enligt grunder som

riksdagen fastställer särskilt.

Föräldraförsäkringsavgifter

förs till staten för finansiering

av föräldrapenningförmåner

enligt 4 kap. lagen (1962:381)

om allmän försäkring, kostnader

för förvaltning av

föräldrapenningförmåner och

för finansiering av statliga

ålderspensionsavgifter enligt

lagen (1998:000) om statlig

ålderspensionsavgift som

belöper på sådana förmåner.

6 §

Arbetsskadeavgifter förs till en

fond, benämnd

Arbetsskadefonden, med vars

tillgångar kostnaderna för

ersättningar enligt lagen

(1976:380) om

arbetsskadeförsäkring och

motsvarande äldre bestämmelser

samt förvaltningskostnader skall

täckas. Fonden förvaltas enligt

grunder som riksdagen

fastställer särskilt.

Arbetsskadeavgifter förs till

staten för finansiering av ersätt-

ningar enligt lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring och

motsvarande äldre bestämmelser,

kostnader för förvaltning av

sådana ersättningar och för

finansiering av statliga

ålderspensionsavgifter enligt

lagen (1998:000) om statlig

ålderspensionsavgift som

belöper på ersättningar som

finansieras med ar-

betsskadeavgifter.

7 §

Arbetsmarknadsavgifter förs till staten för finansiering av

1. arbetslöshetsersättning enligt lagen (1997:238) om

arbetslöshetsförsäkring,

2. kostnader för tillsyn av ar-

betslöshetskassornas utbetalning

av arbetslöshetsersättning enligt

lagen (1997:239) om arbetslös-

hetskassor, och

2. kostnader för tillsyn av ar-

betslöshetskassornas utbetalning

av arbetslöshetsersättning enligt

lagen (1997:239) om arbetslös-

hetskassor,

3. utbildningsbidrag till sådan

deltagare i arbetsmarknadsutbild-

ning enligt förordningen

(1987:406) om

arbetsmarknadsutbildning eller

yrkesinriktad rehabilitering enligt

förordningen (1987:405) om den

arbetsmarknadspolitiska verk-

samheten som uppfyller villkoren

för inkomstrelaterad ersättning

enligt lagen om arbetslöshets-

försäkring.

3. utbildningsbidrag i form av

dagpenning till deltagare i

arbetsmarknadsutbildning,

yrkesinriktad rehabilitering eller

sådan verksamhet för ungdomar

mellan 20 och 24 år som

anordnas av en kommun, under

förutsättning att deltagarna

uppfyller villkoren för

inkomstrelaterad ersättning enligt

lagen om arbetslöshetsförsäkring,

4. kostnader enligt

lönegarantilagen (1992:497)

och

5. statliga ålderspensionsav-

gifter enligt lagen (1998:000)

om statlig ålderspensionsavgift

som belöper på förmåner som

finansieras med

arbetsmarknadsavgifter.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. De nya bestämmelserna i 2 kap. 1, 4 och 5 §§ tillämpas i fråga om

avgiftspliktig ersättning som betalas ut från och med den 1 januari 1999.

3. De nya bestämmelserna i 3 kap. 1 och 3 §§ tillämpas på inkomster

som uppbärs från och med den 1 januari 1999. Omfattar

beskattningsåret tid såväl före som efter utgången av år 1998 skall, om

den försäkrade inte visar annat, så stor del av beskattningsårets inkomst

anses hänförlig till tiden efter utgången av år 1998 som svarar mot

förhållandet mellan den del av beskattningsåret som infaller under denna

tid och hela beskattningsåret.

4. Äldre bestämmelser i 2 kap. 4 § första stycket 2 och 5 § andra

stycket samt i 3 kap. 3 § första stycket gäller fortfarande för personer

som är födda 1937 eller tidigare.

5. Under år 1999 skall influtna ålderspensionsavgifter enligt 4 kap. 3

§ fördelas på så sätt att 7 procent förs till staten och 32 procent placeras

på konto hos Riksgäldskontoret. Återstoden förs till Allmänna pen-

sionsfonden.

6. Riksförsäkringsverket skall för åren 1995 1997 beräkna

framkomna skillnader mellan gjorda överföringar och ett belopp som

motsvarar summan av fastställda pensionsrätter för premiepension för

dessa år. Reglering av framkomna skillnader skall göras senast i juni

1999. Sådan reglering avseende år 1998 skall göras senast i april 2000.

7. Under åren 1999 och 2000 skall vad som i 4 kap. 3 § sägs om vilka

kostnader tillgångarna i den Allmänna pensionsfonden skall täcka också

avse folkpension i form av ålderspension enligt 6 kap. lagen (1962:381)

om allmän försäkring till personer som har rätt till tilläggspension i

form av ålderspension enligt 12 kap. samma lag samt kostnader för

förvaltning av sådan folkpension.

8. Har regeringen före utgången av år 1998 ingått överenskommelse

med främmande makt avseende folk- och tilläggspension utgör vid

tillämpningen av överenskommelsen från och med den 1 januari 1999

fem procentenheter av sjukförsäkringsavgiften finansiering av sådan

pension.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1744) om

allmän pensionsavgift

Härigenom föreskrivs att 2 4 och 6 §§ lagen (1994:1744) om allmän

pensionsavgift skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Den som uppbär sådan inkomst

som avses i 3 § skall på avgifts-

underlaget för varje år betala all-

män pensionsavgift med 6,95 pro-

cent.

Avgiften avrundas till närmast

hela hundratal kronor. Avgift

som slutar på 50 kronor

avrundas till närmast lägre

hundratal kronor.

Den som uppbär sådan inkomst

som avses i 3 § skall på avgifts-

underlaget för varje år betala all-

män pensionsavgift med 6,95 pro-

cent.

3 §

Avgiften beräknas på sådan in-

komst av anställning som avses i

11 kap. 2 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring och sådan in-

komst av annat förvärvsarbete som

avses i 11 kap. 3 § nämnda lag om

den enskilde är skattskyldig för

inkomsten enligt kommunal-

skattelagen (1928:370). Inkomst

av anställning och inkomst av an-

nat förvärvsarbete skall därvid var

för sig avrundas till närmast lägre

hundratal kronor.

Vid beräkning av inkomst av an-

ställning skall avdrag göras för

kostnader som arbetstagaren haft

att bestrida i innehavd

anställning, i den mån

kostnaderna, minskade med

erhållen kostnadsersättning,

överstiger ettusen kronor.

Avgiften beräknas på summan

av inkomsterna till den del sum-

man inte överstiger sju och en

halv gånger det förhöjda

basbeloppet som anges i 1 kap. 6

§ lagen om allmän försäkring.

Avgiften beräknas dels på sådan

inkomst av anställning som avses i

2 kap. lagen (1998:000) om in-

komstgrundad ålderspension,

dels på sådan inkomst av annat

förvärvsarbete som avses i 2 kap.

nämnda lag om den enskilde är

skattskyldig för inkomsten enligt

kommunalskattelagen

(1928:370). Inkomst av

anställning och inkomst av annat

förvärvsarbete skall därvid var för

sig avrundas till närmast lägre

hundratal kronor.

Vid beräkning av inkomst av an-

ställning skall avdrag göras för

kostnader som arbetstagaren har

haft i arbetet i den utsträckning

kostnaderna, minskade med er-

hållen kostnadsersättning, över-

stiger ettusen kronor.

Vid beräkning av avgiften

bortses från inkomst av

anställning och inkomst av

annat förvärvsarbete till den del

summan av inkomsterna

överstiger 8,06 gånger det

förhöjda prisbasbeloppet som

anges i 1 kap. 6 § (1962:381)

lagen om allmän försäkring. Där-

vid skall i första hand bortses

från inkomst av annat

förvärvsarbete.

Avgiften avrundas till närmast

hela hundratal kronor. Avgift

som slutar på 50 kronor

avrundas till närmast lägre

hundratal kronor.

4 §

Avgift skall inte betalas av den

som vid årets ingång har fyllt

65 år.

Avgift skall inte heller betalas

av den som har sådana inkomster

som avses i 3 §, om inkomsterna

understiger 24 procent av det vid

årets ingång gällande basbeloppet

enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring.

Avgift skall inte betalas av den

som har sådana inkomster som

avses i 3 §, om inkomsterna

understiger 24 procent av det för

året gällande prisbasbeloppet

enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring.

6 §

Avgiften används till finansie-

ring av försäkringen för tilläggs-

pension enligt lagen (1962:381)

om allmän försäkring.

Avgiften används till finansie-

ring av försäkringen för inkomst-

pension och tilläggspension

enligt lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

och tilläggspension i form av

ålderspension enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

Avgiften förs till Allmänna pensionsfonden.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 och tillämpas första

gången vid 2000 års taxering.

2. De nya bestämmelserna tillämpas på avgiftspliktig inkomst som

uppbärs från och med den 1 januari 1999.

3. Den äldre bestämmelsen i 4 § första stycket gäller fortfarande för

avgiftspliktiga som är födda år 1937 eller tidigare.

4. Omfattar beskattningsåret tid såväl före som efter utgången av år

1998 skall, om den skattskyldige inte visar annat, så stor del av beskatt-

ningsårets inkomst anses hänförlig till tiden efter utgången av år 1998

som svarar mot förhållandet mellan den del av beskattningsåret som in-

faller under denna tid och hela beskattningsåret.

5. Under åren 1999 och 2000 används avgiften även för finansiering

av folkpension i form av ålderspension enligt 6 kap. lagen (1962:381)

om allmän försäkring till personer som har rätt till tilläggspension i

form av ålderspension enligt 12 kap. samma lag samt kostnader för

förvaltning av sådan folkpension.

2.9 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483)

Härigenom föreskrivs att 16 kap. 12 §, 22 kap. 1 och 12 §§ samt ru-

briken närmast före 16 kap. 12 § skattebetalningslagen (1997:483) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 kap.

Tilläggspensionsavgift

Ålderspensionsavgift och

allmän pensionsavgift

12 §

Vid tillgodoräkning av pen-

sionspoäng enligt 11 kap. 6 §

lagen (1962:381) om allmän för-

säkring skall beräkningen av hur

stor del av tilläggspensionsav-

giften som den skattskyldige har

betalat göras enligt följande.

Om betald preliminär skatt är

minst lika stor som den slutliga

skatten anses hela avgiften vara

betald. Om betald preliminär skatt

understiger den slutliga skatten

anses så stor del av det betalda

beloppet avse avgift som mot-

svarar hela avgiftens andel av den

slutliga skatten. Samtliga betal-

ningar som görs under

inkomståret och fram till

tidpunkten för debitering av slutlig

skatt enligt det grundläggande

beslutet om sådan skatt skall

beaktas.

Belopp som betalas efter den

debitering som avses i andra

stycket men före utgången av juni

månad året efter taxeringsåret an-

ses som betalning av obetald

avgift till samma kvotdel som

obetald avgift utgör av den

skattskyldiges sammanlagda skuld

vid den tidpunkt då betalningen

görs. Detsamma gäller om

avgiften debiterats på ett annat

sätt än genom ett grundläggande

beslut om slutlig skatt i fråga om

belopp som betalas före utgången

av fjärde månaden efter den månad

då skatten debiterades.

Om avgiften för visst inkomstår

sätts ned anses det belopp som har

betalats ändå vara det som räknats

fram enligt andra och tredje

styckena.

Avgift som inte har betalats en-

ligt tredje stycket tas inte ut.

Vid beräkning av pensionsrätt

och pensionspoäng enligt 4 kap.

lagen (1998:000) om inkomst-

grundad ålderspension skall be-

räkningen av hur stor del av

ålderspensionsavgiften och den

allmänna pensionsavgiften som

den skattskyldige har betalat göras

enligt följande.

Om betald preliminär skatt är

minst lika stor som den slutliga

skatten anses avgifterna vara till

fullo betalda. Om betald prelimi-

när skatt understiger den slutliga

skatten anses så stor del av det

betalda beloppet avse avgifter

som motsvarar avgifternas andel

av den slutliga skatten. Samtliga

betalningar som görs under

inkomståret och fram till

tidpunkten för debitering av slutlig

skatt enligt det grundläggande

beslutet om sådan skatt skall

beaktas.

Belopp som betalas efter den

debitering som avses i andra

stycket men före utgången av juni

månad året efter taxeringsåret an-

ses som betalning av obetalda av-

gifter till samma kvotdel som de

obetalda avgifterna utgör av den

skattskyldiges sammanlagda skuld

vid den tidpunkt då betalningen

görs. Detsamma gäller om av-

gifterna debiterats på ett annat

sätt än genom ett grundläggande

beslut om slutlig skatt i fråga om

belopp som betalas före utgången

av fjärde månaden efter den månad

då skatten debiterades.

Om avgifterna för visst in-

komstår sätts ned anses det belopp

som har betalats ändå vara det som

räknats fram enligt andra och

tredje styckena.

Avgifter som inte har betalats

enligt tredje stycket tas inte ut.

22 kap.

1 §

Beslut av skattemyndigheten

eller Riksskatteverket får, utom i

de fall som avses i 2 §, överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol av

den skattskyldige. Beslut som

myndighet fattat enligt 13 kap. 1 §

överklagas hos regeringen. Skatte-

myndighetens beslut får över-

klagas också av Riksskatteverket.

Vid överklagande av beslut om

avgiftsunderlag för egenavgifter

gäller 11 13 §§ lagen

(1959:551) om beräkning av

pensionsgrundande inkomst

enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring.

Beslut av skattemyndigheten

eller Riksskatteverket får, utom i

de fall som avses i 2 §, överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol av

den skattskyldige. Beslut som

myndighet fattat enligt 13 kap. 1 §

överklagas hos regeringen. Skatte-

myndighetens beslut får, utom i

de fall som avses i andra stycket,

överklagas också av Riksskatte-

verket.

Skattemyndighetens beslut om

avgiftsunderlag för egenavgifter

får överklagas också av Riksför-

säkringsverket. Vad som sägs i

denna lag om överklagande av

Riksskatteverket skall då i stället

gälla Riksförsäkringsverket. Vid

sådant överklagande gäller

dessutom 13 kap. 22 § första och

tredje styckena lagen (1998:000)

om inkomstgrundad

ålderspension.

12 §

I fråga om överklagande av läns-

rättens eller kammarrättens beslut

om avgiftsunderlag för egenav-

gifter gäller 12 och 13 §§ lagen

(1959:551) om beräkning av

pensionsgrundande inkomst

enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring.

I fråga om överklagande av läns-

rättens eller kammarrättens beslut

om avgiftsunderlag för egenav-

gifter gäller 13 kap. 22 § första

och tredje styckena lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.10 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

Härigenom föreskrivs att 46 § 1 mom., 48 § 2 mom., punkt 19 av an-

visningarna till 23 §, punkt 7 av anvisningarna till 33 § och punkt 6 av

anvisningarna till 46 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

46 §

1 mom. Avdrag får efter yrkan-

de av den skattskyldige och med

de begränsningar som anges i

andra fjärde styckena, göras för

underskott av förvärvskälla som är

hänförlig till aktiv näringsverk-

samhet enligt 11 kap. 3 § lagen

(1962:381) om allmän

försäkring.

1 mom. Avdrag får efter yrkande

av den skattskyldige och med de

begränsningar som anges i andra

fjärde styckena, göras för under-

skott av förvärvskälla som är hän-

förlig till aktiv näringsverksamhet

enligt 2 kap. 6 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

Avdrag får göras med högst 100 000 kronor för underskott avseende

det beskattningsår då den skattskyldige började bedriva förvärvskällan

(startåret) och för vart och ett av de fyra närmast följande beskatt-

ningsåren. För underskott som ett visst år överstiger 100 000 kr medges

inte avdrag enligt denna lag. Om förvärvskällan övergått till den skatt-

skyldige från någon sådan närstående som avses i punkt 14 av anvisning-

arna till 32 §, får avdrag göras endast om den närstående hade varit be-

rättigad till avdrag om han fortsatt att driva verksamheten. Sistnämnda

begränsning gäller dock inte om övergången skett genom köp, byte eller

därmed jämförligt förvärv från förälder eller far- eller morförälder.

Avdrag medges inte

1. skattskyldig som någon gång under de fem beskattningsår som när-

mast föregått startåret direkt eller indirekt bedrivit likartad verksamhet,

2. för underskott som belöper på kommanditdelägare eller sådan del-

ägare i handelsbolag som i förhållande till övriga delägare i bolaget för-

behållit sig ett begränsat ansvar för bolagets förbindelser i vidare mån än

vad som anges i 18 § tredje stycket eller

3. i den mån avdrag för underskottet medgetts enligt 3 § 13 mom., 25

§ 10 mom. eller 26 § 9 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

eller

4. för underskott i förvärvskälla i vilken ingår fastighet som på ägarens

begäran räknas som näringsfastighet enligt 5 § sjunde stycket.

I fråga om förvärvskälla som uteslutande eller så gott som uteslutande

avser litterär, konstnärlig eller därmed jämförlig verksamhet får avdrag

göras utan beloppsbegränsning och även efter den i andra stycket angivna

tiden. Härvid gäller följande. Avdrag får med iakttagande av föreskrifter-

na i tredje stycket 2 och 3 göras i den mån underskottet överstiger

avdrag för underskott från närmast föregående beskattningsår. Ett villkor

för avdrag är dock att den skattskyldige under den period som omfattas

av beskattningsåret och de tre närmast föregående beskattningsåren

redovisat intäkter från verksamheten av någon betydenhet. Härvid

beaktas även intäkter som hänförs till inkomstslaget tjänst.

48 §

2 mom. Skattskyldig fysisk person, som varit bosatt här i riket under

hela beskattningsåret, har rätt till kommunalt grundavdrag enligt

följande.

Grundavdraget uppgår till 0,24 bas-

belopp för taxerad inkomst som

inte överstiger 1,86 basbelopp.

För taxerad inkomst som

överstiger 1,86 men inte 3,04

basbelopp uppgår grundavdraget

till 0,24 basbelopp ökat med 25

procent av det belopp varmed den

taxerade inkomsten överstiger

1,86 men inte 2,89 basbelopp.

För taxerad inkomst som

överstiger 3,04 basbelopp uppgår

grundavdraget till det belopp som

enligt föregående mening utgår

vid en taxerad inkomst på 3,04

basbelopp minskat med 10 pro-

cent av det belopp varmed den

taxerade inkomsten överstiger

3,04 basbelopp, dock lägst till

0,24 basbelopp.

Med basbelopp avses

basbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring

för året före taxeringsåret.

Grundavdraget får inte överstiga

den skattskyldiges inkomst av nä-

ringsverksamhet som utgör aktiv

näringsverksamhet enligt 11 kap.

3 § lagen om allmän försäkring

och tjänst minskad med avdrag

som avses i 46 §. I inkomst av

tjänst inräknas därvid inte intäkt

som avses i 32 § 1 mom. första

stycket h och i. Som avdrag enligt

46 § räknas därvid inte avdrag som

på grund av dispens enligt punkt 6

fjärde stycket av anvisningarna till

46 § grundas på inkomst av passiv

näringsverksamhet eller intäkt

som avses i 32 § 1 mom. första

stycket h.

Grundavdraget uppgår till 0,24 pris-

basbelopp för taxerad inkomst

som inte överstiger 1,86 prisbas-

belopp. För taxerad inkomst som

överstiger 1,86 men inte 3,04

prisbasbelopp uppgår

grundavdraget till 0,24

prisbasbelopp ökat med 25

procent av det belopp varmed den

taxerade inkomsten överstiger

1,86 men inte 2,89

prisbasbelopp. För taxerad

inkomst som överstiger 3,04

prisbasbelopp uppgår

grundavdraget till det belopp som

enligt föregående mening utgår

vid en taxerad inkomst på 3,04

prisbasbelopp minskat med 10

procent av det belopp varmed den

taxerade inkomsten överstiger

3,04 prisbasbelopp, dock lägst

till 0,24 prisbasbelopp.

Med prisbasbelopp avses pris-

basbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring

för året före taxeringsåret.

Grundavdraget får inte överstiga

den skattskyldiges inkomst av nä-

ringsverksamhet som utgör aktiv

näringsverksamhet enligt 2 kap.

6 § lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

och tjänst minskad med avdrag

som avses i 46 §. I inkomst av

tjänst inräknas därvid inte intäkt

som avses i 32 § 1 mom. första

stycket h och i. Som avdrag enligt

46 § räknas därvid inte avdrag som

på grund av dispens enligt punkt 6

fjärde stycket av anvisningarna till

46 § grundas på inkomst av passiv

näringsverksamhet eller intäkt

som avses i 32 § 1 mom. första

stycket h.

Grundavdraget avrundas nedåt till helt hundratal kronor.

Anvisningar

till 23 §

19. Avdrag medges för påförda egenavgifter enligt lagen (1981:691)

om socialavgifter i den mån avgifterna hänför sig till näringsverksamhet.

Fysisk person får dessutom avdrag för belopp som har avsatts för att

täcka på beskattningsåret belöpande egenavgifter avseende näringsverk-

samhet här i riket. Den som enligt bokföringslagen (1976:125) eller

jordbruksbokföringslagen (1979:141) är skyldig att upprätta årsbokslut

skall ha satt av ett mot avdraget svarande belopp i räkenskaperna för

beskattningsåret. Medgivet avdrag skall återföras till beskattning

nästföljande beskattningsår.

Avdrag enligt andra stycket beräknas på ett underlag som motsvarar

den skattskyldiges inkomst av förvärvskällan, beräknad enligt lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt, före avdraget, minskad med

1) sjukpenning eller annan ersättning som avses i punkt 11 av anvis-

ningarna till 22 §,

2) intäkt som är att hänföra till

inkomst av anställning enligt

11 kap. 2 § första stycket lagen

(1962:381) om allmän

försäkring.

Avdrag enligt andra stycket får

uppgå till högst 25 procent av

underlaget, beräknat enligt tredje

stycket. I fråga om sådana in-

komster som avses i 2 § lagen

(1990:659) om särskild löneskatt

på vissa förvärvsinkomster får

dock avdraget uppgå till högst

20 procent.

2) intäkt som är att hänföra till

inkomst av anställning enligt

2 kap. 3 5, 15 och 16 §§ lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

Avdrag enligt andra stycket får

uppgå till högst 25 procent av

underlaget, beräknat enligt tredje

stycket. I fråga om sådana in-

komster eller skattskyldiga som

avses i 2 § lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa för-

värvsinkomster får dock avdraget

uppgå till högst 20 procent.

Vad som har sagts i första fjärde styckena gäller också för en fysisk

person, som är delägare i ett handelsbolag, under förutsättning att

bolaget har haft inkomst av näringsverksamhet här i riket. Avdrag enligt

första och andra styckena skall därvid göras av delägaren.

Beskattas enligt tredje stycket av anvisningarna till 52 § en med-

hjälpande make för del av inkomst av en verksamhet, som bedrivs av den

andra maken, skall avdrag enligt första och andra styckena göras särskilt

för envar av makarna.

Skattskyldig som har gjort avdrag enligt andra stycket skall vid själv-

deklarationen foga uppgifter om avdragets beräkning. Uppgifterna skall

lämnas på blankett enligt fastställt formulär.

till 33 §

7. Avdrag medges för påförda

egenavgifter enligt lagen

(1981:691) om socialavgifter i

den mån avgifterna hänför sig till

sådan intäkt av tjänst som enligt

11 kap. 3 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring utgör inkomst

av annat förvärvsarbete.

7. Avdrag medges för påförda

egenavgifter enligt lagen

(1981:691) om socialavgifter i

den mån avgifterna hänför sig till

sådan intäkt av tjänst som enligt

2 kap. 6 § lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

utgör inkomst av annat förvärvs-

arbete.

Från sådan intäkt av tjänst medges dessutom avdrag med 25 procent

eller, om den skattskyldige vid ingången av året före taxeringsåret fyllt

65 år eller inte fyllt 65 år men under hela året uppburit hel

ålderspension eller avlidit under året före taxeringsåret, med 20 procent

av ett underlag beräknat enligt nästa stycke. Medgivet avdrag skall

återföras till beskattning nästföljande beskattningsår.

Underlaget utgörs av sådan in-

täkt av tjänst som avses i första

stycket minskad med andra från

intäkten avdragsgilla kostnader än

som avses i föregående stycke

och med inkomst som avses i 11

kap. 3 § första stycket d lagen

om allmän försäkring.

Underlaget utgörs av sådan in-

täkt av tjänst som avses i första

stycket minskad med andra från

intäkten avdragsgilla kostnader än

som avses i föregående stycke

och med inkomst som avses i 2

kap. 6 § första stycket 5 lagen

om inkomstgrundad

ålderspension.

till 46 §

6. Avdrag för avgift för pensionsförsäkring medges endast om

försäkringen ägs av den skattskyldige. Avdrag medges inte om

försäkringen förvärvats genom bodelning under äktenskapet utan att mål

om äktenskapsskillnad pågått.

Avdraget får, tillsammans med avdrag för sådan inbetalning på pen-

sionssparkonto som avses i punkt 7, inte överstiga summan av

1. den skattskyldiges inkomst av

näringsverksamhet som utgör

aktiv näringsverksamhet enligt 11

kap. 3 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring före avdrag

enligt punkt 21 av anvisningarna

till 23 §, före avdrag för särskild

löneskatt på pensionskostnader

enligt punkt 23 av anvisningarna

till 23 § på sådan

pensionsförsäkring som avses i

denna anvisningspunkt och på

sådan inbetalning på pensions-

sparkonto som avses i punkt 7 och

före avdrag för avsättning för

egenavgifter enligt lagen

(1981:691) om socialavgifter och

1. den skattskyldiges inkomst av

näringsverksamhet som utgör

aktiv näringsverksamhet enligt 2

kap. 6 § lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

före avdrag enligt punkt 21 av

anvisningarna till 23 §, före avdrag

för särskild löneskatt på

pensionskostnader enligt punkt 23

av anvisningarna till 23 § på sådan

pensionsförsäkring som avses i

denna anvisningspunkt och på

sådan inbetalning på

pensionssparkonto som avses i

punkt 7 och före avdrag för

avsättning för egenavgifter enligt

lagen (1981:691) om

socialavgifter och

2. inkomst av tjänst, med bortseende från sådan intäkt som avses i 32

§ 1 mom. första stycket h och i.

Avdraget beräknas med hänsyn

till storleken av sådan inkomst

som avses i 1 och 2 och får uppgå

till högst ett belopp som

motsvarar hälften av det

basbelopp som enligt lagen om

allmän försäkring bestämts för

året närmast före taxeringsåret

och dessutom i fråga om

a. inkomst av aktiv näringsverk-

samhet till sammanlagt högst

25 procent av inkomsten före

avdrag enligt punkt 21 av anvis-

ningarna till 23 §, före avdrag för

särskild löneskatt på pensions-

kostnader enligt punkt 23 av

anvisningarna till 23 § på sådan

pensionsförsäkring som avses i

denna anvisningspunkt och på

sådan inbetalning på pensions-

sparkonto som avses i punkt 7 och

före avdrag för avsättning för

egenavgifter enligt lagen om

socialavgifter till den del den inte

överstiger tjugo gånger nämnda

basbelopp samt högst 20 procent

av den del av nyss nämnda inkomst

som överstiger tjugo men inte

fyrtio gånger nämnda basbelopp,

b. inkomst av anställning om

den skattskyldige helt saknar pen-

sionsrätt i anställning och inte är

anställd i ett aktiebolag eller en

ekonomisk förening vari han har

sådant bestämmande inflytande

som avses i punkt 20 e femte

stycket av anvisningarna till 23 §

till sammanlagt högst 35 procent

av inkomsten till den del den inte

överstiger tjugo gånger nämnda

basbelopp samt högst 25 procent

av den del av inkomsten som över-

stiger tjugo men inte trettio

gånger nämnda basbelopp eller

c. annan inkomst av tjänst, med

bortseende från sådan intäkt som

avses i 32 § 1 mom. första stycket

h och i, till högst 5 procent av den

del av inkomsten som överstiger

tio men inte tjugo gånger samma

basbelopp. Avdrag enligt detta

stycke beräknas i sin helhet an-

tingen på inkomst som skall tas

upp till beskattning under beskatt-

ningsåret eller på inkomst året

närmast dessförinnan. Om den

skattskyldige har inkomst av aktiv

näringsverksamhet från mer än en

förvärvskälla får avdrag beräknat

enligt detta stycke inte överstiga

det avdrag som kunnat göras om

inkomsten varit hänförlig till en

och samma förvärvskälla. Har den

skattskyldige inkomster som kan

grunda rätt till avdrag enligt detta

stycke både i inkomstslaget nä-

ringsverksamhet och som allmänt

avdrag skall den del av avdraget

som beräknas på ett halvt basbe-

lopp fördelas efter respektive av-

dragsgrundande inkomsts andel av

de sammanlagda avdragsgrundande

inkomsterna.

Avdraget beräknas med hänsyn

till storleken av sådan inkomst

som avses i 1 och 2 och får uppgå

till högst ett belopp som

motsvarar hälften av det

prisbasbelopp som enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring

bestämts för året närmast före

taxeringsåret och dessutom i fråga

om

a. inkomst av aktiv näringsverk-

samhet till sammanlagt högst

25 procent av inkomsten före

avdrag enligt punkt 21 av

anvisningarna till 23 §, före avdrag

för särskild löneskatt på pensions-

kostnader enligt punkt 23 av

anvisningarna till 23 § på sådan

pensionsförsäkring som avses i

denna anvisningspunkt och på

sådan inbetalning på pensions-

sparkonto som avses i punkt 7 och

före avdrag för avsättning för

egenavgifter enligt lagen om

socialavgifter till den del den inte

överstiger tjugo gånger nämnda

prisbasbelopp samt högst 20 pro-

cent av den del av nyss nämnda

inkomst som överstiger tjugo men

inte fyrtio gånger nämnda pris-

basbelopp,

b. inkomst av anställning om

den skattskyldige helt saknar pen-

sionsrätt i anställning och inte är

anställd i ett aktiebolag eller en

ekonomisk förening vari han har

sådant bestämmande inflytande

som avses i punkt 20 e femte

stycket av anvisningarna till 23 §

till sammanlagt högst 35 procent

av inkomsten till den del den inte

överstiger tjugo gånger nämnda

prisbasbelopp samt högst 25 pro-

cent av den del av inkomsten som

överstiger tjugo men inte trettio

gånger nämnda prisbasbelopp

eller

c. annan inkomst av tjänst, med

bortseende från sådan intäkt som

avses i 32 § 1 mom. första stycket

h och i, till högst 5 procent av den

del av inkomsten som överstiger

tio men inte tjugo gånger samma

prisbasbelopp. Avdrag enligt

detta stycke beräknas i sin helhet

antingen på inkomst som skall tas

upp till beskattning under beskatt-

ningsåret eller på inkomst året

närmast dessförinnan. Om den

skattskyldige har inkomst av aktiv

näringsverksamhet från mer än en

förvärvskälla får avdrag beräknat

enligt detta stycke inte överstiga

det avdrag som kunnat göras om

inkomsten varit hänförlig till en

och samma förvärvskälla. Har den

skattskyldige inkomster som kan

grunda rätt till avdrag enligt detta

stycke både i inkomstslaget nä-

ringsverksamhet och som allmänt

avdrag skall den del av avdraget

som beräknas på ett halvt prisbas-

belopp fördelas efter respektive

avdragsgrundande inkomsts andel

av de sammanlagda avdragsgrun-

dande inkomsterna.

Om särskilda skäl föreligger får

skattemyndigheten efter ansökan

besluta att avdrag för avgift för

pensionsförsäkring respektive in-

betalning på pensionssparkonto

får medges med högre belopp än

som följer av bestämmelserna i

föregående stycke. Därvid skall

dock följande gälla. För

skattskyldig, som redovisar

inkomst som är att anse som

inkomst endast av tjänst med

bortseende från sådan intäkt som

avses i 32 § 1 mom. första stycket

h och i men som i huvudsak saknar

pensionsrätt i anställning, får

avdrag medges högst med belopp,

beräknat som för skattskyldig som

avses i andra stycket b. Har sådan

skattskyldig erhållit särskild

ersättning i samband med att

anställning upphört och har han ej

skaffat sig ett betryggande pen-

sionsskydd, får dock avdrag med-

ges med högre belopp. Avdrag

som avses i de två närmast före-

gående meningarna får dock inte

beräknas för inkomst som härrör

från aktiebolag eller ekonomisk

förening vari den skattskyldige har

sådant bestämmande inflytande

som avses i punkt 20 e femte

stycket av anvisningarna till 23 §.

Har skattskyldig, som själv eller

genom förmedling av juridisk per-

son bedrivit näringsverksamhet,

upphört med driften i förvärvs-

källan och har han under verksam-

hetstiden ej skaffat sig ett be-

tryggande pensionsskydd, får av-

drag beräknas även på inkomst av

kapital som är hänförlig till för-

säljning av förvärvskällan före

avdraget, på inkomst av passiv

näringsverksamhet enligt lagen

(1990:659) om särskild löneskatt

på vissa förvärvsinkomster före

avdraget samt på sådan intäkt av

tjänst som avses i 32 § 1 mom.

första stycket h. Avdraget får i

detta fall beräknas med beaktande

av det antal år den skattskyldige

drivit näringsverksamheten, dock

högst för tio år. Hänsyn skall vid

bedömningen av avdragets storlek

tas till den skattskyldiges övriga

pensionsskydd och andra möjlig-

heter till avdrag för avgift och in-

betalning som avses i 46 § 2 mom.

första stycket 6 och 7. Avdraget

får dock inte överstiga ett belopp

som för varje år som driften

pågått motsvarar tio gånger det

basbelopp som enligt lagen om

allmän försäkring bestämts för det

år driften i förvärvskällan upphört

och ej heller summan av de belopp

som under beskattningsåret redo-

visats som inkomst av förvärvs-

källan i förekommande fall före

avdraget, före avdrag för särskild

löneskatt på pensionskostnader

enligt punkt 23 av anvisningarna

till 23 § på sådan pensionsförsäk-

ring som avses i denna anvis-

ningspunkt och på sådan inbetal-

ning på pensionssparkonto som

avses i punkt 7 och före avdrag för

avsättning för egenavgifter enligt

lagen om socialavgifter och sådan

inkomst av kapital som är att hän-

föra till vinst med anledning av

överlåtelse av förvärvskällan. Har

skattemyndigheten enligt punkt 1

tredje stycket av anvisningarna till

31 § medgivit att dödsbo tar pen-

sionsförsäkring, anger skattemyn-

digheten det högsta belopp varmed

avdrag för avgift för försäkringen

får medges. Härvid iakttas i till-

lämpliga delar bestämmelserna i

detta stycke om avdrag för skatt-

skyldig som upphört med driften i

en förvärvskälla. Skattemyndig-

hetens beslut i fråga som avses i

detta stycke får överklagas hos

Riksskatteverket. Riksskatte-

verkets beslut får inte överklagas.

Om särskilda skäl föreligger får

skattemyndigheten efter ansökan

besluta att avdrag för avgift för

pensionsförsäkring respektive in-

betalning på pensionssparkonto

får medges med högre belopp än

som följer av bestämmelserna i

föregående stycke. Därvid skall

dock följande gälla. För

skattskyldig, som redovisar

inkomst som är att anse som

inkomst endast av tjänst med

bortseende från sådan intäkt som

avses i 32 § 1 mom. första stycket

h och i men som i huvudsak saknar

pensionsrätt i anställning, får

avdrag medges högst med belopp,

beräknat som för skattskyldig som

avses i andra stycket b. Har sådan

skattskyldig erhållit särskild

ersättning i samband med att

anställning upphört och har han ej

skaffat sig ett betryggande pen-

sionsskydd, får dock avdrag med-

ges med högre belopp. Avdrag

som avses i de två närmast föregå-

ende meningarna får dock inte be-

räknas för inkomst som härrör

från aktiebolag eller ekonomisk

förening vari den skattskyldige har

sådant bestämmande inflytande

som avses i punkt 20 e femte

stycket av anvisningarna till 23 §.

Har skattskyldig, som själv eller

genom förmedling av juridisk per-

son bedrivit näringsverksamhet,

upphört med driften i förvärvs-

källan och har han under verksam-

hetstiden ej skaffat sig ett be-

tryggande pensionsskydd, får av-

drag beräknas även på inkomst av

kapital som är hänförlig till för-

säljning av förvärvskällan före

avdraget, på inkomst av passiv

näringsverksamhet enligt lagen

(1990:659) om särskild löneskatt

på vissa förvärvsinkomster före

avdraget samt på sådan intäkt av

tjänst som avses i 32 § 1 mom.

första stycket h. Avdraget får i

detta fall beräknas med beaktande

av det antal år den skattskyldige

drivit näringsverksamheten, dock

högst för tio år. Hänsyn skall vid

bedömningen av avdragets storlek

tas till den skattskyldiges övriga

pensionsskydd och andra möjlig-

heter till avdrag för avgift och in-

betalning som avses i 46 § 2 mom.

första stycket 6 och 7. Avdraget

får dock inte överstiga ett belopp

som för varje år som driften

pågått motsvarar tio gånger det

prisbasbelopp som enligt lagen

om allmän försäkring bestämts för

det år driften i förvärvskällan

upphört och ej heller summan av

de belopp som under

beskattningsåret redovisats som

inkomst av förvärvskällan i

förekommande fall före avdraget,

före avdrag för särskild löneskatt

på pensionskostnader enligt punkt

23 av anvisningarna till 23 § på

sådan pensionsförsäkring som

avses i denna anvisningspunkt och

på sådan inbetalning på

pensionssparkonto som avses i

punkt 7 och före avdrag för

avsättning för egenavgifter enligt

lagen om socialavgifter och sådan

inkomst av kapital som är att hän-

föra till vinst med anledning av

överlåtelse av förvärvskällan. Har

skattemyndigheten enligt punkt 1

tredje stycket av anvisningarna till

31 § medgivit att dödsbo tar pen-

sionsförsäkring, anger skattemyn-

digheten det högsta belopp varmed

avdrag för avgift för försäkringen

får medges. Härvid iakttas i till-

lämpliga delar bestämmelserna i

detta stycke om avdrag för skatt-

skyldig som upphört med driften i

en förvärvskälla. Skattemyndig-

hetens beslut i fråga som avses i

detta stycke får överklagas hos

Riksskatteverket. Riksskatte-

verkets beslut får inte överklagas.

Har skattskyldig erlagt avgift eller gjort inbetalning som avses i 46 §

2 mom. första stycket 6 och 7 men har avdrag för avgiften eller inbetal-

ningen helt eller delvis inte kunnat utnyttjas enligt bestämmelserna i

andra stycket, medges avdrag för ej utnyttjat belopp vid taxering för det

påföljande beskattningsåret. Sådant avdrag medges dock inte med belopp

som tillsammans med erlagd avgift och gjord inbetalning sistnämnda år

överstiger vad som anges i andra stycket.

Oavsett föreskrifterna i de föregående styckena medges avdrag för av-

gift eller inbetalning som avses i 46 § 2 mom. första stycket 6 och 7

inte med högre belopp än skillnaden mellan sammanlagda beloppet av

inkomster från olika förvärvskällor och övriga avdrag enligt 46 §.

Avdrag, som på grund av vad nu sagts inte kunnat utnyttjas vid taxeringen

för det beskattningsår då avgiften betalades eller inbetalningen skedde,

får utnyttjas senast vid taxeringen för sjätte beskattningsåret efter betal-

ningsåret. Inte heller i sistnämnda fall får avdraget överstiga vad som

återstår sedan övriga avdrag enligt 46 § gjorts.

Om avdrag medges enligt fjärde stycket sjätte meningen på grund av

att aktier eller andelar i fåmansföretag avyttrats skall avdraget i första

hand göras som allmänt avdrag. Avdraget begränsas till ett belopp mot-

svarande det lägsta av den del av vinsten vid avyttringen som tas upp som

intäkt av tjänst och inkomsten av tjänst före avdraget. Till den del av-

draget inte kan utnyttjas som allmänt avdrag får avdrag göras i in-

komstslaget kapital enligt 3 § 2 mom. sjätte stycket lagen (1947:576)

om statlig inkomstskatt. I det fall avdrag medges på grund av att andelar i

fåmansägt handelsbolag avyttrats skall avdrag göras i inkomstslaget

kapital enligt 3 § 2 mom. sjätte stycket lagen om statlig inkomstskatt.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 och tillämpas första

gången vid 2000 års taxering.

2. Äldre bestämmelser i fjärde stycket punkt 19 av anvisningarna till

23 § och i andra stycket punkt 7 av anvisningarna till 33 § gäller fort-

farande för personer som är födda år 1937 eller tidigare.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster

Härigenom föreskrivs att 1 och 2 §§ lagen (1990:659) om särskild

löneskatt på vissa förvärvsinkomster skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Särskild löneskatt skall för varje

år betalas till staten med 24,26

procent på

1. lön eller annan ersättning

till arbetstagare som vid årets

ingång är 65 år eller äldre,

 2. ersättning som utfaller enligt

kollektivavtalsgrundad avgångs-

bidragsförsäkring som tecknas av

arbetsgivare till förmån för ar-

betstagare,

3. avgångsersättning som an-

norledes än på grund av kollektiv-

avtalsgrundad avgångsbidragsför-

säkring utbetalas av staten, kom-

mun eller kommunalförbund som

arbetsgivare eller av Svenska

Kommunförbundet, Landstings-

förbundet, Svenska kyrkans för-

samlings- och pastoratsförbund,

det för kommunerna och lands-

tingen gemensamma organet för

administration av personalpension

eller Sjukvårdens och social-

vårdens planerings- och rationa-

liseringsinstitut, under förutsätt-

ning att arbetsgivaren tillämpar

kommunalt pensionsavtal eller av

annan arbetsgivare, under förut-

sättning att arbetsgivaren tillämpar

kommunalt pensionsavtal och att

borgen tecknats i enlighet med vad

som anges i punkt 20 e första

stycket b av anvisningarna till 23 §

kommunalskattelagen

(1928:370),

4. avgångsersättning som om-

fattas av s.k. trygghetsavtal,

5. ersättning som utgår enligt

gruppsjukförsäkring som åtnjuts

enligt grunder som fastställts i

kollektivavtal mellan arbetsmark-

nadens huvudorganisationer till

den del ersättningen utgör komp-

lement till förtidspension eller till

sjukbidrag,

6. ersättning som utgår på

grund av ansvarighetsförsäkring

som åtnjuts enligt grunder som

fastställts i kollektivavtal mellan

arbetsmarknadens huvudorganisa-

tioner till den del ersättningen ut-

går i form av engångsbelopp som

inte utgör kompensation för

mistad inkomst,

7. bidrag som en arbetsgivare

lämnar till en sådan vinstan-

delsstiftelse som avses i 3 kap. 2

§ andra stycket lagen (1962:381)

om allmän försäkring eller en

annan juridisk person med

motsvarande ändamål med

undantag för bidrag som lämnas

till en pensions- eller

personalstiftelse enligt lagen

(1967:531) om tryggande av pen-

sionsutfästelse m.m.

Särskild löneskatt skall för varje

år betalas till staten med 18,09

procent på lön eller annan

ersättning till arbetstagare som

vid årets ingång är 65 år eller

äldre och i övrigt med 24,26

procent på

1. ersättning som utfaller enligt

kollektivavtalsgrundad avgångs-

bidragsförsäkring som tecknas av

arbetsgivare till förmån för ar-

betstagare,

2. avgångsersättning som an-

norledes än på grund av kollektiv-

avtalsgrundad avgångsbidragsför-

säkring utbetalas av staten, kom-

mun eller kommunalförbund som

arbetsgivare eller av Svenska

Kommunförbundet, Landstings-

förbundet, Svenska kyrkans för-

samlings- och pastoratsförbund,

det för kommunerna och lands-

tingen gemensamma organet för

administration av personalpension

eller Sjukvårdens och social-

vårdens planerings- och rationa-

liseringsinstitut, under förutsätt-

ning att arbetsgivaren tillämpar

kommunalt pensionsavtal eller av

annan arbetsgivare, under förut-

sättning att arbetsgivaren tillämpar

kommunalt pensionsavtal och att

borgen tecknats i enlighet med vad

som anges i punkt 20 e första

stycket b av anvisningarna till 23 §

kommunalskattelagen

(1928:370),

3. avgångsersättning som om-

fattas av s.k. trygghetsavtal,

4. ersättning som utges enligt

gruppsjukförsäkring som åtnjuts

enligt grunder som fastställts i

kollektivavtal mellan arbetsmark-

nadens huvudorganisationer till

den del ersättningen utgör komp-

lement till förtidspension eller till

sjukbidrag,

 5. ersättning som utges på

grund av ansvarighetsförsäkring

som åtnjuts enligt grunder som

fastställts i kollektivavtal mellan

arbetsmarknadens huvudorganisa-

tioner till den del ersättningen ut-

ges i form av engångsbelopp som

inte utgör kompensation för

mistad inkomst,

6. bidrag som en arbetsgivare

lämnar till en sådan vinstan-

delsstiftelse som avses i 3 kap. 2

§ andra stycket lagen (1962:381)

om allmän försäkring eller en

annan juridisk person med

motsvarande ändamål med

undantag för bidrag som lämnas

till en pensions- eller

personalstiftelse enligt lagen

(1967:531) om tryggande av pen-

sionsutfästelse m.m.

Skattskyldig är den som utgett sådan ersättning eller sådant bidrag

som avses i första stycket. I fråga om sådan för mottagaren skattepliktig

intäkt av tjänst i form av rabatt, bonus eller annan förmån, som ges ut på

grund av kundtrohet eller liknande, skall den som slutligt har stått för de

kostnader som ligger till grund för förmånen anses som skattskyldig

enligt denna lag, om inte denne är den som är skattskyldig till

inkomstskatt för förmånen.

Vid bestämmande av skatte-

underlaget tillämpas bestämmel-

serna i 2 kap. 3 5 §§ lagen

(1981:691) om socialavgifter

med undantag av 4 § första stycket

2 och 13.

Vid bestämmande av skatte-

underlaget enligt första stycket 6

skall bortses från ersättning för

arbetsskada som inträffat före ut-

gången av juni 1993 om ersätt-

ningen avser tid därefter samt från

ersättning för arbetsskada som

inträffat före utgången av år 1992

om skadan anmälts till allmän för-

säkringskassa efter utgången av

juni 1993. Detta gäller dock

endast ersättning som för en och

samme arbetstagare beräknas på

lönedelar som inte överstiger sju

och en halv gånger basbeloppet

enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän

försäkring.

Vid bestämmande av skatte-

underlaget tillämpas bestämmel-

serna i 2 kap. 3 5 §§ lagen

(1981:691) om socialavgifter

med undantag av 4 § första stycket

13 och 5 § andra stycket första

meningen.

Vid bestämmande av skatte-

underlaget enligt första stycket 5

skall bortses från ersättning för

arbetsskada som inträffat före ut-

gången av juni 1993 om ersätt-

ningen avser tid därefter samt från

ersättning för arbetsskada som

inträffat före utgången av år 1992

om skadan anmälts till allmän för-

säkringskassa efter utgången av

juni 1993. Detta gäller dock

endast ersättning som för en och

samme arbetstagare beräknas på

lönedelar som inte överstiger sju

och en halv gånger

prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 §

lagen om allmän försäkring.

2 §

En enskild person eller ett

dödsbo skall för varje år till staten

betala särskild löneskatt med

24,26 procent på inkomst enligt

kommunalskattelagen (1928:370)

av annan näringsverksamhet här i

landet än sådan aktiv

näringsverksamhet som avses i

11 kap. 3 § första stycket lagen

(1962:381) om allmän

försäkring (passiv närings-

verksamhet) samt, om den skatt-

skyldige före årets början fyllt

65 år eller inte fyllt 65 år men

under hela året uppburit hel

ålderspension eller avlidit under

året, på inkomst som avses i 3

kap. 4 § andra stycket lagen

(1981:691) om socialavgifter

samt vidare på ersättning som

utgår enligt sådan

avtalsgruppsjukförsäkring som

avses i punkt 12 av anvisningarna

till 22 § kommunalskattelagen

eller enligt sådan trygghetsförsäk-

ring som avses i nämnda anvis-

ningspunkt till den del ersätt-

ningen utgår i form av engångs-

belopp som inte utgör kompensa-

tion för mistad inkomst. Skatt be-

räknas inte på sådana inkomster

för vilka den skattskyldige skall

betala egenavgifter enligt 3 kap.

4 § lagen om socialavgifter. Be-

dömningen om näringsverksamhet

är aktiv eller passiv görs för en

förvärvskälla enligt kommunal-

skattelagen.

En enskild person eller ett

dödsbo skall för varje år till staten

betala särskild löneskatt med

24,26 procent på inkomst enligt

kommunalskattelagen (1928:370)

av annan näringsverksamhet här i

landet än sådan aktiv

näringsverksamhet som avses i

2 kap. 6 § lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

(passiv näringsverksamhet) samt

på ersättning som utges enligt

sådan avtalsgruppsjukförsäkring

som avses i punkt 12 av

anvisningarna till 22 §

kommunalskattelagen eller enligt

sådan trygghetsförsäkring som

avses i nämnda anvisningspunkt

till den del ersättningen utges i

form av engångsbelopp som inte

utgör kompensation för mistad

inkomst. Om en skattskyldig före

årets början har fyllt 65 år eller

inte har fyllt 65 år men under

hela året uppburit hel

ålderspension skall särskild

löneskatt betalas med 18,09

procent eller, om en skattskyldig

avlidit under året, med 24,26

procent på inkomst som avses i 3

kap. 4 § andra stycket lagen

(1981:691) om socialavgifter.

Bedömningen om närings-

verksamhet är aktiv eller passiv

görs för en förvärvskälla enligt

kommunalskattelagen.

Vid beräkning av skatteunderlaget gäller i tillämpliga delar

bestämmelserna i 3 kap. 5 § lagen om socialavgifter.

Skatt betalas inte då skatteunderlaget understiger 1 000 kronor.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Den nya bestämmelsen i 1 § tillämpas på lön eller annan ersättning

som betalas ut från och med den 1 januari 1999.

3. Den nya bestämmelsen i 2 § tillämpas på inkomst som uppbärs från

och med den 1 januari 1999. Omfattar beskattningsåret tid såväl före

som efter utgången av år 1998 skall, om den skattskyldige inte visar

annat, så stor del av beskattningsårets inkomst anses hänförlig till tiden

efter utgången av år 1998 som svarar mot förhållandet mellan den del av

beskattningsåret som infaller under denna tid och hela beskattningsåret.

4. Äldre bestämmelser i 1 och 2 §§ gäller fortfarande för personer

som är födda 1937 eller tidigare.

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:1092) med

reglemente för Allmänna pensionsfonden

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1983:1092) med reglemente

för Allmänna pensionsfonden

dels att 1 4 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 44 § skall lyda V Anmälningsskyldig-

het och att rubriken närmast före 45 § skall lyda VI Sammanställning

och redovisning ,

dels att det i lagen skall föras in nio nya paragrafer, 43 a 43 i §§, samt

närmast före 43 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

De penningmedel som enligt 4 kap. 3 § lagen (1981:691) om

socialavgifter och 6 § lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift

skall föras till Allmänna pensionsfonden, skall förvaltas av första sjätte

fondstyrelserna.

Bestämmelser om första tredje

fondstyrelserna finns i 2 16, 21

25, 44 och 45 §§ samt om fjärde

sjätte fondstyrelserna i 26, 28

37, 39 och 43 45 §§.

De medel som enligt 8 kap. 2 §

lagen (1998:000) om inkomst-

grundad ålderspension förs till

Premiesparfonden inom

Allmänna pensionsfonden skall

förvaltas av sjunde

fondstyrelsen.

Bestämmelser finns om första

tredje fondstyrelserna i 2 16, 21

25, 44 och 45 §§, om fjärde

sjätte fondstyrelserna i 26, 28

37, 39, 43, 44 och 45 §§ samt om

sjunde fondstyrelsen i 43 a

45 §§.

2 §

Riksförsäkringsverket skall

varje år överföra

Av de medel som avses i 1 §

första stycket skall Riksförsäk-

ringsverket varje år överföra till

1. till första fondstyrelsens för-

valtning tilläggspensionsavgifter

som erläggs av staten, kommuner

och därmed jämförliga samfällig-

heter samt av bolag, föreningar

och stiftelser, i vilka staten, kom-

muner eller därmed jämförliga

samfälligheter har ett bestäm-

mande inflytande,

2. till andra fondstyrelsens för-

valtning tilläggspensionsavgifter

som erläggs av andra arbetsgivare

än som har nämnts under 1, såvitt

de avser ett avgiftsunderlag som

per år överstiger 240 gånger det

basbelopp som gäller enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring

samt

3. till tredje fondstyrelsens för-

valtning övriga tilläggspensions-

avgifter,

4. till första tredje fondstyrel-

sernas förvaltning

pensionsavgifter enligt lagen

(1994:1744) om allmän

pensionsavgift fördelade på

respektive fondstyrelse med en

andel som motsvarar den andel av

tilläggspensionsavgifterna som

förs till var och en av fondstyrel-

serna.

1. första fondstyrelsens förvalt-

ning ålderspensionsavgifter som

erläggs av staten, kommuner och

därmed jämförliga samfälligheter

samt av bolag, föreningar och

stiftelser, i vilka staten,

kommuner eller därmed

jämförliga samfälligheter har ett

bestämmande inflytande,

2. andra fondstyrelsens förvalt-

ning ålderspensionsavgifter som

erläggs av andra arbetsgivare än de

som har nämnts under 1, om av-

giftsunderlaget per år överstiger

240 gånger det prisbasbelopp

som gäller enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

3. tredje fondstyrelsens förvalt-

ning övriga ålderspensionsavgif-

ter,

4. första tredje

fondstyrelsernas förvaltning

pensionsavgifter enligt lagen

(1994:1744) om allmän pen-

sionsavgift fördelade på

respektive fondstyrelse med en

andel som motsvarar den andel av

ålderspensionsavgifterna som

förs till var och en av

fondstyrelserna.

Vad som sägs i första stycket 1 4 gäller med den begränsning som

följer av bestämmelserna i 26 § om fjärde och femte fondstyrelsernas

rätt att rekvirera medel hos Riksförsäkringsverket.

Till varje fondstyrelses förvaltning skall också hänföras avkastningen

av de medel som styrelsen förvaltar.

3 §

Pensionsutbetalningar, förvalt-

ningskostnader och andra utgifter

avseende försäkringen för

tilläggspension skall, i den mån

andra medel inte står till förfogan-

de, betalas genom tillskott som

riksförsäkringsverket erhåller från

fondstyrelserna. De medel som

behövs för ett kalenderår skall

tillskjutas av varje fondstyrelse i

förhållande till de avgifter som

under det närmast föregående året

har överförts till dess förvaltning.

Pensionsutbetalningar, förvalt-

ningskostnader och andra utgifter

avseende försäkring för inkomst-

pension och tilläggspension

enligt lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

samt försäkring för

tilläggspension i form av

ålderspension enligt lagen

(1962:381) om allmän

försäkring skall, i den mån andra

medel inte står till förfogande,

betalas genom tillskott som

Riksförsäkringsverket erhåller

från fondstyrelserna. De medel

som behövs för ett kalenderår

skall tillskjutas av varje fond-

styrelse i förhållande till de av-

gifter som under det närmast före-

gående året har överförts till dess

förvaltning.

Varje fondstyrelse skall med de medel som den förvaltar betala

kostnaderna för dess verksamhet och för revision av dess förvaltning.

4 §

Varje fondstyrelse skall bestå av nio ledamöter, som förordnas av

regeringen. Av ledamöterna utses

i första fondstyrelsen tre efter förslag av sammanslutningar, som

företräder kommunerna och landstingskommunerna, och tre efter

förslag av rikssammanslutningar av arbetstagare,

i andra fondstyrelsen tre efter förslag av rikssammanslutningar av ar-

betsgivare, en efter förslag av sammanslutningar som företräder kon-

sumentkooperationen och fyra efter förslag av rikssammanslutningar av

arbetstagare samt

i tredje fondstyrelsen två efter

förslag av rikssammanslutningar

av arbetsgivare, fyra efter förslag

av rikssammanslutningar av ar-

betstagare och två efter förslag av

sammanslutningar som företräder

personer vilka erlägger egenav-

gifter för tilläggspension.

i tredje fondstyrelsen två efter

förslag av rikssammanslutningar

av arbetsgivare, fyra efter förslag

av rikssammanslutningar av ar-

betstagare och två efter förslag av

sammanslutningar som företräder

personer vilka erlägger egenav-

gifter för ålderspension.

Om förslag inte avges, förordnar regeringen ledamöter ändå.

För varje ledamot utses i samma ordning en suppleant.

Ledamöter och suppleanter

skall vara bosatta i Sverige och får

inte vara underåriga eller ha

förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken.

Ledamöter och suppleanter

skall vara bosatta i Sverige och får

inte vara underåriga, i konkurs,

underkastade näringsförbud

eller ha förvaltare enligt 11 kap.

7 § föräldrabalken.

IV Sjunde fondstyrelsen

43 a §

Sjunde fondstyrelsen skall för-

valta en särskild fond inom All-

männa pensionsfonden, Premie-

sparfonden.

Fonden skall förvaltas för de

ändamål som framgår av

bestämmelserna om

premiepension i lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension. Fondstyrelsen

skall i sin förvaltning handla

uteslutande i pensionsspararnas

intresse.

Fondstyrelsen skall ta emot

medel till och betala ut medel

från fonden enligt de

anvisningar som

Premiepensionsmyndigheten

lämnar.

43 b §

Premiesparfonden skall vara

indelad i fondandelar. Alla fond-

andelar skall vara lika stora.

Värdet av en fondandel är

fondens värde delat med antalet

fondandelar. Fondens tillgångar

skall värderas med ledning av

gällande marknadsvärde. Fond-

styrelsen skall dagligen beräkna

fondandelsvärdet och

underrätta Premiepensions-

myndigheten om värdet.

När medel tillförs fonden,

skall fondstyrelsen utfärda

fondandelar till

Premiepensionsmyndigheten.

När medel betalas ur fonden,

skall det ske genom inlösen av

fondandelar.

43 c §

Fondstyrelsen skall förvalta

fondmedlen så att den totala

risknivån är låg, samtidigt som

medlen ger så god avkastning

som möjligt.

Fondstyrelsen får inte

förvärva så många aktier i ett

svenskt aktiebolag att röstetalet

för dem tillsammans med

fondstyrelsens övriga aktier i

samma bolag överstiger fem

procent av röstetalet för

samtliga aktier i bolaget.

43 d §

Fondstyrelsen får rösta för ak-

tier som den förvärvat till

Premiesparfonden endast när

kravet på avkastning enligt 43 c

§ första stycket eller behovet att

trygga placeringarnas säkerhet

inte kan tillgodoses på annat

sätt.

43 e §

Följande bestämmelser i lagen

(1990:1114) om värdepappers-

fonder, och föreskrifter som har

meddelats med stöd av dessa be-

stämmelser, skall gälla för

förvaltningen av

Premiesparfonden:

 6 a § om skyldighet för

revisor att anmäla vissa

förhållanden till Fi-

nansinspektionen,

 7 § om förbud för vissa

personer med insynsställning att

handla med en

värdepappersfond,

 9 och 10 §§ om upprättande

och godkännande av

fondbestämmelser,

 12 § om företrädare för an-

delsägarna i en

värdepappersfond m.m.,

 13 § första stycket 2 4 och

andra stycket om förbud mot att

ta upp lån m.m.,

 17 22 §§, 23 § första stycket

2 och 3 samt 24 25 §§ om

placering av medel i en

värdepappersfond,

 26 29 §§ om information om

en värdepappersfond,

 32 § första stycket om

inlösen av fondandelar, och

 47 § om skadestånd.

Vid tillämpningen av de be-

stämmelser och föreskrifter som

anges i första stycket skall

Premiesparfonden anses som en

värdepappersfond och Premie-

pensionsmyndigheten som

fondandelsägare. Vad som sägs

om fondbolag skall avse sjunde

fondstyrelsen.

Regeringen eller den

myndighet som regeringen

bestämmer får, utom såvitt avser

47 § om skadestånd, medge

undantag från de bestämmelser

som anges i första stycket. Ett

beslut enligt detta stycke som

meddelats av en annan

myndighet än regeringen, får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

43 f §

Fondstyrelsen skall bestå av

sju ledamöter, som förordnas av

regeringen. Av ledamöterna för-

ordnas en till ordförande och en

till vice ordförande.

Om en ledamot entledigas

eller avlider eller om hans

uppdrag av annat skäl upphör

under den tid för vilken han

blivit förordnad, skall en ny

ledamot förordnas i hans ställe

för den återstående tiden.

43 g §

Fondstyrelsen skall ingå

samarbetsavtal enligt 8 kap. 3 §

första stycket 2 lagen (1998:000)

om inkomstgrundad

ålderspension med

Premiepensionsmyndigheten

samt göra de åtaganden som

anges i samma stycke 3, 4 och 6.

43 h §

Fondstyrelsen skall stå under

tillsyn av Finansinspektionen.

För tillsynen gäller bestämmel-

serna i 39 42 och 46 §§ lagen

(1990:1114) om värdepappers-

fonder och de föreskrifter som

har meddelats i anslutning till

dessa bestämmelser.

Vid tillämpningen av de be-

stämmelser och föreskrifter som

anges i första stycket skall vad

som sägs om fondbolag avse

sjunde fondstyrelsen.

43 i §

Bestämmelserna i 3 § andra

stycket, 4 § fjärde stycket, 5 §

första och andra styckena, 7

10 §§, 11 § tredje och fjärde

styckena, 16 och 16 a samt 21

25 §§ gäller också i fråga om

sjunde fondstyrelsen.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Under åren 1999 och 2000 skall pensionsutbetalningar, för-

valtningskostnader och andra utgifter avseende också folkpension i form

av ålderspension enligt 6 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring

till personer som har rätt till tilläggspension i form av ålderspension

enligt 12 kap. samma lag, i den mån andra medel inte står till

förfogande, betalas genom tillskott som Riksförsäkringsverket erhåller

från första tredje fondstyrelserna. De medel som behövs för ett kalen-

derår skall tillskjutas av varje fondstyrelse i förhållande till de avgifter

som under det närmast föregående året har överförts till dess

förvaltning.

3. Första tredje fondstyrelserna skall till Riksgäldskontoret överföra

45 miljarder kronor under år 1999 och 45 miljarder kronor under år

2000. Beloppen skall överföras med lika stora andelar den 31 mars, den

30 juni, den 30 september och den 31 december respektive år. Varje

fondstyrelse skall bidra till överföringarna i förhållande till det totala

marknadsvärdet vid utgången av närmast föregående räkenskapsår av de

tillgångar som styrelsen förvaltar.

2.13

2.13 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100)

dels att 7 kap. 7 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny bestämmelse, 9 kap. 25 §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

7 §

Sekretess gäller hos allmän för-

säkringskassa, Riksförsäkrings-

verket och domstol i ärende enligt

lagstiftningen om allmän försäk-

ring eller arbetsskadeförsäkring

eller om annan jämförbar ekono-

misk förmån för enskild, eller om

läkarvårdsersättning eller ersätt-

ning för sjukgymnastik, för

uppgift om någons hälsotillstånd

eller andra personliga

förhållanden, om det kan antas att

den som uppgiften rör eller någon

honom närstående lider men om

uppgiften röjs. Samma sekretess

gäller hos annan myndighet på

vilken det ankommer att handlägga

ärende enligt lagstiftning som nu

har nämnts. I fråga om myndighet

som anges i 8 § gäller dock

bestämmelserna där.

Sekretess gäller hos allmän för-

säkringskassa,

Premiepensionsmyndigheten,

Riksförsäkringsverket och

domstol i ärende enligt lag-

stiftningen om allmän försäkring,

inkomstgrundad ålderspension

eller arbetsskadeförsäkring eller

om annan jämförbar ekonomisk

förmån för enskild, eller om

läkarvårdsersättning eller ersätt-

ning för sjukgymnastik, för

uppgift om någons hälsotillstånd

eller andra personliga förhållan-

den, om det kan antas att den som

uppgiften rör eller någon honom

närstående lider men om

uppgiften röjs. Samma sekretess

gäller hos annan myndighet på

vilken det ankommer att handlägga

ärende enligt lagstiftning som nu

har nämnts. I fråga om myndighet

som anges i 8 § gäller dock

bestämmelserna där.

Sekretess enligt första stycket gäller också i förhållande till en vård-

eller behandlingsbehövande själv i fråga om uppgift om hans hälsotill-

stånd, om det med hänsyn till ändamålet med vården eller behandlingen

är av synnerlig vikt att uppgiften inte lämnas till honom.

Sekretess gäller hos myndighet som avses i första stycket för anmälan

eller annan utsaga av enskild om någons hälsotillstånd eller andra per-

sonliga förhållanden, om det kan antas att fara uppkommer för att den

som har gjort anmälan eller avgivit utsagan eller någon honom närstå-

ende utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i lagstiftningen

om allmän försäkring och lagstift-

ningen om sjuklön.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i lagstiftningen

om allmän försäkring, lagstift-

ningen om inkomstgrundad

ålderspension och lagstiftningen

om sjuklön.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år eller, i fall som avses i tredje stycket, i högst femtio år.

9 kap.

25 §

Sekretess gäller hos en allmän

försäkringskassa, Premiepen-

sionsmyndigheten, Riksförsäk-

ringsverket och domstol i ärende

enligt lagstiftningen om inkomst-

grundad ålderspension för

uppgift om

1. hur premiepensionsmedel

har placerats för en enskilds

räkning, om det inte står klart

att uppgiften kan röjas utan att

han eller hon lider men, och

2. vad en pensionssparare har

bestämt om efterlevandeskydd

enligt 10 kap. lagen (1998:000)

om inkomstgrundad

ålderspension.

Utan hinder av sekretess får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i

lagstiftningen om

inkomstgrundad ålderspension.

Sekretess enligt första stycket

2 gäller inte sedan

pensionsspararen har avlidit.

I fråga om uppgift i allmän

handling gäller sekretessen i

högst sjuttio år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.14

Prop. 1997/98:151

2.14 Förslag till lag om ändring i

socialförsäkringsregisterlagen (1997:934)

Härigenom föreskrivs att 1 3, 9 och 11 15 §§ socialförsäkrings-

registerlagen (1997:934) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag gäller personregister

för sådan verksamhet i fråga om

socialförsäkringsförmåner samt

andra förmåner och ersättningar

som enligt lag eller förordning

eller särskilt beslut av regeringen

ankommer på de allmänna försäk-

ringskassorna eller Riksförsäk-

ringsverket (socialförsäkrings-

register).

Denna lag gäller personregister

för sådan verksamhet i fråga om

socialförsäkringsförmåner samt

andra förmåner och ersättningar

som enligt lag eller förordning

eller särskilt beslut av regeringen

ankommer på de allmänna försäk-

ringskassorna, Premiepensions-

myndigheten eller Riksförsäk-

ringsverket (socialförsäkrings-

register).

Med personregister förstås detsamma som i datalagen (1973:289).

2 §

De allmänna försäkringskassor-

na och Riksförsäkringsverket får

föra socialförsäkringsregister en-

ligt denna lag för de ändamål som

anges i 3 §.

De allmänna försäkringskassor-

na, Premiepensionsmyndigheten

och Riksförsäkringsverket får föra

socialförsäkringsregister enligt

denna lag för de ändamål som an-

ges i 3 §.

3 §

De allmänna försäkrings-

kassorna och Riksförsäkringsver-

ket får använda socialförsäkrings-

register för

De allmänna försäkringskass-

orna, Premiepensionsmyndighet-

en och Riksförsäkringsverket får

använda socialförsäkringsregister

för

1. handläggning av ärenden som omfattas av 1 § första stycket,

2. förberedande åtgärder för handläggning enligt 1, samt

3. uppföljning, utvärdering, tillsyn och framställning av statistik

avseende verksamhet enligt 1 och 2.

9 §

Utan hinder av de begränsningar

som följer av 7 och 8 §§ får

följande uppgifter registreras i

fråga om avgöranden av domstol,

Riksförsäkringsverket eller

allmän försäkringskassa i ärenden

som omfattas av 1 § första

stycket:

Utan hinder av de begränsningar

som följer av 7 och 8 §§ får

följande uppgifter registreras i

fråga om avgöranden av domstol,

Riksförsäkringsverket,

Premiepensionsmyndigheten

eller allmän försäkringskassa i

ärenden som omfattas av 1 §

första stycket:

1. utgången,

2. de bestämmelser som har tillämpats, och

3. huruvida avgörandet har överklagats.

11 §

Socialförsäkringsregister som

förs särskilt för en allmän försäk-

ringskassa eller ett lokalt organ

inom denna eller för Riksförsäk-

ringsverket för handläggning av

ärenden får innehålla handlingar

som har kommit in eller

framställts i ett ärende. För

uppgifter i sådana handlingar

gäller inte de begränsningar som

följer av 7 10 §§, om uppgifterna

har lämnats i ärendet eller behövs

för handläggningen av detta.

Socialförsäkringsregister som

förs särskilt för en allmän försäk-

ringskassa eller ett lokalt organ

inom denna, för Premiepen-

sionsmyndigheten eller för Riks-

försäkringsverket för handlägg-

ning av ärenden får innehålla

handlingar som har kommit in

eller framställts i ett ärende. För

uppgifter i sådana handlingar

gäller inte de begränsningar som

följer av 7 10 §§, om uppgifterna

har lämnats i ärendet eller behövs

för handläggningen av detta.

12 §

Socialförsäkringsregister får genom sambearbetning tillföras

1. uppgifter från andra socialförsäkringsregister, och

2. uppgifter som lämnas till en

allmän försäkringskassa eller

Riksförsäkringsverket med stöd av

en särskild bestämmelse i lag

eller förordning om lämnande av

uppgifter.

2. uppgifter som lämnas till en

allmän försäkringskassa, Premie-

pensionsmyndigheten eller Riks-

försäkringsverket med stöd av en

särskild bestämmelse i lag eller

förordning om lämnande av upp-

gifter.

Av föreskrifter i lag eller förordning eller av beslut av Datainspektio-

nen kan följa att socialförsäkringsregister genom sambearbetning får

tillföras uppgifter utöver vad som anges i första stycket.

13 §

Registeransvariga för socialför-

säkringsregister som förs gemen-

samt för Riksförsäkringsverket

och de allmänna försäkrings-

kassorna är verket samt varje för-

säkringskassa när det gäller be-

handling av uppgifter hos den för-

säkringskassan. För register som

förs särskilt för en allmän försäk-

ringskassa eller ett lokalt organ

inom denna är försäkringskassan

registeransvarig. Riksförsäkrings-

verket är registeransvarigt för

socialförsäkringsregister som

förs särskilt för verket.

Registeransvariga för socialför-

säkringsregister som förs gemen-

samt för Riksförsäkringsverket

och de allmänna försäkrings-

kassorna är verket samt varje för-

säkringskassa när det gäller be-

handling av uppgifter hos den för-

säkringskassan. För register som

förs särskilt för en allmän försäk-

ringskassa eller ett lokalt organ

inom denna är försäkringskassan

registeransvarig.

Premiepensionsmyndigheten är

registeransvarig för social-

försäkringsregister som förs

särskilt för myndigheten.

Riksförsäkringsverket är register-

ansvarigt för socialförsäkrings-

register som förs särskilt för

verket.

14 §

Riksförsäkringsverket och de

allmänna försäkringskassorna får

ha direkt åtkomst till uppgifter i

socialförsäkringsregister som

förs gemensamt för verket och

försäkringskassorna.

Riksförsäkringsverket och de

allmänna försäkringskassorna får

ha direkt åtkomst till uppgifter i

socialförsäkringsregister som

förs gemensamt för verket och

försäkringskassorna. Om det be-

hövs för ändamål som avses i 3 §

1 eller 2 får även

Premiepensionsmyndigheten ha

direkt åtkomst till ett sådant

register med undantag för

sådana handlingar som avses i

11 §.

Direkt åtkomst till uppgifter i socialförsäkringsregister som förs sär-

skilt för en allmän försäkringskassa får endast den försäkringskassan ha.

Om ett register förs särskilt för ett lokalt organs verksamhetsområde

inom försäkringskassan får dock endast det lokala organet ha direkt åt-

komst till uppgifterna.

Direkt åtkomst till uppgifter i

socialförsäkringsregister som

förs särskilt för Premiepensions-

myndigheten får endast

myndigheten ha. Om det behövs

för ändamål som avses i 3 § 1

eller 2 får dock även en allmän

försäkringskassa och

Riksförsäkringsverket ha direkt

åtkomst till ett sådant register

med undantag för sådana

handlingar som avses i 11 §.

Direkt åtkomst till uppgifter i

socialförsäkringsregister som

förs särskilt för

Riksförsäkringsverket får endast

verket ha. Om det behövs för

ändamål som avses i 3 § 1 eller 2

får dock även en allmän

försäkringskassa ha direkt åtkomst

till ett sådant register med

undantag för sådana handlingar

som avses i 11 §.

Direkt åtkomst till uppgifter i

socialförsäkringsregister som

förs särskilt för

Riksförsäkringsverket får endast

verket ha. Om det behövs för

ändamål som avses i 3 § 1 eller 2

får dock även en allmän

försäkringskassa och

Premiepensionsmyndigheten ha

direkt åtkomst till ett sådant

register med undantag för sådana

handlingar som avses i 11 §.

Behörighet för direkt åtkomst

till uppgifter i socialförsäkrings-

register enligt första tredje

styckena får endast ges till den

som behöver ha tillgång till upp-

gifterna för att kunna utföra sitt

arbete.

Behörighet för direkt åtkomst

till uppgifter i socialförsäkrings-

register enligt första fjärde

styckena får endast ges till den

som behöver ha tillgång till upp-

gifterna för att kunna utföra sitt

arbete.

15 §

Statens löne- och pensionsverk

och det för kommunerna och

landstingen gemensamma organet

för administration av personalpen-

sioner får, i den utsträckning som

föreskrivs av regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer,

ha direkt åtkomst till uppgifter i

socialförsäkringsregister för de

ändamål som anges i 4 §. Bestäm-

melserna i 14 § fjärde stycket

gäller också för pensionsverket

och det gemensamma organet.

Statens löne- och pensionsverk

och det för kommunerna och

landstingen gemensamma organet

för administration av personalpen-

sioner får, i den utsträckning som

föreskrivs av regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer,

ha direkt åtkomst till uppgifter i

socialförsäkringsregister för de

ändamål som anges i 4 §. Bestäm-

melserna i 14 § femte stycket

gäller också för pensionsverket

och det gemensamma organet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Prop. 1997/98:151

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om

försäkringsavtal

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag äger tillämpning på avtal, varigenom försäkring meddelas av

någon som driver försäkringsrörelse.

Lagen gäller inte återförsäkring

eller försäkring som avses i lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

lagen (1997:238) om arbetslös-

hetsförsäkring, lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring, lagen

(1979:84) om delpensionsförsäk-

ring, lagen (1991:1047) om sjuk-

lön eller lagen (1993:16) om för-

säkring mot vissa semesterlöne-

kostnader.

Lagen gäller inte återförsäkring

eller försäkring som avses i lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

lagen (1998:000) om inkomst-

grundad ålderspension, lagen

(1997:238) om arbetslöshetsför-

säkring, lagen (1976:380) om ar-

betsskadeförsäkring, lagen

(1979:84) om delpensionsförsäk-

ring, lagen (1991:1047) om sjuk-

lön eller lagen (1993:16) om för-

säkring mot vissa semesterlöne-

kostnader.

Lagen tillämpas inte på försäkringar som avses i konsumentförsäk-

ringslagen (1980:38). I förhållande till annan än försäkringstagaren till-

lämpas dock 25, 54 58, 86 88, 95 och 96 samt 122 och 123 §§ även i

fråga om sådana försäkringar. Vid tillämpningen av dessa bestämmelser

gäller även 3 § första stycket.

Lagen tillämpas inte heller på trafikförsäkringar i den mån annat följer

av trafikskadelagen (1975:1410) eller på patientförsäkringar i den mån

annat följer av patientskadelagen (1996:799).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.16 Förslag till lag om ändring i reglementet (1961:265)

angående förvaltningen av Riksförsäkringsverkets

fonder

Härigenom föreskrivs i fråga om reglementet (1961:265) angående

förvaltningen av Riksförsäkringsverkets fonder

dels att 2 § skall upphöra att gälla,

dels att rubriken till reglementet (1961:265) angående förvaltningen

av Riksförsäkringsverkets fonder skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Reglemente angående förvalt-

ningen av Riksförsäkrings-

verkets fonder

Lag med reglemente för

förvaltningen av

Riksförsäkringsverkets fonder

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:205) om

pensionstillskott

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1969:205) om pensionstillskott

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Vid tillämpning av 3 § skall, då

pensionspoäng enligt 11 kap. 6 §

första stycket lagen (1962:381)

om allmän försäkring på grund av

underlåten eller bristande avgifts-

betalning inte tillgodoräknats den

försäkrade till fullo, hänsyn tas till

den tilläggspension, som skulle ha

utgetts om full avgift erlagts.

Därvid skall inte beaktas sådan

tilläggspension i form av änkepen-

sion, omställningspension eller

särskild efterlevandepension som

skulle ha utgetts om full avgift

erlagts.

Vid tillämpning av 3 § skall, då

pensionspoäng enligt 4 kap. 8 §

lagen (1998:000) om inkomst-

grundad ålderspension på grund

av underlåten eller bristande av-

giftsbetalning inte tillgodoräknats

den försäkrade till fullo, hänsyn

tas till den tilläggspension, som

skulle ha utgetts om full avgift

betalats. Därvid skall inte beaktas

sådan tilläggspension i form av

änkepension, omställningspension

eller särskild efterlevandepension

som skulle ha utgetts om full

avgift betalats.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999. Äldre bestämmelser gäller

i fråga om pensionspoäng som tillgodoräknats före år 1999.

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:84) om

delpensionsförsäkring

Härigenom föreskrivs att 4 och 12 §§ lagen (1979:84) om delpen-

sionsförsäkring skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

För att någon skall vara försäk-

rad för delpension fordras vidare

att han från och med det år då han

fyllde 45 år har varit förvärvsverk-

sam i sådan utsträckning att han

för minst tio år har tillgodoräknats

pensionsgrundande inkomst för

tilläggspension enligt 11 kap.

lagen (1962:381) om allmän för-

säkring.

För att någon skall vara försäk-

rad för delpension fordras vidare

att den försäkrade från och med

det år då han eller hon fyllde 45

år har varit förvärvsverksam i

sådan utsträckning att han eller

hon för minst tio år har

tillgodoräknats pensionspoäng

enligt 4 kap. 1 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

12 §

För en försäkrad som avses i 6 §

utgörs pensionsunderlaget av

skillnaden mellan hans genom-

snittliga förvärvsinkomst före ar-

betstidsminskningen och den för-

värvsinkomst som han efter ar-

betstidsminskningen kan antas ha

tills vidare. Därvid tillämpas 8 §

och 9 § andra stycket. Vid denna

beräkning skall dock bortses från

en minskning av arbetstiden som

överstiger 10 timmar per arbets-

vecka i förhållande till den försäk-

rades arbetstid innan delpension

först beviljats.

Den försäkrades genomsnittliga

förvärvsinkomst före arbetstids-

minskningen beräknas med led-

ning av dels de pensionspoäng för

tilläggspension som han har till-

godoräknats för de närmaste fem

åren före arbetstidsminskningen,

dels det basbelopp som gällde vid

arbetstidsminskningen. Därvid

skall tilläggas en pensionspoäng

för varje år. Har inkomsten något

år understigit vad som motsvarar

en pensionspoäng för det året,

skall den försäkrade i stället till-

godoräknas motsvarande del av en

pensionspoäng. I förekommande

fall skall hänsyn tas även till pen-

sionspoäng som den försäkrade

skulle ha tillgodoräknats om han

till fullo erlagt tilläggspensions-

avgift. Vid beräkningen av den

genomsnittliga förvärvsinkomsten

bortses från de två år för vilka

pensionspoängen är lägst.

För en försäkrad som avses i 6 §

utgörs pensionsunderlaget av

skillnaden mellan hans eller hen-

nes genomsnittliga förvärvsin-

komst före arbetstidsminskningen

och den förvärvsinkomst som han

eller hon efter arbetstidsminsk-

ningen kan antas ha tills vidare.

Därvid tillämpas 8 § och 9 § andra

stycket. Vid denna beräkning skall

dock bortses från en minskning av

arbetstiden som överstiger 10

timmar per arbetsvecka i för-

hållande till den försäkrades ar-

betstid innan delpension först be-

viljats.

Den försäkrades genomsnittliga

förvärvsinkomst före arbetstids-

minskningen beräknas med led-

ning av dels de pensionspoäng för

tilläggspension som han eller hon

har tillgodoräknats för de

närmaste fem åren före arbetstids-

minskningen, dels det basbelopp

som gällde vid arbetstidsminsk-

ningen. Därvid skall tilläggas en

pensionspoäng för varje år. Har

inkomsten något år understigit vad

som motsvarar en pensionspoäng

för det året, skall den försäkrade i

stället tillgodoräknas motsvarande

del av pensionspoäng. I före-

kommande fall skall hänsyn tas

även till pensionspoäng som den

försäkrade skulle ha tillgodo-

räknats om han eller hon till fullo

betalat ålderspensionsavgift.

Vid beräkningen av den

genomsnittliga förvärvsinkomsten

bortses från de två år för vilka

pensionspoängen är lägst.

Avviker försäkrads inkomst efter arbetstidsminskningen väsentligt

från vad som kan anses vanligt för arbetet i fråga eller från vad som kan

motiveras med hänsyn till minskningen av arbetstiden, särskilda

arbetsförhållanden eller förändrade arbetsuppgifter, skall vid beräkning

av denna inkomst bortses från sådana avvikelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.19 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343)

Härigenom föreskrivs att 7 § skatteregisterlagen (1980:343) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

För fysisk och juridisk person får, utöver de uppgifter som anges i 5

och 6 §§, det centrala skatteregistret innehålla följande uppgifter.

1. Sådana uppgifter om ägarförhållandena i fåmansföretag, företag

som enligt 3 § 12 a mom. tredje stycket lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt skall behandlas som fåmansföretag, fåmansägt

handelsbolag och dotterföretag som avses i 2 kap. 16 § lagen

(1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, uppgift om

företagsledare i dessa företag samt uppgift om delägare i enkelt bolag

och partrederi.

2. Uppgifter angående avslutad revision, verkställt besök eller annat

sammanträffande enligt 3 kap. 7 § taxeringslagen (1990:324) eller

14 kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483). För varje sådan åtgärd får

anges tid, art, beskattningsperiod, skatteslag, myndighets beslut om be-

loppsmässiga ändringar av skatt eller underlag för skatt med anledning av

åtgärden samt uppgift huruvida bokföringsskyldighet har fullgjorts.

3. Uppgift om registrering av skyldighet att betala skatt, uppgift om

innehav av skattsedel på preliminär skatt, uppgifter om beslut om åter-

kallelse av F-skattsedel med angivande av skälen för beslutet, uppgifter

som behövs för att bestämma skatt enligt skattebetalningslagen, lagen

(1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, lagen

(1990:912) om nedsättning av socialavgifter, mervärdesskattelagen

(1994:200) och lagen (1951:763) om beräkning av statlig inkomstskatt

på ackumulerad inkomst samt uppgifter om redovisning, inbetalning och

återbetalning av sådana skatter eller avgifter.

4. Uppgift om maskinellt framställt förslag till beslut om beskattning.

5. Uppgift om ansökan om anstånd med att lämna deklaration, uppgift

om beslut om anstånd med att lämna deklaration och med att betala

skatt, dock ej skälen för ansökningarna eller besluten, samt uppgift om

att laga förfall föreligger för underlåtenhet att fullgöra

deklarationsskyldighet.

6. Administrativa och tekniska uppgifter som behövs för

beskattningen.

7. Uppgifter som skall lämnas i förenklad självdeklaration, särskild

självdeklaration enligt 2 kap. 10 § första stycket punkterna 2 4 och

andra stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter samt

uppgifter som skall lämnas enligt 2 kap. 25 § lagen om självdeklaration

och kontrolluppgifter.

8. Uppgift om beslut om beskattning, dock ej skälen för beslutet och

uppgift om utmätning enligt 18 kap. 9 § skattebetalningslagen.

9. Uppgift om att fordran mot personen registrerats hos kronofogde-

myndighet, uppgift om indrivningsresultat, uppgift om att en person

ålagts betalningsskyldighet i egenskap av bolagsman eller företrädare

för en juridisk person, uppgift om beslut om skuldsanering, ackord,

likvidation eller konkurs samt uppgift om betalningsinställelse.

10. Uppgift om antal anställda och de anställdas personnummer.

11. Uppgift om telefonnummer, särskild adress för skattsedelsför-

sändelse samt namn, adress och telefonnummer för ombud.

12. Uppgift från kontrolluppgift

som enligt 3 kap. lagen om själv-

deklaration och kontrolluppgifter

skall lämnas utan föreläggande

samt från sådan särskild uppgift

som avses i 3 § lagen (1959:551)

om beräkning av pensionsgrun-

dande inkomst enligt lagen

(1962:381) om allmän

försäkring.

12. Uppgift från kontrolluppgift

som enligt 3 kap. lagen om själv-

deklaration och kontrolluppgifter

skall lämnas utan föreläggande

samt från sådan särskild uppgift

som avses i 2 kap. 19 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension.

13. Uppgift om beteckning, köpeskilling, basvärde, delvärde, taxe-

ringsvärde, omräknat delvärde, beskattningsnatur, typ av fång och tid-

punkt för fånget för fastighet som ägs eller innehas av personen,

andelens storlek om fastigheten har flera ägare och övriga uppgifter som

behövs för beräkning av statlig fastighetsskatt samt uppgift som behövs

för värdering av bostad på fastighet.

14. Uppgift om tid och art för planerad eller pågående revision samt

beskattningsperiod och skatteslag som denna avser samt uppgift om tid

för planerat besök eller annat sammanträffande enligt 3 kap. 7 § taxe-

ringslagen eller 14 kap. 6 § skattebetalningslagen.

15. Uppgift om postgiro- och bankgironummer, om personen är nä-

ringsidkare samt, om fullmakt lämnats för bank- eller postgiro att ta

emot skatteåterbetalning på ett konto, datum för fullmakten samt

kontots nummer och typ.

16. Uppgift om antal dagar för vilka den skattskyldige uppburit sjöin-

komst enligt punkt 1 av anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen

(1928:370).

17. Uppgift om omsättning i näringsverksamhet.

18. Uppgifter angående resultat av bruttovinstberäkning, annan beräk-

ning av relationstal eller liknande, skönsmässig beräkning och belopp

som under beskattningsåret stått till förfogande för levnadskostnader.

19. Uppgift från centrala bilregistret om innehav av fordon samt om

fordonets registreringsnummer, märke, typ och årsmodell samt tillstånd

enligt yrkestrafiklagen (1988:000) och lagen (1998:000) om

biluthyrning.

20. Uppgift för beräkning av skattereduktion för fackföreningsavgift,

uppgifter enligt 6 § första och andra styckena lagen (1993:672) om

skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus, uppgifter

enligt 7 § lagen (1995:1623) om skattereduktion för riskkapitalinveste-

ringar, uppgifter enligt 6 § första och andra styckena lagen (1996:725)

om skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus för

bestämmande av skattereduktion enligt nämnda lagar samt uppgift om

beslut om sådan skattereduktion, uppgifter för bestämmande av skatte-

reduktion enligt lagen (1996:1231) om skattereduktion för fastighets-

skatt i vissa fall vid 1997-2001 års taxeringar samt uppgift om beslut

om sådan skattereduktion.

21. Uppgift om bosättningsland och tidpunkt för byte av bosättnings-

land.

22. Uppgifter om antal årsanställda i en koncern i fall som avses i

2 kap. 16 § sista stycket lagen om självdeklaration och

kontrolluppgifter, totalt respektive i Sverige, koncernomsättning och

koncernbalansomslutning för koncernmoderföretag.

23. Uppgift om beteckning på ersättningsbostad som avses i 11 §

lagen (1993:1469) om uppskovsavdrag vid byte av bostad,

uppskovsavdragets storlek, belopp som enligt 10 § nämnda lag skall

reducera omkostnadsbeloppet samt, om ersättningsbostaden utgörs av

bostad som avses i 11 § andra meningen nämnda lag, föreningens eller

bolagets organisationsnummer och namn.

24. Uppgift som skall lämnas enligt 10 kap. 17 § första stycket 5 och

andra stycket samt 33 § skattebetalningslagen.

25. Uppgifter från aktiebolagsregistret om styrelseledamöter, verk-

ställande direktör, firmatecknare och revisor, om att styrelsen inte är

fulltalig eller att årsredovisning inte har lämnats i tid, om företagsre-

konstruktion och fusion samt uppgifter från handels- och

föreningsregistret om firmatecknare, revisor och

företagsrekonstruktion.

26. Uppgifter från Alkoholinspektionen om tillstånd enligt alkohol-

lagen (1994:1738) och om omsättning enligt restaurangrapport.

27. Uppgifter från länsarbetsnämnder om beslut om arbetsmarknads-

politiska åtgärder samt utbetalat belopp och datum för utbetalningen.

28. Uppgifter från Generaltullstyrelsen om debiterad mervärdesskatt

vid import, exportvärden, antal import- och exporttillfällen samt de tids-

perioder som uppgifterna avser samt uppgifter från tullmyndigheter som

behövs för tillämpningen av 3 kap. 30 § andra stycket mervärdesskatte-

lagen.

29. Uppgifter från Riksförsäkringsverket om försäkring mot

kostnader för sjuklön såvitt avser arbetsgivarens organisations- eller

personnummer, beräknad lönesumma, datum då försäkringen börjat gälla

och datum för förändring av lönesumma samt om sjukpenninggrundande

inkomst av annat förvärvsarbete såvitt avser den försäkrades

personnummer och datum för inkomstanmälan samt om utsänd person

såvitt avser uppgifter från intyg om tillämplig lagstiftning och intyg om

utsändning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 10 § lagen (1990:325) om självdekla-

ration och kontrolluppgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

10 §

En självdeklaration skall innehålla uppgifter om

1. den skattskyldiges namn, personnummer eller

organisationsnummer, postadress och hemortskommun, beträffande

utländsk juridisk person det land, där styrelsen haft sitt säte, samt

beträffande skattskyldig som bara under någon del av beskattningsåret

varit bosatt i Sverige, uppgift om den tid som han haft bostad här,

2. de intäkter och avdrag som är att hänföra till varje inkomstslag,

3. de allmänna avdrag som den skattskyldige yrkar få vid taxeringen,

4. den skattskyldiges tillgångar och skulder vid slutet av beskatt-

ningsåret, om beskattningsbar förmögenhet uppkommer, dock i fall som

avses i 7 § lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt endast i den

utsträckning skattskyldighet för förmögenhet föreligger.

En självdeklaration skall dess-

utom innehålla de uppgifter som

för särskilda fall föreskrivs i 16

24 §§ eller som behövs för

beräkning av pensionsgrundande

inkomst enligt lagen (1962:381)

om allmän försäkring, fastighets-

skatt enligt lagen (1984:1052) om

statlig fastighetsskatt,

avkastningsskatt enligt lagen

(1990:661) om avkastningsskatt

på pensionsmedel, särskild

löneskatt enligt lagen (1991:687)

om särskild löneskatt på pensions-

kostnader eller expan-

sionsmedelsskatt enligt lagen

(1993:1537) om expansions-

medel.

En självdeklaration skall dess-

utom innehålla de uppgifter som

för särskilda fall föreskrivs i 16

24 §§ eller som behövs för

beräkning av pensionsgrundande

inkomst enligt lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspen-

sion, fastighetsskatt enligt lagen

(1984:1052) om statlig

fastighetsskatt, avkastningsskatt

enligt lagen (1990:661) om

avkastningsskatt på pensions-

medel, särskild löneskatt enligt

lagen (1991:687) om särskild

löneskatt på pensionskostnader

eller expansionsmedelsskatt

enligt lagen (1993:1537) om

expanionsmedel.

Om en skattskyldig skall räkna in ett hemmavarande underårigt barns

tillgångar och skulder i sin förmögenhet enligt lagen om statlig för-

mögenhetsskatt, skall uppgift lämnas även om dessa.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 och tillämpas första

gången vid 2000 års taxering.

2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:655) om

återföring av obeskattade reserver

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1990:655) om återföring av obe-

skattade reserver skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

Även om en inkomst som avses

i denna lag är att hänföra till aktiv

näringsverksamhet, skall den vid

tillämpning av 11 kap. 3 § lagen

(1962:381) om allmän

försäkring, 3 kap. 4 § lagen

(1981:691) om socialavgifter

samt 2 § lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster behandlas som

inkomst av passiv

näringsverksamhet om den skatt-

skyldige inte yrkar annat.

Även om en inkomst som avses

i denna lag är att hänföra till aktiv

näringsverksamhet, skall den vid

tillämpning av 2 kap. 6 § lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension, 3 kap. 4 § lagen

(1981:691) om socialavgifter

samt 2 § lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster behandlas som

inkomst av passiv

näringsverksamhet om den

skattskyldige inte yrkar annat.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:912) om

nedsättning av socialavgifter

Härigenom föreskrivs att 14 § lagen (1990:912) om nedsättning av

socialavgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 §

Nedsättning av avgifter enligt denna lag skall i första hand avse

1. i fråga om

arbetsgivaravgifter:

folkpensionsavgiften och

därefter sjukförsäkringsavgiften,

eller

1. i fråga om

arbetsgivaravgifter:

sjukförsäkringsavgiften och där-

efter

föräldraförsäkringsavgiften,

eller

2. i fråga om egenavgifter: folk-

pensionsavgiften och därefter i

angiven ordning sjukförsäkrings-

avgiften, delpensionsavgiften,

arbetsskadeavgiften och

tilläggspensionsavgiften.

2. i fråga om egenavgifter:

sjukförsäkringsavgiften och där-

efter i angiven ordning föräldra-

försäkringsavgiften, arbetsskade-

avgiften och efterlevandepen-

sionsavgiften.

I fråga om förfarandet för nedsättningen av avgifter gäller skattebetal-

ningslagen (1997:483).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 och tillämpas första

gången i fråga om arbetsgivaravgifter för beskattningsåret 1999 och i

fråga om egenavgifter som beräknas med ledning av 2000 års taxering.

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:591) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister

m.fl.

Härigenom föreskrivs att 23 § lagen (1991:591) om särskild inkomst-

skatt för utomlands bosatta artister m.fl. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 §

I fråga om särskild inkomstskatt gäller i tillämpliga delar vad som sägs

om ansvar för skatt i 12 kap., om utredning i skatteärenden i 14 kap., om

skattetillägg och förseningsavgift i 15 kap., om anstånd med inbetalning

av skatt i 17 kap., om indrivning i 20 kap., om omprövning i 21 kap., om

överklagande i 22 kap. och om övriga bestämmelser i 23 kap. skattebe-

talningslagen (1997:483). Vad som där sägs om arbetsgivare skall då

gälla den som är redovisningsskyldig enligt 14 § denna lag och vad som

där sägs om skattemyndighet skall gälla Skattemyndigheten i Gävle. Med

skattedeklaration avses enligt denna lag redovisning enligt 14 §.

I 3 § lagen (1959:551) om be-

räkning av pensionsgrundande

inkomst enligt lagen (1962:381)

om allmän försäkring finns be-

stämmelser om skyldighet för ar-

betsgivare att lämna särskild kon-

trolluppgift för beräkning av pen-

sionsgrundande inkomst.

I 15 kap. 5 § lagen (1998:000)

om inkomstgrundad

ålderspension finns

bestämmelser om skyldighet för

arbetsgivare att lämna särskild

kontrolluppgift för beräkning av

pensionsgrundande inkomst.

Om särskild inkomstskatt inte betalas inom den tid som anges i 14 §,

skall dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:687) om

särskild löneskatt på pensionskostnader

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1991:687) om särskild löneskatt

på pensionskostnader skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Beskattningsunderlaget skall beräknas som den under beskattningsåret

uppkomna skillnaden mellan å ena sidan summan av följande poster:

a) avgift för tjänstepensionsförsäkring,

b) avsättning till pensionsstiftelse,

c) ökning av konto Avsatt till pensioner,

d) utbetalda pensioner som inte utgår enligt lag eller på grund av

tjänstepensionsförsäkring,

e) utgiven ersättning för av annan övertagen pensionsutfästelse, å

andra sidan summan av följande poster:

f) gottgörelse från pensionsstiftelse,

g) minskning av konto Avsatt till pensioner,

h) 85 procent av bokförd skuld på konto Avsatt till pensioner vid be-

skattningsårets ingång multiplicerad med den genomsnittliga statslåne-

räntan under kalenderåret närmast före ingången av beskattningsåret,

i) erhållen ersättning för övertagen pensionsutfästelse,

j) negativt belopp som föregående beskattningsår uppkommit vid till-

lämpning av denna paragraf.

I posten a i första stycket skall

inte räknas med avgift för sådan

gruppsjukförsäkring som omfattas

av 1 § första stycket 5 lagen

(1990:659) om särskild löneskatt

på vissa förvärvsinkomster.

I posten a i första stycket skall

inte räknas med avgift för sådan

gruppsjukförsäkring som omfattas

av 1 § första stycket 4 lagen

(1990:659) om särskild löneskatt

på vissa förvärvsinkomster.

I det fall beskattningsåret är längre eller kortare än 12 månader skall

posten h i första stycket jämkas i motsvarande mån. Detsamma skall

gälla om pensionsskuld som avses i posten h helt upplöses under

beskattningsåret.

Om den som övertar en pensionsutfästelse inte är skattskyldig enligt

denna lag skall den som tidigare utfäst pensionen under posten e i första

stycket ta upp det verkliga värdet av den övertagna utfästelsen om detta

är högre än den utgivna ersättningen. Om den som befrias från en ut-

fästelse inte är skattskyldig enligt denna lag skall den som övertar ut-

fästelsen under posten i i första stycket ta upp det verkliga värdet av den

övertagna utfästelsen om detta är lägre än den erhållna ersättningen.

Vid beräkning av beskattningsunderlaget skall bokföringsmässiga

grunder tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.25 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:645) om

tillämplig lag för vissa försäkringsavtal

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1993:645) om tillämplig lag för

vissa försäkringsavtal skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Lagen gäller inte återförsäkring

eller försäkring som avses i lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

lagen (1997:238) om arbetslös-

hetsförsäkring, lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring, lagen

(1979:84) om delpensionsförsäk-

ring, lagen (1991:1047) om sjuk-

lön eller lagen (1993:16) om för-

säkring mot vissa semesterlöne-

kostnader.

Lagen gäller inte återförsäkring

eller försäkring som avses i lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

lagen (1998:000) om inkomst-

grundad ålderspension, lagen

(1997:238) om arbetslöshetsför-

säkring, lagen (1976:380) om ar-

betsskadeförsäkring, lagen

(1979:84) om delpensionsförsäk-

ring, lagen (1991:1047) om sjuk-

lön eller lagen (1993:16) om för-

säkring mot vissa semesterlöne-

kostnader.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1065) om

ekonomiska villkor för riksdagens ledamöter

Härigenom föreskrivs 13 kap. 10 § lagen (1994:1065) om

ekonomiska villkor för riksdagens ledamöter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 kap.

10 §

Inkomstgarantin minskas också, på sätt som framgår av 11 §, med

följande inkomster.

1. inkomst som är pensions-

grundande enligt 11 kap. 2 och

3 §§ i lagen (1962:381) om

allmän försäkring,

1. inkomst som är pensions-

grundande enligt 2 kap. lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension,

2. sådan inkomst av anställning eller uppdrag utomlands som inte be-

skattas i Sverige,

3. kompletterande delpension,

4. pension och livränta i andra fall än som avses i 9 §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1920) om

allmän löneavgift

Härigenom föreskrivs att 1 3 §§ lagen (1994:1920) om allmän löne-

avgift skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Arbetsgivare skall för varje år

betala allmän löneavgift. Löne-

avgiften beräknas på det underlag

som gäller för arbetsgivaravgift

till folkpensioneringen enligt

lagen (1981:691) om

socialavgifter.

Arbetsgivare skall för varje år

betala allmän löneavgift. Löne-

avgiften beräknas på det underlag

som gäller för arbetsgivaravgift

till efterlevandepensioneringen

enligt lagen (1981:691) om

socialavgifter.

2 §

Den som enligt 1 kap. 2 § lagen

(1981:691) om socialavgifter

skall betala egenavgifter skall för

varje år betala allmän löneavgift.

Löneavgiften beräknas på det

underlag som gäller för egenavgift

till folkpensioneringen enligt

nämnda lag.

Den som enligt 1 kap. 2 § lagen

(1981:691) om socialavgifter

skall betala egenavgifter skall för

varje år betala allmän löneavgift.

Löneavgiften beräknas på det

underlag som gäller för egenavgift

till efterlevandepensioneringen

enligt nämnda lag.

3 §

Allmän löneavgift tas ut med

4,48 procent av underlaget och

tillfaller staten.

Allmän löneavgift tas ut med

8,04 procent av underlaget och

tillfaller staten.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. De nya bestämmelserna tillämpas på lön eller annan ersättning

enligt 1 § som betalas ut från och med den 1 januari 1999.

3. De nya bestämmelserna tillämpas också på inkomst enligt 2 § som

uppbärs från och med den 1 januari 1999. Omfattar beskattningsåret tid

såväl före som efter utgången av år 1998 skall, om den avgiftsskyldige

inte visar annat, så stor del av beskattningsårets inkomst anses hänförlig

till tiden efter utgången av år 1998 som svarar mot förhållandet mellan

den del av beskattningsåret som infaller under denna tid och hela be-

skattningsåret

Prop. 1997/98:151

2.28 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:304) om arvode

m.m. till Sveriges företrädare i Europaparlamentet

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 10 § lagen (1996:304) om arvode

m.m. till Sveriges företrädare i Europaparlamentet skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

10 §

Inkomstgarantin minskas också, på sätt som framgår av 11 §, med

följande inkomster,

1. inkomst som är pensions-

grundande enligt 11 kap. 2 och 3

§§ lagen (1962:381) om allmän

försäkring,

1. inkomst som är pensions-

grundande enligt 2 kap. lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension,

2. sådan inkomst av anställning eller uppdrag utomlands som inte be-

skattas i Sverige,

3. kompletterande delpension och

4. pension och livränta i andra fall än som avses i 9 §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Pensionssystemet i sin nuvarande utformning är inte tillräckligt robust

mot framtida ekonomiska och demografiska förändringar. En orsak till

den finansiella instabiliteten är prisindexeringen inom nuvarande

system, dvs. att intjänade pensionsrätter och utgående pensioner skrivs

upp med prisutvecklingen och inte med löneutvecklingen. Det innebär

att pensionernas storlek anpassar sig först med lång eftersläpning till

förändringar i den ekonomiska tillväxten. Det skapar en instabilitet i

inkomstfördelningen mellan yrkesaktiva och pensionärer.

Pensionsutgifterna uttryckta som procentandel av avgiftsunderlaget

kommer därför att variera kraftigt beroende på tillväxttakten i

samhällsekonomin. Vidare kommer pensionssystemet framöver utsättas

för stora demografiska påfrestningar. Efter sekelskiftet kommer antalet

pensionärer öka kraftigt och med en ökad medellivslängd kommer den

genomsnittliga tiden som ålderspensionär att förlängas.

Mot denna bakgrund framhålls i regeringens proposition 1993/94:250

Reformering av det allmänna pensionssystemet vikten av att nu genom-

föra en genomgripande reform av ålderspensionssystemet för att

därmed skapa ett system som är mer följsamt mot den

samhällsekonomiska och demografiska utvecklingen och där sambandet

mellan avgift och förmån är starkare för den enskilde.

Den proposition som nu läggs fram innehåller lagförslag för en

genomgripande reformering av det allmänna ålderspensionssystemet.

De nya reglerna redovisas i förslag till ny lagstiftning om

inkomstgrundad ålderspension. Vidare lämnas förslag till lagstiftning

om statliga ålderspensionsavgifter. I propositionen föreslås vidare en ny

finansieringsordning för de allmänna pensionerna och en förändrad

struktur på socialavgifterna. I samband därmed lämnas förslag till

överföring av medel från AP-fonden till statsbudgeten under åren 1999

och 2000 i avvaktan på den slutliga utformningen av den finansiella

infasningen av det reformerade ålderspensionssystemet. Dessutom

föreslås vissa ändringar i annan lagstiftning.

Utgångspunkt för förslagen är de riktlinjer för en reform som riks-

dagen beslutade den 8 juni 1994 på grundval av den nyss nämnda propo-

sitionen 1993/94:250 Reformering av det allmänna pensionssystemet

(bet. 1993/94:SfU24, rskr. 1993/94:439). De riktlinjer som föreslogs i

den propositionen byggde på förslag av den parlamentariskt sammansatta

Pensionsarbetsgruppen och den överenskommelse som träffats inom

denna mellan företrädare för de fyra dåvarande regeringspartierna (m, c,

fp och kd) och socialdemokraterna (betänkandet Reformerat pensions-

system SOU 1994:20).

Regeringen beslutade den 23 juni 1994 att inom Socialdepartementet

tillsätta en arbetsgrupp, Arbetsgruppen (S 1994:9) för genomförandet av

reformeringen av det allmänna ålderspensionssystemet (kallad Genom-

förandegruppen) med företrädare för de partier som ställt sig bakom

överenskommelsen. Genomförandegruppen fick i uppdrag att medverka

i det fortsatta beredningsarbetet och att vårda överenskommelsen.

Ledamöter i Genomförandegruppen är f.n. statsrådet Maj-Inger
[REDACTED_EFTERNAMN] (s), ordförande, statssekreteraren Hans[REDACTED_EFTERNAMN] (s), vice ord-

förande, riksdagsledamöterna Maud[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Margit[REDACTED_EFTERNAMN]

(m), Arne[REDACTED_EFTERNAMN] (s) och Bo[REDACTED_EFTERNAMN] (fp), partisekreteraren Åke
[REDACTED_EFTERNAMN] (c ) och f.d. riksdagsledamoten Pontus[REDACTED_EFTERNAMN] (kd). Stats-

sekreteraren i Finansdepartementet Knut Rexed är förordnad som sak-

kunnig i Genomförandegruppen. Som experter deltar f.n. hovrättslag-

mannen Lars Göran Abelson, f.d. byråchefen Einar[REDACTED_EFTERNAMN], finans-

rådet Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN], byråchefen Hans[REDACTED_EFTERNAMN], avdelningschefen Stig

Orustfjord, enhetschefen Edward Palmer och departementsrådet Mona

Wildig.

De förslag till lagstiftning som nu läggs fram baseras på förslag redo-

visade i departementspromemoriorna Ds 1995:41 Reformerat

pensionssystem lag om inkomstgrundad ålderspension, m.m. och Ds

1997:67 Inkomstgrundad ålderspension finansiella frågor m.m., vilka i

huvudsak rör den pension som skall utges inom fördelningssystemet,

samt Ds 1995:29 Vissa frågor avseende allmänna egenavgifter, Ds

1995:55 Utvidgad avgiftsskyldighet vad avser ålderspension, m.m, Ds

1998:7 AP-fonden och det reformerade ålderspensionssystemet och till

viss del Ds 1997:66 Garantipension och samordningsfrågor m.m.

Ytterligare underlag för beredningen av frågan om ny

finansieringsordningen för de allmänna pensionerna har varit

Förtidspensionsutredningens betänkande SOU 1997:166

Ohälsoförsäkringen Trygghet och aktivitet. Den andra delen av det

reformerade inkomstgrundade pensionssystemet, premie-

pensionssystemet, har behandlats i två olika utredningsbetänkanden,

Allmänt pensionssparande (SOU 1996:83) och Lag om premiepension

(SOU 1997:131). De förslag om premiepensionssystemets utformning

som lämnas nu bygger på det senare betänkandet. I vissa frågor lämnas

förslag som inte har lagts fram i nämnda promemorior eller

betänkanden. Dessa frågor har beretts under hand med berörda myn-

digheter. Departementspromemoriorna och utredningsbetänkandena har

remissbehandlats. Förteckningar över remissinstanser finns i bilaga 1.

Remissammanställningarna avseende departementspromemoriorna och

utredningsbetänkandet SOU 1997:131 kommer att publiceras i Ds-

serien under våren 1998. Remissammanställning avseende SOU

1997:166 finns tillgänglig i ärendet (dnr S97/7977/F).

En förteckning över vissa termer som ingår i den föreslagna lagstift-

ningen eller som i övrigt används i texten redovisas i bilaga 2. Namnen

på de departementspromemorior m.m., som hänvisas till i texten med

enbart nummer, återfinns i bilaga 3.

Förslagen i denna proposition har utarbetats i samråd med Genom-

förandegruppen. Ändringarna i lagen (1994:1065) om ekonomiska vill-

kor för riksdagens ledamöter och lagen (1996:304) om arvode m.m. till

Sveriges företrädare i Europaparlamentet (lag 25 och 27) föreslås efter

samråd med konstitutionsutskottet.

Beredningen av pensionsfrågorna redovisas närmare i de följande av-

snitten 4 och 5.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 19 januari, den 19 februari respektive den

19 mars 1998 att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som

finns i bilagorna 4 6.

Lagrådets yttranden finns i bilagorna 7 9.

Lagförslagen 2:15 20, 2:22 25 och 2:27, som i huvudsak innehåller

följdändringar till de nya lagarna, har inte alls granskats av Lagrådet. I

några fall har sakliga ändringar gjorts i vissa paragrafer och vissa para-

grafer lagts till i de lagar som har granskats av Lagrådet. Dessa ändringar

är av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

Bl.a. har i de lagförslag som remitterats till Lagrådet i vissa fall angetts

att ett minskat prisbasbelopp skall tillämpas, nämligen prisbasbeloppet

minskat med två procent. I 1998 års ekonomiska vårproposition

kommer regeringen att föreslå att fr.o.m. år 2000 skall ett sådant

minskat prisbasbelopp inte längre tillämpas, utan i stället skall det

fastställda prisbasbeloppet användas. Lagförslagen i föreliggande

proposition har i dessa delar anpassats till vårpropositionens förslag.

Övriga sådana ändringar anges i kommentaren till berörda pargrafer.

Även smärre språkliga och redaktionella ändringar har gjorts.

Inledningsvis kommenterar Lagrådet vårt förslag att ta in bestämmel-

serna om ålderspensioneringen i en särskild lag i stället för att föra in

dessa i lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Bland

nackdelarna nämner Lagrådet att en väsentlig del av

socialförsäkringssystemet nu inte längre ingår i den lag som sedan länge

innehållit de grundläggande bestämmelserna om

socialförsäkringsförmånerna. Å andra sidan anförs att regleringen i AFL

i stora delar framstår som oöverskådlig och att det vore mindre

välbetänkt att nu införliva ytterligare ett komplext regelsystem i den

lagen. Lagrådet anför vidare att den nu förslagna lagstiftningen kanske

kan utgöra ett incitament för en översyn av AFL.

I enlighet med Lagrådets förslag har vissa bestämmelser om Premie-

pensionsmyndighetens verksamhet lyfts ur lagen om inkomstgrundad

ålderspension och föreslås i stället införas i en särskild lag. Dessa

regler hänvisar i stor utsträckning till olika försäkringsrörelse- och

redovisningsregler. Vidare har vi följt Lagrådets rekommendation vad

avser terminologin och infört begreppen premiepensionssystem

respektive premiepensionsmedel i stället för premiereservsystem

respektive premiereservmedel, vilka användes i lagrådsremissen.

Vi har även i övrigt i propositionens lagförslag väsentligen följt Lag-

rådets förslag till ändringar och justeringar. När det gäller bestämmel-

serna om barnår har vi emellertid endast delvis följt Lagrådets synpunk-

ter, se avsnitt 11. I fråga om Riksförsäkringsverkets möjligheter att ge-

nom automatisk databehandling fatta beslut för en allmän försäkrings-

kassas räkning har vi, trots Lagrådets synpunkter, vidhållit tidigare för-

slag, se avsnitt 13. Lagrådets synpunkter behandlas i berörda avsnitt och

i författningskommentaren.

På grund av det omfattande utredningsarbete som krävs har vissa frå-

gor ännu inte fått sin slutgiltiga lösning, vilket kommer att medföra se-

nare ändringar i den nu föreslagna lagstiftningen. Vi instämmer i Lag-

rådets mening att detta är beklagligt. Vi har emellertid bedömt det som

en större olägenhet att ytterligare tvingas senarelägga ålderspensions-

reformens ikraftträdande.

4 Bakgrund

4.1 Nuvarande regler för ålderspension

Det samlade pensionsskyddet vid ålderspensionering består för när-

varande av tre delar. Det allmänna pensionssystemet innefattar folkpen-

sioneringen och tilläggspensioneringen (ATP). Dessa är obligatoriska

och omfattar i princip alla som bor eller arbetar här i landet. Vid sidan av

den allmänna pensioneringen finns olika tjänstepensionssystem som

grundar sig på kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter och som

omfattar i stort sett alla löntagare i Sverige. Därutöver finns möjlighet

att teckna individuella pensionsförsäkringar i privata försäkringsbolag.

Inom ramen för den allmänna pensioneringen faller också

delpensionsförsäkringen som ger rätt till ATP-grundande ersättning för

de personer som haft en längre tids anknytning till förvärvslivet och som

från fyllda 61 år vill trappa ner sitt förvärvsarbete inför övergången till

ålderspension.

Vid beräkning av förmåner i form av folkpension och ATP är basbe-

loppet grundläggande. Detta fastställs för varje år av regeringen och

grundas på förändringen i det allmänna prisläget. Ålderspension från

folkpensioneringen utges med vissa andelar av basbeloppet. Inom ATP

beräknas såväl utgående pensionsförmåner som de intjänade pensions-

rätterna med hjälp av basbeloppet. Syftet med anknytningen till basbe-

loppet är att värdesäkra pensionsförmånerna i förhållande till den all-

männa prisutvecklingen.

Vid några tillfällen har dock riksdagen fattat beslut om justering av

basbeloppet så att pensionerna vissa år inte fullt ut följt förändringarna i

konsumentprisindex (KPI). På grund av statliga finansiella restriktioner

beslutades att basbeloppet fr.o.m år 1981 inte skulle beakta inverkan av

skatter, tullar, energiprisförändringar och vissa avgifter m.m. Följsam-

heten i förhållande till KPI återställdes vid fastställandet av basbeloppet

för år 1984 samtidigt som det därvid bortsågs från effekterna av deval-

veringen i oktober 1982. Under åren 1988 och 1989 gavs viss

kompensation för 1982 års devalvering genom extra höjningar av

basbeloppsnivån. Som en följd av skattereformen åren 1990 och 1991

justerades beräkningen av basbeloppet med syfte att basbeloppet inte

skulle påverkas av de prisförändringar som följde av de ändringar av

statlig fastighetsskatt, indirekta skatter och räntebidrag inom

bostadsbidragssystemet som vidtogs för att finansiera sänkningen av den

statliga inkomstskatten de nämnda åren. Vidare gäller att det vid

fastställande av basbeloppet för åren 1994 och 1995 bortsågs från

effekterna av deprecieringen av den svenska kronan hösten 1992.

Fr.o.m. år 1993 skall basbeloppet vid beräkning av utgående ålders-

pension i form av folkpension och ATP reduceras med två procent. I

detta sammanhang tillämpas alltså vad som i den fortsatta framställ-

ningen här kallas det minskade basbeloppet. Enligt regeringens förslag i

1998 års ekonomiska vårproposition skall emellertid det minskade bas-

beloppet succesivt avvecklas. För beräkning av utgående förmåner år

1999 föreslås att basbeloppet skall minskas med endast en procent.

Fr.o.m. år 2000 skall enligt förslaget det fastställda basbeloppet

användas vid nämnda beräkning.

Mot bakgrund av det allvarliga statsfinansiella läget beslutade riksda-

gen på grundval av regeringens proposition 1994/95:25 Vissa ekono-

misk-politiska åtgärder, m.m. (bet. 1994/95:FiU1, rskr. 1994/95:145)

att uppräkningen av basbeloppet skall begränsas så länge det statliga bud-

getunderskottet överstiger 50 miljarder kr. Uppräkningen av basbeloppet

skall ske med 80 % av förändringen i prisnivån i det fall underskottet

ligger inom intervallet 50 100 miljarder kr och med 60 % om det över-

stiger 100 miljarder kronor. När budgetunderskottet understiger

50 miljarder kr, skall återgång till uppräkning med hela prisförändringen

ske. Samtidigt beslutades att beräkningen av pensionsgrundande inkomst

och fastställande av pensionspoäng för ATP inte skall göras på grundval

av det fastställda basbeloppet utan i stället utifrån ett förhöjt basbelopp,

vilket har framräknats med beaktande av hela förändringen i KPI.

Uppräkningen av basbeloppen för åren 1995 1997 har begränsats till

60 % och basbeloppet för år 1998 till 80 % av KPI-förändringen. För år

1998 uppgår det fastställda basbeloppet till 36 400 kr och det förhöjda

basbeloppet till 37 100 kr.

Genom folkpensioneringen ges en grundtrygghet med i princip enhet-

liga belopp för alla försäkrade oberoende av tidigare inkomster eller av-

giftsbetalning. Fr.o.m. år 1993 krävs bosättning i Sverige under minst

40 år mellan 16 och 64 års ålder eller minst 30 år med pensionsgrun-

dande inkomst eller s.k. vårdår för rätt till oavkortad folkpension. Vid

kortare tids bosättning respektive kortare tids förvärvsarbete här i landet

reduceras folkpensionen proportionellt.

En ålderspension från folkpensioneringen som tas ut från 65 års ålder

motsvarar för ensamstående pensionär för år räknat 96 % och för gift

pensionär 78,5 % av det minskade basbeloppet. Till ålderspensionärer

som saknar eller har låg ATP-pension utbetalas pensionstillskott

med maximalt 55,5 % av det minskade basbeloppet. Den garanterade

minimipensionen för en ensamstående ålderspensionär blir därmed

151,5 % av det minskade basbeloppet. Pensionärer med låga inkomster

kan dessutom ha rätt till bostadstillägg och i vissa fall särskilt bostads-

tillägg för pensionärer.

Vid pensionsuttag före 65 års ålder reduceras pensionsbeloppet med

0,5 % för varje månad som uttaget har tidigarelagts. På motsvarande sätt

görs vid sent uttag en uppräkning av pensionsbeloppet med 0,7 % för

varje månad som förflutit från 65 år fram till pensionsuttaget vid högst

70 år, dvs. uttag efter 70 års ålder ger ingen ytterligare uppskrivning av

pensionen. Fr.o.m. år 1998 har den nedre åldersgränsen för uttag av ål-

derspension höjts från 60 till 61 år. Detta gäller dock inte personer

födda år 1937.

Av betydelse för många pensionärer är de särskilda skatteförmånerna i

form av särskilt grundavdrag vid beskattningen. Dessa innebär att en ål-

derspensionär som har enbart folkpension och pensionstillskott inte er-

lägger någon inkomstskatt. Det särskilda grundavdraget minskas med

65 % av inkomst i form av allmän pension, egenlivränta enligt arbets-

skadeförsäkringen och tjänstepension som ligger över denna nivå.

ATP-systemet är uppbyggt enligt den s. k. inkomstbortfallsprincipen,

som innebär att pensionsförmånen i princip bestäms av de inkomster

som den försäkrade haft under den yrkesverksamma delen av livet och av

det antal år under vilka han eller hon har förvärvsarbetat.

Pensionsgrundande för ATP är inkomsten till den del den överstiger det

förhöjda basbeloppet för året och uppgår till högst 7,5 gånger detta

belopp. Tillgodoräknad pensionspoäng är den pensionsgrundande

inkomsten delad med det förhöjda basbeloppet vid årets ingång.

Vid uttag från 65 års ålder utgör ATP-pensionen 60 % av medeltalet

av de 15 högsta pensionspoängen (15-årsregeln) multiplicerat med det

minskade basbeloppet. Det krävs i princip 30 år med pensionspoäng för

att rätt skall föreligga till oavkortad ATP (30-årsregeln).Vid färre år

med pensionspoäng reduceras pensionen proportionellt. Vid

pensionsuttag vid annan ålder än 65 år gäller samma regler för

reducering respektive uppräkning av ATP-pensionen som för

folkpensionen.

Pensionsgrundande för ATP är i första hand inkomster av förvärvsar-

bete. Med inkomst av förvärvsarbete likställs i pensionshänseende olika

förmåner som kan utges i stället för sådan inkomst, t.ex. sjukpenning,

föräldrapenning, arbetsskadelivränta, arbetslöshetsersättning, utbild-

ningsbidrag, vuxenstudiebidrag och delpension. För att uppfylla 30-års-

regeln får dessutom fr.o.m. år 1982 föräldrar räkna år då de vårdat barn

som är yngre än tre år, s.k. vårdår.

Det allmänna pensionsystemet är i princip uppbyggt som ett s.k. för-

delningssystem. Med fördelningssystem avses att ett års löpande pen-

sionsutbetalningar skall finansieras med de avgifter som inbetalas under

samma år. Folkpensionsavgiften var år 1997 5,86 % för arbetsgivare och

6,03 % för egenföretagare. De influtna avgifterna beräknas motsvara

62 % av kostnaderna för folkpensioneringen (exklusive bostadstillägg

för pensionärer). Detta betyder att 38 % av kostnaderna för år 1997 fi-

nansieras med allmänna skattemedel. Fr.o.m. år 1998 motsvarar

folkpensionsavgiften 6,83 % för både arbetsgivare och egenföretagare.

ATP-systemet är skilt från statsbudgeten och finansieras av

avgiftsintäkter och med avkastningen från AP-fonden. Tilläggspensions-

avgiften uppgick år 1997 till 13 %. Av avgiftsintäkterna fördes 82 % till

AP-fonden. Den allmänna pensionsavgiften uppgick till 1%. Till AP-

fonden influtna avgifter beräknas täcka 71 % av ATP-utgifterna. Resten,

29 %, finansieras med AP-fondens avkastning. År 1998 uppgår

tilläggspensionsavgiften till 6,40 % (70,6 % av dessa avgiftsintäkter

skall föras till AP-fonden) och den allmänna pensionsavgiften till 6,95

%.

Även delpensionsförsäkringen är utformad som ett fördelningsystem.

År 1997 täcktes utgifterna i sin helhet av delpensionsavgiften, vilken

uppgår till 0,2 %.

4.2 Pensionsarbetsgruppen

I november 1991 bemyndigades dåvarande statsrådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN] att

tillkalla en parlamentariskt sammansatt arbetsgrupp (dir. 1991:102) med

uppgift att mot bakgrund av Pensionsberedningens slutbetänkande All-

män pension (SOU 1990:76) och de inkomna remissvaren utarbeta för-

slag till ett nytt system för den allmänna pensioneringen. Denna arbets-

grupp Pensionsarbetsgruppen bestod av representanter för samtliga

dåvarande riksdagspartier.

En väsentlig utgångspunkt enligt direktiven var att beslut rörande pen-

sionssystemet skall vara långsiktiga och präglas av stabilitet. Vidare be-

tonades behovet av att åstadkomma ett högre långsiktigt sparande och att

systemet i högre grad än hittillsvarande ordning borde stimulera till för-

värvsarbete, bl.a. genom ett stärkt samband mellan avgifter och för-

måner. Inför det kommande arbetet i gruppen förelåg en bred politisk

enighet om att en reformering av pensionssystemet var nödvändig av

främst samhällsekonomiska skäl.

Pensionsarbetsgruppen presenterade i augusti 1992 promemorian Ett

reformerat pensionssystem bakgrund, principer och skiss (Ds

1992:89). I denna promemoria gjordes ett antal principiella ställnings-

taganden och redovisades huvuddragen för hur ett reformerat pensions-

system skulle kunna utformas.

I februari 1994 avlämnade Pensionsarbetsgruppen sitt betänkande Re-

formerat pensionssystem (SOU 1994:20). Till betänkandet fogades en

bilaga om kostnader och individeffekter (SOU 1994:21) och en bilaga

om kvinnors ATP och avtalspension (SOU 1994:22). I betänkandet

presenterades förslag till ett nytt reformerat ålderspensionssystem och

regler för övergång till detta. Betänkandet anslöt i huvudsak till vad som

anförts i den tidigare publicerade promemorian. Förslagen byggde på en

överenskommelse mellan representanterna i arbetsgruppen för de fyra

dåvarande regeringspartierna och socialdemokraterna.

Pensionarbetsgruppens betänkande remissbehandlades under våren

1994. Flertalet av remissinstanserna var i huvudsak positiva till den

omfattande reformering av pensionssystemet som föreslogs i betänkan-

det.

Den 28 april 1994 överlämnade regeringen propositionen

1993/94:250 Reformering av det allmänna pensionssystemet till

riksdagen. Propositionen innehöll förslag till riktlinjer för en

reformering av det allmänna ålderspensionssystemet och för hur ett

reformerat pensionssystem och övergångsreglering skall utformas. De

föreslagna riktlinjerna byggde på den överenskommelse som träffats i

Pensionsarbetsgruppen samtidigt som förslagen i vissa delar var revide-

rade med hänsyn till de synpunkter som framkommit under remissbe-

handlingen av gruppens betänkande. I beredningen av propositionen

deltog företrädarna i Pensionsarbetsgruppen för de dåvarande

regeringspartierna och socialdemokraterna, som samtliga ställde sig

bakom propositionen och därmed också de revideringar som gjordes i

förhållande till betänkandet.

4.3 Beslutade riktlinjer för reformen

Regeringens proposition 1993/94:250 (här benämnd princippropositio-

nen) innehöll riktlinjer för en reformering av det allmänna ålderspen-

sionssystemet och ett principförslag till hur ett sådant pensionssystem

med övergångsreglering skall utformas. Däremot innehöll den inga för-

fattningsförslag. Propositionen innebar också att vissa frågor lämnades

öppna för att lösas under det fortsatta beredningsarbetet. Under den

fortsatta beredningen har således princippropositionens förslag

bearbetats vidare. Därvid har föreslagits vissa förändringar eller avsteg

från de antagna riktlinjerna, vilka kommer att redovisas i avsnitt 6.2 och

efterföljande avsnitt.

Riksdagen godkände genom beslut den 8 juni 1994 de i princippropo-

sitionen föreslagna riktlinjerna för en reformering av ålderspensions-

systemet i enlighet med det betänkande som framlagts av socialförsäk-

ringsutskottet (bet. 1993/94:SfU24, rskr. 1993/94:439). I

utskottsbetänkandet tillstyrktes med vissa förtydliganden regeringens

proposition samtidigt som utskottet på två punkter föreslog

tillkännagivanden. Den ena avsåg den inskränkning av möjligheterna till

uttag av inkomstgrundad pension före 65 års ålder som föreslagits i pro-

positionen. I den proposition som nu läggs fram föreslås inga sådana

inskränkningar. Den andra punkten avsåg vikten av att medföljande makar

till UD-tjänstemän får acceptabla ekonomiska villkor bl.a. i

pensionshänseende. En översyn av dessa villkor har genomförts av

utrikesförvaltningen. Översynen har redovisats till riksdagen i en

skrivelse (skr. 1994/95:221).

Enligt de antagna riktlinjerna skall ett offentligt och obligatoriskt pen-

sionssystem även fortsättningsvis utgöra grunden för den enskildes pen-

sionsskydd. Ett syfte med den föreslagna reformen är att skapa ett från

andra socialförsäkringsgrenar avskilt inkomstrelaterat ålderspensions-

system. Det skall i högre grad än det nuvarande vara försäkringsmässigt

uppbyggt i den meningen att förmånerna skall motsvara de avgifter som

betalas in. Systemet skall i sin helhet finansieras med avgifter som tas ut

på samtliga inkomster m.m. som ger pensionsrätt.

Den pensionsrätt avseende inkomstgrundad ålderspension som för ett

visst år tillgodoräknas den enskilde skall huvudsakligen baseras på

dennes pensionsgrundande inkomster samma år. Värdet av pensions-

rätten skall överensstämma med den avgift som tas ut. Tillgodoräknad

pensionsrätt och avgiften till ålderspension skall utgöra 18,5% av den

pensionsgrundande inkomsten och vissa andra s.k. pensionsgrundande

belopp som enligt de reformerade reglerna skall läggas till grund för

pensionsrätt.

Nivån på avgiften till ålderspension är fastlagd med utgångspunkt i den

kompensationsnivå i förhållande till den försäkrades förvärvsinkomster

under livet som systemet är avsett att ge. Dessutom tas även hänsyn till

den försäkringsmässiga risk som beror av den förväntade livslängden

bland de försäkrade. Genom att pensionsavgiften fastställs på dessa

grunder får den i ökad utsträckning karaktär av försäkringspremie. Den

avgift som nu lagts fast i samband med beslutet att reformera ålderspen-

sionssystemet skall gälla även på lång sikt och skall inte behöva höjas då

de demografiska påfrestningarna ökar efter sekelskiftet.

Beräkning av inkomstgrundad ålderspension enligt de reformerade

reglerna skall bygga på den s.k. livsinkomstprincipen, som innebär att i

princip alla pensionsgrundande inkomster under livet har betydelse för

pensionsnivån och väger lika tungt oberoende av när under livet de tjänas

in. På detta sätt erhålls inom det allmänna pensionssystemet ett nära

samband mellan förvärvsinkomster och den framtida ålderspensionen,

vilket i sin tur bidrar till att stärka de ekonomiska drivkrafterna för för-

värvsarbete. Någon motsvarighet till den övre åldersgräns på 64 år för

intjänande av pensionsrätt som finns i det nuvarande ATP-systemet skall

inte finnas. Även den som är 65 år eller äldre skall kunna tjäna in ytterli-

gare pensionsrätt i det reformerade systemet. Den nedre åldersgränsen

 16 år skall dock kvarstå av bl.a administrativa skäl. Vidare skall en-

ligt de antagna riktlinjerna den lagstadgade rätten att kvarstå i arbete till

67 års ålder skärpas så att den inte annat än undantagsvis kan avtalas bort.

Värdet av intjänade ålderspensionsförmåner och utgående ålderspen-

sioner skall inte som i dag vara enbart inflationsskyddade utan skall även

vara kopplade till den allmänna inkomstutvecklingen i samhället. Den

årliga ålderspensionens storlek skall också påverkas av förändringar av

den genomsnittliga livslängden. På detta sätt kommer det framtida pen-

sionssystemet i finansiellt hänseende att vara robust i förhållande till va-

riationer i de samhällsekonomiska förutsättningarna och till den för-

väntade fortsatta ökningen av medellivslängden.

De förvärvsinkomster och sociala ersättningar vid sjukdom, arbetslös-

het, föräldraledighet m.m. som enligt dagens regler är pensionsgrun-

dande skall vara det också i det reformerade systemet. I det reformerade

systemet skall därutöver i vissa fall fiktiva inkomster vara pensionsgrun-

dande, s.k. andra pensionsgrundande belopp. Detta innebär bl.a. att för-

äldrar med små barn under ett antal år och under vissa förutsättningar

kommer att kunna få pensionsrätt tillgodoräknad på ett enligt särskilda

regler bestämt belopp utöver den inkomst som faktiskt uppburits. Mot-

svarande skall enligt riktlinjerna gälla vid plikttjänstgöring. Enligt an-

tagna riktlinjerna skall vidare den som uppbär sjukpenning, arbetslös-

hetsersättning m.m. tillgodoräknas pensionsrätt för viss del av den bak-

omliggande inkomsten. Förtidspensionärer med s.k. antagandepoäng

inom ATP-systemet skall enligt riktlinjerna tillgodoräknas ålderspen-

sionsrätt i huvudsak enligt regler som motsvarar de som gäller i dag.

Vad beträffar pensionsrätt för studier var det förslag som lagts fram av

Pensionsarbetsgruppen, nämligen att studiebidraget inom studiemedels-

systemet skall göras skattepliktigt och pensionsgrundande, utgångs-

punkten för regeringens bedömning i princippropositionen. Den

tekniska utformningen av en ordning för sådan pensionsrätt borde dock

enligt regeringens bedömning beredas vidare. Socialförsäkringsutskottet

menade att storleken av den pensionsrätt som följer av Pensionsarbets-

gruppens förslag är väl avvägd och instämde i regeringens bedömning att

denna nivå bör ligga till grund vid den närmare utformningen av reglerna

för tillgodoräknande av pensionsrätt för studier.

Den pensionsrätt som under ett år tillgodoräknas den enskilde skall

baseras på summan av pensionsgrundande förvärvsinkomster och sociala

ersättningar samt eventuella andra pensionsgrundande belopp upp till ett

tak. Enligt princippropositionen skall fr.o.m. årsskiftet 2000/2001 in-

tjänandetaket räknas upp årligen i takt med den allmänna inkomstutveck-

ligen. Dessförinnan skall det, i likhet med vad som gäller i dag, motsvara

7,5 förhöjda basbelopp.

Makar skall enligt riktlinjerna för det reformerade pensionssystemet

kunna dela pensionsrätt i princip lika sig emellan. Delning skall vara fri-

villig och ske löpande år för år. Reglerna för delning skall konstrueras

så att den sammantagna kostnaden för pensionssystemet, trots skillnader

i genomsnittlig livslängd mellan män och kvinnor, i princip förblir den-

samma.

Den pensionsrätt som för ett år tillgodoräknas i det reformerade

ålderspensionssystemet skall som nämnts ovan utgöra 18,5 % av

summan av pensionsgrundande faktiska och fiktiva inkomster under året

i den utsträckning summan inte överstiger intjänandetaket. Motsvarande

belopp skall betalas in till pensionssystemet i form av avgift till

ålderspension. Samtliga inkomstslag som ger pensionsrätt skall, till

skillnad från vad som gäller idag, vara avgiftsgrundande. Det innebär att

även sociala ersättningar vid sjukdom, arbetslöshet m.m. skall beläggas

med avgift till pensionssystemet. Ålderspensionsavgift skall betalas

också för fiktiva inkomster.

Avgift till ålderspension skall tas ut enbart på inkomster som är för-

enade med pensionsrätt. Detta innebär att sådan avgift inte skall tas ut på

inkomstdelar som överstiger taket. I princippropositionen anfördes

därför att det på sådana inkomstdelar i stället skall tas ut en särskild av-

gift som endast skall uppgå till hälften av avgiften till ålderspension, dvs.

9,25 %. Intäkterna från denna avgift skall föras till statsbudgeten.

Huvuddelen av de inbetalda avgifterna enligt princippropositionens

förslag 16,5 procentenheter skall användas för att finansiera utgående

pensioner inom ett fördelningssystem av i princip samma karaktär som

nuvarande ATP-system. Motsvarande andel av de pensionsgrundande in-

komsterna och andra pensionsgrundande belopp skall årligen fastställas

som reformerad pensionsrätt för den enskilde. Den försäkrades

ackumulerade pensionsrätt i fördelningssystemet skall sedan varje år

räknas upp med ett index som följer den allmänna inkomstutvecklingen i

samhället. De uppräknade pensionsrätterna skall ligga till grund för be-

räkningen av den ålderspension som sedermera skall utges.

Den årliga ålderspensionen skall beräknas genom att summan av de

uppräknade pensionsrätterna divideras med ett delningstal. Detta skall

bestämmas med hänsyn till bl.a. den genomsnittliga förväntade livsläng-

den vid tidpunkten för pensionsuttaget och en fastslagen norm

(tillväxtnorm).

De pensioner som betalas ut från fördelningssystemet skall följsam-

hetsindexeras. Detta innebär att ålderspensionen skall räknas upp fullt ut

med prisutvecklingen under förutsättning att den reala tillväxten av in-

komsterna i samhället uppgår till en viss norm. Om den faktiska real-

inkomsttillväxten avviker från normen görs vid indexeringen ett avdrag

eller ett påslag med vad som motsvarar avvikelsen. Normen skall vara

lika med den tillväxtnorm som ligger till grund för beräkningen av del-

ningstalet. I princippropositionen angav regeringen att ett slutligt ställ-

ningstagande till normens nivå skall ske under den fortsatta beredningen

efter riksdagens beslut i anledning av propositionen. Utgångspunkten för

denna fortsatta beredning skall enligt riktlinjerna vara en norm på 1,5 %

per år.

Den återstående delen av den totala pensionsavgiften på 18,5% skall

sättas av till ett premiereservsystem. I detta system skall inbetalda

medel fonderas i individuella premiereserver. Detta innebär ett faktiskt

pensionssparande som är knutet till den enskilde individen. Medlen skall

förvaltas av den kapitalförvaltare som den enskilde utser eller, om denne

avstår från att göra ett aktivt val, av någon statlig förvaltare. Behållningen

skall växa med avkastningen på de förvaltade medlen. Inom pre-

miereservsystemet skall det finnas möjlighet för den enskilde att välja

ett efterlevandeskydd.

Vid pensioneringen skall ett årligt pensionsbelopp från premiereserv-

systemet bestämmas på försäkringsmässiga grunder utifrån behållningen

på den enskildes premiereservkonto. Enligt riktlinjerna skall den pen-

sionsberättigade ha möjlighet att välja att ta ut den delen av pensionen

livsvarigt eller under en period av fem eller tio år.

Den inkomstgrundade pensionen skall kompletteras med ett grund-

skydd i form av en garantipension för den som har haft låga inkomster

under förvärvslivet. Grundskyddet skall finansieras med allmänna skatte-

medel. Garantipensionen skall vara skattepliktig. För rätt till oavkortad

garantipension skall enligt riktlinjerna i princip krävas 40 års bosättning

i Sverige mellan 16 och 65 års ålder.

För den som inte har rätt till någon inkomstgrundad pension alls utges

garantipensionen som ett fast belopp. För övriga pensionsberättigade

skall garantipensionen utgöra en viss utfyllnad till den inkomstgrundade

pension som de har tjänat in. Utfyllnaden skall beräknas med utgångs-

punkt från en basnivå för garantipensionen. Basnivån skall trappas av

med en viss andel av den inkomstgrundade pensionen. Avtrappningen

skall emellertid inte göras krona för krona utan med ett lägre procenttal

för att därmed säkerställa att den totala pensionen blir högre ju högre

inkomstgrundad pension den pensionsberättigade har tjänat in.

Garantipensionen skall avräknas inte bara mot inkomstgrundad ål-

derspension från det allmänna pensionssystemet utan också mot vissa

andra pensionsinkomster såsom änkepension från ATP och inkomst-

relaterad utländsk pension. Vidare skall enligt förslaget i princippropo-

sitionen den tjänstepension som en pensionsberättigad uppbär beaktas.

Under remissbehandlingen av Pensionsarbetsgruppens betänkande fram-

fördes invändningar mot detta förslag av bl.a flertalet av arbetsmark-

nadens parter. Av kostnadsskäl ställde sig regeringen emellertid bakom

förslaget att tjänstepensioner skall reducera garantipensionen på samma

sätt som inkomstgrundad ålderspension från det allmänna systemet.

Samtidigt aviserades att regeringen avsåg att ta upp frågan till ny

prövning i särskild ordning. Med hänvisning bl.a. till detta ställde sig

socialförsäkringsutskottet bakom förslaget till riktlinje på denna punkt.

Inkomstgrundad ålderspension i fördelningssystemet skall kunna tas

ut som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels pension tidigast från

61 års ålder. Vid uttag från en senare tidpunkt växer pensionen enligt

försäkringsmässiga principer för varje månad den lämnas outtagen.

Rätt till garantipension skall inträda först vid 65 års ålder. För att inte

ett tidigt uttag av inkomstgrundad pension skall subventioneras av ga-

rantipensionssystemet skall garantipensionen alltid beräknas utifrån den

inkomstgrundade pension som den pensionsberättigade skulle ha upp-

burit om uttaget skulle ha gjorts vid uppnådd garantipensionsålder, dvs.

vid 65 års ålder. En sådan regel kan emellertid medföra att den inkomst-

grundade pensionen tillsammans med garantipensionen blir lägre efter

65 års ålder än vad som motsvarar den lägsta nivån för grundskyddet. I

princippropositionen föreslogs därför en spärregel, nämligen att tidigt

uttag av inkomstgrundad pension inte skulle få göras om den inkomst-

grundade ålderspensionen skulle understiga en viss nivå. Socialförsäk-

ringsutskottet ifrågasatte som nämnts om denna spärregel i olika av-

seenden var rätt avvägd och ansåg att frågan borde beredas ytterligare.

Enligt princippropositionens förslag skulle det reformerade inkomst-

grundade ålderspensionssystemet träda i kraft den 1 januari 1996 och de

nya reglerna för grundtryggheten den 1 januari 2000. De första pensio-

nerna från det reformerade systemet skulle utbetalas år 2000.

Övergången till det reformerade systemet skall ske gradvis genom att

vissa åldersgrupper även fortsättningsvis får sin ålderspension beräknad

helt eller delvis enligt nuvarande regler. Pensionsberättigade som är

födda år 1954 eller senare skall omfattas fullt ut av det reformerade

pensionssystemet.

Enligt princippropositionen skall pensionsberättigade som är födda

åren 1935 1953 få sin ålderspension beräknad med ett successivt

ökande antal tjugondelar enligt det reformerade systemets regler och

resterande delar enligt det nuvarande systemet. Avsättning till

premiereservsystemet skall enligt princippropositionen göras enbart för

personer födda år 1939 eller senare. För personer födda åren 1939

1953 skall avsättningen vara kvoterad beroende på individens födelseår.

För alla som skall omfattas av de reformerade reglerna för inkomst-

grundad ålderspension skall även förvärvsinkomster m.m. i förfluten tid,

dvs. för år före det formella ikraftträdandet av reformerade regler, be-

aktas vid beräkningen av pensionsrätt inom det reformerade systemet.

Pensionsrätt för pensionsgrundande inkomst för förfluten tid skall till-

godoräknas på grundval av den pensionspoäng för ATP med tillägg för

en pensionspoäng som registrerats i ATP-registret fr.o.m år 1960.

Vidare skall pensionsrätt för den fiktiva inkomst som skall

tillgodoräknas föräldrar till små barn tillgodoräknas fr.o.m. år 1960.

Reglerna för tillgodoräknande av pensionsrätt för plikttjänstgöring och

studier skall i princip inte gälla för förfluten tid, men bör enligt

princippropositionen kunna få verkan fr.o.m. år 1995.

Personer födda år 1934 eller tidigare skall enligt riktlinjerna även

fortsättningsvis få sin pension beräknad enligt nuvarande regler.

Ålderspension skall i framtiden beskattas enligt samma regler som

gäller för förvärvsinkomster. Detta skall gälla även för de grupper som i

och för sig inte berörs av det reformerade pensionssystemets regler.

Det nuvarande grundskyddet i form av folkpension och pensionstillskott

skall därför för personer födda år 1934 eller tidigare ersättas med en

ordning med en beskattad övergångsvis garantipension, som skall

konstrueras så att i princip ingen pensionär får ett lägre nettoutfall än

med nuvarande regler. Inkomstgrundad ålderspension från

fördelningssystemet även pension utbetald enligt dagens regler skall

följsamhetsindexeras i enlighet med vad som skall gälla för pensioner

som skall utges enligt det reformerade systemets regler.

Vad gäller införandet av ålderspensionsavgift på 18,5 % av pensions-

grundande inkomster och andra pensionsgrundande belopp föreslogs i

princippropositionen att denna skall införas genom att nuvarande folk-

pensions- och tilläggspensionsavgifter enligt lagen om socialavgifter

förs samman samt att en allmän egenavgift i form av pensionsavgift på 1

% införs. Avgiften skall finansiera enbart inkomstgrundad

ålderspension. Till dem som uppbär ATP skall även folkpensionen

räknas som inkomstgrundad pension. Förtids- och

efterlevandepensionerna inom ATP skall finansiellt särskiljas från den

inkomstgrundade ålderspensionen.

Införandet av ett i finansiellt hänseende fristående ålderspensionssys-

tem, dvs. den finansiella infasningen av systemet, medför således

omfördelningar av avgiftsintäkter och utgifter mellan statsbudgeten och

AP-fonden, vilka får till effekt att statsbudgeten försvagas medan

pensionssystemets finansiella ställning stärks. Under

infasningsperioden bör därför ske en finansiell nettoöverföring från

pensionssystemet till statsbudgeten. Storleken på denna skall avpassas

så att det uppnås en betryggande fondstyrka inom fördelningssystemet.

I Pensionsarbetsgruppens betänkande föreslogs att avgiften till ålders-

pension till lika delar skall tas ut som arbetsgivaravgift (respektive som

egenavgift vad avser inkomster av annat förvärvsarbete) och som allmän

egenavgift. Detta förslag förutsätter, enligt Pensionsarbetsgruppen, att

det sker en växling så att arbetsgivaravgiftens nuvarande nivå sänks och

att den allmänna egenavgiften höjs med motsvarande belopp. Om denna

avgiftsväxling skall ske utan förlust för den enskilde löntagaren måste

det kostnadsutrymme som arbetsgivaravgiftssänkningen skapar användas

till en höjning av bruttolönen. I remissbehandlingen av gruppens be-

tänkande pekade flera remissinstanser på de problem som är förknip-

pade med en sådan växling. I princippropositionen anförde regeringen att

om det under den fortsatta beredningen bedöms att komplikationerna är

för stora och enighet uppnås därom mellan de partier som står bakom

överenskommelsen skall växling inte genomföras. Ett system med ett

tudelat uttag av arbetsgivaravgift skall då i stället övervägas. Om enighet

inte kan nås om en annan lösning skall Pensionsarbetsgruppens förslag

till växling mellan arbetsgivaravgifter och allmänna egenavgifter ligga

till grund för kommande beslut.

5 Den fortsatta beredningen

Inkomstgrundad ålderspension

I princippropositionen föreslogs av bl.a. administrativa skäl att det

reformerade inkomstgrundade ålderspensionssystemet skulle träda i

kraft den 1 januari 1996, dvs. ett år senare än vad Pensionsarbetsgruppen

föreslagit. Efter samråd med Genomförandegruppen lade regeringen

fram vissa förslag i propositionen 1994/95:41 om förändringar i

finansieringen av det allmänna pensionssystemet m.m. som bedömdes

borde träda i kraft redan den 1 januari 1995. Förslagen, som godkändes

av riksdagen (bet. 1994/95:SfU6, rskr.1994/95:81), innebär följande.

En allmän egenavgift på 1 % har införts som en finansiell förstärkning

av pensionssystemet. Med hänsyn till att avgifter till det reformerade

ålderspensionssystemet inte skall tas ut på inkomster som överstiger

förmånstaket delas intäkter från tilläggspensionsavgifterna upp på ett

sådant sätt att den del av avgiftsintäkterna som kan beräknas vara hän-

förlig till inkomster över förmånstaket förs till statsbudgeten.

Dessutom förs löpande en avsättning av influtna intäkter från

tilläggspensionsavgifterna till en särskild förvaltning hos

Riksgäldskontoret för att det kommande premiepensionssystemet

senare skall kunna tillföras medel motsvarande pensionsrätter

tillgodoräknade fr.o.m. inkomståret 1995.

Bestämmelser om statliga ålderspensionsavgifter har redovisats i

departementspromemorian Utvidgad avgiftsskyldighet vad avser

ålderspension, m.m. (Ds 1995:55). I promemorian tas också upp förslag

till nya benämningar inom avgiftssystemet.

I princippropostionen anfördes att det finns principiella skäl som talar

för att de allmänna egenavgifterna som debiteras den försäkrade bör dras

ifrån vid beräkning av den pensionsgrundande inkomsten. Skälet härför

är att nivån på den förmånsgrundande inkomsten skall vara oberoende av

om offentliga åtaganden finansieras med allmän egenavgift eller arbets-

givaravgift. Mot denna bakgrund har departementspromemorian Vissa

frågor avseende allmänna egenavgifter (Ds 1995:29) utarbetats. Den in-

nehåller förslag till ändringar i beräkningen av pensionsgrundande in-

komst avseende såväl nuvarande ålderspensionssystem som det

reformerade systemet.

Förslag till lagstiftning vad avser intjänande och beräkning av inkomst-

grundad ålderspension från fördelningssystemet har redovisats i

departementspromemorian Reformerat pensionssystem lag om

inkomstgrundad ålderspension, m.m. (Ds 1995:41). I promemorian

redovisades också övergångsbestämmelser samt förslag till vissa

ytterligare ändringar i lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL)

och i andra lagar. Arbetet med att genomföra och vidareutveckla de

riktlinjer som riksdagen beslutat på grundval av princippropositionen har

varit mycket omfattande. Det var därför inte möjligt att i Ds 1995:41

presentera ett i alla delar fullständigt förslag till lagstiftning. Vissa

kompletteringar redovisas i departementspromemorian Inkomstgrundad

ålderspension finansiella frågor m.m. (Ds 1997:67). Mot bakgrund av

bl.a. remissinstansernas synpunkter har under den fortsatta beredningen

vissa tidigare ställningstaganden övervägts på nytt. I de fall dessa

överväganden har lett till större ändringar har detta redovisats i Ds

1997:67. Vidare har redovisats justeringar i övergångsreglerna, som har

föranletts av en senareläggning av reformens ikraftträdande. Riksdagen

beslutade i december 1996 att lagstiftningen rörande de reformerade

intjänandereglerna skall träda i kraft den 1 januari 1999 och att de första

utbetalningarna av reformerad ålderspension skall ske i januari 2001

(prop. 1996/97:1, bet. 1996/97:SfU1, rskr. 1996/97:126). Som ett led i

utformningen av övergångsregleringen har riksdagen i december 1997

beslutat att den nedre åldersgränsen för förtida pensionsuttag skall höjas

från 60 till 61 år med verkan fr.o.m. den 1 januari 1998 (bet.

1997/98:SfU1, rskr.1997/98:111).

Remissinstansernas synpunkter på de förslag i ovannämnda prome-

morior som legat till grund för de lagförslag som presenteras här redo-

visas i efterföljande avsnitt.

Med utgångspunkt från vad regeringen angett i princippropositionen

beslutade regeringen den 1 september 1994 att tillkalla en särskild ut-

redare med uppdrag att utreda frågor rörande ett premiereservsystem

inom den allmänna pensioneringens ram och lämna förslag till hur detta

system tekniskt borde utformas. Direktiven till utredningen baserades i

huvudsak på de av riksdagen antagna riktlinjerna för premiereservsyste-

met. Utredningen, som antog namnet Premiereservutredningen, fann att

vissa frågor var av mer principiellt slag och behövde bli föremål för

debatt innan de mer tekniska detaljerna och författningsförslag utforma-

des. Utredningen beslutade därför att redovisa arbetet i etapper. I juni

1996 överlämnade utredningen betänkandet Allmänt pensionssparande

(SOU 1996:83).

Utredningen föreslog att premiereservsystemet skulle utformas som

ett renodlat sparande under förvärvsaktiv ålder. Fram till dess att den en-

skilde gick i pension skulle kapitalet förvaltas i värdepappersfonder som

valdes av den enskilde. Vid pensioneringstidpunkten skulle sparkapitalet

användas för att teckna pensionsförsäkring hos ett statligt försäkrings-

bolag. Utredningen föreslog att premiereservsystemet skulle få benäm-

ningen Allmänt pensionssparande (APS) med hänsyn till den upplägg-

ning som förslaget hade.

Vid beredningen av betänkandet fann regeringen i samråd med de

andra partier som står bakom pensionsöverenskommelsen att premie-

reservsystemet borde ha en annan inriktning än den som utredningen

hade föreslagit och bl.a. vara uppbyggt enligt försäkringsmässiga prin-

ciper även under intjänandetiden. Regeringen beslutade därför den

13 mars 1997 att tillkalla en ny särskild utredare med uppdrag att lägga

fram förslag om teknisk utformning av premiereservsystemet. Enligt

utredningsdirektiven skall premiereservsystemet vara utformat som ett

fondförsäkringssystem, där försäkringsfunktionen är knuten till staten

och kapitalförvaltningen sker i värdepappersfonder som administreras av

fristående bolag.

Utredningen, som antog namnet 1997 års premiereservutredning,

överlämnade i oktober 1997 betänkandet Lag om premiepension (SOU

1997:131). Betänkandet innehåller förslag till en särskild lag om

premiepension med fullständiga regler om premiepensionen med

undantag för regler om intjänande av premiepensionrätt. Sådana regler

finns i den tidigare nämnda lagen om inkomstgrundad ålderspension.

Enligt förslaget skall försäkringen för premiepension vara en

socialförsäkring inom ramen för den allmänna ålderspensioneringen

men i den tekniska utformningen nära ansluta till vad som gäller inom

privat försäkring. Försäkringen skall hanteras av en ny myndighet,

Premiepensionsmyndigheten, inom socialförsäkringsadministrationen

och stå under tillsyn av Riksförsäkringsverket. Beräkningen av

pensionsförmåner m.m. skall ske med tillämpning av principer som är

allmänt vedertagna inom privat livförsäkring. Verksamheten skall också

stå under tillsyn av Finansinspektionen.

Betänkandet SOU 1997:131 har remissbehandlats.

Remissinstansernas synpunkter redovisas i det följande.

Den finansiella infasningen av det reformerade ålderspensionssystemet

Som nämnts i avsnitt 4.3 innebär införandet av ett i finansiellt hänseende

fristående ålderspensionssystem, dvs. den finansiella infasningen av sys-

temet, omfördelningar av avgiftsintäkter och utgifter mellan statsbud-

geten och AP-fonden, vilka får till effekt att statsbudgeten försvagas

medan pensionssystemets finansiella ställning stärks. Enligt de antagna

riktlinjerna för reformen bör därför under infasningsperioden ske en

finansiell nettoöverföring från pensionssystemet till statsbudgeten.

Storleken på denna skall avpassas så att det uppnås en betryggande fond-

styrka inom fördelningssystemet. Förslag till hur en direkt överföring

från AP-fonden till statsbudgeten kan ske har redovisats i departe-

mentspromemorian AP-fonden och det reformerade ålderspensionssys-

temet (Ds 1998:7).

Grundskyddet

I departementspromemorian garantipension och samordningsfrågor

m.m. (Ds 1997:66) redovisade Socialdepartementet i november 1997 i

samråd med Genomförandegruppen förslag till lagstiftning vad gäller

utformning av garantipension m.m. Efter remissbehandling har förslagen

legat till grund för en lagrådsremiss avseende garantipension m.m. En

proposition om utfomningen av garantipensionssystemet överlämnas till

riksdagen samtidigt med föreliggande proposition.

Den fortsatta beredningen har visat att ytterligare utredningsarbete

krävs vad gäller utformningen av den övergångsvisa garantipensionen.

Denna skall enligt antagna riktlinjer införas för dem som inte omfattas

av reglerna för den reformerade ålderspensionen, vilket enligt nu före-

liggande förslag avser personer födda före år 1938 ( jfr avsnitt 28).

Regeringen beslutade därför den 18 december 1997 att tillkalla en

särskild utredare med uppdrag att lämna förslag till konstruktion av

övergångsvis garantipension (dir. 1997:149). Utredningen skall vara

slutförd senast den 31 januari 1999.

I grundskyddet ingår också bostadstillägg till pensionärer, som är en

inkomstprövad förmån. Reglerna för inkomstprövningen måste anpassas

till den nya garantipensionen. En särskild utredare har i uppdrag att att

göra en översyn av systemet för inkomstprövning av bostadstillägg till

pensionärer m.m., vari bl.a. ingår att anpassa reglerna till det

reformerade ålderspensionssystemet (dir. 1997:150). Utredaren skall

redovisa sitt uppdrag senast den 1 mars 1999.

Övrigt

Enligt lagen (1982:80) om anställningsskydd har en arbetstagare rätt att

stanna kvar i sin anställning till fyllda 67 år med bibehållet skydd mot

uppsägning utan saklig grund. Regeln är dock dispositiv och flertalet

arbetstagare på den svenska arbetsmarknaden är i dag på grund av be-

stämmelser i kollektivavtal avgångsskyldiga före 67 års ålder, i regel vid

65 år. Pensionsarbetsgruppen föreslog att åldersgränsen 67 år i princip

skulle bli tvingande. I princippropositionen uttalade regeringen att ål-

dersgränserna i och för sig borde bestämmas enligt förslaget, men att

detta i första hand borde ske genom avtal mellan arbetsmarknadens par-

ter. Under det arbete som i detta avseende pågår inom Socialdeparte-

mentet har kontakter tagits med representanter för arbetsmarknadens

parter i syfte att hos dem tydliggöra angelägenheten av kollektivavtals-

förhandlingar i frågan. Frågan är under fortsatt beredning.

Utredningen om socialförsäkringens personkrets avlämnade sitt be-

tänkande En lag om socialförsäkringar (SOU 1997:72) i maj 1997. Be-

tänkandet har varit föremål för remissbehandling och bereds för när-

varande inom regeringskansliet. Nuvarande regler i lagen (1962:381)

om allmän försäkring om vilka som skall vara försäkrade för ATP och i

vilka fall inkomster i annat land skall vara pensionsgrundande i Sverige

föreslås därför tills vidare överföras i huvudsak oförändrade till det re-

formerade systemet.

I syfte att anpassa äktenskapsbalkens regler om bodelning av pen-

sionsrättigheter till principerna för det reformerade ålderspensionssys-

temet möjligheten för makar att dela pensionsrätt har i betänkandet

Pensionsrättigheter och bodelning (SOU 1995:8) lämnats förslag till

regler som syftar till att utjämna en uppkommen snedfördelning av ma-

kars pensionsskydd. Betänkandet har varit föremål för remissbehandling.

En proposition har överlämnats till riksdagen i mars 1998.

Regeringen gav i januari 1997 en särskild utredare i uppdrag att ut-

forma förslag till ett system för ekonomisk ersättning vid långvarigt

nedsatt arbetsförmåga, som skall ersätta dagens system med

förtidspension och sjukbidrag. I uppdraget ingick också att ta ställning

till hur ersättningen skall ansluta till reglerna i det reformerade

ålderspensionssystemet. Utredningen har överlämnat betänkandena

Ohälsoförsäkringen trygghet och aktivitet (SOU 1997:166) och

Ohälsoförsäkringen övergångsbestämmelser (SOU 1997:189).

Utredningens betänkanden har remissbehandlats. Regeringen har i mars

1998 lämnat en proposition till riksdagen med förslag till vilka prin-

ciper och riktlinjer som bör ligga till grund för en reformering av

dagens system med förtidspension och sjukbidrag och hur pensionsrätt

för ålderspension framgent skall beräknas för förtidspensionärer. De

nya reglerna planeras träda i kraft den 1 januari 2001.

Vidare är systemet för efterlevandepension föremål för en särskild

översyn (dir. 1996:51). Vägledande för de förslag till ändrade regler

som därvid kommer att lämnas skall vara bl.a. en anpassning till det re-

formerade ålderspensionssystemet. Utredarens förslag skall redovisas

senast den 30 juni 1998.

6 Allmänna överväganden

6.1 Inledning

ATP-systemet, inklusive folkpensionssystemet, är i sin nuvarande ut-

formning inte tillräckligt robust mot framtida ekonomiska och demo-

grafiska påfrestningar. Ålderspensionsreformens syfte är att skapa ett

system som är följsamt mot den samhällsekonomiska och demografiska

utvecklingen. Grunden för den enskildes pensionsskydd skall även i

framtiden vara ett obligatoriskt offentligt system. Det reformerade ål-

derspensionssystemet skall omfatta såväl ett standardskydd enligt in-

komstbortfallsprincipen som ett grundskydd för dem som haft inga eller

låga förvärvsinkomster. Grundskyddet skall finansieras med allmänna

skattemedel medan den inkomstgrundade pensionen skall vara avgifts-

finansierad. Huvuddelen av det allmänna pensionssystemet skall även

fortsättningsvis vara uppbyggt som ett fördelningssystem men en del av

det skall utformas som ett renodlat premiereservsystem.

Princippropositionen om denna genomgripande reform innehöll inte

ett fullständigt och färdigbearbetat förslag till systemutformning. På

flera punkter hänvisades till behov av ytterligare utredning innan ett

slutligt ställningstagande kunde göras. Detta gällde bl.a. den närmare

utformningen av premiereservsystemet där riktlinjerna i propositionen

skulle ligga till grund för ett uppdrag till en särskild utredare.

De lagförslag som läggs fram i denna proposition har utarbetats på

grundval av de antagna riktlinjerna. Under den fortsatta beredningen har

princippropositionens förslag bearbetats vidare och i vissa delar preci-

serats eller justerats. Föreslagna ändringar och motiven till dessa

framgår av redovisningen i efterföljande avsnitt. I detta avsnitt redogörs

inledningsvis för större förändringar eller avsteg från de antagna

riktlinjerna. Därefter presenteras huvuddragen i de lagförslag som nu

läggs fram. Samtidigt redovisas centrala termer som föreslås användas i

och med att reformerade regler för inkomstgrundad ålderspension

träder i kraft. Det föreslås också namnbyten för vissa termer i nuvarande

lagstiftning. En mer fullständig förteckning över de termer som ingår i

den föreslagna lagstiftningen eller som i övrigt används i texten

redovisas i bilaga 2.

6.2 Förändringar jämfört med antagna riktlinjer

Regeringens förslag: Pensionsrätt för bakomliggande inkomst vid

sjukdom, arbetslöshet m.m. skall inte tillgodoräknas, arvsvinster skall

inte tilldelas för tid före år 1999 och pensionsrätt skall inte räknas

om med inkomstindex under intjänandeåret.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1997: 67 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några in-

vändningar mot förslagen, vilka föranletts av besparingsskäl. Försäk-

ringskasseförbundet tillstyrker förslaget om besparingar i dess helhet

och anför att förbundet under nuvarande omständigheter och utifrån de

motiv som anges frångår sitt tidigare ställningstagande vad gäller

pensionsrätt för bakomliggande inkomst. Förbundet markerar sin

tillfredsställelse över att utgångspunkten för justeringarna varit att dessa

skall leda till administrativa besparingar och förenklingar. Sveriges

Pensionärsförbund anger i sitt yttrande att de föreslagna justeringarna

kan accepteras och tillstyrker den slopade samordningen mellan

tjänstepensioner och garantipensioner. Pensionärernas

riksorganisation (PRO) har inga invändningar mot de föreslagna juste-

ringarna. Vad gäller arvsvinster fr.o.m. år 1999 anser PRO att dessa ur

rättvisesynpunkt bör fördelas till hela kollektivet och inte enbart till

dem som är i samma ålder som den avlidne. Svenska

kommunalpensionärers förbund delar PRO:s uppfattning både vad

gäller förslaget om justeringar och vad gäller arvsvinster för åren fr.o.m.

1999.

Centrala studiestödsnämnden (CSN), Riksgäldskontoret,

Arbetsgivarverket och Sveriges Industriförbund tillstyrker

uttryckligen att pensionsrätt för bakomliggande inkomst vid sjukdom

och arbetslöshet inte skall införas. Vad gäller de övriga delarna av

förslaget avlämnar dessa remissinstanser inte något yttrande. CSN

konstaterar att förslaget om pensionsrätt för bakomliggande inkomst vid

sjukdom och arbetslöshet skulle så som det påpekas i promemorian

och som tidigare påpekats av CSN missgynna den som under sin

arbetslöshet är aktiv till exempel genom att studera. Arbetsgivarverket

anför att mot bakgrund av livsinkomstprincipen bör pensionsrätt för

annat än faktisk inkomst så långt som möjligt undvikas. För att

ytterligare förstärka livsinkomstprincipen menar Arbetsgivarverket att

pensionsrätt för bakomliggande inkomst inte heller skall tillgodoräknas

vid föräldraledighet och värnpliktstjänstgöring. Industriförbundet anför

att genom att pensionsrätt för bakomliggande inkomst vid sjukdom och

arbetslöshet inte beräknas uppnås både en besparing och en administrativ

förenkling.

Statens löne- och pensionsverk (SPV) konstaterar att förslaget för

den del som avser bakomliggande inkomst vid arbetslöshet och sjukdom

medför administrativa lättnader. SPV påpekar dock att den föreslagna

justeringen medför minskad pension, vilket för en viss enskild individ

kan vara av betydelse. SPV konstaterar att de minskningar av ålderspen-

sionen som exemplifieras i promemorian är beräknad på endast ett år

med sjukpenning respektive arbetslöshet.

Riksförsäkringsverket (RFV) tillstyrker förslaget att arvsvinster för

retroaktivitetstiden slopas. Med hänsyn till de, enligt RFV, obetydliga

belopp, som pensionsrätt för bakomliggande inkomst vid arbetslöshet

och sjukdom skulle innebära även under långvarig sjukdom eller

arbetslöshet, tillstyrker RFV även förslaget att pensionsrätt för

bakomliggande inkomst vid sjukdom och arbetslöshet inte beräknas.

Däremot invänder RFV mot att halvårsomräkning för intjänandeåret inte

införs och menar att överskott därigenom genereras i AP-fonden.

Sveriges försäkringsförbund välkomnar förslaget att garantipension

inte skall avräknas mot tjänstepensioner. Försäkringsförbundet anför att

förslaget att inte tilldela arvsvinster för retroaktiv tid löser visserligen

administrativa och andra problem men innebär samtidigt att avsteg görs

från försäkringsmässighet mot ett större inslag av fördelningspolitik.

Försäkringsförbundet menar att ju större utrymme som de fördelnings-

politiska inslagen i systemet ges, desto mindre blir regelverkets

förutsägbarhet.

Landsorganisationen i Sverige (LO) avvisar förslaget om

besparingar och menar att de argument som anges i promemorian inte är

tillräckligt starka för att försämra pensionerna enligt förslaget.

Konjunkturinstitutet anser att besparingsförslagen har en dålig

tidsmässig anpassning till de faktiska besparingsbehoven. Vidare anför

institutet att slopandet av arvsvinster före år 1999 innebär ett avsteg från

den för det övriga reformarbetet gällande principen att så långt möjligt

behandla historiska och framtida intjänade pensionsrätter på samma sätt.

Förslaget att inte indexuppräkna intjänade pensionsrätter under

intjänandeåret utgör vidare ett avsteg från principen att systemet skall

efterlikna ett förräntat premiereservsystem. Båda förslagen är till sina

praktiska konsekvenser svåra för allmänheten att förstå och genomskåda.

Enligt institutets mening hade ur principiell synvinkel renare förslag,

t.ex. ett lägre procentuellt avgiftsuttag till systemet och ett motsvarande

högre avgiftsuttag till statsbudgeten, varit att föredra.

Sveriges akademikers centralorganisation (SACO) anser att

förslaget till den del som avser att slopa halvårsuppräkningen av intjänad

pensionsrätt är ett beklagligt avsteg från försäkringsmässiga principer.

Om alternativet tudelad arbetsgivaravgift införs är förslaget enligt SACO

helt oacceptabelt. Vidare avvisar SACO förslaget att inte tillgodoräkna

pensionsrätt för bakomliggande inkomst vid sjukdom och arbetslöshet

och menar därvid att åtgärden slår hårt mot grupper i samhället som

redan tidigare är drabbade. SACO anför även att kompensationsgraden

för grupper med inkomster intill förmånstaket bara blir ca 55 % i det

reformerade pensionssystemet och att det för dessa grupper är av stor

vikt att pensionsgrundande belopp beräknas på bakomliggande inkomst.

Tjänstemännens centralorganisation (TCO) ställer sig starkt kritisk

både till förslaget och till motiveringen bakom det. TCO ifrågasätter

promemorians beräkningar av ökade kostnader till följd av slopad sam-

ordning mellan garantipension och tjänstepension. TCO menar att par-

terna skulle ha agerat för att förhindra samordningen genom

förändringar i tjänstepensionssystemet. Att inte tillgodoräkna

pensionsrätt för bakomliggande inkomst är enligt TCO

fördelningspolitiskt fel. TCO påpekar bl.a. att det finns exempel på

personer som varit sjukskrivna i upp till 15 år och att pensionen i ett

sådant fall skulle reduceras med 400 kronor. TCO:s invändning mot

förslaget att inte tillgodoräkna arvsvinster för åren före år 1999 är att

det drabbar olika beroende på hur stor andel av intjänandetiden som kan

hänföras till åren före år 1999. Vidare anser TCO att de tekniska

problem som enligt promemorian är förknippade med införandet av

arvsvinster för retroaktiv tid skulle kunna lösas om

princippropositionens förslag tillämpades. Vad gäller slopad halvårsupp-

räkning framför TCO att motiveringen vad gäller eftersläpningar av

inbetalning av egenavgifter är tunn. Emellertid påpekar TCO att denna

del av förslaget är en generell åtgärd som drabbar alla lika mycket och

därför är mer acceptabel än de övriga två förslagen. TCO ställer sig även

undrande till att basnivån höjs i garantipensionen, att den överkompensa-

tion som ligger i barnårsrätten finns kvar och att pensionsrätt vid

militärtjänstgöringen finns kvar. Som ett alternativ till promemorians

sparförslag hänvisar TCO till sitt tidigare förslag att avgifter som tas ut

över förmånstaket skall tillfalla pensionssystemet.

Skälen för regeringens förslag: Under det fortsatta

beredningsarbetet har aktualiserats ett behov av besparingar inom

reformen, som hänför sig till de utgiftsökningar som reformens

grundskydd innebär jämfört med grundtryggheten i nuvarande

pensionssystem. Garantipensionen och den övergångsvisa garantipensio-

nen inom det reformerade regelsystemet skall bl.a. ersätta de särskilda

skattereglerna för pensionärer inom nuvarande regelsystem. Dessa skall

utformas på sådant sätt att pensionärer med låg eller ingen inkomstgrun-

dad ålderspension får en jämfört med nuvarande regler i princip

oförändrad pension efter skatt vid de högsta kommunalskattesatserna.

Vid lägre kommunalskattesatser resulterar detta i en motsvarande högre

nettopension än enligt dagens regler. Detta innebär att kostnaderna för

garantipension är högre än kostnaderna för grundtryggheten enligt

nuvarande regler.

Vidare innebär de beslutade riktlinjerna att garantipensionen skall av-

räknas mot tjänstepensioner på samma sätt som mot inkomstgrundad ål-

derspension. Däremot skall garantipensionen inte påverkas av kapitalin-

komster eller av pensioner från frivillig individuell pensionsförsäkring. I

princippropositionen anfördes emellertid att principiella invändningar

kan riktas mot att kollektiva och privata pensionslösningar behandlas

olika vid avräkningen av garantipensionen. En möjlighet som nämndes

var att avstå från att beakta tjänstepensioner vid beräkning av garantipen-

sioner. Det påpekades emellertid att slopad samordning mellan garanti-

pensioner och tjänstepensioner skulle bli mycket kostnadskrävande. Det

aviserades därvid att frågan skulle bli föremål för särskilda överväganden

i den fortsatta beredningen av reformen. De fortsatta övervägandena har

resulterat i bedömningen att garantipensioner inte bör avräknas mot

tjänstepensioner.

Införandet av garantipension beräknas därför medföra att de årliga ut-

betalningarna av ålderspension ökar med mellan 2 och 2,5 miljarder kro-

nor under perioden fram till år 2010 enligt redovisningen i Ds 1997:67.

Av den sammanlagda kostnadshöjningen kan huvuddelen, uppemot

2 miljarder kronor, hänföras till att garantipensionen inte samordnas

med tjänstepensioner. I övrigt beror den på att nettopensionen vid

genomsnittlig kommunalskatt ökar för personer berättigade till

garantipension.

Enligt regeringens bedömning bör därför besparingar genomföras

inom reformen för att minska utgifterna för ålderspensioner och bidra

till finansieringen av det nya garantipensionssystemet. Utgångspunkten

för våra besparingsförslag har varit att de, jämfört med riktlinjerna, före-

slagna regeländringarna även skall leda till administrativa förenklingar

inom reformen. Mot bakgrund härav föreslår vi att pensionsgrundande

belopp inte skall beräknas för bakomliggande inkomst vid arbetslöshet

och sjukdom, att arvsvinster inte skall tilldelas för åren före år 1999 och

att intjänade pensionsrätter inte skall räknas om med inkomstindex

under intjänandeåret. Däremot skall sjukpenning, arbetslöshetsersättning

m.m. fortfarande vara pensionsgrundande.

Det tidigare förslaget om pensionsrätt för bakomliggande inkomst vid

sjukdom och arbetslöshet skulle medföra vissa gränsdragningsproblem.

Exempelvis skulle pensionsrätt för bakomliggande inkomst tillgodoräk-

nas personer som uppbär arbetslöshetsersättning men inte dem som

uppbär utbildningsbidrag under arbetsmarknadsutbildning eller som

deltar i yrkesinriktad rehabilitering. Förmånen har relativt liten

betydelse för den enskilde men berör många i yrkesaktiv ålder.

Förslaget att slopa pensionsrätt för bakomliggande inkomst innebär

därför såväl en besparing som en betydande administrativ förenkling.

De beräkningar av pensionsrätt m.m. som skall göras för retroaktiv tid

är ett annat inslag i reformen som medför administrativa kostnader.

Arvsvinsttilldelningen för förfluten tid kan inte göras helt korrekt, efter-

som det saknas uppgifter om pensionsbehållning för avlidna för åren

före år 1976. För dessa år föreslogs i Ds 1995:41 att tilldelningen av

arvsvinster skulle beräknas med utgångspunkt från registeruppgifter för

åren 1976 1980. Även när det gäller åren 1976 1998, som innefattas

av RFV:s pensionspoängsregister, innebär beräkning av arvsvinster bety-

dande administrativa insatser. Slopandet av arvsvinster för åren före år

1999 innebär såldedes en administrativ förenkling.

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna skall den för inkomstpen-

sion registrerade pensionsbehållningen, som i princip skall motsvara de

samlade inbetalda pensionsavgifterna, årligen räknas om med föränd-

ringen i inkomstindex. Under den fortsatta beredningen har olika alter-

nativ vad gäller omräkning av pensionsrätt för intjänandeåret diskuterats.

I Ds 1995:41 föreslogs att pensionsrätt för intjänandeåret skulle räknas

om med en faktor motsvarande ett halvt års indexomräkning innan den

läggs till pensionsbehållningen. Därvid skulle användas den indexomräk-

ning som sker vid intjänandeårets slut. Förslaget om halvårsuppräkning

tog fasta på de försäkringsmässiga principerna i reformen. Slopandet av

halvårsuppräkningen innebär att den intjänade pensionsrätten läggs till

pensionsbehållningen utan omräkning. Omräkning med inkomstindexets

förändring görs i stället första gången året efter intjänandeåret (vid

slutet av fastställelseåret).

För år 2010 har beräknats att slopandet av pensionsrätt för bakom-

liggande inkomst vid sjukdom och arbetslöshet, arvsvinsttilldelning för

förfluten tid och indexomräkning för intjänandeåret innebär en

besparing på ca 2 miljarder kronor. De föreslagna besparingarna innebär

minskade förmåner i form av inkomstgrundad ålderspension. Emellertid

innebär den slopade samordningen mellan garantipension och

tjänstepensioner, vilken besparingarna är avsedda att finansiera, en

kompensation i form av högre garantipension för de grupper för vilka de

föreslagna besparingarna torde vara mest kännbara.

Övrigt

Nedan redogörs översiktligt för andra större förändringar. Dessa och

övriga förändringar i förhållande till de antagna riktlinjerna behandlas

närmare i efterföljande avsnitt.

Till följd av det omfattande utredningsarbetet har ikraftträdandetid-

punkten för reformerade regler måst senareläggas. Som redan nämnts

skall enligt beslut av riksdagen i december 1996 lagstiftningen rörande

intjänandereglerna träda i kraft den 1 januari 1999 och de första utbetal-

ningarna ske år 2001. På grund av senareläggningen föreslår vi i avsnitt

28 att övergångsreglerna justeras så att årsklasserna 1935 1937 inte

längre skall omfattas av mellangenerationen. Vidare föreslås att start-

tidpunkten för inkomstindexeringen av intjänandetaket för pensions-

grundande inkomst och andra pensionsgrundande belopp skjuts upp ett år

till årsskiftet 2001/2002.

Det sammanlagda uttaget av avgifter till det inkomstgrundade

ålderspensionssystemet skall enligt antagna riktlinjer motsvara 18,5 %

av pensionsgrundande inkomst och andra pensionsgrundande belopp,

varav 16,5 procentenheter skall tillföras fördelningssystemet och

resterande 2 procentenheter premiepensionssystemet. Enligt vårt

förslag i avsnitt 13 skall i stället 2,5 procentenheter föras till

premiepensionssystemet fr.o.m. år 1999. Den del som skall tillföras

fördelningssystemet minskas i motsvarande mån. Höjningen av den

andel av den sammanlagda avgiften respektive pensionsrätten som

fr.o.m. år 1999 skall tillgodoräknas inom premiepensionssystemet ingår

som en del av pensionsuppgörelsen mellan de partier som är

representerade i Genomförandegruppen.

Den sammanlagda avgiften på 18,5 % av pensionsgrundande inkomster

skall delvis till högst hälften tas ut i form av allmän pensionsavgift,

delvis som arbetsgivaravgift (respektive egenavgift). Enligt riktlinjerna

skall den del av arbetsgivaravgiften som överstiger 9,25 % av

pensionsgrundande inkomster tas ut enbart på inkomster upp till den nivå

som grundar pensionsrätt. Fr.o.m. år 1998 uppgår den allmänna

pensionsavgiften till 6,95 % av inkomster upp till 7,5 förhöjda pris-

basbelopp. Arbetsgivaravgiften till tilläggspension uppgår till 6,40 %.

Frågan hur avgiftsuttaget skall göras är under fortsatt beredning i sam-

råd med Genomförandegruppen. Regeringen lägger därför inte nu något

slutligt förslag rörande avgiftsuttaget. I avvaktan på att frågan skall få sin

slutliga lösning föreslår vi nu ingen ändring av den allmänna pensionsav-

giften. Den skall således även fortsättningsvis uppgå till 6,95 procenten-

heter. Däremot skall, enligt vad vi föreslår i avsnitt 32, inkomsttaket för

uttag av avgiften höjas från 7,5 till 8,06 förhöjda prisbasbelopp.

Ålderspensionsavgiften skall fr.o.m. år 1999 ersätta tilläggspensions-

avgiften (se avsnitt 6.5). Inte heller i detta fall föreslår vi någon ändring

av avgiftssatsen, utan den skall även för år 1999 vara 6,40 %.

Ålderspensionsavgiften och den allmänna pensionsavgiften kommer

därmed att tillsammans uppgå till 14,35 % av den pensionsgrundande

inkomsten (dvs. efter avdrag för den allmänna pensionsavgiften, se av-

snitt 8.2). Det sammanlagda avgiftsuttaget på 18,5 % av pensionsgrun-

dande inkomster och belopp kommer således inte att införas fr.o.m. år

1999 utan först från en senare tidpunkt då en slutlig lösning finnes.

Däremot skall den avgift som tas ut på pensionsgrundande belopp uppgå

till 18,5 % redan fr.o.m. år 1999, se vidare avsnitt 31.

Inom det reformerade ålderspensionssystemet motsvarar individens

ålderspension i princip summan av de pensionsavgifter som betalts in

under livet delat med ett delningstal. Vid bestämmande av delningstalet

beaktas bl.a. återstående medellivslängd vid pensioneringstillfället.

Enligt princippropositionens förslag skulle även befolkningsdödligheten

under förvärvsåren beaktas, dvs. s.k. arvsvinster uppkomna under

fövärvsåren skulle schablonmässigt räknas in i delningstalet. Här

föreslås att sådana arvsvinster i stället tillgodoräknas löpande som ett

procentuellt påslag på pensionsbehållningen (se avsnitt 17). Som nyss

nämnts föreslås nu av besparingsskäl att ingen sådan tilldelning av

arvsvinster skall göras avseende förfluten tid.

Någon begränsning av pensionsuttag före 65 års ålder motsvarande

den i princippropositionen föreslagna spärregeln föreslås inte gälla.

I det reformerade systemet skall finnas en möjlighet för makar att

dela pensionsrätt. Enligt princippropositionens förslag skall delning ske

så att makarnas pensionsrätt fortlöpande, år för år, delas i princip lika

mellan dem. I Ds 1995:41 redovisades ett preciserat förslag till ett

sådant system för delning. Många remissinstanser var kritiska till

förslaget, bl.a med hänvisning till att samspelet med

garantipensionssystemet gjorde det svårt för makarna att överblicka vad

delningen faktiskt skulle betyda för deras framtida ålderspensioner.

Regeringen lägger därför fram det alternativa förslag som presenterades

i Ds 1997:67, vilket innebär att makar i stället ges möjlighet att

fortlöpande överföra pensionrätt för premiepension sig emellan. Sådan

överföring skall enligt förslaget inte påverka den framtida

garantipensionens storlek.

Riksdagens riktlinjer för premiepensionssystemet skiljer sig på några

punkter från det förslag som föreligger nu.

De medel som avsätts inom premiepensionssystemet skall enligt rikt-

linjerna förvaltas av särskilda kapitalförvaltare, privata eller statliga, som

väljs av den försäkrade. Inledningsvis kan slås fast att ett sådant system

också föreslås nu.

I riksdagens riktlinjer anges att en eller flera statliga kapitalförvaltare

skall inrättas för förvaltning av medel från personer som vill välja en

sådan lösning. För dem som inte själva väljer någon kapitalförvaltare

skall det enligt riktlinjerna finnas flera andra statliga kapitalförvaltare.

Mellan dessa kapitalförvaltare skall en utjämning av skillnader i avkast-

ning göras. Kapitalförvaltaren skall årligen fastställa behållningen och

avkastningen på respektive pensionskonto samt underrätta Riksförsäk-

ringsverket om detta.

Försäkringsfunktionen skall enligt princippropositionen primärt hand-

has centralt av Riksförsäkringsverket. Vid riksdagsbehandlingen anförde

Socialförsäkringsutskottet att det var en rimlig utgångspunkt att Riks-

försäkringsverket handhar försäkringsfunktionen. Skulle det emellertid i

det fortsatta utredningsarbetet visa sig att funktionen med större fördel

kan läggas på ett annat statligt organ, såg utskottet inget hinder mot en

förnyad diskussion i frågan. Utskottet ansåg också att det av administra-

tiva skäl fanns anledning att överväga en lägsta gräns för det årliga

belopp som får avsättas till förvaltning inom premiepensionssystemet.

Avslutningsvis anförde utskottet att det på grund av frågornas komp-

lexitet bör finnas utrymme för de partier som stod bakom förslaget att, i

de delar som ytterligare skulle utredas eller som annars kunde komma

att beröras av resultatet av utredningsarbetet, utforma de kommande

bestämmelserna på det sätt som visade sig mest ändamålsenligt.

I det förslag som nu lämnas finns vid sidan av de olika privata fondför-

valtarna två statliga kapitalförvaltare: ett statligt fondbolag som alterna-

tivt val till de privata fondförvaltarna och en ny AP-fondsstyrelse för

dem som avstår från att välja förvaltare. Dessutom förvaltas också

försäkringskapital i premiepensionssystemet av en ny statlig myndighet

och försäkringsgivare kallad Premiepensionsmyndigheten.

Försäkringsfunktionen i det nya systemet har således lagts på en ny

myndighet som skall arbeta i nära samarbete med övriga

socialförsäkringsorgan. Informationsflödet om kapitalförvaltningen

skall enligt förslaget primärt ske från Premiepensionsmyndigheten.

Det nya premiepensionssystemet innebär i försäkringstekniskt hän-

seende vissa omfördelningar mellan de försäkrade. Det hänger främst

samman med skillnader i livslängd mellan kvinnor och män. Utöver detta

finns i förslaget inte någon utjämning av avkastning mellan olika kapi-

talförvaltare.

Placeringar i tillgångar i utlandet skall begränsas enligt riktlinjerna, i

den mån det är förenligt med EES-avtalets regler. Denna princip upprätt-

hålls dock inte i det föreliggande förslaget.

Avsikten enligt riktlinjerna är att pensionen skall kunna tas ut som par-

tiell pension utan knytning till bestämda kvotdelar. Den försäkrade skall

inte kunna återkalla ett uttag av ålderspension från premiepensionssyste-

met. Pensionen skall vara antingen livsvarig eller temporär under en be-

gränsad tidsperiod om fem eller tio år. I det förslag som nu redovisas

finns, på samma sätt som för pensionen från fördelningssystemet, be-

stämda kvotdelar anvisade som alternativ för pensionsuttaget. Särskilda

regler har tagits in i förslaget om återkallelse av uttaget. Förslaget

medger inte något temporärt uttag av ålderspension från

premiepensionssystemet. Denna ålderspension är således alltid

livsvarig. Även efterlevandeskyddet är i förslaget utformat på ett sätt

som avviker från riktlinjerna.

6.3

Prop. 1997/98:151

6.3 Lagförslagen

Regeringens förslag: Den samlade beteckningen för allmän in-

komstrelaterad ålderspension skall vara inkomstgrundad ålderspen-

sion. Ålderspension utgiven från det reformerade fördelningssyste-

met respektive från premiepensionssystemet skall kallas inkomst-

pension respektive premiepension. Efterlevandepension utgiven från

premiepensionssystemet skall kallas premiepension till efterlevande.

Regler om inkomstgrundad ålderspension skall tas in i en ny lag

benämnd lag om inkomstgrundad ålderspension (LIP). Nuvarande

regler i lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) och i lagen

(1959.551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring om pensionsgrundande inkomst,

pensionspoäng, vårdår och beräkning av tilläggspension i form av ål-

derspension skall föras över till LIP. Även bestämmelserna i lagen

(1994:1748) om förvaltning av vissa tilläggspensionsavgifter skall

ersättas med bestämmelser i den nya lagen.

Reglerna om intjänande av pensionsrätt skall träda i kraft den

1 januari 1999. Reglerna om beräkning av förmånernas storlek och

utbetalning av dessa skall träda i kraft den 1 januari 2001.

Bestämmelser om fastställande av reformerad pensionsrätt m.m.

för tid före ikraftträdandet av LIP, dvs. den 1 januari 1999, skall

tillsammans med bestämmelser om ikraftträdande och vissa

övergångsbestämmelser m.m. tas in i en särskild lag om införande av

lagen om inkomstgrundad ålderspension (införandelagen). De

närmare reglerna om Premiepensionsmyndighetens försäkringsverk-

samhet m.m. skall tas in i en särskild ny lag.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 överensstämmer i

stort med regeringens förslag.

Utredningens förslag: 1997 års premiereservutredning föreslog en

särskild lag om premiepension innehållande bestämmelser om för-

valtning av premiepensionskapital, bestämmande av premiepension och

efterlevandeskydd samt bestämmelser för den nya myndigheten, Pre-

miepensionsmyndigheten, som utredningen föreslog skulle vara för-

säkringsgivare inom premiepensionssystemet. Utredningen föreslog

dock inte att den särskilda lagen skulle innehålla regler om intjänande av

premiepension. Samtidigt anförde utredningen att det från en synpunkt

vore bäst om samtliga regler om den nya ålderspensioneringen kunde

samlas i en lag uppdelad i olika avdelningar.

Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser har yttrat sig om den

övergripande lagstrukturen i förslaget i Ds 1995:41. Kammarrätten i

Stockholm har inget att invända mot den lagtekniska lösning som valts

och har heller inga invändningar mot den terminologi som föreslås i de

nya lagarna. Kammarrätten anger vidare att lagtexten förefaller väl ge-

nomarbetad och mestadels harmonierande med motiven. Liksom flera

andra remissinstanser påpekar kammarrätten att vissa bestämmelser av

skilda skäl blivit komplicerade och svårgenomträngliga. Detta förhål-

lande anses dock av flera av dem som påtalat reglernas komplexitet vara

en oundgänglig följd av de principer som ställts upp för det reformerade

pensionssystemet.

Länsrätten i Stockholm finner att det är väl i linje med reformens

syfte att skapa ett från andra socialförsäkringsgrenar avskilt system att

samla bestämmelserna i en lag. Länsrätten är också positiv till att över-

gångsbestämmelserna finns i en särskild lag. Rätten anför att överflytt-

ning av bestämmelser från lagen (1962:381) om allmän försäkring

(AFL) och lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande in-

komst enligt AFL i avvaktan på vidare utredning av vissa frågor, torde

vara den mest ändamålsenliga lösningen. Också Svenska arbetsgivare-

föreningen och Sveriges Industriförbund tillstyrker en separat lag för

pensionssystemet bl.a. eftersom det förstärker intrycket av ett från

övriga socialförsäkringar separat system.

Statskontoret anser att det kan finnas behov av en framtida översyn av

lagstiftningens konstruktion syftande till förenkling och ökad tydlighet.

Statskontoret menar vidare att flera svagheter i den existerande lagstift-

ningen förs in i den föreslagna i och med att delar av den existerande

lagstiftningen lyfts in i den nya.

Skälen för regeringens förslag: Enligt antagna riktlinjer skall den

inkomstgrundade ålderspensionen särskiljas som en fristående försäk-

ringsgren. Regeringen anser det därför naturligt att bestämmelser för

den inkomstgrundade ålderspensionen tas in i en särskild lag, i stället

för att föras in i lagen om allmän försäkring (AFL). Detta synsätt

överensstämmer också med det som framförts i Ds 1995:41 och av de

remissinstanser som yttrat sig i frågan om lagförslagets uppläggning.

Lagrådet pekar på både för- och nackdelar med den valda lösningen. En

nackdel som nämns är att en väsentlig del av socialförsäkringssystemet

inte längre kommer att omfattas av AFL. I likhet med flera

remissinstanser finner Lagrådet det föreslagna regelsystemet mycket

komplext. Av det skälet kan det enligt Lagrådets mening vara en fördel

att ta in bestämmelserna i en särskild lag i stället för att införliva dem i

AFL, som i stora delar anses oöverskådlig och i behov av en

genomgripande översyn.

Den inkomstgrundade ålderspensionen kan sägas bestå av tre olika

delar: nuvarande ATP samt pension baserad på pensionsrätt enligt re-

formerade regler från fördelningssystemet respektive från premiepen-

sionssystemet. Vissa bestämmelser är gemensamma för alla tre delarna,

andra gäller gemensamt för de reformerade delarna. Enligt regeringens

mening är det en fördel om de regler som bestämmer en viss förmån kan

samlas i en lag. Därmed blir systemet lättare att överblicka. Vi föreslår

därför att regler för pension från premiepensionssystemet skall finnas i

samma lag som regler för pension från fördelningssystemet. Även 1997

års premiereservutredning har framfört att detta ur en synpunkt är den

bästa lösningen. I enlighet med Lagrådets förslag föreslår vi dock att den

närmare regleringen av Premiepensionsmyndighetens försäkrings-

verksamhet, med hänvisningar till försäkringsrörelse- och redovisnings-

regler, tas in i en särskild lag.

Vårt förslag innebär vidare att bestämmelser om tilläggspension i

form av ålderspension skall infogas i samma lag. Regler rörande

beräkning av pensionsgrundande inkomst, pensionspoäng, vårdår och om

ålderspension föreslås således flyttas från AFL till den nya lagen. I Ds

1995:41 föreslogs dessa regler i stället bli upptagna i en särskild lag om

införande av lagen om inkomstgrundad ålderspension (i den fortsatta

framställningen benämnd införandelagen). Detsamma föreslogs gälla

bestämmelser om den gradvisa övergången till ålderspension beräknad

enligt reformerade regler genom en tjugondelsinfasning.

Tjugondelsinfansningen innebär att ålderspensionen för årsklasserna

1938 1953 skall kvotdelsberäknas och utges såväl enligt reformerade

regler som enligt nuvarande ATP-regler. Fr.o.m. år 2001 kommer

ålderspension i form av tilläggspension (inkl. den del av folkpensionen

som kan sägas vara inkomstrelaterad) successivt att ersättas av

inkomstpension och premiepension intjänad enligt reformerade regler i

takt med att de årsklasser som är födda år 1938 eller senare tar ut

ålderspension. De årsklasser som är födda före år 1938 skall även fort-

sättningsvis få sin inkomstrelaterade ålderspension beräknad med

utgångspunkt i hittillsvarande regler för tilläggspension och

folkpension. Med hänsyn till att nämnda bestämmelser kommer att vara

tillämpliga under en mycket lång övergångsperiod anser regeringen att

dessa regler bör ingå i samma lag som övriga regler om inkomstgrundad

ålderspension.

För personer födda åren 1938 1953 skall alltså en del av den in-

komstgrundade ålderspensionen baseras på pensionsrätt intjänad enligt

ATP-systemets regler. Eftersom det i nuvarande ålderspensionssystem

är folkpensionen och inte tilläggspension som kompenserar för det

första basbeloppets inkomster, krävs särskilda regler för att översätta

folkpensionen till inkomstgrundad pension för dessa årsklasser.

Dessutom skall det för dessa enligt de antagna riktlinjerna finnas en

garantiregel av innebörd att den inkomstgrundade ålderspensionen alltid

skall motsvara minst den ålderspension enligt nuvarande regler som den

pensionsberättigade har tjänat in t.o.m. år 1994. Även sådana regler

föreslås bli införda i den nya lagen om inkomstgrundad ålderspension.

Huvuddelen av de nya bestämmelserna föreslås således ingå i en ny

lag om inkomstgrundad ålderspension (LIP). Den föreslagna nya lagen

kommer att innehålla regler för såväl intjänande av pensionsrätt som

beräkning av inkomstgrundad ålderspension. Däremot föreslås en sär-

skild införandelag för regler med anledning av ikraftträdandet av lagen

om inkomstgrundad ålderspension och för bestämmelser som skall gälla

för fastställande av pensionsrätt m.m. enligt reformerade regler för tid

före ikraftträdandet av lagstiftningen, dvs. för åren 1960 1998 (se av-

snitt 15).

Som framgår av det föreslagna namnet på den nya lagen föreslås att

den samlade beteckningen för allmän inkomstrelaterad ålderspension

skall vara inkomstgrundad ålderspension. Vidare föreslås att den del

av den inkomstgrundade ålderspensionen som kommer att finansieras

inom ramen för fördelningssystemet skall heta inkomstpension och den

del som kommer att härröra från premiepensionssystemet skall heta

premiepension. Förutom ålderspension rymmer

premiepensionssystemet två former av pension till efterlevande som

föreslås kallas premiepension till efterlevande.

Lagen om inkomstgrundad ålderspension föreslås vara indelad i fyra

avdelningar och 15 kapitel enligt följande.

AVD I Försäkringens omfattning, intjänande av pensionsrätt m.m.

 1 kap. Allmänna bestämmelser

 2 kap. Pensionsgrundande inkomst

 3 kap. Andra pensionsgrundande belopp än pensionsgrundande

 inkomst

 4 kap. Fastställande av pensionsrätt och pensionspoäng m.m.

AVD II Fördelningssystemet

 5 kap. Inkomstpension

 6 kap. Tilläggspension

AVD III Premiepensionssystemet

 7 kap. Allmänna bestämmelser om premiepensionssystemet

 8 kap. Kapitalförvaltning m.m.

 9 kap. Uttag av premiepension

 10 kap. Efterlevandeskydd

 11 kap. Premiepensionsmyndighetens kostnader

AVD IV Utbetalning och överklagande m.m.

 12 kap. Utbetalning av pension m.m.

 13 kap. Överklagande m.m.

 14 kap. Åtgärder på grund av felaktig utbetalning och ändrad

 pensionsrätt

 15 kap. Övriga bestämmelser

Merparten av bestämmelserna i denna lag avseende intjänande av pen-

sionsrätt och om vem som är försäkrad föreslås träda i kraft den 1

januari 1999. Detsamma gäller de regler om pensionspoäng och vårdår

m.m. som föreslås flyttas över från AFL. Enligt riksdagens beslut skall

utbetalning av ålderspensioner baserade på reformerad pensionsrätt ske

fr.o.m. år 2001. Med hänsyn härtill föreslås bestämmelserna om beräk-

ning och utbetalning av inkomstgrundad ålderspension i lagen träda i

kraft först den 1 januari 2001. Förslaget innebär således att bestämmel-

serna om tillgodoräknande av pensionspoäng och vårdår fr.o.m. den

1 januari 1999 respektive om hur ålderspension enligt ATP-systemets

regler beräknas fr.o.m. den 1 januari 2001 inte längre skall ingå i AFL.

Vidare föreslås vissa ändringar i AFL och i viss annan lagstiftning.

Dessa är bl.a. föranledda av att de bestämmelser som för närvarande

finns i lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring föreslås överföras till

LIP. Förslaget innebär att den förstnämnda lagen skall upphöra vid

utgången av år 1998. Vissa regler i den lagen skall dock fortsätta att

gälla för personer födda år 1937 eller tidigare. Även lagen (1994:1748)

om förvaltning av vissa tilläggspensionsavgifter föreslås upphöra vid

utgången av år 1998. Den ersätts då av regler om tillfällig förvaltning av

premiepensionsmedel i den föreslagna nya lagen om inkomstgrundad

ålderspension.

I propositionen redovisas också i enlighet med de antagna riktlinjerna

för reformen lagförslag avseende slopandet av delpensionsförsäkringen

samtidigt som de nya reglerna om utbetalning av inkomstgrundad ål-

derspension träder i kraft den 1 januari 2001. De följdändringar i övrigt

som behöver göras i AFL och i annan lagstiftning med ikraftträdande den

1 januari 2001 har däremot inte tagits med i denna proposition.

6.4 Inkomstbasbelopp

Regeringens förslag: År 2001 skall det införas ett basbelopp som

årligen skall räknas om med den relativa förändringen i inkomstindex.

Detta basbelopp skall benämnas inkomstbasbelopp och skall för år

2001 motsvara det förhöjda basbeloppet enligt 1 kap. 6 § AFL. In-

komstbasbeloppet skall årligen fastställas av regeringen.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har kommenterat införandet

av ett nytt basbelopp.

Skälen för regeringens förslag: I nuvarande ATP-system är det s.k.

intjänandetaket knutet till basbeloppet, närmare bestämt det förhöjda

basbeloppet. Som framgår av avsnitt 13 nedan föreslår regeringen att

intjänandetaket fr.o.m. årsskiftet 2001/2002 skall räknas om med

hänsyn till den allmänna inkomstutvecklingen såsom denna bestäms av

inkomstindex (se avsnitt 16). Även andra begrepp i det reformerade ål-

derspensionssystemet, som förvärvsvillkoret och kompensation för

barnår, är fram till nämnda årsskifte storleksmässigt knutna till det för-

höjda basbeloppet för att därefter i stället knytas till förändringen i in-

komstindex.

Regeringen föreslår därför att ett nytt basbelopp benämnt inkomstbas-

belopp införs from år 2001. Inkomstbasbeloppet föreslås för år 2001

motsvara det förhöjda basbeloppet enligt 1 kap. 6 § AFL. För därefter

följande år skall inkomstbasbeloppet räknas om med hänsyn till den

relativa förändringen i inkomstindex. Principer för utformning och

tillämpning av inkomstindex behandlas i avsnitt 16.

Vi föreslår att inkomstbasbeloppet för varje år för varje år fastställs av

regeringen.

6.5 Namnbyten

Regeringens förslag: Basbeloppen enligt 1 kap. 6 § AFL skall be-

nämnas prisbasbelopp respektive förhöjt prisbasbelopp.

Tilläggspensionsavgift enligt lagen om socialavgifter skall benäm-

nas ålderspensionsavgift. De föreslagna ändringarna skall gälla

fr.o.m. år 1999.

Skälen för regeringens förslag: I enlighet med förslag i Ds

1995:41 föreslås i avsnitt 6.4 att ett nytt basbelopp, ett

inkomstbasbelopp, skall användas i det reformerade systemet.

Inkomstbasbeloppet skall räknas om med inkomstutvecklingen i stället

för, som basbeloppen enligt 1 kap. 6 § AFL, med prisutvecklingen. För

att lättare kunna särskilja inkomstbasbeloppet från basbeloppet enligt

nyss angivna lagrum föreslår regeringen att de sistnämnda basbeloppen

skall benämnas prisbasbelopp respektive förhöjt prisbasbelopp.

Enligt antagna riktlinjer skall avgifter till ålderspension på samman-

lagt 18,5 % av pensionsgrundande inkomster och andra pensionsgrun-

dande belopp införas. Dessa avgifter skall ersätta bl.a. nuvarande

tilläggspensionsavgift. Regeringen föreslår därför att nuvarande tilläggs-

pensionsavgift enligt lagen om socialavgifter skall benämnas ålders-

pensionsavgift.

De föreslagna namnbytena bör träda i kraft samtidigt med de reforme-

rade intjänandereglerna. De föranleder följdändringar i ett flertal lagar

och andra författningar, vilka dock inte namnges här.

I denna proposition används fortsättningsvis huvudsakligen benäm-

ningen prisbasbelopp även för tid före år 1999. I vissa situationer

används dock nuvarande benämningar synonymt.

7 Försäkrad för inkomstgrundad

ålderspension

Regeringens förslag: Nuvarande regler i lagen (1962:381) om

allmän försäkring (AFL) om vilka personer som skall vara försäkrade

för inkomstgrundad ålderspension och i vilka fall inkomster i annat

land skall vara pensionsgrundande i Sverige skall tills vidare i princip

oförändrade överföras till det reformerade ålderspensionssystemet.

En motsvarighet till nuvarande s.k. ATP-förbindelser skall tills

vidare införas i det reformerade pensionssystemet. Dessa och redan

tecknade ATP-förbindelser skall ges giltighet såväl för ATP som

reformerad ålderspension.

Tidigare ingångna konventioner om intjänande av ATP skall äga

tillämpning även fortsättningsvis samt också såvitt avser pensionsrätt

i det reformerade ålderspensionssystemet.

Bemyndigandet i lagen (1981:691) om socialavgifter om ingående

av konventioner avseende avgifter upphävs.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket (RFV) tar med

hänvisning till pågående utredning inte upp frågan om

försäkringsbegreppets utformning. RFV pekar däremot på att det inte

torde vara möjligt att inom en överskådlig framtid införa en ADB-

mässig rapportering mellan EU-medlemsstaternas försäkringssystem

och att verket därför inte kommer att ha tillförlitliga uppgifter om

försäkrade som på grund av arbete i annan medlemstat inte skall tillhöra

den svenska försäkringen och inte heller alltid om personer som skall

tillhöra den svenska försäkringen. RFV föreslår därför en lagreglerad

anmälningsskyldighet för den som inte är inskriven i en försäkringskassa

men gör anspråk på ersättning eller annan rättighet från den svenska

försäkringen. Verket menar att sådan skyldighet också bör åläggas

svenska arbetsgivare och den som på grund av arbete utomlands inte

skall omfattas av den svenska försäkringen. RFV anser också att

folkbokföringen bör vara avgörande för var en person skall anses bosatt

men att det bör utredas om ett beslut beträffande försäkringstillhörighet

på grundval av förvärvsarbete skall kunna fattas av en myndighet med

bindande verkan för andra myndigheter. Kammarrätten i Stockholm och

Pensionärernas Riksorganisation (PRO) har inga invändningar mot

förslaget men anser det angeläget att en samlad översyn av

försäkringsbegreppet kommer till stånd snarast möjligt. Göta Hovrätt

påpekar att det är olyckligt att ny lagstiftning inte från början utformas i

enlighet med internationella regler som är överordnade den nationella

lagstiftningen. Domstolen anser att det inte borde vara omöjligt att

oaktat översynen av försäkringsreglerna som nu sker finna en lösning

som står i överensstämmelse med bindande internationella regler.

Forum Syd och Svenska Missionsrådet efterlyser ett förtydligande

av om förslaget innebär några förändringar för gruppen biståndsarbetare

och missionärer i förhållande till vad som gäller idag. Forum Syd och

Svenska Missionsrådet påpekar här att biståndsarbetare/missionärer inte

omfattas av de situationer när s.k. ATP-förbindelser kan tecknas.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) påpekar att medföljande makar till

UD-tjänstemän till följd av den föreslagna regeln i 1 kap. 7 § lagen om

inkomstgrundad ålderspension kommer att anses som bosatta i Sverige

under utlandsvistelsen men att motsvarande inte gäller för medföljande

till internationellt anställda FN-tjänstemän. AMS anser att denna fråga

bör beredas ytterligare med inriktning att bestämmelsen utökas till att

omfatta även medföljande till FN-tjänstemän.

Skälen för regeringens förslag: Försäkringsbegreppet i det

nuvarande pensionssystemet regleras i 1 kap. 3 § AFL och innebär att

försäkrade för folkpension och ATP är dels svenska medborgare,

oberoende av var de är bosatta, dels utländska medborgare och statslösa

som är bosatta i Sverige. Utländska sjömän på svenska handelsfartyg är

försäkrade för ATP även om de inte är bosatta i Sverige. Dessutom

gäller att den som någon gång tillgodoräknats pensionspoäng är

försäkrad för ATP även om han eller hon inte uppfyller andra krav för att

vara försäkrad.

En försäkrad som lämnar Sverige skall fortfarande anses vara bosatt i

riket om utlandsvistelsen är avsedd att vara längst ett år. Den som av en

statlig arbetsgivare sänds till ett annat land för arbete för arbetsgivarens

räkning anses som bosatt i Sverige under hela utsändningstiden även om

denna är avsedd att vara längre än ett år. Detta gäller också medföljande

make (eller motsvarande) samt barn som inte fyllt 18 år. Vidare skall vid

tillämpningen av AFL en person som kommer till Sverige med avsikt att

vistas här stadigvarande anses bosatt i Sverige. Detsamma gäller om han

eller hon har för avsikt att stanna endast under en begränsad tid, förutsatt

att anledningen till vistelsen är förvärvsarbete eller studier och att

vistelsen är avsedd att vara längre tid än ett år.

Genom Sveriges medlemskap i Europeiska Unionen (EU) gäller vissa

avvikande regler. Dessa regler som finns i EU-rådets förordning

(EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när

anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom

gemenskapen omfattar personer som är medborgare i ett medlemsland

inom EU eller är statslösa eller flyktingar i ett sådant land. Reglerna har

gällt i Sverige sedan den 1 januari 1994, då EES-avtalet trädde i kraft,

och gäller även i förhållande till länder inom EES som inte är

medlemmar i EU. När det fortsättningsvis talas om länder inom EU

avses även de länder inom EES som inte är medlemmar i EU.

Enligt förordning nr 1408/71 (art. 13.2 a) gäller som huvudregel att

en förvärvsarbetande i fråga om social trygghet vilket omfattar bl.a.

intjänande av rätt till ålderspension skall omfattas av lagstiftningen

endast i det land där han eller hon är verksam som anställd eller egen-

företagare, oberoende av i vilket land han eller hon är bosatt. Den som

t.ex. arbetar i Tyskland ett halvår, skall under hela den tiden omfattas av

lagstiftningen endast i Tyskland, oavsett om han eller hon flyttar till

Tyskland eller behåller sin bosättning i Sverige. Omvänt gäller att en

medborgare i ett EU-land som arbetar i Sverige skall vara omfattad av

lagstiftningen här, oberoende av var han eller hon är bosatt och oavsett

anställningstidens längd. Den som är utsänd av en arbetsgivare i ett EU-

land till ett annat sådant land för ett arbete där som är avsett att vara

högst ett år skall dock omfattas av lagstiftningen i det utsändande landet.

Att en person på detta sätt skall omfattas av lagstiftningen i ett visst land,

innebär att såväl villkoren för att kunna tjäna in pensionsrätt som

skyldigheten att erlägga avgifter till bl.a. ålderspensionssystemet be-

stäms av den nationella lagstiftningen.

I förordning nr 1408/71 finns vissa kompletteringar till och undantag

från huvudregeln om att en förvärvsarbetande skall vara omfattad av lag-

stiftningen endast i sysselsättningsstaten.

Reglerna i förordning nr 1408/71 är överordnade nationell

lagstiftning och har således företräde framför avvikande regler i AFL

eller annan nationell lagstiftning.

Sverige har vidare ingått konventioner om social trygghet med flera

länder, såväl inom som utom EU. Konventionerna med EU-länderna och

övriga EES-länder har till stor del förlorat sin betydelse i och med EES-

avtalets ikraftträdande, utom i den mån de rör personkategorier som inte

omfattas av reglerna i förordning nr 1408/71. Grundtanken i de flesta

konventionerna är att tillförsäkra den som är medborgare i en av staterna

rätt till sociala förmåner i den andra staten om han eller hon är anställd

eller bosatt där. Konventionerna innehåller inte några fullständiga sys-

tem för lagvalsregler av det slag som finns i förordning nr 1408/71. De

förhindrar därför inte alltid att en person kan vara omfattad av lagstift-

ningen i två länder samtidigt.

När det gäller försäkringsbegreppet i det reformerade pensionssyste-

met, dvs. den personkrets som skall kunna tillgodoräknas rätt till in-

komstgrundad ålderspension, föreslogs i Ds 1995:41 att nuvarande

regler tills vidare skall kvarstå i huvudsak oförändrade.

Försäkringsbegreppet i AFL är föremål för en generell översyn, bl.a.

mot bakgrund av de utvidgningar och inskränkningar som följde med

EES-avtalet såvitt avser tillhörigheten till svensk socialförsäkring men

också med beaktande av önskemålet om ett stärkt samband mellan av-

gifter och förmåner. En sådan översyn har skett inom Utredningen om

socialförsäkringens personkrets och har presenterats i utredningens

betänkande En lag om socialförsäkringar (SOU 1997:72). I korthet

innebär utredningens förslag att socialförsäkringarna skall indelas i en

bosättningsbaserad försäkring avsedd för olika kostnadsersättningar,

bidrag och förmåner av garantinivåkaraktär och en arbetsbaserad

försäkring, avsedd att täcka inkomstförluster. Betänkandet har

remissbehandlats och avsikten är att efter ytterligare beredning skapa ett

enhetligt försäkringsbegrepp för hela socialförsäkringsområdet.

Att försäkringsbegreppet enligt AFL nu är föremål för en generell

översyn innebär, som Göta Hovrätt anför i sitt remissyttrande, inte att

försäkringsbegreppet i den lag om inkomstgrundad ålderspension som vi

här föreslår inte kan utformas annorlunda än i AFL. Det finns emellertid

flera omständigheter som talar mot att så sker. Utredningens om

socialförsäkringens personkrets betänkande är för närvarande föremål

för beredning. De nuvarande reglerna kommer troligtvis därför endast

att gälla under begränsad tid i det reformerade pensionssystemet. Det är

vidare önskvärt att en förändring av försäkringsbegreppet inom

socialförsäkringen sker i ett sammanhang. Det finns därför skäl att

avvakta resultatet av det vidare beredningsarbetet med det betänkandet.

Under sådana förhållanden framstår det som mindre lämpligt att göra

förändringar beträffande försäkringsbegreppet som kan förväntas bli

enbart tillfälliga. En sådan förändring skulle också innebära att olika

regler skulle gälla samtidigt i fråga om möjligheterna att tillgodoräknas

ålderspensionsrätt inom ATP-systemet respektive inom det reformerade

pensionssystemet. Detta vore olämpligt dels ur administrativ synpunkt,

dels med hänsyn till att personer som är födda under något av åren

1938 1953 (mellangenerationen) skall tillgodoräknas pensionsrätt

inom båda systemen.

Regeringen anser, mot bakgrund av det anförda, att det därför är lämp-

ligast att nuvarande regler om vilka personer som skall vara försäkrade

och i vilka fall inkomster i annat land skall vara pensionsgrundande här i

landet tills vidare överförs i princip oförändrade till det reformerade

pensionssystemet. I det lagförslag som vi nu lägger fram återfinns

därför nuvarande definition av vilka som är försäkrade och har möjlighet

att tjäna in rätt till inkomstgrundad ålderspension. Regeringen tar därför

nu inte heller ställning till om de tillägg och förändringar som föreslås

av RFV och AMS skall införas. Frågorna får i stället behandlas inom

ramen för beredningen av det tidigare nämnda betänkandet.

I två avseenden skiljer sig dock regeringens förslag från vad som för

närvarande gäller enligt AFL. Vi förslår nämligen inte några motsvarig-

heter till reglerna i 1 kap. 3 § tredje och fjärde styckena AFL. I det

förstnämnda lagrummet anges att den som någon gång tillgodoräknats

pensionspoäng är försäkrad för ATP även om han eller hon i övrigt inte

uppfyller förutsättningarna för att vara försäkrad. Detta hänger samman

med att förslaget, i motsats till vad som är fallet i AFL, är utformat så att

den som någon gång tjänat in ålderspensionsrätt i Sverige kommer att

kunna få sin ålderspension utbetald även om han eller hon vid pensione-

ringstillfället inte längre är försäkrad här. Den nämnda regeln i AFL är

emellertid också en förutsättning för att den som uppbär förtidspension

grundad på s.k. antagandepoäng skall kunna tjäna in ålderspensionsrätt

när övriga villkor för att vara försäkrad inte längre uppfylls. Det är vår

uppfattning att denna möjlighet åtminstone tills vidare bör kvarstå,

varför det i den här föreslagna lagen särskilt anges att de nämnda

förtidspensionärerna är försäkrade för inkomstgrundad ålderspension.

Denna avvikelse i förhållande till reglerna i AFL är endast lagteknisk

och innebär i praktiken ingen förändring i fråga om möjligheterna att

tjäna in ålderspensionsrätt.

Bestämmelsen i 1 kap. 3 § fjärde stycket AFL reglerar vad som gäller

beträffande den som en statlig arbetsgivare sänds till ett annat land för

arbete för arbetsgivarens räkning. En sådan person anses bosatt i Sverige

under hela utsändningstiden även om denna är avsedd att vara längre än

ett år. Detta gäller även medföljande make och därmed likställd samt

barn som inte fyllt 18 år. Som anges i bestämmelsen har emellertid

regeringen bemyndigats att undanta vissa utsända från denna regel.

Bemyndigandet tillkom sedan Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete Sida framfört önskemål om att fältpersonal

kontraktsanställd för arbete i biståndsland inte skulle omfattas av den

aktuella bestämmelsen om bosättning. Kort därefter utfärdade

regeringen en förordning enligt vilken Sida-anställda undantogs från

bosättningsregeln och således, trots att de under utsändningstiden

kvarstod som folkbokförda i Sverige, inte ansågs bosatta här, till följd

varav de inte heller tillgodoräknades bosättningstid för folkpension.

Förordningen avseende Sida-anställda upphörde att gälla år 1994 då det

inte längre förelåg något behov av att kunna undanta denna grupp från

bosättningsregeln. I det ovan nämnda betänkandet (SOU 1997:72) En lag

om socialförsäkringar föreslås att möjligheten för regeringen att

föreskriva undantag från bosättningsregeln tas bort eftersom den inte

längre används. Lagrådet förutsätter att frågan aktualiseras i samband

med det fortsatta arbetet med bestämmelserna om vilka som skall vara

försäkrade.

Möjligheten till undantag har med hänsyn till det ovan redovisade inte

någon nämnvärd praktisk betydelse. Vi föreslår därför att den nuvarande

bestämmelsen i AFL härom tas bort och att något motsvarande bemyndi-

gande inte införs i lagen om inkomstgrundad ålderspension.

Att nuvarande försäkringsbegrepp tills vidare föreslås överfört till det

reformerade pensionssystemet innebär inte att regeringen har tagit

ställning till hur ett framtida försäkringsbegrepp bör vara utformat. Som

vi angett ovan får denna fråga i stället behandlas inom ramen för den

fortsatta beredningen av det betänkande som Utredningen om social-

försäkringens personkrets lämnat.

I dagens ålderspensionssystem finns möjlighet att i vissa fall genom

en s.k. ATP-förbindelse åstadkomma att en inkomst grundar pensionsrätt

i Sverige, trots att den enligt huvudreglerna inte skulle göra det. Genom

förbindelsen åtar sig arbetsgivaren, utan att vara avgiftsskyldig enligt

svensk lag eller konvention, att betala tilläggspensionsavgift på den lön

som betalas ut till en arbetstagare. ATP-förbindelser kan tecknas i fyra

situationer, nämligen för

1. svenska medborgare som är försäkrade i Sverige och som arbetar

utomlands för en utländsk arbetsgivare som är dotterbolag till ett

svenskt företag,

2. svenska medborgare eller i Sverige bosatta utländska medborgare

som arbetar för en främmande makts beskickning eller lönade konsulat

här i landet eller för en utländsk medborgare som tillhör beskickningen

eller konsulatet,

3. svenska medborgare som arbetar för en svensk arbetsgivare i ett

land med vilket Sverige ingått socialförsäkringskonvention och som en-

ligt konventionen är försäkrade i det landet,

4. svenska medborgare som arbetar i ett konventionsland för en ut-

ländsk arbetsgivare som är dotterbolag till ett svenskt företag och som

till följd av konventionen är försäkrade i det landet.

I de två första situationerna är arbetstagaren enligt de allmänna reg-

lerna i AFL försäkrad för ATP men den lön han eller hon uppbär är inte

pensionsgrundande i Sverige. I de två senare fallen är till följd av

konventionsbestämmelser arbetstagaren inte försäkrad i Sverige och

kan då normalt inte tillgodoräknas pensionsrätt i Sverige. Den inkomst

som arbetsgivaren genom ATP-förbindelsen åtar sig att betala ålders-

pensionsavgift på behandlas dock som pensionsgrundande inkomst av

anställning. Som Forum Syd och Svenska Missionsrådet har påpekat om-

fattar dessa fyra grupper för vilka ATP-förbindelser kan tecknas inte

svenska medborgare som arbetar utomlands i ett icke konventionsland

och uppbär lön från svensk juridisk person. Dessa arbetstagare är emel-

lertid försäkrade enligt de allmänna reglerna i AFL och den lön de upp-

bär är pensionsgrundande i Sverige. Vi föreslår här inte några föränd-

ringar. Frågan om vad som är pensionsgrundande inkomst utvecklas

närmare under avsnitt 8.

Utredningen om socialförsäkringen och EG tog i sitt betänkande

Rätten till folkpension (SOU 1992:26) upp frågan om möjligheten att

teckna ATP-förbindelser står i överensstämmelse med reglerna i för-

ordning nr 1408/71. Utredningen fann detta vara tveksamt men uttalade

inte någon bestämd mening i frågan och lade inte fram något förslag till

ändrad lagstiftning. Frågan borde emellertid enligt utredningen över-

vägas närmare i annat sammanhang.

Frågan om någon motsvarighet till ATP-förbindelserna skall införas i

det reformerade pensionssystemet berördes inte av Pensionsarbets-

gruppen eller i princippropositionen. Pensionsarbetsgruppen

diskuterade emellertid i sitt betänkande den mer generella frågan om det

skall finnas en möjlighet till frivilliga tilläggsbetalningar i det allmänna

pensionssystemet, men fann att övervägande skäl talade mot detta och

föreslog därför att någon sådan möjlighet inte skulle finnas. I Ds

1995:41 redovisades samma ståndpunkt och det är även regeringens

uppfattning att någon sådan möjlighet inte bör införas. Beträffande ATP-

förbindelserna konstaterar regeringen inledningsvis att dessa kan ses

som en form av frivillig försäkring, vilket i sig talar mot att någon

motsvarighet till dessa införs i det reformerade pensionssystemet. Det

bör framhållas att möjligheterna att teckna frivilliga, individuella

pensionsförsäkringar står öppen även för denna kategori, liksom för

andra.

Det finns således flera skäl som talar för att en motsvarighet till ATP-

förbindelserna inte skall införas i det reformerade pensionssystemet.

Det kan dock finnas skäl att närmare överväga vilka konsekvenser ett av-

skaffande av förbindelserna skulle få, inte minst för dem som redan nu

omfattas av en sådan förbindelse. Därvid bör beaktas att förbindelserna

har betydelse inte bara för ålderspensioneringen utan också för förtids-

pensioneringen och, i viss mån, efterlevandepensioneringen.

Regeringen har under den fortsatta beredningen övervägt olika lös-

ningar i fråga om ATP-förbindelsernas fortbestånd. Vi har därvid

konstaterat att det finns starka skäl som talar för att inte införa någon

motsvarighet till dessa förbindelser i det reformerade pensionssystemet

och för att avskaffa dem även inom ATP-systemet. Utredningen om

socialförsäkringens personkrets har haft i uppdrag att närmare överväga

om ATP-förbindelserna bör finnas kvar och därvid särskilt beakta om de

är förenliga med EU:s förordning nr 1408/71. Utredningen har i sitt

tidigare nämnda betänkade redovisat sin syn på vilka konsekvenser ett

avskaffande av ATP-förbindelserna skulle få och har ansett att dessa är

relativt begränsade, bl.a. beroende på att de flesta av dem som berörs av

ATP-förbindelser även omfattas av kollektivavtalsgrundade försäkringar

i någon form. Utredningen har vidare bedömt att förbindelserna inte är

förenliga med EU:s förordning nr 1408/71, att ett system med frivilliga

tilläggsbetalningar inte lämpar sig för en offentlig, obligatorisk försäk-

ring samt att förbindelserna i de flesta fall leder till en oönskad dubbel-

försäkring, dvs. den anställde omfattas av socialförsäkringen i såväl

Sverige som arbetslandet.

Som framgått är frågan om ATP-förbindelserna föremål för

beredning. I avvaktan på att denna slutförs föreslår vi att det tills vidare

införs en möjlighet att i det reformerade pensionssystemet teckna

förbindelser motsvarande dagens ATP-förbindelser. Vi föreslår vidare

att redan tecknade förbindelser tills vidare ges giltighet även i det

reformerade systemet. Pensionsgrundande inkomst som fastställs på

grund av en förbindelse som tecknats efter lagstiftningens ikraftträdande

den 1 januari 1999 kommer följaktligen att kunna grunda pensionsrätt

både inom ATP och det reformerade systemet.

Regeringen vill betona att den nu föreslagna lösningen är provisorisk

och att ATP-förbindelserna kommer att tas upp till nya överväganden i

samband med den fortsatta beredningen av det ovan nämnda utrednings-

betänkandet.

I lagrådsremissens förslag till lag om inkomstgrundad ålderspension

fanns ett bemyndigande för regeringen att träffa överenskommelse med

främmande makt om utsträckt tillämpning av nämnda lag eller om un-

dantag i vissa fall från vad som skall gälla enligt lagen. En motsvarande

bestämmelse finns nu i AFL och, såvitt gäller avgifter, i lagen

(1981:691) om socialavgifter (SAL). Eftersom sådana internationella

överenskommelser som det är fråga om, trots bemyndigandet i AFL,

brukar underställas riksdagen för godkännande har bemyndigandet ingen

stor praktisk betydelse. Med hänsyn härtill bör ett sådant bemyndigande,

som Lagrådet förordar, inte tas in i lagen om inkomstgrundad ålders-

pension. Av samma skäl bör bemyndigandet i SAL tas bort. Detta innebär

att sådana internationella överenskommelser varom fråga är

fortsättningsvis får underställas riksdagen för prövning och utfärdas som

lag.

De internationella överenskommelser som redan träffats, med stöd av

det nuvarande bemyndigandet i AFL, bör gälla även fortsättningsvis och

tillämpas vid tillgodoräknande av pensionsgrundande inkomst, pensions-

poäng eller vårdår enligt den nya lagen om inkomstgrundad

ålderspension. Vidare bör den utsträckta tillämpning av reglerna i AFL

om försäkring och bosättning i Sverige och de undantag från dessa

regler som gäller på grund av sådana tidigare överenskommelser, vid

tillämpning av bestämmelserna om tillgodoräknande av

pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. och pensionsrätt enligt 4 kap.

lagen om inkomstgrundad ålderspension, gälla försäkring för

inkomstgrundad ålderspension och bosättning här. Vi föreslår därför att

bestämmelser med nu angiven innebörd infös i det reformerade

ålderspensionssystemet.

8 Pensionsgrundande inkomst

8.1 Pensionsgrundande inkomster och beräkning av

pensionsgrundande inkomst

Regeringens förslag: De regler i nuvarande pensionssystem som

bestämmer vilka inkomster och förmåner som är pensionsgrundande

för ATP skall överföras med i princip oförändrad innebörd till det

reformerade pensionssystemet.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i allt

väsentligt överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Centrala Studiestödsnämnden (CSN) anser att

även vuxenstudiebidrag enligt lagen (1983:1030) om särskilt vuxenstu-

diestöd för arbetslösa bör ingå bland de ersättningar som utgör

pensionsgrundande inkomst av anställning. Riksskatteverket (RSV) och

Skattemyndigheten i Göteborgs och Bohus län noterar att någon

ändring av gällande regler för belopp som avsätts till eller tas ut från

vinstandelsstiftelser inte har föreslagits under hänvisning till att frågan

är under beredning. Remissinstanserna hänvisar här till intentionerna

bakom skattereformen 1990 och påpekar att det är fråga om stora

belopp som nu inte blir föremål för avgifts- eller skatteuttag. RSV

efterlyser vidare en klarare beskrivning av skillnaden mellan aktiv och

passiv inkomst av näringsverksamhet. RSV ifrågasätter också om inte

inkomst från utomlands bedriven självständig näringsverksamhet

antingen bör göras helt förmånsgrundande och beläggas med alla

avgifter eller inte alls förmånsgrundande. Skattemyndigheten i

Stockholms län påpekar att regeln om att den som från en fysisk person

uppbär en anställningsinkomst understigande 10 000 kr för inkomståret

själv skall betala egenavgifter för ersättningen innebär att arbetstagaren

kan komma att överkompenseras i vissa fall. Kammarrätten i Stockholm

och Pensionärernas Riksorganisation (PRO) har inga invändingar mot

de föreslagna bestämmelserna. Forum Syd och Svenska Missionsrådet

anser att det bör vara möjligt att utarbeta ett system för beräkning av

pensionsgrundande inkomst där fler faktorer än den faktiska utbetalade

nettolönen ingår i underlaget. På liknande sätt pekar Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO) på problemen för bl.a. de yrkesgrupper som

har en betydligt lägre pensionsålder än 65 år.

Skälen för regeringens förslag: I de av riksdagen antagna

riktlinjerna har lagts fast att pensionsrätt i det reformerade systemet

skall tjänas in på grundval av inkomster av anställning, varmed likställs

uppdrag, och annat förvärvsarbete (aktiv näringsverksamhet m.m.) enligt

samma principer som i dag. En utgångspunkt för pensionsreformen är

sålunda att förvärvsinkomster och därmed likställda ersättningar som nu

är pensionsgrundande enligt reglerna i 11 kap. 2 och 3 §§ AFL skall vara

så även i det reformerade pensionssystemet. Sedan den 1 juli 1997

omfattar den förstnämnda bestämmelsen även det av CSN påtalade

vuxenstudiebidraget enligt lagen (1983:1030) om särskilt

vuxenstudiestöd för arbetslösa.

I princippropositionen föreslogs att även studier som omfattas av stu-

diemedelssystemet skall vara pensionsgrundande. Frågan har sedan be-

rörts i såväl Ds 1995:41 som Ds 1997:67, där det föreslagits att

pensionsrätt för studier skall kunna tillgodoräknas inom ramen för det

reformerade ålderspensionssystemet från och med år 1995. Vad gäller

den tekniska utformningen av en sådan pensionsrätt angav regeringen i

princippropositionen att detta får avgöras under den fortsatta

beredningen. I de båda departementspromemoriorna angavs att frågan

om den närmare utformningen av pensionsrätt för studier bör behandlas

i samband med beredningen av ett reformerat studiestödssystem.

Regeringen gör även nu denna bedömning, se avsnitt 12.

Eftersom de inkomster och förmåner som nu är pensionsgrundande

enligt reglerna i AFL skall grunda pensionsrätt också i det reformerade

systemet, föreslås här att dessa regler i princip oförändrade överförs till

den nya lagen om försäkring för inkomstgrundad ålderspension. Vissa

remissinstanser har i denna fråga haft synpunkter rörande avsättning och

uttag av medel från vinstandelsstiftelser och andra juridiska personer

med motsvarande ändamål. Frågan har beretts inom Regeringskansliet

och riksdagen har nyligen beslutat att särskild löneskatt skall tas ut på

bidrag som en arbetsgivare lämnar till en vinstandelsstiftelse eller lik-

nande (prop. 1996/97:21; 1996/97:FiU1; 1996/97:SfU13 och rskr

1996/97:53). Till följd härav skall socialavgifter inte tas ut på nyss

nämnda medel och någon rätt till sociala förmåner skall inte uppkomma.

Regeringen föreslår därför att även i fråga om medel från vinst-

andelsstiftelser eller liknande skall nuvarande regler föras över till den

nya lagen utan ändringar.

Regeringen föreslår vidare att nuvarande regler i AFL om pensions-

grundande inkomst upphävs och ersätts med en hänvisning till den nya

lagen. I detta sammanhang har några förändringar av i huvudsak lagtek-

nisk karaktär gjorts. Förändringarnas närmare innebörd framgår av för-

fattningskommentaren. Någon ändring i den nuvarande uppdelningen av

pensionsgrundande inkomster i inkomst av anställning och inkomst av

annat förvärvsarbete föreslås dock inte.

Pensionsgrundande inkomst av anställning är framför allt lön, annan

ersättning i pengar och nettovärdet av andra utgivna skattepliktiga för-

måner (t.ex. fri kost, bostadsförmån eller bilförmån) till en arbetstagare

i allmän eller enskild tjänst. Som inkomst av anställning räknas också er-

sättning i pengar eller andra skattepliktiga förmåner för arbete som en

försäkrad utfört för annans räkning utan att vara anställd, s.k. uppdrags-

inkomst.

Pensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete är främst inkomst

av aktiv näringsverksamhet, dvs. näringsverksamhet i vilken den försäk-

rade arbetat i inte oväsentlig omfattning. Kravet på aktivitet innebär i

normalfallet att den försäkrades arbetsinsats i verksamheten skall mot-

svara minst en tredjedel av arbetstiden i en heltidsanställning. Vissa

jämkningsmöjligheter finns dock (jfr prop. 1989/90:110 s. 646). Verk-

samhet som inte är aktiv näringsverksamhet är passiv sådan.

Näringsverksamhet delas in i förvärvskällor. Indelningen sker så att all

näringsverksamhet som en fysisk person bedriver utgör en förvärvskälla.

Om det i denna förvärvskälla ingår verksamhet i vilken den försäkrade

arbetar i inte oväsentlig omfattning blir hela förvärvskällan aktiv nä-

ringsverksamhet. Verksamheter som bedrivs i handelsbolag bildar var

för sig egna förvärvskällor och kan inte slås samman med verksamhet

som en bolagsman bedriver som enskild näringsidkare. Bedömningen av

om verksamheten skall anses aktiv eller passiv görs på delägarnivå bolag

för bolag.

Näringsverksamhet i utlandet såväl i handelsbolagsform som sådan

bedriven av enskild näringsidkare hänförs alltid till passiv näringsverk-

samhet även om den i och för sig bedrivs självständigt. RSV har pekat på

att detta kan innebära att inkomst av sådan verksamhet om näringsidka-

ren omfattas av svensk socialförsäkring och arbetar i verksamheten

ger rätt till sjukpenning, men inte till pension. Grunderna för social-

försäkringssystemet har, som tidigare nämnts, utretts av utredningen om

socialförsäkringens personkrets och betänkandet är för närvarande

föremål för beredning. De förhållanden RSV pekat på bör därför

behandlas inom ramen för denna översyn och regeringen anser inte att

det för närvarande finns skäl att föreslå någon förändring i denna fråga.

Avgörande för bedömningen av om en inkomst är att hänföra till in-

komst av aktiv näringsverksamhet, och därmed skall anses som en pen-

sionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete är det ställningstagande

som görs vid taxeringen. Någon särskild bedömning behöver således

inte göras vid beräkningen av den pensionsgrundande inkomsten.

Enligt huvudregeln i 11 kap. 2 § AFL skall ersättning för utfört arbete

räknas som pensionsgrundande inkomst av anställning även om mottaga-

ren inte är anställd hos den som utger ersättningen. Detta skall dock inte

göras om mottagaren av ersättningen har gällande F-skattsedel. Med en

F-skattsedel följer skyldighet för innehavaren av skattsedeln att själv be-

tala socialavgifter i form av egenavgifter på ersättning för utfört arbete.

Ersättningen utgör i sådant fall pensionsgrundande inkomst av annat för-

värvsarbete.

Till inkomst av annat förvärvsarbete räknas också ersättning för utfört

arbete om utbetalaren är en fysisk person eller ett dödsbo, ersättningen

understiger 10 000 kr och inte utgör en utgift i näringsverksamhet.

Skattemyndigheten i Stockholms län har pekat på de problem som

uppstår när en ersättning som skall utges överstiger 8 000 kr men inte

uppgår till 10 000 kr. Om uppdragstagaren därutöver kompenseras för

egenavgifter blir den sammanlagda ersättningen mer än 10 000 kr och

avgiftsskyldigheten övergår till utbetalaren. Uppdragstagaren blir

härigenom överkompenserad. Myndigheten har föreslagit att en

möjlighet införs för parterna att komma överens om att ersättningen

skall utgöra inkomst av anställning även om ersättningen understiger 10

000 kr.

Undantagsregeln för ersättningar understigande 10 000 kr infördes vid

tillkomsten av reglerna om F-skattsedel m.m. och tar sikte på transaktio-

ner mellan enskilda personer (jfr prop. 1991/92:112, Skatteutskottets

betänkande 1991/92:SkU29 och rskr. 1991/92:292). En eventuell

förändring av den skatterättsliga systematiken bör inte ske utan att

konsekvenserna härav först har utretts närmare. En sådan utredning bör

inte i första hand ske inom ramen för pensionslagstiftningen.

Regeringen föreslår därför inte här några förändringar i detta avseende.

Även ersättning från en arbetsgivare som är bosatt utomlands eller är

utländsk juridisk person betraktas som inkomst av annat förvärvsarbete

om arbetet utförts i Sverige samt arbetsgivaren och arbetstagaren har

träffat överenskommelse om att ersättningen skall hänföras till sådan in-

komst (s.k. omvänt likställighetsavtal). Utomlands självständigt bedriven

näringsverksamhet hänförs alltid till passiv verksamhet och är inte pen-

sionsgrundande. Som framgått av avsnitt 7 är dock vissa slag av in-

komster som förvärvats i utlandet pensionsgrundande för ATP om ar-

betsgivaren i särskilt avtal med Riksförsäkringsverket, s.k. ATP-förbin-

delse, förbundit sig att erlägga avgift för allmän tilläggspension.

Pensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete är vidare tillfällig

förvärvsinkomst av självständigt bedriven verksamhet. Rör det sig om

tillfällig förvärvsinkomst av verksamhet som inte bedrivs självständigt är

den pensionsgrundande som inkomst av anställning. Tillfälliga för-

värvsinkomster kan avse priser från fiske- eller kunskapstävlingar eller

vinster från deltagande i reklamtävlingar. Hit hör även olika inkomster av

hobbyverksamhet, även om dessa är mer varaktiga. Alla dessa avser er-

sättningar för utfört arbete, antingen i egen regi eller inom ramen för

annans verksamhet. I många fall kan det inte anses vara fråga om arbete

för någon annans räkning. Avgörande för om sådana tillfälliga

förvärvsinkomster skall räknas som inkomst av anställning eller som

inkomst av annat förvärvsarbete är om de kan härledas ur ett

uppdragsförhållande eller inte. När ett anställnings- eller

uppdragsförhållande kan anses föreligga skall ersättningarna behandlas

som anställningsinkomster. Om den prestation som utgör grund för

ersättningen inte kan anses ha skett inom ramen för någon annans

verksamhet utan är självständigt bedriven, skall ersättningen behandlas

som inkomst av annat förvärvsarbete.

Enligt de nuvarande reglerna i 11 kap. 2 § AFL är en rad olika social-

försäkringsersättningar m.m. pensionsgrundande som inkomst av

anställning. På motsvarande sätt förekommer, enligt 11 kap. 3 § AFL,

även vissa sådana ersättningar som är pensionsgrundande som inkomst

av annat förvärvsarbete.

I enlighet med de antagna riktlinjerna föreslår vi att de generella reg-

lerna för vilka inkomster som är pensionsgrundande för ATP överförs

till det reformerade pensionssystemet. Därmed kommer bl.a.

sjukpenning, rehabiliteringspenning, föräldrapenningförmåner,

vårdbidrag, arbetslöshetsersättning, vissa former av utbildningsbidrag

och vuxenstudiestöd samt livränta enligt lagen om arbetsskadeförsäkring

att vara pensionsgrundande även inom det reformerade

pensionssystemet.

I samband med skattereformen beslutades vissa förändringar i AFL

och lagen (1981:691) om socialavgifter som medförde att bl.a. vissa

ersättningar från s.k. avtalsförsäkringar skall utgöra pensionsgrundande

inkomst samt underlag för uttag av socialavgifter (prop. 1989/90:110 s.

333 ff.). De avtalsförsäkringar som avsågs är avtalsgruppsjukförsäkring

(AGS) och trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA). I en senare

proposition (prop. 1990/91:54 om kvarvarande frågor i reformeringen

av inkomst- och företagsbeskattningen, m.m.) har preciserats vilka ut-

fallande belopp från avtalsförsäkringarna som skall utgöra underlag för

särskild löneskatt och därmed inte förmånsgrundande för ATP.

Regeringen föreslår att de nämnda social- och avtalsförsäkringsersätt-

ningarna skall i enlighet med vad som gäller i dag och i överensstäm-

melse med vad som är fallet beträffande förvärvsinkomster vara pen-

sionsgrundande i princip till sitt faktiska belopp.

Forum Syd och Svenska Missionsrådet har ansett att biståndsarbetare

och missionärer bör kompenseras i pensionshänseende för de låga in-

komster de uppbär under utlandstjänstgöringen genom ett tillägg av ett

pensionsgrundande belopp. Frågan om särskilda kompletteringar i pen-

sionssystemet för vissa grupper behandlades av Pensionsarbetsgruppen,

som kom till slutsatsen att någon särreglering utöver vad som har före-

slagits för barnår, studier och plikttjänstgöring inte borde införas. I prin-

cippropositionen anförde den dåvarande regeringen bl.a. att varje särreg-

lering av innebörd att någon grupp får en särskild kompensation för

minskad pensionsrätt innebär ett avsteg från livsinkomstprincipen. Med

allt för många sådana avsteg förlorar principen i innehåll och får till

följd att grundtanken bakom det reformerade pensionssystemet rubbas.

Vidare måste varje särreglering finansieras särskilt, med avgifter från

staten, andra försäkringssystem eller med allmänna skattemedel. Det är

inte heller troligt att en särreglering av det slag som föreslagits av

Forum Syd och Svenska Missionsrådet skulle kunna begränsas till

grupperna biståndsarbetare och missionärer. Som TCO har framhållit

finns det även andra grupper som av olika anledningar riskerar att få ett

sämre utfall i det reformerade systemet. Enligt regeringens uppfattning

talar därför övervägande skäl för att inte i reglerna för

pensionsgrundande inkomst införa någon särreglering för grupperna

biståndsarbetare och missionärer. Som tidigare anförts i avsnitt 7 bör

inte heller någon möjlighet till frivilliga inbetalningar öppnas. Närmast

till hands ligger i stället att ålderspensionsskyddet för de nyss nämnda

grupperna kompletteras genom överenskommelser med arbetsgivarna

om tecknande av privata pensionsförsäkringar eller andra icke offentliga

lösningar.

En försäkrad kan för samma tid vara berättigad till olika former av so-

cialförsäkringsersättningar. Frågan om hur pensionsrätt föreslås

beräknas då sjukpenning, förtidspension, arbetsskadelivränta eller annan

pensionsgrundande ersättning utges för samma tid och avser samma

sjukdom eller skada behandlas i avsnitt 9.4.

8.2 Avdrag för den allmänna pensionsavgiften vid

beräkning av pensionsgrundande inkomst

Regeringens förslag: Vid fastställande av pensionsgrundande in-

komst skall ett belopp avräknas som motsvarar den allmänna pen-

sionsavgiften som fastställts med ledning av den årliga taxeringen till

statlig inkomstskatt.

Promemoriornas förslag stämmer i huvudsak överens med rege-

ringens förslag. I Ds 1995:29 omfattade dock förslaget också avdrag för

den allmänna sjukförsäkringsavgiften som då togs ut.

Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrar sig över Ds

1995:29 har flertalet invändningar mot förslaget. Av de remissinstanser

som yttrar sig över Ds 1997:67 är det ett fåtal som berör ovan nämnda

förslag. Av detta fåtal har flertalet invändningar mot eller avvisar

förslaget.

Svenska arbetsgivareföreningen (SAF) och Företagarnas Riks-

organisation tillstyrker förslaget i sin helhet. Riksrevisionsverket

(RRV), Arbetsgivarverket, Landstingsförbundet och Sveriges

akademikers centralorganisation har alla förståelse för resonemanget

bakom förslaget men har olika synpunkter på detsamma.

Landsorganisationen (LO), Tjänstemännens centralorganisation

(TCO), Privattjänstemannakartellen (PTK) och Statspensionärernas

Riksförbund avvisar förslaget. Riksförsäkringsverket (RFV),

Kammarrätten i Stockholms län och Svenska kommunförbundet med

flera har invändningar mot förslaget.

RFV anser att förslagets konsekvenser inte är tillfredsställande

analyserade och redovisade. RFV menar vidare att förändringar som

påverkar det materiella innehållet i pensionssystemet inte bör göras i ett

sammanhang som tar sikte på tekniska justeringar. Enligt RFV bör det

förhållandet att allmän pensionsavgift inte tas ut på pensionsinkomster,

vilket är ett motiv för att de skall dras ifrån vid beräkning av

pensionsgrundande inkomst, redan ha beaktats vid fastställandet av

pensionsnivån.

Enligt verkets mening drabbas yngre generationer hårdare än äldre ef-

tersom deras pension i högre grad tjänas in efter det att förslaget skall

träda i kraft. RFV påpekar också, i likhet med flera andra remissinstan-

ser, att personer med inkomster som frånräknat allmän pensionsavgift

överstiger 7,5 basbelopp inte berörs av förslaget eftersom de även fort-

sättningsvis får en pensionsgrundande inkomst på 7,5 basbelopp. RFV

hävdar vidare att förslaget leder till att sambandet mellan avgifter och

förmåner i pensionssystemet tunnas ut genom att avgiftsunderlag och

förmånsunderlag inte längre skulle sammanfalla. Vidare skapas en osä-

kerhet om försäkringsvillkoren genom att förändringar i reglerna för all-

männa egenavgifter påverkar pensionsförmånerna även om dessa föränd-

ringar inte har något samband med pensionssystemet.

RSV har inga principiella invändningar mot förslaget. RSV påpekar

dock att allmän pensionsavgift kan debiteras endast om inkomsttagaren

är skattskyldig. I vissa fall kan förekomma att pensionsgrundande

inkomst beräknas trots att skattskyldighet inte föreligger. Den

pensionsgrundande inkomsten skulle i sådana fall inte påverkas av

förslaget. RRV framför att förslaget innebär ett avsteg från riktlinjerna

och vad som framfördes av Pensionsarbetsgruppen om förutsägbarhet

och trovärdighet i det reformerade pensionssystemet och menar att

förslaget innebär att den pensionsgrundande inkomsten och följaktligen

pensionen direkt kan påverkas genom politiska beslut. Samtidigt har

RRV en viss förståelse för det förda resonemanget att allmän pen-

sionsavgift inte betalas på pensionen.

LO avvisar förslaget och påpekar att förslaget inte är neutralt i

förhållande till den nuvarande ordningen genom att den

pensionsgrundande inkomsten blir lägre. Enligt LO beaktas inte att

statsinkomsterna påverkas positivt vid ett borttagande av arbetsgivarav-

gift till ATP. TCO tolkar förslaget så att allmän pensionsavgift till

pensionssystemet skulle komma att tas ut på inkomster som inte ger

pensionsrätt. TCO menar att avgifts- och förmånsunderlag bör beräknas

på samma sätt och motsätter sig den sänkning av pensionsförmånerna

som förslaget innebär. Vidare påpekar TCO att om fler avgifter av

samma slag som den allmänna pensionsavgiften införs kommer

pensionen att reduceras ytterligare. TCO är även kritisk till

motiveringen till förslaget och anför bl.a. att den allmänna pen-

sionsavgiften är avdragsgill, vilket inte tagits hänsyn till. SACO förklarar

sig ha förståelse för att det vid en avgiftsväxling bör ske ett avdrag för

allmän pensionsavgift men kan dock under inga omständigheter

acceptera avdrag för redan införda avgifter. PTK motsätter sig förslaget

och menar att eventuell höjning av de allmänna egenavgifterna skulle,

om dessa dras av vid fastställande av PGI, leda till en lägre pensionsnivå.

Svenska kommunförbundet hävdar att förslaget vilar på grunden att en

avgiftsväxling från arbetsgivaravgift till allmän egenavgift genomförs. En

sådan växling kommer enligt förbundet att medföra ökade kostnader för

landets kommuner. Landstingsförbundet påpekar att det kommunala

pensionsavtalet (PA-KL) är konstruerat som ett bruttopensionssystem.

Detta får till följd att avtalet kompenserar för den minskning av

pensionsunderlaget som förslaget innebär. Förbundet tillstyrker därför

förslaget endast under förutsättning att det inte leder till en

kostnadsövervältring på det kommunala pensionsavtalet. Arbetsgivar-

verket finner den föreslagna förändringen rimlig men pekar på att det

kan vara mindre lämpligt att därigenom införa ett nytt inkomstbegrepp.

Därigenom blir beräkningsgrunden för pensionen otydligare för

arbetstagaren. Enligt Arbetsgivarverket vore det på sikt lämpligt att

övergå till ett bruttolönesystem som utgår från hela

arbetskraftskostnaden och där skatter och avgifter räknas av från denna.

Enligt Kammarrätten i Stockholm är det mer konsekvent att räkna in

arbetsgivaravgiften vid beräkning av pensionsgrundande inkomst än att

göra avdrag för allmän pensionsavgift. Kammarrätten konstaterar även

att premier till privata pensionsförsäkringar inte påverkar bruttolönen

och därmed inte heller pensionsgrundande inkomst. Kammarrätten,

liksom RFV, påpekar att den föreslagna åtgärden på sikt kommer att

minska utgående pensioner och därmed kommer att öka efterfrågan på

andra stödformer som bostadstillägg till pensionärer m.m., liksom

belastningen på det framtida garantipensionssystemet.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 11 kap. 5 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring utgörs den pensionsgrundande

inkomsten för allmän tilläggspension av summan av inkomst av

anställning och inkomst av annat förvärvsarbete i den mån denna summa

överstiger det vid årets ingång gällande förhöjda basbeloppet. Vid

beräkningen av pensionsgrundande inkomst bortses från inkomster av

anställning och av annat förvärvarbete i den mån summan av dessa

överstiger sju och en halv gånger det förhöjda basbeloppet. Enligt 11

kap. 4 § samma lag skall den försäkrades taxering till statlig

inkomstskatt läggas till grund för beräkning av pensionsgrundande

inkomst.

De arbetsgivaravgifter och egenavgifter som skall betalas enligt lagen

(1981:691) om socialavgifter räknas inte in i den pensionsgrundande in-

komsten. Detta följer av att det är den taxerade inkomsten som ligger

till grund för beräkningen.

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna för det reformerade ålders-

pensionssystemet skall pensionsrätt intjänas på grundval av inkomster av

anställning och annat förvärvsarbete, varvid dessa inkomstslag skall

avgränsas på samma sätt som enligt dagens regler. Därtill kommer pen-

sionsrätt att tillgodoräknas enligt vissa regler för andra pensions-

grundande belopp. Det gäller bl.a. pensionsrätt för föräldrar med små

barn, i samband med plikttjänstgöring och för den som uppbär för-

tidspension.

Enligt lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift skall den som

uppbär inkomst av anställning eller annat förvärvsarbete under år 1998

betala allmän pensionsavgift med 6,95 % av avgiftsunderlaget. Avgifts-

underlaget utgörs av summan av inkomster av anställning, efter vissa

kostnadsavdrag, och inkomster av annat förvärvsarbete enligt 11 kap. 2

och 3 §§ lagen om allmän försäkring till den del summan understiger 7,5

förhöjda basbelopp. Allmän pensionsavgift betalas inte av den som vid

årets ingång har fyllt 65 år och inte heller av en försäkrad vars inkomster

för året understiger 24 % av nyss nämnda basbelopp.

Reglerna för beräkning av pensionsgrundande inkomst har inte an-

passats med hänsyn till att det införts en allmän pensionsavgift, och

dessförinnan allmänna egenavgifter. Därigenom har en skillnad uppstått

mellan hur avgifter enligt lagen om socialavgifter respektive lagen om

allmän pensionsavgift påverkar beräkningen av sådan inkomst.

I princippropositionen lämnades frågan om en eventuell avgiftsväxling

öppen för att beredas vidare bl.a. efter samråd med parterna på

arbetsmarknaden. Med hänsyn härtill lämnades inte heller något förslag

om de allmänna egenavgifternas behandling vid beräkning av pensions-

rätt. Samtidigt anfördes i propositionen att det även finns principiella

argument för att allmänna egenavgifter generellt bör dras ifrån vid

beräkning av pensionsgrundande inkomst.

Som en allmän utgångspunkt bör gälla att den pensionsgrundande

inkomsten och därmed den pensionsrätt som tillgodoräknas skall vara

oberoende av i vilken form olika offentliga åtaganden finansieras. Valet

mellan finansiering med arbetsgivaravgift eller med allmän

pensionsavgift bör sålunda inte påverka den pensionsförmån som tjänas

in.

Arbetsgivaravgifterna är en del av de totala lönekostnaderna. Sett över

en längre tidsperiod begränsas lönekostnadsutrymmet generellt sett av

ekonomiska faktorer, såsom produktivitetsutvecklingen, varför det kan

antas att arbetsgivaravgifter reducerar löneutrymmet. Detta innebär i sin

tur att arbetsgivaravgifter på sikt reducerar bruttolönerna och därmed de

pensionsgrundande inkomsterna. Motsvarande gäller däremot inte den

allmänna pensionsavgiften, eftersom denna debiteras den enskilde indi-

viden på samma sätt som inkomstskatten. Den påverkar därför inte

bruttolönen. I motsats till inkomstskatten påverkar den allmänna

pensionsavgiften inte heller värdet av pensionsförmånen när den faller

ut, eftersom pensionsinkomster inte påförs någon allmän

pensionsavgift.

Med nuvarande regler för fastställande av pensionsgrundande inkomst

får en viss förändring av avgiftsuttaget olika effekt på den intjänade pen-

sionsrätten beroende på om den tar formen av en sådan avgift som den

allmänna pensionsavgiften eller av arbetsgivaravgift. De höjningar av den

dåvarande allmänna sjukförsäkringsavgiften, numera överförd till den

allmänna pensionsavgiften, som skett åren 1996, 1997 och 1998 har

hittills inte reducerat de pensionsgrundande inkomsterna. Om det i

stället hade varit arbetsgivaravgiften inom sjukförsäkringen som hade

höjts skulle de pensionsgrundande inkomsterna, om än med en viss för-

dröjning, ha reducerats i motsvarande grad. Neutralitet mellan finansie-

ring med arbetsgivar- respektive allmän pensionsavgift kräver därför att

den allmänna pensionsavgiften dras ifrån vid beräkning av pensions-

grundande inkomst.

Med nu gällande ordning gäller således att pensionsförmånerna påver-

kas av nivån på arbetsgivaravgifterna, men inte av nivån på den allmänna

pensionsavgiften, oavsett för vilket syfte avgifterna tas ut. Det är uppen-

bart att utan den höjning av arbetsgivaravgiftsuttaget som ägt rum genom

åren skulle bruttolönerna och därmed pensionsförmånerna ha varit

högre. Den syn som RFV ger uttryck för i sitt remissvar att

pensionsförmånerna skall vara oberoende av avgiftsförändringar i andra

förmånssystem har aldrig ägt giltighet.

En möjlig väg att åstadkomma ett sådant oberoende vore, som Kam-

marrätten i Stockholm påpekar, att beräkna pensionsförmånerna på den

totala lönekostnaden inklusive arbetsgivaravgifter snarare än att dra av

den allmänna pensionsavgiften. Det finns emellertid principiella skäl för

att varken avgifter som den allmänna pensionsavgiften eller arbets-

givaravgifter bör inkluderas i den inkomst som grundar pensionsrätt. Det

allmänna inkomstrelaterade pensionssystemet utgör en försäkring av in-

komsten, i den meningen att ålderspensionen avser att till viss del

ersätta den förvärvsinkomst som faller bort vid pensioneringen. Allmän

pensionsavgift tas ut på förvärvsinkomster, men inte på

pensionsinkomster. Ett rimligt betraktelsesätt är därför att den

inkomstnivå som försäkras i det allmänna pensionssystemet inte skall

inbegripa vare sig allmän pensionsavgift eller arbetsgivaravgifter.

Regeringen delar inte RFV:s uppfattning att kompensationsnivån i

pensionssystemet har lagts fast med hänsyn till att allmän pensionsavgift

inte tas ut på pensionerna. Ett sådant synsätt är uppenbarligen inte

rimligt vad gäller ATP vars nivåer fastställdes långt innan denna eller

liknande avgifter infördes. För det reformerade systemet gäller att

förmånsnivån har prövats tillsammans med frågan om avgifternas

behandling vid beräkning av pensionsgrundande inkomst. Regeringen

finner det för sin del rimligt att den förmånsnivå som är avsedd i det

reformerade pensionssystemet 18,5 % av pensionsgrundande inkomst

 bör gälla för inkomsten exklusive allmän pensionsavgift.

Enligt regeringens mening är det inte relevant att, som Kammarrätten

i Stockholm anför, jämställa premierna till en privat pensionsförsäkring

med allmän pensionsavgift. En sådan försäkring utgör ett frivilligt spa-

rande. Det kan inte vara rimligt att uppfatta inkomsten efter sådana pre-

mier som den inkomst som bör försäkras i det obligatoriska allmänna

ålderspensionssystemet.

Regeringen föreslår således att det vid beräkning av pensions-

grundande inkomst skall ske en avräkning av allmän pensionsavgift som

debiteras de inkomster som ligger till grund för beräkningen. Till grund

för avräkningen skall ligga den slutligt debiterade allmänna pensions-

avgiften, oavsett om denna betalas eller ej. I annat fall skulle avgifts-

uppbörden inverka på den pensionsrätt som tillgodoräknas. Den före-

slagna ordningen kommer att tillämpas för första gången i samband med

beräkning av pensionsrätt och pensionspoäng avseende intjänandeåret

1999 i slutet av år 2000 eller i början av året därefter.

Regeringens skäl för förslaget förutsätter eller betingas inte av en

eventuell avgiftsväxling inom ramen för ålderspensionssystemet. De in-

vändningar som bl.a. Svenska kommunförbundet och LO anför är kopp-

lade till de effekter en sådan växling kan föra med sig.

Genom den nu föreslagna förändringen kommer den pensionsgrun-

dande inkomsten att skilja sig från bruttoinkomsten. Regeringen gör be-

dömningen att det inte är förenat med några större problem vare sig för

den enskilde eller ur administrativ synvinkel att inkomsten i pensions-

hänseende skiljer sig från bruttoinkomsten. Det kan för övrigt noteras

att redan i dagens system skiljer sig den pensionsgrundande inkomsten

från bruttoinkomsten genom att det endast är den del av inkomsterna

som överstiger ett förhöjt basbelopp och understiger sju och ett halv

gånger nämnda basbelopp som utgör den pensionsgrundande inkomsten.

Förslaget medför, som flera remissinstanser pekar på, att den pen-

sionsgrundande inkomsten för den vars inkomster av anställning och an-

nat förvärvsarbete är lägre än eller något överstiger förmånstaket

reduceras jämfört med om dagens regler bibehålls. Därmed blir också

de framtida pensionerna lägre än om man inte gjort avdraget för allmän

pensionsavgift.

Enligt regeringens mening är dock en sådan jämförelse missvisande.

En anpassning av reglerna för beräkning av pensionsgrundande inkomst

borde ha gjorts redan i samband med införandet av den allmänna sjukför-

säkringsavgiften år 1993. En avräkning av den allmänna pensionsavgiften

innebär att pensionen hamnar på den nivå i förhållande till de disponibla

inkomsterna under yrkeslivet som är avsedd. Utan sådan avräkning skulle

kompensationsnivån i pensionssystemet bli beroende av om uttaget av

socialavgifter sker i form av arbetsgivaravgifter eller egenavgifter.

RFV har framhållit att effekten av förslaget blir större för yngre

generationer än för äldre. Om höjningen av den allmänna sjukförsäk-

ringsavgiften hade tagit formen av arbetsgivaravgift hade effekten för

olika generationer blivit densamma. Varje avgiftshöjning, vare sig det är

arbetsgivaravgift eller allmän egenavgift, bör påverka den pensions-

grundande inkomsten på ett så likartat sätt som möjligt. Att en viss

negativ effekt på pensionsförmånerna uppkommer, som påverkar yngre

generationer mer än äldre, beror på behovet av att höja det samlade

avgiftsuttaget, inte på vilka former detta tar.

Flera remissinstanser pekar på att förslaget inte reducerar pensions-

grundande inkomster och pensionsförmåner för dem som har höga in-

komster. Detta är en effekt av intjänandetaket för pensionsgrundande

inkomst. Samma fördelningsmässiga effekt gäller emellertid även för

arbetsgivaravgifter. Dessa reducerar bruttolönen, men om denna ligger

över förmånstaket påverkas inte pensionsförmånen.

En grundprincip i det reformerade ålderspensionssystemet är att de

inkomster på vilka avgifter till pensionssystemet debiteras skall

sammanfalla med de inkomster som ger pensionsförmåner. Denna

princip skall upprätthållas även med en ordning där allmän

pensionsavgift dras ifrån vid beräkning av den pensionsgrundande

inkomsten. Avsikten är att den ålderspensionsavgift som framöver skall

finansiera det reformerade ålderspensionssystemet skall avpassas så att

debiterade avgifter sammanfaller med den pensionsrätt som tjänas in.

RFV:s farhågor att sambandet mellan avgift och förmån skulle tunnas ut

är därför obefogade.

8.3 Vissa gränser för intjänande av pensionsrätt

Regeringens förslag: Nuvarande regler i AFL om minsta belopp för

att en viss inkomst skall betraktas som pensionsgrundande skall över-

föras i princip oförändrade till det reformerade ålderspensionssyste-

met.

Tillfälliga förvärvsinkomster av verksamhet som inte bedrivs själv-

ständigt och vissa forskarstipendier (s.k. Marie Curie-stipendier)

skall inte vara pensionsgrundande om de under ett år inte har uppgått

till 1 000 kronor.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Riksskatteverket (RSV) ifrågasätter om

särregeln rörande ersättning till idrottsutövare bör överföras till det

reformerade pensionssystemet. När ålderspensionen beräknas på

livsinkomsten kan ett inkomstbortfall på ett halvt basbelopp under ett

antal år få en icke obetydlig effekt på pensionsutfallet. RSV påpekar att

det för vissa idrottsutövare kan bli fråga om flera halva basbelopp

under samma år. Verket menar också att regeln vållar problem vid

tillämpningen eftersom begreppen idrottsman och idrottslig

verksamhet inte är entydiga.

Skälen för regeringens förslag: En väsentlig princip för det

reformerade pensionssystemet är att pensionsrätt kan intjänas från

första kronans inkomst varje år. Vissa avsteg från denna princip är

emellertid nödvändiga.

Enligt nuvarande regler i AFL finns den begränsningen att anställ-

ningsinkomster under 1 000 kr från en och samma arbetsgivare under ett

år inte är pensionsgrundande och att den sammanlagda inkomsten av ak-

tiv näringsverksamhet ett år måste uppgå till minst detta belopp för att

vara pensionsgrundande. Denna begränsning har införts av administrativa

skäl.

Också i det reformerade pensionssystemet skall det, enligt de antagna

riktlinjerna för pensionsreformen, finnas en motsvarande beloppsgräns.

Den föreslås sammanfalla med vad som gäller enligt bestämmelserna i

AFL. Förvärvsinkomster skall således vara pensionsgrundande i det re-

formerade pensionssystemet som inkomst av anställning endast om så-

dana inkomster från en och samma utbetalare uppgår till minst 1 000 kr.

I den mån ersättningen från en utbetalare uppgår till minst 1 000 kr skall

den vara pensionsgrundande från första kronan. Inkomst av aktiv nä-

ringsverksamhet måste uppgå till sammanlagt minst 1 000 kr för att vara

pensionsgrundande.

De förändringar som föreslås i och med att bestämmelserna i 11 kap.

2 § AFL överförs till lagen om försäkring för inkomstgrundad

ålderspension medför bl.a. att 1 000-kronorsgränsen kommer att gälla

även för sådana tillfälliga förvärvsinkomster av verksamhet som inte

bedrivs självständigt. Dessa inkomster kommer att hänföras till den

allmänna kategorin av pensionsgrundande inkomster av anställning.

Dessa inkomster återfinns för närvarande i 11 kap. 2 § AFL bland de er-

sättningar som inte har någon nedre beloppsgräns. Skälet till föränd-

ringen är att arbetsgivaravgifter till skillnad från vad som skall gälla

för ersättningar enligt de övriga punkterna i 11 kap. 2 § AFL inom det

reformerade pensionssystemet skall betalas på sådana inkomster.

Även vad gäller forskarstipendier som utges av de Europeiska

gemenskaperna, s.k. Marie Curie-stipendier, föreslår vi att regleringen i

11 kap. 2 § första stycket o AFL skall föras över till det reformerade

systemet. Dessa stipendier skiljer sig dock från de övriga ersättningar

som anges i de övriga punkterna i samma bestämmelse i AFL genom att

den som betalar ut sådana stipendier skall betala fulla arbetsgivaravgifter

på dem, medan det för de övriga ersättningarna skall betalas statliga

ålderspensionsavgifter. Därtill kommer att stipendier normalt sett inte

anses utgöra inkomst av anställning. Med hänsyn härtill föreslår vi att

bestämmelsen i AFL om att Marie Curie-stipendium skall räknas som

pensionsgrundande inkomst av anställning om det betalas ut av en fysisk

person som är bosatt i Sverige eller av en svensk juridisk person skall

föras över till en separat paragraf i lagen om inkomstgrundad ålders-

pension.

I enlighet med vad som gäller i dag föreslås någon motsvarande be-

loppsgräns inte gälla för socialförsäkringsersättningar m.m. Som

kommer att framgå av avsnitt 13 föreslås det inte heller beträffande

andra pensionsgrundande belopp finnas något villkor att de ska uppgå till

minst ett visst belopp för att tillgodoräknas den försäkrade.

Ersättning i pengar eller annan skattepliktig ersättning till en idrotts-

utövare från en ideell förening med huvudsakligt syfte att främja idrotts-

lig verksamhet är enligt reglerna i AFL pensionsgrundande endast om

ersättningen uppgår till minst ett halvt basbelopp (18 200 kr år 1998).

Om så är fallet är hela beloppet pensionsgrundande.

I ATP-systemet kunde denna särregel införas utan att det uppstod nå-

gon mer påtaglig risk för att idrottsutövarnas framtida ålderspension

skulle påverkas. ATP grundas i princip på inkomster överstigande ett

basbelopp under ett år samtidigt som det i normalfallet är långt ifrån alla

år som blir avgörande för ålderspensionens storlek. I det reformerade

pensionssystemet, där i princip varje kronas inkomst under hela livet

skall få betydelse för det framtida pensionsutfallet, kan regeln ifråga-

sättas. Det föreslås dock inte här att särregeln beträffande ersättning till

idrottsutövare skall avskaffas. En sådan åtgärd skulle kräva särskilda

överväganden när det gäller idrottsföreningarnas ekonomiska situation

och därutöver ställningstaganden till rimligheten av eventuella kompen-

serande stödformer. Frågan bör därför, i den mån så bedöms lämpligt,

tas upp i annat sammanhang. Regeringen föreslår således att även

särregeln rörande ersättning till idrottsutövare överförs till det

reformerade regelsystemet.

Enligt de antagna riktlinjerna skall vissa beloppsgränser gälla vid fast-

ställandet av pensionsgrundande inkomst för året. Pensionsgrundande

inkomst skall fastställas endast under förutsättning att den försäkrades

inkomster av anställning och annat förvärsarbete sammanlagt uppgått till

minst ett belopp som motsvarar gränsen för skyldighet att avge själv-

deklaration, dvs. 24 % av prisbasbeloppet. Det skall också finnas ett in-

tjänandetak, dvs. en gräns för hur höga inkomster som skall beaktas vid

fastställandet av pensionsgrundande inkomst. Dessa frågor kommer att

behandlas närmare i avsnitt 13.

9 Ålderspensionsrätt för förtidspensionärer

9.1 Inledning

I princippropositionen gjorde den dåvarande regeringen bedömningen att

förtidspensioneringen måste förändras som en följd av den föreslagna

ålderspensionsreformen. Några förslag rörande förtidspensioneringens

framtida utformning eller om dess administration och finansiering lades

emellertid inte fram med hänvisning till att frågan om utformningen av

det framtida förtidspensionssystemet skulle bli föremål för ytterligare

beredning. Därför lämnades inte heller förslag om ålderspensionsrätt

för förtidspensionärer. Utformingen av den framtida förtidspensionen

har behandlats av Förtidspensionsutredningen i betänkandena

Ohälsoförsäkringen Trygghet och aktivitet (SOU 1997:166) och

Ohälsoförsäkringen Övergångsbestämmelser (SOU 1997:189).

Utredningen har lämnat förslag till hur de nya ersättningsreglerna skall

anpassas till det reformerade ålderspensionssystemet och vilken

ålderspensionsrätt som förtidspensionärer skall tillgodoräknas i detta

system. Utredningen fortsätter sitt arbete med att se över vissa

återstående frågor. I en till riksdagen den 12 mars överlämnad

proposition 1997/98:111 Reformerad förtidspension, m.m. behandlas

frågan om ett reformerat system för ersättning vid långvarig, medicinskt

grundad arbetsoförmåga.

Av de av riksdagen antagna riktlinjerna för det reformerade ålderspen-

sionssystemet framgår det att personer med sjukbidrag eller förtidspen-

sion skall ges ålderspensionsrätt inom det reformerade ålderspensions-

systemet. Detta skall gälla både för personer som vid lagstiftningens

ikraftträdande som numera är satt till den 1 januari 1999 redan har

beviljats sjukbidrag eller förtidspension och för personer som efter

denna tidpunkt nybeviljas sjukbidrag eller förtidspension.

I detta avsnitt redovisas de regler som föreslås gälla för tillgodoräk-

nande av ålderspensionsrätt för förtidspensionärer för tid från lagstift-

ningens ikraftträdande och fram till dess att ett reformerat förtidspen-

sionssystem träder i kraft, vilket i proposition 1997/98:111 anges till

den 1 januari 2001. Frågan om hur ålderspensionsrätt skall

tillgodoräknas för förtidspensionärer från och med år 2001 ingår i den

fortsatta beredningen av vilka regler som bör gälla för ersättning vid

långvarig sjukdom eller funktionshinder.

Regler om tillgodoräknande av ålderspensionsrätt för förtidspensio-

närer för förfluten tid behandlas i avsnitt 15.2. Vad som sägs i detta

avsnitt om förtidspension skall gälla även i fråga om sjukbidrag.

Reformerad förtidspension

Reformeringen av ålderspensionssystemet medför med nödvändighet att

reglerna för ersättning vid långvarigt nedsatt arbetsförmåga det som i

dag är förtidspension måste förändras för i vart fall de förtidspensio-

närer som kommer att omfattas av det reformerade ålderspensionssyste-

met. Som tidigare nämnts lämnas i propositionen 1997/98:111 Re-

formerad förtidspension, m.m. bl.a. förslag till riktlinjer för en

reformering av reglerna om ersättning vid varaktig medicinskt grundad

arbetsförmåga. Några lagförslag i denna del lämnas inte i propositionen.

I fråga om den del av det blivande systemet som gäller förtidspension

begär regeringen riksdagens godkännande av föreslagna riktlinjer.

Enligt regeringens förslag till allmänna principer skall det liksom i

dag finnas en särskild form av ersättning för dem som drabbas av en

medicinskt orsakad varaktig nedsättning av arbetsförmågan med minst en

fjärdedel och ersättning skall även i fortsättningen kunna utges som en

fjärdedels, halv, tre fjärdedels eller hel förtidspension. Utformningen av

reglerna om beräkning av ersättning föreslås bygga på principen om er-

sättning för inkomstbortfall och vidare föreslås att den

inkomstrelaterade ersättningen skall kompletteras med ett garantibelopp

som utfyllnad upp till en garanterad nivå. Om den försäkrade saknar

inkomstrelaterad ersättning föreslår regeringen att ersättning skall utges

med ett belopp som motsvarar garantinivån. Förtidspension föreslås

vidare längst kunna utges fram till dess den försäkrade fyller 65 år.

I propositionen föreslås att den inkomstrelaterade ersättningen skall

baseras på en uppskattning av den inkomst den försäkrade skulle ha haft

om inte nedsättningen av arbetsförmågan inträffat. Till grund för denna

uppskattning skall inkomsterna åren närmast före pensionsfallet använ-

das. Regeringen lämnar i den nämnda propositionen inte förslag till vil-

ket inkomstunderlag som skall användas vid beräkning av den in-

komstrelaterade förtidspensionen men gör den bedömningen att den in-

komstrelaterade ersättningen vid hel förtidspension bör utgöra 65

procent av den uppskattade inkomsten upp till ett visst tak.

Det garantibelopp som föreslås komplettera den inkomstrelaterade

ersättningen för dem som under tiden före pensionsfallet haft låga eller

inga förvärvsinkomster föreslås utformas med utgångspunkt i en ålders-

beroende garantinivå. Ersättningen föreslås i sin helhet bli skattepliktig

på samma sätt som förvärvsinkomster och inkomstrelaterad förtids-

pension. Enligt regeringens förslag skall för rätt till ersättning med

garantibelopp krävas aktuell bosättning i Sverige, och för gifta

respektive ogifta föreslås att skilda garantinivåer skall gälla.

Regeringen föreslår i propositionen att den förtidspension som täcker

inkomstbortfall vid varaktigt nedsatt arbetsförmåga på grund av medi-

cinska orsaker skall grunda rätt till ålderspension. Något närmare

förslag om hur ett sådant tillgodoräknande skall ske lämnas emellertid

inte då regeringen bedömer att ytterligare beredning krävs innan slutliga

förslag kan läggas fram. Vid den närmare utformningen av

ålderspensionsrätten vid inkomstrelaterad förtidspension skall också

frågan om ålderspensionsrätten för förtidspensionärer med

garantibelopp behandlas.

Ett reformerat system för ersättning vid långvarigt nedsatt arbetsför-

måga skall enligt regeringens förslag träda i kraft den 1 januari 2001. I

förslag till övergångsbestämmelser anges att personer som är födda år

1938 eller senare som vid ikraftträdandet av det nya förtidspensionssys-

temet har förtidspension skall få denna omvandlad till förtidspension i

det reformerade systemet. Den omräknade förtidspensionen föreslås

därefter behandlas på samma sätt som de förtidspensioner som beviljas

efter ikraftträdandet. Omvandlingen bör enligt regeringen göras så att en

individs ersättning i möjligaste mån behålls oförändrad. För en

förtidspensionär som har ATP skall summan av folkpensionens

huvudförmån och ATP omvandlas till inkomstrelaterad förtidspension

och till den vars ersättning efter omräkning inte når upp till garantinivån

skall mellanskillnaden utges som garantibelopp.

För personer födda åren 1936 och 1937 som har beviljats förtidspen-

sion före ikraftträdandet eller beviljas sådan förmån därefter bör enligt

regeringens bedömning i proposition 1997/98:111 inte beröras av det

reformerade förtidspensionssystemet. Regeringen föreslår därför att

nuvarande folkpensions- och ATP-regler i princip skall gälla även fort-

sättningsvis för dessa åldersgrupper och gör också den bedömningen att

ålderspensionsrätt för dessa personer bör tillgodoräknas enligt i princip

nuvarande regler.

9.2 Villkor för tillgodoräknande av pensionsgrundande

belopp för antagandeinkomst

Regeringens förslag: Försäkrade, som enligt reglerna i lagen

(1962:381) om allmän försäkring (AFL) uppbär tilläggspension i

form av förtidspension beräknad på grundval av antagandepoäng, skall

tillgodoräknas ett särskilt pensionsgrundande belopp baserat på en

fiktiv, antagen inkomst (antagandeinkomst) fram till och med 64 års

ålder.

Regeringens bedömning: De föreslagna reglerna bör endast avse

tiden fram till dess reformerade regler om förtidspension träder i

kraft år 2001. Förslag om närmare utformning av långsiktiga regler

för ålderspensionsrätt för förtidspension skall lämnas i samband med

förslag om reformerade förtidspensionsregler. Vid utformningen av

dessa regler om pensionsrätt kommer olika lösningar att prövas.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag med undantag för till vilken ålder

pensionsgrundande belopp för antagandeinkomst skall kunna beräknas.

Remissinstanserna: De Handikappades Riksförbund som

tillsammans med Försäkringskassan i Södermanlands län och

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund anser att ett

ställningstagande till de förslag som framförs på detta område försvåras

av den osäkerhet som råder om den framtida utformningen av

förtidspensionen stöder förslaget att en antagandeinkomst ersätter

ATP-systemets antagandepoäng under förutsättning att det inte innebär

en försämring av rätten till ålderspension för dem som uppbär

förtidspension. Kammarrätten i Stockholm ställer sig positiv till att

möjligheten att tillgodoräknas pensionsrätt grundad på an-

tagandeinkomsten skall kunna ske fram till månaden före den då den för-

säkrade fyller 65 år. Pensionärernas Riksorganisation tillstyrker för-

slaget.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagstiftningen

rörande det reformerade pensionssystemet avses träda i kraft den 1

januari 1999. Efter detta datum skall det för försäkrade som är födda

efter år 1937 fastställas ålderspensionsrätt enligt reglerna i det

reformerade ålderspensionssystemet. Som nämnts i inledningen och

som framgår av prop. 1997/98:111 Reformerad förtidspension, m.m. är

förtidspensionssystemet föremål för beredning inom regeringskansliet.

Nya regler om förtidspension planeras träda i kraft den 1 januari år

2001. Reglerna rörande förtidspensionärers rätt till ålderspension i det

reformerade pensionssystemet måste därför fram tills dess grunda sig

på de nuvarande reglerna i AFL om rätt till och beräkning av förtidspen-

sion.

En person kan enligt nuvarande regler i AFL vara berättigad till såväl

folk- som tilläggspension i form av förtidspension. Har förtidspensionä-

ren före förtidspensionstillfället tillgodoräknats pensionspoäng för ATP

har han eller hon rätt till tilläggspension i form av förtidspension som

motsvarar ålderspension beräknad på grundval av dessa pensionspoäng

och som om han eller hon varit 65 år vid tidpunkten för förtidspensione-

ringen.

Under vissa förutsättningar har emellertid förtidspensionären rätt till

en tilläggspension som beräknas med beaktande av s.k. antagandepoäng.

Det fordras då att den försäkrade antingen har tillgodoräknats pensions-

poäng för minst två av de fyra åren närmast före året för förtidspen-

sionsfallet eller också att han eller hon vid tidpunkten för förtidspensio-

neringen har en sjukpenninggrundande inkomst som uppgår till lägst ett

belopp som motsvarar det vid årets ingång gällande basbeloppet.

I 13 kap. 2 § andra stycket AFL regleras hur förtidspension med led-

ning av antagandepoäng skall beräknas. Utgångspunkten för dessa regler

är att storleken av hel förtidspension i princip skall motsvara den ål-

derspension som den försäkrade skulle ha varit berättigad till vid 65 års

ålder om han eller hon fortsatt att arbeta i oförminskad omfattning fram

till ålderspensioneringen. Så snart förutsättningarna för antagande-

poängberäkning är uppfyllda, beräknas förtidspensionen under antagande

att den försäkrade för varje år fr.o.m. förtidspensionsfallet t.o.m. det år

då han eller hon uppnår 64 års ålder har tillgodoräknats viss pen-

sionspoäng, antagandepoäng.

Antagandepoängen beräknas enligt den av två alternativa metoder som

ger det för den försäkrade gynnsammaste resultatet. Den ena metoden

innebär att antagandepoängen skall motsvara medeltalet av de två högsta

pensionspoängtalen som tillgodoräknats den försäkrade under de fyra

åren närmast före pensionsfallet. Den andra metoden innebär att an-

tagandepoängen beräknas på grundval av de pensionspoäng som tillgodo-

räknats fr.o.m. det år då den försäkrade fyllde 16 år t.o.m. året närmast

före förtidspensionsfallet. Antagandepoängen skall därvid motsvara

medeltalet av de pensionspoäng som tillgodoräknats under halva antalet

av de år som sålunda kommer i fråga, varvid hänsyn skall tas till de år

som har de högsta poängtalen.

Den på så sätt bestämda antagandepoängen tillgodoräknas den försäk-

rade för varje år fr.o.m. året för förtidspensionsfallet t.o.m. det år då han

eller hon uppnår 64 års ålder. Antagandepoängen jämte de pensions-

poäng som tillgodoräknats för år före förtidspensionsfallet läggs där-

efter till grund för att beräkna förtidpensionens storlek enligt de regler

som gäller för beräkning av tilläggspension i form av ålderspension.

Enligt de antagna riktlinjerna för ålderspensionsreformen skall

förtidspensionärer, som enligt de nuvarande reglerna uppbär

förtidspension beräknad på grundval av antagandepoäng, tillgodoräknas

pensionsrätt i det reformerade ålderspensionssystemet enligt en

särskild ordning som är avsedd att ge en kompensation i

ålderspensionshänseende enligt i huvudsak samma principer som

tillämpas i dag.

Regeringen har i lagrådsremissen Reformerade regler om inkomst-

grundad ålderspension begränsat regleringen av ålderspensionsrätt för

förtidspension till endast år 1999. Då emellertid som framgår av

inledningen till detta avsnitt ett reformerat förtidspensionssystem

avses träda i kraft först år 2001, bör som Lagrådet påpekat ingen tids-

begränsning göras av lagstiftningen rörande regler för tillgodoräknande

av pensionsrätt för förtidspensionärer. Regeringen avser i stället att

återkomma i den frågan i samband med förslag om närmare utformning

av reformerade förtidspensionsregler.

Regeringen föreslår alltså att försäkrade som uppbär tilläggspension i

form av förtidspension beräknad på s.k. antagandeinkomst tills vidare

skall tillgodoräknas ett särskilt pensionsgrundande belopp baserat på den

inkomsten. Regeringens utgångspunkt är dock att den nu valda lösningen

är temporär för åren 1999 och 2000 och inte styrande för den fortsatta

beredningen av det framtida förtidspensionssystemet.

För förtidspensionärer utan antagandepoäng bör ålderspensionsrätten

beräknas på samma sätt som för andra försäkrade, dvs. på grundval av de

pensionsgrundande inkomster och pensionsgrundande belopp som

fastställs såväl före som efter förtidspensionsfallet. De föreslås således

inte särskilt kompenseras inom ålderspensioneringen. Detta över-

ensstämmer med den nu gällande ordningen.

Enligt de antagna riktlinjerna skall den särskilda pensionsrätt som

inom det reformerade ålderspensionsystemet skall tillgodoräknas

förtidspensionärer med antagandepoäng baseras på en fiktivt antagen

inkomst som bör beräknas med utgångspunkt från den fastställda

antagandepoängen.

Enligt nuvarande regler i AFL kan förtidspension som längst uppbäras

fram t.o.m. månaden före den då den försäkrade uppnår 65 års ålder.

Möjligheten att vid tillgodoräknandet av pensionspoäng beakta även

antagandepoäng består endast så länge förtidspension utges och längst

t.o.m. 64-årsåret, dvs. det sista år då pensionspoäng kan tillgodoräknas i

dagens ATP-system. Enligt de antagna riktlinjerna för pensionsreformen

skulle även i det reformerade systemet möjligheten att tillgodoräknas

pensionsrätt grundad på antagandeinkomst bestå endast t.o.m. det år då

förtidspensionären uppnår 64 års ålder. I Ds 1995:41 föreslogs att

pensionsrätt grundad på antagandeinkomst skulle kunna tillgodoräknas

fram t.o.m. månaden före den då den försäkrade fyller 65 år. Vi föreslår

emellertid inte nu att pensionsrätt för förtidspension i det reformerade

systemet skall kunna tillgodoräknas för längre tid än som gäller för an-

tagandepoäng för tilläggspension inom ATP-systemet. Om denna be-

gränsning skall bestå eller om pensionsrätt skall kunna tillgodoräknas

även för det året då förtidspensionären fyller 65 år får beredas vidare vid

den närmare utformningen av ålderspensionsrätten för reformerad

förtidspension.

9.3 Beräkning av antagandeinkomst och

pensionsgrundande belopp för sådan inkomst

Regeringens förslag: Antagandeinkomsten beräknas genom att an-

tagandepoängen enligt 13 kap. 2 § AFL, med tillägg för en poäng,

multipliceras med det för det året gällande förhöjda prisbasbeloppet.

Pensionsgrundande belopp för antagandeinkomst skall tillgodoräk-

nas för varje månad fram till och med det år då den försäkrade fyller

64 år och som han eller hon uppbär förtidspension beräknad med

ledning av antagandepoäng.

För en försäkrad som för en viss månad uppburit hel förtidspension

skall det pensionsgrundande beloppet utgöra en tolftedel av antagan-

deinkomsten. För en försäkrad som under en månad uppburit partiell

förtidspension skall pensionsgrundande belopp tillgodoräknas med

motsvarande andel av en tolftedel av antagandeinkomsten.

När förtidspension enligt bestämmelserna i den nordiska konven-

tionen om social trygghet skall beräknas med proportionering av

antalet framtida försäkringsperioder (år med antagandepoäng) skall

vid beräkning av pensionsgrundande belopp motsvarande propor-

tionering i stället göras av antagandeinkomsten.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag dock att promemorians förslag inte

innehåller någon regel om beräkning av pensionsgrundande belopp när

den nordiska konventionen är tillämplig.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm tillstyrker prome-

morians förslag om att inte överföra garantiregeln i AFL utan att ålders-

pensionsrätt grundad på antagandeinkomst endast skall tillgodoräknas

för den tid förtidspension utgetts och bara på så stor andel av antagande-

inkomsten som svarar mot förtidspensionsgraden.

Riksförsäkringsverket (RFV) påpekar att förslaget inte utformats med

beaktande av att det med stöd av äldre övergångsbestämmelser till AFL

 fortfarande kan finnas personer som uppbär två tredjedels

förtidspension.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de antagna riktlinjerna för

pensionsreformen skall antagandepoängen inom ATP tas som utgångs-

punkt för beräkningen av den särskilda pensionsrätt som i det reforme-

rade pensionssystemet skall tillgodoräknas förtidspensionärer som

enligt nuvarande regler i AFL beviljats förtidspension grundad på

antagandepoäng. Den fastställda antagandepoängen skall, med hänsyn till

att inkomster understigande ett prisbasbelopp inte är pensionsgrundande

för ATP, kompletteras med ett tillägg av en poäng. Den sammanlagda

pensionspoängen skall därefter multipliceras med det förhöjda

prisbasbeloppet för det aktuella året, varigenom en fiktiv, antagen

inkomst antagandeinkomsten erhålls. Beräkningsmetoden innebär

genom kopplingen till prisbasbeloppet att antagandeinkomsten från ett

år till ett annat räknas om på grundval av förändringen i det allmänna

prisläget, dvs. den kommer att prisindexeras.

En pensionspoäng för ATP motsvarar i princip ett prisbasbelopp.

Sedan den 1 januari 1995 gäller emellertid regler som innebär att

förändringarna i det allmänna prisläget från ett år till ett annat endast

beaktas till viss del vid beräkningen av basbeloppet. Vid beräkningen av

basbeloppet för åren 1995 1997 beaktades endast 60 % av

prisförändringen och vid beräkningen av basbeloppet för år 1998

beaktades 80 % av denna förändring. I 1998 års ekonomiska

vårproposition föreslås att vid beräkning av basbeloppet för år 1999

skall någon begränsning av uppräkningen av basbeloppet med anledning

av prisförändringar inte längre ske. Pensionspoäng fastställs dock med

ledning av basbeloppet sedan detta ökats på så sätt att liksom skett vid

fastställandet av basbeloppet före år 1995 förändringarna i det

allmänna prisläget beaktas fullt ut, dvs. med ledning av det förhöjda

basbeloppet. Basbeloppet för år 1998 är 36 400 kr medan det förhöjda

basbeloppet och därmed en pensionspoäng för samma år motsvarar ett

belopp om 37 100 kr. Eftersom antagandeinkomsten skall beräknas på

ett sådant sätt att antagandepoängen räknas om till den inkomst som

legat till grund för beräkningen av poängen och poängen fastställts med

ledning av det förhöjda prisbasbeloppet måste det belopp med vilket

multiplikation skall ske vara det förhöjda prisbasbeloppet, om man vill

uppnå det avsedda syftet med reglerna. Regeringen föreslår därför att

antagandeinkomsten beräknas genom att antagandepoängen med tillägg

av en poäng multipliceras med det förhöjda prisbasbeloppet för det

aktuella året.

Enligt nuvarande regler skall en försäkrad som uppbär hel förtidspen-

sion grundad på antagandepoäng år för år tillgodoräknas denna antagan-

depoäng som pensionspoäng. Den som under minst halva året uppbär en

fjärdedels, halv eller tre fjärdedels förtidspension tillgodoräknas som

pensionspoäng utöver pensionspoäng på grundval av förvärvsarbete

motsvarande andel av antagandepoängen. (På grund av äldre övergångs-

bestämmelser rörande 7 kap. 2 § AFL kan även två tredjedels förtidspen-

sion förekomma. Vad som i det följande sägs om partiell förtidspension

omfattar även denna grupp). Högre pensionspoäng än 6,50 får dock inte

tillgodoräknas för ett år. Dessutom finns en garantiregel innebärande att

en försäkrad, som någon gång under ett år uppburit hel eller partiell

förtidspension grundad på antagandepoäng, alltid skall tillgodoräknas

lägst pensionspoäng motsvarande antagandepoängen. Ålderspensionen

för en förtidspensionär beräknas sedan på de pensionspoäng som på

grundval av förvärvsinkomster m.m. tillgodoräknats före och i

förkommande fall även efter förtidspensionsfallet och de antagande-

poäng som år för år tillgodoräknats som ålderspensionspoäng.

Sedan antagandeinkomsten, beräknad enligt de regler som beskrivits i

det föregående, har fastställts skall den försäkrade tillgodoräknas pen-

sionsgrundande belopp baserad på denna. Enligt de antagna riktlinjerna

för pensionsreformen skall den särskilda pensionsrätten för personer

som uppbär hel förtidspension beräknas på hela antagandeinkomsten.

Med den terminologi som används här skall således det pensionsgrun-

dande beloppet för den som under ett helt år uppburit hel förtidspension

motsvara hela antagandeinkomsten. Något skäl att avvika från detta

föreligger inte.

Pensionsgrundande belopp för antagandeinkomst är avsett att kom-

pensera den försäkrade för bortfall av förvärvsinkomster som förtids-

pensionsfallet innebär. Antagandeinkomsten skall i princip motsvara

hela den årsinkomst som han eller hon skulle ha erhållit om förtidspen-

sionsfallet inte hade inträffat. Det ter sig därför rimligt att det i ett

pensionssystem, som skall bygga på livsinkomstprincipen och i vilket

det skall föreligga överensstämmelse mellan avgifter och förmåner, till-

godoräknas ålderspensionsrätt grundad på denna antagandeinkomst

endast för tid under vilken förtidspension faktiskt utgetts och bara på så

stor andel av antagandeinkomsten som svarar mot

förtidspensioneringsgraden.

För att den som uppbär partiell förtidspension beräknad med ledning

av antagandepoäng skall kunna tillgodoräknas pensionspoäng för ATP på

grundval av antagandepoängen samtidigt som han tillgodoräknas pen-

sionspoäng för förvärvsinkomster, krävs enligt nuvarande regler i AFL

att sådan pension uppburits under minst halva året. Detta krav bör inte

överföras till det reformerade pensionssystemet.

I AFL finns, som tidigare nämnts, en garantiregel av innebörd att en

försäkrad, som någon gång under ett år uppburit hel eller partiell

förtidspension beräknad med ledning av antagandepoäng, för det året

alltid skall tillgodoräknas pensionspoäng som lägst motsvarar

antagandepoängen. Denna garantiregel ger i vissa fall upphov till en

överkompensation i pensionsrättshänseende. I den mån en

förtidspensionär exempelvis inte har en förvärvsförmåga som

korresponderar mot pensioneringsgraden bör detta i stället korrigeras

inom förtidspensionssystemet och ge upphov till en högre

förtidspension, vilket i sin tur ger ett större pensionsgrundande belopp

för antagandeinkomst. Garantiregeln bör därför inte få sin motsvarighet

i det reformerade ålderspensionssystemet.

Med de nu angivna utgångspunkterna föreslår regeringen att pensions-

grundande belopp för antagandeinkomst skall beräknas per månad. Det

pensionsgrundande beloppet kommer därmed att spegla bortfallet av

förvärvsinkomster på grund av förtidspensionsfallet även i de fall

pensioneringsgraden växlar under året. Under år då ett förtidspensions-

fall inträffar eller förtidspensionering upphör föreslår vi att pensions-

grundande belopp beräknas endast för tid för vilken förtidspension har

utgetts. Beräkningen av pensionsgrundande belopp skall ske för den tid

för vilken förtidspension har utgetts, oavsett när den faktiskt har

utbetalats.

Regeringen föreslår därför att det pensionsgrundande beloppet, för en

försäkrad som för en viss månad uppburit hel förtidspension, för den

månaden utgör en tolftedel av antagandeinkomsten. För en försäkrad

som uppburit partiell förtidspension föreslår vi att, för varje månad som

sådan pension uppburits, pensionsgrundande belopp tillgodoräknas med

motsvarande andel av en tolftedel av antagandeinkomsten. Den som t.ex.

under en månad erhållit en fjärdedels förtidspension skall således enligt

förslaget för den månaden tillgodoräknas ett pensionsgrundande belopp

som motsvarar en fjärdedel av en tolftedel av antagandeinkomsten.

I den mån förtidspensionären vid sidan av förtidspensionen uppbär

pensionsgrundande förvärvsinkomster m.m. bör han eller hon tillgodo-

räknas pensionsrätt även på dessa inkomster enligt de regler som gäller

för andra försäkrade.

Som kommer att framgå av avsnitt 29.2.2 nedan föreslås också att de

nuvarande reglerna i AFL om tillgodoräknande av pensionspoäng för

förtidspensionärer anpassas till vad som föreslås gälla inom det

reformerade systemet.

I den nordiska konventionen om social trygghet (SFS 1993:1529)

finns bestämmelser i artikel 15 om beräkning av tilläggspension i form

av förtidspension när den försäkrade har rätt till förtidspension beräknad

utifrån framtida försäkringsperioder (år med antagandepoäng) från mer

än ett nordiskt land. Bestämmelserna innebär att endast en del av de

framtida försäkringsperioderna skall medräknas. Denna del bestäms

efter förhållandet mellan den faktiska försäkringsperioden i landet och

den sammanlagda faktiska försäkringsperioden i länderna. Frågan har

uppkommit hur denna regel skall påverka det pensionsgrundande

beloppet för förtidspension som skall tillgodoräknas en

förtidspensionär i det reformerade ålderspensionssystemet.

Ett alternativ att beräkna pensionsgrundande belopp för förtidspension

är att proportionera den beräknade antagandeinkomsten på motsvarande

sätt som år med antagandepoäng proportioneras i ATP-systemet vilket

ger en lägre antagandeinkomst för varje år med förtidspension. Ett annat

alternativ är att förtidspensionären tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för ett reducerat antal år men med hela antagandeinkomsten.

Eftersom det föreslås att pensionsgrundande belopp för förtidspension

skall tillgodoräknas med en tolftedel av antagandeinkomsten för varje

månad som sådan pension har uppburits anser vi att det första

alternativet ger ett riktigare resultat. Regeringen föreslår därför att den

beräknade antagandeinkomsten skall proportioneras vid beräkning av

pensionsgrundande belopp för en förtidspensionär som får sin

förtidspension beräknad med tillämpning av bestämmelserna i den

nordiska konventionen om proportionering av framtida

försäkringsperioder.

9.4 Samordning mellan förtidspension och

arbetsskadelivränta m.m.

9.4.1 Samordnad förtidspension och arbetsskadelivränta

Regeringens förslag: I fall då förtidspensionen är samordnad med

arbetsskadelivränta skall livräntan liksom annars vara

pensionsgrundande till sitt bruttobelopp. Om förtidspensionen är helt

samordnad med livräntan och den s.k. antagandeinkomsten är högre

än livräntan, skall den försäkrade tillgodoräknas den överskjutande

delen som pensionsgrundande belopp. Är förtidspensionen endast

delvis samordnad med livräntan skall vad som nu sagts gälla den

samordnade delen.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har lämnat synpunk-

ter i denna del.

Skälen för regeringens förslag: En försäkrad vars arbetsförmåga är

nedsatt på grund av en arbetsskada kan under vissa förutsättningar vara

berättigad till ersättning i form av livränta enligt lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring (LAF) för den inkomstförlust som uppkommer.

För det fall den försäkrade samtidigt är berättigad till förtidspension och

denna avser att kompensera samma inkomstbortfall som livräntan, sam-

ordnas förmånerna på så sätt att livränta utbetalas endast i den mån den

överstiger förtidspensionen (6 kap. 1 § LAF).

Livräntan är enligt reglerna i AFL pensionsgrundande för ålderspen-

sion och det är livräntans bruttobelopp, dvs. före samordningen enligt

6 kap. 1 § LAF, som bildar utgångspunkten för beräkning av pensions-

poäng. Den som uppbär förtidspension enbart från folkpensioneringen

eller från tilläggspensioneringen utan antagandepoängberäkning

tillgodoräknas således pensionspoäng på bruttonivån av livräntan. Har

förtidspensionären förvärvsinkomster läggs dessa till livräntan och

pensionspoäng beräknas för det sammanlagda beloppet.

Pensionspoäng beräknas på livräntans bruttobelopp också i fall där den

försäkrade uppbär förtidspension beräknad på grundval av antagande-

poäng och denna är helt samordnad med livräntan. Eftersom den försäk-

rade enligt den i avsnitt 9.3 redovisade garantiregeln alltid är berättigad

till pensionspoäng för ålderspension motsvarande minst hela antagande-

poängen, kommer pensionspoäng på livräntan i praktiken ha betydelse

enbart i de fall där detta leder till en högre pensionspoäng än den

fastställda antagandepoängen.

Om den försäkrade uppbär partiell förtidspension under minst halva

året kan, såsom redovisats i avsnitt 9.2. den försäkrade enligt nuvarande

regler utöver pensionspoäng på grundval av förvärvsinkomster till-

godoräknas motsvarande andel av antagandepoängen. Detta gäller emel-

lertid inte om den partiella förtidspensionen är helt samordnad med liv-

ränta. Pensionspoäng tillgodoräknas i sådant fall antingen på livräntans

bruttobelopp eller på hel antagandepoäng. Är förmånerna endast delvis

samordnade gäller det sistnämnda till den del som förmånerna är sam-

ordnade. Ålderspensionspoäng för den icke samordnade delen kan

beräknas på vanligt sätt, dvs. på grundval av förvärvsinkomster med till-

lägg av den andel av antagandepoängen som motsvarar graden av för-

tidspensionering och med hänsyn tagen till hur stor andel av förtidspen-

sionen som inte är samordnad med livräntan. Den försäkrade har emel-

lertid, som tidigare framgått, alltid rätt till pensionspoäng för ålderspen-

sion motsvarande minst den fastställda antagandepoängen.

Tidigare i detta avsnitt har redovisats förslag till hur pensionsgrun-

dande belopp för antagandeinkomst skall beräknas i det reformerade

systemet. Förslaget innebär att pensionsgrundande belopp för antagan-

deinkomst tillgodoräknas för varje månad som förtidspension beräknad

med ledning av antagandepoäng har uppburits. För en försäkrad som för

en viss månad har uppburit hel förtidspension utgör det

pensionsgrundande beloppet således en tolftedel av

antagandeinkomsten. För en försäkrad som uppburit en fjärdedels, halv,

tre fjärdedels eller övergångsvis två tredjedels förtidspension skall, för

varje månad som sådan pension uppburits, pensionsgrundande belopp

tillgodoräknas med motsvarande andel av antagandeinkomsten. I den mån

förtidspensionären vid sidan av förtidspensionen uppbär

pensionsgrundande förvärvsinkomster m.m. tillgodoräknas pensionsrätt

även på dessa inkomster enligt de regler som gäller för andra

försäkrade. I enlighet med vad som närmare kommer att utvecklas i

avsnitt 29.2.2 föreslår regeringen att de nuvarande reglerna i AFL

anpassas härtill.

I det följande skall behandlas hur beräkningen av pensionsgrundande

belopp för antagandeinkomst inom den reformerade ålderspensione-

ringen föreslås ske då förtidspensionen är samordnad med livränta. Om

inte någon särskild regel införs skulle pensionsrätt i det reformerade

systemet alltid tillgodoräknas på livräntans bruttobelopp och pen-

sionsrätt dessutom ges på pensionsgrundande belopp för antagande-

inkomst samt därutöver på eventuella förvärvsinkomster. Under bered-

ningsarbetet har olika lösningar övervägts.

Enligt nuvarande regler för tillgodoräknande av ålderspensionsrätt till-

godoräknas en förtidspensionär i praktiken pensionspoäng antingen på

livräntan eller, om antagandepoängen är högre, på denna. Under bered-

ningen har den bedömningen gjorts att denna ordning bör få sin

motsvarighet i det reformerade systemet. Regeringen föreslår därför att

det belopp som är högst bruttolivräntan eller antagandeinkomsten

skall vara pensionsgrundande. Detta kan ske på olika sätt men vi anser att

en beräkning som utgår från att livräntan alltid är pensionsgrundande till

sitt bruttobelopp är att föredra. I den mån det därefter visar sig att

antagandeinkomsten är högre än bruttolivräntan bör ett pensionsgrundan-

de belopp på grundval av antagandeinkomsten också fastställas såvitt

avser den överskjutande delen. Med denna metod erhålls en tydlig

inkomstordning med bruttolivräntan, som utgör pensionsgrundande in-

komst, i botten. Metoden är vidare att föredra ur administrativ synvinkel

eftersom den skulle innebära att bruttolivräntan alltid är pensions-

grundande fullt ut och att uppgift om densamma därför alltid kan läggas

till grund för beräkning av pensionsgrundande inkomst. Beträffande

pensionsrätt för pensionsgrundande ersättning som betalas ut för

förfluten tid se avsnitt 9.4.2.

Med hänvisning till vad som nyss sagts föreslår regeringen att den

redovisade metoden väljs. Detta innebär således att arbetsskadelivräntan

alltid är pensionsgrundande till sitt bruttobelopp och att den försäkrade,

för det fall att antagandeinkomsten är högre än livräntan, tillgodoräknas

också den överskjutande delen som pensionsgrundande belopp. Såvitt

avser skyldigheten att betala avgifter till pensionssystemet får, med den

nu föreslagna lösningen, detta ansvar delas mellan förtidspensions-

systemet och arbetsskadeförsäkringen. Arbetsskadeförsäkringen

kommer dock att stå för huvuddelen av ålderspensionsavgiften.

För ATP-systemets del föreslår vi, som framgår av avsnitt 29.2.2, att

en lösning med samma innebörd införs, dvs. att pensionspoäng beräknas

enligt principen om bästa utfall antingen på endast bruttolivräntan eller,

om antagandepoängen är högre, på både bruttolivräntan och den del av

antagandepoängen som överstiger pensionspoängen för livräntan. Detta

föreslås gälla för alla försäkrade utom för dem som är födda år 1937

eller tidigare och som beviljats förtidspension för tid med början före

den 1 januari 1999.

En fråga som också har varit föremål för övervägande är vilka konsek-

venser den nu föreslagna lösningen kan få för en icke-EES medborgare

som flyttar tillbaka till sitt hemland under tid då han uppbär både arbets-

skadelivränta och med denna samordnad förtidspension. Såsom försäk-

ringsbegreppet för närvarande är utformat är i det läget arbetsskadeliv-

räntan inte längre pensionsgrundande (11 kap. 1 § andra stycket jämfört

med 1 kap. 3 § första och andra stycket AFL), medan den eventuella an-

tagandepoäng som förtidspensionen beräknas på kan tillgodoräknas som

pensionspoäng inom ålderspensioneringen på grund av bestämmelsen i 1

kap. 3 § tredje stycket AFL. Försäkringsbegreppet föreslås tills vidare,

enligt vad som utvecklats i avsnitt 7, få i princip samma utformning i det

reformerade ålderspensionssystemet. Konsekvenserna av den nu före-

slagna lösningen skulle om ingen särskild regel införs bli att den

utomlands bosatte tillgodoräknas hela antagandeinkomsten som pen-

sionsgrundande belopp, eftersom bruttolivräntan, som skall ligga i

botten på inkomststapeln, inte är pensionsgrundande. Detta överens-

stämmer också principiellt sett med vad som gäller i dag eftersom den

försäkrade enligt garantiregeln i 11 kap. 6 § sista stycket AFL alltid

skall tillgodoräknas pensionspoäng för ålderspension motsvarande minst

hela antagandepoängen.

De konsekvenser som den föreslagna lösningen, enligt vad som ovan

redovisats, får för en icke-EES-medborgare utgör, enligt vår uppfattning,

inte skäl att i detta sammanhang lämna förslag om en särskild regel i

detta avseende.

Frågan om den framtida utformningen av arbetsskadeförsäkringen har

behandlats av Arbetsskadeutredningen 1997 i betänkandet Den framtida

arbetsskadeförsäkringen (SOU 1998:37). Motsvarande spörsmål

rörande förtidspensionering tas upp i Förtidspensionsutredningens

betänkande Ohälsoförsäkringen Trygghet och aktivitet (SOU

1997:166). Båda dessa betänkanden är föremål för vidare beredning

inom Socialdepartementet och resultatet härav kan komma att påverka

de nu aktuella reglerna för samordning av de båda förmånerna.

Även den tidigare berörda frågan om hur reglerna skall tillämpas för

vissa utomlands bosatta personer är beroende av vilka förslag rörande

försäkringsbegreppet inom socialförsäkringsområdet som kan komma

att lämnas till följd av den pågående beredningen av Utredningens om

socialförsäkringens personkrets betänkande, En lag om socialförsäk-

ringar (SOU 1997:72). De i detta sammanhang lämnade förslagen om

samordningen mellan förtidspension och arbetsskadelivränta får även

mot denna bakgrund därför ses som temporära.

9.4.2 Pensionsrätt för pensiongrundande ersättning som

utbetalas för förfluten tid

Regeringens förslag: Har en ersättning som är pensionsgrundande

eller för vilken pensionsgrundande belopp för antagandeinkomst skall

beräknas betalats ut till den försäkrade och beviljas denne senare för

samma tid annan ersättning som är pensionsgrundande och samordnad

med den tidigare utbetalda ersättningen, skall den senare beviljade

ersättningen vara pensionsgrundande endast fr.o.m. den månad den

börjar betalas ut löpande. Motsvarande skall gälla om den försäkrade

beviljas förtidspension för tid för vilken annan pensionsgrundande

ersättning som är samordnad med förtidspensionen redan har betalats

ut.

Om förtidspension och arbetsskadelivränta eller annan

motsvarande livränta beviljas samtidigt skall, vid tillämpning av

ovanstående, förtidspensionen anses ha betalats ut först.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag dock att promemorians förslag inte

innehöll någon regel för det fall att förtidspension och

arbetsskadelivränta beviljas samtidigt.

Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a

Riksförsäkringsverket (RFV), Kammarrätten i Stockholm och TCO

ifrågasätter om antagandeinkomsten, vid samordning med tidigare

utbetalda förmåner, endast skall vara pensionsgrundande fr.o.m. den

månad då förtidspensionen börjar betalas ut och menar att detta i vissa

fall kan få negativa följder för den enskilde.

Skälen för regeringens förslag: En annan fråga än den som behand-

lats i föregående avsnitt är vad som ur pensionsrättssynpunkt skall ske då

förtidspension beviljas retroaktivt för tid då t.ex. samordnad arbets-

skadelivränta eller sjukpenning redan har utgetts. Situationen kan också

vara den omvända, dvs. att arbetsskadelivränta beviljas retroaktivt för tid

då samordnad förtidspension eller sjukpenning redan har utgetts. En

ytterligare möjlighet är att sjukpenning har utbetalats under viss tid, att

sedan förtidspension beviljas för samma tid och, efter ytterligare tid, att

även arbetsskadelivränta beviljas för den tidsperioden. Slutligen kan det

förekomma att förtidspension och arbetsskadelivränta beviljas samtidigt

för förfluten tid.

Såvitt avser utbetalningarna i sig sker en avräkning mot redan utbetalda

belopp avseende samma inkomstförlust. Om den försäkrade t.ex.

uppburit sjukpenning under viss tid och tillgodoräknas pensionsrätt på

grundval härav, är frågan emellertid vad som i pensionsrättshänseende

skall gälla om den försäkrade sedan för samma tid beviljas förtidspen-

sion och/eller arbetsskadelivränta (eller annan sådan pensionsgrundande

ersättning).

Under det fortsatta beredningsarbetet har olika möjligheter övervägts.

Ett sätt vore att inte konstruera någon särskild regel för hur samord-

ningen skall ske retroaktivt. Detta skulle innebära att det när en förmån

fastställs retroaktivt skulle kunna behöva göras en omräkning av pen-

sionsrätt som redan kan vara fastställd för en annan förmån avseende

samma inkomstbortfall. Om t.ex förtidspension utgetts för viss tid och

arbetsskadelivränta därefter beviljas för samma tid skulle resultatet bli

att den på grund av antagandeinkomsten redan fastställda pensionsrätten

får räknas om eftersom, enligt den ovan föreslagna regeln, i första hand

arbetsskadelivräntan skall vara pensionsgrundande. Om den försäkrade i

stället för viss tid uppburit sjukpenning och tillgodoräknats pensionsrätt

för denna och senare beviljas förtidspension för samma tid, skulle det

däremot krävas en särskild regel för att inte den försäkrade i denna

situation fullt ut skulle tillgodoräknas pensionsrätt för

antagandeinkomst utöver den tidigare tillgodoräknade pensionsrätten.

Om en särskild regel konstrueras med innebörd att den redan fastställda

pensionsrätten i stället skulle räknas om, skulle det emellertid uppstå

administrativa problem bl.a. eftersom det i beslutet om pen-

sionsgrundande inkomst från skattemyndigheten inte sker någon

särredovisning av hur stor del av inkomsten som avser sjukpenning.

En annan lösning är att i stället konstruera en regel som innebär att ar-

betsskadelivräntan, till den del denna är samordnad med sjukpenning

eller förtidspension, endast är pensionsgrundande fr.o.m. den månad då

arbetsskadelivräntan börjar utbetalas löpande. Motsvarande skulle gälla

för förtidspensionärers antagandeinkomst. Om en försäkrad sålunda

först har beviljats förtidspension för vilken har tillgodoräknats

pensionsrätt och därefter retroaktivt beviljas arbetsskadelivränta som är

samordnad med förtidspensionen skulle arbetsskadelivräntan inte vara

pensionsgrundande för tid före den månad då arbetsskadelivräntan börjar

utbetalas löpande. På motsvarande sätt skulle förtidspensionärers

antagandeinkomst inte vara pensionsgrundande för tid före

utbetalningsmånaden, om förtidspensionen är samordnad med tidigare

utgiven arbetsskadelivränta. Någon konflikt mellan pensionsrätt för

sjukpenning å ena sidan och senare, för samma tid retroaktivt beviljad

förtidspension eller arbetsskadelivränta å andra sidan, skulle med denna

lösning inte behöva uppkomma. Lösningen förutsätter dock att det vid

rapporteringen till skattemyndigheten av hur stor arbetsskadelivränta

som har beviljats framgår hur mycket som är pensionsgrundande, t.ex.

genom att det anges vilken tid denna avsett och till vilken del annan

samordnad ersättning utgetts för samma tid.

En invändning som skulle kunna resas mot lösningen är att exempelvis

sjukpenningen i många fall kan vara lägre än arbetsskadelivräntan eller

antagandeinkomsten för samma tid. Den försäkrade skulle alltså kunna

hävda att pensionsrätt för förfluten tid bör tillgodoräknas även på den del

av antagandeinkomsten som överstiger sjukpenningen. Mot detta kan

anföras att sjukpenning endast utges för akut sjukdomstid och att den

försäkrade för tid därefter, om nedsättningen i arbetsförmåga består,

kommer att beviljas sjukbidrag eller annan motsvarande ersättning.

Vidare är det till följd av kollektivavtal m.m. vanligt förekommande

att den försäkrade därutöver ges pensionsgrundande kompensation för

det inkomstbortfall han eller hon drabbats av. Detta leder till att de skill-

nader i ersättningsnivå som kan förekomma inte får någon större

betydelse för ålderspensionens storlek.

Det skulle också kunna hävdas att den nu diskuterade lösningen kan få

icke önskvärda effekter genom att ett dröjsmål i handläggningen kan

medföra att särskilt arbetsskadeförsäkringen för viss tid skulle kunna

undandra sig ansvaret att betala ålderspensionsavgift för en arbetsskade-

livränta och att avgiften i sådant fall i stället får betalas av sjukförsäk-

ringen eller förtidspensionsförsäkringen. Mot bakgrund av att de förslag

som här läggs fram är temporära i avvaktan på den fortsatta beredningen

av Förtidspensionsutredningens betänkande bör denna eventuella kon-

sekvens inte heller anses utgöra hinder för att den nu diskuterade lös-

ningen väljs. Lösningen torde vidare ur administrativ synvinkel vara för-

enad med betydande fördelar. Enligt regeringens uppfattning talar det

anförda till övervägande del för den föreslagna lösningen.

Regeringen föreslår således att antagandeinkomsten i den del och

till den tid förtidspensionen är samordnad med tidigare utbetalda

förmåner skall vara pensionsgrundande endast fr.o.m den månad då

förtidspensionen börjar utbetalas löpande. Detta innebär att om annan

pensionsgrundande ersättning, t.ex. sjukpenning, har betalats ut för

samma månad och den är samordnad med förtidspensionen så skall

antagandeinkomsten inte vara pensionsgrundande för den månaden.

Vidare föreslår vi att motsvarande skall gälla såvitt avser

arbetsskadelivränta och andra pensionsgrundande ersättningar som

beviljas för tid för vilken samordnad förtidspension eller annan

samordnad pensionsgrundande ersättning redan har betalats ut. För det

fall att förtidspension och arbetsskadelivränta eller annan motsvarande

livränta beviljas samtidigt föreslår vi, vid tillämpning av ovanstående, att

förtidspensionen skall anses ha betalats ut först.

Den pensionsgrundande inkomst som beräknas enligt de nu föreslagna

reglerna kommer att ligga till grund för fastställande av både pensions-

rätt i det reformerade systemet och pensionspoäng i ATP-systemet.

Såvitt avser förtidspension beräknas, enligt de här lämnade förslagen,

pensionspoäng för ATP på grundval av antagandepoäng efter samma

principer som pensionsgrundande belopp enligt det reformerade syste-

mets regler. Det sagda innebär således att retroaktiva ersättningar som

är samordnade med annan pensionsgrundande ersättning eller med

förtidspension inte heller kommer att ge pensionsrätt för retroaktiv tid

inom ATP-systemet. Vidare föreslås att antagandepoäng skall ge upphov

till pensionsrätt inom ATP-systemet först fr.o.m. den månad då förtids-

pensionen då denna är samordnad med annan pensionsgrundande

ersättning löpande börjar betalas ut. Några särskilda problem torde

således med förslagen här inte uppstå såvitt gäller samordningen för

retroaktiv tid i ATP-systemet.

9.5 Förtidspensionärers rätt till pensionsrätt för barnår

Regeringens förslag: Förtidspensionärer skall tillgodoräknas pen-

sionsrätt för barnår enligt samma regler som gäller för andra försäk-

rade.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig över

denna del av förslaget.

Skälen för regeringens förslag: En fråga som övervägdes av Pen-

sionsarbetsgruppen och i princippropositionen var i vad mån förtidspen-

sionärer skall kunna tillgodoräknas pensionsrätt för barnår. Pensionsar-

betsgruppen gjorde den bedömningen att förtidspensionärer bör kunna

tillgodoräknas pensionsrätt för barnår enligt i huvudsak samma principer

som förvärvsaktiva. I princippropositionen instämde regeringen i den

bedömningen. Något förslag lades emellertid inte fram, med motive-

ringen att ställning inte togs till förtidspensioneringens framtida ut-

formning och till regler för intjänande av ålderspensionsrätt för

personer som beviljas förtidspension i ett reformerat

förtidspensionssystem.

Frågan om utformningen av förtidspensioneringen i framtiden är, som

tidigare nämnts, föremål för fortsatt beredning. Något förslag om pen-

sionsrätt för barnår för den som kommer att beviljas förtidspension en-

ligt reformerade regler därom kan därför inte läggas fram nu.

Med den utformning reglerna för tillgodoräknande av pensionsrätt för

barnår och för förtidspensionärers antagandeinkomst har i det förslag

som nu läggs fram, föreligger inget administrativt hinder mot att förtids-

pensionärer tillgodoräknas pensionsrätt för barnår enligt de regler som

skall gälla för förvärvsaktiva och detta oavsett om förtidspensionen be-

räknas på antagandepoängen eller inte.

Som en mera principiell invändning skulle dock kunna ifrågasättas om

även den som uppbär hel förtidspension skall kunna tillgodoräknas pen-

sionsrätt för barnår. Ålderspensionsrätten för förtidspensionärer

påverkas nämligen inte av förekomsten av barn. Det skall emellertid

generellt sett inte finnas något krav på att den som skall kunna

tillgodoräknas pensionsrätt för barnår faktiskt måste ha avstått från

förvärvsarbete och därigenom fått lägre inkomster och minskad

ålderspensionsrätt. Något bärande skäl att undanta dem som uppbär hel

förtidspension från rätten att tillgodoräknas pensionsrätt för barnår eller

för att föreslå särregler för personer med hel eller partiell

förtidspension torde därför inte föreligga.

Regeringen föreslår således att personer, som redan har

förtidspension eller som framöver kommer att nybeviljas förtidspension

enligt nuvarande regler i AFL, skall kunna tillgodoräknas pensionsrätt

för barnår på samma villkor som skall gälla för andra försäkrade. Det

pensionsgrundande beloppet för barnår kan därvid beräknas på samma

sätt för förtidspensionärer som för andra försäkrade. Samtliga

beräkningsmodeller kan således tillämpas.

Enligt vad som framgår av förslagen i avsnitten 11.5 och 11.6 kan ett

pensionsgrundande belopp för antagandeinkomst få betydelse i flera

hänseenden. För det första skall i utfyllnadsinkomsten för det aktuella

året räknas in såväl det pensionsgrundande beloppet för antagande-

inkomst som eventuella övriga pensionsgrundande inkomster och

belopp. För det andra skall i den individuella jämförelseinkomsten, dvs.

inkomsten året före barnets födelse, räknas in den försäkrades pensions-

grundande inkomst det året samt det pensionsgrundande belopp för

antagandeinkomst som kan ha tillgodoräknats den försäkrade för samma

år. Vidare skall pensionsgrundande belopp för antagandeinkomst lik-

ställas med pensionsgrundande inkomst vid bedömningen av om för-

värvsvillkoret är uppfyllt.

10 Pensionsrätt för plikttjänstgöring

10.1 Pensionsgrundande plikttjänstgöring

Regeringens förslag: Pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring skall under vissa förutsättningar i övrigt

tillgodoräknas en försäkrad som genomgår grundutbildning enligt

lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna har inte kommen-

terat denna del av förslaget. Pensionärernas Riksorganisation och

Kammarrätten i Stockholm har inga erinringar mot förslaget. Svenska

Arbetsgivareföreningen och Sveriges Industriförbund har ansett att

kostnadsnivån i pensionssystemet är alltför hög och har därför avvisat

förslaget om pensionsrätt för plikttjänstgöring.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de antagna riktlinjerna för ål-

derspensionsreformen skall pensionsrätt för värnpliktstjänstgöring till-

godoräknas i särskild ordning. I princippropositionen angavs att pen-

sionsrätt skall tillgodoräknas i form av ett pensionsgrundande belopp för

grundutbildning i samband med värnplikt eller vapenfri tjänst samt för

militär grundutbildning för kvinnor.

Skyldighet att tjänstgöra inom totalförsvaret och att i samband därmed

genomgå grundutbildning regleras sedan den 1 juli 1995 i lagen

(1994:1809) om totalförsvarsplikt. Därutöver kan kvinnor frivilligt ge-

nomgå militär grundutbildning, vilket sedan den 1 juli 1995 regleras i

lagen (1994:1810) om möjlighet för kvinnor att fullgöra värnplikt eller

civilplikt med längre grundutbildning.

Enligt lagen om totalförsvarsplikt gäller totalförsvarsplikt för varje

svensk medborgare samt för utländsk medborgare som är bosatt i

Sverige. Totalförsvarsplikt kan fullgöras som värnplikt, civilplikt eller

allmän tjänsteplikt. Värnplikt fullgörs inom det militära försvaret.

Civilplikt kan fullgöras såväl inom det militära som inom det civila för-

svaret. En totalförsvarspliktig kan efter ansökan få rätt att vara vapenfri

och får då inte skrivas in för utbildning till en befattning som är förenad

med bruk av vapen eller mot sin vilja skrivas in för tjänstgöring i För-

svarsmakten. Allmän tjänsteplikt innebär en skyldighet att under perio-

der med höjd beredskap antingen tjänstgöra i en ordinarie anställning

eller att efter anvisning av en myndighet utföra vissa arbetsuppgifter.

Såväl värnplikt som civilplikt omfattar grundutbildning, repetitionsut-

bildning, beredskapstjänstgöring och krigstjänstgöring. Den allmänna

tjänsteplikten innebär däremot enbart en skyldighet att tjänstgöra under

perioder med höjd beredskap.

Skyldighet att fullgöra värnplikt och sådan civilplikt som förutsätter

en grundutbildning längre än 60 dagar gäller för män som är svenska

medborgare och som är mellan 19 och 47 år. Under normala

förhållanden upphör dock skyldigheten att fullgöra grundutbildning om

den totalförsvarspliktige inte har kallats in till sådan utbildning före

utgången av det år då han fyller 24 år.

Inskrivning för värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning

skall ske i samband med mönstring. Jämfört med vad som gällde enligt

tidigare regler ger den nya lagen om totalförsvarsplikt större

möjligheter att ta ut personer till tjänstgöring inom annan del av

totalförsvaret än inom Försvarsmakten.

Kvinnor är liksom enligt tidigare gällande lagstiftning inte skyldiga att

genomgå mönstring. En kvinna kan dock, enligt lagen om totalför-

svarsplikt, efter en särskild utredning bli inskriven för civilplikt om-

fattande bl.a. en grundutbildning på högst 60 dagar. Vidare kan en kvinna,

enligt lagen om möjlighet för kvinnor att fullgöra värnplikt eller

civilplikt med längre grundutbildning, frivilligt genomgå en antagnings-

prövning som motsvarar den mönstring som män genomgår. Som ett re-

sultat av en sådan antagningsprövning kan kvinnan skrivas in för värnplikt

eller civilplikt som är förenad med en grundutbildning överstigande 60

dagar.

Pensionsarbetsgruppen föreslog i sitt betänkande att värnpliktig och

vapenfri grundutbildning enligt då gällande regler samt militär grundut-

bildning för kvinnor skulle grunda pensionsrätt i det reformerade ålders-

pensionssystemet. Under remissbehandlingen av arbetsgruppens be-

tänkande framfördes, mot bakgrund av den då aviserade nya lagstift-

ningen, synpunkten att all typ av grundutbildning för totalförsvarspliktiga

borde göras pensionsgrundande, dvs. oavsett om det rör sig om värnplikt

eller civilplikt. Enligt princippropositionen skulle detta övervägas under

den fortsatta beredningen.

Något skäl att frångå ställningstagandet att grundutbildning inom

ramen för värnplikt skall grunda rätt till ålderspension har inte fram-

kommit. Grundutbildning för totalförsvarspliktiga som fullgör civilplikt

omfattar i huvudsak samma typer av utbildningar som tidigare fanns

inom ramen för den vapenfria grundutbildning, som enligt antagna rikt-

linjer skall vara pensionsgrundande. Även grundutbildning för dessa

totalförsvarspliktiga bör därför enligt vår uppfattning grunda pensions-

rätt.

Regeringen föreslår således att pensionsgrundande belopp enligt en

särskild nedan beskriven ordning skall tillgodoräknas dem som genom-

går grundutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt. Som kommer att

framgå av nästföljande avsnitt kommer emellertid endast längre grundut-

bildning att få betydelse i pensionsrättshänseende.

En kvinna som enligt lagen om möjlighet för kvinnor att fullgöra värn-

plikt eller civilplikt med längre grundutbildning skrivits in för värnplikt

eller civilplikt skall anses genomgå utbildning enligt lagen om totalför-

svarsplikt (jfr bet. 1994/95:FöU1 s. 32 f). När det i det följande

hänvisas till totalförsvarspliktiga som genomgår utbildning enligt lagen

om totalförsvarsplikt avses därför även kvinnor, som skrivits in i

ovannämnda ordning.

Endast de som genomgår grundutbildning kommer enligt förslaget att

kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp. Det innebär att t.ex.

yrkes- eller reservofficersutbildning inte kommer att vara pensionsrätts-

grundande. Regeringens förslag överensstämmer i denna del med de an-

tagna riktlinjerna för ålderspensionsreformen.

Av övergångsbestämmelserna till lagen om totalförsvarsplikt framgår

att den som efter lagens ikraftträdande påbörjar grundutbildning skall

anses genomgå grundutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt även

om inkallelse till utbildning har skett före ikraftträdandet. Har utbildning

enligt den tidigare värnpliktslagen eller lagen om vapenfri tjänst redan

påbörjats gäller dock alltjämt de äldre bestämmelserna om tjänstgöring.

I övergångsbestämmelserna till lagen om möjlighet för kvinnor att

fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning anges att

för den som före ikraftträdandet antagits till grundutbildning enligt den

äldre lagen om militär grundutbildning för kvinnor gäller den äldre

lagen.

Vid tidpunkten för ikraftträdande av det reformerade ålderspensions-

systemets regler år 1999 kommer samtliga som har påbörjat

tjänstgöring enligt värnpliktslagen eller lagen om vapenfri tjänst också

att ha avslutat utbildningen. Detsamma torde gälla de kvinnor som

påbörjat grundutbildning enligt lagen om möjlighet för kvinnor att

fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning. Några

särskilda övergångsbestämmelser för tillgodoräknande av

pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring enligt denna lagstiftning

behövs därför inte för framtiden. Enligt de antagna riktlinjerna skall

emellertid pensionsgrundande belopp för värnplikt m.m. kunna

tillgodoräknas fr.o.m. år 1995. Frågan om tillgodoräknande av

pensionsgrundande belopp för tid före ikraftträdandet av det

reformerade ålderspensionssystemet behandlas i avsnitt 15.

I princippropositionen benämndes den pensionsrätt som här avses

pensionsgrundande belopp för värnplikt. Med hänsyn till att andra tjänst-

göringsformer än värnplikt med den innebörd som anges i den nya lag-

stiftningen skall kunna ge upphov till pensionsrätt föreslår vi i stället

begreppet pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring.

Regeringen har tillsatt en parlamentariskt sammansatt utredning för

att göra en översyn av tillämpningen av systemet med totalförsvarsplikt

(dir. 1997:106). Utredningen, som skall överlämna sitt slutbetänkande

senast den 1 februari 2000, har att behandla en rad övergripande frågor,

bl.a. angående olika tjänstgöringars omfattning. För det fall utredningens

förslag skulle leda till lagstiftning som innebär att villkoren för

plikttjänstgöring påverkas, kan uppstå behov av att även frågan om

villkoren för pensionsrätt för framtida plikttjänstgöring ses över.

10.2 Viss minsta tjänstgöringstid

Regeringens förslag: För att pensionsgrundande belopp för plikt-

tjänstgöring skall tillgodoräknas skall tjänstgöring under grund-

utbildning ha pågått under minst 120 dagar utan att mellankommande

beslut som innebär att utbildningen avbryts har meddelats. Vid

bedömningen om villkoret om minst 120 dagars tjänstgöring är

uppfyllt skall hänsyn tas endast till dagar för vilka dagersättning enligt

lagen om totalförsvarsplikt betalats ut.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Totalförsvarets pliktverk (Pliktverket) föreslår

att pensionsgrundande belopp skall tillgodoräknas den som genomgår

längre grundutbildning än 60 dagar och för vilka dagar dagersättning har

utbetalats samt att inga regler om avbrott skall införas.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de antagna riktlinjerna skall

en försäkrad tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för värnplikt

endast under förutsättning att tjänstgöring under grundutbildning

fullgjorts under viss minsta tid. I princippropositionen angavs denna

minimiperiod till fyra månader.

Enligt lagen om totalförsvarsplikt är den längsta perioden för grundut-

bildning 615 dagar för den som skrivits in för värnplikt och 320 dagar

för den som skrivits in för civilplikt. Även i den tidigare lagstiftning

som reglerade tjänstgöringsskyldighet inom totalförsvaret angavs

grundutbildningens längd i termer av dagar. Det är därför ändamålsenligt

att också villkoret i pensionslagstiftningen om grundutbildningens längd

anges som ett visst minsta antal dagar. I Ds 1995:41 förslogs därför att

pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring skall tillgodoräknas om

grundutbildningen har pågått under minst 120 dagar motsvarande den av

riksdagen fastlagda tidsgränsen på fyra månader. Pliktverket har invänt

mot denna tidsgräns och framfört att man i lagen om totalförsvarsplikt

skiljer mellan grundutbildning längre än 60 dagar och annan utbildning

och att tidsgränsen 120 dagar således inte har någon motsvarighet i den

lagstiftningen. Vidare har Pliktverket påpekat att pensionsgrundande

dagpenning betalas ut för repetitionsutbildning och grundutbildning som

är kortare än 60 dagar samt att en nedre gräns om 120 dagar för pen-

sionsgrundande belopp för plikttjänstgöring skulle leda till den enligt

verket orimliga konsekvensen att utbildning kortare än 60 dagar är kvali-

ficerande för pensionsrätt samtidigt som grundutbildning längre än 60

dagar men kortare än 120 dagar inte är det. Pliktverket föreslår således

att tidsgränsen bestäms till 60 dagar. Regeringen delar inte denna upp-

fattning. Avsikten med införandet av pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring är att kompensera främst dem som genomgår en icke

frivillig grundutbildning inom totalförsvaret för att de under utbildnings-

tiden inte kan tjäna in pensionsrätt genom arbete. Korta

tjänstgöringstider medför inte något i pensionshänseende betydande

inkomstbortfall särskilt mot bakgrund av att de som är aktuella för

grundutbildning inom totalförsvaret i många fall inte har hunnit skaffa

sig några större förvärvsinkomster. Det är först vid längre frånvaro från

förvärvslivet exempelvis sex månader eller mer som den uteblivna

möjligheten att förvärvsarbeta som plikttjänstgöringen innebär kan antas

få betydelse ur pensionshänseende. Mot denna bakgrund bör

pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring endast få tillgodoräknas

om tjänstgöringen omfattar en viss, längre tid. Någon ändring i

jämförelse med tidigare presenterade förslag är emellertid för

närvarande inte motiverad. Regeringen föreslår alltså, i enlighet med de

antagna riktlinjerna, att den minsta tjänstgöringstiden skall bestämmas

till 120 dagar.

Regeln om viss minsta tjänstgöringstid innebär att pensionsgrundande

belopp inte tillgodoräknas så länge antalet tjänstgöringsdagar i en

grundutbildning inte nått upp till 120. Så snart antalet dagar överstiger

120, skall däremot i princip alla dagar dvs. även tjänstgöringsdagar

dessförinnan beaktas som underlag vid tillgodoräknandet av pensions-

grundande belopp.

En grundutbildning som i sig uppgår till minst 120 dagar kan vara för-

lagd så att tjänstgöringsdagarna fördelar sig på olika sidor av ett års-

skifte. I en sådan situation anser vi att pensionsgrundande belopp skall

tillgodoräknas för vart och ett av åren i förhållande till det antal dagar

som fullgjorts respektive år. Eftersom pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring enligt vad som föreslås i avsnitt 15.3 skall kunna

tillgodoräknas även för åren 1995 1998, gäller vad som nu sagts också i

fråga om den som genomgår grundutbildning som sträcker sig över års-

skiftet 1998/1999 då det reformerade pensionssystemets

intjänanderegler träder i kraft. Vad som föreslås i fråga om utbildning

som pågår över årsskiftet 1994/1995 redovisas i avsnitt 15.3.

Det kan förekomma att den som genomgår grundutbildning antingen

avbryter utbildningen eller gör ett tillfälligt uppehåll i denna. Den som

avbryter sin grundutbildning kan med vissa undantag kallas in på nytt till

sådan utbildning.

Enligt lagen om totalförsvarsplikt kan beslut om avbrott i grundutbild-

ning fattas i fyra olika situationer. Den första situationen är när den

totalförsvarspliktige varit frånvarande från tjänsten under så lång tid att

målet med utbildningen inte kommer att uppnås. Frånvaron kan antingen

vara olovlig eller bero på sjukdom eller skada som personen ådragit sig i

tjänsten eller på fritiden. Den som drabbats av skada eller sjukdom i

tjänsten kommer regelmässigt att kompenseras genom förmåner från

sjukförsäkringssystemet eller genom förmåner som utgår enligt lagen

(1977:265) om statligt personskadeskydd, vilka förmåner är pensions-

grundande. En annan situation är när den som fullgör tjänstgöringen på

grund av tillfällig nedsättning av den fysiska eller psykiska prestations-

förmågan kan antas komma att vara frånvarande från tjänsten så länge att

målet med utbildningen inte kommer att nås. Beslut om avbrott kan även

fattas om den som fullgör tjänstgöringen har ansökt om rätt att vara

vapenfri. En fjärde situation då beslut om avbrott kan fattas är om den

som fullgör tjänstgöringen vägrar eller underlåter att fullgöra sina skyl-

digheter under tjänstgöringen och det kan antas att skyldigheterna inte

heller fortsättningsvis kommer att fullgöras. Härutöver kan Pliktverket

eller annan myndighet under vissa förutsättningar besluta att ändra ett

inskrivningsbeslut med den verkan att utbildningen avbryts. Något beslut

om avbrott enligt lagen om totalförsvarsplikt fattas dock inte i en sådan

situation, men beslutet innebär att utbildningen avbryts. En totalför-

svarspliktig kan även vara borta från tjänstgöringen mera tillfälligt, t.ex.

under en kortare sjukledighet. Något beslut som innebär att utbildningen

avbryts fattas då inte utan frånvaron ses som ett tillfälligt uppehåll i ut-

bildningen.

Frågan om pensionsgrundande belopp i fall av tillfälligt uppehåll i en

grundutbildning respektive avbrott i förening med senare inkallelse till

ny grundutbildning berördes inte i de antagna riktlinjerna. I Ds 1995:41

föreslogs mot bakgrund av vad som anförts ovan att om en grundutbild-

ning återupptas efter ett avbrott eller en ny grundutbildning påbörjas

skall tjänstgöringsdagar före respektive efter avbrottet inte kunna läggas

samman för uppfyllande av minimivillkoret om 120 dagars tjänstgöring.

Däremot föreslogs i promemorian att dagar före och efter tillfälliga

uppehåll under en och samma grundutbildning skall få läggas samman.

Pliktverket har föreslagit att reglerna om avbrott utgår. Som anförts

ovan är det bakomliggande syftet med pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring att en längre tids frånvaro från arbetsmarknaden skall

kompenseras i pensionshänseende. Mot denna bakgrund bör utgångs-

punkten vara att minimivillkoret om 120 dagars tjänstgöring avser en

sammanhängande tid. Regeringen instämmer därför i departementspro-

memorians förslag i denna del. Med beslut om avbrott enligt lagen om

totalförsvarsplikt bör även jämställas annat beslut som innebär att utbild-

ningen avbryts.

Regeringen föreslår således att pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring skall tillgodoräknas en försäkrad endast om tjänst-

göringen pågått under minst 120 dagar utan mellankommande beslut

som innebär att utbildningen avbryts.

Under den fortsatta beredningen av reglerna för plikttjänstgöring har

det framkommit att praxis hittills har varierat när det gäller i vilka situa-

tioner beslut fattas om avbrott av en grundutbildning på grund av att den

tjänstgöringsskyldige varit frånvarande under så lång tid att han eller hon

inte kommer att uppfylla utbildningsmålet. En huvudprincip har

emellertid varit att en person skall ha varit frånvarande åtminstone under

en tid motsvarande en tiondel av den uppställda grundutbildningstiden.

Vidare har framkommit att det inte finns någon enhetlig rutin för att

löpande under grundutbildningen registrera frånvarodagar som hänför

sig till tiden före ett beslut om att avbryta en grundutbildning.

Den bristande enhetligheten i hittillsvarande praxis medför i kombina-

tion med de varierande rutinerna för registrering av antalet frånvarodagar

att en person skulle kunna tillgodoräknas ett stort antal frånvarodagar

som fullgjorda tjänstgöringsdagar. Detta skulle i sin tur kunna innebära

att frånvarodagar skulle kunna läggas till grund för uppfyllandet av kravet

på att ha fullgjort 120 dagars tjänstgöring. I de fall en totalför-

svarspliktig har legitima skäl för sin frånvaro får det visserligen

bedömas som rimligt att frånvarodagar kan läggas till grund för

uppfyllandet av det nämnda kravet. Samma bedömning kan dock inte

göras när någon olovligen avviker eller håller sig undan från en grundut-

bildning.

Till undvikande av icke önskvärda konsekvenser i detta avseende före-

slår vi att som fullgjorda tjänstgöringsdagar skall räknas endast dagar för

vilka det utbetalats dagersättning enligt lagen om totalförsvarsplikt.

Någon dagersättning utbetalas nämligen inte för dagar då någon olov-

ligen avvikit eller hållit sig undan. Med en bestämmelse av denna inne-

börd kommer sålunda dagar med olovlig frånvaro inte att kunna läggas

till grund för uppfyllandet av kravet på 120 fullgjorda tjänstgöringsdagar.

10.3 Beräkning av pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring m.m.

Regeringens förslag: Under förutsättning att den

totalförsvarspliktige har uppfyllt kravet på minst 120 dagars

tjänstgöring skall han eller hon tillgodoräknas ett pensionsgrundande

belopp som, för varje dag som grundutbildning enligt lagen om

totalförsvarsplikt har fullgjorts och för vilken dagersättning har

uppburits, motsvarar 50 % av den genomsnittliga pensionsgrundande

inkomsten för samtliga försäkrade under 65 års ålder för vilka det

fastställts sådan inkomst, delad med 365.

Den som ansvarar för utbildningen av den totalförsvarspliktige

skall till Pliktverket lämna uppgifter om utbetalda dagersättningar

och om beslut som innebär att utbildningen avbryts.

För att tillgodoräknat pensionsgrundande belopp för plikttjänst-

göring skall påverka storleken på den pension som faktiskt skall be-

talas ut, skall krävas att det s.k. förvärvsvillkoret är uppfyllt.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag med de undantagen att det i departements-

promemorian inte fanns någon bestämmelse om rapporteringsskyldighet

från de utbildningsansvariga till Pliktverket samt att det s.k.

förvärvsvillkoret har skärpts i förhållande till vad som föreslogs i

departementspromemorian.

Remissinstanserna: Pliktverket föreslår att den som svarar för

utbildningen av totalförsvarspliktiga skall ansvara för att

försäkringskassorna får det underlag de behöver för beräkning av

pensionsgrundande belopp.

Skälen för regeringens förslag: Enligt antagna riktlinjer skall den

som är berättigad till pensionsgrundande belopp för värnplikt tillgodo-

räknas ett månatligt belopp motsvarande en tolftedel av 50 % av genom-

snittsinkomsten för alla försäkrade. Beloppets storlek skall vara

enhetligt för alla och oberoende av den försäkrades inkomstförhållanden

i övrigt.

Även i det lagförslag som regeringen nu lägger fram baseras beräk-

ningen av det pensionsgrundande beloppet för plikttjänstgöring på en

genomsnittsinkomst. Vid beräkningen av denna genomsnittsinkomst

föreslår vi liksom vi föreslår beträffande beräkningen av pensions-

grundande belopp för barnår att hänsyn skall tas endast till inkomster

understigande intjänandetaket och att endast inkomster som uppburits av

försäkrade som under året uppnått 16 men inte 65 års ålder skall

medräknas. Samtliga pensionsgrundande inkomster som för ett visst år

fastställts för personer som då inte uppnått 65 års ålder skall läggas

samman. Detta belopp skall därefter divideras med antalet försäkrade

som under året inte uppnått 65 års ålder för vilka det fastställts

pensionsgrundande inkomst. (För försäkrade som under det aktuella året

inte fyllt 16 år fastställs ingen pensionsgrundande inkomst). Av den på

detta sätt beräknade genomsnittsinkomsten skall 50 % utgöra

utgångspunkt vid beräkningen av det pensionsgrundande beloppet för

plikttjänstgöring.

Grundutbildningens längd fastställs inte till ett visst antal månader

utan till ett visst antal dagar. Med hänsyn härtill skulle det vara förenat

med administrativa svårigheter att beräkna det pensionsgrundande

beloppet i förhållande till antalet fullgjorda kalendermånader.

Regeringen föreslår därför att en försäkrad skall tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring per fullgjord

tjänstgöringsdag.

Enligt de bestämmelser som reglerar tjänstgöringsskyldigheten i

totalförsvaret räknas även lördagar, söndagar och övriga helgdagar som

tjänstgöringsdagar. Under ett kalenderår kan således det maximala an-

talet tjänstgöringsdagar uppgå till 365. Mot denna bakgrund bör för-

slaget utformas så att den försäkrade skall tillgodoräknas ett pensions-

grundande belopp som för varje tjänstgöringsdag motsvarar 50 % av den

för det året genomsnittliga pensionsgrundande inkomsten för alla

försäkrade under 65 års ålder för vilka det fastställts sådan inkomst,

delad med 365.

Som framgått av framställningen ovan i avsnitt 10.2 skall sådana dagar

under vilken en person olovligen avvikit eller undanhållit sig från en

grundutbildning inte räknas in vid bedömningen av om kravet på minst

120 dagars tjänstgöring har uppfyllts. För sådana dagar bör inte heller

pensionsgrundande belopp tillgodoräknas. Vi föreslår därför att sådant

belopp skall tillgodoräknas endast för dagar för vilka det utbetalats dag-

ersättning enligt lagen om totalförsvarsplikt.

Pliktverket ansvarar vad gäller de totalförsvarspliktiga i de flesta fall

för mönstring, inskrivning, krigsplacering, inkallelser, uppskov, avbrott

m.m. Däremot finns det inte hos Pliktverket registrerat uppgifter om ut-

betald dagersättning till de totalförsvarspliktiga eller för vilka dagar så-

dan ersättning har utbetalats. Pliktverket har anmärkt att dagersättning

beslutas och betalas ut av den myndighet, den kommun, det landsting

eller den kyrkliga kommun där den totalförsvarspliktige tjänstgör. Be-

träffande de totalförsvarspliktiga som tjänstgör hos bolag, föreningar,

samfälligheter, stiftelser eller annan enskild är det dock den myndighet

som enligt beredskapsförordningen (1993:242) är ansvarig för

funktionen som beslutar om och betalar ut ersättningen. Pliktverket har

därför föreslagit att den som svarar för utbildningen av

totalförsvarspliktiga skall åläggas att underrätta den allmänna

försäkringskassan om utbetald ersättning för beräkning av

pensionsgrundande belopp. Det är dock regeringens uppfattning att en

sådan ordning, som skulle innebära inrapportering från en mängd olika

instanser till de allmänna försäkringskassorna, inte är önskvärd.

Försäkringskassan kommer inom det reformerade pensionssystemet att

få ta emot en mängd information från ett flertal olika uppgiftslämnare.

Det är därför av värde att i möjligaste mån begränsa antalet

uppgiftslämnare. Regeringen föreslår att de som ansvarar för

utbildningen av totalförsvarspliktiga åläggs att till Pliktverket lämna

uppgift om för vilka dagar dagersättning har utbetalats samt om beslut

som innebär att tjänstgöringen avbryts i den mån sådant beslut inte har

fattats av Pliktverket. Regeringen avser därefter att i förordning besluta

om utlämnande från Pliktverket till den allmänna försäkringskassan av

sådana uppgifter som behövs för beräkning av pensionsgrundande

belopp.

För att pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring de facto skall

påverka storleken av den utgående ålderspensionen skall, enligt de an-

tagna riktlinjerna, krävas att den försäkrade tillgodoräknats såväl pen-

sionsgrundande inkomst som pensionsrätt under viss tid och av viss om-

fattning. Villkoret här benämnt förvärvsvillkoret avses vara det-

samma för pensionsrätt för plikttjänstgöring som för pensionsrätt för

barnår. I Ds 1995:41 föreslogs vissa förändringar av villkoret i för-

hållande till de antagna riktlinjerna. Enligt regeringens uppfattning bör

villkoret skärpas i förhållande till vad som föreslogs i departements-

promemorian. I avsnitt 11.6 kommer närmare att redogöras för villkoret

och vårt förslag till sådan förändring.

Regeringen föreslår att pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring skall påverka den utgående pensionens storlek bara om

förvärvsvillkoret, sådant det bestämts i det lagförslag som vi nu lägger

fram, är uppfyllt.

Enligt de antagna riktlinjerna skulle det för samma år inte vara möjligt

för en försäkrad att kombinera pensionsgrundande belopp för barnår

med pensionsgrundande belopp för värnpliktstjänstgöring. Detta

motiverades med att pensionsgrundande belopp för barnår kan beräknas

endast för helt kalenderår medan pensionsgrundande belopp för

värnplikt skulle beräknas månadsvis.

Under den fortsatta beredningen har frågan prövats på nytt. Mot bak-

grund av den nu förslagna utformningen av reglerna för tillgodoräknande

av respektive slag av pensionsgrundande belopp, föreligger inget

administrativt hinder mot att en försäkrad under ett och samma år får

tillgodoräkna sig sådana belopp för såväl barnår som plikttjänstgöring.

Något principiellt skäl som talar emot detta torde inte heller föreligga.

Till skillnad mot vad som anfördes i princippropositionen gör

regeringen, i likhet med vad som angavs i departementspromemorian, nu

den bedömningen att det bör vara möjligt att för ett och samma år

tillgodoräkna en försäkrad pensionsgrundande belopp för såväl barnår

som plikttjänstgöring. I det förslag som regeringen nu lägger fram finns

därför inte någon spärr mot att så sker.

Huruvida den försäkrade i praktiken kommer att tillgodoräknas något

pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring eller barnår kan dock i

vissa fall vara beroende av den försäkrades inkomstförhållanden i övrigt.

Har den försäkrade under samma år uppburit t.ex. förvärvsinkomster i

viss omfattning kan nämligen intjänandetaket bli av betydelse. Pensions-

grundande belopp för plikttjänstgöring eller barnår kommer därvid att

tillgodoräknas endast i den mån dessa inte tillsammans med den pen-

sionsgrundande förvärvsinkomsten överstiger intjänandetaket, dvs. 7,5

inkomstbasbelopp, eller för tid före införandet av ett inkomstbasbelopp

7,5 förhöjda prisbasbelopp. Om den försäkrade för ett och samma år

uppfyller villkoren för att kunna tillgodoräknas såväl pensionsgrundande

belopp för barnår som pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring

och det finns utrymme under intjänandetaket, skall han eller hon i

enlighet med vad som föreslås i avsnitt 13.1 först tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring och därefter pen-

sionsgrundande belopp för barnår.

11 Pensionsrätt för barnår

11.1 Inledning

Med ett livsinkomstbaserat ålderspensionssystem uppstår ett behov av

särskild kompensation i pensionshänseende för sådan frånvaro från ar-

betsmarknaden som inte rimligen bör slå igenom som minskad

pensionsrätt. Föräldrar med små barn avstår ofta helt eller delvis från att

förvärvsarbeta och får därvid vidkännas inkomstförluster. Även om

föräldrapenningförmånen kommer att utgöra pensionsgrundande

inkomst i det reformerade ålderspensionssystemet, kommer i ett

livsinkomstbaserat pensionssystem varje inkomstbortfall att påverka

pensionsutfallet och det är inte önskvärt att föräldrar med små barn

generellt sett drabbas i pensionshänseende.

Mot denna bakgrund slog riksdagen i de antagna riktlinjerna för pen-

sionsreformen fast att föräldrar med små barn utöver den pensionsrätt

de kan ha tjänat in på grund av förvärvsarbete m.m. skall kunna till-

godoräknas pensionsrätt enligt en särskild ordning i form av pensions-

grundande belopp, här kallat pensionsgrundande belopp för barnår.

Förslaget i princippropositionen, som antogs av riksdagen, grundade

sig på Pensionsarbetsgruppens förslag som det presenterats i

betänkandet Reformerat pensionssystem (SOU 1994:20). Efter fortsatt

beredning presenterades förslaget på nytt i Ds 1995:41, varvid vissa

preciseringar av reglerna föreslogs. Utgångspunkten under den fortsatta

beredningsarbetet har varit att söka en rimlig avvägning mellan å ena

sidan regler som är administrativt hanterbara och ger en möjlighet för

individen att överblicka systemet och å andra sidan regler som ger

individerna valfrihet och förhindrar att tillämpningen ger resultat som

framstår som orättvisa. Lagrådet har anfört att bestämmelserna om

barnår har blivit osedvanligt svårtillgängliga och ifrågasätter om de

föreslagna reglerna står i rimlig proportion till vad man uppnår i fråga

om resultat för den försäkrade. Lagrådet menar därför att det bör

övervägas om bestämmelserna kan förenklas. Regeringen instämmer i

Lagrådets synpunkt att regleringen om pensionsgrundande belopp för

barnår är komplex och i vissa delar svåröverskådlig, något som även

framförts av flera remissinstanser. Förslaget är emellertid resultatet av

en ingående politisk process och de olika alternativ systemet tar sikte på

personer i olika livssituationer med olika förvärvsmönster. Mot denna

bakgrund anser regeringen inte att några mer genomgripande

förändringar av förslaget bör genomföras. Det förslag regeringen nu

presenterar innehåller dock vissa förenklingar av regelverket.

Lagrådet har även förordat vissa konkreta förändringar jämfört med

tidigare förslag bl.a. vad avser situationen då föräldrarna inte kan komma

överens om vem som skall tillgodoräknas barnårsrätten. Som framgår av

förslagen i avsnitt 11.3 och 15.4 föreslår regeringen vissa ändringar i

förhållande till förslaget i lagrådsremissen, innebärande att Lagrådets

synpunkt, att ensidig anmälan om pensionsgrundande belopp för barnår

skall tas bort, på visst sätt tillgodoses. Även Lagrådets synpunkter avse-

ende retroaktiv tid tillgodoses, se avsnitt 15.4.

Det sagda innebär att det återstår endast en situation då en delning av

det enhetliga beloppet skulle kunna komma i fråga, nämligen då makar

väljer att så skall ske. Av förenklingsskäl samt med hänsyn till att det vid

en tillämpning av sagda regler kan uppkomma svårförutsedda och för

individen oönskade effekter föreslås nu, vilket redovisas i avsnitt 11.3

nedan, ingen sådan möjlighet att välja att dela det enhetliga beloppet.

Syftet med ett system med pensionsgrundande belopp för barnår kan

sägas vara att i viss mån utjämna den hittillsvarande strukturella skillna-

den mellan kvinnors och mäns livsinkomster. I praktiken torde detta för

närvarande, på grund av skillnader mellan mäns och kvinnors för-

värvsmönster, huvudsakligen leda till att kvinnor kompenseras för det

inkomstbortfall och den extra arbetsinsats som åren med små barn ger

upphov till. Det är emellertid angeläget att regleringen uppfattas som

jämställd och objektiv. Bestämmelser som grundar sig på andra omstän-

digheter än makarnas kön är därför att föredra. Mot denna bakgrund

föreslår regeringen nu, vilket utvecklas i avsnitt 11.3, att modern inte

skall ha företräde i situationen då två berättigade föräldrar inte anmäler

vem av dem som skall tillgodoräknas det pensionsgrundande beloppet.

Regeringen föreslår i stället att pensionsrätten då tillgodoräknas den

förälder som har lägst pensionsunderlag, se avsnitt 11.3.

För att en förälder skall kunna tillgodoräknas pensionsgrundande be-

lopp för barnår bör vissa allmänna villkor vara uppfyllda. I avsnitt 11.2

och 11.3 redovisas förslag avseende vilka år pensionsgrundande belopp

för barnår skall kunna tillgodoräknas samt vilka villkor som skall vara

uppfyllda. I avsnitt 11.4 föreslås att pensionsgrundande belopp för

barnår under vissa förutsättningar skall kunna överlåtas till en annan

försäkrad.

För den som skall tillgodoräknas pensionsrätt för barnår skall enligt

antagna riktlinjer en fiktiv inkomst beräknas. I avsnitt 11.5 redovisas

förslag till teknik för beräkning av pensionsgrundande belopp för barnår

i olika situationer.

Med hänsyn till att de pensionsgrundande beloppen för barnår skall

finansieras med allmänna skattemedel skall enligt de antagna riktlinjerna

särskilda regler gälla för att detta belopp skall påverka den faktiska pen-

sionsutbetalningen. Anledningen till detta är att möjligheterna för en

person att under tämligen många år dra nytta av pensionsgrundande be-

lopp som finansieras av allmänna skattemedel bör begränsas i den situa-

tionen då denna person aldrig eller i bara mycket liten omfattning har

förvärvsarbetat här i landet. För att pensionsgrundande belopp för barnår

de facto skall ge upphov till utbetalning av ålderspension bör därför

krävas att det under viss tid och i viss omfattning fastställts pensions-

grundande inkomst för den försäkrade. Den närmare utformningen av

detta villkor, det s.k. förvärvsvillkoret, behandlas i avsnitt 11.6.

I avsnitt 11.7 behandlas vissa administrativa synpunkter.

Pensionsgrundande belopp för barnår skall enligt de antagna rikt-

linjerna kunna tillgodoräknas fr.o.m. år 1960 och framåt. Framställ-

ningen i detta avsnitt avser dock endast de regler som skall gälla från

den föreslagna lagstiftningens ikraftträdande den 1 januari 1999.

Regler om beräkning av pensionsgrundande belopp för barnår avseende

åren 1960 1998 behandlas i avsnitt 15.4.

11.2 År för vilka pensionsgrundande belopp för barnår skall

tillgodoräknas

Regeringens förslag: Pensionsgrundande belopp för barnår skall

kunna tillgodoräknas fr.o.m. det år barnet föds och t.o.m. det år då

barnet fyller tre år eller, om barnet är fött under någon av månaderna

juli december, fr.o.m. det år då barnet uppnår ett års ålder t.o.m. det

år då barnet fyller fyra år.

Promemorians förslag: Förslagen i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Adoptionscentrum menar att tidpunkten då

föräldrarna fått barnet i sin vård bör likställas med tidpunkten för ett

barns födelse så att pensionsgrundande belopp för barnår skulle

oavsett barnets ålder erhållas för de fyra år efter det att

adoptivföräldrarna fått barnet i sin vård. Kammarrätten i Stockholm

anser att föräldrar med barn födda under andra halvåret borde ges

möjlighet att välja om de pensionsgrundande beloppen för barnår skall

tillgodoräknas fr.o.m. födelseåret eller fr.o.m. året då barnet har uppnått

ett års ålder.

Skälen för regeringens förslag: I de av riksdagen antagna

riktlinjerna för ålderspensionsreformen har slagits fast att

pensionsgrundande belopp för barnår i princip skall kunna tillgodoräknas

under barnets fyra första levnadsår. Med levnadsår avses kalenderår.

Pensionsgrundande belopp för barnår skall således kunna tillgodoräknas

för barnets födelseår och de därpå följande tre kalenderåren. För

föräldrar till barn födda sent på året torde emellertid bortfallet av för-

värvsinkomster under det år då barnet föds vara förhållandevis litet. Om

barnet är fött under någon av månaderna juli december skall därför

enligt de antagna riktlinjerna pensionsgrundande belopp för barnår inte

tillgodoräknas under barnets födelseår utan under de fyra därpå följande

kalenderåren.

Det förslag som lämnats i Ds 1995:41 överensstämmer med dessa

riktlinjer. Under remissbehandlingen har framförts den synpunkten att

föräldrar till barn som är födda under andra halvåret borde ha möjlighet

att välja om de vill att pensionsgrundande belopp för barnår skall

tillgodoräknas fr.o.m. födelseåret i stället för fr.o.m. året då barnet

fyller ett år. Ett skäl som anförts för en sådan valfrihet är att

inkomstbortfallet under det andra halvåret i vissa fall kan vara betydande.

Regeringen anser emellertid inte att det utan mycket goda skäl bör

införas ytterligare en valmöjlighet som ökar komplexiteten i

regelsystemet för tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för

barnår. Mot bakgrund härav och då inkomstbortfallet typiskt sett torde

vara större för en förälder till ett barn fött tidigt på året än för en

förälder till ett barn som är fött sent på året, anser regeringen inte att det

bör införas någon särskild regel om valfrihet på det sätt som föreslagits

under remissbehandlingen. Regeringen föreslår således att

pensionsgrundande belopp för barnår skall, i nu diskuterat avseende,

tillgodoräknas i enlighet med de antagna riktlinjerna.

Vårt förslag innebär att det är barnets faktiska ålder som är avgörande

för om föräldern skall kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp

för barnår. När det gäller adoptivbarn kan konsekvensen därför i vissa

fall bli att pensionsgrundande belopp för barnår tillgodoräknas under ett

färre antal år än vad som är fallet beträffande biologiska barn, nämligen i

sådana fall då adoptionen äger rum först sedan barnet uppnått något eller

några års ålder. Frågan om en särordning för adoptivbarn innebärande

t.ex. att pensionsgrundande belopp för barnår alltid skulle kunna

tillgodoräknas under fyra kalenderår diskuterades redan inför princip-

propositionen. Den grundläggande inställningen är emellertid nu liksom

då att pensionsgrundande belopp för barnår skall tillgodoräknas bara för

små barn, dvs. barn som inte har uppnått fyra alternativt fem års ålder.

Det förefaller främmande att ett barn som kommer till Sverige vid tio

års ålder skulle ge adoptivföräldrarna kompensation i

pensionsrättshänseende under de fyra därpå följande åren. Vid adoption

av ett svenskt barn skulle sådana regler dessutom kunna medföra att

pensionsgrundande belopp för barnår tillgodoräknas de biologiska

föräldrarna och adoptivföräldrarna under sammanlagt mer än fyra år.

Regeringen föreslår mot denna bakgrund inte någon särordning för

adoptivbarn. Som kommer att framgå av nästföljande avsnitt föreslås

dock att den som med socialnämnds medgivande har tagit emot ett

utländskt barn i syfte att adoptera det skall kunna tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår redan från den tidpunkt då han eller

hon har tagit emot barnet.

11.3 Villkor för tillgodoräknande av pensionsgrundande

belopp för barnår, m.m.

Regeringens förslag: Pensionsgrundande belopp för barnår skall

kunna tillgodoräknas föräldrar till barn i de aktuella åldrarna. Med

föräldrar skall likställas särskilt förordnade vårdnadshavare och per-

soner som med socialnämnds tillstånd har tagit emot ett utländskt

barn i syfte att adoptera det.

Den som skall tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår

måste under det aktuella året ha uppnått 16 års ålder men får inte ha

fyllt 65 år.

Som villkor för att en förälder skall kunna tillgodoräknas pensions-

grundande belopp för barnår skall gälla att en förälder under hela det

aktuella året har varit bosatt i Sverige och har varit försäkrad för in-

komstgrundad ålderspension här. Även barnet skall ha varit bosatt i

Sverige hela året. För barnets födelseår eller, om barnet har avlidit

under ett aktuellt år, skall krävas att barnet varit bosatt i landet under

den del av året som barnet har levt. Utländska adoptivbarn skall för

ankomståret anses uppfylla kravet på bostättning hela året om de har

varit bosatta i Sverige från ankomsten och resten av året.

Vidare skall föräldern under minst halva året ha haft den rättsliga

vårdnaden om och ha bott tillsammans med barnet.

Den som genom lagakraftvunnen dom har förklarats inte vara

barnets far skall anses vara barnets far fram till lagakrafttidpunkten.

Om barnet har avlidit under året och föräldern då hade vårdnad om

barnet och var bosatt tillsammans med barnet skall det anses som om

föräldern även under resterande del av året har haft vårdnaden om och

varit bosatt tillsammans med barnet. Om ett barn avlider under

födelseåret skall en förälder som vid dödsfallet har vårdnaden om

barnet och bor att tillsammans med det vara berättigad till pensions-

grundande belopp för barnår för födelseåret. Detta skall gälla oavsett

när under året barnet är fött.

För ett och samma år skall endast en av föräldrarna kunna

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår. Det skall även

gälla om föräldrarna har flera gemensamma barn.

Om båda föräldrarna uppfyller villkoren för att kunna tillgodoräk-

nas pensionsgrundande belopp för barnår, skall de gemensamt kunna

välja vem av dem som skall tillgodoräknas detta. Görs ingen anmälan

om sådant val, skall den förälder tillgodoräknas beloppet som för det

aktuella året har lägst pensionsunderlag, exklusive barnårsrätten. Om

båda föräldrarna för ett visst år har lika högt pensionsunderlag eller

inget pensionsunderlag alls skall det pensionsgrundande beloppet

tillgodoräknas modern. Vid beräkning av pensionsunderlaget skall

vissa icke pensionsgrundande inkomster räknas med.

Om en anmälan görs och denna inte kan ligga till grund för beslutet

om tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för barnår skall

försäkringskassan bortse från anmälan och det pensionsgrundande

beloppet skall i stället tillgodoräknas den förälder som uppfyller vill-

koren för ett sådant tillgodoräknande.

Anmälan om vem av föräldrarna som skall tillgodoräknas pensions-

grundande belopp för barnår skall vara skriftlig och göras gemensamt

av föräldrarna eller med den som likställs med förälder.

Anmälan skall ha kommit in till allmän försäkringskassa senast den

31 januari fastställelseåret. Återkallelse av anmälan skall vara

skriftlig och får inte göras efter den dag då anmälan senast skulle ha

kommit in till allmän försäkringskassa.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer delvis

överens med regeringens förslag. I promemorian föreslogs emellertid

att om föräldrarna inte anmäler vem av dem som skall tillgodoräknas

barnårsrätten, skulle denna tillgodoräknas modern. Vidare innebar

förslaget i promemorian att föräldrarna kunde välja att för ett visst år

dela det pensionsgrundande beloppet samt att fadern hade möjlighet att

ensidigt begära tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för

barnår. Promemorians förslag innehöll inte heller någon särregel för

utländska adoptivbarn. I Ds 1995:41 föreslogs även, som villkor för att

pensionsgrundande belopp för barnår skulle kunna tillgodoräknas en

förälder, att barnet måste ha uppnått minst en månads ålder. Något

villkor att föräldern, om ett barn föds och avlider samma år, skall ha

vårdnaden om och vara bosatt tillsammans med barnet vid dödsfallet,

föreslogs inte.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a.

Riksförsäkringsverket (RFV) och Försäkringskasseförbundet, anser

att regeln om bosättning i Sverige hela året missgynnar adoptivföräldrar

eftersom detta krav inte kan vara uppfyllt för det år ett blivande

adoptivbarn kommer till Sverige. Ett adoptivbarn bör därför anses som

bosatt i Sverige hela det år då barnet kommer hit. Uppsala läns

försäkringskassa anser vidare att det beträffande adoptivbarn som

kommer till Sverige under andra halvåret bör finnas en särregel

innebärande att en adoptivförälder skall ha haft rättslig vårdnad och bott

tillsammans med adoptivbarnet från ankomsten och resten av året.

Länsrätten i Malmöhus län anför kritik mot den föreslagna regeln

om moderns företräde då anmälan om vem som skall tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår inte har gjorts. Länsrätten anser att

det borde övervägas om inte fadern i vissa fall skall kunna göra anspråk

på pensionsgrundande belopp för barnår oberoende av moderns

agerande. Kammarrätten i Stockholm anser att regeln om moderns

företrädesrätt är rimlig om föräldrarna lever tillsammans. Särlevande

föräldrar borde emellertid i vissa fall kunna dela på det för

intjänandeåret gällande inkomstbasbeloppet om en av dem begär det.

Försäkringskasseförbundet anför vidare att pensionsgrundande belopp

för barnår endast bör kunna tillgodoräknas den som har haft faktisk vård

om barnet. Fredrika Bremer-förbundet menar att icke sammanlevande

föräldrar med var sitt gemensamt barn boende hos sig bör båda kunna

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår.

RFV påtalar att sista dag för anmälan om vem av föräldrarna som skall

tillgodoräknas pensionsgrundande beloppen infaller under en period då

arbetsbelastningen hos försäkringskassorna är hög. Det vore vidare

enligt verket en fördel om tidpunkten sammanfaller med

deklarationstidpunkten då föräldrarna har överblick över sin ekonomi.

Liknande synpunkter framförs av flera andra remissinstanser, bl.a.

Försäkringskasseförbundet och många försäkringskassor. Länsrätten i

Malmöhus län anser att föräldrarna bör få möjlighet att ta del av

skattemyndighetens beslut angående pensionsgrundande inkomst innan

de måste ta ställning till vem som skall tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår. Länsrätten anser också att en

anmälan bör kunna återkallas fram tills beslut om pensionsrätten har

fattats. Kammarrätten i Stockholm anser att en anmälan om vem som

skall tillgodoräknas pensionsgrundande beloppen bör kunna gälla tills

vidare.

RFV ifrågasätter regeln om att pensionsgrundande belopp för barnår

inte skall kunna tillgodoräknas för ett barn som har levt kortare tid än en

månad. Verket menar att det borde vara tillräckligt att barnet är levande

fött.

Skälen för regeringens förslag:

Försäkring och bosättning i Sverige

För att någon skulle kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

barnår föreslog Pensionsarbetsgruppen att personen i fråga för det aktu-

ella året skulle uppfylla kraven för att vara försäkrad för inkomstgrundad

ålderspension. Vidare skulle krävas att han eller hon var att anse som

bosatt i Sverige.

Det torde vara ett ganska självklart krav att den som skall kunna till-

godoräknas pensionsgrundande belopp för barnår måste uppfylla villko-

ren för att vara försäkrad för inkomstgrundad ålderspension. Hur försäk-

ringsbegreppet skall vara utformat har redovisats i avsnitt 7. Med hänsyn

främst till att pensionsgrundande belopp för barnår skall finansieras med

allmänna skattemedel bör också uppställas ett krav på att personen i

fråga är bosatt i Sverige.

Pensionsgrundande belopp för barnår skall beräknas för hela kalender-

år. En fråga som uppkommer är därför om kraven på försäkring och

bosättning i Sverige måste vara uppfyllda under hela det år för vilket be-

räkning skall ske (intjänandeåret) eller om det skall vara tillräckligt att

så varit fallet under endast en del av året.

Pensionsgrundande belopp för barnår skall enligt vad vi föreslår nedan

beräknas på ett sådant sätt att det för de flesta kommer att utgöra en ut-

fyllnad av den pensionsrätt som har tjänats in på förvärvsinkomster m.m.

Om den försäkrade inte har haft några andra pensionsgrundande

inkomster i Sverige, blir det emellertid fråga om utfyllnad från noll.

Med hänsyn härtill och då pensionsgrundande belopp för barnår skall

finansieras av skattemedel bör så långt som möjligt undvikas att den som

uppbär förvärvsinkomster som inte är pensionsgrundande i Sverige

samtidigt tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår i Sverige

utan beaktande av sådana inkomster.

Regeringen föreslår därför att endast den som under hela

intjänandeåret har varit bosatt i Sverige skall kunna tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår. Ett sådant villkor begränsar i stor

utsträckning möjligheterna att tillgodoräknande sker på ett icke önskvärt

sätt. Vid bedömningen av om förvärvsvillkoret är uppfyllt kan emellertid

även vissa utländska förvärvsinkomster beaktas trots att de inte är

pensionsgrundande i Sverige, se nedan under avsnitt 11.6.

I likhet med vad som gäller t.ex. i fråga om rätten till barnbidrag, före-

slår regeringen också att ett krav på bosättning i Sverige under hela in-

tjänandeåret skall gälla även för barnet. I vissa situationer är det dock

motiverat med ett undantag från ovannämnda regel. Om villkoret att

barnet under hela året skall ha varit bosatt i Sverige skulle detta innebära

att en förälder till ett barn som avlider under året inte skulle kunna

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår för det året. I denna

situation bör villkoret anses uppfyllt om barnet har varit bosatt i Sverige

fram till dödsfallet. Motsvarande bosättningskrav bör gälla under barnets

födelseår.

Regeringen föreslår således att för barnets födelseår, eller om barnet

har avlidit under ett aktuellt år, skall krävas att barnet har varit bosatt i

Sverige under den del av året som barnet har levt.

I Ds 1995:41 föreslogs i detta avseende inte heller någon särskild

regel för adoptivbarn, vilket, som flera remissinstanser har påpekat,

innebär att pensionsgrundande belopp för barnår inte skulle kunna

tillgodoräknas adoptivföräldrarna för det år då barnet kommer till

Sverige. Regeringen anser emellertid att det finns skäl att modifiera

kravet på bosättning i Sverige hela året på så sätt att utländska barn som

med socialnämnds medgivande tas emot i adoptionssyfte och

utländska adoptivbarn skall anses uppfylla kravet om de är bosatta här

från ankomsten och resten av året.

Utgångspunkt för denna bedömning bör vara folkbokföringen, dvs. den

skall anses bosatt i Sverige som är eller borde vara folkbokförd här.

I praktiken torde den faktiska folkbokföringen komma att läggas till

grund för bedömningen. Endast i fall då en person som vill tillgodoräkna

sig pensionsgrundande belopp för barnår kan visa t.ex. i samband med

ett överklagande att folkbokföringen varit felaktig, bör det finnas skäl

att frångå denna.

Nästa fråga är om det på samma sätt som beträffande bosättning i

landet bör uppställas ett krav på att den som skall tillgodoräknas pen-

sionsgrundande belopp för barnår skall ha varit försäkrad för inkomst-

grundad ålderspension under hela intjänandeåret. Med hänsyn till att

endast personer som är bosatta i Sverige skall kunna tillgodoräknas pen-

sionsgrundande belopp för barnår och att alla som är bosatta i Sverige

också skall vara försäkrade för inkomstgrundad ålderspension, kan det

tyckas som om ett uttryckligt krav på försäkring under hela året inte

fyller någon egentlig funktion. Detta har emellertid sin förklaring i de

EG-regler om social trygghet vilka omfattar bl.a. intjänande av ålders-

pensionsrätt som gäller på grund av Sveriges medlemskap i Europeiska

unionen (och som blev gällande i Sverige redan genom EES-avtalet).

Enligt dessa regler som finns i rådets förordning (EEG) nr 1408/71

om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda,

egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom

gemenskapen skall en förvärvsarbetande som är medborgare i ett med-

lemsland (eller är statslös eller flykting i ett sådant land) som regel vara

omfattad av lagstiftningen endast i det land där han eller hon arbetar,

oavsett i vilket land han eller hon bor.

Att en person enligt förordning nr 1408/71 skall vara omfattad av lag-

stiftningen i ett visst land innebär i och för sig inte automatiskt att han

eller hon också blir försäkrad i det landet. Det står i princip varje land

fritt att bestämma de villkor som skall gälla för att en person skall bli

försäkrad. Dessa villkor får emellertid inte verka diskriminerande

gentemot medborgare i andra medlemsländer, varken direkt eller

indirekt. Ett krav på medborgarskap i landet kan således inte upp-

rätthållas. När det gäller krav på bosättning i landet som allmänt villkor

för att en person skall vara försäkrad har EG-domstolen (mål 2/89 Kits

van Heijningen) slagit fast att ett sådant krav inte heller kan upprätthållas

gentemot en person som på grund av anställning i ett land skall omfattas

av det landets lagstiftning. Domstolen uttalade att effekten av den

relevanta bestämmelsen (art. 13.2 a) i förordning nr 1408/71 är att

bosättningsvillkoret ersätts av ett villkor om anställning i landet.

Det torde således stå tämligen klart att ett krav på bosättning i Sverige

inte kan upprätthållas gentemot en person som omfattas av förordning nr

1408/71 och som arbetar i Sverige. En sådan person skall anses

försäkrad för inkomstgrundad ålderspension och skall behandlas på

samma sätt som personer som är försäkrade på grund av att de är bosatta

i Sverige. För att undvika att en person som kommer hit från ett

EU/EES-land för att arbeta under endast en kortare tid och sedan

återvänder till sitt hemland får tillgodoräkna sig pensionsgrundande

belopp för barnår och således får en mycket stor utfyllnad av sin be-

gränsade inkomst i Sverige föreslår regeringen att endast den som

under hela intjänandeåret varit försäkrad för inkomstgrundad

ålderspension skall vara berättigad till pensionsgrundande belopp för

barnår. Det innebär att en person som arbetar i Sverige men som bor i

t.ex. Danmark kommer att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår om han eller hon har arbetat i Sverige under hela det

aktuella intjänandeåret men inte om han eller hon har arbetat här kortare

tid. Det innebär också att den som är bosatt i Sverige men som under

hela eller del av intjänandeåret arbetar i ett annat EU/EES-land inte är

berättigad till pensionsgrundande belopp för barnår för det året.

I avsnitt 7 har redovisats att försäkringsbegreppet i AFL har varit

föremål för en generell översyn av Utredningen om socialförsäkringens

personkrets. I utredningens huvudbetänkande Utredningen om socialför-

säkringens personkrets (SOU 1997:72) har som huvudregel föreslagits

att endast den som arbetar i Sverige skall vara försäkrad för

inkomstrelaterad ålderspension och andra arbetsbaserade förmåner.

Detta skulle kunna innebära att en förälder som inte har förvärvsarbetat

innan han eller hon får barn inte skulle vara försäkrad för

inkomstgrundad ålderspension och därmed inte heller vara berättigad till

pensionsgrundande belopp för barnår. Detta är emellertid en fråga som

måste behandlas och lösas under den fortsatta beredningen av

utredningens förslag. Intentionen i det arbetet bör vara att även denna

grupp skall kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår.

Som framgått av samma avsnitt gäller som huvudregel inom den

svenska socialförsäkringen att den som lämnar Sverige för längst ett år

fortfarande skall anses bosatt och därigenom försäkrad i Sverige. (Den

som arbetar i ett annat EU/EES-land är dock som regel försäkrad endast

i det landet). Om en sådan person under utlandsvistelsen arbetar för en

utländsk arbetsgivare, är arbetsinkomsterna som regel inte skattepliktiga

eller pensionsgrundande i Sverige. Pensionsgrundande belopp för barnår

skall i princip tillgodoräknas genom att ett på visst sätt beräknat belopp

läggs till övriga pensionsgrundande inkomster. I fall av nu diskuterat slag

kan den försäkrade därför komma att tillgodoräknas ett alltför högt

pensionsgrundande belopp för barnår. Eftersom en sådan konsekvens av

systemet inte kan anses vara rimlig, har övervägts olika sätt att begränsa

denna. Det har därvid inte befunnits vara möjligt att genom förändringar

av villkoren för vem som kan tillgodoräknas pensionsgrundande belopp

för barnår uppnå en sådan begränsning. Att t.ex. snäva in villkoret om

bosättning i Sverige, så att det därmed skulle avses faktisk vistelse här i

landet, torde från kontrollsynpunkt inte vara en realistisk lösning på

problemet. Den lösning som regeringen i stället föreslår, vilket framgår

av avsnitt 11.5 nedan, är att utländska förvärvsinkomster som inte är

pensionsgrundande i Sverige bör räknas in i den inkomst som skall fyllas

ut vid beräkningen av pensionsgrundande belopp för barnår.

Motsvarande situation som beskrivits i föregående stycke kan upp-

komma även för personer som bor i Sverige och som är anställda vid ut-

ländska ambassader och konsulat här i landet (gäller inte den diploma-

tiska personalen) eller hos arbetsgivare som tillhör sådan beskickning

eller sådant konsulat. Inkomst av sådan anställning är nämligen om inte

ATP-förbindelse tecknats enligt AFL inte pensionsgrundande i Sverige

och kommer enligt vad vi föreslår inte heller att grunda pensionsrätt i

det reformerade ålderspensionssystemet. Även sådan inkomst skall,

enligt vad vi föreslår i avsnitt 11.5, räknas in i den inkomst som skall

fyllas ut vid beräkning av pensionsgrundande belopp för barnår.

I det reformerade ålderspensionssystemet skall ålderspensionsrätt

liksom är fallet i dagens ATP-system inte kunna tillgodoräknas för år

före det år då den försäkrade fyller 16 år. Något skäl att bestämma den

undre gränsen för möjligheten att tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår annorlunda än för tillgodoräknande av ålderspen-

sionsrätt i allmänhet finns inte. Beträffande den övre gränsen så har den

som uppnått 65 års ålder i allmänhet inte rätt att uppbära olika former av

socialförsäkringsersättningar och bör därför inte heller kunna

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår.

Regeringen föreslår således att pensionsgrundande belopp för barnår

skall kunna tillgodoräknas fr.o.m. det år då den försäkrade fyller 16 år

t.o.m. det år då den försäkrade fyller 64 år.

Anknytning mellan förälder och barn

Utgångspunkten för att en förälder skall kunna tillgodoräknas pensions-

grundande belopp för barnår bör vara att det finns en nära anknytning

mellan föräldern och barnet. Generellt sett påverkas förvärvsbeteendet

mer hos föräldrar som lever tillsammans med sina små barn än hos för-

äldrar som har en begränsad kontakt med sina barn. Denna princip tillgo-

doses enligt regeringens uppfattning bäst genom att krav på rättslig vård-

nad om och sammanboende med barnet uppställs.

Pensionsarbetsgruppens förslag innebar att den som skall tillgodoräk-

nas pensionsgrundande belopp för barnår måste uppfylla kraven på vård-

nad om och sammanboende med barnet. Under arbetet med Ds 1995:41

övervägdes alternativ till detta förslag. De olika alternativa lösningar

som övervägdes skulle emellertid kunna få mindre önskvärda

konsekvenser, som t.ex. att pensionsgrundande belopp för barnår skulle

kunna tillgodoräknas en förälder som endast har haft begränsad kontakt

med barnet. Regeringen föreslår därför inte någon ändring i detta

avseende, vilket innebär att endast den som har haft vårdnaden om och

bott tillsammans med barnet skall vara berättigad till pensionsgrundande

belopp för barnår.

Enligt Pensionsarbetsgruppens förslag skulle den kunna tillgodoräk-

nas pensionsgrundande belopp för barnår som under större delen av året

varit vårdnadshavare för barnet och då stadigvarande sammanbott med

barnet. Någon närmare precisering härav gavs inte. Regeringen anser

emellertid att det på samma sätt som föreslogs i Ds 1995:41 inte bör

ställas högre krav än att dessa villkor skall vara uppfyllda under minst

halva det aktuella året. Därigenom uppnås en rimlig avvägning mellan

kravet på att föräldern under mer stadigvarande förhållanden bor till-

sammans med barnet och ett önskemål om att ett kortare avbrott i sam-

manlevnaden inte skall innebära att rätten till pensionsgrundande belopp

för ett barnår går förlorad. Vidare kommer särlevande föräldrar, som

bott tillsammans med barnet lika länge, båda att vara berättigade till pen-

sionsgrundande belopp för barnår och ha möjlighet att välja vem av dem

som skall tillgodoräknas beloppet.

Riksförsäkringsverket har påtalat den inkongruens som föreligger

mellan kravet för rätten att tillgodoräknas vårdår enligt 11 kap. 6 § AFL

 nämligen att förälder under större delen av ett kalenderår vårdat ett här

bosatt barn och kravet för att tillgodoräknas pensionsgrundande belopp

för barnår att förälder haft den rättsliga vårdnaden om och bott tillsam-

mans med barnet minst halva året. Enligt RFV bör tidskravet utformas på

samma sätt.

Tillgodoräknandet av vårdår enligt AFL innebär att en förälder, som

under ett år inte haft en pensionsgrundande inkomst överstigande ett

basbelopp, ändå får tillgodoräkna sig det året som ett poängår i

förhållande till den s.k. 30-årsregeln, som har förklarats närmare i

avsnitt 4.1. Att en förälder i mellangenerationen (se avsnitt 28) för ett

visst år tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår betyder

långt ifrån alltid att också vårdår skall tillgodoräknas. Det kan, enligt

regeringens uppfattning, således inte anses nödvändigt att tidskraven

eller andra villkor överensstämmer, särskilt med hänsyn till att det

också i övrigt föreligger inkongruens mellan de båda pensionssystemen.

Med dessa överväganden instämmer regeringen med det i Ds 1995:41

föreslagna tidskravet om minst halva året.

I Ds 1995:41 föreslogs såvitt avser sammanboendekravet inte någon

särregel för adoptivbarn (utländskt eller svenskt). Några remissinstanser

har ansett att det finns behov av en sådan regel, innebärande att vårdnads-

och sammanboendekravet skall anses uppfyllda för det år ett utländskt

adoptivbarnet kommer till Sverige om föräldrarna har den rättsliga vård-

naden och bor tillsammans med barnet från ankomsten och resten av

året. Regeringen har emellertid efter övervägande av de synpunkter som

förts fram i detta avseende, vilka redovisats inledningsvis i detta avsnitt,

kommit till slutsatsen att någon särregel av nu diskuterat slag inte bör

införas. Kravet på anknytning mellan förälder och barn bör vara i princip

detsamma oavsett om det är fråga om biologiska barn eller adoptivbarn.

En särskild fråga är om perioden med vårdnad om barnet respektive

sammanboende med barnet måste sammanfalla i tiden. Villkoren skulle

med andra ord inte vara uppfyllda om den som skall tillgodoräknas det

pensionsgrundande beloppet inte under minst halva året samtidigt haft

vårdnaden om och sammanbott med barnet. Situationer då en person

såväl haft vårdnaden om ett barn under minst sex månader och samman-

bott med barnet under en lika lång period men ändå inte samtidigt har

haft vårdnaden om barnet och sammanbott med det under minst halva

året torde dock vara mycket ovanliga.. Ett sådant krav skulle därför nor-

malt medföra ett onödigt administrativt moment. Något skäl att upprät-

thålla ett krav på samtidighet anser vi alltså inte finnas.

Regeringen föreslår således att den som dels haft den rättsliga vårdna-

den om ett barn i de aktuella åldrarna under minst halva intjänandeåret,

dels sammanbott med barnet under minst halva intjänandeåret skall

kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår.

Vem som har vårdnaden om ett barn följer av föräldrabalkens regler

härom. Kravet på att den som skall tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår skall ha haft vårdnaden om barnet innebär inte att per-

sonen i fråga måste ha haft vårdnaden ensam utan kravet är uppfyllt även

då vilket för övrigt är den vanligast förekommande situationen denne

har vårdnaden om barnet gemensamt med den andra föräldern.

Kravet på sammanboende med barnet får inte tolkas alltför snävt. En

förälder bör anses sammanbo med barnet även om barnet under kortare

eller längre perioder vistas på sjukhus eller på vårdinrättning av liknande

slag. Ett barns tillfälliga vistelser hos släktingar eller i andra enskilda

hem bör inte heller påverka bedömningen av om kravet på sammanboen-

de är uppfyllt. Ett barn bör däremot inte anses sammanbo med en

förälder under tid då det är placerat exempelvis i fosterhem eller har

omhändertagits av sociala myndigheter för vård och fostran.

I praktiken kommer bedömningen av om föräldern bott tillsammans

med barnet i första hand att göras med utgångspunkt från de uppgifter

som finns antecknade i folkbokföringsregistren. Skäl att bortse från

dessa kan dock finnas om en förälder, t.ex. i samband med ett över-

klagande, kan visa att folkbokföringsuppgifterna inte avspeglar de rätta

förhållandena eller om försäkringskassan har kännedom om att barnet är

placerat i fosterhem eller har omhändertagits av sociala myndigheter för

vård och fostran.

Trots vad som nu sagts kan det finnas fall där en förälder, som inte till

fullo uppfyller villkoren om vårdnad och sammanboende med barnet,

ändå bör ha en möjlighet att tillgodoräkna sig pensionsgrundande belopp

för barnår. I fall då föräldrarna lever åtskilda men barnet i stor utsträck-

ning vistas även hos den förälder där barnet inte har sitt huvudsakliga

boende, bör inte denna förälder helt stängas ute från möjligheten att till-

godoräknas pensionsgrundande belopp för barnår. För dessa fall föreslås

att den förälder som enligt den ovan föreslagna regeln är berättigad till

pensionsgrundande belopp för barnår under vissa förutsättningar skall

kunna överlåta rätten att tillgodoräknas pensionsgrundande beloppen till

den andra föräldern. Denna fråga behandlas mer utförligt i avsnitt 11.4 i

samband med att regler för sådan överlåtelse redovisas.

I det följande analyseras vad som bör gälla i några olika situationer

som kan uppkomma när pensionsgrundande belopp för barnår skall för-

delas. Dessa situationer är då båda föräldrarna är berättigade till pen-

sionsgrundande belopp för barnår, när ingen av föräldrarna är berättigad

till sådant belopp, då det finns fler barn i rätt ålder samt vilka som

skall likställas med föräldrar vid tillgodoräknande av sådant belopp.

Därutöver behandlas mot slutet av avsnittet några mindre frågor.

Båda föräldrarna är berättigade

I de flesta fall kommer båda föräldrarna att uppfylla villkoren för att

kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår på grund av

att de bor tillsammans med barnet och har gemensam vårdnad om det.

För samma år skall dock enligt de antagna riktlinjerna i princip endast en

av föräldrarna för varje barnår tillgodoräknas sådant belopp.

Systemet med pensionsgrundande belopp för barnår bör naturligtvis

stå öppet för både kvinnor och män. Föräldrar som båda uppfyller

villkoren för att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

barnår bör därför få välja vem av dem som skall tillgodoräknas beloppet.

I praktiken kommer denna valrätt att kunna utnyttjas främst av

sammanlevande föräldrar, eftersom det knappast torde förekomma att

båda föräldrarna uppfyller villkoren om minst sex månaders

sammanboende med barnet om föräldrarna inte levt tillsammans under

åtminstone en del av året.

Det måste emellertid också finnas regler för de fall då båda

föräldrarna uppfyller villkoren för att kunna tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår men de inte gör något aktivt val i

detta hänseende respektive då de inte är ense om vem som skall

tillgodoräknas pensionsrätten. Det kan knappast komma i fråga att

försäkringskassorna som enligt vad som föreslås i avsnitt 13.3 skall

fatta beslut om tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för barnår

 genom någon form av skälighetsbedömning i vissa fall skulle kunna

fördela det pensionsgrundande beloppet för barnår makarna emellan. De

regler för ovannämnda situationer som väljs måste ge ett acceptabelt

resultat men måste också vara entydiga och möjliga att tillämpa utan en

stor administrativ omgång.

I situationen då föräldrarna inte gör ett aktivt val föreslog Pensions-

arbetsgruppen att pensionsgrundande belopp för barnår skall tillgodo-

räknas barnets mor. Regeln är enkel att tillämpa och den kan även sägas

överensstämma med syftet att de pensionsgrundande beloppen för

barnår i viss mån skall utjämna den strukturella skillnad mellan kvinnors

och mäns livsinkomster som har sin orsak i att kvinnor allmänt sett

lägger ner mer tid och större ansträngning på att ta hand om barnen.

Redan under remissbehandlingen av Pensionsarbetsgruppens be-

tänkande riktades kritik mot den nu diskuterade regeln, eftersom det be-

farades att den skulle leda till att ett traditionellt förvärvsmönster

permanentades. För att i viss mån tillmötesgå remissynpunkterna

föreslogs i Ds 1995:41 att makarna skulle kunna välja att dela det

enhetliga beloppet.

Under remissbehandlingen av Ds 1995:41 riktades emellertid ånyo

kritik mot regeln om moderns företrädesrätt. Regeln skulle enligt vissa

remissinstanser kunna få negativa effekter efter familjesplittringar och

nya familjebildningar. Modern kan i vissa situationer genom sitt

agerande förhindra att fadern tillgodoräknas ett pensionsgrundande

belopp för barnår, som hon ändå inte själv utnyttjar eftersom hon

tillsammans med en annan man har ett barn som berättigar henne till

sådant belopp. Andra remissynpunkter som framförts är att

pensionsgrundande belopp för barnår endast bör vara möjlig för den

vårdnadshavare som haft faktisk vårdnad om barnet. Det har också

lämnats kritik om att regeln om moderns företräde är diskriminerande.

För att ytterligare mjuka upp regeln om moderns företrädesrätt

föreslog regeringen i lagrådsremissen till detta ärende att fadern ensam

skulle kunna begära att det enhetliga beloppet delades.

Lagrådet anser i sitt yttrande att denna bestämmelse, som alltså

innebär att en förälder genom ensidig anmälan skall kunna få till stånd

att vardera föräldern tillgodoräknas ett belopp som motsvarar hälften av

det för intjänandeåret gällande inkomstbasbeloppet, dvs. halva det

enhetliga beloppet, uppenbart kan ställa den förälder som främst har

hämmats i sin förvärvsförmåga i ett mycket sämre läge än vad som

skulle följa enligt beräkningsalternativen 1 eller 2, dvs. en utfyllnad till

den enskildes pensionsgrundande inkomst året före barnets födelse

respektive en utfyllnad till 75 % av genomsnittsinkomsten för alla

försäkrade. Lagrådet påpekar även att regeln kan användas i

trakasseringssyfte och förordar i första hand att möjligheten till ensidig

anmälan utgår. I andra hand förordar Lagrådet att bestämmelserna vid

ensidig anmälan modifieras så att de kommer att överensstämma med

vad som föreslås gälla för förfluten tid, dvs. att i princip den förälder

med det lägsta pensionsunderlaget skall tillgodoräknas det

pensionsgrundande beloppet (förslaget för förfluten tid redovisas

utförligt i avsnitt 15.4).

Ordningen med tillgodoräknande av pensionsrätt för barnår bygger på

att föräldrar som är berättigade till pensionsgrundande belopp för barnår

själva skall få välja vem av dem som skall tillgodoräknas sådant belopp.

I situationer då föräldrarna inte gör ett aktivt val krävs, som nämnts

ovan, en enkel och enhetlig regel. Bestämmelsen att modern i en sådan

situation skall få företräde till barnårsrätten stämmer i och för sig

överens med ett av barnårsrättens syften, nämligen att i viss mån utjämna

den hittillsvarande strukturella skillnad mellan kvinnors och mäns

livsinkomster som har sin orsak i att kvinnor allmänt sett lägger ner mer

tid och större ansträngning på att ta hand om barnen. Som ovan

redovisats har regeln dock kritiserats ur jämställdhetssynpunkt och det

har även ifrågasatts om den står i överensstämmelse med EG-rättsliga

jämställdhetsåtaganden. Detta har lett till att en viss uppmjukning i

form av förslagen om delning respektive tvångsdelning av det enhetliga

beloppet har föreslagits, med följd att regelverket har komplicerats

ytterligare.

Under den fortsatta beredningen har mot bakgrund av bl.a. Lagrådets

synpunkter övervägts om inte det ovan angivna syftet med barnårs-

rätten i lika hög grad kan uppnås med en annan regel för de situationer då

makarna inte aktivt väljer vem som skall tillgodoräknas barnårsrätten.

Den regel som då ligger närmast till hands är att den förälder med det

lägsta pensionsunderlaget, exklusive barnårsrätten, skall tillgodoräknas

det pensionsgrundande beloppet. Normalt torde det vara den föräldern

som har hämmats mest i sin förvärvsförmåga på grund av barnet eller

barnen.

En sådan regel skulle innebära att ordningen för tillgodoräknande av

pensionsrätt för barnår blir könsneutral. Det skulle inte längre krävas att

fadern för att komma i fråga för tillgodoräknande av barnårsrätt måste

anmäla detta gemensamt eller ensidigt utan i en situation då föräld-

rarna inte själva väljer vem som skall tillgodoräknas pensionsrätten

skulle det vara lika naturligt att tillgodoräkna fadern som modern, bero-

ende på vem som har det för året lägsta pensionsunderlaget.

En sådan företrädesregel torde även vara förenlig med syftet med pen-

sionsgrundande belopp för barnår till den del detta kan sägas vara att ut-

jämna skillnader i inkomster mellan könen. Som Pensionsarbetsgruppen

slog fast är det för övrigt fortfarande rent faktiskt vanligare kvinnor som

avstår från förvärvsarbete till förmån för vård av barn och det är troligt

att detta mönster kommer att bestå under en tid framöver. Det är således

troligt att det även med den nu föreslagna regeln kommer att vara

kvinnor som, i en ickeväljarsituation, blir berättigade till

pensionsgrundande belopp för barnår.

En könsneutral företrädesregel skulle dock leda till att det inte längre

finns samma behov av de på grund av jämställdhetsskäl föreslagna mot-

vikterna i form av regler om delning av det enhetliga beloppet. Före-

trädesregeln skulle innebära en förenkling av systemet, vilket såväl Lag-

rådet som ett flertal remissinstanser har efterlyst. Regelverket skulle

vara lättare att överblicka för den enskilde och troligen uppfattas som

mer rättvist.

En sådan regel torde även leda till minskad administration. Effekten av

att inte agera blir ju att den förälder som har lägst inkomst

tillgodoräknas pensionsrätten. Eftersom det är mindre troligt att

föräldrarna aktivt väljer att låta den med högst inkomst tillgodoräknas

barnårsrätten, kan antalet aktiva val förväntas minska något med en

mindre administration som följd.

Mot bakgrund av det ovan sagda talar enligt regeringens uppfattning

övervägande skäl för en könsneutral företrädesregel. Regeringen

föreslår således att föräldrar som båda uppfyller villkoren för att kunna

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår gemensamt skall

kunna anmäla vem av dem som skall tillgodoräknas detta. Görs ingen

sådan anmälan skall den förälder som har det lägsta pensionsunderlaget,

exklusive barnårsrätten, tillgodoräknas beloppet.

Det har tidigare påpekats att regeln om moderns företrädesrätt kan

visa sig strida mot EG-rättens jämställdhetsregler. En ordning för

tillgodoräknande av barnårsrätt med en sådan regel som den nu

föreslagna torde dock vara förenlig med dessa bestämmelser.

Behovet av att av jämställdhetsskäl införa en särskild ordning för del-

ning har således minskat eller i det närmaste bortfallit. Som Lagrådet

påpekar innebär den hittills föreslagna ordningen med

tillgodoräknande i dessa situationer av ett halvt enhetligt belopp även

att det finns risk för slumpmässiga och oförutsebara effekter samt att

den som främst har hämmats i sin förvärvsförmåga med denna modell

riskerar att få ett betydligt sämre utfall än enligt övriga

beräkningsalternativ. Detta kan även totalt sett bli effekten om makarna

frivilligt väljer att dela på det enhetliga beloppet.

Eftersom behovet av särskilda regler i dessa situationer med den nu

föreslagna företrädesregeln har bortfallit eller i vart fall minskat avse-

värt samt med hänsyn till de effekter som Lagrådet påpekar i sitt ytt-

rande anser regeringen att något förslag, som innebär en möjlighet för

makar att dela det pensionsgrundande beloppet för barnår, inte heller bör

läggas fram. Inte heller bör, av samma skäl, det föreslås någon möjlighet

för fadern att ensidigt begära tillgodoräknande av barnårsrätten. I sist-

nämnda avseende har regeringen samma ståndpunkt som den Lagrådet

redovisar i sitt yttrande.

Med en företrädesregel som den här föreslagna krävs av

administrativa skäl att en bestämmelse införs för situationen då makarna

har lika eller inget pensionsunderlag. Med hänsyn till de låga belopp

som krävs för att kvalificera sig för pensionsgrundande inkomst samt

med vilken noggrannhet den pensionsgrundande inkomsten bestäms, rör

det sig här om rena undantagsfall. För en sådan situation föreslår

regeringen, i likhet med vad som i avsnitt 15.4 föreslås gälla för

förfluten tid, att modern får företrädesrätt.

Pensionsgrundande belopp för barnår kommer inte att kunna beräknas

och fastställas förrän efter det att skattemyndigheten fastställt den

försäkrades pensionsgrundande inkomst, dvs. först under senare delen av

året efter det aktuella intjänandeåret. Det torde därför knappast finnas

skäl att kräva att föräldrarna redan under barnåret i fråga måste

bestämma vem av dem som skall tillgodoräknas det pensionsgrundande

beloppet för barnår. I Ds 1995:41 föreslogs att föräldrarna genom en

gemensam anmälan till försäkringskassan senast den 31 januari året

efter det aktuella barnåret skulle kunna ange vem av dem som skall

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp eller begära att båda skall

tillgodoräknas sådant. Flera remissinstanser har haft synpunkter på

denna tidpunkt och menat att den i stället bör sammanfalla med

deklarationstidpunkten då makarna har bättre överblick över sin

ekonomi. Pensionsgrundande belopp för barnår bör emellertid inte i

första hand tillgodoräknas den som för ett visst år får det största

ekonomiska utbytet därav. Föräldrarnas beslut bör i stället fattas på

andra grunder, t.ex. med beaktande av vem som tagit hand om barnet och

som därför på grund av livsinkomstprincipen behöver kompenseras

härför. Att samordna anmälningstidpunkten med deklarationstidpunkten

skulle därmed enligt regeringens uppfattning kunna ge felaktiga signaler.

Vid bedömningen av vilken tidpunkt som skall väljas som sista

anmälningsdag bör också beaktas att denna tidpunkt rimligen bör

sammanfalla med sista tidpunkt för återkallelse av en anmälan. En åter-

kallelse bör rimligen kunna ske även efter intjänandeårets utgång; frågan

om återkallelse behandlas vidare nedan. Detta är ett skäl till varför an-

mälningstidpunkten inte har förlagts till slutet av intjänandeåret något

som delvis skulle lösa den arbetsanhopning som också anförts som ett

argument för att anmälningstidpunkten skulle förläggas till en annan tid

än den 31 januari. Det bör i detta sammanhang framhållas att den

31 januari är den tidpunkt då anmälan senast skall ha gjorts och RFV

eller försäkringskassorna har därför möjlighet att genom att lämna in-

formation i god tid till viss del styra bort arbetsanhopningen från

årsskiftena.

Sammanfattningsvis föreslår regeringen att anmälan om vem av

föräldrarna som skall tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

barnår skall få ske senast den 31 januari året efter intjänandeåret.

En synpunkt som framförts under remissbehandlingen av Ds 1995:41

är att en anmälan som den nu ifrågavarande skulle kunna gälla tills vidare

och alltså inte behöva göras på nytt varje år. En grundläggande princip

vid utformningen av reglerna för tillgodoräknande av pensionsgrundande

belopp för barnår har varit att föräldrarna själva skall ges möjlighet att

välja vem av dem som skall tillgodoräknas detta. Pensionsgrundande be-

lopp för barnår kommer visserligen bara att vara aktuellt under ett be-

gränsat antal år, men under denna tid kan det ske många förändringar i

familjesituationen som kan påverka rätten till pensionsrätt i detta avse-

ende. För att bidra till att föräldrarna verkligen gör ett aktivt val be-

träffande fördelningen av de pensionsgrundande beloppen anser rege-

ringen att det i vart fall tills större erfarenheter har vunnits om hur

systemet fungerar i praktiken är lämpligast om föräldrarna varje år på

nytt tar ställning till hur det pensionsgrundande beloppet skall fördelas.

Det kan dock inte uteslutas att man vid en senare tidpunkt, då man fått en

bättre uppfattning om vilket beteende som blir vanligast hos de

pensionsberättigade och var eventuella administrativa vinster kan göras,

kan övergå till att låta anmälningar gälla tills vidare eller på annat sätt

förenkla hanteringen.

Om föräldrarna gör en gemensam anmälan om att det pensionsgrun-

dande beloppet för barnår skall tillgodoräknas en av dem men denna för-

älder inte uppfyller villkoren för att kunna tillgodoräknas sådant belopp,

t.ex. på grund av att föräldern inte har den rättsliga vårdnaden om barnet,

bör den andra föräldern inte därigenom anses ha förlorat möjligheten att

tillgodoräknas pensionsgrundande beloppen för barnår.

Regeringen föreslår därför att om en anmälan görs som inte kan ligga

till grund för beslutet om tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp

för barnår skall försäkringskassan bortse från anmälan och det pensions-

grundande beloppet skall i stället tillgodoräknas den förälder som upp-

fyller villkoren för ett sådant tillgodoräknande. Försäkringskassan bör

dock underrätta föräldrarna om att förutsättningarna för att följa den

aktuella anmälan inte föreligger.

Vad som nu sagts avser fall då en av föräldrarna inte uppfyller villko-

ren för att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår.

Om det däremot förhåller sig på det sättet att den förälder som enligt

anmälan skall tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår inte

får någon eller endast en begränsad nytta av detta belopp på grund av att

han eller hon har höga andra inkomster som överstiger eller nästan når

upp till intjänandetaket, bör detta inte innebära att anmälan förlorar sin

giltighet. Pensionsgrundande belopp för barnår föreslås beräknas på ett

sådant sätt att utfallet blir olika beroende på vem som skall

tillgodoräknas rätten och det bör inte finnas något generellt åliggande

för försäkringskassorna att se till att föräldrarna väljer den lösning som

bäst skulle tillgodose de intressen de kan ha.

Det nyss sagda väcker en annan fråga som delvis berörts ovan i sam-

band med resonemangen kring tidpunkt för anmälan, nämligen om en

anmälan om vem som skall tillgodoräknas pensionsgrundande beloppen

för barnår skall kunna återkallas och, i så fall, när en sådan återkallelse

senast skall få ske samt av vem den skall få göras. I Ds 1995:41

föreslogs att återkallelse skulle kunna ske fram t.o.m. den tidpunkt då en

anmälan senast kan ges in, dvs. enligt förslaget senast den 31 januari året

efter det aktuella barnåret. En sådan återkallelse skulle kunna göras

ensidigt av endera föräldern, eftersom den enighet som är en

förutsättning för att en anmälan skall kunna göras då inte längre

föreligger.

Under remissbehandlingen av Ds 1995:41 har framförts den synpunk-

ten att en återkallelse bör kunna ske ända tills beslut om pensionsgrun-

dande belopp för barnår fattas. Ett skäl som anförts till stöd för denna

uppfattning är att det inom förvaltningsrätten som regel är möjligt att

återkalla en hos myndighet anhängig anmälan ända tills beslut har färdig-

ställts för expediering. En ordning där en anmälan av nu ifrågavarande

slag skulle kunna återkallas ända tills pensionsgrundande beloppen har

fastställts skulle emellertid vara administrativt ohanterlig eftersom detta

i de flesta fall skulle innebära att den andra föräldern skall

tillgodoräknas det pensionsgrundande beloppet i stället. Regeringens

förslag i denna del är därför detsamma som förslaget i promemorian,

dvs. att en återkallelse för att få verkan skall ske senast den 31 januari

året efter det år som pensionsgrundande beloppen avser. Återkallelsen

kan göras ensidigt av den ena föräldern.

En annan fråga som uppkommer i detta sammanhang är vem som skall

tilldelas det pensionsgrundande beloppet för barnår om båda föräldrarna

uppfyller kraven för sådant tillgodoräknande för ett visst intjänandeår

men den förälder med lägst pensionsunderlag dör innan anmälan om vem

som skall tillgodoräknas beloppet har gjorts. Om t.ex. föräldrarna och

barnet har bott tillsammans hela året och föräldrarna har haft gemensam

vårdnad om barnet men den förälder med lägst pensionsunderlag dör

under januari utan att anmälan om vem av föräldrarna som skall tillgodo-

räknas pensionsgrundande belopp för barnår har getts in till försäkrings-

kassa, kan fråga uppkomma vem som skall tillgodoräknas detta belopp.

Enligt vad som framgått ovan föreslår vi att anmälan om vem av föräld-

rarna som skall tilldelas det pensionsgrundande beloppet för barnår skall

göras gemensamt av föräldrarna och före den 31 januari året efter in-

tjänandeåret. Om den förälder med lägst pensionsunderlag dör efter det

aktuella barnåret men före den 31 januari nästföljande år och någon an-

mälan inte gjorts kommer enligt vårt ovan redovisade förslag han eller

hon ändå att tillgodoräknas det pensionsgrundande beloppet. I denna si-

tuation skulle det kunna hävdas att det är rimligt att den andre föräldern

skulle kunna göra anmälan om att han eller hon skall tillgodoräknas det

pensionsgrundande beloppet för barnår. Emellertid grundas i nu gällande

ATP-system efterlevandepension i form av barnpension, omställ-

ningspension och särskild efterlevandepension på den avlidnes

fastställda pensionspoäng. Vid beviljande av efterlevandepensioner tas i

beaktande även pensionspoäng för tilläggspension som intjänats under

året närmast före dödsfallsåret. Poängen för tilläggspension i form av

ålderspension för det året kan vara av stor betydelse även för beviljande

av s.k. antagandepoäng för åren fr.o.m. dödsfallet t.o.m. året för fyllda

64 år. Regeringen har den 1 augusti 1996 uppdragit åt en särskild

utredare att bl.a. utforma förslag till en anpassning av

efterlevandepensioneringen till det reformerade

ålderspensionssystemet. Det torde kunna förutsättas att

efterlevandepension även efter den pågående anpassningen kommer att

beräknas på grundval av den avlidnes pensionsrätt i det reformerade

ålderspensionssystemet. Detta innebär att det pensionsgrundande be-

loppet för barnår kan komma att påverka den inkomstgrundade efter-

levandepensionen i höjande riktning. Med beaktande härav är det inte

rimligt att den efterlevande föräldern skulle kunna påverka storleken av

hans egen och barnens efterlevandepension. Någon särregel för denna

situation föreslås således inte.

Ingen av föräldrarna är berättigad

Pensionsarbetsgruppen pekade på att det kan förekomma situationer där

pensionsgrundande belopp för ett visst barnår inte kan tillgodoräknas

någon av föräldrarna trots att båda, gemensamt eller var och en för sig,

under året varit vårdnadshavare för barnet och båda under viss tid har haft

barnet boende hos sig. I skeden av förändringar är det inte säkert att den

rättsliga vårdnaden hinner följa den faktiska vården. Den som haft barnet

boende hos sig under större delen av året kanske inte har haft den

rättsliga vårdnaden under så lång tid att vårdnadsvillkoret är uppfyllt.

Pensionsarbetsgruppen ansåg därför att en kompletterande regel borde

finnas för dessa fall. Pensionsgrundande belopp för barnår skulle då

kunna ges åtminstone i de fall då barnet under hela året bott hos någon av

sina föräldrar och någon av föräldrarna under hela året varit vårdnadsha-

vare. Pensionsarbetsgruppen utvecklade dock inte diskussionen rörande

sådana situationer; exempelvis angavs inte vem av föräldrarna som skulle

tillgodoräknas pensionsrätten i dessa fall.

Det kan i och för sig finnas skäl för en kompletterande regel av det

slag som Pensionsarbetsgruppen diskuterade. Det kan emellertid också

sägas att situationer av nu diskuterat slag skulle kunna uppkomma enbart

under ett enda år i samband med separation etc. men knappast under

flera år. Ett problem är också att det inte är alldeles givet vem av för-

äldrarna som med en kompletterande regel för dessa slags situationer i

så fall skall tillgodoräknas beloppet. Den administrativa hanteringen av

pensionsgrundande beloppen för barnår skulle också komma att komp-

liceras. Regeringen lägger därför inte fram något förslag om en komp-

letterande regel av det slag som Pensionsarbetsgruppen diskuterade.

Flera barn i "rätt" ålder

För samma barn och år skall, som nyss redovisats, pensionsgrundande

belopp för barnår enligt förslaget tillgodoräknas endast en av

föräldrarna, oavsett om föräldrarna lever tillsammans eller inte. Inte

heller föreslås en och samma person med flera barn för samma tid

kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår dubbelt eller

flerfaldigt.

Om föräldrarna lever tillsammans och de har mer än ett gemensamt

barn som berättigar till pensionsgrundande belopp för barnår, skulle en-

ligt Pensionsarbetsgruppens förslag ändå bara en av föräldrarna till-

godoräknas pensionsgrundande belopp för ett och samma barnår. Något

principiellt hinder mot att i dessa situationer låta föräldrarna få pen-

sionsgrundande belopp för ett barn vardera föreligger inte, men en sådan

lösning skulle komma att medföra en icke oväsentlig ökning av statens

kostnader. Regeringen föreslår därför, i likhet med vad som föreslogs i

Ds 1995:41, att principen att endast en av föräldrarna skall tillgodorä-

knas pensionsgrundande belopp för ett och samma barnår skall gälla

även i fall då föräldrarna har mer än ett barn i "rätt" ålder.

Om föräldrarna lever åtskilda och de har mer än ett gemensamt barn

som berättigar till pensionsgrundande belopp för barnår och som de har

gemensam vårdnad om men som samtliga bor hos samma förälder, bör

naturligtvis inte heller pensionsgrundande belopp tillgodoräknas dubbelt

eller flerfaldigt. Detta blir i de allra flesta fall en självklarhet eftersom

det i dessa situationer endast undantagsvis kommer att förekomma att

båda föräldrarna uppfyller villkoren för att kunna tillgodoräknas pen-

sionsgrundande belopp för barnår.

Om föräldrarna lever åtskilda och de har mer än ett gemensamt barn i

rätt ålder och dessa inte bor hos samma förälder, skulle kunna tänkas att

båda föräldrarna under förutsättning att de var för sig uppfyller villko-

ren för att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår

fick tillgodoräkna sig pensionsgrundande belopp för barnår, eftersom

det i sådana fall är mera sannolikt än annars att båda föräldrarnas för-

värvsbeteende påverkas av förekomsten av barn. En sådan ståndpunkt har

också hävdats under remissbehandlingen av Ds 1995:41. Eventuellt

skulle en sådan möjlighet kunna begränsas till fall då föräldrarna inte har

gemensam vårdnad om barnen. Reglerna för vilka som kan tillgodoräk-

nas pensionsgrundande belopp för barnår bör emellertid enligt rege-

ringens uppfattning vara neutrala och inte mer eller mindre fördelaktiga

beroende på vem som har vårdnaden om barnen eller var barnen är bo-

satta. Vidare skulle även en sådan ordning medföra en icke oväsentlig

ökning av statens kostnader. Regeringen föreslår därför även för nu

diskuterade fall att endast en förälder för samma tid skall tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår.

Annorlunda uttryckt innebär vad som nu föreslagits att för ett föräld-

rapars samtliga gemensamma barn i "rätt" ålder skall för ett och samma

år endast en av föräldrarna tillgodoräknas ett pensionsgrundande belopp.

Föräldrarna kan om de var för sig uppfyller villkoren för att kunna

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår för något av barnen

 själva välja vem av dem som skall tillgodoräknas detta. Görs ingen

sådan anmälan tillgodoräknas den av föräldrarna som för året har lägst

pensionsunderlag, exklusive det pensionsgrundande beloppet för barnår.

Den föreslagna regeln kan tillämpas även i fall då en kvinna har flera

barn men med olika män eller då en man har flera barn men med olika

kvinnor. Konsekvensen av regeln blir i sådana fall att bedömningen av

vem som kan tillgodoräknas det pensionsgrundande beloppet för barnår

skall göras för varje "biologisk" familj. Om exempelvis en kvinna har ett

barn med en man och ett barn med en annan man skall för ettvart av

barnen avgöras vem som skall tillgodoräknas pensionsgrundande belopp

för barnår. Uppfyller kvinnan och de båda männen var för sig villkoren

för att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår för

något av barnen, kan respektive föräldrapar själva avgöra vem av dem

som skall tillgodoräknas sådant belopp för sitt gemensamma barn. Ingen

av dem kan dock tillgodoräknas mer än ett belopp.

Med föräldrar likställda

Pensionsarbetsgruppens förslag innebar att även särskilt förordnade för-

myndare och personer som med socialnämnds medgivande hade tagit

emot ett utländskt barn i syfte att adoptera det, skulle kunna tillgodoräk-

nas pensionsgrundande belopp för barnår på samma sätt som föräldrar

till barn (med föräldrar avses såväl biologiska föräldrar som adoptivför-

äldrar). Frågan om vem som i en sådan situation skulle kunna tillgodo-

räknas pensionsgrundande belopp för barnår lämnades delvis öppen i

princippropositionen.

Regeringen föreslår att med föräldrar skall vid tillämpningen av reg-

lerna om pensionsgrundande belopp för barnår likställas särskilt förord-

nad vårdnadshavare och den som med socialnämnds medgivande tagit

emot ett utländskt barn i syfte att adoptera det. Begreppet särskilt

förordnad vårdnadshavare knyter an till förändringar i föräldrabalken

som trädde i kraft den 1 juli 1995. Med sådan vårdnadshavare kommer

enligt övergångsbestämmelser till de ändringarna att avses också

tidigare särskilt förordnad förmyndare i vars uppdrag vårdnad ingår.

Normalt får den som avser att adoptera ett barn inte vårdnaden om

barnet förrän adoptionen har genomförts. Den tid under vilken en

försäkrad med socialnämnds tillstånd tagit vård om ett utländskt barn i

syfte att adoptera det bör därför anses som tid under vilken den

försäkrade haft vårdnaden om barnet.

Vi föreslår vidare att en kvinnlig särskild förordnad vårdnadshavare

eller blivande adoptivförälder vid tillämpning av reglerna om pensions-

grundande belopp för barnår skall likställas med en moder.

Några särskilda frågor

En särskild fråga är vad som skall gälla om ett barn som kan berättiga en

förälder till pensionsgrundande belopp för barnår avlider. Enligt vad vi

föreslagit ovan skall villkoret att barnet under hela det året skall ha varit

bosatt i Sverige anses uppfyllt om barnet är bosatt i Sverige under den

del av året som barnet har levt. Om barnet inte levt minst sex månader

under det år då det avlider kommer emellertid inte heller kraven på vård-

nad och sammanboende med barnet dvs. att den försäkrade under minst

halva året skall ha haft vårdnaden om och bott tillsammans med barnet

att kunna uppfyllas. För att undvika konsekvenser som kan upplevas som

stötande föreslår regeringen att följande särregler skall gälla för fall av

detta slag. Om barnet avlider under året och barnet då är bosatt till-

sammans med den försäkrade och den försäkrade då också har vårdnaden

om barnet, skall det anses som om detta förhållande bestått även under

resten av det året.

Om barnet avlider redan under födelseåret är olika alternativ tänkbara i

fråga om i vilka situationer pensionsgrundande belopp för barnår skall

kunna tillgodoräknas föräldrarna. I Ds 1995:41 föreslogs som villkor

för att pensionsgrundande belopp för barnår skulle kunna tillgodoräknas

en förälder, att barnet måste ha uppnått minst en månads ålder. Barn som

avlidit under den första månaden efter födelsen skulle således inte i

något fall kunna berättiga till pensionsgrundande belopp för barnår. Om

barnet emellertid uppnått en månads ålder skulle pensionsgrundande

belopp för barnår kunna tillgodoräknas föräldern oberoende av om

barnet är fött tidigt eller sent på året, förutsatt att föräldern fram till

dödsfallet haft vårdnaden om barnet och då bott tillsammans med barnet

i Sverige. Syftet med denna bestämmelse var att undvika de

gränsdragningsproblem som skulle kunna uppstå då rätten till

pensionsgrundande belopp skulle kunna bli beroende av svåra

medicinska gränsdragningar om vad som är levande fött barn och ett

dödfött barn.

Under remissbehandlingen har synpunkten framförts att en tidsgräns

av nu diskuterat slag kan upplevas som stötande och att det i stället

borde räcka med att barnet är levande fött för att pensionsgrundande

belopp för barnår under ovan angivna förutsättningar skall kunna

tillgodoräknas.

Oavsett vilken lösning som väljs kan det uppstå gränsdragningssitua-

tioner där resultatet för den enskilde pensionsberättigade kan komma att

upplevas som stötande. Regeringen anser mot denna bakgrund inte att

det finns skäl att införa en särskild tidsgräns på det sätt som föreslagits i

promemorian.

En annan fråga är om kravet på sex månaders vårdnad och bosättning

tillsammans med barnet skall upprätthållas. Ett sådant villkor skulle

innebära att en förälder till ett barn som föds under månaderna juli

december och dör samma år aldrig skulle kunna tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår. En sådan ordning skulle kunna få

stötande konsekvenser. Det är inte heller befogat att upprätthålla olika

krav beträffande barn som är födda tidigt eller sent på året. Mot

bakgrund av det sagda anser regeringen att kravet på sex månaders

vårdnad och bosättning tillsammans med barnet inte skall upprätthållas.

Det skall i stället krävas att föräldern är vårdnadshavare och är bosatt

med barnet vid tidpunkten för dödsfallet.

Regeringens föreslår alltså att om ett barn, som är levande fött,

avlider under födelseåret och föräldrarna vid dödsfallet har vårdnaden

om barnet och bor tillsammans med det, skall villkoren för

tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för det året i dessa

avseenden anses uppfyllda. Detta skall gälla oavsett när under året barnet

är fött, således även om barnet är fött under någon av månaderna juli

december och barnårsrätt annars skulle ha tillgodoräknats först för året

därpå.

En annan fråga är vad som skall gälla om faderskapet till ett barn som

kan berättiga till barnår ändras genom en dom. Att en man som i en dom

fastställs som barnets far skall anses vara far till barnet när det gäller

framtida rätt till pensionsgrundande belopp för barnår är självklart, lik-

som att sådan rätt framöver inte skall kunna tillgodoräknas den som

dessförinnan felaktigt har antagits vara barnets far. Vad som skall gälla

för tid före det att en lagakraftvunnen dom i faderskapsfrågan föreligger

är dock inte givet.

En fråga som inställer sig är om de beslut om pensionsgrundande be-

lopp för tidigare barnår som vid lagakrafttidpunkten redan har fattats

skall omprövas mot bakgrund av innehållet i domen, på så sätt att den

tidigare berättigade går förlustig rätten till pensionsgrundande belopp

för barnår. Beslut om pensionsgrundande belopp för barnår kommer att

fattas först under slutet av året efter ett intjänandeår eller i början av året

därefter. En annan fråga är därför hur en situation där en dom i ett fader-

skapsmål vinner laga kraft efter intjänandeåret men före det att beslutet

fattas skall hanteras. Vid tidpunkten för beslutet är således det riktiga

förhållandet känt och det skulle kunna finnas skäl att lägga det till grund

för beslutet.

Regeringen föreslår att den som genom en lagakraftvunnen dom har

förklarats inte vara far i detta sammanhang skall anses vara barnets far

fram till lagakrafttidpunkten. Den föreslagna regeln avser exempelvis

s.k. negativ bördstalan, dvs. situationen då den man som vid barnets

födelse var gift med barnets mor och som enligt reglerna i

föräldrabalken därmed varit att anse som far till barnet sedermera

förklaras inte vara far.

Omprövning av tidigare fattade beslut skall således enligt förslaget

inte ske. Skälen till detta är dels att den som tidigare har antagits vara

barnets far i många fall faktiskt har haft vårdnaden om och bott

tillsammans med barnet, dels att en omprövning skulle medföra en viss

administrativ omgång med åtföljande kostnader. Även i de fall den

aktuella domen vinner laga kraft efter barnåret men före

beslutstidpunkten bör faderskapsförhållandet så som det formellt sett

såg ut under intjänandeåret ligga till grund för beslutet och inte vad som

har blivit känt om de verkliga förhållandet först därefter.

Vid positivt fastställande av faderskap genom dom eller faderskaps-

erkännande uppstår inte behov av några särskilda regler såvitt avser redan

fattade beslut om pensionsgrundande belopp för barnår. Faderskapet i

sig avser naturligtvis också tid före det att domen har vunnit laga kraft.

Däremot kan vårdnadskravet inte uppfyllas för tid dessförinnan. Orsaken

till detta är att endast en förälder (och en särskilt förordnad vårdnads-

havare) kan ha vårdnaden om ett barn. Fadern kan därför inte ha haft

vårdnaden om barnet före den tidpunkt då faderskapet fastställdes genom

dom eller genom faderskapserkännande. Pensionsgrundande belopp för

barnår kan därför i praktiken inte tillgodoräknas för år som redan blivit

föremål för beslut i pensionsrättshänseende eller för år för vilket beslut

skall fattas under året för lagakraftvinnande av faderskapsdomen.

Hittills har endast behandlats faderskapsdomars inverkan på beslut om

pensionsgrundande belopp för barnår för år före och år efter det att

domen vinner laga kraft. För det år domen vinner laga kraft kommer

konsekvensen av de föreslagna reglerna att bli att den man som domen

avser och som har haft vårdnaden om och har sammanbott med

barnet under minst sex månader kommer att kunna tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår, om villkoren i övrigt härför är

uppfyllda. I enlighet med vad som nyss nämnts kommer en man som

förklaras vara far till ett barn genom en dom som vinner laga kraft i

slutet av året inte att kunna uppfylla vårdnadskravet, vilket däremot kan

vara fallet om domen vinner laga kraft i början av året. När det gäller en

dom varigenom en man förklaras inte vara far till ett barn blir

förhållandena de motsatta. Om en sådan dom vinner laga kraft under

början av året, kommer pensionsgrundande belopp för barnår således

inte att kunna tillgodoräknas på grund av att vårdnadskravet inte kan

uppfyllas. Däremot kommer detta åtminstone teoretiskt att kunna

ske om domen i stället vinner laga kraft i slutet av året.

Ytterligare en fråga är möjligheten att tillgodoräkna förtidspensionä-

rer pensionsgrundande belopp för barnår. Det föreslås att förtidspensio-

närer skall kunna tillgodoräknas sådan pensionsgrundande belopp på

samma sätt som övriga försäkrade. Denna fråga har behandlats närmare i

avsnitt 9.5 om förtidspensionärers rätt till pensionsrätt för barnår.

11.4 Överlåtelse av rätten att tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår

Regeringens förslag: En försäkrad som för ett visst barn är ensam

berättigad till pensionsgrundande belopp för barnår skall under vissa

förutsättningar kunna överlåta rätten att tillgodoräknas detta

pensionsgrundande belopp till annan försäkrad. Sådan överlåtelse

skall kunna ske till barnets andra förälder eller, om denne är avliden,

till en styvförälder.

Om en anmälan om överlåtelse görs till en person som inte upp-

fyller förutsättningarna för att tillgodoräknas pensionsgrundande be-

lopp för barnår skall försäkringskassan bortse från anmälan och i

stället skall den som uppfyller villkoren härför tillgodoräknas det

pensionsgrundande beloppet för barnår.

Anmälan om överlåtelse av rätten att tillgodoräknas pensionsgrun-

dande belopp för barnår skall vara skriftlig och göras gemensamt av

föräldrarna eller med den som likställs med förälder. Anmälan skall

ha kommit in till allmän försäkringskassa senast den 31 januari fast-

ställelseåret. Återkallelse av anmälan skall vara skriftlig och får inte

göras efter den dag då anmälan senast skulle ha kommit in till allmän

försäkringskassa.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: RFV anser att villkoret att den förälder till

vilken överlåtelse skall ske skall ha bott tillsammans med barnet i inte

obetydlig omfattning innebär bedömningar som inte kan göras med stöd

av det centrala registret. Regeln är enligt verket besvärlig ur in-

formationssynpunkt eftersom den ökar komplexiteten i systemet. RFV

ifrågasätter vidare om inte möjligheterna till överlåtelse av de

pensionsgrundande beloppen, såväl till biologisk förälder som till

styvförälder, är av så begränsad betydelse att de bör tas bort. Enligt

Försäkringskasseförbundet bör grundprincipen vara att varje person

själv skall tjäna in till sina pensionsgrundande belopp, varför

pensionsgrundande belopp för barnår inte bör kunna tillgodoräknas på

grund av överlåtelse. Kammarrätten i Stockholm menar att möjligheten

till överlåtelse av pensionsgrundande belopp för barnår bör kunna gälla

även i det fall att den andre föräldern uppfyller alla villkoren förutom att

denna inte haft den rättsliga vårdnaden minst halva året. Kammarrätten

ifrågasätter vidare om inte hindret för att överlåta pensionsgrundande

beloppen skall gälla enbart då mottagaren faktiskt har tillgodoräknats

barnår för ett annat barn. Flera försäkringskassor menar att möjligheten

att överlåta pensionsgrundande belopp till styvförälder helt bör utgå.

Skälen för regeringens förslag: I föregående avsnitt har vi

föreslagit att endast den som själv har haft den rättsliga vårdnaden om

och sammanbott med barnet under minst halva det aktuella året

(intjänandeåret) skall vara berättigad till pensionsgrundande belopp för

barnår för det året. I fall då barnets föräldrar inte bor tillsammans med

varandra kommer därför mycket sällan mer än en av föräldrarna att

uppfylla villkoren för att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår. Det innebär t.ex. att en förälder, hos vilken barnet inte

har sitt huvudsakliga boende men hos vilken barnet ändå vistas i relativt

stor utsträckning, inte kan tillgodoräknas sådant belopp. Sådana

situationer kan förekomma när föräldrarna permanent lever åtskilda men

också då särlevnaden är tillfällig men ändå med en längre varaktighet. En

förälder som befinner sig i en sådan situation och som således inte till

fullo uppfyller villkoren för att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår bör ändå inte helt stängas ute från möjligheten att

tillgodoräknas detta. I Ds 1995:41 föreslogs därför att den förälder som

själv uppfyller villkoren för att tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår under vissa förutsättningar skall kunna överlåta rätten

att tillgodoräknas sådant belopp till den förälder som inte uppfyller

villkoren. Under remissbehandlingen har framförts kritik mot en sådan

regel, bl.a. med motiveringen att en möjlighet att överlåta

pensionsgrundande belopp skulle få begränsad betydelse. Regeringen

anser emellertid att skälen för den i promemorian föreslagna

möjligheten överväger de olägenheter som vissa remissinstanser befarar

att regeln skulle innebära.

Regeringen föreslår således att en förälder som själv uppfyller kraven

för att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår, under

vissa förutsättningar skall kunna överlåta denna rätt till en förälder som

inte uppfyller villkoren. Det förutsätts att föräldrarna är ense om ett

sådant förfarande. Överlåtelsen föreslås kunna ske genom en skriftlig

anmälan undertecknad av båda föräldrarna till försäkringskassan.

Det bör betonas att det är rätten att tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår som föreslås kunna överlåtas, inte det pensionsgrun-

dande beloppet som den överlåtande föräldern skulle ha erhållit om

överlåtelse inte skett. Utfallet i pensionsrättshänseende för mottagaren

är således inte till någon del beroende av den överlåtande förälderns in-

komstförhållanden.

För att överlåtelse av rätten att tillgodoräknas pensionsgrundande be-

lopp för barnår skall få ske i de angivna situationerna bör det enligt för-

slaget i Ds 1995:41 krävas att även mottagaren av rätten har haft rättslig

vårdnad om barnet eller barnen under minst halva det aktuella året samt

att denne bott tillsammans med barnet eller barnen i viss, inte obetydlig,

utsträckning under det året. Under remissbehandlingen har hävdats att

villkoret "sammanbott med barnet i inte obetydlig utsträckning" är be-

svärligt ur informationssynpunkt och att möjlighet saknas att kontrollera

om föräldrarna försöker missbruka rätten att överlåta

pensionsgrundande belopp för barnår. Det har vidare hävdats att

överlåtelse av barnårsrätten borde kunna ske även i fall där den

mottagande föräldern inte uppfyller kravet på rättslig vårdnad.

Genom att uppställa ett villkor om att den mottagande föräldern måste

ha bott tillsammans med barnet i inte obetydlig utsträckning, varvid en

förälder som knappt haft någon kontakt med barnet därigenom inte blir

berättigad att ta emot rätten till pensionsgrundande belopp, minskas i

viss mån möjligheten till spekulation. Vem som skall tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår skall ju, som nämnts ovan, inte i

första hand styras av vilken av föräldrarna som får bäst utfall. Mottaga-

ren måste naturligtvis också uppfylla de i föregående avsnitt angivna

kraven på försäkring och bosättning i Sverige. Såvitt avser kravet på att

den mottagande maken även måste ha haft den rättsliga vårdnaden anser

regeringen att detta krav bör upprätthållas för att få en formell ram kring

möjligheten att överlåta rätten till pensionsgrundande belopp. Det kan

vidare noteras att föräldrar som inte redan har gemensam vårdnad kan

om de är överens genom ett anmälningsförfarande få gemensam vård-

nad till stånd. Om de inte är överens om detta eller av andra skäl inte gör

någon anmälan bör inte heller överlåtelse av rätten till pensionsgrun-

dande beloppen för barnår kunna ske.

Överlåtelse bör enligt regeringens uppfattning inte heller få ske i fall

då mottagaren själv kan tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

barnår för något annat barn, dvs. för barn som denne har tillsammans

med någon annan person. Det skulle i och för sig kunna ifrågasättas om

det inte vore tillräckligt att en förälder skulle vara förhindrad att ta emot

rätt till pensionsgrundande belopp genom överlåtelse i en situation där

föräldern rent faktiskt redan har tillgodoräknats pensionsgrundande be-

lopp för barnår för ett annat barn. Av bl.a. administrativa skäl och för att

undvika spekulationer och s.k. kedjeöverlåtelser, dvs. att överlåtelse

sker till en person som i sin tur överlåtit sin rätt till en annan person,

anser regeringen emellertid att en sådan regel är rimlig.

Regeringen föreslår således att regeln utformas så, att en förälder,

som ensam uppfyller villkoren för att tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår, skall kunna överlåta rätten att tillgodoräknas detta till

den andra föräldern om det enda skälet till att den föräldern inte

uppfyller villkoren är att han eller hon inte bott tillsammans med barnet

minst halva året samt under förutsättning att den mottagande föräldern

under året bott tillsammans med barnet i inte obetydlig omfattning och

inte heller uppfyller villkoren för att tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår för något annat barn. Föräldern bör anses ha bott

tillsammans med barnet i inte obetydlig omfattning om föräldern har

haft barnet hos sig t.ex. varannan helg och under några veckor på

sommaren. I praktiken bör försäkringskassan i de allra flesta fall kunna

godta ett påstående från föräldrarna att den mottagande föräldern bott

tillsammans med barnet i inte obetydlig omfattning.

De regler om vem som kan tillgodoräknas pensionsgrundande belopp

för barnår som föreslås gälla utestänger styvföräldrar från möjligheten

att tillgodoräknas sådan rätt, eftersom de inte är vårdnadshavare i rättslig

bemärkelse för sitt styvbarn. Även Pensionsarbetsgruppens förslag gav

en sådan effekt. Arbetsgruppen fann att detta inte var tillfredsställande

och ansåg att det även inom en styvfamilj borde finnas en viss valfrihet

när det gällde tillgodoräknandet av pensionsgrundande beloppen för

barnår. Styvföräldern skulle dock inte få konkurrera med de biologiska

föräldrarna. Pensionsarbetsgruppen föreslog därför att en förälder, som

enligt huvudregeln är den som för ett givet kalenderår är berättigad till

pensionsgrundande belopp för barnår, genom en anmälan skulle kunna

lämna över sin rätt till styvföräldern, under förutsättning att han eller

hon är gift med eller har eller har haft ett annat barn med styvföräldern.

I princippropositionen togs inte ställning till frågan om överlåtelse av

pensionsgrundande belopp för barnår till en styvförälder skulle kunna

ske.

Pensionsgrundande belopp för barnår bör i första hand vara

förbehållen barnets biologiska föräldrar (därmed likställs

adoptivföräldrar). Det bör inte under några förhållanden komma i fråga

att en styvförälder tillåts konkurrera med en biologisk förälder vad

gäller rätten till pensionsgrundande belopp för barnår, oavsett om den

biologiska föräldern själv uppfyller villkoren för att kunna tillgodorä-

knas sådant pensionsgrundande belopp eller inte.

Till skillnad mot vad Pensionsarbetsgruppen föreslog bör det därför

inte generellt vara möjligt att överlåta rätten att tillgodoräknas pen-

sionsgrundande belopp för barnår till en styvförälder. I fall då den andra

biologiska föräldern är avliden finns det dock skäl att se annorlunda på

saken. I sådana situationer uppstår ingen konkurrens mellan styvför-

äldern och den andra biologiska föräldern. I många fall blir styvför-

älderns relation till barnet också mera föräldralik än vad som är fallet

om den andra biologiska föräldern är i livet. Regeringen föreslår därför,

i likhet med förslaget i Ds 1995:41, att en förälder som själv uppfyller

villkoren för att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

barnår skall kunna överlåta rätten att tillgodoräknas detta till styvför-

äldern om barnets andra biologiska förälder har avlidit senast under det

aktuella intjänandeåret.

Begreppet styvförälder har ingen legal definition utan måste

preciseras. En överlåtelse av nu aktuellt slag bör enligt regeringens

uppfattning kunna ske endast till en försäkrad som under det aktuella

året bott tillsammans med barnet minst halva året och som någon gång

under det året sammanbott med och varit gift med eller haft gemensamt

barn med den överlåtande föräldern. Förslaget knyter an till be-

stämmelsen i 7 kap. 5 § föräldrabalken, där det anges att den som

varaktigt bor tillsammans med annans barn och med förälder som har

vårdnaden om barnet är underhållsskyldig mot barnet, om han eller hon

är gift med föräldern eller har eget barn tillsammans med föräldern.

Under remissbehandlingen har framförts synpunkten att samboende-

kravet, bl.a. av administrativa skäl, bör ersättas av ett krav på att föräldern

och styvföräldern varit folkbokförda samma adress under hela in-

tjänandeåret. Vid bedömningen av om sammanboende förelegat eller

inte kommer emellertid folkbokföringen att ha avgörande betydelse i

praktiken. För det fall folkbokföringen inte överensstämmer med de

faktiska förutsättningarna bör det dock finnas förutsättningar att göra

detta gällande.

Ytterligare förutsättningar för att överlåtelse skall kunna ske bör vara

att styvföräldern, på samma sätt som krävs för biologiska föräldrar,

uppfyller villkoren om försäkring och bosättning i Sverige och inte har

uppnått 65 års ålder. Uppfyller styvföräldern själv villkoren för att till-

godoräknas pensionsgrundande belopp för barnår för ett annat barn, bör

överlåtelse av nu aktuellt slag inte kunna ske.

En anmälan om överlåtelse av rätten att tillgodoräknas pensionsgrun-

dande belopp för barnår bör enligt regeringens uppfattning ges in till

försäkringskassan senast den 31 januari året efter det aktuella barnåret.

Om någon som själv uppfyller villkoren för att tillgodoräknas pen-

sionsgrundande belopp för barnår anmäler att han eller hon vill överlåta

rätten att tillgodoräknas detta pensionsgrundande belopp till någon som

inte uppfyller förutsättningarna för att ta emot rätten, bör överlåtaren

inte därigenom anses ha definitivt förlorat rätten att själv tillgodoräknas

denna.

Regeringen föreslår därför att om en anmälan om överlåtelse görs till

en person som inte uppfyller förutsättningarna för att tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår skall försäkringskassan bortse från

anmälan och i stället skall den som uppfyller villkoren härför till-

godoräknas det pensionsgrundande beloppet för barnår. Att mottagaren i

vissa fall inte får någon eller endast begränsad nytta av de

pensionsgrundande beloppen för barnår på grund av att han eller hon haft

andra inkomster och redan nått upp till intjänandetaket, skall däremot

inte innebära att anmälan förlorar sin giltighet. Dessa regler är desamma

som föreslagits beträffande två berättigade föräldrars gemensamma

anmälan om vem av dem som skall tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår.

Vidare föreslår vi att en anmälan om överlåtelse av rätt att tillgodoräk-

nas pensionsgrundande belopp för barnår på samma sätt som

föreslagits i fråga om föräldrars gemensamma anmälan om vem av dem

som skall tillgodoräknas sådan pensionsgrundande belopp skall kunna

återkallas av den som överlåter rätten senast den 31 januari året efter det

aktuella barnåret.

11.5 Beräkning av pensionsgrundande belopp för barnår

Regeringens förslag: För den som skall tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår skall en fiktiv inkomst beräknas

enligt det av tre alternativa beräkningssätt som i det enskilda fallet

ger det mest förmånliga utfallet. Alternativen är

1. en utfyllnad till den enskildes pensionsgrundande inkomst året

före barnets födelse

2. en utfyllnad till 75 % av den genomsnittliga pensionsgrundande

inkomsten för alla försäkrade under 65 års ålder för vilka det fast-

ställts sådan inkomst

3. ett för alla försäkrade enhetligt belopp.

Med pensionsgrundande inkomst enligt alternativ 1 skall likställas

pensionsgrundande belopp för förtidspensionärers antagandeinkomst.

I den inkomst som skall fyllas ut enligt alternativ 1 och 2 skall räk-

nas in såväl pensionsgrundande inkomst som pensionsgrundande be-

lopp. Dessutom skall räknas in vissa förvärvsinkomster som inte är

pensionsgrundande i Sverige. Den som har haft inkomster av det

senare slaget skall vara skyldig att anmäla dessa till

försäkringskassan.

Jämförelseinkomsten enligt alternativ 1 skall för ettvart av de

följande barnåren räknas om med hänsyn till förändringar i prisbas-

beloppet.

Vid beräkning av pensionsgrundande belopp för barnår enligt

alternativ 1 skall bortses från pensionsgrundande inkomster av annat

förvärvsarbete för året före barnets födelse till den del den

försäkrade inte inom föreskriven tid har betalat de till året hänförliga

ålderspensionsavgifterna och allmän pensionsavgift för de

inkomsterna.

Det enhetliga belopp som avses i alternativ 3 skall motsvara det in-

komstbasbelopp som föreslås infört fr.o.m. år 2001. För åren 1999

och 2000 skall det motsvara det förhöjda prisbasbeloppet. Om den

försäkrade under det aktuella året har uppburit förvärvsinkomster

som inte är pensionsgrundande i Sverige skall beloppet i vissa fall

minskas.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Många remissinstanser har, som nämnts inled-

ningsvis, ansett att reglerna om pensionsgrundande belopp för barnår är

onödigt komplicerade. Försäkringskasseförbundet har påtalat att

alternativ 3, och även alternativ 2, kan leda till överkompensation och

menat att dessa effekter bör undanröjas. Flera försäkringskassor har haft

liknande synpunkter såvitt gäller alternativ 3. Försäkringsanställdas

Förbund har förordat att alternativ 3 bör utgå av administrativa skäl.

Centerkvinnorna har förordat en höjning av nivån för alternativ 2. SAF

och Industriförbundet anser att beräkningsalternativ 3 bör begränsas så

att alternativet inte bli tillämpligt i de fall det ger ett högre

pensionsgrundande belopp än alternativ 1.

Risken för manipulativt beteende genom att den pensionsberättigade

medvetet höjer sin inkomst året före barnets födelse har påtalats av

Konjunkturinstitutet, Försäkringsanställdas förbund och

Skattemyndigheten i Malmöhus län. Konjunkturinstitutet föreslår, för

att motverka denna risk, att alternativ 1 bör innebära en utfyllnad till ett

medeltal av inkomsterna under exempelvis de tre åren närmast före

barnets födelse. Skattemyndigheten föreslår två metoder. Enligt den ena

metoden sker utfyllnad intill inkomsten året före det år som föregick

barnets födelse. Enligt den andra metoden sker utfyllnad intill

inkomsten året före barnets födelse, men dock högst intill 120 % av

inkomsten året dessförinnan. Myndigheten har vidare föreslagit en

omvänd spärregel vid beräkning enligt alternativ 1 till skydd för dem

som har ojämna inkomstförhållanden.

TCO anser att inkomstmåttet vid beräkning enligt alternativ 2 bör vara

förvärvsinkomsten och inte den pensionsgrundande inkomsten. Försäk-

ringskassan i Älvsborgs län har å andra sidan på grund av reglernas

komplexitet, förordat att man i stället för att beräkna tre alternativ för

varje barnår inför ett enhetligt belopp på ett prisbasbelopp som modern

kan dela eller överlåta. RFV anser att det från informationssynpunkt bör

vara samma basbelopp som används i de tre olika beräkningsalternativen.

RFV avstyrker förslaget om att utländska förvärvsinkomster skall re-

ducera de pensionsgrundande beloppet för barnår. Verket instämmer

visserligen i den uppfattning som ligger bakom förslaget, men pekar på

det olämpliga i att ha en formell regel som inte kan tillämpas i praktiken

eftersom kontrollmöjlighet saknas. Även andra remissinstanser, bl.a.

Länsrätten i Värmlands län och Försäkringsanställdas förbund ifråga-

sätter om inte regeln borde tas bort med hänsyn till

kontrollsvårigheterna. Försäkringskassan i Stockholms län liksom

Kammarrätten i Stockholm delar visserligen uppfattningen att det är

lämpligt att hänsyn tas till utländska inkomster vid beräkning av det

pensionsgrundande beloppet för barnår, men framhåller att det bör

finnas en obegränsad möjlighet i tiden att korrigera det

pensionsgrundande belopp för barnår som felaktigt beräknats utan

hänsyn till utländska inkomster.

Skälen för regeringens förslag: Sedan det enligt föreslagna regler

som beskrivits i de föregående avsnitten fastställts vem eller vilka

personer som för ett visst år faktiskt skall tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår, måste det för varje sådan person

beräknas ett särskilt belopp. Detta belopp skall läggas till den försäkra-

des pensionsgrundande inkomst och eventuella övriga pensions-

grundande belopp under det aktuella året. Beloppet bör samtidigt utgöra

underlag för statens betalning av statlig ålderspensionsavgift.

Även i det reformerade pensionssystemet skall det enligt förslaget i

avsnitt 13 finnas ett intjänandetak. För ett och samma år kommer endast

inkomster upp till en viss nivå att grunda pensionsrätt. För den som

redan på grund av andra inkomster har nått upp till intjänandetaket

kommer pensionsgrundande belopp för barnår därför att vara utan

betydelse, eftersom detta pensionsgrundande belopp inte skulle kunna

höja den totala pensionsrätten för året. Enligt vårt föreslag i avsnitt 13.1

bör det i sådana fall inte fastställas något pensionsgrundande belopp för

barnår. Staten skall då inte heller betala någon statlig ålderspensionsav-

gift. Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna för pensionsreformen

skall pensionsgrundande belopp för barnår beräknas enligt en kom-

binationsmodell bestående av tre alternativa beräkningssätt, varvid det av

de tre beräkningssätten som i det enskilda fallet ger det för den

försäkrade mest förmånliga utfallet för ett givet år skall tillämpas. Olika

beräkningssätt kan således tillämpas för olika år. Två av beräkningssätten

(alternativ 1 och 2) innebär att den försäkrades inkomster för ett visst år

fylls ut till en viss nivå. Det tredje beräkningsalternativet innebär att till

den försäkrades övriga inkomster under ett visst år läggs ett för alla

försäkrade enhetligt pensionsgrundande belopp. Beräkningen av det pen-

sionsgrundande beloppet för barnår sker för hela kalenderår.

Ett av beräkningsalternativen som följer av de antagna riktlinjerna

innebär att utfyllnad skall ske till den enskildes pensionsgrundande

inkomst året före barnets födelse, fortsättningsvis kallat den individuella

jämförelseinkomsten. Denna inkomst skall därvid för ettvart av de

följande barnåren räknas om med hänsyn till förändringar i pris-

basbeloppet, dvs. prisindexeras. Enligt ett annat beräkningsalternativ

skall utfyllnad ske till 75 % av genomsnittsinkomsten för alla för-

säkrade, fortsättningsvis kallat den generella jämförelseinkomsten. Det

tredje beräkningsalternativet är i huvudsak avsett att ge ett tillskott till

den som inte alls eller i mindre utsträckning ändrar sitt förvärvsbeteende

på grund av förekomsten av barn och som under barnåret haft en inkomst

överstigande 75 % av genomsnittsinkomsten för samtliga försäkrade

under 65 år eller strax därunder.

Under remissbehandlingen av Ds 1995:41 har vissa remissinstanser

framfört synpunkten att beräkningsalternativ 3 inte borde vara tillämpligt

i de fall det leder till ett högre pensionsgrundande belopp än alternativ 1.

Vidare har vissa remissinstanser förslagit att beräkningsalternativ 3 bör

utelämnas för att åstadkomma en förenkling av systemet. Som nämnts

inledningsvis förordar regeringen inte att antalet beräkningsmöjligheter

begränsas. Beräkningsalternativ 3 ger dessutom en signal om att det även

i pensionshänseende lönar sig att förvärvsarbeta. Andra remissinstanser

har påtalat risken för spekulation vid utfyllnad till den individuella jäm-

förelseinkomsten. Genom den möjlighet som t.ex. en egenföretagare

har att höja sin pensionsgrundande inkomst för ett visst år genom

exempelvis återföring av periodiseringsfond skulle, om detta görs året

före ett barns födelse, utfallet enligt detta alternativ förbättras. Några

remissinstanser har föreslagit olika metoder för att minska risken för

sådana spekulationer. Metoderna går i huvudsak ut på att göra

utfyllnadsinkomsten beroende av inkomsten under fler år än året före

barnets födelse. Den föreslagna metoderna skulle visserligen till viss

del begränsa möjligheten till manipulativa beteenden. Incitament till

sådana beteenden skulle emellertid trots det finnas kvar i

föräldraförsäkringen. Förändringar i syfte att minska risken för

spekulation i nu beskrivna avseende bör därför i första hand avse

reglerna för hur sådan ersättning skall beräknas för bl.a. egenföretagare.

Det är vidare av vikt att inte ytterligare komplicera reglerna för

tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för barnår, vilket en

lösning för att komma till rätta med spekulationsmöjligheten skulle

innebära. Mot bakgrund av vad som nu sagts och efter övervägande av

övriga remissynpunkter beträffande beräkningsalternativen anser

regeringen inte att de olika alternativen för beräkning av pensions-

grundande belopp för barnår bör utformas på annat sätt än vad som fast-

slagits i de antagna riktlinjerna och som också föreslagits i Ds 1995:41.

Som ovan nämnts skall, enligt antagna riktlinjer, den individuella

jämförelseinkomsten prisindexeras, dvs. för ettvart av de följande in-

tjänandeåren räknas om med hänsyn till förändringar i prisbasbeloppet.

Lagrådet påpekar att detta är den enda situation i den permanenta regle-

ringen, dvs. den som avses gälla fr.o.m. år 2001, där prisbasbeloppet och

inte inkomstbasbeloppet skall användas vid omräkning. Lagrådet

förordar därför att omräkning i stället sker med inkomstbasbeloppet.

Som Lagrådet påpekat sker de flesta omräkningarna i det reformerade

ålderspensionssystemet för framtiden med inkomstbasbeloppet. Att

även räkna om jämförelseinkomsten med inkomstbasbeloppet riskerar

emellertid att medföra en icke oväsentlig ökning av statens kostnader.

Regeringen föreslår därför ingen förändring i detta hänseende jämfört

med de antagna riktlinjerna.

Enligt de antagna riktlinjerna skall det enhetliga belopp som enligt al-

ternativ 3 skall tillgodoräknas den försäkrade från och med de reforme-

rade intjänandereglernas ikraftträdande motsvara ett basbelopp som räk-

nas upp i paritet med den allmänna inkomstutvecklingen. Enligt vad vi

föreslår i avsnitt 6.4 skall ett sådant basbelopp inkomstbasbeloppet

införas fr.o.m. år 2001, dock att det för år 2001 skall motsvara det för-

höjda prisbasbeloppet och att det skall räknas upp i takt med den all-

männa inkomstutvecklingen först fr.o.m. årsskiftet 2001/2002. Under

en övergångstid, åren 1999 och 2000, kan således det enhetliga beloppet

inte motsvaras av ett inkomstbasbelopp. För dessa år bör det enhetliga

beloppet i stället motsvara det förhöjda prisbasbeloppet.

Regeringen föreslår således att det belopp som avses i

beräkningsalternativ 3 skall motsvara det inkomstbasbelopp som

föreslås infört fr.o.m. år 2001. Under en övergångstid åren 1999 och

2000 föreslår vi att beloppet skall motsvara det förhöjda

prisbasbeloppet.

Såvitt avser utfyllnad till individuell respektive generell jämföreslein-

komst har i de antagna riktlinjerna inte närmare preciserats hur den in-

komst som skall fyllas ut utfyllnadsinkomsten skall beräknas.

Regeringen föreslår, i likhet med förslaget i Ds 1995:41, att i utfyll-

nadsinkomsten skall ingå inte bara de faktiska pensionsgrundande in-

komster som den försäkrade kan ha uppburit det aktuella barnåret, utan

också de eventuella pensionsgrundande belopp som den försäkrade för

samma år har fått tillgodoräkna sig. Skälet är att den försäkrade i många

fall närmast skulle bli överkompenserad i pensionshänseende om inte

också övriga pensionsgrundande belopp räknades in i utfyllnadsinkom-

sten.

Hänsynstagande till vissa inkomster som inte är pensionsgrundande

i Sverige

Som framgått av avsnitt 7 skall den som lämnar Sverige för längst ett år

fortfarande anses bosatt i Sverige och därigenom fortsatt försäkrad för

inkomstgrundad ålderspension här. (Den som arbetar i ett annat EU-

eller EES-land omfattas dock som regel endast av försäkringen i det

landet). Den som befinner sig i en sådan situation och har vårdnad om

och bor tillsammans med barn under fyra års ålder kan således

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår i Sverige. Om en

sådan person under utlandsvistelsen arbetar för en utländsk arbetsgivare

är emellertid arbetsinkomsterna som regel inte skattepliktiga eller pen-

sionsgrundande i Sverige. Det innebär att den försäkrade skulle kunna

komma att tillgodoräknas ett alltför högt pensionsgrundande belopp för

barnår. Även om det långt ifrån alltid är så att utlandsinkomsten grundar

pensionsrätt i det aktuella landet, kan det inte anses rimligt att personen

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår utan beaktande av

utlandsinkomsten.

Regeringen föreslår därför att även ersättning, i annan form än

pension, på grund av arbete (anställning, uppdrag eller verksamhet som

egenföretagare) utomlands som inte är pensionsgrundande i Sverige

skall räknas in i utfyllnadsinkomsten vid beräkning av

pensionsgrundande belopp för barnår. Regeringen föreslår också att det

pensionsgrundande beloppet enligt beräkningsalternativen 1 och 3, för

den som haft inkomst av detta slag, skall minskas eller bortfalla helt i

den mån beloppet helt eller delvis skulle ha hamnat ovanför

intjänandetaket om utlandsinkomsten varit pensionsgrundande i Sverige.

(Såvitt gäller beräkningsalternativ 1 kan denna situation uppkomma

endast om prisbasbeloppet ökar snabbare än inkomstbasbeloppet.)

Pensionsgrundande belopp för barnår bör som utvecklas närmare i

det följande i allt väsentligt tillgodoräknas med automatik och det bör

således inte krävas någon form av ansökan från den enskilde. En fråga i

sammanhanget är därför hur försäkringskassan som enligt vad som

föreslås i avsnitt 13.3 är den beslutsfattande myndigheten skall kunna

få kännedom om utlandsinkomster av nu diskuterat slag. Det skall därvid

hållas i minnet att det regelmässigt kan antas att det inte ligger i den en-

skildes intresse att inkomsten beaktas vid beräkningen av det pensions-

grundande beloppet för barnår.

Inkomst som förvärvats vid arbete utomlands för en utländsk arbets-

givare är som regel inte skattepliktig i Sverige. Den enskilde är i vissa

fall ändå skyldig att, som en upplysning, ange inkomsten i sin själv-

deklaration men så är inte alltid fallet. Någon kontrolluppgift från ar-

betsgivare eller liknande som gör det möjligt för skattemyndigheten att

kontrollera att uppgift lämnas i deklarationen finns inte heller i dessa

fall.

Det kan från kostnadssynpunkt knappast komma i fråga att införa en

rutin där skattemyndigheten aviserar de utlandsinkomster som myndig-

heten fått kännedom om. I samma riktning talar den omständigheten att

endast ett fåtal av de personer som har sådana inkomster kommer att

vara aktuella för pensionsgrundande belopp för barnår. Regeringen

föreslår i stället att en försäkrad, som för det aktuella året själva

uppfyller villkoren för att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande be-

lopp för barnår eller som skall tillgodoräknas sådan rätt på grund av

överlåtelse från annan försäkrad skall vara skyldig att anmäla ut-

landsinkomster direkt till försäkringskassan.

Från remissinstanserna har framförts kritik mot förslaget att utländska

inkomster skall beaktas just med hänsyn till de kontrollsvårigheter som

berörts ovan. Även om det kan uppstå svårigheter såvitt avser möjlig-

heten att kontrollera att bestämmelsen efterlevs, anser regeringen att de

principiella skälen för att även utländska inkomster skall beaktas väger

tyngre. De framförda remissynpunkterna bör därför inte leda till något

annat förslag än det som lämnades i Ds 1995:41. I enlighet med vad bl.a.

Kammarrätten i Stockholm föreslagit föreslår vi att om ett

pensionsgrundande belopp för barnår för ett visst år felaktigt fastställts

utan hänsyn till utländska inkomster skall detta kunna korrigeras utan

begränsning i tiden (se avsnitt 27). Om förhållandena klarläggs först

t.ex. vid pensioneringen eller senare kan den tidigare fastställda

pensionsrätten för det aktuella året alltså korrigeras. En erinran om

skyldigheten att anmäla sådana inkomster bör finnas på underrättelsen

avseende beslut om pensionsgrundande belopp för barnår.

Motsvarande situation som den som nu behandlats kan uppkomma för

en försäkrad som är bosatt i Sverige och som är anställd vid utländsk be-

skickning eller lönat konsulat här i landet eller hos arbetsgivare som är

knuten till sådan beskickning eller sådant konsulat (gäller inte den diplo-

matiska personalen). De inkomster som den anställde uppbär för sådant

arbete kommer nämligen såvida inte en förbindelse motsvarande

dagens ATP-förbindelse tecknats inte att vara pensionsgrundande i

Sverige. Regeringen föreslår därför att nu nämnda inkomster vid beräk-

ningen av det pensionsgrundande beloppet för barnår skall behandlas på

samma sätt som ovan redovisade inkomster av förvärvsarbete i utlandet

samt att den försäkrade skall vara skyldig att anmäla inkomsterna till

försäkringskassan.

Närmare om beräkningen av jämförelseinkomsterna

Det har i de antagna riktlinjerna för pensionsreformen inte närmare pre-

ciserats hur den nivå till vilken den försäkrades pensionsgrundande in-

komst och pensionsgrundande belopp skall fyllas ut (jämförelse-

inkomsterna) skall beräknas. Det gäller såväl alternativet med utfyllnad

till den egna pensionsgrundande inkomsten året före barnets födelse

(den individuella jämförelseinkomsten) som alternativet med utfyllnad

till 75 % av genomsnittsinkomsten (den generella jämförelsein-

komsten).

Det kan härvid anläggas två synsätt. Å ena sidan kan hävdas att jäm-

förelseinkomsterna skall beräknas på ett sådant sätt att de avspeglar

värdet av samtliga faktiska och fiktiva inkomster som kommer att grunda

pensionsrätt i det reformerade ålderspensionssystemet. Å andra sidan

kan göras gällande att jämförelseinkomsterna skall beräknas så att de

avspeglar endast värdet av faktiska pensionsgrundande förvärvsinkom-

ster.

Pensionsgrundande belopp för barnår skall främst ha till syfte att

kompensera de grupper som har lägre förvärvsinkomster på grund av att

de ändrar sitt arbetsutbud under sina barns första levnadsår. Det finns ett

direkt samband mellan en försäkrads arbetsutbud och nivån på dennes

faktiska förvärvsinkomster. Däremot finns det inte något motsvarande

samband mellan arbetsutbud och eventuella fiktiva inkomster. Mot bak-

grund härav ter det sig mest rimligt att utgå från att pensionsgrundande

belopp för barnår bör kompensera för de lägre faktiska förvärvsinkoms-

ter som blir följden av ett lägre arbetsutbud under de år då barnen är

små. Regeringen anser inte, som någon remissinstans föreslagit, att om

den generella jämförelseinkomsten enbart grundas på de pensions-

grundande förvärvsinkomsterna alltså exkluderat socialförsäkringser-

sättningarna skulle kompensationen vara jämnare och mer anpassad till

svängningarna på arbetsmarknaden. Det torde dessutom inte finnas något

administrativt acceptabelt sätt att särskilja inkomstslagen. Detta innebär

att såväl den generella som den individuella jämförelseinkomsten bör

beräknas på ett sådant sätt att den avspeglar värdet av samtliga pensions-

grundande inkomster men inte av övriga pensionsgrundande belopp.

Vid beräkningen av den individuella jämförelseinkomsten bör dock

göras ett undantag från den föreslagna regeln. För att försäkrade som

uppbär förtidspension enligt 13 kap. 2 § AFL (förtidspension beräknad

på grundval av s.k. antagandepoäng) inte skall behandlas på annat sätt än

förvärvsaktiva i detta hänseende bör även det särskilda pensionsgrun-

dande belopp för antagandeinkomst som, enligt vad som föreslås i av-

snitt 9, skall beräknas för sådana förtidspensionärer räknas in i den

individuella jämförelseinkomsten. I avsnitt 9 behandlas frågan om be-

räkning av pensionsgrundande belopp för barnår för förtidspensionärer

mera utförligt.

Som kommer att framgå av avsnitt 13.5 föreslår vi att i det

reformerade ålderspensionssystemet skall inkomst av annat

förvärvsarbete i princip grunda pensionsrätt endast till den del som till

året hänförliga avgifter till ålderspensionssystemet för sådan inkomst

betalats inom föreskriven tid. Om en försäkrad tillgodoräknats pen-

sionsrätt på grundval av inkomst av annat förvärvsarbete men det senare

visar sig att han eller hon inte betalat delar av avgifterna, måste

pensionsrätten för det aktuella året räknas om. Utebliven

avgiftsbetalning påverkar således storleken på den pensionsrätt som för

året skall tillgodoräknas en försäkrad som har haft inkomst av annat

förvärvsarbete. Däremot kommer den pensionsgrundande inkomst som

fastställts för den försäkrade för det året inte att sättas ned på grund av

den uteblivna avgiftsbetalningen.

Detta innebär att den individuella jämförelseinkomsten för en

försäkrad som året före barnets födelse haft inkomst av annat

förvärvsarbete skulle kunna komma att beräknas som om avgifterna för

det året till fullo betalats, vilket i sin tur skulle medföra att det

pensionsgrundande beloppet för barnår beräknat enligt alternativ 1 för

de följande åren skulle kunna komma att bli högre än om hänsyn skulle

tas till i vilken omfattning avgifterna betalats. En sådan konsekvens kan,

mot bakgrund av att det är staten som skall betala avgifter på

pensionsgrundande belopp för barnår, inte anses acceptabel.

Regeringen föreslår därför att det, vid beräkning av den individuella

jämföresleinkomsten skall bortses från pensionsgrundande inkomster av

annat förvärvsarbete för året före barnets födelse till den del den försäk-

rade inte inom föreskriven tid betalat den till det året hänförliga ålders-

pensionsavgiften och den allmänna pensionsavgiften för de inkomster-

na.

Regeringen föreslår således att det vid utfyllnad till den individuella

jämförelseinkomsten skall ske en utfyllnad till en nivå som motsvarar

summan av den fastställda pensionsgrundande inkomsten för den försäk-

rade året före barnets födelse och, i förekommande fall, det pensions-

grundande belopp för antagandeinkomst som för samma år kan ha fast-

ställts för den försäkrade. I enligt med vad som ovan föreslagits, skall

därvid i vissa fall bortses från delar av pensionsgrundande inkomster av

annat förvärvsarbete. Genom detta beräkningsalternativ garanteras den

försäkrade en pensionsrätt i princip motsvarande den som beräknats på

hans eller hennes faktiska inkomster året före barnets födelse.

Regeringen föreslår vidare att det vid fastställandet av den generella

jämförelseinkomsten, dvs. genomsnittsinkomsten för samtliga

försäkrade, skall tas hänsyn endast till pensionsgrundande inkomster

och således inte till andra pensionsgrundande belopp som tillgodorä-

knats de försäkrade under ett aktuellt år. Vidare föreslås att endast

försäkrade som under det aktuella året inte uppnått 65 års ålder därvid

skall medräknas. Om även försäkrade högre upp i åldrarna skulle räknas

med, torde den generella jämförelseinkomsten bli lägre än med den här

föreslagna ordningen. Vid bestämmandet av den generella jämförelsein-

komsten skall sålunda totalsumman av de pensionsgrundande in-

komsterna som för ett visst år fastställts för försäkrade som under året

inte uppnått 65 års ålder divideras med det totala antalet personer i dessa

åldrar som under samma år haft sådana inkomster. Det pensionsgrun-

dande beloppet enligt detta beräkningsalternativ utgörs av skillnaden

mellan 75 % av den sålunda erhållna kvoten och den försäkrades utfyll-

nadsinkomst. Med detta alternativ garanteras den försäkrade en pen-

sionsrätt som bygger på det faktiska inkomstläget bland samtliga försäk-

rade under 65 års ålder som förvärvsarbetar.

Såväl beträffande utfyllnad till individuell som generell jämförelsein-

komst skall utfyllnad ske till upp till en viss pensionsgrundande

inkomst. En följd härav är att endast inkomster upp till intjänandetaket

beaktas i jämförelserna.

Mer än ett barn i "rätt" ålder

Som redovisats ovan förslås att en försäkrad som har två eller flera barn

under fyra års ålder (i vissa fall fem års ålder) skall tillgodoräknas pen-

sionsgrundande belopp för barnår till och med det år då det yngsta barnet

fyller tre (eller fyra) år. Den försäkrade skall dock aldrig för samma tid

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår dubbelt eller

flerfaldigt. Vid utfyllnad till den individuella jämförelseinkomsten

föreslår vi att följande skall gälla, vilket är i enlighet med de av

riksdagen antagna riktlinjerna.

Om ytterligare ett barn föds efter det att pensionsgrundande belopp

för det första barnet tillgodoräknats för fyra år, bestäms den individuella

jämförelseinkomsten för det andra barnet på nytt enligt de angivna prin-

ciperna. Detta bör i princip också gälla för det fall att det andra barnet

föds under ett år då det första barnet alltjämt ger rätt till pensionsgrun-

dande belopp för barnår. Föräldern bör emellertid i det sistnämnda fallet

under de sammanfallande barnåren få pensionsgrundande belopp för

barnår beräknad på basis av antingen den individuella jämförelsein-

komsten året före det första barnets födelse eller, om det är

förmånligare, på grundval av den individuella jämförelseinkomsten året

före det andra barnets födelse. När pensionsgrundande belopp för barnår

har tillgodoräknats under fyra år, bör dock det pensionsgrundande

beloppet enligt alternativ 1 för de därpå följande barnåren beräknas

endast genom utfyllnad upp till den individuella jämförelseinkomsten

året före det andra barnets födelse, eftersom det första barnet då inte

längre berättigar föräldern till pensionsgrundande belopp för barnår.

11.6 Förvärvsvillkoret

Regeringens förslag: För att pensionsgrundande belopp för barnår

slutligt skall ge upphov till utbetalning av ålderspension skall krävas

att det för den försäkrade under viss tid och i viss omfattning har fast-

ställts pensionsgrundande inkomst. Med pensionsgrundande inkomst

skall likställas pensionsgrundande belopp för förtidspensionärers an-

tagandeinkomst.

Det angivna villkoret förvärvsvillkoret skall vara uppfyllt

genom att det för den försäkrade har fastställts en pensionsgrundande

inkomst som för ettvart av fem år uppgår till minst två gånger ett visst

belopp. Beloppet skall motsvara inkomstbasbeloppet. För år före år

2001 skall det dock motsvara det förhöjda prisbasbeloppet.

Vid bedömningen av om förvärvsvillkoret är uppfyllt skall beaktas

endast sådan pensionsgrundande inkomst som har legat till grund för

pensionsrätt.

Vidare skall beaktas endast sådan pensionsgrundande inkomst som

fastställs senast det år då den försäkrade fyllt 70 år.

Promemorians förslag: Förslagen i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag. I promemorian föreslogs dock att för-

värvsvillkoret skulle anses uppfyllt om det för den försäkrade fastställs

en pensionsgrundande inkomst som för ettvart av fem år uppgår till ett

visst belopp eller som för ettvart av tre år uppgår till två gånger detta

belopp. Något undantag för pensionsgrundande inkomst som inte legat

till grund för pensionsrätt gjordes inte i Ds 1995:41.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm har ifrågasatt om

förvärvsvillkoret är utformat så att den försäkrade genom att uppfylla de

krav som uppställs kan anses ha tillräcklig anknytning till arbetslivet.

SAF och Industriförbundet har ansett att förvärvsvillkoret bör skärpas

betydligt genom att man exempelvis kräver en inkomst på två förhöjda

prisbasbelopp under tio år. En möjlighet att genom relativt kort yrkes-

verksamhet i landet få åtnjuta pension som till stor del är subventionerad

av staten skulle annars med en ökad internationalisering successivt öka

trycket på systemet.

Skälen för regeringens förslag: Som nämnts inledningsvis skall

enligt de antagna riktlinjerna för ålderspensionsreformen särskilda

regler gälla för att pensionsgrundande belopp för barnår skall påverka

den pension som faktiskt skall betalas ut till en försäkrad. Motsvarande

skall gälla beträffande pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring.

Innebörden av de antagna riktlinjerna är att det för att pensionsgrun-

dande belopp för barnår och plikttjänstgöring slutligt skall ge upphov till

utbetalning av ålderspension skall krävas bl.a. att pensionsrätt motsva-

rande lägst ett visst belopp i princippropositionen benämnt lönebas-

belopp har tillgodoräknats den försäkrade under åtminstone tre år. I Ds

1995:41 föreslås i stället att villkoret knyts endast till storleken av den

pensionsgrundande inkomsten. Vidare används inte termen lönebasbe-

lopp. Där föreslås i stället att ett inkomstbasbelopp som i sak

motsvarar vad som tidigare benämnts lönebasbeloppet skall tillskapas.

Som framgår av avsnitt 6.4 föreslår regeringen också att ett

inkomstbelopp skall tillskapas för det reformerade

ålderspensionssystemet fr.o.m. år 2001.

För uppfyllandet av det angivna villkoret förvärvsvillkoret skall

enligt de antagna riktlinjerna tas i beaktande pensionsgrundande för-

värvsinkomster, socialförsäkringsersättningar m.m. samt den ålderspen-

sionsrätt som tillgodoräknas förtidspensionärer på grundval av an-

tagandeinkomst. Pensionsgrundande belopp för bakomliggande inkomst,

barnår och plikttjänstgöring samt pensionsrätt som förvärvats genom

delning mellan makar skall däremot inte kunna påverka bedömningen av

om förvärvsvillkoret har uppfyllts eller inte. Villkoret skall kunna

uppfyllas före eller efter den tid för vilken pensionsgrundande belopp

för barnår har tillgodoräknats. I det senare fallet blir pensionsrätterna

latenta till dess villkoret har uppfyllts.

Med den i princippropositionen angivna utformningen av förvärvs-

villkoret var det således av betydelse hur stor sammanlagd pensionsrätt

som den pensionsberättigade hade tjänat in. Eftersom inte all pensions-

rätt utan endast pensionsrätt grundad på pensionsgrundande förvärvs-

inkomster m.m. skulle tas med i bedömningen skulle i sådant fall

krävas särregistrering av ett antal olika pensionsrätter.

Syftet med förvärvsvillkoret är att ställa krav på viss anknytning till

arbetslivet för att pensionsgrundande belopp för barnår och plikttjänst-

göring, som finansieras av allmänna skattemedel, skall ge upphov till

faktisk utbetalning av pension. Detta syfte kan i lika hög grad uppnås

genom att, i stället för att låta förvärvsvillkoret vara beroende av att

pensionsrätt till ett visst belopp intjänats, kräva endast att den pensions-

grundande inkomsten och i förekommande fall pensionsgrundande

belopp för antagandeinkomst har uppgått till ett visst lägsta belopp under

ett visst antal år. Mot denna bakgrund förslogs i Ds 1995:41 att

förvärvsvillkoret skulle utformas efter den nu nämnda principen. Genom

att uppfyllandet av förvärvsvillkoret knöts enbart till storleken av de pen-

sionsgrundande inkomsterna och eventuella pensionsgrundande belopp

för antagandeinkomst, men inte till pensionsrätten, skulle inte heller

arvsvinster som tilldelats den enskilde och som således inneburit en

ökning av pensionsrätten komma att inverka på bedömningen. Även

detta var en önskvärd konsekvens, eftersom arvsvinsternas storlek inte

utgör något mått på en persons anknytning till förvärvslivet.

Enligt regeringens uppfattning bör förvärvsvillkoret utformas enligt

den princip som angetts i departementspromemorian, innebärande att

villkoret knyts enbart till storleken av den försäkrades

pensionsgrundande inkomster och pensionsgrundande belopp för

antagandeinkomster. Principen som sådan har heller inte mött någon

kritik bland remissinstanserna.

Lagrådet konstaterar i sitt yttrande att underlåten avgiftsbetalning en-

ligt förslaget kan påverka beräkningen av pensionsrätten och pensions-

grundande belopp för barnår. För att uppnå det s.k. förvärvsvillkoret

räcker det emellertid att pensionsgrundande inkomst har fastställts för

vart och ett av minst fem år med inkomster som uppgått till lägst två in-

komstbasbelopp. Vid beräkning av pensionsgrundande inkomst tas inte

hänsyn till om avgifter för inkomsten har betalats eller inte. Lagrådet på-

pekar att följden kan bli att en person får pensionsgrundande inkomst

fastställd trots att han eller hon inte har betalat sina avgifter och att

denna pensionsgrundande inkomst sedan kan användas för att uppfylla

förvärvsvillkoret.

Den konsekvens som Lagrådet påpekar kan inte anses önskvärd. För

att situationen inte skall inträffa bör förvärvsvillkoret modifieras. Rege-

ringen föreslår därför att endast sådan pensionsgrundande inkomst som

har legat till grund för pensionsrätt skall beaktas vid bedömningen huru-

vida förvärvsvillkoret är uppfyllt.

En annan fråga är om de inkomstgränser som föreslagits i Ds 1995:41

innebär att kravet på anknytning till arbetslivet kan anses tillfreds-

ställande uppfyllt. Enligt förslaget där skulle det för den pensionsberät-

tigade ha fastställts pensionsgrundande inkomst varmed likställs pen-

sionsgrundande belopp för förtidspensionärers antagandeinkomst som

för ettvart av fem år uppgår till minst ett förhöjt prisbasbelopp eller som

för ettvart av tre år uppgår till minst två gånger detta belopp.

Förslaget i Ds 1995:41 innebar alltså att det fanns två olika möjlig-

heter för den enskilde att uppfylla förvärvsvillkoret. Det skulle kunna

ske antingen genom intjänande av högre pensionsgrundande inkomster

under en kortare tid eller genom en längre tids anknytning till förvärvs-

livet men med lägre inkomster. Den bedömning som årligen skulle

göras av huruvida förvärvsvillkoret var uppfyllt eller inte skulle utgå från

det för den enskilde mest förmånliga alternativet.

Under remissbehandlingen har framförts krav på att förvärvsvillkoret

skulle skärpas väsentligt. Med det nuvarande förslaget skulle även perso-

ner som endast i mycket begränsad omfattning har varit yrkesverksamma

i landet kunna vara berättigade till pensionsgrundande belopp för barnår.

Enligt regeringens uppfattning bör målet vara att finna en rimligt avväg-

ning mellan de försäkrades intresse av att få ett faktiskt pensionsutfall

från pensionsgrundande belopp för barnår och statens intresse av att inte

åsamkas kostnader som inte kan anses motiverade. Även administrativa

hänsyn och informationshänsyn bör beaktas. Mot denna bakgrund anser

regeringen att ett förvärvsvillkor som innebär krav på pensionsgrundande

inkomster (samt pensionsgrundande belopp för antagandeinkomster) om

två inkomstbasbelopp under minst fem år utgör en lämplig avvägning

mellan de olika intressen som nu nämnts. Samtidigt innebär detta i viss

mån en förenkling i förhållande till det tidigare föreslaget enligt vilket

förvärvsvillkoret kunde uppfyllas på två olika sätt.

Regeringen föreslår således att förvärvsvillkoret skall anses uppfyllt

om det för den försäkrade har fastställts en pensionsgrundande inkomst

 eller pensionsgrundande belopp för antagandeinkomst motsvarande

två inkomstbasbelopp under minst vart och ett av fem år. (För år före år

2001 avses två förhöjda prisbasbelopp).

För att uppfylla förvärvsvillkoret bör således krävas att det för den

försäkrade har fastställts en pensionsgrundande inkomst i en viss

omfattning och under viss tid. Även sådana pensionsgrundande

inkomster som fastställts för förfluten tid bör därvid beaktas. Som

redovisats ovan i avsnitt 7 är det endast den som är försäkrad för

ålderspension som skall kunna tjäna in pensionsgrundande inkomst. I

princip skall endast inkomster som tjänats in i Sverige kunna fastställas

som pensionsgrundande inkomst och ligga till grund för uppfyllandet av

förvärvsvillkoret. Genom Sveriges medlemskap EU och genom

ikraftträdandet av EES-avtalet den 1 januari 1994 är Sverige emellertid

bunden av vissa regler som avviker från vad som ovan anförts. Dessa

andra regler finns, förutom i Romfördraget, bl.a. i rådets förordning

(EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när

anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom

gemenskapen. I artikel 3 i förordningen behandlas den s.k. likabehand-

lingsprincipen innebärande att all diskriminering på grund av nationalitet

är förbjuden. Således torde det inte kunna krävas viss tids vistelse i ett

land innan rätt till en förmån inträder. I artikel 45 behandlas den s.k.

sammanläggningsprincipen, innebärande bl.a. att en viss tids försäkring,

arbete eller bosättning i en medlemsstat skall anses som om den ägt rum

i en annan medlemsstat, om sådan kvalifikationstid är en förutsättning

för rätt att erhålla en viss förmån i den sistnämnda staten. En

grundläggande förutsättning för sammanläggningsprincipens tillämpning

är att det finns i vart fall någon försäkringstid eller dylikt i landet att

lägga samman med tid i ett annat medlemsland.

Till följd av dessa bestämmelser torde ett krav att en person, som om-

fattas av förordningen 1408/71 och som tillgodoräknats pensionsgrun-

dande belopp för barnår eller plikttjänstgöring, skall ha en fastställd pen-

sionsgrundande inkomst motsvarande två förhöjda prisbasbelopp

(inkomstbasbelopp) under i vart fall fem år inte kunna upprätthållas. För

en person som omfattas av förordningen 1408/71 torde även få godtas

att förvärvsvillkoret uppfylls genom försäkring som anställd eller egen

företagare i ett annat EU- eller EES-land. För att klargöra hur för-

värvsvillkoret bör tillämpas beträffande arbetstagare som omfattas av

förordningen 1408/71 avser regeringen att föreslå att kommissionen

lägger fram ett förslag till rådet att ett tillägg görs till bilaga VI till för-

ordningen. Av detta tillägg bör framgå att förvärvsvillkoret är en beräk-

ningsregel för att tillgodoräknad pensionsrätt för barnår och

plikttjänstgöring skall ge rätt till pension.

Detta innebär att för en person som i övrigt uppfyller kraven för att

vara berättigad till pensionsgrundande belopp för barnår, skall för-

värvsvillkoret anses uppfyllt genom arbete i andra EU- eller EES-länder.

En förutsättning härför bör emellertid vara att det för den pensionsberät-

tigade för i vart fall ett år fastställts en pensionsgrundande inkomst i

Sverige som uppgått till minst två inkomstbasbelopp.

Som ovan föreslagits bör det, för att förvärvsvillkoret skall vara upp-

fyllt, krävas att det för den försäkrade fastställts en pensionsgrundande

inkomst om minst två inkomstbasbelopp under minst fem år. Även för

den som hävdar sammanläggning med i utlandet intjänad inkomst skulle

kunna ställas samma krav. Emellertid är den inkomst som förvärvats

utomlands av utländsk arbetsgivare i regel inte skattepliktig i Sverige

och därför saknas kontrolluppgift eller liknande som gör det möjligt för

skattemyndigheten att kontrollera uppgiften. Av samma skäl som anförts

i avsnitt 11.5 är det inte heller möjligt att skattemyndigheten aviserar de

utländska inkomster som myndigheten får kännedom om. I stället skulle

kunna krävas att den som begär sammanläggning också skall anmäla detta

till försäkringskassan och visa att han haft sådan inkomst som berättigar

honom till sammanläggning för att på så sätt uppfylla förvärvsvillkoret.

Emellertid finns inte i alla EU- eller EES-länder några centrala register

med uppgifter om intjänad förvärvsinkomst utan i regel registreras

endast att personen är eller har varit försäkrad i landets ålders-

pensionssystem. Regeringen anser därför att om den

pensionsberättigade visar att han eller hon är eller har varit försäkrad i

ett obligatoriskt ålderspensionssystem på grund av arbete i annat EU-

eller EES-land bör det vara tillräckligt för att en sammanläggning med

den i Sverige fastställda pensionsgrundande inkomsten skall få ske. Om

personen i fråga har minst ett år med pensionsgrundande inkomst

motsvarande två inkomstbasbelopp och minst fyra års försäkringstid i

annat EU- eller EES-land skall förvärvsvillkoret anses uppfyllt. Den

pensionsberättigade skall då fullt ut vara berättigad till pension för

pensionsgrundande belopp för barnår.

Sammanfattningsvis anser regeringen att den som i Sverige fått fast-

ställt en pensionsgrundande inkomst om ett visst lägsta belopp för minst

ett år före det att barnet föddes och är eller har varit försäkrad som an-

ställd eller egenföretagare i ett obligatoriskt ålderspensionssystem i ett

EU/EES-land under minst fyra år skall var berättigad till pension på

pensionsgrundande belopp för barnår. Regeringen avser att verka för att

denna lösning accepteras av övriga länder och förs in i bilaga VI till

förordningen (EEG) 1408/71.

Som angetts ovan föreslås att förvärvsvillkoret skall kunna uppfyllas

såväl före som efter det år för vilket pensionsgrundande belopp för

barnår har tillgodoräknats. Därvid bör beaktas även pensionsgrundande

inkomst som fastställts för år före lagstiftningens ikraftträdande år

1999. I det reformerade pensionssystemet skall enligt förslaget

pensionsgrundande inkomst beräknas fr.o.m. år 1960. Beräkningen

föreslås ske utifrån de pensionspoäng för tilläggspension som finns

registrerade. Därmed innefattas i förekommande fall pensionspoäng

som härrör från en förtidspensionärs antagandepoäng. Hur pensions-

grundande inkomst för år före år 1999 skall beräknas kommer att

utvecklas i avsnitt 15.5.

I de antagna riktlinjerna för ålderspensionsreformen har inte

uppställts någon gräns, relaterad till den försäkrades ålder eller till

tidpunkten för uttag av ålderspension, när förvärvsvillkoret senast måste

vara uppfyllt. Villkoret skulle därmed eftersom pensionsgrundande

inkomst kan fastställas hur högt upp i åren som helst kunna bli uppfyllt

ända fram till dess den försäkrade avlider. Uttryckt på annat sätt kan en

person följas av latenta pensionsgrundande belopp för barnår (eller

plikttjänstgöring) under en mycket lång tid och även efter ålderspen-

sioneringen.

Då det inte kan anses vara en rimlig ordning att latenta pensionsgrun-

dande belopp på detta sätt skall kunna följa den försäkrade långt efter

pensioneringstillfället, bör en övre åldersgräns för uppfyllandet av för-

värvsvillkoret uppställas.

Regeringen föreslår därför att det vid bedömningen av om för-

värvsvillkoret är uppfyllt eller inte, skall beaktas endast sådan pen-

sionsgrundande inkomst som fastställts senast det år då den försäkrade

fyller 70 år. Pensionsgrundande inkomst som fastställs senare skall inte

i något fall medräknas, vare sig den är hänförlig till tid före eller efter

det året. Uppgifter om den latenta pensionsrätten behöver därför inte

längre sparas efter det året då den försäkrade har fyllt 70 år.

Innebörden av förslaget blir således att villkoret aldrig kan uppfyllas

senare än det år då den försäkrade fyller 70 år (genom förvärvsarbete det

år personen i fråga fyller 69 år). Däremot bör en sänkning av den pen-

sionsgrundande inkomsten exempelvis efter ett överklagande för år

före det år den pensionsberättigade fyller 70 som sker senare kunna

medföra att den som tidigare ansetts ha uppfyllt förvärvsvillkoret inte

längre skall anses ha uppfyllt detta.

Av skäl som kommer att utvecklas närmare i avsnitt 13.2 föreslås nu

att pensionsgrundande belopp för barnår och plikttjänstgöring skall till-

godoräknas uteslutande i fördelningssystemet fram till dess att för-

värvsvillkoret är uppfyllt. Även om villkoret uppfylls senare bör inte den

pensionsrätt som tillgodoräknats i fördelningssystemet överföras till

premiepensionssystemet.

Att förvärvsvillkoret uppfylls kan sägas innebära att pensionsrätt som

tillgodoräknats på grundval av pensionsgrundande belopp för barnår eller

plikttjänstgöring blir en del av den pensionsbehållning på vilken pension

skall till fullo beräknas. Om villkoret uppfylls först sedan pension börjat

uppbäras uppkommer frågan om detta skall föranleda retroaktiv höjning

av pensionen. Som framgår av avsnitt 18.1 föreslår regeringen att så inte

skall ske.

11.7 Administration

I avsnitt 13 lämnas en översiktlig redogörelse för hur pensions-

grundande inkomster och pensionsgrundande belopp bör beräknas och

hur pensionsrätt bör fastställas i det reformerade

ålderspensionssystemet. Där föreslås att beslut om tillgodoräknande av

pensionsgrundande belopp för barnår skall fattas sedan skatte-

myndigheten fattat beslut om pensionsgrundande inkomst. Besluten om

pensionsgrundande belopp för barnår kommer att kunna fattas tidigast

under slutet av året efter intjänandeåret. I samma avsnitt föreslås att

dessa beslut skall fattas av den allmänna försäkringskassan.

Tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för barnår bör inte

förutsätta någon ansökan från den försäkrade utan detta bör i de allra

flesta fall ske med ledning av tillgängliga folkbokföringsuppgifter m.m.

som finns registrerade. Beslut torde i stor utsträckning ske genom auto-

matisk databehandling. Den försäkrade bör dock genom en anmälan eller

en ansökan kunna påverka innehållet i besluten på olika sätt. T.ex. bör,

som beskrivits i det föregående, två föräldrar själva kunna avgöra vem av

dem som skall tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår.

Som framgått tidigare kan personer som förvärvsarbetar i Sverige till

följd av reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71 vara berättigade till

pensionsgrundande belopp för barnår trots att de inte är bosatta här.

Eftersom dessa personer inte är folkbokförda här i landet kommer de

inte att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår med

automatik. I fall av detta slag får därför krävas att de hos den försäk-

ringskassa där de skall vara inskrivna begär att sådant pensionsgrundande

belopp tillgodoräknas dem. Till ledning för bedömningen av om rätt till

pensionsgrundande belopp för barnår föreligger torde det vara lämpligt

att försäkringskassan i dessa fall begär att den försäkrade företer bevis

om att han eller hon är vårdnadshavare för och bor tillsammans med barn

i aktuell ålder, t.ex. i form av intyg från hemlandets folkbokförings-

eller socialförsäkringsmyndighet. Därvid bör den anses vara vårdnadsha-

vare för ett barn som enligt hemlandets lagstiftning anses som vårdnads-

havare (eller motsvarande) för barnet.

Det generella förfaringssättet för tillgodoräknande av pensionsgrun-

dande belopp för barnår kommer i princip att ske i tre steg. Först

konstateras vilka personer som i och för sig uppfyller villkoren för att

kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår. Eftersom

endast en av två föräldrar skall tillgodoräknas pensionsgrundande belopp

för barnår för samma tid, måste därefter fastställas vilka personer som

faktiskt skall tillgodoräknas sådan rätt. Därvid skall beaktas eventuella

anmälningar om vem av två berättigade föräldrar som skall tillgodoräk-

nas pensionsgrundande belopp för barnår samt eventuell överlåtelse av

rätten att tillgodoräknas pensionsgrundande belopp. Slutligen beräknas

det pensionsgrundande beloppet för dem som faktiskt skall tillgodorä-

knas beloppet för det aktuella året.

Försäkringskassornas beslutsunderlag kommer med undantag för de

fall då den som skall tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

barnår inte är folkbokförd i Sverige i allt väsentligt att kunna

sammanställas genom ADB-bearbetningar. Hos Riksförsäkringsverket

kommer att inrättas nya register (se även avsnitt 27.9) för bl.a. de

uppgifter som behövs för besluten om tillgodoräknande av

pensionsgrundande belopp för barnår. Från folkbokföringsregistren

aviseras nödvändiga folkbokföringsuppgifter. Uppgifterna bearbetas i

Riksförsäkringsverkets register i syfte att fastställa vilka personer som

faktiskt skall tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår. Från

skattemyndigheten inhämtas därefter uppgift om den pensionsgrundande

inkomst som fastställts för varje berättigad person. Den person för

vilken hänsyn skall tas till utländsk inkomst såväl vid bestämmandet av

vilken inkomst som skall räknas in i utfyllnadsinkomsten enligt

beräkningsalternativ 1 och 2 (se avsnitt 11.5) som vid bedömningen av

vilken av föräldrarna som har lägst pensionsunderlag (se avsnitt 11.3),

skall anmäla detta till försäkringskassan. Därefter beräknas de olika

pensionsgrundande beloppen, bl.a. det pensionsgrundande beloppet för

barnår.

12 Pensionsrätt för studier

Regeringens bedömning: Pensionsrätt för studier med studiemedel

skall kunna tillgodoräknas inom ramen för det reformerade

ålderspensionssystemet fr.o.m. år 1995. Frågan om den närmare

utformningen av pensionsrätt för studier med studiemedel bör dock

behandlas i samband med beredningen av reformeringen av

studiestödssystemet.

Promemoriornas förslag: Regeringens bedömning överensstämmer

med förslagen i Ds 1995:41 och Ds 1997:67.

Remissinstanserna: Försäkringskasseförbundet har ingen erinran

mot bedömningen. Riksgäldskontoret anför att pensionsrätt för studier

måste finansieras inom det generella studiestödssystemet och att

kostnaderna bör täckas genom i första hand en sänkning av

studiebidraget. Svenska Arbetsgivareföreningen och Sveriges

Industriförbund har ansett att kostnadsnivån i pensionssystemet är

alltför hög och har därför avvisat förslaget om pensionsrätt för studier.

Högskoleverket har inga synpunkter på systemets tekniska utformning

så länge hänsyn tas till de högskolestuderandes villkor samt avvägningen

mellan de resurser som satsas på själva högskolestudierna och

pensionsrätt för studier sker med hänsynstagande till effekterna på

rekryteringen till högskolestudier och till vikten av att motverka en

social snedrekrytering till högre utbildning.

Ungdomsstyrelsen delar det principiella ställningstagandet

beträffande pensionsrätt för studier men understryker att det är viktigt

att pensionsrätt för studier utgör ett reellt tillskott för den enskilde.

Centrala studiestödsnämnden accepterar att pensionsrätt för studier

skall grundas på utbetalt studiebidrag men anför att bidraget inte skall

vara beskattat samt att pensionsrätt i enlighet med

Studiestödsutredningens förslag bör tillgodoräknas genom att

pensionsavgift tas ut på ett obeskattat studiebidrag. Flera

remissinstanser anser att de föreslagna nivåerna för pensionsrätt för stu-

dier är för låga. Sveriges akademikers centralorganisation (SACO)

anser att högskolestudier, inklusive doktorandstudier och

stipendiefinansierad forskningstid, i pensionshänseende skall likställas

med utfört arbete och kompenseras med 75 % av genomsnittsinkomsten

för alla försäkrade. Enligt SACO skall detta även gälla retroaktivt från år

1960. Även Uppsala studentkår förespråkar att pensionsrätt för studier

tillgodoräknas på denna nivå samt avstyrker att pensionsrätten

sammankopplas med studiemedelssystemet. Tjänstemännens

centralorganisation (TCO) anser att pensionsrätt för studier bör

motsvara minst 50 % av genomsnittsinkomsten och ges även för studier

före år 1995. TCO ifrågasätter vidare kopplingen till bidragsdelen i

studiemedelssystemet och förordar i stället ett fiktivt belopp som

tillgodoräknas vid sådan utbildning som är studiemedelsberättigande.

Sveriges förenade studentkårer anser att studier skall i pen-

sionshänseende likställas med plikttjänstgöring och således grunda pen-

sionsrätt med ett pensionsgrundande belopp motsvarande 50 % av

genomsnittsinkomsten samt att även deltidsstudier skall ge pensionsrätt.

Stockholms universitets studentkår anser att pensionsrätt för studier

skall tillgodoräknas med motsvarande konstruktion som vid pensionsrätt

för barnår samt att pensionsrätt skall tillgodoräknas åtminstone från år

1964, då studiemedelssystemet infördes. Även Civilekonomerna anser

att pensionsrätt för studier skall tillgodoräknas med motsvarande

konstruktion som vid pensionsrätt för barnår även för förfluten tid.

Sveriges pensionärers riksförbund anser att de regler som föreslås för

barnår i tillämpliga delar skall gälla även för studier och för

plikttjänstgöring. För förfluten tid skall lika lång tid beräknas för alla.

Flertalet av ovan redovisade remissinstanser har yttrat sig såväl när

förslaget presenterades i Ds 1995:41 som när det presenterades i Ds

1997:67. I sådana fall har de senaste remissynpunkterna redovisats här.

Skälen för regeringens bedömning: Pensionsarbetsgruppen

föreslog i sitt betänkande att pensionsrätt för studier skulle kunna

tillgodoräknas vid studier på högskolenivå eller liknande. Arbetsgruppen

fann att en lösning borde sökas inom ramen för studiemedelssystemet.

Den tekniska konstruktion som presenterades var att studiebidraget

inom studiemedelssystemet skulle bli pensionsgrundande. För att

åstadkomma detta skulle studiebidraget göras skattepliktigt samt höjas

och avpassas så att den studerandes disponibla inkomst inte skulle

sänkas på grund av den beskattning eller det uttag av egenavgifter som

skulle ske. Ålderspensionsavgift skulle erläggas till hälften i form av

egenavgift och till hälften i form av avgiftsbetalning av staten.

I de riktlinjer som föreslogs och antogs av riksdagen slogs fast att

pensionsrätt för framtiden skall kunna tillgodoräknas för studier med

studiemedel fr.o.m. år 1995 samt att ett beskattat studiebidrag innebar

en rimlig nivå för tillgodoräknande av pensionsrätt för studier. Det in-

stämdes vidare i arbetsgruppens bedömning att omläggningen av studie-

medelssystemet skulle ske på ett sådant sätt att det genomsnittligt sett

inte uppkommer vare sig ökade eller minskade skatteintäkter på de

studerandes sidoinkomster, men man fann å andra sidan att det kunde

vara förenat med betydande praktiska svårigheter att utforma studie-

medelssystemet så att sådana konsekvenser undviks. Med hänsyn härtill

ansågs att den närmare tekniska utformningen av pensionsrätt för studier

borde beredas vidare.

Regeringen tillsatte därefter en utredning för översyn av studiestöds-

systemet. Utredningen, som antog namnet Studiestödsutredningen, hade

enligt direktiven (dir. 1994:148) till uppgift att bl.a. med

utgångspunkten att studiebidrag inom studiemedelssystemet skulle

skattläggas, föreslå en procentsats för uppräkning av bidraget.

Under den fortsatta beredningen av pensionsreformen övervägdes en

annan utformning av pensionsrätt för studier än det förslag Pensions-

arbetsgruppen presenterade. I Ds 1995:41 omnämndes en lösning som

tekniskt liknade det föreslagna systemet för pensionsrätt för plikttjänst-

göring. En fiktiv inkomst, ett pensionsgrundande belopp, skulle beräknas

för studerande med studiebidrag och därefter skulle pensionsrätt till-

godoräknas med ett belopp som motsvarar 18,5 % av det pensionsgrun-

dande beloppet. Detta skulle beräknas med utgångspunkt i varje enskilt

utbetalat obeskattat studiebidrag, och skulle räknas upp schablonmässigt

med en procentsats som beaktade uttag av kommunalskatt och eventuellt

även ökande skatteuttag på inkomster vid sidan av studiebidraget. Staten

skulle erlägga hela ålderspensionsavgiften. I avvaktan på resultatet av

Studiestödsutredningens arbete lämnades dock inget förslag till teknisk

lösning av pensionsrätt för studier med studiemedel i Ds 1995:41.

Studiestödsutredningen överlämnade i juni 1996 sitt betänkande Sam-

manhållet studiestöd (SOU 1996:90). Enligt utredningens förslag skall

bl.a. nuvarande studiemedel, särskilt vuxenstudiestöd (svux) och särskilt

vuxenstudiestöd för arbetslösa (svuxa) ersättas av ett nytt, sammanhållet

studiestöd med olika bidragsnivåer för olika studerandegrupper. Utred-

ningen uttalade sig för att bidragen i det nya systemet skulle vara obe-

skattade men att en pensionsavgift skulle tas ut på det obeskattade

studiebidraget. I enlighet med direktiven redovisade utredningen också

nivåer för beskattat studiebidrag.

Utredningens förslag har ännu inte blivit föremål för lagstiftning.

Regeringen har i årets budgetproposition (prop. 1997/98:1, utg. omr.

15) redovisat avsikter att återkomma med förslag till förändrade regler

om studiestöd för genomförande år 2000.

Enligt de antagna riktlinjerna skall pensionsrätt för studier med

studiemedel vara knuten till faktiskt utgående studiebidrag. Kopplingen

mellan å ena sidan studiestödssystemet och å andra sidan den tekniska

konstruktionen av pensionsrätt för studier är således stark. Det har även

ansetts angeläget att beslut om eventuella förändringar av nivån för pen-

sionsrätt för studier inte kan fattas isolerat från beslut om studiebidra-

gets nivå. Det förefaller därför mindre lämpligt att nu lägga fram ett för-

slag om den tekniska konstruktionen av pensionsrätt för studier med

studiemedel innan den planerade reformeringen av studiestödssystemet

har kunnat genomföras.

Mot bakgrund av att regeringen avser att återkomma med ett förslag

om förändrade regler för studiestöd med ikraftträdande år 2000, dvs. en-

dast ett år efter det att det reformerade pensionssystemets regler träder

i kraft, samt på grund av det nära samband som finns mellan studiestöds-

regleringen och den tekniska konstruktionen för pensionsrätt för studier

med studiemedel, lägger regeringen således nu inga konkreta förslag om

den tekniska utformningen av sådan pensionsrätt. Denna fråga bör i stäl-

let övervägas vidare under den fortsatta beredningen av Studiestöds-

utredningens förslag.

Det kan i detta sammanhang påpekas att regeringen föreslår att vissa

former av utbildningsbidrag och vuxenstudiestöd i likhet med vad som

gäller inom nuvarande pensionssystem skall vara pensionsgrundande i

det reformerade ålderspensionssystemet (jfr avsnitt 8.1).

Att konkreta regler om pensionsrätt för studier som omfattas av

studiemedelssystemet inte läggs fram här innebär emellertid att

pensionsrätt för framtida sådana studier inte kan tillgodoräknas förrän

fr.o.m. år 2000. Enligt de antagna riktlinjerna skall pensionsrätt för

studier med studiemedel kunna tillgodoräknas fr.o.m. år 1995. Ett

tillgodoräknande av pensionsrätt för sådana studier för tid innan

Studiestödsutredningens förslag blivit föremål för lagstiftning, dvs. år

2000, måste grunda sig på en metod med en fiktiv inkomst, ett

pensionsgrundande belopp. Som ovan nämnts skall pensionsrätt för

studier med studiemedel vara knuten till faktiskt utgående studiebidrag

och tillgodoräknas på en nivå motsvarande det under respektive år

erhållna studiebidraget med justeringar för effekterna av en tänkt

skattläggning. Det schablonbelopp som skulle behöva bestämmas för

tillgodoräknande av pensionsrätt för förfluten tid bör beräknas på

motsvarande sätt. Ett sådant belopp har utgångspunkt i det till den

studerande för varje år faktiskt utbetalda studiebidraget. Denna modell

förutsätter att Centrala studiestödsnämnden bevarar erforderliga

uppgifter.

Vid bestämmandet av schablonbeloppets storlek måste en hypotetisk

jämförelse göras med ett skattepliktigt studiebidrag och hänsyn härvid

tas till kommunalskattesatserna. Vidare måste beaktas att sidoinkomster

skulle ha blivit skattepliktiga i större utsträckning än med nuvarande

system, vilket i sin tur beror på det skattepliktiga studiebidragets sam-

spel med det allmänna grundavdraget vid taxeringen.

Inom Regeringskansliet har gjorts vissa beräkningar av vilken upp-

räkningsfaktor som borde användas. Beräkningarna har grundats på 1997

års uppgifter hämtade ur hushålls- och inkomstundersökningen för

studerande med studiebidrag. Beräkningarna ger vid handen en

uppräkning av utgående studiebidrag med hänsyn till gällande skatte-

regler skulle behöva ske med 38,5 %.

Av ovan nämnda skäl lägger vi emellertid inte heller för förfluten tid

nu något förslag om den tekniska konstruktionen av pensionsrätt för stu-

dier med studiemedel. Även denna fråga bör beredas ytterligare i sam-

band med Studiestödsutredningens förslag. Vid utformningen av ett

sådant förslag bör även närmare övervägas vilka villkor som i före-

kommande fall skall gälla för att ett pensionsgrundande belopp för

studier skall kunna tillgodoräknas och senare ge upphov till faktiskt

pensionsutfall.

Att konkreta förslag till regler för tillgodoräknande av pensionsrätt

för studier som omfattas av studiemedelssystemet inte lämnas här

kommer inte att få några praktiska konsekvenser. Pensionsrätt kommer

ändå att kunna tillgodoräknas i enlighet med de av riksdagen antagna

riktlinjerna.

13 Årlig pensionsrätt, m.m.

13.1 Fastställande av pensionsgrundande inkomst och

pensionsgrundande belopp

Regeringens förslag: Pensionsgrundande inkomst och pensions-

grundande belopp skall fastställas tidigast fr.o.m. det år då den

försäkrade fyller 16 år. Någon övre åldersgräns för fastställande av

pensionsgrundande inkomst skall inte finnas. I formellt avseende

skall det inte heller finnas någon övre åldersgräns för fastställande av

pensionsgrundande belopp om inget annat följer av förutsättningarna

för tillgodoräknande av beloppet.

 För det år då den försäkrade avlider skall pensionsgrundande

inkomst eller pensionsgrundande belopp inte fastställas. Om makar

har anmält anslutning till ordningen för överföring av pensionsrätt för

premiepension skall dock pensionsgrundande inkomst fastställas för

den överförande maken även för det år då han eller hon men inte

maken eller makan avlider.

Pensionsgrundande inkomst skall fastställas endast under förutsätt-

ning att den försäkrades inkomster av anställning och annat förvärvs-

arbete före avdrag för allmän pensionsavgift sammanlagt uppgår till

minst 24 % av prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring (AFL). Någon motsvarande begränsning skall inte finnas

för fastställande av pensionsgrundande belopp.

 Pensionsgrundande inkomst respektive pensionsgrundande belopp

skall fastställas endast i den mån dessa sammanlagt under året inte

överstiger en viss nivå, det s.k. intjänandetaket. Intjänandetaket skall

motsvara 7,5 inkomstbasbelopp. För åren 1999 och 2000 skall det

dock motsvara 7,5 förhöjda prisbasbelopp. Om pensionsgrundande

belopp tillsammans med den fastställda pensionsgrundande

inkomsten skulle komma att överstiga intjänandetaket skall belopp

från vilka det skall bortses avräknas i följande ordning:

1. pensionsgrundande belopp för barnår,

2. pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring,

3. pensionsgrundande belopp för antagandeinkomst,

4. inkomst av annat förvärvsarbete,

5. inkomst av anställning.

Promemorians förslag: Förslagen i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Riksskatteverket anser att den nedre gränsen

för pensionsgrundande inkomst bör avse inkomsten före avdrag för de

allmänna egenavgifterna. Skattemyndigheten i Göteborgs och Bohus

län menar att den för visst år överskjutande delen av inkomst över 7,5

basbelopp bör kunna tillgodoräknas de år inkomsten understiger 7,5 bas-

belopp.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i avsnitt 8 redovisat

förslag om vilka slag av inkomster som skall vara pensionsgrundande

och om de särskilda villkor som skall gälla för att en försäkrad skall

kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp. För att pensions-

grundande inkomst eller pensionsgrundande belopp skall fastställas för

den försäkrade föreslås därutöver, i enlighet med de antagna riktlinjerna

för pensionsreformen, gälla vissa allmänna villkor. Det rör sig dels om

åldersgränser, dels om beloppsgränser.

Regeringen föreslår i avsnitt 6.5 att basbeloppet fr.o.m. år 1999 skall

benämnas prisbasbelopp respektive förhöjt prisbasbelopp. Som tidigare

har påpekats används de föreslagna benämningarna ibland även avseende

tid före år 1999.

Åldersgränser m.m.

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna för pensionsreformen skall

rätt till pension i det reformerade systemet inte kunna tjänas in före det

år då den försäkrade fyller 16 år. Med hänsyn härtill saknas anledning att

för tid dessförinnan fastställa pensionsgrundande inkomst eller

pensionsgrundande belopp för den försäkrade. I det lagförslag som nu

läggs fram föreslås därför att varken pensionsgrundande inkomst eller

pensionsgrundande belopp skall fastställas för år före det år då den för-

säkrade fyller 16 år. Detta stämmer överens med de regler för beräkning

av pensionsgrundande inkomst som gäller i dagens ATP-system.

Förslaget till reformerat pensionssystem präglas av ett stort mått av

flexibilitet när det gäller tidpunkten för pensionering. I enlighet med de

antagna riktlinjerna föreslår vi att det till skillnad från vad som gäller

inom ATP-systemet inte skall finnas någon övre åldersgräns för intjä-

nande av pensionsrätt på grundval av förvärvsarbete. Enligt det förslag

som nu läggs fram kan därför pensionsgrundande inkomst fastställas för

en försäkrad även efter 64 års ålder och i princip hur högt upp i åldrarna

som helst.

Eftersom vårt förslag innebär att någon övre åldersgräns för fast-

ställande av pensionsgrundande inkomst inte skall finnas, kan i princip

även socialförsäkringsförmåner grunda pensionsrätt efter 64 års ålder.

Denna möjlighet begränsas dock i praktiken av att dessa förmåner van-

ligtvis inte kan utges efter det att den försäkrade uppnått en viss ålder.

För det år då den försäkrade avlider föreslogs i Ds 1995:41, i likhet

med vad som gäller inom ATP-systemet, att pensionsgrundande inkomst

inte skall fastställas. Under den fortsatta beredningen har frågan upp-

kommit om det finns skäl att, i en situation då makarna omfattas av den i

avsnitt 14 föreslagna ordningen för överföring av pensionsrätt för

premiepension, ompröva tidigare gjorda överväganden att pensionsrätt

inte skall fastställas för det år då den försäkrade avlider.

Bakgrunden till att pensionsgrundande inkomst, pensionsgrundande

belopp eller pensionsrätt hittills inte har föreslagits bli fastställda för

det år då den försäkrade avlider är bl.a. att ett fastställande av

pensionsrätt för dödsfallsåret inte har någon betydelse för individen.

Inte heller för en efterlevande make har ett sådant fastställande någon

nämnvärd betydelse i pensionshänseende. Omständigheterna är

emellertid annorlunda när två makar är anslutna till ordningen om

överföring av pensionsrätt för premiepension och den överförande

maken avlider. I en sådan situation skall, som beskrivits ovan, hela den

pensionsrätt för premiepension som den överförande maken tjänar in

under ett år föras över till den mottagande maken på grund av en

bindande överenskommelse makarna emellan. Pensionsrätten för

premiepension skall alltså tillgodoräknas någon annan än den som

faktiskt har tjänat in den, nämligen den efterlevande maken. Till skillnad

från vad som normalt gäller beträffande sådan pensionsrätt som tjänas in

under dödsfallsåret har således den överförande makens pensionsrätt för

premiepension i denna situation en faktisk betydelse för den

efterlevande, mottagande, makens pensionsrätt och i förlängningen

utgående pension. Det kan härvid röra sig om icke obetydliga belopp,

särskilt om den överförande maken har haft relativt höga inkomster och

avlider sent under året.

Med hänsyn härtill får det i denna speciella situation anses lämpligt att

den mottagande maken skall kunna tillgodoräknas även den pensionsrätt

som den överförande maken har tjänat in under dödsfallsåret. Ytterligare

ett skäl för denna ståndpunkt är att överföringen grundar sig på en mellan

makarna bindande överenskommelse som inte kan brytas vare sig ensi-

digt eller av makarna gemensamt med omedelbar verkan och som båda

makarna har haft anledning att kunna inrätta sig efter.

Eftersom pensionsrätt för premiepension först fastställs för den över-

förande maken för att därefter överföras till den mottagande maken,

måste pensionsrätt för premiepension fastställas för den överförande

maken även för dödsfallsåret.

Mot denna bakgrund bör, om makar har anmält anslutning till ord-

ningen för överföring av pensionsrätt för premiepension, pensionsrätt

för premiepension fastställas för den överförande maken även för det år

då denne avlider, vilket regeringen också föreslår i avsnitt 13.2. Det

sagda innebär att det även för det år då den överförande maken avlider

måste fastställas en pensionsgrundande inkomst för honom eller henne i

nu angiven situation.

Regeringen föreslår alltså att det för den överförande maken skall

fastställas pensionsgrundande inkomst även för det år då denne avlider,

om makarna då omfattas av ordningen för överföring av pensionsrätt för

premiepension samt under förutsättning att den mottagande maken inte

har avlidit under samma år.

En särskild fråga är om även pensionsgrundande belopp för barnår,

plikttjänstgöring och förtidspension skall fastställas i den här beskrivna

situationen.

För att en försäkrad skall få tillgodoräknas pensionsgrundande be-

lopp krävs att vissa förutsättningar är uppfyllda. För tillgodoräknande av

pensionsgrundande belopp för barnår krävs enligt vad som föreslås i

avsnitt 11 bl.a. att en förälder under hela det aktuella året har varit bosatt

i Sverige och har varit försäkrad för inkomstpension här. Av detta följer

att en förälder som avlider under året aldrig kan uppfylla villkoren för

tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för barnår. Att ändra vill-

koren endast på grund av att vissa makar som omfattas av reglerna om

överföring av pensionsrätt för premiepension skall få pensionsrätt fast-

ställd även för dödsfallsåret kan inte anses motiverat. Ofta är dessutom

den efterlevande maken också förälder och kan som sådan själv tillgodo-

räknas pensionsgrundande belopp för barnår.

Det får anses vara en fördel att pensionsgrundande belopp i pensions-

rättshänseende under dödsfallsåret behandlas på ett enhetligt sätt. Efter-

som pensionsgrundande belopp för barnår enligt vad som beskrivits ovan

inte kan tillgodoräknas i denna situation bör således inte heller andra

pensionsgrundande belopp kunna grunda pensionsrätt. Beträffande

pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring kan det dessutom för-

väntas röra sig endast om sällsynta undantagsfall då en gift total-

försvarspliktig, som omfattas av ordningen för överföring av

pensionsrätt för premiepension och som överför sådan pensionsrätt,

avlider under samma år som han eller hon har uppfyllt villkoren för

tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp. Härtill kommer att det

för pensionsgrundande belopp skall betalas statlig ålderspensionsavgift

men inte någon allmän pensionsavgift av den enskilde. Även på grund

härav kan ifrågasättas om pensionsgrundande belopp skall grunda

pensionsrätt under dödsfallsåret. Slutligen kan det inte helt uteslutas att

det kan finnas en viss drivkraft för sådana personer som är berättigade

till pensionsgrundande belopp för antagandeinkomst att se till att

omfattas av ordningen för överföring av pensionsrätt för premiepension

för att därigenom komma i åtnjutande av möjligheten att även för

dödsfallsåret kunna överföra pensionsrätt.

Sammanfattningsvis talar övervägande skäl för att pensionsgrundande

belopp för den överförande maken under dödsfallsåret inte bör

fastställas och pensionsrätten således grundas endast på den

pensionsgrundande inkomsten, vilket regeringen således föreslår.

Inte heller när det gäller fastställande av pensionsgrundande belopp

har i de antagna riktlinjerna ställts upp någon generell övre åldersgräns.

Pensionsgrundande belopp för barnår skall dock, av skäl som angetts i

avsnitt 11, inte kunna tillgodoräknas för år efter det år då den försäkrade

fyller 64 år. I realiteten kommer det även i fråga om övriga pensions-

grundande belopp att finnas en övre åldersgräns, eftersom de förmåner

som ligger till grund för beräkningen av dessa belopp inte kan utges

efter viss ålder.

Inom ATP-systemet gäller att pensionsgrundande inkomst inte skall

beräknas för år då den försäkrade under hela året har uppburit hel ålders-

pension. I princippropositionen uttalades det att någon sådan

begränsning inte borde finnas i det reformerade pensionssystemet. En

sådan begränsning skulle strida mot livsinkomstprincipen och motverka

tanken att den enskilde i princip skall kunna fortsätta att arbeta och tjäna

in pensionsrätt så länge han eller hon önskar. Regeringen instämmer i

den tidigare gjorda bedömningen och anser att någon motsvarande regel

inte bör finnas i det reformerade systemet.

Beloppsgränser

Inom dagens ATP-system gäller att inkomster av anställning och

inkomster av annat förvärvsarbete är pensionsgrundande endast i den

mån dessa under ett år sammanlagt överstiger ett förhöjt prisbasbelopp.

Vid fastställande av pensionsgrundande inkomst görs således ett avdrag

med ett förhöjt prisbasbelopp från den taxerade inkomsten för året.

Någon motsvarighet till det redovisade basbeloppsavdraget föreslås

inte finnas i det reformerade pensionssystemet, utan pensionsrätt skall i

princip kunna tjänas in från den första kronans inkomst varje år. Enligt

de antagna riktlinjerna för pensionsreformen skulle det emellertid inte

beräknas någon pensionsgrundande inkomst för den försäkrade, om

summan av pensionsgrundande förvärvsinkomster och socialför-

säkringsersättningar m.m. inte uppgick till minst 25 % av pris-

basbeloppet. Skälet till detta var att den som hade inkomster under-

stigande denna nivå inte var skyldig att avge självdeklaration och att det

inte borde komma i fråga att inrätta ett särskilt taxeringsförfarande för

att på grundval av kontrolluppgifter kunna fastställa pensionsgrundande

inkomst såvitt gällde sådana begränsade inkomster.

Riksdagen har därefter beslutat (bet. 1994/95:SkU20,

rskr. 1994/95:320) att sätta ned det allmänna grundavdraget från 25 %

till 24 % av prisbasbeloppet. Som en följd härav har skyldigheten att

avge självdeklaration ändrats till att avse den som har haft inkomster

uppgående till minst 24 % av det för året fastställda prisbasbeloppet. I

Ds 1995:41 föreslogs därför att den nivå under vilken

pensionsgrundande inkomst inte skall fastställas skulle bestämmas till

24 % av basbeloppet. Regeringen instämmer i

departementspromemorians förslag och föreslår alltså att

pensionsgrundande inkomst skall fastställas endast om den försäkrades

inkomst av anställning och annat förvärvsarbete sammanlagt uppgår till

minst 24 % av prisbasbeloppet.

I avsnitt 8.2 har regeringen föreslagit att en allmän pensionsavgift som

debiteras den försäkrades inkomster skall dras ifrån vid beräkningen av

den pensionsgrundande inkomsten. Som RSV har anfört bör den nedre

gränsen för fastställande av pensionsgrundande inkomst avse inkomst-

erna före detta avdrag. I annat fall skulle allmän pensionsavgift kunna

komma att påföras trots att pensionsgrundande inkomst inte har fast-

ställts. Regeringen föreslår därför att pensionsgrundande inkomst skall

fastställas endast om summan av de inkomster som är

pensionsgrundande före avdrag för allmän pensionsavgift uppgår till

minst 24 % av prisbasbeloppet enligt AFL, vilket motsvarar 8 736 kr år

1998.

Den föreslagna lösningen innebär således att den pensionsgrundande

inkomsten kan understiga 24 % av prisbasbeloppet. Motsvarande situa-

tion kan uppkomma vid bristande avgiftsbetalning.

Den föreslagna regeln innebär inte heller att inkomster som ligger

under 24 % av prisbasbeloppet aldrig kan bli pensionsgrundande utan att

en tröskel måste passeras. Om detta väl sker, skall pensionsrätt tillgodo-

räknas för hela inkomsten, dvs. inkomsten är i sådant fall i sin helhet

pensionsgrundande.

Det här behandlade gränsbeloppet, 24 % av prisbasbeloppet, gäller

bara för fastställande av pensionsgrundande inkomst, dvs. inkomst här-

rörande från förvärvsarbete eller socialförsäkringsersättningar m.m.

Något förslag om en motsvarande nedre beloppsgräns för pensions-

grundande belopp lämnar vi däremot inte.

Tak för intjänande av pensionsrätt

Inom dagens ATP-system gäller vid beräkning av pensionsgrundande

inkomst att inkomster överstigande det s.k. förmånstaket om 7,5

prisbasbelopp enligt AFL inte skall beaktas. Inkomster som under ett år

överstiger den nivån ger således inte något tillskott i pensionsrättshän-

seende.

Vid fastställandet av prisbasbeloppet fr.o.m. år 1995 gäller regler som

innebär att förändringarna i det allmänna prisläget från ett år till ett annat

beaktas endast till viss del. I 1998 års ekonomiska vårproposition

föreslår regeringen emellertid förändringar med innebörden att

basbeloppet skall återställas fullt ut fr.o.m. år 2000. Förmånstaket inom

ATP fastställs dock för samtliga år med ledning av prisbasbeloppet

sedan detta ökats på så sätt att förändringarna i det allmänna prisläget

beaktas fullt ut, dvs. med ett förhöjt prisbasbelopp. Prisbasbeloppet för

år 1998 är 36 400 kr medan det på det angivna sättet förhöjda

prisbasbeloppet för samma år motsvarar ett belopp om 37 100 kr.

Förmånstaket motsvaras således för år 1998 av ett belopp om

278 250 kr.

Enligt de antagna riktlinjerna för pensionsreformen skall det även i

det reformerade ålderspensionssystemet finnas ett tak, ovanför vilket

pensionsrätt inte skall kunna tjänas in. Detta tak, i det följande benämnt

intjänandetak, kommer enligt riktlinjerna initialt att sammanfalla med

förmånstaket inom ATP-systemet, dvs. summan av den enskildes

pensionsgrundande inkomster skall högst kunna uppgå till 7,5 förhöjda

prisbasbelopp. För följande år skall intjänandetaket emellertid inte

längre följa prisutvecklingen utan i stället följa den allmänna

inkomstutvecklingen. Som kommer att framgå av avsnitt 29 föreslår vi

att motsvarande ändring skall ske inom ATP-systemet.

Skattemyndigheten i Göteborgs och Bohus län har föreslagit att

inkomster som överstiger taket, dvs. 7,5 prisbasbelopp, skall kunna

tillgodoräknas för år då inkomsten understiger taket och att begräns-

ningsregeln i stället bör utformas så att livsinkomsten högst får uppgå

till 7,5 prisbasbelopp multiplicerat med antalet intjänandeår. Enligt

regeringens uppfattning skulle en sådan regel strida mot de ovan

redovisade intentionerna med reformen eftersom mycket höga

inkomster under visst år skulle ge pensionsrätt i det allmänna systemet

om de kunde fördelas ut över år med lägre inkomster. Vidare kommer

den pensionsrätt som uppkommer på detta sätt inte att motsvaras av

inbetalda avgifter till ålderspensionssystemet, eftersom sådana avgifter

skall begränsas för inkomster överstigande 7,5 prisbasbelopp och den

del som betalas däröver dessutom skall föras till statsbudgeten i stället

för till ålderspensionssystemet. Förslaget strider därför även mot tanken

att det reformerade pensionssystemet skall vara avgiftsdefinierat.

Som tidigare framgått i avsnitt 6.4. föreslår vi för bl.a. det angivna

ändamålet att regeringen varje år skall fastställa ett inkomstbasbelopp.

Inkomstbasbeloppet föreslås för år 2001 motsvara det för det året för-

höjda prisbasbeloppet. För därefter följande år föreslås inkomstbas-

beloppet räknas om med hänsyn till förändringar i ett inkomstindex.

Principer för utformning och tillämpning av detta inkomstindex behand-

las i avsnitt 16.

Enligt de antagna riktlinjerna skall detta inkomstindex även ligga till

grund för en omräkning av intjänandetaket. Vi föreslår att en sådan

omräkning skall ske fr.o.m. årsskiftet 2001/2002 (jfr avsnitt 18).

Vid tillämpning av takregeln skall enligt de antagna riktlinjerna beak-

tas såväl faktiska som fiktiva inkomster. Tillämpningen av takregeln

aktualiserar därför frågan om i vilken ordning de olika typerna av

pensionsgrundande inkomster och belopp skall avräknas. Enligt de nuva-

rande reglerna i AFL är det inkomst av annat förvärvsarbete som avräk-

nas först, om den försäkrade haft sådan inkomst och denna tillsammans

med inkomst av anställning uppgår till ett belopp överstigande taket.

Något skäl att frångå den avräkningsordningen finns inte. Vi föreslår där-

för att inkomster av annat förvärvsarbete även i det reformerade

pensionssystemet skall avräknas före inkomster av anställning vid fast-

ställandet av den försäkrades pensionsgrundande inkomst.

I det reformerade pensionssystemet kommer förutom dessa faktiska

slag av inkomster att finnas de olika typer av pensionsgrundande belopp,

som har behandlats i de föregående avsnitten. Det måste därför finnas

regler för i vilken ordning dessa inkomster och belopp skall avräknas till

den del de överstiger intjänandetaket. Detta har betydelse för bl.a.

uttaget av pensionsavgifter.

Mot bakgrund av att de pensionsgrundande beloppen inte är faktiska

utan beräknas fiktivt, ter det sig rimligt att de pensionsgrundande belop-

pen avräknas före inkomster av anställning och annat förvärvsarbete. För

detta talar också den omständigheten att pensionsrätt på grundval av

vissa typer av pensionsgrundande belopp inte kommer att påverka stor-

leken av den faktiska pensionen förrän det s.k. förvärvsvillkoret är upp-

fyllt (se avsnitt 11.6).

Regeringen föreslår därför att pensionsgrundande belopp inte skall

fastställas i den mån dvs. till den del de tillsammans med inkomst av

anställning eller annat förvärvsarbete överstiger intjänandetaket.

När det gäller frågan i vilken ordning de olika pensionsgrundande

beloppen inbördes skall avräknas har regeringen gjort den bedömningen

att de belopp som är kopplade till förvärvsvillkoret, nämligen pensions-

grundande belopp för barnår och plikttjänstgöring, bör avräknas först.

Med hänsyn till att såväl pensionsgrundande inkomst som övriga

pensionsgrundande belopp skall ingå i den inkomst som skall fyllas ut

vid beräkningen av pensionsgrundande belopp för barnår enligt två av

beräkningsalternativen, bör pensionsgrundande belopp för barnår avräk-

nas före pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring.

Därefter bör följaktligen avräknas pensionsgrundande belopp för

antagandeinkomst, som är den typ av fiktiv inkomst som mest är att lik-

ställa med förvärvsinkomst.

Regeringen föreslår således att det vid tillämpning av intjänandetaket

skall bortses från pensionsgrundande belopp i följande ordning:

1. pensionsgrundande belopp för barnår

2. pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring

3. pensionsgrundande belopp för antagandeinkomst.

13.2 Fastställande av pensionsrätt

Regeringens förslag: Pensionsrätt skall fastställas årligen på grund-

val av pensionsunderlaget, dvs. summan av den fastställda pensions-

grundande inkomsten och de fastställda pensionsgrundande beloppen.

Pensionsrätten skall bestämmas till 18,5 % av pensionsunderlaget.

 Av den för året fastställda pensionsrätten skall 16 procentenheter

utgöra pensionsrätt för inkomstpension och 2,5 procentenheter

pensionsrätt för premiepension. För det fall att förvärvsvillkoret inte

är uppfyllt skall pensionsrätt baserad på pensionsgrundande belopp

för barnår eller plikttjänstgöring dock tillgodoräknas endast i fördel-

ningssystemet och där med 18,5 % av dessa pensionsgrundande

belopp.

För det år den försäkrade avlider skall pensionsrätt inte fastställas.

Om makar har anmält anslutning till ordningen för överföring av

pensionsrätt för premiepension skall dock pensionsrätt för premie-

pension beräknad på grundval av den pensionsgrundande inkomsten

 fastställas för den överförande maken även för det år då han eller

hon men inte maken eller makan avlider.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Försäkringskasseförbundet ifrågasätter om

pensionsrätten, som bestäms till 18,5 % av pensionsunderlaget, är rätt

nivå då det kan antas att ca 2/3 av pensionärerna kommer att beröras av

garantipensionssystemet. Pensionärernas Riksorganisation anser att

hela avgiften om 18,5 % skall användas i fördelningssystemet för

löpande utbetalningar och att det överskott som uppstår skall tillföras

AP-fonden. Sveriges Pensionärsförbund menar å sin sida att mer än två

procent av avgiften bör avsättas till premiepensionssystemet.

Skälen för regeringens förslag: För varje år som det för en

försäkrad fastställts pensionsgrundande inkomst eller

pensionsgrundande belopp skall också pensionsrätt fastställas.

Pensionsrätten skall i överensstämmelse med de antagna riktlinjerna

för pensionsreformen och enligt förslagen här baseras på

pensionsunderlaget, dvs. summan av den fastställda pensionsgrundande

inkomsten och de fastställda pensionsgrundande beloppen. Eftersom

hänsyn till intjänandetaket, i enlighet med vad som redovisats i

föregående avsnitt, skall tas redan vid fastställandet av

pensionsgrundande inkomst respektive pensionsgrundande belopp,

kommer pensionsunderlaget för en individ aldrig att överstiga det taket.

Däremot kan pensionsrätt räknad på mer än det beloppet komma att

tillgodoräknas en person om pensionsrätt för premiepension förs över

från dennes make (se avsnitt 14).

Pensionsrätt tillgodoräknas oberoende av om debiterade pensions-

avgifter har betalats eller inte. Fastställd pensionsrätt som hänför sig till

inkomst av annat förvärvsarbete kan dock senare komma att bortfalla om

egenavgift i form av ålderspensionsavgift eller allmän pensionsavgift

inte erläggs inom föreskriven tid. Denna fråga behandlas närmare i

avsnitt 13.5.

Pensionsrätten i det reformerade systemet skall inte, såsom är fallet

inom ATP-systemet, uttryckas i form av en via prisbasbeloppet framräk-

nad poäng eller på annat liknande sätt. Den skall i stället bestämmas

i krontal. För den vars pensionsunderlag under ett år uppgår till

exempelvis 200 000 kr, skall pensionsrätten för det året fastställas till

37 000 kr, varav 32 000 kr utgör pensionsrätt för inkomstpension och

5 000 kr pensionsrätt för premiepension. Emellertid kommer endast

pensionsrätt inom premiepensionssystemet att motsvaras av faktiskt

fonderade medel. När det gäller pensionsrätt för inkomstpension

är krontalsberäkningen i princip endast ett sätt att mäta pensionsrättens

storlek.

Pensionsrätten skall, enligt de antagna riktlinjerna, utgöra 18,5 % av

pensionsunderlaget och delas upp mellan fördelningssystemet och

premiepensionssystemet. Enligt samma riktlinjer skulle 16,5 procent-

enheter tillgodoräknas som pensionsrätt inom fördelningssystemet och

resterande två procentenheter inom premiepensionssystemet. Som en

del i pensionsuppgörelsen mellan de partier som är representerade i

Genomförandegruppen ingår att fr.o.m. år 1999 skall 16 procentenheter

i stället för 16,5 procentenheter tillgodoräknas som pensionsrätt i

fördelningssystemet och resterande del upp till 18,5 procentenheter i

premiepensionssystemet. Regeringen föreslår alltså att av den för året

fastställda pensionsrätten skall 16 procentenheter utgöra pensionsrätt

för inkomstpension och 2,5 procentenheter pensionsrätt för

premiepension. För de år i förfluten tid då pensionsrätt enligt vårt

förslag kan tillgodoräknas i såväl fördelningssystemet som i

premiepensionssystemet, dvs åren 1995 1998, föreslås emellertid

ingen ändring jämfört med de antagna riktlinjerna, se avsnitt 15.

För att pensionsrätt som tillgodoräknats för barnår eller plikttjänst-

göring slutligt skall påverka ålderspensionens storlek skall det, enligt de

antagna riktlinjerna, krävas att det under viss tid och i viss omfattning har

fastställts pensionsgrundande inkomst för den försäkrade. Detta villkor

 förvärvsvillkoret skall gälla i såväl fördelnings- som premie-

pensionssystemet. Hur förvärvsvillkoret föreslås vara utformat har

tidigare redovisats i avsnitt 11.6.

Medel som avsätts till premiepensionssystemet omfattas av

regeringsformens regler om egendomsskydd. Som Lagrådet påpekar

utesluter detta i och för sig inte att en överföring av medel motsvarande

fastställd pensionsrätt på grundval av pensionsgrundande belopp för

barnår eller plikttjänstgöring görs förrän förvärvsvillkoret har uppfyllts.

Emellertid framstår en sådan ordning från praktiska synpunkter som

mindre lämplig, vilket Lagrådet även framhåller i sitt yttrande. Någon

överföring av sådana medel till premiepensionssystemet bör således

inte ske förrän förvärvsvillkoret har uppfyllts.

I princippropositionen angavs att de för premiepensionssystemet

avsedda medel som är hänförliga till pensionsrätt för barnår eller

plikttjänstgöring fram till dess förvärvsvillkoret var uppfyllt skulle

förvaltas inom fördelningssystemet. När villkoret väl uppfyllts, skulle

medlen, tillsammans med en på visst sätt beräknad avkastning därpå,

överföras till premiepensionssystemet. Riksdagen hade inget att erinra

mot förslaget i denna del.

Den i princippropositionen föreslagna ordningen med interimistisk

förvaltning av premiepensionsmedel inom fördelningsystemet i avvaktan

på att förvärvsvillkoret uppfylls torde emellertid bli administrativt svår

att hantera. Det har därför under den fortsatta beredningen gjorts den

bedömningen att en annan ordning bör väljas.

Vi föreslår här i stället att, på den del av pensionsunderlaget som hän-

för sig till pensionsgrundande belopp för barnår eller plikttjänstgöring,

pensionsrätt skall fastställas till 18,5 % inom fördelningssystemet fram

till dess att förvärvsvillkoret har uppfyllts samt att den pensionsrätt som

sålunda har tillgodoräknats inte till någon del skall överföras till

premiepensionssystemet om villkoret senare uppfylls.

En fråga som också övervägts under den vidare beredningen är om

pensionsrätt skall kunna tillgodoräknas i premiepensionssystemet även

sedan den försäkrade har börjat ta ut premiepension. Så som framgår av

avsnitt 21 föreslår regeringen att det i premiepensionssystemet

liksom i fördelningssystemet skall vara möjligt att tjäna in

pensionsrätt även efter att hel eller partiell pension börjat tas ut.

För försäkrade som är födda under något av åren 1938 1953

(mellangenerationen) föreslås att pensionsrätt enligt de reformerade

reglerna inte skall fastställas fullt ut. Orsaken härtill är att dessa

personer föreslås omfattas av den s.k. tjugondelsinfasningen, som

innebär att de skall få sin pension beräknad till viss kvotdel enligt

nuvarande regler och till resterande del enligt reformerade regler. Den

närmare utformningen av reglerna för infasning av det reformerade

systemet behandlas i avsnitt 28. Enligt förslagen där skall pensionsrätt i

det reformerade systemet för personer tillhörande mellangenerationen

fastställas i relevant antal tjugondelar av 18,5 % av pensionsunderlaget.

Som tidigare angetts skall makar under vissa förutsättningar kunna

överföra pensionsrätt för premiepension mellan sig. Hur pensionsrätt i

sådant fall skall tillgodoräknas och fastställas för respektive make

kommer att redovisas i avsnitt 14.

I Ds 1995:41 föreslogs att pensionsrätt inte skall fastställas för det år

den försäkrade avlider. Som ovan anmärkts i avsnitt 13.1 bör emellertid,

om makar har anmält anslutning till ordningen för överföring av

pensionsrätt för premiepension, en efterlevande, mottagande, make

kunna tillgodoräknas den pensionsrätt för premiepension som den över-

förande maken har tjänat in under dödsfallsåret. För att ett sådant till-

godoräknande skall kunna ske krävs att pensionsrätt för premiepension

fastställs för den överförande maken även för det år då denne men inte

den mottagande maken avlider, vilket regeringen således föreslår.

13.3 Beslutsordning

Regeringens förslag: Pensionsgrundande inkomst skall fastställas

av skattemyndighet. Underrättelse om den fastställda pensions-

grundande inkomsten skall överlämnas till allmän försäkringskassa,

som därefter skall fastställa pensionsgrundande belopp för den

försäkrade samt fastställa den årliga pensionsrätten.

Skattemyndighetens beslut om pensionsgrundande inkomst skall

därvid vara bindande för försäkringskassan.

Den skattemyndighet som är behörig att fatta beslut enligt

bestämmelserna i skattebetalningslagen (1997:483) skall även

besluta om den pensionsgrundande inkomsten.

Den allmänna försäkringskassa där den försäkrade enligt reglerna i

AFL är eller skall vara inskriven vid tidpunkten för beslutet skall

besluta om pensionsgrundande belopp, pensionsrätt, pensionspoäng,

vårdår och pension. För den som inte är eller skall vara inskriven vid

någon försäkringskassa skall beslutet fattas av Stockholms läns

allmänna försäkringskassa.

Vad som ovan föreslås beträffande behörig skattemyndighet eller

allmän försäkringskassa skall gälla om inget annat föreskrivs särskilt.

Underrättelse om beslut om pensionsgrundande inkomst,

pensionsgrundande belopp och fastställd pensionsrätt skall sändas till

den som berörs av beslutet. Den försäkringskassa som har fattat

beslutet skall sända sådan underrättelse till den försäkrade senast den

31 mars andra året efter det år beslutet avser. Sådan underrättelse

skall dock inte sändas till utländsk sjöman som arbetat på svenskt

handelsfartyg men som inte är bosatt i Sverige.

Beslut om premiepension m.m. skall fattas av Premiepensions-

myndigheten.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Riksskatteverket och Skattemyndigheten i

Göteborgs och Bohus län tillstyrker den föreslagna beslutsordningen

men menar att det är olämpligt att ett av skattemyndighet fattat beslut

inte tillställs den enskilde genom den beslutande myndighetens försorg.

Länsrätten i Värmlands län framhåller å andra sidan den föreslagna

ordningen för underrättelse om beslut som rationell.

Skälen för regeringens förslag: Ålderspension i det reformerade

pensionssystemet skall, förutom på pensionsgrundande inkomst,

grundas på pensionsgrundande belopp. Detta innebär att vissa

överväganden måste göras i fråga om kompetensfördelningen mellan

skattemyndigheterna och de allmänna försäkringskassorna när det gäller

de olika beslut som skall fattas.

För närvarande är det skattemyndigheten som fastställer pensions-

grundande inkomst för ett visst år. Detta sker i samband med att myndig-

heten beslutar om taxeringen. Dessutom fastställer skattemyndigheten

pensionsgrundande inkomst för personer som inte taxeras i Sverige men

som ändå är försäkrade för tilläggspension. Det gäller t.ex. vissa sjömän

och utländska artister. Beslut om pensionsgrundande inkomst redovisas

på det grundläggande beslutet om slutlig skatt samt överlämnas till

Riksförsäkringsverket och försäkringskassorna som beräknar pensions-

poängen.

Rutinerna för att beräkna pensionsgrundande inkomst är sedan länge

samordnade med taxeringsförfarandet. Genom den skyldighet att lämna

uppgifter till skattemyndigheten som följer av reglerna i lagen

(1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter får skattemyndig-

heten tillgång till i stort sett all information som är nödvändig för såväl

taxeringen som beräkningen av pensionsgrundande inkomst. Avsikten är

att den pensionsgrundande inkomsten inom det reformerade pensions-

systemet skall fastställas på i princip samma sätt som enligt nuvarande

regler. Framför allt arbetsekonomiska skäl talar därför för att skatte-

myndigheten även i fortsättningen beräknar och därmed också beslutar

om pensionsgrundande inkomst.

Att fastställa pensionsgrundande belopp är något helt nytt som inte

förekommer inom ATP-systemet. Beräkningen av de pensionsgrundande

beloppen kommer, som framgår av avsnitt 13.4, att kräva att särskilda

register härför inrättas. I princippropositionen uttalades att Riksförsäk-

ringsverket tillsammans med de allmänna försäkringskassorna skall ha

det huvudsakliga ansvaret för pensionerna. Detta innebär dock inte med

nödvändighet att det är dessa myndigheter som skall fatta beslut om

pensionsgrundande belopp.

Frågan om arbets- och kompetensfördelning mellan skattemyndig-

heterna och försäkringskassorna vad gäller de olika besluten avseende

intjänande av pensionsrätt i det reformerade pensionssystemet har

diskuterats med representanter för Riksskatteverket och

Riksförsäkringsverket. Olika lösningar har därvid övervägts.

Av processuella skäl vore det att föredra att en myndighet beslutar om

allt som rör intjänande av pension. Samtidigt skulle stora praktiska

svårigheter uppkomma såväl om enbart skattemyndigheterna som om

enbart försäkringskassorna skulle fatta samtliga beslut. Som nämnts

tidigare är det av arbetsekonomiska skäl lämpligt att skattemyndig-

heterna beräknar och fastställer den pensionsgrundande inkomsten. Att

låta skattemyndigheterna överta även administration och beslutsfattande

rörande de olika pensionsgrundande beloppen skulle dock medföra

behov av en väsentlig utökning av skattemyndigheternas administration.

Det skulle dessutom vara föga ändamålsenligt med hänsyn till att det är

de allmänna försäkringskassorna som administrerar det allmänna

pensionssystemet i övrigt och att försäkringskassorna tillsammans med

Riksförsäkringsverket redan i dag har rutiner för att hantera en stor del

av den information som skall ligga till grund för beslut om pensions-

grundande belopp och om pensionsrätt.

Med hänvisning till det nu anförda föreslår vi en beslutsordning som

innebär att skattemyndigheterna beslutar om pensionsgrundande inkomst

och att försäkringskassorna beslutar om pensionsgrundande belopp och

om pensionsrätt. Administrationen av försäkringskassans beslut och

ansvarsfördelningen mellan Riksförsäkringsverket och

försäkringskassan behandlas i nästa delavsnitt.

Som närmare redovisas i kapitel 27 föreslår regeringen att beslut om

pensionsgrundande inkomst och pensionsgrundande belopp som huvud-

regel bara skall få överklagas i samband med ett eventuellt överklagande

av försäkringskassans beslut angående den försäkrades pensionsrätt. Om

ett beslut om pensionsrätt överklagas, kan den försäkrade därvid angripa

beslutet om pensionsgrundande inkomst och yrka att detta skall ändras

på visst sätt. Någon möjlighet för försäkringskassan att självmant i

samband med att försäkringskassan fattar beslut om pensionsgrundande

belopp och pensionsrätt ompröva skattemyndighetens beslut om

pensionsgrundande inkomst bör dock inte finnas. En sådan omprövning

får i stället överlämnas till skattemyndigheten.

I det nuvarande systemet har skattemyndighetens beslut om pensions-

grundande inkomst redovisats på det grundläggande beslutet om slutlig

skatt. Vi föreslår i stället att underrättelse om beslutet om pensions-

grundande inkomst skall ske av den allmänna försäkringskassan sam-

tidigt med underrättelse om besluten om pensionsgrundande belopp och

fastställd pensionsrätt för året. (se nedan)

För personer födda under något av åren 1938 1953 skall fastställas

både ATP-poäng och reformerad pensionsrätt. Med hänsyn till att

utformningen av reglerna för den framtida förtids- respektive efter-

levandepensioneringen ännu inte är slutförd kommer detsamma att tills

vidare gälla för personer födda också efter år 1953. ATP-poäng skall

därvid beräknas med utgångspunkt från samma inkomster som den

reformerade pensionsrätten. Vid beräkning av ATP-poäng skall dock

beaktas endast inkomster som överstiger ett prisbasbelopp. Det vore

olämpligt att meddela två olika beslut om pensionsgrundande inkomst. I

avsnitt 29 föreslås därför att den pensionsgrundande inkomsten skall

beräknas helt enligt reglerna i det reformerade pensionssystemet och att

"basbeloppsavdraget", som i dag görs vid fastställandet av den pensions-

grundande inkomsten, i stället skall göras vid bestämmande av den för-

säkrades ATP-poäng.

Som framgår av avsnitt 29.2 föreslås att nuvarande ordning för fast-

ställande av pensionsgrundande inkomst i princip skall behållas för för-

säkrade som är födda år 1937 eller tidigare. De kommer då också fort-

sättningsvis att få underrättelse om den fastställda pensionsgrundande

inkomsten på det grundläggande beslutet om slutlig skatt.

Som föreslagits i avsnitt 13.1 och 13.2 skall i en viss situation

pensionsgrundande inkomst och pensionsrätt fastställas för den försäk-

rade för dödsfallsåret. Eftersom pensionsgrundande inkomst för ett

sådant år skall fastställas endast för de makar som överför pensionsrätt

för premiepension och då skattemyndigheterna inte har tillgång till all

erforderlig information, måste socialförsäkringsadministrationen förse

skattemyndigheterna med uppgifter om vilka personer det gäller.

Vi föreslår vidare att skattemyndigheten till försäkringskassan skall

lämna en underrättelse om beslutet angående pensionsgrundande

inkomst samt redovisa hur stor del av den pensionsgrundande inkomsten

som härrör från inkomst av anställning respektive från inkomst av annat

förvärvsarbete. Dessa uppgifter behövs bl.a. för att försäkringskassan

skall kunna bestämma pensionsgrundande belopp och besluta om

pensionsrätt.

När det gäller frågan om vilken skattemyndighet som skall fatta beslut

om pensionsgrundande inkomst föreslår vi att den ordning som gäller

enligt skattebetalningslagen (1997:483) skall tillämpas även vid

fastställande av pensionsgrundande inkomst. Det innebär att det är den

skattemyndighet där den försäkrade taxerats till statlig inkomstskatt,

eller skulle ha taxerats till sådan skatt om han eller hon hade haft

skattepliktiga inkomster i Sverige, som skall besluta om dennes

pensionsgrundande inkomst. Vilken skattemyndighet som skall besluta

om taxeringen avgörs som regel av folkbokföringen den 1 november

inkomståret. För personer som inte är folkbokförda eller bosatta i

landet gäller att det är Skattemyndigheten i Stockholm som skall besluta

om taxeringen. Vad som avgör vilken skattemyndighet som är behörig

utvecklas närmare i författningskommentaren till 13 kap. 1 § LIP.

Vi föreslår vidare att beslut om pensionsgrundande belopp,

pensionsrätt, pensionspoäng, vårdår och pension skall meddelas av den

allmänna försäkringskassa där den försäkrade enligt reglerna i AFL är

eller skall vara inskriven vid tidpunkten för beslutet. Vilken

försäkringskassa en försäkrad skall vara inskriven hos avgörs av

folkbokföringen den 1 november året före inskrivningen när det gäller

försäkrade som då var folkbokförda i Sverige. Den som därefter flyttar

till Sverige skall vara inskriven hos den försäkringskassa inom vars

verksamhetsområde bosättningen äger rum. Personer som arbetar i

Sverige och som omfattas av EU-rådets förordning (EEG) nr 1408/71

skall, om de inte anses bosatta här, skrivas in hos den försäkringskassa

inom vars verksamhetsområde de regelbundet tillbringar dygnsvilan (jfr

3 § Riksförsäkringsverkets föreskrift 1985:16, omtryckt 1994:39). För

personer som inte är eller skall vara inskrivna hos någon

försäkringskassa föreslår vi att Stockholms läns allmänna försäkrings-

kassa skall vara beslutsmyndighet.

När pensionsrätten fastställts för en försäkrad kan försäkringskassan

behöva ta hänsyn till en eventuell begäran om överföring av pensionsrätt

mellan makar i enlighet med vad som föreslagits i kapitel 14. Om pen-

sionsrätt skall överföras mellan makar som är inskrivna hos två olika

försäkringskassor, bör de berörda försäkringskassorna informera

varandra om saken. Den överförda pensionsrätten för premiepension

skall nämligen framgå av båda försäkringskassornas beslut. Detsamma

gäller om rätten till pensionsgrundande belopp för barnår är föremål för

överlåtelse till någon som är inskriven hos en annan allmän försäkrings-

kassa.

Underrättelse om beslut om pensionsgrundande inkomst, pensions-

grundande belopp och fastställd pensionsrätt skall sändas till den som

berörs av beslutet. Det bör ligga på den försäkringskassa som har fattat

beslutet att sända sådan underrättelse till den försäkrade senast den 31

mars andra året efter det år beslutet avser, dvs. den 31 mars året efter

fastställelseåret. Något undantag för underrättelse till dödsboet efter en

försäkrad som avlidit efter intjänandeåret bör inte göras, eftersom

besluten i fråga kan ha betydelse för efterlevandepensionen. Däremot

bör i enlighet med vad som för närvarande gäller om beslut om

pensionsgrundande inkomst underrättelse inte sändas till utländsk

sjöman som arbetat på svenskt handelsfartyg men som inte är bosatt i

Sverige. Frågan om årlig information till den försäkrade kommer att

behandlas i avsnitt 35.3.

Regeringen föreslår alltså att underrättelse om beslut om pensions-

grundande inkomst, pensionsgrundande belopp och fastställd pensions-

rätt skall sändas till den som berörs av beslutet av den försäkringskassa

som har fattat beslutet senast den 31 mars andra året efter det år beslutet

avser, dock att någon underättelse inte skall sändas till utländsk sjöman

som arbetat på svenskt handelsfartyg men som inte är bosatt i Sverige.

Ovan redovisade förslag om vilken myndighet eller försäkringskassa

som är behörig att fatta beslut eller handlägga ärenden bör inte gälla om

annat föreskrivs i annan lag eller annan författning. EU:s regelverk inne-

håller exempelvis särskilda bestämmelser om ansökan om pension. Det

kan i framtiden i speciella situationer även uppkomma behov av att

utfärda bestämmelser i förordning eller föreskrifter som skiljer sig från

de ovan föreslagna reglerna, t.ex. med innebörden att en särskild för-

säkringskassa är behörig att besluta om pension för en viss grupp

personer. Vi föreslår således att ovan redovisade förslag om vilken

myndighet eller försäkringskassa som är behörig att fatta beslut eller

handlägga ärenden skall gälla om inte något annat följer någon annan

bestämmelse i denna lag eller av annan författning.

Beslut angående premiepension m.m. skall fattas av Premiepensions-

myndigheten. Det gäller t.ex. beslut i samband med utbetalning av sådan

pension samt även angående förvaltningen, efterlevandepension m.m.

Beslut om premiepension skall dock fattas av försäkringskassan.

13.4 Administrationen av beslut om pensionsgrundande

belopp, pensionsrätt, m.m.

Regeringens förslag: Beslut om pensionsgrundande belopp, vårdår,

pensionsrätt, pensionspoäng och pension skall få fattas genom auto-

matisk databehandling av Riksförsäkringsverket för de allmänna

försäkringskassornas räkning. Eventuell ändring eller omprövning av

sådana beslut skall göras av annars behörig försäkringskassa.

De beslut om premiepension och om hanteringen av premie-

pensionsmedel som skall fattas av Premiepensionsmyndigheten skall

få fattas genom automatisk databehandling.

Nuvarande reglering beträffande automatisk databehandling av

beslut om pensionsgrundande inkomst skall överföras till lagen om

inkomstgrundad ålderspension.

Promemorians förslag: Förslagen i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag såvitt gäller beslut om pensionsgrundande

inkomst. Förslagen i övrigt har inte behandlats i promemorian.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket (RFV) har bl.a. anfört

följande. En förutsättning för att det reformerade pensionssystemet

skall kunna genomföras är att beslut om pensionsgrundande belopp,

pensionsrätt och pension helt kan fattas genom ADB. Eftersom det blir

fråga om ett mycket stort och komplext datasystem är det nödvändigt

med en reglering som förhindrar att oklarheter om befogenheter, ansvar

och den närmare hanteringen uppstår. Verket föreslår därför att den

ADB-baserade beslutskompetensen författningsregleras.

Riksrevisionsverket (RRV) instämmer i att beslut om pensionsrätt m.m.

bör kunna fattas maskinellt. RRV vill dock framhålla att erfarenheterna

av handläggningen av ATP-systemet har gett upphov till ett antal frågor

rörande effektivitet, beslutskompetens m.m. mot bakgrund av att

handläggningen sker på försäkringskassan samtidigt som RFV har ett

ägar- och förvaltningsansvar för de administrativa systemen.

Skälen för regeringens förslag: Som nyss redovisats har RFV och

RRV i sina remissvar ansett det vara nödvändigt att flertalet beslut inom

ramen för det reformerade pensionssystemet fattas genom ADB för att

systemet inte skall bli för svåradministrerat. Regeringen instämmer i

detta och delar också RFV:s uppfattning att det är lämpligt att ett sådant

förfarande regleras i lag.

Det finns redan i dag flera exempel på lagreglering av myndigheters

möjligheter att fatta beslut genom ADB, se t.ex. 4 kap. 2 a § taxerings-

lagen (1990:324), 1 a § lagen (1959:551) om beräkning av pensions-

grundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring samt

36 § fordonsskattelagen (1988:327) och 9 § lagen (1978:69) om

försäljningsskatt på motorfordon. Vi menar att en motsvarande lösning

skulle vara lämplig även vad gäller beslut inom ramen för det

refomerade pensionssystemet. Vi föreslår därför att beslut om

pensionsgrundande belopp, pensionsrätt, pensionspoäng och pension får

fattas genom ADB.

I de två sistnämnda lagarna föreskrivs att beskattningsbesluten fattas

på grundval av uppgifter i en registerförande myndighets register, i dessa

fall Vägverket. Besluten fattas av registermyndigheten (Vägverket) för

beskattningsmyndighetens räkning, med möjlighet för den senare att

ompröva eller ändra beslutet (för närmare jämförelse se 36 39 §§

fordonsskattelagen, 5 § fordonsskatteförordningen [1993:1028], prop.

1987/88:159 s 40, 9 § lag om försäljningsskatt på motorfordon, 2 §

förordning [1978:86] om försäljningsskatt på motorfordon samt prop.

1994/95:55 s 22 och 30).

Vad sedan gäller beslutskompetensen har RFV anfört att denna bör

läggas på RFV i fråga om beslut om pensionsgrundande belopp,

pensionsrätt och pension enligt den föreslagna lagstiftningen. Till stöd

härför har verket anfört följande. Den helt övervägande delen av fakta-

underlaget för beslut om pensionsgrundande belopp, pensionsrätt och

beräkningen av pensionen kommer att tillföras socialförsäkrings-

administrationen från externa källor. Endast en mindre del av underlaget

kommer från försäkringskassorna (t.ex. överlåtelse av barnårsrätt). I

flertalet fall kommer underlaget inte till någon del från försäkrings-

kassorna och dessa varken initierar ärendet, har kännedom om fakta-

underlaget eller kontroll över den juridiska bedömning som ligger till

grund för beslutet. Det är inte heller avsett att försäkringskassorna skall

bryta ut ärenden för "manuellt beslut" på den enskilda försäkringskassan

enligt andra grunder än de som utgör bas för ADB-programmet. En

sådan beslutsordning innebär i realiteten ett delat ansvar mellan RFV

och försäkringskassan där RFV i praktiken har huvuddelen av ansvaret.

Det är därför inte möjligt att stadga att en viss försäkringskassa skall

besluta om pensionsrätt så länge som RFV har huvudansvaret för den

automatiska databehandlingen.

Regeringen gör beträffande denna fråga följande bedömning. RFV och

de allmänna försäkringskassorna har ett gemensamt registeransvar för

de register som förs gemensamt för försäkringskassorna och RFV (se

13 § socialförsäkringsregisterlagen [1997:934]). De skäl som RFV

anför motiverar enligt regeringens bedömning inte att beslut som fattas

genom ADB skall anses ha verket som beslutsmyndighet. Beslut som

fattas genom ADB kan i stället beslutas av RFV för försäkringskassans

räkning, vilket innebär att det fortfarande är försäkringskassan som är

beslutsmyndighet. En sådan ordning skulle innebära att det är försäk-

ringskassan som bedömer om ett ärende inte lämpar sig för beslut

genom ADB och som beslutar om eventuella ändringar eller omprövning

samt vidtar andra åtgärder i anledning av beslutet som t.ex.

rättidsprövning och avvisning av för sent inkomna överklaganden.

Lagrådet anser att det inte bör komma i fråga att lämna utrymme för

någon oklarhet rörande vem som fattar beslutet när det gäller så väsent-

liga lagstiftningsområden som de här aktuella. Även om man kan ha

förståelse för de motiv av praktisk och administrativ art som ligger

bakom förslaget, förordar Lagrådet att bestämmelsen om att RFV:s rätt

att fatta beslut för försäkringskassans räkning utgår.

Regeringen instämmer i Lagrådets uppfattning att det inte skall råda

någon oklarhet om vem som fattar beslut i ett ärende. Som redovisats

ovan har de allmänna försäkringskassorna inte tillgång till de uppgifter

och det datastöd som krävs för en så omfattande beslutshantering som

här är i fråga utan denna uppgift måste skötas av RFV. Det är å andra

sidan enligt regeringens uppfattning mindre lämpligt att samma myndig-

het fattar beslut i enskilda ärenden, omprövar dessa ärenden samt utövar

tillsyn över samma verksamhet, vilket skulle bli följden om RFV var

beslutsmyndighet. De allmänna försäkringskassorna har även en större

möjlighet att bedöma om ett ärende inte lämpar sig för beslut genom

ADB. Den eventuella risk för oklarhet som den föreslagna ordningen

skulle kunna innebära, torde minimeras dels genom att förfarandet reg-

leras i författning, dels genom att det på besluten tydligt anges besluts-

myndighet samt anvisningar om omprövning och ändring.

Regeringen vidhåller således förslaget att beslut om pensions-

grundande belopp, vårdår, pensionsrätt, pensionspoäng och pension skall

få fattas genom automatisk databehandling av RFV för de allmänna

försäkringskassornas räkning

Inom skatteförvaltningen finns i dag en möjlighet att i vissa

situationer fatta beslut genom automatisk databehandling. Denna

reglering bör i nu aktuella delar föras över till det reformerade

ålderspensionssystemet. Vi föreslår alltså att nuvarande reglering

beträffande automatisk databehandling av beslut om pensionsgrundande

inkomst skall överföras till lagen om inkomstgrundad ålderspension.

Möjligheten att genom automatisk databehandling fatta beslut i vissa

situationer bör på motsvarande sätt finnas även för Premiepensions-

myndigheten. Regeringen föreslår att de beslut om premiepension och

hanteringen av premiepensionsmedel som skall fattas av

Premiepensionsmyndigheten får fattas genom automatisk

databehandling.

13.5 Pensionsrätt i situationer med obetalda avgifter

Regeringens förslag: Pensionsrätt som grundar sig på inkomst av

anställning skall inte vara beroende av att avgifter belöpande på

inkomsten betalas.

Pensionsrätt som grundar sig på inkomst av annat förvärvsarbete

skall tillgodoräknas endast på den andel av den pensionsgrundande

inkomsten upp till 7,5 inkomstbasbelopp för åren 1999 och 2000

7,5 förhöjda prisbasbelopp som motsvarar andelen inom

föreskriven tid betald ålderspensionsavgift och allmän pensionsavgift

för samtliga inkomster.

Promemorians förslag: Regeringens förslag stämmer överens med

förslaget i Ds 1995:41 samt i huvudsak med vad som gäller enligt

nuvarande regler.

Remissinstanserna: Pensionärernas Riksorganisation,

Landstingsförbundet och Företagarnas riksorganisation tillstyrker

förslaget. Göta hovrätt anför att någon form av skälighetsbedömning

bör införas. Svenska Arbetsgivareföreningen instämmer i att det inte

är rimligt att behandla egenavgifter och allmänna pensionsavgifter olika.

Sveriges Pensionärsförbund anser att förslaget i denna del i alltför hög

grad har karaktär av bestraffning.

Skälen för regeringens förslag: Avgifterna till

ålderspensionssystemet skall enligt principerna för det reformerade

pensionssystemet vara försäkringsmässigt beräknade i den meningen att

de avgifter som betalas in under förvärvstiden skall motsvara de

pensionsförmåner som den försäkrade med hänsyn till den

genomsnittliga livslängden i befolkningen kan förväntas uppbära som

ålderspensionär. Den intjänade pensionsrätten skall därför i princip

alltid överensstämma med de avgifter som betalas in. I likhet med vad

som gäller i nuvarande ATP-system skall det dock vara den pensions-

grundande inkomsten och inte avgiften som läggs till grund för bestäm-

mande av pensionsrätten. I de fall avgifter inte erlagts för inkomster

som tillgodoräknats som inkomst av anställning skall pensionsrätt inte

bortfalla.

Det reformerade pensionssystemet skall, i likhet med vad som i dag

gäller för ATP-systemet, finansieras med tre typer av avgifter:

arbetsgivaravgift, egenavgift i form av ålderspensionsavgift och allmän

pensionsavgift. Vidare skall statliga avgifter för sociala ersättningar vid

sjukdom, arbetslöshet m.m. betalas till ålderspensionssystemet.

Det finns skillnader när det gäller erläggandet av och formerna för

uppbörden av socialavgifter (arbetsgivaravgifter och egenavgifter) och

allmänna pensionsavgifter. Skillnaden beror på om avgiftsskyldigheten

avser inkomst av anställning eller inkomst av annat förvärvsarbete.

Arbetsgivaravgifter tas endast ut på lön och andra ersättningar som hos

mottagaren utgör inkomst av anställning och det är då arbetsgivaren som

är avgiftsskyldig. Egenavgifter tas ut på inkomst av annat förvärvsarbete

och avgiftsskyldigheten åligger då den som har haft denna inkomst.

Allmän pensionsavgift tas ut både på inkomst av anställning och inkomst

av annat förvärvsarbete. Vad gäller lön och andra ersättningar som utgör

inkomst av anställning ansvarar arbetsgivaren för att preliminär

inbetalning görs av de allmänna pensionsavgifterna. När det gäller

inkomst av annat förvärvsarbete svarar den som har inkomsten för att

inbetalning görs, såväl preliminärt som slutligt, av de allmänna

pensionsavgifter som belöper på sådan inkomst.

Enligt nuvarande regler är, som nämnts ovan, pensionspoäng i ATP-

systemet som grundar sig på inkomst av anställning oberoende av om

arbetsgivaren har betalat arbetsgivaravgifter och av för arbetstagaren

innehållna allmänna pensionsavgifter. Inte heller är pensionspoängen

beroende av att efter taxeringen eventuellt kvarstående allmänna

pensionsavgifter betalas. Pensionspoäng för inkomst av anställning är

således fristående från avgiftsbetalningen.

Utgångspunkten bör, vad gäller pensionsrätt i situationer med obetalda

avgifter, vara att nuvarande principer skall överföras till det reformerade

pensionssystemet. Regeringen föreslår därför att pensionsrätt som

grundar sig på inkomst av anställning även i fortsättningen skall vara

oberoende av om arbetsgivaravgift till ålderspensioneringen och allmän

pensionsavgift betalas eller inte.

Bestämmelserna om betalning av egenavgifter till försäkringen för

tilläggspension har i och med införandet av skattebetalningslagen

(1997:483) fr.o.m. den 1 november 1997, samt i och med vissa

följdändringar i 11 kap. 6 § AFL fr.o.m. den 1 januari 1998, undergått en

genomgripande förändring. Enligt tidigare regler skulle pensionsrätt inte

tillgodoräknas för inkomst av annat förvärvsarbete om inte

tilläggspensionsavgiften var till fullo betald inom föreskriven tid. Enligt

29 § uppbördslagen (1953:272) skulle tilläggspensionsavgift dock anses

vara betald före skatt.

Införandet av skattebetalningslagen innebär att det numera för varje

skatt- eller avgiftsskyldig skall finnas ett skattekonto. För

egenföretagare, dvs. den som har F-skatt, skall samtliga redovisningar

och betalningar bokföras löpande på skattekontot. Den s.k.

likafördelningsmetoden skall tillämpas. Detta innebär att varje betalning

av en skatt eller en avgift skall behandlas lika, dvs. om endast en viss

andel av det sammanlagt debiterade skatte- eller avgiftsbeloppet har

betalats anses varje debiterat delbelopp betalt efter den kvotdel som

betalningen utgör av det sammanlagda skatte- eller avgiftsbeloppet.

Beträffande ålderspensionsavgiften innebär denna metod att om en viss

andel skatter och avgifter har betalats anses en motsvarande andel av

avgiften ha betalats.

Någon särbehandling av ålderspensionsavgiften sker således inte

längre. Ett upprätthållande av det tidigare kravet på att samtliga avgifter

till ålderspensionssystemet skall betalas för att någon pensionspoäng

alls skall tillgodoräknas för inkomst av annat förvärvsarbete, skulle då

innebära att minsta brist i betalningen av skatter och avgifter skulle

medföra att ingen pensionspoäng tillgodoräknas. Eftersom en sådan

ordning har ansetts oskälig har reglerna om tillgodoräknande av

pensionspoäng för inkomster av annat förvärvsarbete i situationer med

bristande avgiftsbetalning fr.o.m. år 1998 anpassats till de ändrade

reglerna vad gäller bedömningen i vilken utsträckning en avgift skall

anses betald när full betalning inte har erlagts. Enligt dessa regler är

utgångspunkten för tillgodoräknande av pensionspoäng avseende

inkomst av annat förvärvsarbete att sådant tillgodoräknande skall ske för

den del av inkomsten för vilken ålderspensionsavgift anses vara betald.

Beräkningen hur stor andel av ålderspensionsavgiften som har betalts via

den preliminära skatten skall göras vid den slutliga avstämningen av

slutlig skatt för inkomståret. För egenföretagare gäller att en sådan

avstämning skall ske under taxeringsåret någon gång under tiden från

augusti månad fram till den 15 december. Vid denna tidpunkt är de

betalningar som med hjälp av likafördelningsmetoden skall beaktas vid

bedömningen av om hela den preliminära skatten har betalats kända.

Samtliga betalningar som görs under inkomståret och fram till tid-

punkten för debitering av slutlig skatt enligt det grundläggande beslutet

om sådan skatt skall beaktas. Om den betalda preliminära skatten

stämmer överens med eller är större än den slutliga skatten skall

ålderspensionsavgift anses vara till fullo betald. Senare förändringar på

skattekontot påverkar inte detta förhållande. Är den preliminära skatten

lägre än den slutliga skatten anses så stor del av det betalda beloppet

avse avgift som motsvarar hela avgiftens andel av den slutliga skatten.

Inte heller i denna situation kan den del av ålderspensionsavgiften som

vid avstämningen anses vara betald därefter reduceras på grund av

framtida förändringar på skattekontot.

Den skattskyldige har dock, på samma sätt som enligt tidigare regler,

en möjlighet att inom viss tid fullgöra betalningen av sådan

ålderspensionsavgift som anses som obetald vid den slutliga

avstämningen av den slutliga skatten. Sålunda skall belopp som betalats

in eller på annat sätt tillgodoräknats den skattskyldige efter beslutet

om slutlig skatt enligt det grundläggande beslutet men före utgången av

juni månad året efter taxeringsåret tillgodoräknas honom eller henne

med samma kvotdel som obetald ålderspensionsavgift utgör av dennes

sammanlagda skuld vid den tidpunkt då beloppet skall tillgodoräknas

kontot. Avgift som inte har betalats inom de ovan angivna tiderna tas inte

ut.

Om ålderspensionsavgiften för ett visst inkomstår efter omprövnings-

beslut eller domstolsbeslut sätts ned men fortfarande överstiger redan

betald avgift anses avgiften betald med det belopp som fastställts sedan

tidigare. Skulle avgiften sättas ned till ett belopp som är lägre än det

redan betalda beloppet skall överskjutande del betalas tillbaka eller

tillgodoföras kontot.

Vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst beräknas inkomst av

anställning och inkomst av annat förvärvsarbete var för sig. Summan av

dessa inkomster till den del de överstiger ett förhöjt prisbasbelopp och

inte överstiger sju och en halv gånger samma basbelopp utgör den

försäkrades pensionsgrundande inkomst.

För varje år för vilket en pensionsgrundande inkomst fastställs för en

försäkrad skall pensionspoäng tillgodoräknas den försäkrade.

Beräkningen av pensionspoäng görs normalt i direkt anslutning till att

den pensionsgrundande inkomsten bestäms av skattemyndigheten. En

bristande avgiftsbetalning kan därför i likhet med vad som gällde

tidigare konstateras och tillgodoräknad pensionspoäng korrigeras

först andra året efter inkomståret.

Som ovan nämnts bör vad gäller pensionsrätt i situationer med

obetalda avgifter vara att nuvarande principer skall överföras till det

reformerade pensionssystemet. Regeringen föreslår därför att nu

gällande regler i princip överförs att gälla även för det reformerade

ålderspensionssystemet.

I Ds 1995:29 föreslås att motsvarande bestämmelser som gäller för

tillgodoräknande av pensionsrätt för inkomster av annat förvärvsarbete i

en situation med obetald egenavgift i form av ålderspensionsavgift skall

gälla även vid utebliven betalning av allmän pensionsavgift. Vi delar

denna uppfattning. Det kan inte anses rimligt att egenavgifter och

allmänna pensionsavgifter hanteras olika i dessa avseenden. Regeringen

föreslår därför att nu gällande regler för tillgodoräknande av

pensionsrätt avseende annat förvärvsarbete skall omfatta även

situationen med obetalda allmänna pensionsavgifter. Vi föreslår även att

motsvarande regel skall gälla beträffande pensionsrätt från ATP-

systemet (jfr avsnitt 29.2). För år 1999 finns särskilda regler.

Att nu gällande regler för tillgodoräknande av pensionsrätt avseende

inkomst av annat förvärvsarbete föreslås gälla även i det reformerade

ålderspensionssystemet innebär att samma andel av skatter och avgifter

som har betalats för hela inkomsten bör användas vid tillgodoräknandet

av pensionspoäng och pensionsrätt på den pensionsgrundande

inkomsten. Den som har en inkomst om 15 förhöjda prisbasbelopp och

betalar 50 % av sina skatter och avgifter skall således tillgodoräknas

pensionsrätt med 50 % på sin pensionsgrundande inkomst. Det nya

systemet innebär således att den som har haft höga inkomster inte kan få

full pensionsrätt genom att endast i kronor räknat betala de avgifter som

belöper på inkomster upp till 7,5 förhöjda prisbasbelopp. En

proportionering skall med andra ord ske upp till intjänandetaket och

någon möjlighet att kunna tillgodoräkna sig skatter och avgifter

belöpande på inkomster över intjänandetaket skall inte föreligga. Vidare

skall det inte finnas någon möjlighet att ersätta obetalda avgifter

avseende inkomster av annat förvärvsarbete med pensionsrätt för andra

inkomster eller pensionsgrundande belopp, som avräknats över intjä-

nandetaket.

Enligt vad regeringen föreslagit i avsnitt 8.2 skall vid fastställandet av

pensionsgrundande inkomst för inkomståret 1999 och senare avräknas

ett belopp motsvarande den debiterade allmänna pensionsavgiften som

fastställts med ledning av den årliga taxeringen. Som utvecklats i

avsnittet skall avdrag ske med den debiterade allmänna pensionsavgiften

och inte med den avgift som faktiskt har erlagts. I en situation med

omdebitering ändras inte den sedan tidigare fastställda

pensionsgrundande inkomsten.

Enligt nuvarande regler skall pensionspoäng alltid tillgodoräknas för

pensionsgrundande inkomst som härrör från sjukpenning, rehabili-

teringspenning m.m. Som ovan angetts föreslår regeringen nu att inte

endast ålderspensionsavgiften utan även den allmänna pensionsavgiften

skall beaktas vid bedömningen om full avgift erlagts avseende inkomster

av annat förvärvsarbete. Allmän pensionsavgift tas ut även på ersättningar

av ovannämnt slag. Någon anledning att undanta dessa ersättningar före-

ligger därför inte längre. Pensionsrätten skall således även i en sådan

situation tillgodoräknas proportionellt mot den andel skatter och

avgifter som egenföretagaren betalt och egenföretagaren kan i detta

avseende inte tillgodoräknas att staten fullt ut erlagt statlig

ålderspensionsavgift på exempelvis sjukpenningen.

Även i vissa andra situationer skall staten erlägga ålderspensions-

avgifter, nämligen vid tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp. I

enlighet med vad som sagts ovan skall den omständigheten att dessa

avgifter har erlagts fullt ut inte tillgodoräknas den försäkrade vid

proportioneringen, utan pensionsrätten skall beräknas utifrån den del av

skatter och avgifter som den försäkrade har erlagt avseende inkomsterna

av annat förvärvsarbete.

Vid intjänande av pensionsrätt i det reformerade

ålderspensionssystemet skall något basbeloppsavdrag inte ske, utan

inkomster skall i princip vara pensionsgrundande från första kronan.

Som utvecklats i avsnitt 13.1 skall dock, av administrativa skäl,

inkomster grunda pensionsrätt först om de överstiger 0,24

prisbasbelopp årligen. De här beskrivna reglerna om tillgodoräknande av

pensionsrätt i en situation med obetalda avgifter får till konsekvens att

pensionsrätt kan tillgodoräknas i det reformerade systemet med ännu

lägre belopp. Om en person exempelvis haft inkomster av annat

förvärvsarbete med 0,24 prisbasbelopp och har betalat påförda skatter

och avgifter med 50 % skall denne tillgodoräknas pensionsrätt med

50 % av 0,24 prisbasbelopp (i exemplet bortses från avdraget för allmän

pensionsavgift).

14 Överföring av pensionsrätt för

premiepension

14.1 Inledning och bakgrund

Frågan om en möjlighet för makar att dela pensionsrätt har varit föremål

för diskussion alltsedan de första åren efter införandet av det nuvarande

ATP-systemet. Diskussionen har främst föranletts av en önskan att skapa

regler till skydd för kvinnor som vid pensioneringen drabbas hårt ekono-

miskt på grund av att ett tidigare äktenskap då är upplöst. Detta gäller

kvinnor som enligt den hittills traditionella arbetsfördelningen i hemmet

har avstått från förvärvsarbete under längre tid och därmed får lägre pen-

sionsrätt. Det har inom det nuvarande systemet inte funnits någon möj-

lighet att dela pensionsrätt makar emellan. Pensionsrättigheter har inte

heller betraktats som tillgång i makarnas gemensamma bo enligt äkten-

skapsbalkens regler och har inte ingått i bodelning efter äktenskapsskill-

nad eller dödsfall.

Skälen till varför en ordning för delning av pensionsrätt inte före-

slagits inom ATP-systemet har varit såväl principiella som betydande

tekniska problem med hänsyn till ATP-systemets 15- och 30-årsregler.

Dessa regler innebär att det inte går att fastställa värdet av den under ett

eller några års tid intjänade pensionsrätten förrän vid pensioneringen.

Nu nämnda problem föreligger inte med det reformerade pensionssyste-

met och efter övervägande av olika argument för och emot en ordning

för delning föreslog Pensionsarbetsgruppen i sitt betänkande att en

sådan möjlighet skulle införas. Regeringen gav i princippropositionen

uttryck för samma uppfattning. Denna godtogs även av riksdagen.

Under det fortsatta beredningsarbetet med pensionsreformen utar-

betades ett detaljerat förslag till en ordning för delning av pensionsrätt

mellan makar, födda år 1954 eller senare. Förslaget presenterades i Ds

1995:41. Förslaget innebar sammanfattningsvis att makar som båda är

födda år 1954 eller senare under vissa förutsättningar skulle kunna dela

pensionsrätt mellan sig. Möjligheten skulle bygga på frivillighet och

förutsätta en gemensam anmälan. Efter en sådan anmälan skulle

makarnas pensionsrätt framöver delas fortlöpande år för år, i princip på

så sätt att vardera maken skulle tillgodoföras hälften av makarnas

sammanlagda pensionsrätt. Möjligheten att dela pensionsrätt skulle

förbehållas makar och endast pensionsrätt som intjänats under

äktenskapets bestånd skulle kunna delas. Med hänsyn till reglerna i lagen

(1994:1117) om registrerat partnerskap jämställdes registrerade partner

med makar.

All pensionsrätt som makarna har tjänat in under ett aktuellt år skulle

enligt förslaget ingå i delningen. Således skulle pensionsrätt hänförlig

såväl till pensionsgrundande inkomst som till pensionsgrundande belopp

i form av t.ex. barnår, plikttjänstgöring och förtidspensionärers s.k. an-

tagandeinkomst komma att bli föremål för delning. Delningen skulle

vidare omfatta såväl fördelningssystemet som premiepensionssystemet.

Reglerna om anslutning till ordningen för delning byggde enligt för-

slaget på att makarna på förhand gemensamt anmäler att de vill dela pen-

sionsrätt. Anmälningen skulle få till följd att delning äger rum fr.o.m.

året efter det att anmälan gjorts. För att också makar som gift sig sent

under året skall ha en rimlig möjlighet att hinna göra en anmälan som

kan bli gällande redan för året efter giftermålet föreslogs dock att en

anmälan som gjorts före den 31 januari ett år skall få verkan redan

fr.o.m. anmälningsåret, om makarna inte begärt annat.

När makarna anslutit sig till ordningen för delning skulle delning ske

löpande år för år. Detta skulle ske i efterhand i samband med att pen-

sionsrätt för året fastställs. Det förhållandet att makarna har anslutit sig

till ordningen för delning var dock enligt förslaget inte tillräckligt för

att delning faktiskt skall verkställas. Vissa ytterligare förutsättningar

skulle därutöver vara uppfyllda.

För det första skulle makarna under hela det aktuella året ha varit för-

säkrade och bosatta i Sverige. För det andra uppställdes ett krav på att

delning inte får verkställas för år då någon av makarna tillgodoräknas

latent pensionsrätt för barnår eller plikttjänstgöring på grund av att

maken inte har uppfyllt det s.k. förvärvsvillkoret. Först sedan för-

värvsvillkoret har uppfyllts kan pensionsrätt för barnår och plikttjänst-

göring ge upphov till ett faktiskt pensionsutfall. Ett tredje villkor för att

delning av pensionsrätt skulle verkställas var enligt förslaget att ingen av

makarna uppbär ålderspension från fördelningssystemet. Ett fortsatt

verkställande av delning då någon av makarna har gått i pension skulle

kunna innebära t.ex. att en kvinna, som under tiden då mannen förvärvs-

arbetade var pensionsrättsmottagare, då mannen går i pension i stället

blir pensionsrättsgivare.

Delningen av pensionsrätt skulle enligt förslaget i princip ske på det

sättet att den ålderspensionsrätt som makarna var för sig har tjänat in

under året läggs samman och delas i två lika stora delar. För att den pen-

sionsrätt som överförs från man till kvinna skulle ge upphov till samma

livspension hos kvinnan som den skulle ha gjort hos mannen skulle

värdet på pensionsrätten räknas ned med en på visst sätt fastställd juste-

ringsfaktor. På motsvarande sätt skulle pensionsrätt som överförs från

kvinna till man räknas upp. Enligt förslaget skulle justeringsfaktorn be-

räknas utifrån förhållandet att mannen vid delningstillfället är 60 år och

kvinnan är 57 år. Detta skulle alltså gälla oavsett makarnas faktiska ålder

och den faktiska åldersskillnaden mellan dem. Vidare föreslogs beräk-

ningen utgå från den vid delningstillfället senast kända livslängdsstatis-

tiken och inte beräknas på en prognos över framtida förändringar. Pen-

sionsrätt som överförs mellan makarna skulle med denna teknik komma

att räknas upp respektive ned med ungefär 20 %.

En verkställd delning skulle enligt förslaget inte kunna återgå på grund

av att makarna ångrat sig t.ex. för att en efterföljande taxering visat att

deras inkomster fördelat sig annorlunda än de trott vid anmälningstill-

fället. Däremot föreslogs att en redan verkställd delning kan komma att

ändras t.ex. efter ändrad taxering hos någon av dem eller om fastställd

pensionsrätt för en eller båda makarna ändras på grund av underlåten

avgiftsbetalning.

Makar som anmält inträde i ordningen för delning förblev enligt för-

slaget anslutna tills utträde begärs eller äktenskapet upplöses. Utträde

skulle ske genom att en av makarna eller makarna gemensamt gör en an-

mälan till försäkringskassan. En sådan anmälan fick enligt förslaget

verkan fr.o.m. samma år om den gjorts av makarna gemensamt, medan en

ensidig anmälan fick verkan fr.o.m. året därpå. Exempelvis vid oförut-

sedda ändringar i inkomstförhållandena skulle makarna således omgå-

ende kunna förhindra att delning verkställs. Ett omedelbart utträde skulle

dock kräva att makarna var överens om detta och kunde inte avse tid före

det år anmälan om utträde gjordes.

Delningen skulle vidare upphöra när äktenskapet upplöses genom

dödsfall eller äktenskapsskillnad. Därvid skulle delning ske t.o.m. året

före dödsfallsåret eller året före det år då äktenskapsskillnadsdomen

vinner laga kraft.

Förslaget om delning av pensionsrätt ledde till vissa konsekvenser.

Beräkningen av garantipension skulle enligt förslaget ske utifrån den

faktiska pensionsbehållningen, även i de fall delning skett. I situationer

då en pensionsrättsgivare slutligen får en högre inkomstgrundad pension

än mottagaren innebär samspelet med garantipensionssystemet att den

överförda pensionsrätten bortsett från effekterna av

justeringsfaktorerna kan komma att ge mindre utbyte för mottagaren

än vad den skulle ha gett för givaren. Hur stor denna effekt blir beror på

inkomsterna för givaren respektive mottagaren. I de fall där

pensionsrättsgivaren slutligen blir berättigad till lägre inkomstgrundad

pension än pensionsrättsmottagaren kan effekten komma att bli den

motsatta. Makar som står inför ett beslut att dela pensionsrätt kan oftast

inte förutse hur hög deras inkomst kommer att bli eller om den ena

makens inkomstgrundade pension kommer att bli större än den andras.

Möjligheten att förutse effekterna av en delning av pensionsrätt är

därför i detta avseende begränsade.

Tabell 14.1 visar vilken effekt delningen, inklusive garantipensions-

utfall, skulle kunna få dels för makarnas samlade ekonomi, dels för kvin-

nan i händelse av skilsmässa eller mannens död (i tabellen kallad kvinna,

ogift). I exemplet har mannen haft maximal pensionsgrundande inkomst

från 25 års ålder medan kvinnan inte har haft någon egen pensionsgrun-

dande inkomst. Makarna har delat pensionsrätt fr.o.m. 25 års ålder och

pensionsåldern är 65 år. Pensionsrätten som överförs till kvinnan

reduceras med 17 %, indexökningen är 1,6 % per år och prisbasbeloppet

36 400 kr.

Tabell 14.1

Delning av pensionsrätt

Utan delning

Med delning

Förändring

Man

256 000 kr

128 000 kr

 128 000 kr

Kvinna, gift

 69 200 kr

106 300 kr

+ 37 100 kr

Summa

325 200 kr

234 300 kr

 90 900 kr

Kvinna, ogift

 77 500 kr

108 500 kr

+ 31 000 kr

Ett sätt att motverka de nu redovisade konsekvenserna, som diskuterades

inför förslaget i Ds 1995:41, skulle kunna vara att beräkna garanti-

pensionen på den inkomstgrundade ålderspension som maken haft del-

ningen förutan. Detta skulle emellertid kunna få andra mindre önskvärda

effekter, såsom t.ex. att ålderspensionen för en make som lämnat ifrån

sig pensionsrättigheter markant skulle kunna understiga basnivån inom

garantipensionssystemet.

Mot bakgrund av de skäl som ansågs föreligga för att införa en möj-

lighet för makar att dela pensionsrätt och eftersom denna disposition är

frivillig gjordes inför förslaget i Ds 1995:41 den bedömningen att de

redovisade konsekvenserna av samspelet mellan delning av pensionsrätt

och garantipensionssystemet fick godtas.

I de fall makarna lever tillsammans när en av makarna men inte båda

 går i pension kan en delning i vissa fall, oavsett samspelet med övriga

förmåner och oberoende av effekten av justeringsfaktorerna, komma att

påverka familjeekonomin i negativ riktning. Detta inträffar om den make

som haft högst förvärvsinkomst går i pension först. Då ersätts denna

makes inkomster med en pension som är lägre än den skulle ha varit del-

ningen förutan. Samtidigt har makarna inte nytta av motsvarande pension

hos den mottagande maken, eftersom han eller hon ännu inte uppbär

pension. Dessa konsekvenser upphör emellertid så snart också den andra

maken går i pension. Vidare kan den omvända situationen att maken

som varit pensionsrättsmottagare går i pension först på motsvarande

sätt innebära en tillfällig förstärkning av familjeekonomin.

Delning skulle enligt förslaget i Ds 1995:41 komma i fråga enbart be-

träffande pensionsrätt som har intjänats inom det reformerade pensions-

systemet. Eftersom delning inte kan ske inom det nuvarande ATP-syste-

met, kan delning omöjligen äga rum i situationer där en av makarna inte

omfattas av de reformerade intjänandereglerna. Detta innebär att möjlig-

heten att dela pensionsrätt enligt förslaget stod öppen endast för makar

där båda är födda år 1954 eller senare och därför kommer att få sin pen-

sion beräknad helt enligt reformerade regler.

Under den efterföljande remissbehandlingen anförde flera remiss-

instanser kritik mot den föreslagna ordningen för delning av pensions-

rätt. Flera remissinstanser uttalade sig starkt negativt om förslaget i

stort och hade synpunkter bl.a. på hur en ordning för delning av

pensionsrätt skulle samspela med garantipensionssystemet. Många

menade att den föreslagna ordningen för delning gör det mycket svårt

för makarna att med hänsyn till samspelet med garantipensionssystemet

överblicka konsekvenserna av delning. Kritik framfördes vidare mot att

delning i vissa fall kan innebära att makarnas gemensamma inkomster

blir lägre än delningen förutan under den tid då endast den ena maken

den som delat ifrån sig pensionsrätt har gått i pension. Möjligheten för

makarna att spekulera i marginalskatteeffekter genom att dela

pensionsrätt framhölls också som negativt.

Till följd av kritiken har beredningsarbetet därefter inriktats på att för-

söka finna en lösning som i huvudsak kan fylla syftet med delningen och

som samtidigt gör det möjligt att i tillfredsställande utsträckning

undvika de nackdelar som påtalats under remissbehandlingen.

Det förslag om delning av pensionsrätt som lades fram i Ds 1995:41

innebar att all pensionsrätt som makarna tjänat in under ett år, dvs. såväl

pensionsrätt i fördelningssystemet som i premiepensionssystemet,

läggs samman och delas i princip på hälften. Det är vidare makarnas

faktiska pensionsrätt efter delningen som läggs till grund för beräk-

ningen av garantipension. Under de fortsatta diskussionerna har åter

övervägts om det finns någon lösning där beräkningen av garantipen-

sionen skulle kunna göras utan hänsyn till den utjämning av inkomst-

grundad pension som delningen inneburit, dvs. beräkningen av garanti-

pension skulle göras utifrån respektive makes pensionsrättsförhållanden

delningen förutan. Skälet till att en sådan lösning inte kunnat väljas i

förslaget om delning är, som nämnts tidigare, att all makarnas pen-

sionsrätt ingår i delningen. En beräkning av garantipensionen utan hänsyn

till delningen skulle därför kunna ge orimliga effekter genom att den

sammanlagda pension som den givande maken slutligen blir berättigad

till skulle kunna hamna långt under den lägstagarantinivå som uppställts

för grundskyddet inom garantipensionen. Med en ordning där endast en

mindre del av pensionsrätten ingår i delningen skulle emellertid dessa

effekter i förhållande till lägstagarantinivån tonas ned betydligt. Det är

samtidigt viktigt att utjämningstanken inte endast blir en illusion. Dessa

faktorer får vägas mot varandra vid bedömningen av hur stor del av

pensionsrätten som skulle kunna ingå i en lösning med nu diskuterat

innehåll.

Av den totala pensionsrätten kommer, för personer födda år 1954

eller senare, enligt vad regeringen nu föreslår 16 procentenheter att

tillgodoräknas i fördelningssystemet och 2,5 i premiepensionssystemet.

Under den fortsatta beredningen har prövats tanken att makarna i

stället för att dela pensionsrätt i egentlig mening skulle få rätt att

överföra pensionsrätt för premiepension mellan sig utan att överföring

påverkar utfallet från garantipensionssystemet. En sådan lösning skulle

ge ett mer förutsägbart resultat för makarna. Det skulle inte finnas risk

för att överföringen på grund av samspelet med garantipensionssystemet

sammantaget skulle innebära en förlust i pensionsrätt. Makarna skulle ha

bättre kontroll över hur mycket pensionsrätt som överförs till den andra

maken och hur mycket pensionsrätten kommer att bli värd hos denna

make. Även om överföringsmöjligheten endast rör pensionsrätt i

premiepensionssystemet visar beräkningar att metoden kan ge en

avsevärd pensionsutjämning som såvitt avser nettoeffekten för den

mottagande maken inte ligger långt ifrån det resultat som en delning

skulle ha gett. Lösningen skulle också kunna bli enklare, vilket kommer

att framgå av den fortsatta framställningen.

Tabell 14.2 illustrerar vilket utfall överföring av pensionsrätt för

premiepension skulle kunna ge och visar också hur resultatet förhåller

sig till en delning av pensionsrätten i sin helhet. Förutsättningarna är de-

samma som redovisades i tabell 14.1. Ytterligare exempel finns redo-

visade i Ds 1997:67.

Tabell 14.2

Delning av pensionsrätt

Utan delning

Med delning

Förändring

Man

256 000 kr

128 000 kr

 128 000 kr

Kvinna, gift

 69 200 kr

106 300 kr

+ 37 100 kr

Summa

325 200 kr

234 300 kr

 90 900 kr

Kvinna, ogift

 77 500 kr

108 500 kr

+ 31 000 kr

Överföring av premiepension

Utan överföring

Med överföring

Förändring

Man

256 000 kr

221 400 kr

 34 600 kr

Kvinna, gift

 69 200 kr

 97 900 kr

+28 700 kr

Summa

325 200 kr

319 300 kr

 5 900 kr

Kvinna, ogift

 77 500 kr

 106 200 kr

+ 28 700 kr

De överväganden som gjorts har resulterat i ett förslag, som presente-

rades i Ds 1997:67 och som innebär att makar ges möjlighet att i

stället för att dela pensionsrätt löpande överföra pensionsrätt inom

premiepensionssystemet från den ena maken till den andra. Som

närmare kommer att framgå nedan skulle i en sådan ordning för frivillig

utjämning av makars pensionsrättsförhållanden kunna ingå att makarnas

eventuella rätt till garantipension skall bedömas utan att hänsyn tas till

att överföring skett. Konsekvenserna av en överföring skulle därmed bli

lättare att förutse. En annan fördel är att det inte skulle föreligga hinder

för makar i mellangenerationen att överföra pensionsrätt för

premiepension sig emellan. Lösningen har också i flera avseenden visat

sig vara administrativt enklare att hantera.

14.2 Huvudprinciperna i en ordning med överföring av

pensionsrätt för premiepension

Regeringens förslag: En make skall till den andra maken kunna föra

över pensionsrätt som tjänats in i premiepensionssystemet. Endast

pensionsrätt för premiepension som tjänats in under äktenskapet

skall kunna bli föremål för överföring. Med äktenskap skall likställas

registrerat partnerskap. Överföringen skall vara frivillig, ske fort-

löpande år från år och omfatta hela den pensionsrätt för premie-

pension som tjänats in för året. Överföring av rätt till premiepension

skall inte påverka rätt till garantipension.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1997:67 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte kommenterat

denna del av förslaget. Pensionärernas Riksorganisation, Statens

löne- och pensionsverk, Tjänstemännens centralorganisation (TCO)

och Svenska kommunalpensionärers förbund tillstyrker att förslaget

ersätter tidigare förslag om delning av pensionsrätt mellan makar. TCO

påpekar dock att den som väljer efterlevandeskydd i

premiepensionssystemet och samtidigt har överfört pensionsrätt för

premiepension, måste uppmärksammas på att det måste finnas pengar på

premiepensionskontot för att efterlevandeskyddet skall gälla.

Riksförsäkringsverket och Kammarrätten i Sundsvall har inga

invändningar mot förslaget. Kristianstads läns allmänna

försäkringskassa har anfört att även sambor bör komma i fråga för

överföring. Försäkringskassan i Örebro län anför att den, med hänsyn

till förmodade administrativa problem, är tveksam till om delning eller

överföring av pensionsrätt skall tillåtas. Sveriges akademikers

centralorganisation anför att rätt till delning även borde omfatta

inkomstpensionen.

Skälen för regeringens förslag: I den ordning som regeringen här

föreslår skall make ges möjlighet att till den andra maken överföra pen-

sionsrätt som tillgodoräknas maken i premiepensionssystemet. Över-

föringen är, som närmare kommer att utvecklas nedan, helt oberoende av

den andre makens pensionsrättsförhållanden, dvs. det saknar betydelse

om den make som vill överföra pensionsrätt för premiepension har

större eller mindre pensionsgrundande inkomst än den mottagande

maken.

Reglerna om överföring bör huvudsakligen följa de principer som låg

bakom förslaget om delning. Överföringen bör således vara förbehållen

makar och registrerade partner samt bygga på frivillighet genom att

makarna på förhand anmäler att de vill överföra pensionsrätt för premie-

pension. Kristianstads läns allmänna försäkringskassa har anfört att även

sambor bör komma i fråga för överföring. Systemet med överföring av

pensionsrätt för premiepension är emellertid som ovan nämnts en

ersättning för den tidigare föreslagna ordningen med delning av

pensionsrätt. Samma principiella utgångspunkter som ansågs gälla för

delning av pensionsrätt bör därför även gälla för överföring av

pensionsrätt för premiepension. I likhet med vad som uttalats i de

antagna riktlinjerna anser regeringen att möjligheten till såväl delning

som överföring har ett samband med äktenskapsbalkens regler om

likadelning av makars egendom vid äktenskapets upplösning. Att

möjliggöra för sambor att dela eller överföra pensionsrätt skulle därför

stämma mindre bra överens med den familjerättsliga lagstiftningens

intentioner.

Endast pensionsrätt för premiepension som intjänas under äktenskapet

bör kunna bli föremål för överföring. Överföringen bör vidare ske

löpande år för år och avse sådan pensionsrätt som tjänats in efter de

reformerade reglernas ikraftträdande. Skälen till att regeringen nu

föreslår denna metod i stället för en ordning där överföring utlöses

endast vid en viss bestämd händelse, t.ex. vid skilsmässa eller dödsfall

(momentan överföring) är huvudsakligen desamma som skälen bakom

förslaget med löpande delning. Således skulle med momentan

överföring utrymmet för spekulation, bl.a. med hänsyn till makarnas

skattesituation, öka.

Sedan makarna har gjort en anmälan bör överföringen, på samma sätt

som enligt förslaget om delning, som huvudregel verkställas år för år

tills någon av makarna anmäler att överföringen skall upphöra. Det bör

dock finnas en möjlighet att i samband med anmälan välja att

överföringen endast skall ske det år anmälan avser, dvs. inte tills vidare.

Med en ordning för överföring av pensionsrätt för premiepension

behöver det emellertid inte i samma utsträckning som beträffande

förslaget om delning av pensionsrätt ställas upp villkor för att en

överföring faktiskt skall verkställas sedan makarna anslutit sig.

Bakgrunden härtill kommer närmare att utvecklas nedan.

En väsentlig skillnad i detta förslag jämfört med förslaget om delning

är att regeringen nu föreslår att överföring av pensionsrätt för premie-

pension inte skall påverka beräkningen av eventuell garantipension. Båda

makarna får alltså sin eventuella garantipension beräknad som om någon

överföring inte hade skett. Detta innebär att den mottagande maken får

högre garantipension än vad den faktiska inkomstgrundade pensionen

inklusive överförd pensionsrätt berättigar till. Den överförande maken

får på motsvarande sätt lägre garantipension än vad den faktiska inkomst-

grundade pensionen efter överföringen berättigar till, eftersom han eller

hon får sin garantipension reducerad med en högre inkomstgrundad

pension än den som uppbärs. En lösning enligt den nu beskrivna ansågs,

som nämnts ovan, inte rimlig med förslaget om delning av pensionsrätt,

eftersom den givande maken därmed skulle kunna få en pension som

långt understeg basnivån inom garantipensionssystemet. Överföring av

pensionsrätt för premiepension berör emellertid inte hela pensions-

rätten (vilket var fallet enligt förslaget om delning av pensionsrätt), utan

endast en mindre del av den totala inkomstgrundade ålderspensionen.

Den totala pensionen kommer visserligen med detta förslag om

överföring av pensionsrätt för premiepension att kunna hamna under den

basnivå om 2,13 prisbasbelopp som regeringen föreslår i propositionen

Garantipension, m.m. Eftersom pensionsrätt från

premiepensionssystemet utgör en så relativt låg andel av den totala

inkomstgrundade ålderspensionen, kan emellertid den totala pensionen

aldrig reduceras i samma höga grad som enligt förslaget om delning av

pensionsrätt. Den individ som överför sin pensionsrätt för

premiepension kommer fortfarande att ha en garantipension om ca två

prisbasbelopp. En beräkning av garantipension oberoende av överförd

pensionsrätt skulle således i detta avseende inte kunna ge samma

oacceptabla konsekvenser som om metoden hade använts vid delning av

pensionsrätt enligt förslaget i Ds 1995:41.

Det kan i detta sammanhang pekas på att garantipensionen, enligt vad

regeringen föreslår i propositionen om Garantipension, m.m, även i

andra avseenden skall avräknas mot en inkomstgrundad pension som inte

är identisk med den som faktiskt utbetalas. Vid beräkningen av

garantipensionen skall man, oavsett vid vilken tidpunkt pension tas ut,

utgå från att uttaget görs eller har gjorts vid 65 års ålder. Vidare skall

garantipensionen beräknas som om hela den inkomstgrundade

pensionsrätten hade tillgodoräknats med 18,5 % i fördelningssystemet.

Den faktiska avkastningen från premiepensionssparandet skall således

inte inverka på beräkningen i detta avseende.

Effekten av överförd premiepension vid beräkning av garantipension

illustreras i tabell 14.3. Personen i exemplet har tjänat in maximal pen-

sionsrätt för premiepension, vilket antas vara ca 13,5 % av sammanlagd

inkomstgrundad ålderspension. Vidare antas att all pensionsrätt för pre-

miepension har överförts till den andre maken. Den första kolumnen an-

ger den inkomstgrundade ålderspension, räknat i prisbasbelopp, mot

vilken garantipensionen avräknas, dvs. intjänad pension före överföring. I

den andra kolumnen anges den pension, inklusive eventuell garantipen-

sion, som utbetalas till personen. Det utbetalade beloppet är, på grund av

det sätt på vilket garantipensionen beräknas, lägre än vad som skulle ha

utbetalts om man i beräkningen tagit hänsyn till att överföring skett. Hur

mycket lägre garantipensionsbeloppet blir per månad framgår av

tabellens sista kolumn.

Tabell 14.3

Intjänad

inkomst-

grundad

pension

Totalt utbetald pension,

inklusive ev. garantipension

Garantipensionsbelopp som inte

utges pga överföring

3 Pbb

2,79 Pbb

(8 470 kr/mån)

600 kr/mån

2 Pbb

2,29 Pbb

(6 950 kr/mån)

340 kr/mån

1 Pbb

2,13 Pbb

(6 460 kr/mån)

410 kr/mån

En annan väsentlig skillnad i förhållande till förslaget om delning är

att en möjlighet att överföra pensionsrätt för premiepension kan ges

även till de åldersgrupper som ingår i mellangenerationen. Den i Ds

1995:41 förslagna ordningen med löpande delning skulle av tekniska

och informationsmässiga skäl stå öppen endast för makar som båda är

födda år 1954 och senare. Makar som tillhör mellangenerationen och

kommer att få sin pensionsrätt beräknad med vissa kvotdelar från det

nuvarande och andra från det reformerade systemet skulle däremot

enligt förslaget inte beredas samma möjlighet. Det huvudsakliga skälet

till detta är de problem som skulle uppstå när makarna är olika gamla

och således får olika stora andelar pension från det reformerade

systemet. Den tekniska lösning som övervägdes för att ge möjlighet

även för dessa makar att dela pensionsrätt var komplicerad och svår att

genomskåda för de inblandade. Den ordning för överföring av

pensionsrätt för premiepension som vi nu föreslår innebär emellertid

inte att olika andelar måste slås samman och delas. Överföringen är en

ensidig transaktion där pensionsrätten för premiepension överförs till

den andre maken. De tekniska problem som utgjorde skäl mot mellan-

generationens deltagande i ordningen för delning finns därmed inte.

Även makar i mellangenerationen bör således enligt vår uppfattning be-

redas tillfälle att överföra pensionsrätt för premiepension.

En förutsättning för att kunna överföra pensionsrätt för

premiepension är naturligtvis att den överförande maken har

tillgodoräknats sådan pensionsrätt. Den make som skall överföra

pensionsrätt måste således, enligt föreliggande förslag, vara född år

1938 eller senare. Det är rimligt att även den make som skall ta emot

överförd pensionsrätt själv har möjlighet att tjäna in sådan rätt.

Förslaget om delning av pensionsrätt innebär, som nämnts ovan, att

hela pensionsrätten alltid skall ingå i delningen. Under beredningen av

förslaget med överföring av pensionsrätt för premiepension har

övervägts om det bör finnas en möjlighet för makarna att välja om de vill

överföra hela eller enbart en viss del av pensionsrätten. En möjlighet är

härvid att tillåta såväl överföring av vissa belopp som viss andel av

pensionsrätten. Det skulle också kunna hävdas att en viss minsta

beloppsgräns för överföring borde införas.

Eftersom överföring, enligt vad vi föreslår nedan, skall verkställas

först fr.o.m. året efter det att anmälan om inträde har gjorts kommer

makarna vid anmälningstillfället inte att ha vetskap om hur stor

pensionsrätt för premiepension de kommer att tjäna in framöver. Mot

denna bakgrund bör en eventuell möjlighet att överföra viss del av den

intjänade pensionsrätten för premiepension inte avse visst belopp.

Som framgått ovan innebär förslaget att även makar i mellangenera-

tionen skall ges möjlighet att överföra pensionsrätt. Det enda som krävs

är alltså i princip att man har tjänat in pensionsrätt för premiepension.

Det belopp som en make kan överföra kan därför komma att vara litet,

särskilt med hänsyn till att äldre personer i mellangenerationen tillgodo-

räknas endast en relativt liten kvotdel av sin totala pensionsrätt i det

reformerade systemet. En make som är född år 1938 kommer således

enligt reglerna för tjugondelsinfasningen att få 4/20 av sin pension be-

räknad enligt det reformerade systemets regler, vilket innebär att pen-

sionsrätt från premiepensionssystemet kommer att tillgodoräknas med

4/20 av 2,5 procentenheter. För en individ född år 1939 blir

motsvarande förhållande 5/20 av 2,5 procentenheter osv. Det bör dock i

detta sammanhang också pekas på att personer i mellangenerationen

fr.o.m. det år de fyller 65 år kommer att kunna tjäna in pensionsrätt fullt

ut i det reformerade systemet och därmed har möjlighet att åtminstone

under viss tid utnyttja möjligheten till överföring fullt ut. All

pensionsrätt för premiepension som för ett år tillgodoräknas en individ

bör kunna överföras till en make eller maka, även om den årliga

pensionsrätten motsvarar ett lågt belopp.

Under beredningen har vidare övervägts om endast hela pensionsrätten

för premiepension för ett år skall kunna överföras eller om även över-

föring av viss andel av pensionsrätten skall tillåtas.

För en möjlighet att överföra viss andel av pensionsrätten för premie-

pension talar att ett sådant system erbjuder en stor frihet för individerna

att förfoga över sin intjänade pensionsrätt. Av administrativa skäl torde

dock möjligheten att överföra viss andel få begränsas, exempelvis till att

få överföra 1/2 eller 1/4 av den intjänade pensionsrätten.

Ett system med endast hel överföring skulle kunna anses innebära

mindre valfrihet för individen än en ordning där andelsöverföring tillåts.

Att löpande överföra en fjärdedel av pensionsrätten för premiepension

torde dock normalt ge i stort sett samma effekt som att vart fjärde år

överföra hela den under året intjänade pensionsrätten. Genom anslutning

och utträde ur ordningen för överföring av hel pensionsrätt för premie-

pension kan således de individer som så önskar uppnå samma effekt som

vid en löpande överföring av viss andel av pensionsrätten. Behovet att

kunna överföra viss andel skulle även kunna ifrågasättas mot bakgrund av

att premiepensionen endast utgör en mindre del av individens pen-

sionsrätt. Att endast tillåta överföring av hela den under året intjänade

pensionsrätten för premiepension ger också allmänt sett ett mindre

komplicerat regelsystem.

Sammanfattningsvis talar övervägande skäl mot att tillåta en över-

föring av viss andel av pensionsrätten. Regeringen föreslår således att

överföring endast skall kunna ske av hela den för året intjänade pen-

sionsrätten för premiepension. Emellertid föreslår vi inte att

överföringen skall avse ett visst minsta belopp för att överföringen skall

kunna verkställas.

14.3 Anslutning och utträde

Regeringens förslag: Anmälan om anslutning till ordningen för

överföring av pensionsrätt för premiepension skall göras av makarna

gemensamt och får till följd att överföring, under vissa förutsätt-

ningar i övrigt, äger rum fr.o.m. året efter anmälan. Anmälan skall

gälla tills vidare om inte makarna bestämmer annat.

Överföringen av pensionsrätt för premiepension skall upphöra

fr.o.m. året efter det att en make eller makarna gemensamt lämnat

in anmälan om utträde.

En anmälan om anslutning eller utträde som görs senast den

31 januari ett år skall emellertid, om makarna inte begär annat, få

verkan fr.o.m. samma år. För år 1999 skall gälla särskilda regler.

Återkallelse av anmälan skall vara skriftlig och får inte göras efter

den dag då anmälan senast skulle ha kommit in till allmän

försäkringskassa.

Vid äktenskapsskillnad skall överföring kunna ske t.o.m. året före

det år då äktenskapsskillnaden vinner laga kraft.

Vid den överförande makens dödsfall skall överföring kunna ske

t.o.m. dödsfallsåret, under förutsättning att den mottagande maken då

är vid liv.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1997:67 överensstämmer i

huvudsak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall anser att över-

föringen är en ensidig handling av gåvokaraktär och har ifrågasatt att

anmälan om inträde skall vara gemensam. Försäkringskasseförbundet

(FKF) påpekar att försäkringskassans handläggare kan få frågor om ut-

fall, som kan vara i det närmaste omöjliga att besvara. Med hänsyn till att

människor erfarenhetsmässigt så lång tid som möjligt vill kunna förutse

effekterna av sina ekonomiska val, föreslår FKF vidare att tidpunkten för

anmälan för överföring bör utsträckas till hösten efter intjänandeåret när

taxeringarna är fastställda.

Skälen för regeringens förslag: Liksom beträffande delning av pen-

sionsrätt bör överföring av pensionsrätt för premiepension kunna verk-

ställas först efter en anmälan av makarna. På samma sätt som för delning

av pensionsrätt bör det krävas att makarna är överens för att över-

föringen skall ske. Anmälan bör således vara gemensam. Det kan i

sammanhanget påpekas att, som utvecklats i avsnitt 19.1, överföringen

inte är att betrakta som en gåva i civilrättslig mening.

Enligt förslaget om delning skulle anmälan göras i förväg. Som huvud-

regel skulle därför gälla att delning skulle verkställas först fr.o.m. året

efter det att anmälan gjorts. Skälen för denna ståndpunkt var bl.a. admi-

nistrativa. Även önskemålet att förhindra spekulation låg i viss mån

bakom konstruktionen av förslaget. Samma synsätt skulle kunna an-

vändas när det gäller överföring av pensionsrätt för premiepension. Det

skulle emellertid också kunna hävdas att den givande maken bör kunna

veta hur stor den intjänade pensionsrätten för premiepension är innan

han eller hon kan bestämma om överföring skall ske.

Syftet med överföring av pensionsrätt för premiepension är detsamma

som med förslaget om delning av pensionsrätt, dvs. att i ett större pers-

pektiv åstadkomma en utjämning av makarnas pensionsrättsförhållanden.

Det är således inte meningen att en överföring vid varje tillfälle skall

föregås av beräkningar av vad som är mest fördelaktigt för dem med hän-

syn till hur inkomsterna under ett visst år har fördelat sig. Mot denna

bakgrund bör även anslutningen till en ordning för överföring av pen-

sionsrätt i premiepensionssystemet ske i förväg.

Försäkringskasseförbundet har anfört att tidpunkten för anmälan om

överföring borde sammanfalla med deklarationstidpunkten, eftersom

makarna först då hade överblick över sin ekonomiska situation. I

enlighet med vad som sagts ovan bör emellertid beslutet att överföra

pensionsrätt för premiepension grunda sig på andra överväganden än

sådana som fordrar ett närmast fullständigt deklarationsunderlag. En

ordning där makarna i efterhand skulle kunna göra överföringar skulle i

princip innebära en momentan överföring och skulle kräva ett nytt beslut

för varje år. Detta är som nämnts inte syftet med den nu föreslagna

ordningen. Regeringen föreslår därför att anmälan om överföring av

pensionsrätt som huvudregel skall göras året före det år överföringen

avser.

En följd av den nu föreslagna regeln är på samma sätt som med för-

slaget om delning att makar som gift sig sent på året skulle få mycket

svårt att i tid hinna ge in en anmälan som får verkan fr.o.m. året efter.

Därför föreslogs i Ds 1995:41 att en anmälan som görs senast den 31

januari ett år skall få verkan fr.o.m. samma år om inte makarna begärt

annat. Denna regel bör gälla även i en ordning för överföring av pen-

sionsrätt i premiepensionssystemet. Därmed får även godtas att makar

som gift sig i januari månad får möjlighet att överföra pensionsrätt för

premiepension som till en liten del kan hänföra sig till tid före äkten-

skapets ingående.

Under år 1999, som är det första år under vilket överföring av

pensionsrätt för premiepension kan ske, bör en generösare tidsfrist

gälla. Vi föreslår att om makarna begär det skall en anmälan om

överföring av pensionsrätt för premiepension som görs under år 1999 få

verkan fr.o.m. det året oavsett när under året anmälan sker.

När makarna har anmält anslutning till ordningen för överföring av

pensionsrätt för premiepension skall de som huvudregel förbli anslutna

till dess utträde begärs eller makarnas äktenskap upplöses. Det bör

emellertid även finnas en möjlighet att vid anmälan om anslutning ange

att överföring endast skall äga rum under ett år och således inte gälla

tills vidare.

Enligt de antagna riktlinjerna skulle en utträdesanmälan inte få verkan

förrän fr.o.m. året efter anmälningen. I Ds 1995:41 konstaterades

emellertid att ett strikt upprätthållande av en sådan ordning skulle kunna

få mindre önskvärda konsekvenser t.ex. i situationer där makarna plöts-

ligt får ändrade inkomstförhållanden. En situation som angavs som

exempel var då den ena maken börjar arbeta utomlands och uppbär in-

komst som inte är pensionsgrundande i Sverige. En fortsatt delning

skulle då kunna få till följd att den make vars pensionsrätt tidigare ökat

genom delning i stället på grund av den nya inkomstsituationen blir pen-

sionsrättsgivare. För att förhindra en sådan situation föreslogs i Ds

1995:41 att makar gemensamt skulle kunna bestämma att de med

omedelbar verkan skulle utträda ur ordningen för delning. En ensidig

anmälan föreslogs emellertid få verkan först fr.o.m. året därpå.

Anledningen till att det skulle finnas ett behov av omedelbart utträde

ur ordningen för delning sammanhänger med att delning är beroende av

båda makarnas pensionsrättsförhållanden. Överföringen av pensionsrätt

för premiepension skulle däremot vara en ensidig åtgärd, varför de pro-

blem som legat bakom behovet av särskilda regler för omedelbart

utträde inte uppstår. Resultatet kan inte bli att den make som var tänkt att

vara mottagare av pensionsrätt i stället får ge ifrån sig sådan rätt. Det

enda som kan hända i situationer som de ovan beskrivna är att det inte

finns någon pensionsrätt för premiepension eller endast finns en

mindre sådan att överföra.

Grundtanken bör i enlighet med vad som sagts beträffande anslutning

vara att makarna i förväg skall avgöra om de vill att någon överföring

skall fortsätta. Detta får till följd att en utträdesanmälan bör få verkan

först fr.o.m. året efter det att anmälan gjorts. Regeringen föreslår så-

ledes att överföringen av pensionsrätt för premiepension som

huvudregel skall upphöra fr.o.m. året efter det att en av makarna eller

båda gemensamt har lämnat in en anmälan om utträde till

försäkringskassan. Några särregler för omedelbart utträde förslås

således inte. Lagrådet påpekar i sitt yttrande att det skulle underlätta

information och förebygga rättsförluster till följd av förväxlingar om

sluttidpunkten för olika anmälningar från enskilda koncentreras till en

viss dag och förordar därför att samtliga tidsangivelser som avser en-

skilda anmälningar ändras till den 31 januari om inte särskilda skäl talar

däremot. Regeringen instämmer i lagrådets uppfattning. Några skäl att

inte utsträcka sluttidpunkten för utträdesanmälan till den 31 januari

samma år har inte framkommit.

 I likhet med vad som föreslås gälla beträffande anmälan om

anslutning till ordningen för överföring av pensionsrätt för

premiepension föreslår regeringen således att en anmälan om utträde

som görs senast den 31 januari ett år skall få verkan fr.o.m. samma år,

om makarna inte begär annat.

En annan fråga är om en anmälan anslutning till respektive utträde ut

ordningen för överföring av pensionsrätt för premiepension skall kunna

återkallas och, i så fall, när en sådan återkallelse senast skall få ske.

Som utvecklats ovan är grundtanken med anmälningsreglerna att

makarna i förväg och mot bakgrund av mer långsiktiga överväganden

skall avgöra om någon överföring skall ske eller inte. Anmälan om

överföring av pensionsrätt för premiepension är vidare att betrakta som

en bindande överenskommelse makarna emellan som båda makarna skall

kunna inrätta sig efter. Regeringens förslag ovan att såväl anmälan om

anslutning till som utträde ur ordningen för överföring av

premiepensionsrätt i princip skall ske med verkan fr.o.m. följande år

skall ses mot denna bakgrund.

Det skulle kunna hävdas att det inom förvaltningsrätten som regel är

möjligt att återkalla en hos myndighet anhängig anmälan ända tills dess

ett beslut har färdigställts för expediering. Med hänsyn till att själva

beslutet om överföring av pensionsrätt för premiepension emellertid

inte fattas förrän långt efter det år anmälan avser, skulle emellertid en

sådan vidsträckt möjlighet till återkallelse av anmälan beröva

anmälningsreglerna dess syfte. Möjligheten att återkalla en anmälan

måste därför begränsas.

Regeringen föreslår att en återkallelse av anmälan skall kunna ske

fram t.o.m. den tidpunkt då en anmälan senast kan ges in, dvs. den 31

januari samma år anmälan avser. Förslaget överensstämmer tidsmässigt

med vad som föreslås gälla beträffande pensionsgrundande belopp för

barnår. En återkallelse kan, i likhet med en anmälan om utträde, ske

ensidigt.

Enligt förslaget i Ds 1997:67 skulle vid dödsfall överföring av pen-

sionsrätt för premiepension kunna ske t.o.m. året före dödsfallsåret.

Förslaget skall ses mot bakgrund att pensionsgrundande inkomst

respektive pensionsgrundande belopp inte föreslogs fastställas för

dödsfallsåret. Om makarna har anmält anslutning till ordningen om

överföring av rätt till premiepension föreslår regeringen nu, som ovan

redovisats i avsnitt 13 och av där angivna skäl, att pensionsgrundande

inkomst och pensionsrätt för premiepension skall fastställas för den

överförande maken även för dödsfallsåret. En konsekvens av detta

förslag är att överföring av sådan pensionsrätt för premiepension som

tjänats in under dödsfallsåret måste kunna ske till en efterlevande make

eller maka. Regeringen föreslår således såvitt avser utträde på grund av

att äktenskapet upplöses på grund av den överförande makens dödsfall

att överföring skall kunna ske t.o.m. dödsfallsåret.

Om den mottagande maken avlider finns emellertid inte skäl att frångå

den i Ds 1997:67 föreslagna regeln att överföring av pensionsrätt för

premiepension skall kunna ske t.o.m. året före dödsfallsåret. Överföring

av pensionsrätt för premiepension bör med andra ord inte kunna ske till

en avliden make eller maka. Inte heller om båda makarna avlider under

samma år bör således någon överföring av pensionsrätt för premiepen-

sion, som tjänats in av den överförande maken under dödsfallsåret, äga

rum. I dessa situationer föreslår vi alltså ingen ändring jämfört med för-

slaget i Ds 1997:67.

Såvitt avser utträde på grund av att äktenskapet upplöses genom äk-

tenskapsskillnad bör gälla samma regler som föreslogs beträffande del-

ning av pensionsrätt. Således föreslår vi att överföring skall ske t.o.m.

året före det år då äktenskapsskillnaden vinner laga kraft.

14.4 Villkor för verkställande av överföring

Regeringens förslag: För att överföring av pensionsrätt för premie-

pension skall verkställas skall det krävas att den överförande maken

under någon del av året har varit försäkrad för inkomstgrundad

ålderspension i Sverige och har fått pensionsrätt för premiepension

fastställd. Den mottagande maken skall däremot inte behöva ha varit

försäkrad i Sverige under året, om han eller hon tidigare har till-

godoförts pensionsrätt för premiepension. Make som under viss del

av året har varit bosatt i Sverige skall alltid under förutsättning att

försäkringsbegreppet ändras enligt vad som beskrivs nedan ha

möjlighet att ta emot pensionsrätt. Pensionsrätt skall kunna överföras

och tas emot utan begränsning beroende på ålder eller genomfört

pensionsuttag.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1997:67 överensstämmer

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har kommenterat

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt förslaget om delning av pen-

sionsrätt i Ds 1995:41 var anslutning till ordningen inte tillräcklig för

att delning avseende ett visst år faktiskt skulle verkställas. Härför

krävdes också att vissa ytterligare förutsättningar var uppfyllda. Frågan

är om samma eller andra krav måste uppställas för att överföring av

pensionsrätt för premiepension faktiskt skall verkställas efter

anslutning.

För det första uppställdes i Ds 1995:41 krav på att makarna skall ha

varit försäkrade för inkomstgrundad ålderspension och bosatta i Sverige

hela det år som delningen avser. Såvitt avser försäkringskravet torde det

inte vara nödvändigt att uppställa krav på försäkring hela året för att

överföring av pensionsrätt för premiepension skall få verkställas. Den

givande maken måste dock tillgodoräknas pensionsrätt för

premiepension under året och få sådan rätt fastställd för att få den

överförd och måste därför under någon del av året ha varit försäkrad i

Sverige. För den mottagande maken bör det emellertid som huvudregel

räcka att maken tidigare själv har fått pensionsrätt för premiepension

fastställd på grund av eget intjänande eller överföring från tidigare make

så att ett konto finns upprättat. Det torde i den situationen inte vara

nödvändigt att dessutom ställa upp ett krav på försäkring i Sverige. För

det fall maken inte har någon pensionsrätt för premiepension sedan

tidigare bör det emellertid ställas krav på försäkring under viss del av

året för att maken skall få ta emot överförd pensionsrätt för

premiepension.

Frågan är om det i detta sammanhang även bör ställas krav på bosätt-

ning i Sverige under viss tid. Ett sådant krav uppställdes enligt förslaget i

Ds 1995:41 och grundades då på att svenska medborgare med den nu-

varande utformningen av försäkringsbegreppet är försäkrade i Sverige

oavsett bosättning. En make skulle således kunna vara försäkrad för in-

komstgrundad pension i landet trots att inkomsterna inte är pensions-

grundande här. Detta skulle vid en delning av pensionsrätt kunna få oför-

utsedda effekter för makarna (jfr vad som sagts ovan om utträde). Med

en ordning där pensionsrätt för premiepension kan överföras från den

ena maken till den andra kan med den nuvarande utformningen av

försäkringsbegreppet sådana konsekvenser emellertid inte uppstå.

Överföring blir bara aktuell i de fall där maken faktiskt har tillgodoräk-

nats pensionsrätt i premiepensionssystemet, dvs. då maken har haft pen-

sionsgrundande inkomst i Sverige.

En översyn av försäkringsbegreppet har emellertid genomförts av Ut-

redningen om socialförsäkringens personkrets. Utredningen har i sitt

huvudbetänkande En lag om socialförsäkringar (SOU 1997:72) före-

slagit en lösning som innebär att försäkringen för inkomstgrundad

ålderspension kopplas till förvärvsarbete och inte till medborgarskapet

som sådant eller till bosättning. Detta skulle såvitt avser villkoren för

överföring av pensionsrätt för premiepension kunna få till följd att en

make som är bosatt här men som inte har tjänat in någon pensionsrätt

(och således inte har något premiepensionskonto upprättat) inte skulle

kunna vara mottagare av pensionsrätt för premiepension. Detta är inte en

önskvärd konsekvens. Om utredningens förslag angående försäkrings-

begreppet blir föremål för lagstiftning bör därför överföring av pen-

sionsrätt för premiepension göras möjlig även i situationer där den mot-

tagande maken oavsett försäkring varit bosatt i Sverige någon gång

under året.

Ett annat villkor som enligt förslaget i Ds 1995:41 uppställdes för att

delning av pensionsrätt skulle verkställas var att ingen av makarna för det

år delningen avser får ha tillgodoräknats pensionsrätt för barnår eller

plikttjänstgöring som är latent på grund av att maken inte har uppfyllt det

s.k. förvärvsvillkoret. Bakgrunden till detta var de administrativa

komplikationer som skulle uppstå om latent pensionsrätt skulle kunna

föras från den ena maken till den andra. Vi föreslår emellertid nu i

likhet med förslaget Ds 1995:41 att pensionsrätt som är latent till-

godoräknas endast i fördelningssystemet och då med 18,5 procent-

enheter, se avsnitt 13. Pensionsrätten föreslås således inte till någon del

i efterhand överföras till premiepensionssystemet när förvärvsvillkoret

väl har uppfyllts. Eftersom pensionsrätt som tillgodoräknats i premie-

pensionssystemet således aldrig kan vara latent, kräver en ordning med

överföring av pensionsrätt för premiepension inte något särskilt villkor i

detta avseende.

Ett tredje villkor som uppställdes i Ds 1995:41 för att en delning

skulle verkställas innebar att delning inte får verkställas för år då någon

av makarna uppbär ålderspension från fördelningssystemet. Ett uttag av

premiepension skulle emellertid inte utgöra hinder för delning. Villko-

ret tillkom mot den bakgrunden att en delning då ena maken hade tagit ut

ålderspension skulle kunna få ett annat resultat än vad makarna hade räk-

nat med. Problemet uppkommer emellertid inte med en ordning för

överföring av pensionsrätt för premiepension. Det torde inte heller vara

något hinder att en make som gått i pension men fortsätter att arbeta och

tjäna in pensionsrätt för premiepension kan överföra pensionsrätt till

den andre maken på samma sätt som före pensioneringen. Samma regler

föreslås gälla inom premiepensionssystemet som inom fördelnings-

systemet, dvs. att möjligheten att tjäna in pensionsrätt inte skall upphöra

vid en viss ålder eller vid uttag av hel eller partiell pension (jfr avsnitt

13.1). En annan fråga är om en make skall kunna ta emot överförd

pensionsrätt hur länge som helst. En rimlig utgångspunkt är att make ges

möjlighet att ta emot pensionsrätt lika länge som maken själv kan tjäna

in sådan rätt i premiepensionssystemet.

En ordning med överföring av pensionsrätt för premiepension skulle

således, enligt vad som framgått ovan, inte behöva vara förenad med

samma villkor för att överföringen faktiskt skall verkställas som ett sys-

tem för delning av pensionsrätt. En fråga som bör ställas är emellertid

om rätten att överföra pensionsrätt för premiepension bör begränsas på

något annat sätt, t.ex. så att överföring endast får ske till den make som

har lägst pensionsgrundande inkomst eller att överföring inte får ske om

den mottagande maken genom överföringen, tillsammans med den pen-

sionsrätt som maken själv har tjänat in, får en högre total pensionsrätt än

vad denne med hänsyn till intjänandetaket själv skulle kunna ha tjänat in.

Några avgörande skäl för att införa dylika begränsningar har emellertid

inte framkommit. En fördel med att ge utrymme för överföringar mellan

makarna oberoende av makarnas inbördes inkomstförhållanden eller

storleken på den mottagande makens pensionsgrundande inkomst är t.ex.

att en kvinna som under några år har haft låg eller ingen inkomst men

därefter har lika hög eller högre inkomst än mannen skulle kunna få en

pensionsrätt överförd till sig även sedan hon åter har ökat sin inkomst.

Makarna kan då i större utsträckning utjämna pensionsrätten än de skulle

kunna om mannen hade varit förhindrad att överföra pensionsrätt för

premiepension under år då kvinnan har högre pensionsgrundande in-

komst eller då kvinnans sammanlagda pensionsrätt för året genom

överföringen kommer att bli högre än vad hon med hänsyn till intjänan-

detaket själv hade kunnat tjäna in.

Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det för att överföring av

pensionsrätt för premiepension skall verkställas skall krävas att den

överförande maken under någon del av året skall ha varit försäkrad för

inkomstgrundad ålderspension i Sverige samt tjänat in och fått pensions-

rätt för premiepension fastställd. Den mottagande maken behöver däre-

mot inte ha varit försäkrad i Sverige under året, om han eller hon sedan

tidigare har pensionsrätt för premiepension (genom eget intjänande

eller genom tidigare överföring). Möjlighet att ta emot pensionsrätt

skall också alltid under förutsättning att försäkringsbegreppet ändras

enligt vad som tidigare beskrivits ges make som under viss del av året

varit bosatt i Sverige. Makarna bör kunna överföra och ta emot överförd

pensionsrätt lika länge som de själva har möjlighet att tjäna in rätt till

pensionsrätt för premiepension dvs. utan någon begränsning beroende på

ålder eller genomfört pensionsutttag.

14.5 Teknik för överföring av pensionsrätt för

premiepension

Regeringens förslag: Den årliga premiepension som härrör från

överförd pensionsrätt skall beräknas med beaktande av de kostnader

som överföringarna generellt kan antas ge upphov till. Samtliga fakto-

rer som påverkar kostnaderna skall beaktas. Beräkningen skall vara

lika för kvinnor och män.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1997:67 överensstämmer i

huvudsak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Finansinspektionen anför att den föreslagna

överföringen av premiepension är lättare att hantera än delning av pen-

sionsrätt. Beträffande tekniken för överföring framhåller Finansinspek-

tionen att den så långt som möjligt bör ansluta till principerna för pre-

miepension.

Skälen för regeringens förslag: Enligt förslaget om delning av pen-

sionsrätt skulle den pensionsrätt som överfördes från en man till en

kvinna reduceras på visst sätt för att ge upphov till samma livspension

hos kvinnan som den skulle ha gjort hos mannen. På motsvarande sätt

skulle pensionsrätten räknas upp om den överfördes från en kvinna till

en man. I Ds 1995:41 angavs vilka faktorer som med utgångspunkt i

fördelningssystemet skulle styra hur mycket överförd pensionsrätt

skulle justeras. Avgörande var dels hur lång tid mannen respektive

kvinnan förväntades uppbära pension, dels skillnaden i risk för att

mannen respektive kvinnan skulle avlida före pensioneringen. Detta var

beroende av både makarnas ålder vid överföringstillfället och skillnaden

i ålder mellan dem.

Syftet med justeringen var att den merkostnad som kunde vara för-

knippad med delning av pensionsrätt skulle bäras av dem som utnyttjar

möjligheterna till delning och inte belasta hela kollektivet av försäkrade.

Även överföring av pensionsrätt för premiepension kan förväntas leda

till en merkostnad för försäkringskollektivet. Denna kan beräknas vara

ungefär i samma storleksordning som vid delning av pensionsrätt. Det

får anses rimligt att samma överväganden gör sig gällande vid överföring

av pensionsrätt för premiepension som vid delning av pensionsrätt och

att också en sådan lösning skall vara kostnadsneutral. I synnerhet som

premiepensionssystemet är en del i ett obligatoriskt pensionssystem

bör inte en frivillig möjlighet att överföra sådan pensionsrätt få medföra

kostnader för dem som inte väljer detta. Även vid överföring av

pensionsrätt för premiepension finns således ett behov av att justera

värdet av den överförda pensionsrätten.

En sådan justering med de justeringsfaktorer som föreslogs i Ds

1995:41 får emellertid av flera skäl anses mindre lämplig. Den före-

slagna justeringen innebar nämligen att i princip endast en faktor, kön,

var avgörande för hur en omräkning skulle ske, medan andra faktorer

som också kan ha betydelse för kostnaderna inte skulle beaktas. Denna

konstruktion avviker från Sveriges jämställdhetspolitik, såväl nationellt

som internationellt, och ett sådant inslag i ett nytt och reformerat pen-

sionssystem bör därför undvikas. Det kan också ifrågasättas om en sådan

konstruktion är i överensstämmelse med EG:s jämställdhetsdirektiv

79/7/EEG om successivt genomförande av principen om likabehandling

av kvinnor och män i fråga om social trygghet vilket är tillämpligt på

lagstadgade system som lämnar skydd vid bl.a. ålderdom.

Den justeringsmetod som bör väljas bör därför behandla kvinnor och

män lika samtidigt som kostnaderna som är förknippade med överföring

av pensionsrätt för premiepension bärs av dem som använder sig av möj-

ligheten till överföring, så att de som inte använder sig av denna möjlig-

het inte förlorar på att överföring får ske.

Regeringen föreslår att en justering skall göras på premiepensions-

kontot för den som mottagit överförd pensionsrätt för premiepension.

Justeringen bör då som ovan nämnts behandla kvinnor och män lika samt

bestämmas med beaktande av de merkostnader för kollektivet som möj-

ligheten att överföra pensionsrätt för premiepension har medfört. Detta

innebär att pension från överförd pensionsrätt måste beräknas separat

men att beräkningen skall vara densamma oavsett om den mottagande

maken är kvinna eller man.

En justering av premiepensionen bör således ske med beaktande av

alla faktorer som är av betydelse i detta sammanhang. Den viktigaste

faktorn är den sammantagna åldersskillnaden mellan de som överför

respektive tar emot pensionsrätt för premiepension. Eftersom kvinnor

genomsnittligt sett lever längre än män kommer kostnaderna för

premiepensionssystemet att öka vid överföringar från män till kvinnor.

De arvsvinster som tillförs systemet kommer då att minska och premie-

pensionerna blir generellt sett lägre. På motsvarande sätt kommer sys-

temet typiskt sett att tillföras medel vid överföringar från kvinnor till

män. I vilken utsträckning överföringarna av pensionsrätt för

premiepension går från man till kvinna respektive från kvinna till man

har således betydelse i sammanhanget. Det har också de försäkrades

genomsnittliga livslängd och förvärvsinkomster liksom en hel del andra

faktorer. Exempelvis kan personer med stor sannolikhet att avlida i

förtid i något högre grad förväntas överföra pensionsrätt till maken.

Effekterna av ett sådant s.k. moturval begränsas emellertid av att det

enligt vad som föreslagits endast skall vara möjligt att överföra den för

året intjänade pensionsrätten. Även de administrativa kostnader som

uppkommer bör beaktas.

Så långt det är möjligt bör justeringen med anledning av överföring

baseras på vad som faktiskt är känt om kostnaderna för sådana över-

föringar. Beräkningarna i samband med överföringen bör därför grunda

sig på senast kända livslängdsstatistik, kända förhållanden om vilka som

överför pensionsrätt etc.

Om det skulle visa sig att möjligheten att överföra pensionsrätt mellan

makar endast skulle utnyttjas av män för överföring av pensionsrätt för

premiepension till kvinnor skulle endast kvinnornas pension till den

del den härrör från överförd pensionsrätt justeras ned. Det skulle då i

och för sig kunna hävdas att det föreligger s.k. indirekt diskriminering,

dvs. att en regel som är neutralt utformad missgynnar en mycket större

andel kvinnor än män. En sådan regel kan dock godtas om den rätt-

färdigas av objektiva faktorer som helt saknar samband med diskrimi-

nering på grund av kön. I detta fall motiveras reglerna om beräkningen av

pension som härrör från överförd pensionsrätt för premiepension av att

premiepensionssystemet skall vara ett fonderat system, vilket ställer

stora krav på försäkringsmässiga och exakta beräkningar. Något tillskott

till systemet från staten eller från det övriga försäkringskollektivet skall

inte förekomma samtidigt som den merkostnad som kan vara förknippad

med överföring av pensionsrätt för premiepension endast skall belasta

dem som utnyttjar möjligheten till överföring. Dessa skäl bör anses

godtagbara.

I Ds 1997:67 föreslogs att justeringen skulle ske i samband med att

pensionerna betalas ut. Under den fortsatta beredningen har frågan om

tidpunkten för justeringen övervägts på nytt. Det har under dessa över-

väganden ansetts angeläget att de makar som önskar använda sig av möj-

liheten till överföring av pensionsrätt för premiepension i så stor ut-

sträckning som möjligt känner till konsekvenserna av överföringen vid

tidpunkten för sitt beslut. Den i Ds 1997:67 föreslagna lösningen

innebar att det kan gå lång tid från det att överföringen äger rum tills

dess justeringen sker. Det torde vara en fördel om justeringen i stället

sker i närmare anslutning till tidpunkten för överföringen. Det är vidare

en fördel om denna justering sker vid samma tillfälle som övriga

justeringar som Premiepensionsmyndigheten har att genomföra på de

försäkrades premiepensionskonton. Kontojusteringen för överföring

skall göras med stöd av uppgifter om livslängdsstatistik,

åldersskillnader, överföringsflöde, moturval och övriga kostnader för ett

visst år. En i flera avseenden likartad försäkringsmässig bedömning skall

göras i premiepensionssystemet för efterlevandeskyddet under

pensionstiden. Sedan pensionsrätten för premiepension har fastställts

och i samband med att överföring sker till förvaltare i värdepappersfond

eller AP-fond skall nyss nämnda justering göras. Även vissa andra

justeringar, t.ex. uttag för Premiepensionsmyndighetens kostnader, skall

ske vid samma tillfälle.

Mot denna bakgrund föreslår regeringen att kontojusteringen i första

hand bör göras löpande och försäkringsmässigt sedan pensionsrätten för

premiepension har fastställts och i samband med att överföring sker till

förvaltare i värdepappersfond eller AP-fond. En sådan

omräkningsmodell är lämplig särskilt om den ger utrymme för viss

återbäring. Systemet kan också sägas svara mot en försäkringsmässig

skälighetsprincip tillämpad för varje kalenderår. Det bör dock ankomma

på Premiepensionsmyndigheten att mot bakgrund av de angivna princi-

perna och i enlighet med vad som gäller om betryggande antaganden om

dödlighet och andra riskmått enligt försäkringsrörelselagen (1982:713),

slutligen välja vilken teknisk lösning som skall tillämpas.

Hur stor justering som behöver ske är bl.a. beroende av hur stora to-

tala belopp som överförs till kvinnor respektive till män. Om så gott

som all överföring skulle ske från män till kvinnor skulle den årliga

pensionen behöva räknas ned med ca 17 % för det fall enbart nu aktuell

livslängdsstatistik beaktades. Om överföringen skulle bli lika vanlig i

båda riktningarna skulle pensionen å andra sidan räknas upp med 1,5 %.

Till detta kommer dock att även effekterna av moturval, administrations-

kostnader m.m. skall beaktas, vilka inte kan beräknas närmare här.

Det är, som ovan nämnts viktigt att konsekvenserna av överföringen är

förutsägbara vid tidpunkten för anmälan om överföring. Med den här

förordade lösningen för justering av överförd pension kan en god förut-

sägbarhet uppnås vid överföringstillfället. Det bör vara möjligt att under

vissa antaganden lämna besked om vilken ungefärlig justering som skall

ske på mottagarens premiepensionskonto till följd av den överförda pen-

sionsrätten. En sådan prognos bör såväl de allmänna försäkringskassorna

som premiepensionsmyndigheten kunna lämna. Sistnämnda myndighet

bör därför regelbundet lämna information om detta till

försäkringskassorna.

14.6 Ändring av verkställd överföring i vissa fall

Regeringens förslag: Om, efter verkställd överföring av rätt till pre-

miepension, denna pensionsrätt ändras på grund av underlåten av-

giftsbetalning, ändrad taxering eller annan liknande åtgärd, skall

överföringen justeras med de nya pensionsrättsförhållandena som

grund.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1997:67 överensstämmer

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har kommenterat

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Utgångspunkten bör, precis som

enligt förslaget om delning av pensionsrätt, vara att en verkställd över-

föring av pensionsrätt för premiepension inte bör kunna bringas att

återgå för att en av makarna eller båda önskar det.

Det kan däremot på samma sätt som efter delning hända att t.ex. den

pensionsgrundande inkomsten för den överförande maken förändras

efter överklagande av ett taxeringsbeslut eller efter annan liknande

åtgärd. Det kan också vara så att maken har haft inkomster av annat för-

värvsarbete (egenföretagarinkomster) men inte erlagt pensionsavgifter i

föreskriven ordning, varför pensionsrätten efter justering blir lägre än

den antogs vara då överföringen verkställdes.

Överföringen av pensionsrätt för premiepension bör på samma sätt

som enligt förslaget om delning av pensionsrätt verkställas i samband

med att pensionsrätt för det aktuella intjänandeåret fastställs. Det är då

inte alltid klarlagt om pensionsavgifter avseende

egenföretagarinkomster för det år överföringen avser har erlagts eller

inte, eftersom detta kan ske fram till den 1 juli året efter

fastställelseåret. Efter överväganden förordades i Ds 1995:41 den

lösningen att i denna situation skulle en ny delning verkställas med

makarnas nya pensionsrättsförhållanden som grund.

En verkställd överföring av pensionsrätt för premiepension bör i detta

avseende behandlas i huvudsak på samma sätt som en verkställd delning

enligt förslaget i Ds 1995:41. Överföringen bör således inte gå åter utan

i stället justeras efter den givande makens nya

pensionsrättsförhållanden. Det kan härvid noteras att det torde bli fråga

om färre justeringar än med en ordning för delning, eftersom endast

ändringar i den överförande makens pensionsrättsförhållanden är av

intresse i detta sammanhang.

Enligt förslaget i Ds 1995:41 skulle en delning upphävas i de fall där

pensionsgrundande inkomst i efterhand ändrats så att förvärvsvillkoret

inte längre var uppfyllt. Bakgrunden härtill var att delning inte skulle

verkställas för år då någon av makarna tillgodoräknats pensionsrätt för

barnår eller plikttjänstgöring som var latent på grund av att förvärvs-

villkoret inte uppfyllts. Motsvarande problem kommer inte att uppstå vid

överföring av pensionsrätt för premiepension, eftersom pensionsrätt för

barnår och plikttjänstgöring tillgodoräknas i sin helhet inom fördel-

ningssystemet fram till dess förvärvsvillkoret uppfyllts.

Det kan emellertid förhålla sig så att en make har tillgodoräknas pen-

sionsrätt för barnår inom premiepensionssystemet, eftersom maken

enligt vad som framgick vid fastställelsetidpunkten hade uppfyllt för-

värvsvillkoret. Maken har vidare överfört hela den under året intjänade

pensionsrätten för premiepension till sin make. Efter ändring av den

pensionsgrundande inkomsten visar det sig emellertid att maken i

realiteten inte hade uppfyllt förvärvsvillkoret. Även i en sådan situation

bör den verkställda överföringen göras om på grundval av de nya

förutsättningarna.

14.7 Vissa konsekvenser av överföring av pensionsrätt för

premiepension

En verkställd överföring av pensionsrätt för premiepension medför på

samma sätt som delning att makarna får en annan faktisk pensionsbehåll-

ning än överföringen förutan. Detta förhållande skall emellertid enligt

det förslag som läggs fram här inte påverka makarnas eventuella garanti-

pension. Överföringen av pensionsrätt för premiepension skall, enligt

vad som nämnts ovan, inte påverka varken den överförande eller den

mottagande makens rätt till garantipension. Därigenom uppstår inte de

svårförutsedda konsekvenser som var ett av de starkaste skälen till att

förslaget om delning ifrågasattes av remissinstanserna.

Garantipensionen skall alltså enligt förslaget här beräknas som om

någon överföring inte hade ägt rum. Detta innebär att den överförande

makens eventuella garantipension beräknas på grundval av en högre in-

komstgrundad pension än maken faktiskt uppbär, medan den mottagande

maken får sin eventuella garantipension beräknad på en lägre

inkomstpension än den verkliga. Makarna får på detta sätt en betydligt

större möjlighet att förutse resultatet av en överföring än de skulle ha

fått om överföringen hade påverkat storleken på garantipensionen.

Eftersom premiepensionen utgör endast en mindre del av den totala in-

komstgrundade ålderspensionen, bör det förhållandet att en make som

överfört pensionsrätt för premiepension blir berättigad till en lägre ga-

rantipension än vad den faktiska inkomstgrundade ålderspensionen be-

rättigar till kunna accepteras. Förslaget om överföring av pensionsrätt

för premiepension har således i detta avseende stora fördelar jämfört

med förslaget om delning. Detta framgår också av de beräkningar som

redovisats tidigare i detta avsnitt och som visar vilken effekt i garanti-

pensionshänseende som delning respektive överföring av pensionsrätt

för premiepension får för makarnas totala gemensamma

pensionsinkomster.

En annan fördel med förslaget om överföring av pensionsrätt för pre-

miepension är, som tidigare nämnts, att också makar som tillhör mellan-

generationen kan beredas möjlighet att överföra pensionsrätt för pre-

miepension. En konsekvens som är ofrånkomlig i sammanhanget är dock

att möjligheten att överföra pensionsrätt kommer att få relativt liten

betydelse för de första årsklasserna som kan överföra pensionsrätt,

vilket hänger samman med att de på grund av kvotdelsberäkningen

kommer att tillgodoräknas endast små belopp i premiepensionssystemet

och att överföring typiskt sett kommer att ske under relativt få år.

Makarna i dessa åldersklasser kan emellertid fortsätta att tjäna in

pensionsrätt för premiepension efter det år de fyller 64 år och fr.o.m.

det år de fyller 65 år utnyttja möjligheten till överföring i sin helhet,

eftersom de då om de väljer att fortsätta förvärvsarbeta kommer att

tjäna in pensionsrätt fullt ut i det reformerade systemet.

Något som påpekades i Ds 1995:41 och som av vissa remissinstanser

framhållits som negativt med delning, är att makarnas familjeekonomi

under vissa förutsättningar under en övergångsperiod kan komma att på-

verkas av att de delat pensionsrätt. Om den make som haft högst för-

värvsinkomster går i pension först, ersätts denne makes förvärvsin-

komster med en pension som är lägre än den skulle ha varit delningen

förutan. Inte förrän den andre maken går i pension får makarna glädje av

att denne make i gengäld har högre pension. Motsvarande situation kan

uppstå även med den nu förslagna lösningen men i mindre omfattning,

eftersom överföringen endast kan avse en begränsad del av den totala

pensionsrätten. I viss mån kan emellertid makarnas familjeekonomi

under övergångstiden också påverkas av reglernas samspel med garanti-

pensionssystemet, eftersom den givande makens eventuella garantipen-

sion kommer att beräknas som om överföringen inte ägt rum, dvs. redu-

ceras med en högre inkomstgrundad ålderspension än den maken

faktiskt uppbär.

Några remissinstanser har hävdat att förslaget om en ordning för

löpande delning skulle kunna användas som ett skatteplaneringsinstru-

ment på så sätt att makarna genom att dela pensionsrätt skulle kunna

göra marginalskattevinster. Med en överföringsmöjlighet som endast

gäller premiepensionsdelen kan dock endast mer begränsade

skattevinster uppkomma.

En fråga som aktualiseras vid överföring av pensionsrätt för premie-

pension är hur denna möjlighet skall samspela med beräkningen av bo-

stadstillägg till pensionärer. Bostadstillägg enligt lagen (1994:308) om

bostadstillägg till pensionärer utbetalas bl.a. till den som är bosatt i

Sverige och uppbär ålderspension enligt lagen om allmän försäkring. Vid

beräkningen av bostadstillägget är utgångspunkten att bostadstillägg ges

med en viss andel av den sökandes bostadskostnad inom ett visst kost-

nadsintervall. Tillägget minskas därefter med hänsyn till storleken av

pensionärens årsinkomst. Som årsinkomst räknas inte t.ex. folkpension

och ATP i den mån den har inneburit en reducering av pensionstill-

skottet. Vid beräkningen undantas också olika bidragsformer, såsom

socialbidrag, familjebidrag och studiehjälp i olika former. Årsinkomsten

påverkas dock av avkastningen av pensionärens förmögenhet enligt en

viss schablon. Före den 1 juli 1995 påverkades inte beräkningen av den

inkomst av anställning eller intäkt av aktiv förvärvsverksamhet som en

ålderspensionär hade trots att ålderspension uppbars. Regeln hade över-

förts från den tidigare lagen om kommunalt bostadstillägg till pensio-

närer och tillkom den 1 juli 1989 för att minska marginaleffekterna för

arbetsinkomster och därmed stimulera ålderspensionärerna att arbeta i

en tid då arbetskraftsbrist rådde. I 1995 års budgetproposition fann rege-

ringen emellertid att det i det rådande statsfinansiella läget inte var rim-

ligt att betala ut bostadstillägg utifrån en lägre inkomst än den faktiska

och på så sätt betala ut bostadstillägg till personer som har ekonomisk

förmåga att själv betala sin bostadskostnad. Mot denna bakgrund skall

numera alla arbetsinkomster påverka bostadstilläggets storlek.

De nuvarande reglerna om bostadstillägg till pensionärer är utformade

med utgångspunkt från det nuvarande systemet med folkpension/

pensionstillskott och ATP. Reglerna om hur bostadstillägget skall

beräknas och hur inkomstprövningen skall ske måste därför anpassas till

reglerna i det reformerade pensionssystemet. Dessa frågor är för när-

varande föremål för beredning. Redan här kan emellertid finnas anled-

ning att överväga hur den pensionsrätt för premiepension som överförts

från en make till en annan skall behandlas såvitt avser beräkningen av

storleken på bostadstillägget. Frågan är om bostadstillägget skall beräk-

nas på samma sätt som garantipensionen, dvs. som om någon överföring

inte har skett, eller om bostadstillägget skall beräknas efter den faktiska

pension som makarna har efter överföringen.

Inkomstprövningen vid beräkning av bostadstillägget har gjorts alltmer

fullständig och är nu beroende av alla arbetsinkomster, ATP som

överstiger pensionstillskottet samt kapitalinkomster. Det kan finnas an-

ledning att utgå från att rätten till bostadstillägg även efter anpassningen

till det reformerade systemet kommer att vara beroende av en inkomst-

prövning i samma utsträckning som i dag. Rätten till garantipension

kommer däremot, enligt förslaget i propositionen om Garantipension,

m.m, inte att vara beroende av motsvarande inkomstprövning. Mot bak-

grund av vad som nu sagts kan det anföras skäl för att överförd pensions-

rätt på samma sätt som övrig intjänad pensionsrätt för premiepension

skall påverka inkomstprövningen av bostadstillägget genom att detta

beräknas på grundval av bl.a. makarnas faktiska pension från premiepen-

sionssystemet. Ett annat skäl för en sådan lösning kan anses vara att

bostadstillägget skall täcka en faktisk kostnad, varför det skulle kunna

upplevas som stötande att betala ut bostadstillägg till någon som har

förmåga att själv stå för denna kostnad, samtidigt som ett sådant tillägg

inte betalas ut till den som har större behov av det.

Att beräkna bostadstillägget med hänsyn till makarnas faktiska pre-

miepension efter överföring kommer emellertid att innebära att den

make som har överfört pensionsrätt för premiepension kan bli berättigad

till ett större tillägg än han eller hon annars skulle ha varit, dvs. att

bostadstillägget i viss mån kompenserar den inkomstförlust som

överföringen har medfört. Samtidigt blir dock den mottagande maken

berättigad till ett lägre tillägg än eljest. I själva verket är det kanske så

att

möjligheten till överföring av pensionsrätt för premiepension i många

fall kommer att utnyttjas av makar där den givande maken ligger i ett

sådant inkomstintervall att bostadstillägg, oavsett om överföring sker

eller inte, aldrig blir aktuellt. En lösning där bostadstillägget beräknas

efter den faktiska pensionen torde därför inte innebära en ökad kostnad

för staten. Som ovan nämnts har regeringen emellertid för avsikt att

utreda bl.a. de här redovisade frågeställningarna i särskild ordning.

Ordningen med delning av pensionsrätt skulle också enligt vad som

diskuterats i Ds 1995:41 kunna innebära särskilda problem såvitt avser

samordningen med tjänstepensioneringen. I de fall tjänstepensionssyste-

men bruttosamordnas med den allmänna pensioneringen skulle det

kunna inträffa att den vinst den ena maken gör genom delning inte mot-

svaras av en förlust för den andre maken. I stället skulle förlusten falla

på tjänstepensionssystemet. Detta problem uppstår även med den nu för-

slagna ordningen för överföring av pensionsrätt för premiepension. Pro-

blemet blir dock mindre accentuerat i och med att överföring av pen-

sionsrätt för premiepension rör enbart en mindre den av den totala pen-

sionsrätten. På samma sätt som beträffande delning av pensionsrätt

torde det vara möjligt att komma till rätta med effekter av detta slag

inom ramen för konstruktionen av tjänstepensioneringen.

15 Pensionsrätt för förfluten tid

15.1 Allmänt om tillgodoräknande av pensionsrätt för förflu-

ten tid

Regeringens förslag: I det reformerade ålderspensionssystemet

skall pensionsrätt tillgodoräknas även för tid före lagstiftningens ik-

raftträdande den 1 januari 1999. Därvid skall pensionsrätt på grundval

av förvärvsinkomster och pensionsgrundande socialförsäkringsersätt-

ningar m.m. fastställas fr.o.m. år 1960. Även pensionsrätt för förtids-

pensionärer med s.k. antagandeinkomst och pensionsgrundande be-

lopp för barnår skall tillgodoräknas fr.o.m. det året.

Pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring skall tillgodoräknas

fr.o.m. år 1995. Pensionsrätt för förfluten tid skall fastställas endast

för den som lever den 1 januari 1999 och som är född år 1938 eller

senare.

För tid före år 1999 skall den anses försäkrad för inkomstgrundad

ålderspension som respektive år har varit försäkrad för tilläggs-

pension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) eller

dessförinnan enligt lagen (1959:291) om försäkring för allmän

tilläggspension.

Pensionsrätt för år i förfluten tid skall inte fastställas till den del

summan av pensionsgrundande inkomst och pensionsgrundande be-

lopp överstiger 7,5 gånger det vid ingången av varje år gällande bas-

beloppet enligt AFL (för åren 1995 1998 det förhöjda basbeloppet).

Pensionsrätt för förfluten tid skall i princip tillgodoräknas endast

inom ramen för fördelningssystemet. För åren 1995 1998 skall

dock pensionsrätt på grundval av förvärvsinkomster och

pensionsgrundande socialförsäkringsersättningar m.m. tillgodoräknas

även inom premiepensionssystemet. Därvid skall 16,5

procentenheter av pensionsunderlaget tillgodoräknas som

pensionsrätt inom fördelningssystemet och två procentenheter av

pensionsunderlaget tillgodoräknas som pensionsrätt för

premiepension.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Pensionärernas Riksorganisation invänder

mot att avsättning till någon del skall göras till premiepensionssystemet

eftersom organisationen anser att något premiepensionssystem inte bör

införas. Konjunkturinstitutet (KI) påpekar att vid beräkningen av

pensionsrätter i det reformerade ålderspensionssystemet för förfluten

tid sker ingen successiv real nedräkning av intjänandetaket bakåt i tiden

och att det därför föreligger asymmetri i behandlingen av framtid och

förfluten tid. KI anför att det borde vara möjligt att intjänandetaket

räknas bakåt i tiden med det inkomstindex som fastställs för historisk

tid. Som underlag för det slutliga ställningstagandet i denna fråga anser

KI att effekter på individnivå av en nedräkning bakåt i tiden borde be-

räknas.

Flera andra remissinstanser bl.a. Riksskatteverket, Försäk-

ringskasseförbundet, Försäkringsanställdas förbund, Tjänstemän-

nens centralorganisation, Sveriges akademikers centralorganisa-

tion, Centrala studiestödsnämnden, Civilekonomerna och

Kammarrätten i Stockholm yttrar sig över delar av förslaget om

pensionsrätt för förfluten tid. Deras synpunkter redogörs närmare för i

respektive underavsnitt.

Skälen för regeringens förslag: En ålderspensionsreform av så

genomgripande karaktär som den som nu föreslås kan omöjligt få fullt

genomslag från den ena dagen till den andra. Å ena sidan är det från

samhällsekonomisk synpunkt och med hänsyn till kommande genera-

tioner angeläget att reformen inte bara träder i kraft så fort som möjligt

utan också att den får ett visst genomslag redan inom den närmaste

framtiden. Å andra sidan är det väsentligt för de personer som har ett

långt förvärvsliv bakom sig att det pensionsåtagande som ligger inom det

hittillsvarande ålderspensionssystemet uppfylls i så stor utsträckning

som möjligt. Det finns därför behov av en omfattande

övergångsreglering.

Personer som är födda 1937 eller tidigare skall, enligt förslaget i av-

snitt 29, även fortsättningsvis uppbära inkomstgrundad ålderspension

enligt det nuvarande pensionssystemets regler. De som redan är pensio-

nerade eller har få år kvar till ålderspensionering kommer därför inte att

omfattas av de reformerade ålderspensionssystemets principer för in-

tjänande av pensionsrätt. Personer som är födda år 1938 eller senare

kommer däremot enligt förslaget att omfattas av det reformerade

ålderspensionssystemet. I avsnitt 28 föreslås att personer som är födda

under något av åren 1938 1953 (mellangenerationen) skall få sin

pensionsrätt beräknad såväl enligt nuvarande regler som enligt de

reformerade. Övergången till det reformerade ålderspensionssystemet

föreslås ske gradvis genom en s.k. tjugondelsinfasning. Med hänsyn till

personens födelseår beräknas ålderspensionen med successivt ökande

andel enligt det reformerade ålderspensionssystemet. De personer som

är födda år 1954 eller senare skall enligt förslaget omfattas fullt ut av

det reformerade ålderspensionssystemets regler.

En konsekvens av den föreslagna ordningen blir att en stor andel av de

personer som, när reformen träder i kraft, redan har tjänat in

pensionsrätt inom det nuvarande ATP-systemet ofta under ganska

många år kommer att omfattas av det reformerade

ålderspensionssystemet. Det gäller såväl personer i mellangenerationen

som personer som omfattas fullt ut av de reformerade reglerna. Det

måste därför finnas bestämmelser som gör det möjligt att inom ramen

för det reformerade pensionssystemet ta hänsyn till förvärvsinkomster,

pensionsgrundande socialförsäkringsersättningar m.m. under tid före

reformens ikraftträdande, dvs. regler för tillgodoräknande av

pensionsrätt för förfluten tid.

Enligt de antagna riktlinjerna för pensionsreformen skall pensions-

grundande inkomst inom det reformerade ålderspensionssystemet

beräknas fr.o.m. år 1960. Detta skall vilket utvecklas närmare i nästföl-

jande avsnitt ske genom en bearbetning av de pensionspoäng för ATP

som för de olika åren finns registrerade hos Riksförsäkringsverket. Det

innebär att inte bara förvärvsinkomster i förfluten tid kommer att grunda

pensionsrätt utan även socialförsäkringsersättningar m.m. i den mån

dessa har varit pensionsgrundande enligt vid varje tidpunkt gällande

regler. Förtidspensionärer med s.k. antagandepoäng kommer också att

tillgodoräknas ålderspensionsrätt grundad på de för ålderspension

registrerade pensionspoängen.

Även pensionsgrundande belopp för barnår skall enligt de antagna

riktlinjerna tillgodoräknas fr.o.m. år 1960. Pensionsgrundande belopp

för plikttjänstgöring skall tillgodoräknas fr.o.m. år 1995. Pensionsrätt

som i det reformerade ålderspensionssystemet tillgodoräknas för olika

år i förfluten tid skall vidare enligt riktlinjerna räknas upp med ett index

fr.o.m. respektive år. Principer för utformningen av regler rörande

indexomräkning för förfluten tid redovisas i avsnitt 16. I Ds 1995:41

föreslogs att vid tillgodoräknande av pensionsrätt för tid före

lagstiftningens ikraftträdande skall även arvsvinster tilldelas. Såsom

redovisats i avsnitt 6.2 föreslår regeringen nu inte någon sådan

tilldelning för förfluten tid.

Eftersom det inte kan komma i fråga att faktiskt fondera medel som

motsvarar den pensionsrätt som fastställs för förfluten tid som om pre-

miepensionssystemet hela tiden hade funnits, skall enligt riktlinjerna för

pensionsreformen pensionsrätt avseende denna tid i princip tillgodorä-

knas endast inom ramen för fördelningssystemet. Regeringen föreslår

att pensionsrätt för varje år skall fastställas till 18,5 % av summan av

pensionsgrundande inkomst och andra pensionsgrundande belopp som

tillgodoräknas den försäkrade för året.

I likhet med vad som föreslås i Ds 1995:41 bör dock pensionsrätt på

grundval av förvärvsinkomster och socialförsäkringsersättningar m.m.

fr.o.m. år 1995 tillgodoräknas även i premiepensionssystemet, eftersom

avsättningar till premiepensionssystemet har skett och sker för dessa år.

Som redovisats i avsnitt 13 kommer fr.o.m. år 1999 pensionsrätt att

tillgodoräknas med 16 procentenheter av pensionsunderlaget i för-

delningssystemet respektive med 2,5 procentenheter i premiepensions-

systemet. För förfluten tid bör emellertid pensionsrätt tillgodoräknas i

enlighet med de antagna riktlinjerna. Vi föreslår således att för åren

1995 1998 skall pensionsrätt på grundval av förvärvsinkomster och

pensionsgrundande socialförsäkringar m.m. tillgodoräknas med två

procentenheter av pensionsunderlaget inom premiepensionssystemet

och med resterande del, 16,5 procentenheter, inom

fördelningssystemet.

En särskild fråga är om pensionsrätt inom premiepensionssystemet

för denna tid skall tillgodoräknas för pensionsgrundande belopp.

I Ds 1995:41 föreslogs att för åren 1995 och 1996 skulle särskilda

regler gälla med innebörd att pensionsrätt för premiepension för dessa

år skulle beräknas med hänsyn endast till pensionsgrundande inkomst.

Bakgrunden till dessa särskilda regler var att den avsättning som, sedan

ingången av år 1995 på grundval av förvärvsinkomster och social-

försäkringsersättningar m.m. (prop.1994/95:41; bet. 1994/95:SfU6;

rskr. 1994/95:81), sker till premiepensionssystemet är schablonmässigt

beräknad utifrån hittillsvarande regler om pensionsgrundande inkomst.

Någon avsättning görs således inte för pensionsgrundande belopp,

exempelvis för barnår. Från och med ikraftträdandet av reformerade in-

tjänanderegler föreslås pensionsrätt för premiepension beräknas inte

bara på pensionsgrundande inkomster utan även på pensionsgrundande

belopp. (jfr avsnitt 13)

En försäkrads pensionsrätt för premiepension bör motsvara den av-

sättning som successivt görs till premiepensionssystemet. Mot

bakgrund av det numera senarelagda ikraftträdandet till år 1999 och med

hänsyn till att det före ikraftträdandet saknas tillräckligt underlag för att

ens schablonmässigt beräkna hur stor avsättning som skulle behövas för

att täcka också pensionsrätt för pensionsgrundande belopp, föreslår vi

att de i Ds 1995:41 föreslagna särskilda reglerna för åren 1995 och

1996 utsträcks att gälla även för åren 1997 och 1998. Pensionsrätt på

pensionsgrundande belopp för barnår och plikttjänstgöring skall således,

även för åren 1995 1998, tillgodoräknas enbart i fördelningssystemet

och där med 18,5 % av respektive pensionsgrundande belopp. Detsamma

skall gälla för pensionsrätt som tillgodoräknas en förtidspensionär på

grundval av s.k. antagandepoäng.

Även för förfluten tid skall enligt de antagna riktlinjerna finnas ett in-

tjänandetak, dvs. endast pensionsgrundande inkomster och belopp upp

till en viss nivå skall grunda pensionsrätt. Intjänandetaket för den

pensionsgrundande inkomsten har alltsedan år 1960 motsvarat 7,5

basbelopp (fr.o.m. år 1995 7,5 förhöjda basbelopp). Från år 2001

föreslås taket istället knytas till inkomstbasbeloppet (se avsnitt 13).

Intjänandetaket kommer således att räknas om inte bara med

prisförändringarna utan också med förändringen i realinkomsten, enligt

beskrivningen i avsnitt 16. Första gången omräkning av intjänandetaket

sker med förändringen i inkomstindex föreslås vara vid årsskiftet

2001/2002. Förutsatt en positiv reallönetillväxt kommer således såväl

pensionspoäng som reformerade pensionsrätter framöver att

tillgodoräknas för högre inkomster än vad som skulle ha varit fallet med

ett fortsatt prisindexerat tak.

Efter år 2001 kommer således intjänandetaket att indexeras på i

princip samma sätt som pensionsrätt i det reformerade systemet. Det

enda undantaget är när inbromsning respektive accelerering av

inkomstindex sker för att ekonomiskt balansera systemet. I sådana

situationer kommer intjänandetaket att omräknas med inkomstindex utan

avdrag från eller tillägg till indexomräkningen. Intjänandetaket kommer,

i och med att det skall inkomstindexeras, i princip att vara ett tak såväl

för den pensionsgrundande inkomsten aktuellt år som för storleken av

tidigare års med inkomstindex omräknade pensionsrätter. Detta gäller

dock inte för pensionsrätter som har tjänats in i förfluten tid då

intjänandetaket var prisindexerat. En konsekvens av de föreslagna

reglerna blir att det i äldre generationer finns personer med

tillgodoräknad reformerad pensionsrätt, som, efter framskrivning med

inkomstindex till visst år, är högre än maximalt intjänad pensionsrätt för

samma år.

KI påpekar att det föreligger en asymmetri vad avser intjänandetaket i

förfluten tid och i framtiden och menar att intjänandetaket i det

reformerade ålderspensionssystemet borde räknas ned retroaktivt på

motsvarande sätt som det kommer att räknas upp i framtiden. Taket

skulle således sänkas till en nivå år 1960 så att det efter årlig inkomst-

indexering uppgår till 7,5 förhöjda basbelopp år 1999. På så sätt skulle

det nämnda förhållandet kunna undvikas.

Det är emellertid inte möjligt att i efterhand sänka den fastställda pen-

sionsgrundande inkomsten, vilket ett retroaktivt sänkt tak skulle inne-

bära. En möjlighet som medför en liknande effekt skulle kunna vara att

ha en regel om begränsad inkomstindexering av pensionsrätter för för-

fluten tid. Båda åtgärderna skulle dock innebära ett avsteg från principen

att i det livsinkomstbaserade systemet skall alla pensionsgrundande in-

komster väga lika tungt i pensionshänseende oavsett när under livet de

har tjänats in.

Enligt de beräkningar som har genomförts skulle sådana åtgärder,

genomsnittligt sett, endast ha marginell effekt på de framtida pensioner-

nas storlek. Beräkningar visar att om intjänandetaket räknas ned med in-

komstindex bakåt i tiden skulle de framtida årliga pensionsut-

betalningarna minska med ca 0,1 0,3 miljarder kronor. Å andra sidan

skulle en åtgärd avsedd att justera för intjänandetakets indexering kunna

leda till följdändringar avseende beräkningen av inkomstindex. Det

skulle nämligen kunna övervägas huruvida en anpassning till det ned-

justerade intjänandetaket bör göras av indexutvecklingen i förfluten tid.

En sådan anpassning skulle i sin tur leda till totalt sett ökade pensions-

utgifter, vilket skulle kräva motsvarande finansiering inom systemet.

För de grupper som skulle beröras mest av ett nedräknat intjänandetak,

dvs. personer i mellangenerationen som har haft förhållandevis hög

inkomst, skulle pensionen genomsnittligt sett sänkas med högst ca

0,5 %. Att effekten inte skulle bli större beror delvis på att endast en

viss andel av pensionen härrör från det reformerade

ålderspensionssystemet. En annan orsak är troligen att det är för-

hållandevis få personer som har haft tillräckligt höga inkomster under en

lång följd av år. För enskilda personer skulle effekten naturligtvis kunna

bli större. Det har beräknats vad en begränsad inkomstindexering skulle

innebära för tre personer som alla arbetar från 25 års ålder och tjänar in

maximal pensionsrätt varje år. Person 1, som är född 1938, får pension

enligt garantiregeln och skulle därför inte påverkas alls. Person 2 är

född 1944 och får, enligt reglerna för tjugondelsinfasningen, lika

andelar pension från de två systemen. En begränsad indexuppräkning

skulle betyda att pensionen sänks med ca 250 kr per månad eller med ca

1,7 %. Även för person 3, född år 1954, skulle effekten bli ungefär

densamma i storleksordning. Det skall här betonas att alla personer i

exemplet har från 25 till 64 års ålder haft en inkomst motsvarande

intjänandetaket i pensionssystemet.

Enligt redovisningen ovan skulle införandet av ett retroaktivt sänkt in-

tjänandetak eller motsvarande åtgärd ha marginell inverkan på reformens

utfall för olika födelseårs- och inkomstgrupper och på

pensionsutgifterna som helhet. Det kan därför inte anses föreligga

tillräckliga skäl att frångå den allmänna principen att det inom det

reformerade ålderssystemet i möjligaste mån skall gälla samma regler

för förfluten tid som för framtiden. Vi föreslår därför inga särregler för

intjänandetaket i förfluten tid.

Beträffande inkomster och belopp, från vilka det skall bortses när de

pensionsgrundande inkomsterna och beloppen överstiger intjänande-

taket, föreslår regeringen att dessa skall avräknas i samma ordning som

föreslagits gälla för framtiden (se avsnitt 13).

För att pensionsrätt som fastställts på grundval av pensionsgrundande

belopp för barnår eller plikttjänstgöring slutligt skall påverka storleken

på den pension som senare skall betalas ut skall, enligt de antagna rikt-

linjerna, ett s.k. förvärvsvillkor vara uppfyllt. Vi har lämnat förslag till

utformning av detta villkor i avsnitt 11.6. Villkoret innebär i korthet att

det för den försäkrade under viss tid och i viss utsträckning måste ha

fastställts pensionsgrundande inkomst eller pensiongrundande belopp

för förtidspensionärer. Vid bedömningen av om detta villkor är uppfyllt

bör även pensionsgrundande inkomst som fastställts för år i förfluten tid

medräknas.

Personer som skall tillgodoräknas pensionsrätt inom ramen för det

reformerade pensionssystemet skall ha varit försäkrade för in-

komstgrundad ålderspension under den tid för vilken pensionsrätt skall

tillgodoräknas dem. Detta bör gälla även för förfluten tid. I avsnitt 7 har

vi föreslagit att nuvarande regler i AFL om vilka persongrupper som

skall anses försäkrade för tilläggspension tills vidare bör överföras i

princip oförändrade till det reformerade pensionssystemet. Försäkrings-

begreppet enligt AFL respektive den tidigare lagen (1959:291) om

försäkring för allmän tilläggspension har i grunden varit detsamma sedan

år 1960. Av administrativa skäl föreslår vi därför att för förfluten tid

skall den anses försäkrad för inkomstgrundad ålderspension som

respektive år varit försäkrad för ATP enligt någon av de nämnda lagarna.

Som utvecklas i författningskommentaren, skall dock personer som

varit försäkrade enbart på den grunden att de tidigare tillgodoräknats

pensionspoäng undantas.

Något skäl att fastställa pensionsrätt för förfluten tid för personer

som är avlidna när pensionsreformen träder i kraft finns inte. Vi föreslår

därför att sådan pensionsrätt skall fastställas endast för personer som

fortfarande lever den 1 januari 1999. Eftersom personer som är födda år

1937 eller tidigare enligt föreslaget inte skall omfattas av det

reformerade ålderspensionssystemet, skall inte heller pensionsrätt för

förfluten tid fastställas för dessa personer.

15.2 Pensionsgrundande inkomst samt ålderspensionsrätt för

förtidspensionärer

Regeringens förslag: Pensionsgrundande inkomst skall för

förfluten tid i det reformerade pensionssystemet beräknas för åren

1960 1998. Till grund för denna inkomst skall ligga den

pensionspoäng för ATP som har registrerats i Riksförsäkringsverkets

register för pensionspoäng. Den pensionsgrundande inkomsten skall

beräknas genom att den för ATP tillgodoräknade pensionspoängen

med tillägg för en poäng multipliceras med det vid ingången av

varje år gällande basbeloppet, för åren 1995 1998 dock det förhöjda

basbeloppet. Inkomster som under ett år i förfluten tid inte har

överstigit ett basbelopp skall inte läggas till grund för pensionsrätt i

det reformerade systemet.

Förtidspensionärer med s.k. antagandepoäng skall tillgodoräknas

ålderspensionsrätt på grundval av den pensionspoäng för ATP som har

registrerats för dem.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tjänstemännens centralorganisation (TCO)

anför att det borde finnas en möjlighet att tillgodoräknas pensionsrätt

även för den som för visst år inte haft inkomster som uppgår till ett bas-

belopp men som ändå kan visa att han haft vissa inkomster under det

året. Pensionärernas Riksorganisation accepterar förslagen.

Skälen för regeringens förslag:

Pensionsgrundande inkomst för förfluten tid

Enligt de antagna riktlinjerna för pensionsreformen skall pensions-

grundande inkomst för tid före ikraftträdandet av de reformerade

intjänandereglerna beräknas på grundval av de pensionspoäng för ATP

som för varje försäkrad år för år har registrerats i RFV:s

pensionspoängsregister. Därvid skall till pensionspoängen göras ett

tillägg med en poäng som kompensation för att inkomster upp till ett

basbelopp inte grundar rätt till ATP. Summan skall därefter mul-

tipliceras med det för varje år gällande basbeloppet enligt AFL. Före år

1982 justerades basbeloppet ibland enligt dåvarande regler flera gånger

om året. Vi föreslår därför att pensionspoängen för respektive år skall

multipliceras med det vid årets ingång gällande basbeloppet. Eftersom

pensionspoäng för åren 1995 1998 beräknas med ledning av ett förhöjt

basbelopp, föreslås att pensionspoängen för de åren multipliceras med

det förhöjda basbeloppet för respektive år.

Pensionsgrundande inkomst skall, enligt vad vi nu föreslår, beräknas

fr.o.m. år 1960. Inkomster under 1950-talet kommer således inte att

grunda pensionsrätt i det reformerade pensionssystemet. Bakgrunden

till detta är att RFV:s poängregister började föras först år 1960 i sam-

band med att ATP-systemet infördes och att det således inte är möjligt

att den vägen få kännedom om inkomster under tid dessförinnan. Det har

inte heller bedömts möjligt att på annat sätt få kännedom om sådana

inkomster på ett administrativt hanterbart sätt. Betydelsen av dessa in-

komster för pensionsutfallet från det reformerade systemet torde dess-

utom vara begränsat. Eftersom pensionsrätt inte kan tjänas in före 16 års

ålder, skulle det endast för personer födda år 1943 eller tidigare vara

möjligt att få något utbyte i pensionshänseende av inkomster under

1950-talet. Av dessa personer är det bara de som är födda år 1938 eller

senare som berörs av de reformerade reglerna. Inkomster under 1950-

talet skulle således ha betydelse för pensionsutfallet enbart för dem

som är födda under åren 1938 1943. Tjugondelsinfasningen innebär

dessutom att ålderspensionen för dessa årsklasser till stor del kommer

att beräknas enligt de hittillsvarande reglerna, där avsaknaden av

uppgifter om 1950-talsinkomsterna har ännu mindre betydelse. Vi

föreslår alltså att pensionsgrundande inkomst för förfluten tid skall

beräknas för åren 1960 1998.

På grund av att endast inkomster överstigande ett basbelopp är pen-

sionsgrundande inom ATP-systemet finns i poängregistret inga in-

komstuppgifter beträffande personer som under ett år har haft inkomster

om högst ett basbelopp. Om sådana mycket låga årsinkomster i förfluten

tid skulle grunda pensionsrätt inom det reformerade pensionssystemet,

skulle det bli nödvändigt att uppgifter härom införskaffades från andra

register eller från den enskilde själv, vilket TCO anser borde vara möj-

ligt. I Ds 1995:41 gjordes dock bedömningen att detta var praktiskt

ogenomförbart, varför det föreslogs att inkomster som under ett år i

förfluten tid inte överstigit ett basbelopp inte skall grunda pensionsrätt i

det reformerade ålderspensionssystemet. Regeringen gör samma

bedömning och föreslår att inkomster som under ett år i förfluten tid

inte överstigit ett basbelopp inte skall läggas till grund för pensionsrätt i

det reformerade pensionssystemet.

En följd av den angivna ordningen blir således i praktiken att den som

under ett år i förfluten tid haft inkomster som endast obetydligt

överstigit ett basbelopp kommer att tillgodoräknas pensionsrätt i det

reformerade systemet beräknad på hela inkomsten medan den som haft

inkomster om högst ett basbelopp för det året inte kommer att

tillgodoräknas någon pensionsrätt alls på grundval av inkomsten. För de

allra flesta som haft inkomster under ett visst år torde dock inkomsten

ha överstigit ett basbelopp. Sannolikt är det få som haft så låga

inkomster som det här är fråga om under mer än enstaka år.

Tjugondelsinfasningen medför också att ett eventuellt bortfall av

pensionsrätt får ett begränsat genomslag för dem som är födda under

något av åren 1938 1953. Till detta kommer att personer med låg

inkomstrelaterad pension kommer att kompenseras genom det

garantipensionssystem som föreslås ersätta nuvarande pensionssystems

grundskydd.

En annan konsekvens av att poängregistret används som bas vid fast-

ställandet av pensionsrätt för förfluten tid blir att inkomster över-

stigande förmånstaket i ATP-systemet 7,5 basbelopp inte kommer

att beaktas vid beräkningen av sådan pensionsrätt i det reformerade

systemet, eftersom dessa inkomster inte ger upphov till pensionspoäng

för ATP. Enligt de antagna riktlinjerna skall det dock finnas ett

intjänandetak även i det reformerade systemet. För förfluten tid föreslås

det taket motsvara ATP-taket (se föregående avsnitt), varför den nu

angivna begränsningen blir utan betydelse.

Det är således den registrerade pensionspoängen för varje år som

föreslås utgöra utgångspunkten för den pensionsgrundande inkomst som

för år i förfluten tid skall beräknas för den enskilde i det reformerade

ålderspensionsystemet. Den enskilde kommer därmed inte, genom att

hänvisa till sin självdeklaration eller annat underlag, att kunna få till

stånd en beräkning av pensionsgrundande inkomst för tid före år 1960

eller en högre pensionsgrundande inkomst för år i förfluten tid än vad

som följer av en omräkning av pensionspoängen. Det senare gäller såväl

i de fall då det har registrerats pensionspoäng för den berörde som då

någon sådan poäng inte registrerats på grund av att inkomsterna inte har

överstigit ett basbelopp. Om däremot den enskilde kan visa att han för

något år har tillgodoräknats pensionspoäng som inte är korrekt beräknad

i förhållande till den pensionsgrundande inkomst som för det året har

fastställts av skattemyndigheten, bör beräkningen göras utifrån rätt pen-

sionspoäng. I sådant fall bör naturligtvis även registreringen av pensions-

poängen korrigeras. Detsamma gäller om den pensionsgrundande in-

komsten för senare år exempelvis ändras på grund av ändrad taxering

eller om det i efterhand visar sig att pensionspoäng på grund av under-

låten avgiftsbetalning inte borde ha tillgodoräknats.

Den metod som föreslås för beräkning av pensionsgrundande inkomst

i förfluten tid innebär att förvärvsinkomster och socialförsäkringsersätt-

ningar grundar pensionsrätt i det reformerade pensionssystemet under

förutsättning att de har varit pensionsgrundande inom ramen för ATP-

systemet. Socialförsäkringsersättningar m.m. som har utgetts under för-

fluten tid skall således medföra rätt till pension i det reformerade syste-

met i den mån de under ett aktuellt år varit pensionsgrundande för ATP

enligt då gällande regler. De socialförsäkringsersättningar m.m. som i

dag är pensionsgrundande har i den mån de alls har existerat inte alla

grundat pensionsrätt ända sedan år 1960 utan regler härför har införts

successivt under årens lopp. Sålunda blev exempelvis sjukpenning, ar-

betslöshetsersättning och många andra ersättningsformer pensions-

grundande först vid mitten av 1970-talet. Andra ersättningsformer har

tillkommit eller har blivit pensionsgrundande vid senare tidpunkter.

Ålderspensionsrätt för förtidspensionärer för förfluten tid

Omräkningen av pensionspoängen medför vidare att förtidspensionärers

antagandepoäng, i den utsträckning dessa har gett upphov till ålderspen-

sionspoäng i förfluten tid, grundar ålderspensionsrätt inom det

reformerade systemet. Som beskrivits i avsnitt 9 kan en förtidspen-

sionär med antagandepoäng ha tillgodoräknats denna poäng i

ålderspensionshänseende helt eller delvis. Möjlighet att tillgodoräknas

pensionspoäng på grundval av förvärvsinkomster vid sidan av förtids-

pension fanns dock inte före år 1980. Dessförinnan tillgodoräknades en

förtidspensionär med antagandepoäng i princip alltid oberoende av

pensioneringsgrad hela denna poäng som ålderspensionspoäng.

För personer som har uppburit förtidspension som beräknats med

tillämpning av den nordiska konventionen om social trygghet skall

ålderspensionsrätt för förfluten tid beräknas på samma sätt som

beskrivits i avsnitt 9.3.

15.3 Pensionsrätt för plikttjänstgöring

Regeringens förslag: Pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring skall för åren 1995 1998 kunna tillgodoräknas den

som genomgått grundutbildning enligt

1. lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt,

2. värnpliktslagen (1941:967),

3. lagen (1966:413) om vapenfri tjänst, eller

4. lagen (1980:1021) om militär grundutbildning för kvinnor.

Tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för plikttjänst-

göring för år 1995 1998 skall ske enligt i huvudsak samma regler

som skall gälla för tid efter den 1 januari 1999.

Pensionsrätt för plikttjänstgöring skall för den angivna tiden kunna

tillgodoräknas även den som enligt värnpliktslagen har fullgjort

repetitionsutbildning i omedelbar anslutning till grundutbildning.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tjänstemännens centralorganisation (TCO)

anför att det för att inte sätta den nu förvärvsaktiva generationen i ett

oförmånligt läge är nödvändigt att medge pensionsrätt för

plikttjänstgöring även för tid före år 1995.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de antagna riktlinjerna för

pensionsreformen skall pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring

tillgodoräknas fr.o.m. år 1995. TCO ifrågasätter detta och anför att om

inte den nu förvärvsaktiva generationen skall missgynnas, bör pensions-

grundande belopp för plikttjänstgöring medges även för tid före år 1995.

I likhet med vad som uttalades i de allmänna riktlinjerna är det

emellertid regeringens uppfattning att effekterna av en vidgad retroaktiv

pensionsrätt för plikttjänstgöring inte står i rimlig proportion till de

administrativa insatser en sådan ordning skulle kräva. Den

senareläggning av ikraftträdandet av det reformerade pensionssystemets

intjänanderegler som numera har skett bör dock inte innebära någon

förändring vad avser möjligheten att tjäna in pensionsrätt för

plikttjänstgöring. Vi föreslår därför att pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring skall få tillgodoräknas fr.o.m. år 1995. Nedan

behandlas de regler som föreslås gälla för tillgodoräknande av sådant

belopp för tid före lagstiftningens ikraftträdande den 1 januari 1999,

dvs. för åren 1995 1998. De regler som föreslås gälla för tid därefter

redovisas i avsnitt 10.

Pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring skall, enligt det

förslag regeringen här lägger fram, kunna tillgodoräknas en försäkrad

som genomgår grundutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt. Även

en kvinna som skrivits in för värnplikt eller civilplikt enligt lagen om

möjlighet för kvinnor att fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre

grundutbildning skall anses genomgå grundutbildning enligt lagen om

totalförsvarsplikt.

Lagen om totalförsvarsplikt och lagen om möjlighet för kvinnor att

fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning trädde i

kraft den 1 juli 1995. För den som under åren 1995 1998 kommer att

ha genomgått grundutbildning enligt dessa lagar, kan de regler som före-

slagits gälla för framtiden i princip tillämpas fullt ut. Den som uppfyller

villkoren i övrigt kommer därigenom att tillgodoräknas ett

pensionsgrundande belopp, som beräknas på det antal tjänstgöringsdagar

för vilka dagersättning betalats ut.

Under den period som föreslås kunna grunda pensionsrätt för

plikttjänst för förfluten tid, åren 1995 1998, kommer emellertid många

att ha fullgjort sin grundutbildning enligt äldre lagstiftning, nämligen

enligt värnpliktslagen, lagen om vapenfri tjänst eller lagen om militär

grundutbildning för kvinnor. I enlighet med de antagna riktlinjerna för

pensionsreformen skall även den som fullgör grundutbildning enligt

någon av dessa lagar kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring. Av det förslag till övergångsbestämmelser för

införande av de reformerade intjänandereglerna för ålderspension som

regeringen nu lägger fram framgår därför att grundutbildning enligt

någon av dessa lagar i detta sammanhang skall likställas med

grundutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt.

De regler som föreslagits gälla för tillgodoräknande av pensionsrätt

för plikttjänstgöring för tid efter den 1 januari 1999 skall i princip

tillämpas även för den som genomgår grundutbildning enligt någon av de

ovan nämnda äldre lagarna. I det följande redovisar vi de avvikelser

tillsammans med några förtydliganden som föreslås gälla vid

tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring för

förfluten tid.

Enligt de antagna riktlinjerna skall endast grundutbildning kunna ligga

till grund för tillgodoräknande av pensionsrätt för plikttjänstgöring. Till

skillnad mot vad som gäller enligt lagen om totalförsvarsplikt kan

emellertid en värnpliktig enligt värnpliktslagen i vissa fall ha fullgjort

repetitionsutbildning i omedelbar anslutning till en avslutad grundut-

bildning. För sådan tjänstgöring utgavs endast dagersättning motsvarande

den som utbetalats till den värnpliktige under grundutbildningen och

inte, som vid annan repetitionsutbildning, dagpenning som är

pensionsgrundande. Under den fortsatta beredningen av

pensionsreformen har därför gjorts den bedömningen att även

repetitionsutbildning som på detta sätt fullgjorts i omedelbar anslutning

till en avslutad grundutbildning bör kunna grunda pensionsrätt. Det

förslag som regeringen nu lägger fram har utformats i enlighet härmed.

Pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring skall, enligt det

förslag som lagts fram i avsnitt 10, tillgodoräknas en försäkrad under

förutsättning att grundutbildningen pågått under minst 120 dagar utan

mellankommande beslut som innebär att grundutbildningen avbryts.

Därvid skall hänsyn tas endast till dagar för vilka dagersättning enligt

lagen om totalförsvarsplikt har utbetalats. För åren 1995 1998 bör

dagersättning som utges enligt någon av de äldre lagarna i detta

sammanhang likställas med dagersättning enligt lagen om

totalförsvarsplikt.

De 120 tjänstgöringsdagar med dagersättning som krävs för att den

försäkrade skall kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring behöver inte ha fullgjorts under samma kalenderår. I

fall då tjänstgöringen sträcker sig över ett årsskifte, kan sådan

pensionsrätt tillgodoräknas under båda kalenderåren. Pensionsgrundande

belopp tillgodoräknas för antalet fullgjorda tjänstgöringsdagar under

respektive år.

Det nyss sagda aktualiserar frågan om den, som under år 1995 genom-

gick en grundutbildning som påbörjats redan under år 1994 eller

tidigare, skall få tillgodoräkna sig tjänstgöringsdagar före den 1 januari

1995 för uppfyllandet av kravet på minst 120 tjänstgöringsdagar. De

antagna riktlinjerna för pensionsreformen ger ingen ledning på denna

punkt. Den mest rimliga lösningen som också är den som regeringen

föreslår skall gälla får anses vara att även tjänstgöringsdagar före den

1 januari 1995 medräknas vid bedömningen om kvalifikationstiden skall

anses vara uppfylld. Däremot skall pensionsrätt inte kunna tillgodo-

räknas för de dagar som fullgjorts före denna tidpunkt.

Förslaget innebär således att en försäkrad, som avslutar en grundut-

bildning som uppgått till minst 120 dagar i exempelvis februari månad

1995, kan tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

plikttjänstgöring för de dagar som fullgjorts under år 1995 och för vilka

dagersättning utbetalats. För dagar dessförinnan tillgodoräknas inte pen-

sionsrätt.

Under förutsättning att den totalförsvarspliktige har uppfyllt kravet på

minst 120 dagars tjänstgöring skall, enligt förslaget i avsnitt 10, han

eller hon tillgodoräknas ett pensionsgrundande belopp som för varje dag

under ett år som grundutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt full-

gjorts och för vilken dagersättning uppburits motsvarar 50 % av den

genomsnittliga pensionsgrundande inkomsten för samtliga försäkrade

under 65 års ålder för vilka det fastställts sådan inkomst, delad med 365.

Som utvecklats i avsnitt 16.4 föreslår vi att beräkningen av det genom-

snitt som ligger till grund för inkomstindex för åren 1960 1998 skall

grunda sig på Riksförsäkringsverkets pensionspoängstatistikregister,

vilket omfattar alla försäkrade födda den 5:e, 15:e eller 25:e i varje

månad. Bakgrunden är bl.a. att vissa inkomstuppgifter har rensats bort ur

Riksförsäkringsverkets pensionspoängsregister. Enligt vår uppfattning

bör samma underlag som ligger till grund för beräkning av inkomstindex

för förfluten tid även ligga till grund för den pensionsgrundande inkomst

som för förfluten tid skall grunda pensionsgrundande belopp. Under

åren 1995 1998 bör således procentsatsen 50 % beräknas på den

genomsnittliga pensionsgrundande inkomsten för respektive år enligt

Riksförsäkringsverkets pensionspoängstatistikregister.

15.4 Pensionsrätt för barnår

15.4.1 Inledning

Som redovisas i avsnitt 28 föreslås det att personer födda år 1938 eller

senare i successivt ökande utsträckning skall få sin ålderspension be-

stämd enligt reformerade regler. För att undvika att personer som före

ikraftträdandet av reformen har tagit hand om barn skall drabbas negativt

i pensionshänseende, skall enligt de antagna riktlinjerna pensionsrätt för

barnår kunna tillgodoräknas även för tid före ikraftträdandet av den nya

lagstiftningen. Pensionsrätt för barnår skall sålunda i likhet med vad

som skall gälla i fråga om pensionsrätt på förvärvsinkomster m.m. till-

godoräknas fr.o.m. år 1960 men inte för tid dessförinnan.

I princippropositionen konstaterades att det föreligger praktiska och

tekniska problem när det gäller möjligheten att tillgodoräkna

pensionsrätt för barnår för förfluten tid. Det överlämnades därför åt den

fortsatta beredningen att överväga vilka närmare villkor som skulle gälla

för att någon skall kunna tillgodoräknas sådan pensionsrätt. Vad som

föreslogs och godtogs av riksdagen var den grundläggande principen att

pensionsrätt för barnår skall kunna tillgodoräknas även för förfluten tid.

I Ds 1995:41 förslogs att pensionsgrundande belopp för barnår för

förfluten tid skulle tillgodoräknas föräldrar med små barn enligt i

huvudsak samma principer som skulle gälla för framtiden. Av

administrativa skäl uppställdes dock inte något krav på rättslig vårdnad

om barnet eller att föräldern skulle ha bott tillsammans med barnet.

Avgörande för rätten till pensionsgrundande belopp för barnår för

förfluten tid var i stället själva föräldraskapet. Huvudregeln var vidare att

pensionsgrundande belopp för barnår skulle tilldelas modern. Fadern

skulle dock kunna tillgodoräknas rätten om han visade att han ensam haft

den rättsliga vårdnaden om barnet under hela det aktuella året. Fr.o.m. år

1995 skulle föräldrarna dessutom kunna välja vem av dem som skulle

tillgodoräknas rätten.

Under den fortsatta beredningen har dock vissa nya överväganden

gjorts vilket medförde att vissa ändringar föreslogs i Ds 1997:67. Rege-

ringens förslag grundar sig huvudsakligen på förslagen i den promemo-

rian.

15.4.2 Villkor för tillgodoräknande av pensionsgrundande

belopp för barnår för förfluten tid

Regeringens förslag: Pensionsgrundande belopp för barnår för åren

1960 1998 skall tillgodoräknas fr.o.m. det år barnet föddes t.o.m.

det år då barnet fyllde tre år eller, om barnet föddes under månaderna

juli december, fr.o.m. det år då barnet uppnådde ett års ålder t.o.m.

det år då barnet fyllde fyra år. Beloppet skall tillgodoräknas den

förälder som har fyllt 16 men inte 65 år, som under hela det aktuella

året har varit bosatt och försäkrad i Sverige samt som under minst sex

månader av året har varit vårdnadshavare för barnet. Barnet måste

också ha varit bosatt i Sverige under hela året. Undantag från sist-

nämnda krav skall gälla för det år barnet föds samt vid dödsfall.

Om båda föräldrarna uppfyller kraven för att tillgodoräknas pen-

sionsgrundande belopp skall den tillgodoräknas beloppet som för det

året hade den lägsta pensionspoängen.

Om båda föräldrarna för ett visst år skulle ha haft lika hög pen-

sionspoäng eller ingen pensionspoäng alls skall det

pensionsgrundande beloppet tillgodoräknas modern.

Har en förälder avlidit efter det aktuella barnåret skall den andre

föräldern tillgodoräknas det pensionsgrundande beloppet.

För att fadern skall tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

barnår skall dock krävas att han ansöker om detta. Motsvarande krav

uppställs inte när det gäller modern. För att fadern skall

tillgodoräknas beloppet skall han också visa att han har haft den

rättsliga vårdnaden om barnet i tillräcklig omfattning. Ansökan skall

ha kommit in till den allmänna försäkringskassan senast den 31

augusti 1999 om modern lever den 1 januari 1999.

Promemoriornas förslag: Förslaget i Ds 1997:67 stämmer huvud-

sakligen överens med regeringens förslag. Förslaget i Ds 1995:41 har

redovisats i inledningen.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket (RFV),

Försäkringskasseförbundet m.fl. tillstyrker förslaget.

Riksskatteverket (RSV) påpekar att det torde behövas betydande resurser

för att skapa ett söksystem som gör det möjligt att ta fram de uppgifter

som behövs för tillgodoräknandet av barnår.

Skälen för regeringens förslag: Under åren 1960 1998 kommer

det uppskattningsvis att ha fötts drygt fyra miljoner barn i Sverige. Med

hänsyn till det synnerligen stora antalet ärenden avseende

pensionsgrundande belopp för barnår i förfluten tid som således skall

hanteras är det som också Pensionsarbetsgruppen konstaterade av

största vikt att tillgodoräknandet av pensionsgrundande belopp för barnår

för förfluten tid kan ske med så stort mått av automatik som möjligt.

Utgångspunkten under den fortsatta beredningen har därför varit att

pensionsgrundande belopp för barnår för förfluten tid liksom i

framtiden så långt som möjligt bör tillgodoräknas med automatik.

Huvudregeln bör således vara att det inte förutsätts någon ansökan från

den enskilde. Samtidigt har ambitionen varit att reglerna om barnår i för-

fluten tid i möjligaste mån skall överensstämma med de regler som

föreslås gälla för framtiden. Detta är också något som det framförts

önskemål om i remissvaren till Ds 1995:41.

För att ta ställning till vilka villkor som bör gälla för att någon skall

kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår för förfluten

tid är det nödvändigt att beakta vilka folkbokföringsuppgifter m.m. som

finns tillgängliga i olika former av register och hur dessa kan samman-

ställas på lämpligt sätt. Under beredningens gång har därför synpunkter

inhämtats från RSV och RFV. Det har därvid visat sig vara möjligt att

med automatik tillgodoräkna pensionsgrundande belopp för barnår i

förfluten tid enligt i stort sett samma regler som föreslås gälla för

framtiden. Vissa modifieringar är dock nödvändiga av administrativa

skäl.

Föräldrar till små barn bör således kunna tillgodoräknas pensionsgrun-

dande belopp för barnår för åren 1960 1998 enligt i huvudsak samma

regler som de som föreslås gälla för tid efter ikraftträdandet av det

reformerade ålderspensionssystemet den 1 januari 1999. Således skall

sådant belopp kunna därmed tillgodoräknas fr.o.m. det år barnet föddes

t.o.m. det år då barnet fyllde tre år eller, om barnet föddes under

månaderna juli december, fr.o.m. det år då barnet har uppnått ett års

ålder t.o.m. det år då barnet fyllde fyra år. Vissa avvikelser i förhållande

till de regler för pensionsgrundande belopp för barnår som föreslås

gälla fr.o.m. ikraftträdandet föreslås dock nedan.

Försäkrad och bosatt i Sverige

För att tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår för tid

fr.o.m. år 1999 föreslås, som redovisats i avsnitt 11, att föräldern i fråga

skall ha varit försäkrad och bosatt i Sverige under hela det aktuella året.

Vidare skall även barnet ha varit bosatt i Sverige under hela året, dock

med undantag för barnets födelseår och vid dödsfall. Motsvarande krav

bör gälla för tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för barnår

för tiden dessförinnan. Som försäkrad föreslås, enligt vad som

redovisats i avsnitt 7, att den skall anses vara som respektive år har varit

försäkrad för tilläggspension enligt lagen (1959:291) om försäkring för

allmän tilläggspension respektive enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring (AFL), dock inte den som var försäkrad för tilläggspension

enbart på grund av att han eller hon tidigare tillgodoräknats

pensionspoäng. Det register som kan användas för att kontrollera att

någon varit försäkrad under ett visst år i förfluten tid är

pensionspoängsregistret. I poängregistret finns registrerade dels alla

som fr.o.m. år 1960 varit 16 år eller äldre och samtidigt bosatta i

Sverige oavsett om de tillgodoräknats några pensionspoäng eller ej, dels

andra försäkrade som tjänat in pensionspoäng. I poängregistret finns

således inte alla registrerade som för ett visst år varit försäkrade för

allmän tilläggspension (ATP) i Sverige. De som inte finns med är

personer som varit försäkrade utan att ha varit bosatta här och som inte

heller har tillgodoräknats pensionspoäng. Denna brist saknar emellertid

normalt betydelse, eftersom endast sådana försäkrade som varit bosatta i

landet enligt förslaget skall kunna tillgodoräknas pensionsgrundande

belopp för barnår.

När det gäller kravet på att såväl förälder som barn skall ha varit bo-

satta i landet hela året finns i de ADB-baserade folkbokföringsregistren

uppgifter om vilka personer som under någon period i förfluten tid har

varit folkbokförda i Sverige. Det gäller således även personer som

numera inte är folkbokförda här. Uppgifter om tidpunkter för in- och ut-

vandring finns också. Ett undantag gäller dock för barn som utvandrat

från Sverige och därefter avlidit i utlandet före den 1 juli 1991. För

dessa saknas ofta information om dödsdagen. Det är således i huvudsak

möjligt, om än förenat med omfattande ADB-arbete, vilket också

påpekats av RSV, att även för förfluten tid upprätthålla ett krav på att

förälder och barn under hela det aktuella året skall ha varit bosatta i

Sverige.

I det fall att barnår skall tillgodoräknas en förälder till ett barn som av-

lidit i utlandet före den 1 juli 1991 bör försäkringskassan, utan att

behöva företa någon närmare utredning härom, kunna förutsätta att även

barnet var bosatt i Sverige det aktuella året om föräldern var bosatt här.

Endast om något skulle framkomma i ärendet som tyder på att så inte var

fallet bör försäkringskassan begära att föräldern klargör hur det förhöll

sig.

Utgångspunkt för bedömningen av frågan om någon under ett visst år i

förfluten tid har varit bosatt i Sverige bör liksom för framtiden vara

folkbokföringen, dvs. den skall anses ha varit bosatt i Sverige som varit

eller bort vara folkbokförd här. I praktiken blir det den faktiska folkbok-

föringen som får läggas till grund för bedömningen. Endast i fall då en

person som vill tillgodoräkna sig pensionsgrundande belopp för barnår

kan visa att folkbokföringen varit felaktig, bör det finnas skäl att frångå

denna.

Till följd av bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1408/71 om till-

lämpningen av systemen för social trygghet när anställda,

egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom

gemenskapen, som varit gällande i Sverige sedan EES-avtalets

ikraftträdande den 1 januari 1994, blir även den som är medborgare i ett

land inom EU eller EES (eller statslös eller flykting i ett sådant land)

och som förvärvsarbetar i Sverige fr.o.m. år 1994 berättigad till

pensionsgrundande belopp för barnår, även om han eller hon inte var

bosatt i Sverige. Kravet på bosättning i Sverige kan nämligen inte

upprätthållas mot en sådan person. Personen i fråga måste dock ha

omfattats av den svenska försäkringen under hela det år för vilket

beräkning skall ske. Eftersom nu nämnda personer inte varit

folkbokförda i Sverige, kommer de emellertid inte att kunna

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår med automatik utan

de får själva begära detta hos den allmänna försäkringskassan.

Sammanfattningsvis föreslår regeringen i likhet med förslaget i av-

snitt 11 att det som villkor för att en förälder skall kunna

tillgodoräknas pensionsrätt för barnår för förfluten tid skall krävas att

föräldern under hela det aktuella året har varit försäkrad och bosatt i

Sverige samt att även barnet skall ha varit bosatt i Sverige under hela

året. För det år barnet föds eller avlider skall dock kravet avses uppfyllt

om barnet har varit bosatt i Sverige under den del av året han eller hon

har levt.

Anknytning mellan förälder och barn

När det gäller anknytningen mellan förälder och barn uppställs för tid

fr.o.m. år 1999 krav på såväl vårdnad om som bosättning tillsammans

med barnet det aktuella året. För tiden dessförinnan inställer sig

emellertid särskilda administrativa problem när det gäller dessa krav.

Medan det på ett relativt okomplicerat sätt går att via ADB-baserade

register få fram uppgifter om vilka som är föräldrar till ett barn, finns

för tiden före 1980-talet över huvud taget inte något register över vem

som i rättslig mening är vårdnadshavare för ett barn. För tiden efter den

1 juli 1991 är det möjligt att via ADB få fram uppgift även om

vårdnadshavare. Dock kan endast uppgift om den senaste

vårdnadshavaren erhållas på detta sätt. Som nyss nämnts finns uppgifter

om vilka personer som i förfluten tid varit bosatta i Sverige. Däremot

finns inte några uppgifter om deras folkbokföringsadresser varken för

föräldrar eller barn för tid före den 1 juli 1991.

För att det inte skall uppstå situationer där tillgodoräknande av pen-

sionsgrundande belopp för barnår skall uppfattas som godtyckligt eller

stötande anser regeringen att i vart fall kravet på rättslig vårdnad under

minst halva året bör upprätthållas i möjligaste mån även för tiden 1960

1998. Med tanke på den synnerligen stora mängd ärenden som skall

hanteras får det dock betraktas som uteslutet att låta systemet för

tillgodoräknande av barnår för förfluten tid i sin helhet bygga på ett

ansökningsförfarande. Eftersom det i flertalet fall sannolikt också

förhållit sig på det sättet att den som är förälder till ett barn också har

haft vårdnaden om barnet bör man, när det gäller pensionsgrundande

belopp för barnår i förfluten tid, kunna utgå från ett antagande om att

flertalet föräldrar också hade den rättsliga vårdnaden om barnet. Skulle

det under handläggningen av ett ärende framkomma något som tyder på

att så inte var fallet måste detta givetvis utredas närmare av

försäkringskassan.

Det föreslagna kravet på att föräldrar och barn skall ha varit bosatta

tillsammans bör däremot inte upprätthållas för förfluten tid eftersom

detta i praktiken är omöjligt att utreda.

Regeringen föreslår således att den förälder som skall tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår för förfluten tid även under det ak-

tuella året skall ha varit barnets vårdnadshavare under minst sex månader.

I de flesta fall kommer båda föräldrarna att uppfylla de föreslagna

villkoren för att kunna tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

barnår för förfluten tid. Liksom i fråga om pensionsgrundande belopp

för barnår i framtiden bör emellertid för samma år i förfluten tid endast

en av föräldrarna tillgodoräknas sådant belopp. Detta bör gälla även om

föräldrarna har mer än ett barn i de aktuella åldrarna.

Villkoren för tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för

barnår för förfluten tid bör av administrativa skäl vara så enkla som möj-

ligt. Anmälnings- eller ansökningsförfaranden bör, som tidigare anförts,

så långt som möjligt undvikas. Med hänsyn härtill och till att behovet av

kompensation i pensionsrättshänseende torde vara som störst just för

kvinnor som haft små barn under 1960- och 1970-talen anfördes det i

Ds 1995:41 att mycket talade för att pensionsgrundande belopp för

barnår för förfluten tid som huvudregel borde tillgodoräknas endast

modern. En sådan regeln kan dock, mot bakgrund av att

försäkringskassan inte automatiskt kan fastställa vem som har haft

vårdnaden om eller sammanbott med barnet, i vissa fall få oacceptabla

konsekvenser. I departementspromemorian föreslogs därför att, om

fadern visade att han under hela det aktuella året hade haft vårdnaden om

barnet och att modern inte haft vårdnaden om barnet någon del av året,

skulle fadern kunna tillgodoräknas beloppet. Detta förslag kritiserades

av flera remissinstanser. Dessutom måste också den här föreslagna

lagstiftningen vara förenligt med rådets jämställdhetsdirektiv 79/7/EEG

om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor

och män i fråga om social trygghet.

Direktiv 79/7/EEG syftar till att successivt genomföra principen om

likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet. Artikel 7 i

direktivet tillåter visserligen att medlemsstaterna utesluter vissa

områden från dess tillämpningsområde däribland fördelar till personer

som fostrat barn men medlemsstaterna skall också, enligt samma

artikel, med jämna mellanrum följa upp frågor som undantagits från

direktivet för att kunna avgöra om det mot bakgrund av den sociala

utvecklingen på detta område är berättigat att bibehålla undantagen i

fråga. Artikel 7(1)(a) i direktiv 79/7/EEG har tolkats mycket strikt av

EG-domstolen och domstolen har också vid flera tillfällen förklarat att

avsikten med undantaget är att tillåta medlemsstaterna att tillfälligt

upprätthålla vissa fördelar för kvinnor så att systemet kan modifieras

successivt. Detta synsätt skulle kunna innebära att medlemsstaterna inte

får införa nya former av särbehandling. Denna tolkning stöds också av

titeln på direktivet. Det kan därför ifrågasättas om de villkor som

föreslogs i Ds 1995:41 för att erhålla pensionsgrundande belopp för

barnår för förfluten tid står i fullständig överensstämmelse med direktiv

79/7/EEG, eftersom kvinnan alltid skulle ha rätt till det

pensionsgrundande beloppet (såvida hon uppfyller villkoren om

bosättning m.m.) oavsett om det var hon som har tagit hand om barnet

eller ej.

Med anledning av vad som nu anförts föreslogs i Ds 1997:67 att

förutsättningarna för att fadern skulle kunna tillgodoräknas

pensionsgrundande belopp för barnår borde utformas på ett något

annorlunda sätt samtidigt som reglerna inte fick innebära en alltför

omfattande administration. Förslaget innebar att kravet på vårdnad minst

halva året skulle upprätthållas men att försäkringskassan inte skulle

behöva utreda vem som var rättslig vårdnadshavare om det inte fanns

särskild anledning till det och att något krav på bosättning tillsammans

med barnet inte skulle ställas upp. Fadern skulle i stället tillgodoräknas

det pensionsgrundande beloppet om han ansökte om och visade, t.ex.

genom utdrag ur barnets personakt, domstols dom e.d., att han uppfyllde

kraven på vårdnad. Om han då kunde visa att han ensam har haft

vårdnaden om barnet (eller barnen, om det fanns flera barn i aktuell

ålder) under mer än halva det aktuella intjänandeåret kunde modern inte

uppfylla kravet på vårdnad under minst halva intjänandeåret och då skulle

fadern tillgodoräknas rätten om han även uppfyllde kraven på försäkring

och bosättning m.m. det aktuella året. Om han inte uppfyllde kraven på

försäkring, bosättning m.m. skulle i den aktuella situationen ingen av

föräldrarna tillgodoräknas beloppet eftersom ingen av dem i så fall

uppfyller förutsättningarna för att tillgodoräknas detta. Om fadern inte

kunde visa att han ensam hade haft vårdnaden om barnet eller barnen

under större delen av året men visade att han haft vårdnaden om barnet

eller barnen tillsammans med annan under minst halva året, skulle

utgångspunkten för bedömningen av rätten till pensionsrätt för barnår

vara att båda föräldrarna uppfyller förutsättningarna härför. I denna

situation föreslogs att den tillgodoräknade pensionspoängen för ATP

skulle utgöra en lämplig urvalsmetod. En presumtion skulle då föreligga

för att den som hade den lägsta pensionspoängen var den som avstått

mest från förvärvsarbete för att ta hand om barnet.

Regeringen anser att förslaget i Ds 1997:67 innebär en rimlig avväg-

ning mellan behovet av att ge framför allt kvinnor som varit hemma med

barn under 1960- och 1970-talen ett extra tillskott till pensionsrätten i

det reformerade pensionssystemet å ena sidan och en rimlig

jämställdhetsavvägning å andra sidan. Således bör den förälder som har

haft vårdnaden om barnet eller något av barnen under halva

intjänandeåret och som uppfyller villkoren i övrigt kunna

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår. Därvid föreslår vi

att den förälder som hr den lägsta pensionspoängen skall tillgodoräknas

det pensionsgrundande belooppet. Bedömningen av vem som hade den

lägsta pensionspoängen bör göras oberoende av omdebiteringar på grund

av obetalda avgifter eller en sådan begäran om undantagande enligt 11

kap. 7 § AFL som, förutom vissa övergångsbestämmelser, upphörde att

gälla den 1 januari 1982 dvs. den pensionspoäng man skulle ha haft om

inte omdebitering eller undantagande hade förekommit bör ligga till

grund för bedömningen.

Skulle föräldrarna ha lika poängtal eller helt sakna pensionspoäng

föreslogs i Ds 1997:67 att de i stället skulle få dela på det s.k. enhetliga

beloppet. Lagrådet anför i sitt yttrande att resultatet av en sådan regel är

slumpartat och marginaleffekterna stötande, eftersom den kan beröva

endera föräldern ett betydligt högre pensionsgrundande belopp. Lagrådet

förordar i stället att det pensionsgrundande beloppet i detta mycket spe-

ciella fall tillfaller modern.

Som Lagrådet påpekar kan effekten av den i Ds 1997:67 föreslagna

regeln bli slumpartad. Det är nämligen först när fadern genom ansökan

visar att han är berättigad till pensionsrätt för barnår som bestämmelsen

aktualiseras. En ansökan från fadern kan således få helt annan effekt än

den avsedda och, som Lagrådet anför, beröva endera föräldern ett betyd-

ligt högre pensionsgrundande belopp. Mot bakgrund av den här före-

slagna huvudregeln, att den berättigade förälder med lägst

pensionspoäng skall tillgodoräknas pensionsrätt för barnår, kvarstår

emellertid av bl.a. administrativa skäl behovet av en särregel för

situationen då båda föräldrarna har lika eller ingen pensionspoäng. Med

den av Lagrådet förordade regeln undviks stötande marginaleffekter.

Mot bakgrund av att bestämmelsen kan förväntas tillämpas endast i

undantagsfall samt då den är betingad av administrativa skäl torde den

även stå i överensstämmelse med EG-rättens jämställdhetsregler.

Regeringen föreslår alltså i likhet med vad Lagrådet förordar att

om båda föräldrarna för ett visst år skulle ha haft lika hög pensionspoäng

 eller ingen pensionspoäng alls skall det pensionsgrundande beloppet

tillgodoräknas modern. Någon särregel beträffande beräkningen av det

pensionsgrundande beloppets storlek föreslås inte i denna situation.

För att förenkla administrationen bör, enligt vad som anförts ovan, en

moder som är berättigad till pensionsgrundande belopp för barnår för

förfluten tid i regel inte behöva vara aktiv utan pensionsrätten bör tillgo-

doräknas med automatik. Från denna huvudregel måste dock ett undantag

göras och det gäller för moder till barn som avlidit före 1 juli 1991.

Barn som avlidit före den 1 juli 1980 finns nämligen inte med i folkbok-

föringsregistret över huvud taget och för tiden från den 1 juli 1980 till

den 1 juli 1991 är registreringen inte helt tillförlitlig. Föräldrar till

dessa barn bör därför uppmanas att själva kontakta försäkringskassan för

att inte riskera att gå miste om pensionsgrundande belopp för barnår.

Detta behöver framgå av den allmänna information om det nya

pensionssystemet som kommer att lämnas i samband med införandet av

reformen. Det bör också anges i anslutning till de beslut som skall

meddelas för förfluten tid. Något formellt krav på att föräldern måste

ansöka om barnår i dessa fall bör dock inte uppställas utan skulle

försäkringskassan ändå få information om en förälder till ett avlidet

barn, bör barnår tillgodoräknas för föräldern. Om fadern vill

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår föreslår vi

emellertid, i samtliga fall, att det krävs att han ger in en skriftlig ansökan

härom till försäkringskassan samt att han visar att han är berättigad till

pensionsgrundande belopp för barnår. Detta bör gälla oavsett om det

finns någon moder som uppfyller villkoren för att tillgodoräknas

pensionsrätt eller ej.

Ett särskilt problem uppstår om modern skulle ha avlidit efter det

aktuella barnåret. Det är nämligen inte alltid som uppgifter om en

avliden persons pensionspoäng finns kvar. Det kan således bli omöjligt

att fastställa om fadern hade den lägsta pensionspoängen det aktuella

året. Eftersom det då å andra sidan inte heller finns någon annan som är

berättigad till beloppet bör fadern i sådana fall alltid vara berättigad till

pensionsgrundande belopp för barnår om han kan visa att han haft

vårdnaden om barnet eller, vid flera barn i aktuell ålder, någon av barnen

i minst sex månader under året. Även i denna situation bör dock

erfordras att fadern ansöker om beloppet. Han behöver naturligtvis

också uppfylla de tidigare nämnda kraven på försäkring och bosättning

m.m. Vad gäller kravet på att fadern skall visa att han var vårdnadshavare

för barnet bör man i detta fall t.ex. kunna godta bevis om att föräldrarna i

fråga var gifta med varandra det aktuella året.

Adoptivföräldrar, särskilt förordnade vårdnadshavare, m.fl.

För att i någon mån begränsa administrationen bör endast föräldrar

(därmed avses såväl biologiska föräldrar som adoptivföräldrar) kunna

tillgodoräknas pensionsrätt för barnår i förfluten tid. Den möjlighet att

tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår som för framtiden

föreslagits finnas för särskilt förordnad vårdnadshavare och den som

med socialnämnds medgivande tagit emot ett utländskt barn i syfte att

adoptera det bör således endast avse år fr.o.m. lagstiftningens

ikraftträdande. Detsamma bör gälla i fråga om möjlighet för den som är

ensam berättigad till pensionsgrundande belopp för barnår att under

vissa förutsättningar överlåta rätten att tillgodoräknas detta belopp till

annan försäkrad. Pensionsgrundande belopp för barnår för förfluten tid

bör således endast kunna tillgodoräknas en förälder som själv uppfyller

samtliga villkor för att kunna tillgodoräknas detta.

Vid tillämpningen av de nu föreslagna reglerna bör den anses vara för-

älder till barnet som under det aktuella barnåret var registrerad som för-

älder. Om barnet adopterats skulle således olika föräldrar kunna bli be-

rättigade till pensionsgrundande belopp för barnår för olika år.

Beträffande själva adoptionsåret föreslogs i Ds 1995:41 att endast

adoptivföräldern skulle tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för

barnår det året. Eftersom det här föreslås att bara den förälder som haft

vårdnaden om barnet under minst halva året är berättigad till beloppet

bör detta krav gälla även för dessa fall. Någon särskild regel förslås

därför inte för adoptionsåret utan den förälder (biologisk- eller

adoptivförälder) som har haft vårdnaden om barnet under minst halva

året blir berättigad till beloppet även för det året.

En komplikation i detta sammanhang är att det i folkbokföringsregist-

ret för tiden före den 1 juli 1991 inte finns angivet när ett barn adoptera-

des. Adoptivföräldrar som vill tillgodoräknas pensionsgrundande belopp

för barnår bör därför föreläggas att till försäkringskassan ange när de

adopterade barnet. I den allmänna information som kommer att lämnas

om det nya pensionssystemet bör det också framhållas att en biologisk

förälder som har adopterat bort sitt barn före den 1 juli 1991 och som

vill tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår för tiden före

adoptionen bör kontakta försäkringskassan. Det bör också anges i

anslutning till de beslut som kommer att meddelas för förfluten tid.

Vad slutligen gäller den föreslagna bestämmelsen i 3 kap. 24 § lagen

om inkomstgrundad ålderspension om att den som efter en fader-

skapsdom fastställts inte vara fader till ett barn ändå bör vara berättigad

till pensionsgrundande belopp för barnår för tid före domen, kan denna

regel inte tillämpas för förfluten tid på grund av att sådana ändringar inte

framgår av folkbokföringsregistren. Endast den som är aktuell vårdnads-

havare framgår av registret. Denna regel föreslås därför inte gälla i fråga

om domar som vunnit laga kraft före den 1 januari 1999.

Ansökan från fadern

Avsikten är att den försäkrade skall underrättas om beslut om pensions-

grundande belopp för förfluten tid senast den 31 mars 2000. För att

förenkla administrationen skall som ovan sagts en moder som uppfyller

villkoren för tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för barnår

tillgodoräknas sådan pensionsrätt med automatik, medan det för att

fadern skall tillgodoräknas beloppet krävs en ansökan härom. En fråga är

vid vilken tidpunkt en sådan ansökan, som gäller något år före år 1999,

senast bör ges in. Om senast möjliga tidpunkt läggs alltför kort tid efter

lagstiftningens ikraftträdande, finns en risk att fäder som i och för sig

skulle kunna få pensionsgrundande belopp för barnår för förfluten tid

kommer att gå miste om denna rätt på grund av att de inte ansöker i tid.

Det kan exempelvis röra sig om personer som vid ikraftträdandet vistas

utomlands för kortare eller längre tid och som därför inte uppmärk-

sammar reformen. Det kan också antas att det tar viss tid innan alla delar

av reformen blir kända hos allmänheten. Här föreslås därför att en

ansökan från en fader, som vill att pensionsgrundande belopp för barnår

för ett visst år i förfluten tid skall tillgodoräknas honom, skall ha

kommit in till försäkringskassan senast den 31 augusti 1999 i fall då

barnets mor levde den 1 januari 1999. Är moder avliden den 1 januari

1999 bör dock ansökan kunna ges in även senare. Någon yttersta

tidsgräns bör inte gälla för sådana fall.

Även i situationen då modern efter omprövning fråntas barnårsrätten

bör, som föreslås i avsnitt 27, fadern kunna begära omprövning av sin

pensionsrätt utan hinder av att ansökan om pensionsgrundande belopp

för barnår inte har skett inom den föreslagna tidsfristen.

15.4.3 Beräkning av pensionsgrundande belopp för barnår för

förfluten tid

Regeringens förslag: Beräkningen skall i princip göras på samma

sätt som i fråga om pensionsgrundande belopp för barnår för

framtiden.

Promemoriornas förslag: Förslaget överensstämmer med förslagen

i Ds 1995:41 och Ds 1997:67.

Remissinstanserna: Inga remissinstanser har haft några invändningar

mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Med vissa modifieringar är det

möjligt att beräkna pensionsgrundande belopp för barnår för förfluten

tid på i allt väsentligt samma sätt som föreslagits i avsnitt 11 för barnår i

framtiden. Beräkningarna kommer att kunna ske med ledning av de

uppgifter om tillgodoräknade pensionspoäng inom nuvarande ATP-

system som finns i register hos RFV. Beräkningen av

pensionsgrundande belopp för barnår under åren fr.o.m. 1960 t.o.m.

1998 bör således beräknas enligt det av de tre alternativa beräkningssätt

som i det enskilda fallet ger det mest förmånliga utfallet. De tre

alternativen är:

1. en utfyllnad upp till summan av den enskildes pensionsgrundande in-

komst och eventuellt pensionsgrundande belopp för förtidspension

året före barnets födelse,

2. en utfyllnad upp till 75 % av den genomsnittliga pensionsgrundande

inkomsten under intjänandeåret för alla försäkrade med sådana in-

komster,

3. det för intjänandeåret gällande inkomstbasbeloppet

Som framgår av avsnitt 15.3 föreslås att den genomsnittliga pensions-

grundande inkomsten för förfluten tid skall beräknas på ett något annor-

lunda sätt än för framtiden.

Det för alla försäkrade enhetliga beloppet enligt beräkningsalternativ

3 för förfluten tid bör då motsvaras av det vid respektive års ingång

gällande basbeloppet enligt lagen om försäkring för allmän

tilläggspension eller enligt AFL (fr.o.m. år 1995 det förhöjda

basbeloppet).

Den anmälningsskyldighet för inkomster som förvärvats vid arbete

utomlands m.m. som har föreslagits gälla för framtiden bör däremot inte

gälla för förfluten tid. Eftersom pensionsgrundande belopp för barnår

skall tillgodoräknas så långt tillbaka i tiden som fr.o.m. år 1960 och

eftersom ett mycket litet antal personer i realiteten kan komma att

beröras av en sådan regel, är det inte rimligt att ålägga de försäkrade

någon sådan anmälningsskyldighet för förfluten tid.

Förutom de avvikelser från de föreslagna reglerna för

tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp för framtiden som

redovisats ovan följer vissa mindre modifieringar av närmast teknisk

natur av att vissa beräkningar saknas för förfluten tid. Det första år för

vilket pensionsgrundande belopp för barnår skall tillgodoräknas skall,

som tidigare föreslagits, vara år 1960. Pensionsgrundande belopp för

barnår föreslås kunna tillgodoräknas för barnets fyra första levnadsår

eller, om barnet är fött under någon av månaderna juli december, för

dess andra till femte levnadsår. Med levnadsår avses här kalenderår. Barn

för vilka pensionsgrundande belopp för barnår kan tillgodoräknas kan

därför vara födda redan på hösten år 1956. Vid beräkningen av det

pensionsgrundande beloppet för barnår enligt beräkningsalternativ 1

skall summan av den försäkrades pensionsgrundande inkomst och övriga

pensionsgrundande belopp under det aktuella barnåret

(utfyllnadsinkomsten) fyllas ut till dennes pensionsgrundande inkomst

året före barnets födelse (den individuella jämförelseinkomsten).

Pensionsgrundande inkomst för år i förfluten tid kommer att beräknas

på grundval av de pensionspoäng för ATP som registrerats för den

försäkrade. Det första år för vilket pensionspoäng tillgodoräknades och

registrerades var år 1960. En konsekvens av förslaget blir därför att en

beräkning enligt alternativ 1 inte alltid är möjlig. Pensionsgrundande

belopp för barnår som skall tillgodoräknas föräldrar till barn som är

födda under år 1960 eller tidigare får därför fastställas till det högsta av

de belopp som erhålls genom en beräkning enligt alternativ 2 och 3 i

dessa fall. Beloppet kommer då att erhållas antingen genom en utfyllnad

till 75 % av genomsnittsinkomsten för alla försäkrade under 65 års ålder

det aktuella året (den generella jämförelseinkomsten) eller genom ett

tillägg med ett belopp motsvarande det vid årets ingång gällande basbe-

loppet.

Det krav på att det s.k. förvärvsvillkoret skall vara uppfyllt, som före-

slagits i avsnitt 11.6, bör givetvis gälla även för att pensionsgrundande

belopp för barnår för förfluten tid skall påverka storleken av den pension

som skall betalas ut.

15.5 Fastställande av pensionsrätt för förfluten tid

Regeringens förslag: Pensionsrätt för förfluten tid skall fastställas

i anslutning till lagstiftningens ikraftträdande den 1 januari 1999. De

allmänna försäkringskassorna skall beräkna pensionsgrundande in-

komst samt fatta beslut om pensionsgrundande belopp och pensions-

rätt för varje år i förfluten tid.

Beslut om pensionsrätt för förfluten tid skall fattas av den försäk-

ringskassa där den försäkrade är eller skall vara inskriven när beslutet

fattas. För försäkrade som inte skall vara inskrivna hos försäkrings-

kassa skall beslutet fattas av Stockholms läns allmänna försäkrings-

kassa. Beslut skall få fattas genom automatisk databehandling av

Riksförsäkringsverket för den allmänna försäkringskassans räkning.

Senast den 31 maj 1999 skall försäkringskassan skriftligen ha

underrättat den enskilde om beslut om den pensionsrätt för premie-

pension som tillgodoräknats henne eller honom för åren 1995 1997.

Senast den 31 mars 2000 skall försäkringskassan skriftligen ha

underrättat den enskilde om beslut om pensionsgrundande belopp och

pensionsrätt för inkomstpension som tillgodoräknats honom eller

henne för tid före den 1 januari 1999 och om den pensionsrätt för

premiepension som tillgodoräknats honom eller henne för

intjänandeåret 1998. Beslutsunderrättelse behöver inte sändas till

personer som vid tidpunkten för beslutet inte är inskrivna i någon

försäkringskassa.

För beslut om pensionsrätt för premiepension för åren 1995 1997

skall enligt huvudregeln en begäran om omprövning från den enskilde

ha kommit in till den allmänna försäkringskassan senast den 30 juni

2000. För beslut om pensionsrätt i övrigt och om pensionsgrundande

belopp för åren 1960 1998 skall enligt huvudregeln begäran från den

enskilde om omprövning ha kommit in till den allmänna försäkrings-

kassan senast den 30 juni 2001. Motsvarande tidpunkter skall gälla

för överklagande av Riksförsäkringsverket.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag med undantag för att regeringen nu

föreslår att pensionsrätt för förfluten tid skall fastställas vid två

tillfällen och att underrättelse om pensionsrätt för förfluten tid endast

skall behöva lämnas till den som vid beslutstillfället är inskriven hos

någon försäkringskassa.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket anser att underrättelse i

fråga om pensionsrätt för förfluten tid bör få underlåtas i de fall

personer inte är inskrivna hos någon försäkringskassa. Pensionärernas

Riksorganisation tillstyrker förslagen.

Skälen för regeringens förslag: Pensionsrätt för förfluten tid skall,

enligt de antagna riktlinjerna, tillgodoräknas år för år fr.o.m år 1960. I

Ds 1995:41 föreslogs att fastställande av pensionsrätt för respektive år

skulle komma att ske vid ett enda tillfälle. Enligt de antagna riktlinjerna

för pensionsreformen skall detta ske i anslutning till ikraftträdandet av

de reformerade reglerna för intjänande av pensionsrätt. Eftersom den

pensionsgrundande inkomsten för år 1998 som är det sista året som

omfattas av de föreslagna reglerna om pensionsrätt för förfluten tid

inte fastställs förrän under hösten år 1999, kommer dock beslut om

tillgodoräknande av pensionsrätt för förfluten tid att kunna ske tidigast

under slutet av år 1999 och underrättelse om sådant beslut skulle då ske

tidigast i början av år 2000.

Under den fortsatta beredningen har det emellertid ifrågasatts om inte

den försäkrade dessförinnan borde få beslut om den pensionsrätt som

tillgodoräknats i premiepensionssystemet under åren 1995 1997. Det

torde vara angeläget för den försäkrade att så tidigt som möjligt få

besked om sin tillgodoräknade pensionsrätt för premiepension för att

därigenom få möjlighet att välja den fond som skall förvalta

premiepensionsmedlen. För åren 1995 1998 skall, som nämnts ovan,

pensionsrätt för premiepension grundas endast på pensionsgrundande

inkomst. Sådan inkomst är känd ungefär ett år efter intjänandeåret. Den

pensionsgrundande inkomsten för åren 1995 1997 är alltså känd i slutet

av år 1998. Av administrativa skäl bör ett sådant beslut kunna meddelas

några månader in på år 1999. Regeringen föreslår därför att beslut om

fastställande av pensionsrätt i premiepensionssystemet för åren 1995

1997 skall fattas senast den 31 maj 1999.

Beslut om fastställd pensionsrätt för förfluten tid i

fördelningssystemet skall däremot inte grundas endast på

pensionsgrundande inkomst utan även på bl.a. pensionsgrundande belopp

för barnår. Sådana beslut bör därför den enskilde underrättas om

samtidigt som underrättelse sker om beslut om pensionsrätt i båda

systemen och om pensionsgrundande belopp för år 1998. Beslut för det

året kan meddelas först i början av år 2000 då den pensionsgrundande

inkomsten för år 1998 är känd. Regeringen föreslår således att

underrättelse om fastställd pensionsrätt för förfluten tid, inkluderat den

pensionsrätt som för år 1998 tillgodoräknats i premiepensionssystemet,

liksom pensionsgrundande belopp före år 1999 skall lämnas senast den

31 mars 2000.

Frågan om vilken myndighet som skall fatta beslut om pensionsrätt

för förfluten tid behandlades varken i Pensionsarbetsgruppens

betänkande eller i princippropositionen. Vad gäller tid efter

lagstiftningens ikraftträdande den 1 januari 1999 har ovan i avsnitt 13

föreslagits att skattemyndigheten skall fastställa den pensionsgrundande

inkomsten och att allmän försäkringskassa skall fastställa andra

pensionsgrundande belopp samt pensionsrätt för året. Eftersom

tillgodoräknandet av pensionsrätt för pensionsgrundande inkomst för

förfluten tid föreslås grunda sig på de pensionspoäng för ATP som finns

registrerade hos RFV, finns det emellertid inga skäl att skattemyn-

digheten skall fatta något av de erforderliga besluten.

Regeringen föreslår att pensionsgrundande belopp och pensionsrätt

för förfluten tid skall fastställas av den allmänna försäkringskassan. Vi

föreslår vidare att besluten bör fattas av den försäkringskassa där den

försäkrade är eller skall vara inskriven när beslutet fattas. För försäkrade

som inte för det året skall vara inskrivna hos någon försäkringskassa

föreslår vi att besluten fattas av Stockholms läns allmänna

försäkringskassa. Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer bör dock få meddela kompletterande regler angående vilken

försäkringskassa som skall meddela beslut. Regeringen föreslår vidare,

av skäl som redovisats i avsnitt 13 ovan, att beslut som fattas med hjälp

av automatisk databehandling skall få fattas av Riksförsäkringsverket för

försäkringskassans räkning. Lagrådet invänder i sitt yttrande mot den av

regeringen föreslagna beslutsordningen. Av skäl som redovisats i avsnitt

13 vidhåller vi emellertid förslaget i denna del.

Beräkning av pensionsrätt för pensionsgrundande inkomst kommer

som tidigare redovisats att ske genom en bearbetning av den registrerade

pensionspoängen för ATP. Detsamma gäller för pensionsrätt i anledning

av förtidspension. Uppgifter som behövs för den beräkningen har

försäkringskassan redan tillgång till. För att kunna tillgodoräkna

pensionsgrundande belopp för barnår och plikttjänstgöring för förfluten

tid måste försäkringskassan få tillgång till uppgifter från andra

myndigheter. Hur detta bör gå till i fråga om pensionsgrundande belopp

för barnår redovisas i avsnitt 15.4. När det gäller pensionsgrundande

belopp för plikttjänstgöring bör det åligga Totalförsvarets pliktverk att

lämna erforderliga uppgifter.

Som utvecklats i avsnitt 13 bör en försäkrad årligen underrättas om

bl.a. den pensionsrätt och de pensionsgrundande belopp som har till-

godoräknats honom eller henne inom det reformerade pensionssystemet

samt om fastställda pensionspoäng. Sådan underrättelse bör givetvis

lämnas även i fråga om pensionsrätt och pensionsgrundande belopp för

förfluten tid som år för år tillgodoräknas den försäkrade. Regeringen

föreslår som nämnts ovan att försäkringskassan skall lämna denna in-

formation skriftligen vid två tillfällen, dels senast den 31 maj 1999, dels

senast den 31 mars 2000. I Ds 1995:41 föreslogs att underrättelse inte

skall behöva lämnas till personer som inte är inskrivna hos allmän

försäkringskassa om adressen är okänd. RFV har mot detta invänt att

sökningar efter eventuella adresser medför ett administrativt merarbete

och har därför föreslagit att underrättelser för förfluten tid skall kunna

underlåtas såvitt gäller personer som inte är inskrivna hos

försäkringskassan. Regeringen delar denna uppfattning och föreslår

därför att underrättelse inte behöver sändas till personer som inte är

inskrivna hos någon allmän försäkringskassa. Det får dock ändå anses

åligga den försäkringskassa som har kännedom om adressen till en icke

inskriven person att sända en underrättelse om beslutad pensionsrätt till

denne. Som framgår av avsnitt 27 föreslås det att en person som inte har

fått kännedom om ett beslut om bl.a. pensionsrätt skall få begära

omprövning av beslutet inom två månader från det att han eller hon fick

kännedom om beslutet. Därigenom kommer en person som inte var

inskriven hos någon försäkringskassa och därför inte har fått del av

beslutet inom föreskriven tid, ändå inte att gå miste om den möjligheten

att begära omprövning av beslutet om han eller hon anser att detta är

felaktigt.

Pensionspoängen för ATP för något av åren 1960 1998 kan i vissa

fall t.ex. på grund av omtaxering komma att ändras efter det att

beslut om pensionsrätt för förfluten tid inom det reformerade

ålderspensionssystemet redan har fattats. I sådana fall bör försäk-

ringskassan ex officio ändra beslutet om pensionsrätt för förfluten tid.

Förslag till regler i övrigt rörande omprövning och överklagande av

beslut om tillgodoräknande av pensionsgrundande belopp och

pensionsrätt för förfluten tid redovisas i avsnitt 27.

16 Inkomstindex

16.1 Inledning

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna för det reformerade ålders-

pensionssystemet skall detta system vara avgiftsbestämt. Värdet av in-

tjänade pensionsrätter i fördelningssystemet skall räknas om på ett

sådant sätt att avgiftsnivån i ålderspensionssystemet kan ligga fast utan

att det uppkommer varaktig obalans mellan avgiftsintäkter och pensions-

utbetalningar. Tillfälliga under- eller överskott kan dock uppkomma och

skall regleras med en buffertfond. Vidare skall systemet bygga på

livsinkomstprincipen, vilket bl.a. innebär att samtliga års pensions-

grundande inkomster under förvärvslivet skall ligga till grund för beräk-

ning av inkomstpension. I ett sådant system bör varje års pensions-

grundande inkomst väga lika tungt i beräkningen av inkomstpensionen

oavsett när under förvärvslivet de tjänas in. Dessa principer förutsätter

att värdet av intjänad pensionsrätt avseende inkomstpension räknas om

med hänsyn till inkomstutvecklingen i samhället. Därigenom kopplas

dessa pensionsförmåners värde till utvecklingen av de inkomster ur vilka

de utgående inkomstpensionerna finansieras. Vidare medför en sådan

omräkning att intjänad pensionsrätt behåller sitt värde relativt den

allmänna inkomstnivån. Denna omräkning av pensionsförmånerna kan

betraktas som en avkastning på pensionsförmögenheten och fyller

därmed i viss mån samma funktion som avkastningen i ett premie-

reservsystem eller som räntan för vanligt banksparande. Omräkningen

skall ske genom att pensionsförmånerna räknas om med den årliga

förändringen i ett index.

I detta avsnitt lämnar regeringen förslag till benämning av det index

som föreslås användas för omräkning av pensionsförmåner i

fördelningssystemet. Vidare lämnar vi förslag till inkomstmått för detta

index åren 1960 1998 och fr.o.m. år 1999 och år därefter. Dessutom

lämnas ett förslag till hur korrigering skall göras vid beräkningen av

index de år indexet påverkas av den föreslagna förändringen av

inkomstmåttet mellan åren 1998 och 1999.

16.2 Huvudsakligt inkomstmått och benämning av index

Regeringens förslag: Pensionsbehållning och utgående pension i

fördelningssystemet skall årligen räknas om med förändringen i ett

index benämnt inkomstindex. Inkomstindex skall i huvudsak spegla

förändringen i genomsnittlig pensionsgrundande inkomst per person

med sådan inkomst.

Avsteg från omräkning av pensionsbehållning och utgående pension

med förändringen i inkomstindex skall göras om detta är nödvändigt

för att säkerställa den ekonomiska balansen i

ålderspensionssystemets fördelningsdel.

Promemoriornas förslag: Förslaget i Ds 1997:67 stämmer överens

med regeringens förslag.

I Ds 1995:41 lämnades inget preciserat förslag till definition av det

inkomstmått som skall ligga till grund för indexet i det reformerade

ålderspensionssystemet. Däremot lämnades en fördjupad analys av olika

mått och en redovisning av de för- och nackdelar dessa mått har ur de tre

olika stabilitetsaspekter som bl.a. Pensionsarbetsgruppen tagit upp. I

promemorians lagförslag ingick dock ett förslag till inkomstdefinition

och indexutformning som utgick från Pensionsarbetsgruppens förslag

och riksdagens principbeslut men som i förhållande till dessa innehöll

vissa justeringar och kompletteringar. Liksom Pensionsarbetsgruppens

förslag var inkomstmåttet i Ds 1995:41:s lagförslag ett

genomsnittsmått.

Promemorians redogörelse för olika inkomstmått hade sin utgångs-

punkt i de antagna riktlinjerna, där det bl.a. anfördes att underlaget för

det mått på den allmänna inkomstnivån utifrån vilket inkomstindex skall

beräknas bör hämtas från ålderspensionssystemets register över de

försäkrades pensionsunderlag enligt de reformerade reglerna. Motivet

för denna avgränsning var att detta register omfattar den relevanta

populationen och att uppgifterna endast i mycket begränsad omfattning

blir föremål för revideringar. Vidare finns även andra fördelar med att

underlaget för indexberäkningen hämtas inom pensionssystemet och

därmed blir oberoende av uppgifter från andra statistikkällor.

Mot bakgrund av den beskrivning som lämnades i promemorian kon-

staterades i likhet med Pensionsarbetsgruppens betänkande att valet

av inkomstmått är en avvägning mellan följsamhet gentemot den sam-

hällsekonomiska utvecklingen, finansiell stabilitet i pensionssystemet

respektive följsamhet till standardutvecklingen för de yrkesverksamma.

Remissinstanserna:

Ds 1995:41

Följande organisationer har i samband med remissyttrandena avseende

Ds 1995:41 lämnat synpunkter på omräkning av ålderspensionsförmån i

fördelningssystemet: Allmänna pensionsfonden (1 3

Fondstyrelserna, nedan AP-fonden), Finansinspektionen,

Försäkringsförbundet, Konjunkturinstitutet (KI), Kommunernas

pensionsanstalt, Landsorganisationen i Sverige (LO),

Pensionärernas Riksorganisation (PRO), Riksförsäkringsverket

(RFV), Riksgäldskontoret, Tjänstemännens centralorganisation

(TCO), Svenska kommunförbundet.

Endast ett fåtal remissinstanser har antagit promemorians uppmaning

att komma med synpunkter på olika mått för den allmänna in-

komstutvecklingen. Flera instanser, t.ex. Riksbanken, är inte beredda att

ta ställning, innan det i promemorian omnämnda djupare analys-

materialet föreligger. Ingen organisation har ingående analyserat följ-

derna av olika val av indexmått. De flesta av de organisationer som berör

inkomstmåttfrågan anger att de vill beredas tillfälle att yttra sig i frågan,

när ett underlag tagits fram av Socialdepartementet.

AP-fonden förordar ett index kopplat till summan av de pensions-

grundande inkomsterna, eftersom det skapar en följsamhet mellan ut-

vecklingen av pensionsutgifter och avgiftsinkomster. AP-fonden menar

att möjligheten för fonden att fungera som buffert kan omintetgöras om

större avgiftsunderskott uppstår under längre tidsperioder, t.ex. till följd

av demografiska förändringar. SAF/IF anser att ett index baserat på

pensionsgrundande inkomst per försäkrad kan bli en instabilitets-

skapande faktor i pensionssystemet. Att basera ett index på den totala

lönesumman är enligt organisationerna inte heller bra. Det skulle kunna

leda till att pensionsrättigheterna skrivs upp utan att genomsnittslönen

ökar t.ex. till följd av att förvärvsfrekvensen ökar. Enligt SAF/IF är ett

alternativ att tillämpa ett index så att pensionsrättigheterna skrivs upp

med den genomsnittliga ökningen av lönen men ej med mer än med ök-

ningen av den totala lönesumman.

Riksgäldskontoret anser att det förefaller lämpligast att skriva fram

pensionsbehållningarna med ett inkomstmått som speglar det ekono-

miska utrymmet och att man därför bör använda förvärvsinkomster som

grund för inkomstindex. Övriga pensionsgrundande ersättningar bör inte

ingå i ett inkomstindex, eftersom dessa enligt Riksgäldskontoret inte

mäter den ekonomiska utvecklingen. TCO framför synpunkten att ett

inkomstmått bör återspegla den faktiska inkomstutvecklingen för de

förvärvsarbetande. PRO anser att inkomstindex skall bygga på ett mått

som medför följsamhet till standardutvecklingen för de

yrkesverksamma. KI betonar betydelsen av valet av inkomstmått för det

reformerade systemets stabilitet och för storleken på individernas

pensioner. Institutet menar att det ännu inte finns underlag för att göra

en bedömning i denna fråga.

Ds 1997:67

Allmänna pensionsfonden, 1-3 fondstyrelserna konstaterar att

finansiell stabilitet bäst uppnås genom ett summaindex och skulle

således vara att föredra ur AP-fondens synvinkel. Fondstyrelserna

konstaterar att mer preciserade beräkningar över belastningen på AP-

fonden ännu inte har redovisats. Fondstyrelserna har därför inte

möjlighet att bedöma risken att ett genomsnittsindex leder till allt för

stor finansiell obalans inom systemet. Styrelserna menar vidare att de

principer för en balanseringsteknik som förespråkas i promemorian

torde kunna utgöra grunden för ett förslag. Fondstyrelserna menar att

den beskrivna tekniken saknar en direkt koppling till AP-fondens storlek

och föreslår att skulden definieras netto, dvs som summan av intjänade

pensionsrätter för förvärvsaktiva och pensionsbehållningar för de

pensionerade minus tillgångarna i AP-fonden. En sådan koppling skulle

skapa en länk mellan fondens avkastning och pensionerna.

Riksförsäkringsverket (RFV) anser att en balanseringsprocess som inte

är autonom och förutsätter särskilda beslut i det speciella fallet inte ger

den förutsägbarhet och stabilitet som är önskvärd. Mot den bakgrunden

är det en betydande svaghet att en autonom balanseringsfaktor ännu inte

kunnat konstrueras. RFV bedömer dock att en sådan metod kan tas fram

och anser därför att en modell som bygger på snittindex men

kompletterad med en justeringsfaktor byggd på en skuldkvot kan ligga

till grund för regleringen. Riksrevisionsverket (RRV) menar att

eftersom indexet inte tar hänsyn till de förvärvsarbetandes samlade

lönesumma finns det en risk för att indexuppräkningen leder till

finansiell instabilitet. RRV anser att det är av stor vikt med en fortsatt

beredning av indexeringens konstruktion och tillskapandet av en

 broms . Riksgäldskontoret har i tidigare yttranden poängterat vikten av

att skriva fram pensionsbehållningarna och därmed

pensionsutbetalningarna med ett inkomstmått som speglar det reala

ekonomiska utrymmet. Kontoret förordar därför förvärvsinkomster som

grund för inkomstindex. Arbetsgivarverket konstaterar att en alltför

generös uppräkning riskerar att ge upphov till finansiell instabilitet i

systemet. Verket menar att det i det fortsatta beredningsarbetet är av vikt

att systemets finansiella och samhällsekonomiska stabilitet betonas

ytterligare. Samtidigt vill Arbetsgivarverket understryka att de inbetalda

avgifterna är att betrakta som en fordran på staten och att det därför är

rimligt att avgifterna ges en skälig avkastning. Tjänstemännens central-

organisation (TCO) har inget att erinra mot den broms som föreslås.

Privattjänstemannakartellen (PTK) stöder principförslaget att

inkomstindexeringen skall följa tillväxten och löneutvecklingen.

Sveriges akademikers centralorganisation (SACO) ställer sig bakom

förslaget till inkomstmått och val av inkomstindex även om det

förefaller onödigt komplicerat. Landsorganisationens (LO)

principiella syn är att inkomstindex bör grundas på utvecklingen av

genomsnittlig inkomst. För Försäkringskasseförbundet (FKF) har en

viktig utgångspunkt varit att systemet skall vara finansiellt stabilt. FKF

tillstyrker därför förslaget med en broms för indexeringen.

Industriförbundet vidhåller sitt tidigare förslag om att inkomstindex

bör vara ett sammansatt index. Det sammansatta indexet bör räknas upp

med den genomsnittliga lönen men ej mer än den totala lönesumman.

SAF hänvisar till sitt remissvar på Pensionsarbetsgruppens betänkande.

Statistiska centralbyrån (SCB) konstaterar att någon närmare analys

inte givits av förutsättningarna att uppnå de tre stabilitetsmålen,

nämligen samhällsekonomisk, finansiell och standardstabilitet.

Möjligheterna att i behövlig grad uppnå dessa tre stabilitetsmål framstår,

enligt SCB, som något oklara. SCB anser det angeläget att göra relativt

ingående kvantitativa analyser.

Skälen för regeringens förslag: När det gäller valet av det inkomst-

mått som skall ligga till grund för inkomstindexet finns i huvudsak två

principiellt skilda alternativ:

- ett mått på genomsnittsinkomst per person för de förvärvsarbetande

- ett mått på de förvärvsarbetandes samlade inkomstsumma.

Dessa två alternativ kallas nedan, liksom i Ds 1997:67, genom-

snittsindex och summaindex.

I beredningsarbetet har vid flera tillfällen redogjorts för att valet av

inkomstmått har stor betydelse för pensionssystemets förmåga att

uppfylla vissa av de mål som har satts upp för systemet. Huvudmålet har

ansetts vara att de intjänade pensionsrätterna och de utgående pen-

sionerna, efter avräkning av normen som tillgodoräknats vid beräkningen

av pensionen, skall följa utvecklingen av genomsnittsinkomsterna för

dem som är i förvärvsaktiv ålder. Indexeringen skall alltså utformas så

att man så långt som möjligt undviker stora skillnader i

inkomstutvecklingen mellan förvärvsverksamma och pensionärer.

Härutöver skall en viss relativinkomst (inkomst i förhållande till rådande

genomsnittsinkomst), intjänad i ett visst allmänt realinkomstläge, så

långt möjligt ha samma betydelse i pensionshänseende som samma

relativinkomst, intjänad i ett annat allmänt realinkomstläge. Det skall

med andra ord inte spela någon roll om individens bästa realinkomstår

ligger tidigt eller sent i den förvärvsaktiva karriären. Målet,

standardstabilitet, uppnås bäst genom indexering med

genomsnittsindex.

Vid sidan av huvudmålet om standardstabilitet finns ytterligare mål,

eller restriktioner. Ett sådant mål är att pensionsutgifterna på sikt skall

följa avgiftsinkomsterna, finansiell stabilitet. Ett annat är att utveck-

lingen av pensionsutgifterna på sikt skall följa utvecklingen av det totala

samhällsekonomiska utrymmet, samhällsekonomisk stabilitet. Ett

finansiellt stabilt system kännetecknas av att systemets avgifter och ut-

gifter över tiden balanserar. Ett samhällsekonomiskt stabilt system

kännetecknas av att pensionsutgifternas andel av lönesumman är stabil

över tiden. Båda dessa stabilitetsrestriktioner uppnås bäst, om än inte

fullständigt, genom indexering med summaindex.

Målkonflikter

Om genomsnittsindex och summaindex utvecklas likadant uppkommer

ingen målkonflikt mellan standardstabilitet och finansiell stabilitet. Det

kan emellertid inträffa att summaindex under längre perioder ökar

långsammare än genomsnittsindex, t.ex. om utvandringen ökar eller om

nativiteten sjunker. Även vissa förändringar i förvärvsmönster kan med-

föra att summaindex ökar långsammare än genomsnittsindex, t.ex. om

andelen icke förvärvsaktiva av befolkningen i yrkesaktiv ålder ökar och

de som faller ur den förvärvsaktiva kategorin inte uppbär någon

pensionsgrundande social förmån. Används genomsnittsindex i systemet

kommer i sådana fall både pensioner och intjänade pensionsrätter

riskera att växa snabbare än avgiftsunderlaget. Den buffertfond som

finns i systemet riskerar då att tömmas, på lång sikt därför att de

intjänade pensionsrätterna blir förhållandevis stora, på kortare sikt

därför att de utbetalda pensionerna blir stora i förhållande till

avgiftsinkomsterna.

Den sammanvägda målformulering som valts för indexeringen är att

systemet så långt som möjligt skall indexeras med genomsnittsindex,

men att avvikelser härifrån skall göras om systemets finansiella

stabilitet hotas. Avvikelser i indexeringen skall inte göras större, eller

ske under längre tid, än vad som är nödvändigt för att återställa den

finansiella stabiliteten.

Broms för indexeringen

I situationer när systemets finansiella stabilitet hotas bör index-

uppräkningen kunna bromsas. En sådan spärr eller broms för index-

uppräkningen skulle kunna utformas på olika sätt. Ett alternativ skulle

kunna vara att bromsen knyts till buffertfondens storlek i relation an-

tingen till pensionsutbetalningarna (den s.k. fondstyrkan) eller till av-

giftsunderlaget. Analyser av sådana konstruktioner har emellertid visat

att en broms som kopplas till fondstyrkan tenderar att utlösas så pass

sent i en finansiell försvagningsprocess att indexuppräkningen riskerar

att behöva reduceras orimligt snabbt och kraftigt. Buffertfonden är så

liten i förhållande till pensionssystemets samlade åtagande att en fond-

minskning, när den väl kommit igång, kan vara svår att hejda. Det rör sig

härvidlag om något som liknar en snöbollseffekt .

För att undvika bl.a. denna svaghet med en koppling mellan buffert-

fondens storlek och inkomstindex bör i stället väljas en annan lösning,

nämligen att knyta bromsen för indexeringen till kvoten mellan syste-

mets underförstådda (implicita) pensionsskuld och avgiftsunderlaget.

Ordet implicit används här för att tydliggöra att inkomstpensionen i

det reformerade ålderspensionssystemet utgår från ett

fördelningssystem. I ett fördelningssystem är systemets samlade

pensionsskuld inte fonderad. Buffertfonden i det reformerade systemet

utgör i huvudsak en likviditetsbuffert och motsvarar endast en liten del

av det samlade ekonomiska åtagandet inom systemet.

Fördelningssystemets implicita pensionsskuld är i princip väldefinie-

rad. Den kan anses bestå av två delar: skulden till dem som ännu är

förvärvsaktiva och i färd med att intjäna pensionsrätt och skulden till

pensionärerna vilka är i färd med att förbruka sin pensionsförmögenhet.

För de förvärvsaktiva består den implicita pensionsskulden vid en viss

tidpunkt av de pensionsrätter, omräknade med inkomstindex, som fram

till tidpunkten i fråga intjänats av de förvärvsaktiva. I denna del utgörs

pensionsskulden av summan av de pensionsbehållningar vilka årligen

skall redovisas till var och en av de enskilda försäkrade.

För de pensionerade består pensionsskulden av individernas pen-

sionsbehållningar vid pensionstidpunkten, omräknad med följsam-

hetsindex och reducerad med de pensionsuttag som gjorts fram till den

aktuella tidpunkten. Därutöver skall pensionsskulden i denna del justeras

med hänsyn till den förändring som kan ha skett i den återstående

medellivslängden vid respektive ålder efter pensionstidpunkten.

Förändringar i medellivslängden skall dock inte direkt påverka en

beviljad pensions storlek efter det år den försäkrade fyllt 64 år. Fr.o.m.

65 årsålder ligger det s.k. delningstalet fast för årskullen. Däremot är

det naturligtvis så att systemets implicita pensionsskuld till de

pensionerade ökar om medellivslängden senare konstateras öka. Om

medellivslängden i stället skulle minska, minskar även den implicita

pensionsskulden. När systemet är i full funktion består, vid nu rådande

relation mellan förvärvsaktiv tid och tid som pensionär, den totala

implicita pensionsskulden till ungefär två tredjedelar av skulden till de

ännu förvärvsaktiva och till ungefär en tredjedel av skulden till de redan

pensionerade.

Minskas den implicita pensionsskulden med behållningen i

buffertfonden erhålls fördelningssystemets nettopensionsskuld. Kvoten

mellan fördelningssystemets implicita nettopensionsskuld och av-

giftsunderlaget kallas här nettoskuldskvoten. Vid perfekt finansiell

stabilitet i systemet antar denna kvot ett jämviktsvärde. Detta värde ut-

görs av den kvot som skulle ha registrerats om summaindex använts för

systemet (istället för genomsnittsindex som här föreslås), om

buffertfondens avkastning följt summaindexets utveckling och om

dödsriskerna inte ändrats sedan den äldsta individen pensionerades. Det

sistnämnda skulle innebära att de kohortvisa delningstal som tidigare

fastställts korrekt återspeglar de faktiskt uppnådda medellivslängder

som fram till den aktuella tidpunkten har kunnat registreras. En negativ

avvikelse av en viss storlek mellan jämviktskvoten och den faktiskt

registrerade pensionsskuldkvoten skall föranleda en bromsning av

indexomräkningen. Bromsningen bör utformas så att den uppkomna

avvikelsen elimineras inom ett visst antal år, rimligen mellan 3 till 7 år.

Om indexeringen på detta sätt bromsats, och en positiv avvikelse mellan

jämviktskvoten och den faktiskt registrerade pensionsskuldkvoten

senare uppstår, bör indexomräkningen på motsvarande sätt accelereras,

fram till dess inkomstindexet återgått till den nivå inkomstindex skulle

ha motsvarat om det varken bromsats eller accelererats.

Inkomstbasbeloppet, som bl.a. styr intjänande- och avgiftstaket i

försäkringen, bör dock alltid omräknas med ett inkomstindex som aldrig

inbromsats eller accelererats. Skälet härför är att andelen av

inkomstsumman som skall försäkras i det allmänna ålderspensions-

systemet inte skall påverkas av eventuell finansiell obalans i systemet.

Regeringen föreslår därför att avsteg från omräkning av

pensionsbehållning och utgående pensioner med förändringen i

inkomstindex skall göras om detta är nödvändigt för att säkerställa den

ekonomiska balansen i ålderspensionsystemets fördelningsdel. Något

lagförslag till automatisk balansering av fördelningssystemets

ekonomiska ställning lämnas dock inte här. Den exakta utformningen av

den här översiktligt beskrivna balanseringsmekanismen skall ytterligare

utredas innan ett förslag härom kan lämnas. Det fortsatta beredningarbe-

tet har dock som utgångspunkt att regler om automatisk balansering av

fördelningssystemets ekonomiska ställning skall införas. Ett sådant

förslag bedöms kunna föreläggas riksdagen i början av år 1999.

I det fall det i den fortsatta beredningen skulle visa sig att den här

översiktligt beskrivna metoden för en automatisk balansering av

ålderspensionssystemets fördelningsdel inte kan införas bör

Riksförsäkringsverket ges i uppdrag att övervaka systemets finansiella

stabilitet. De partier som står bakom pensionsreformen har

överenskommit att bestämmelser om automatisk balansering av fördel-

ningssystemet skall införas om det vid den fortsatta beredningen av

frågan visar sig vara möjligt. För det fall den fortsatta beredningen

skulle visa att det inte går att lagreglera en automatisk balansering av

fördelningssystemet så att pensionssystemets finansiella stabilitet

därigenom säkras har överenskommits att Riksförsäkringsverket skall

ges ett uppdrag att bevaka systemets finansiella stabilitet. I det fall

Riksförsäkringsverket beräknar att omräkningen av pensionsförmåner

inte kan ske med inkomstindex, utan att systemets finansiella balans

hotas, skall ett avdrag från inkomstindexeringen göras. Ett tillägg till

inkomstindex skall göras om den finansiella restriktionen för systemet

beräknas klara en sådan ökning. Tillägget får dock aldrig medföra att

inkomstindexet når över nivån på ett inkomstindex som aldrig vare sig

minskats eller ökats genom avdrag eller tillägg.

Målet för den fortsatta beredningen av ett slutligt förslag till

inkomstindex är att en metod, i enlighet med vad som redovisats i detta

avsnitt, för s.k. automatisk balansering av fördelningssystemets

ekonomiska ställning skall ingå i bestämmelserna för in-

komstindexeringen. Ett genomsnittsindex med ett inkomstmått som

huvudsakligen utgörs av pensionsgrundande inkomst per person med

sådan inkomst kompletterat med en metod för automatisk balansering av

systemets ekonomiska ställning har flera goda egenskaper. Ett sådant

index har genomsnittsindexets positiva egenskap att omräkna

pensionsförmånernas värde så att dessa följer inkomststandarden för de

i yrkesaktivålder. Denna följsamhet upprätthålls så länge och i den

utsträckning som det är möjligt för ett autonomt ålderspensionsystem

med fast avgiftssats. Indexet är vidare mer finansiellt stabilt än ett

summaindex. Bl.a. kan den automatiska balanseringen utformas så att

den beaktar förändringar i medellivslängd. Som ovan beskrivits föreslås

detta ske genom att pensionsskulden årligen beräknas med aktuell

statistik för överlevnadssannolikheter. Vidare beaktas i

nettopensionsskulden den avkastning buffertfonden erhåller. Även

buffertfondens eventuella kapitalvinster och kapitalförluster beaktas.

Om avkastningen överstiger inkomstindexets utveckling stärks

systemets ekonomiska ställning (fonden växer, nettoskulden sjunker och

nettopensionsskuldkvoten sjunker). Om buffertfondens avkastning är

lägre försvagas systemets ekonomiska ställning. Med ett

genomsnittsindex ackumuleras mer medel i buffertfonden under

perioder då avgiftsunderlaget växer snabbare än genomsnittsinkomsterna

än vad som skulle vara fallet med ett summaindex. En förstärkning av

systemets ekonomiska ställning sker vid en sådan utveckling samtidigt

som pensionsförmånernas värde följer inkomstutvecklingen för de i

yrkesaktiv ålder. Därmed skapas ekonomiska förutsättningar för att

indexera pensionsförmånerna med förändringen i genomsnittsinkomsten

för de i yrkesaktiv ålder under senare perioder när avgiftsunderlaget kan

komma att växa långsammare än genomsnittsinkomsten.

Även utan särskilda regler för balansering av systemets ekonomiska

ställning skulle, med det genomsnittsindex som nedan föreslås, det

reformerade ålderspensionssystemet vara ett system med goda

finansiella stabilitetsegenskaper. Det här översiktligt beskrivna

tillvägagångssättet för att genom bromsning av indexeringen balansera

systemet torde huvudsakligen endast behöva tillämpas i vad som

historiskt sett får betraktas som ovanliga situationer. När det

reformerade systemet trätt i full funktion är det som nämnts ovan bl.a.

efter längre perioder med nettoutvandring eller låg nativitet som

indexeringen skulle behöva bromsas för att upprätthålla finansiell

stabilitet. Vidare finns vissa andra faktorer som påverkar den finansiella

stabiliteten. Exempel på sådana är systematiska förändringar av

medellivslängden och systematiska samband mellan livsinkomst och

livslängd. I och med den gradvisa utfasningen av ATP-beräknade

ålderspensionsförmåner skulle även en låg ekonomisk tillväxt under

utfasningen av dessa förmåner kunna medföra att indexeringen skulle

behöva bromsas. Detta som en följd av att ATP-beräknade

ålderspensionsförmåner även under utfasningen har en viss bristande

följsamhet till den ekonomiska utvecklingen. Som nämnts ovan innebär

genomsnittsindexet att fördelningssystemets ekonomiska styrka

kommer att tendera att växa under perioder med befolkningstillväxt.

Med ett växande befolkningsantal är därmed risken för att indexeringen

skulle behöva bromsas liten. Ett slutet system sådant som det

reformerade ålderspensionssystemet bör dock kunna hantera i princip

varje finansiell påfrestning oavsett hur liten risken för sådan påfrestning

bedöms vara. Förslaget att införa en balanseringsmekanism är ett uttryck

för en hög ambitionsnivå när det gäller att skapa ett slutet, finansiellt

stabilt ålderspensionssystem.

16.3 Inkomstindex för år 1999 och därefter

Regeringens förslag: Inkomstindex skall mäta den relativa föränd-

ringen i ett inkomstmått. Inkomstmåttet skall fr.o.m. år 1999 utgöras

av en kvot där summan av vissa inkomster som tjänats in av personer

mellan 16 64 år delas med antalet personer som under året uppburit

sådan inkomst. Inkomsterna som här avses är inkomster som i sig är

pensionsgrundande efter avdrag för allmänna pensionsavgifter, samt

inkomster i form av förtidspension. Inkomstindex skall fastställas för

varje kalenderår och skall för år 1999 vara 100,00. Inkomstindex för

år t beräknas så att den procentuella förändringen i indextalet mellan

två på varandra följande år, år t-1 och år t, motsvarar den

genomsnittliga relativa förändringen per år i inkomstmåttet mellan

åren t-4 och t-1 frånräknat förändringen i det allmänna prisläget från

juni månad år t-4 till juni månad år t-1 och därefter omräknat med

förändringen i det allmänna prisläget mellan juni månad år t-2 och

juni månad år t-1.

Riksförsäkringsverket skall beräkna inkomstindexet som skall

fastställas av regeringen varje år. Riksförsäkringsverket skall därvid

från Konjunkturinstitutet inhämta underlag för en prognos avseende

inkomstutvecklingen år t-2 och t-1 året före det år indextalet avser

(år t).

Promemoriornas förslag: Förslaget i Ds 1997:67 stämmer överens

med regeringens förslag.

I Ds 1995:41 lämnades ett förslag till utformning av inkomstindex,

som avsågs gälla oavsett definitionen av det inkomstmått som skall ligga

till grund för indexet. Vidare föreslogs att oavsett inkomstdefinitionen i

övrigt skulle endast inkomster till personer yngre än 65 år ingå i

inkomstmåttet. I enlighet med vad regeringen uttalat i princip-

propositionen (s. 107) föreslogs i Ds 1995:41 att inkomstindexet

skulle utformas så att förändringar i inflationstakten skall få ett snabbare

genomslag på utgående pensioner än vad som skulle vara fallet med ett

rent nominellt index, beräknat som ett treårigt glidande medeltal. För att

ge inkomstindex denna egenskap, utan att överge det treåriga glidande

medeltalet, föreslogs att inkomstindex räknas om dels med en real fak-

tor som utgör den genomsnittliga reala inkomstförändringen under en

treårsperiod, dels med en prisfaktor som utgör det senaste årets prisför-

ändring. En förändring i förhållande till såväl Pensionsarbetsgruppens

som princippropositionens förslag var att det sista året i treårsperioden

skulle utgöras av en prognos, detta för att undvika en alltför lång

tidseftersläpning för den reala faktorn i inkomstindexet. Därmed skulle

år t-4 bortfalla ur inkomstindexet och beräkningen för ett visst år (t)

fastställas i slutet av år t-1, utgående från en prognos för inkomsterna år

t-1 och från fastställda inkomster avseende åren t-2 och t-3.

Konjunkturinstitutet föreslogs ges i uppdrag att mot slutet av varje år, på

grundval av preliminära uppgifter och prognoser över hushållens in-

komster respektive prisutvecklingen, lämna underlag avseende år t-1 för

beräkningen av inkomstindex. Avvikelser mellan prognos och utfall

föreslogs korrigeras vid indexberäkningen påföljande år.

I promemorians lagförslag föreskrevs hur indexet skulle beräknas

med utgångspunkt från att indexet skall visa förändringen av genom-

snittet av samtliga pensionsunderlag för försäkrade som under det år

pensionsunderlaget avser inte fyllt 65 år eller mer. Detta innebär att ut-

över pensionsgrundande inkomster skulle även s.k. pensionsgrundande

belopp för barnår, bakomliggande inkomst vid sjukdom och arbetslös-

het, plikttjänst och studier ingå i underlaget för inkomstindex. Vidare

innebär promemorians lagförslag att inkomster som till sin natur är

pensionsgrundande, men som ligger över intjänandetaket i försäkringen,

inte skulle ingå i underlaget för beräkningen av inkomstindex. I dessa

avseenden skiljer sig lagförslaget i Ds 1995:41 från Pensions-

arbetsgruppens och princippropositionens förslag.

Remissinstanserna:

Ds 1995:41

Konjunkturinstitutet påpekar att tidsförläggningen av institutets

ordinarie prognosverksamhet kommer att ändras i och med att det

statliga budgetåret läggs om till kalenderår. Institutet önskar därför

samråda med regeringen och Riksförsäkringsverket innan en proposition

föreläggs riksdagen.

Svenska kommunförbundet önskar att inkomstindex skall fastställas

tidigare än vad som föreslagits. Förbundet anser att det bör övervägas

om inte inkomstindex skulle kunna beräknas med ett års förskjutning,

dvs. med promemorian terminologi för åren t-5 till t-2. De fördelar som

därmed skulle vinnas är att sista året i inkomstmåttet inte utgörs av en

prognos och att fastställandet skulle kunna ske i början av år t-1.

Kommunernas Pensionsanstalt menar att det skulle vara av stort

värde om tidpunkten för fastställande av inkomstindex kunde

tidigareläggas så att det fastställdes i december näst föregående år. En

sådan ordning skulle förbättra underlaget för kommunernas och

landstingens pensionskostnadsprognoser, dvs. prognoser för skuld- och

utbetalningsförändringar.

Ds 1997:67

Riksgäldskontoret anser att det förefaller lämpligast att skriva fram

pensionsbehållningarna med ett inkomstmått som speglar det ekono-

miska utrymmet och att man därför bör använda förvärvsinkomster som

grund för inkomstindex. Övriga pensionsgrundande ersättningar bör inte

ingå i ett inkomstindex, eftersom dessa enligt Riksgäldskontoret inte

visar den ekonomiska potentialen. Kontoret noterar därför med

tillfredsställelse att utredningen valt att exkludera pensionsgrundande

belopp från inkomstmåttet. Att pensionsgrundande

socialförsäkringsersättningar m.m. fortfarande ingår menar kontoret

innebär en överskattning av det tillgängliga utrymmet. Däremot anser

kontoret att det är relevant att inkludera inkomstandelar över 7,5

basbelopp i inkomst måttet även om dessa inte ger någon pensionsrätt.

De bidrar till tillväxten och ingår i det utrymme som indikerar vilken

utgiftsnivå ekonomin tål.

TCO framför synpunkten att ett inkomstmått bör återspegla den

faktiska inkomstutvecklingen för de förvärvsarbetande. Därför bör även

inkomster över intjänandetaket i försäkringen medräknas. Förändringar i

den andel av inkomstsumman som hamnar över respektive under

inkomsttaket bör enligt TCO inte påverka inkomstindex. Samma

uppfattning redovisas av Statens Pensionsverk som ifrågasätter dock

det rimliga i att andelen deltidsarbetande och andelen unga personer

med låga inkomster skall påverka beräkningen av inkomstindex.

Konjunkturinstitutet berör förslaget till preliminär kompensation för

det senaste årets inflation som indexkonstruktionen kan sägas innebära

Institutet menar att det vore en fördel ur stabiliseringspolitisk synpunkt

om den preliminärt beräknade inflationskompensationen så långt som

möjligt kunde undvikas.

Försäkringskassan i Göteborg tar upp frågan om dubblering av

inkomster i inkomstmåttet i de fall förtidspensionen är samordnad med

arbetsskadelivränta. Eftersom uppgifter om både livränta, förtidspension

och samordningsprocent finns tillgängliga i Riksförsäkringsverkets

register föreslår kassan att möjligheterna att ta fram korrekta uppgifter

borde utredas. I likhet med utredningen anser Försäkringskassan,

dubbleringen vara marginell.

Skälen för regeringens förslag: Utgångspunkten för regeringens

förslag är att inkomstindex, inom vissa begränsande ramar, bör avspegla

utvecklingen av inkomststandarden för personer som är 16 64 år och

för vilka det fastställs PGI. En utgångspunkt för förslaget är liksom

tidigare att underlaget för att beräkna inkomstindex skall vara möjligt att

i huvudsak ta fram från Riksförsäkringsverkets register över

pensionsunderlag. Frågan är då vilka avvikelser från avgiftsunderlaget

som lämpligen bör göras för att ett inkomstindex som avspeglar

inkomststandarden skall erhållas. Därvid kan det konstateras att det finns

ett stort antal faktorer som påverkar inkomststandarden för personer

som är 16 64 år och för vilka det kan ha fastställts PGI som inte

avspeglas i avgiftsunderlaget. Som exempel kan nämnas:

- inkomster utöver taket på 7,5 inkomstbasbelopp

- förtidspensioner

- förtida uttag av ålderspension

- pensioner från tidigare arbetsgivare t.ex. vid lägre pensionsålder än

65 år

- änkepension, barnpension

- kapitalinkomster

- stipendier och liknande i Sverige skattefria inkomster

- barnbidrag, bostadsbidrag och socialbidrag.

Eftersom de pensionsgrundande beloppen ingår i avgiftsunderlaget,

utan att utgöra en motsvarande inkomst för hushållen, kan avvikelser

mellan utvecklingen av avgiftsunderlaget och inkomststandarden även

uppkomma genom att pensionsgrundande belopp utvecklas i annan takt

än inkomsterna.

Till skillnad från lagförslaget i Ds 1995:41 föreslog Pensionsarbets-

gruppen i sitt betänkande Reformerat pensionssystem SOU 1994:20,

liksom regeringen i prop. 1993/94:250, att även inkomstdelar över in-

tjänandetaket skulle ligga till grund för beräkningen av inkomstindex.

Den första av ovan nämnda faktorer, inkomster över förmånstaket,

skulle således beaktas i indexet. Ett skäl för förslaget i Ds 1995:41 är

att en nära koppling mellan index och avgiftsunderlag befrämjar syste-

mets finansiella stabilitet. Om den finansiella stabiliteten säkerställs på

annat sätt, med automatiskt verkande regler eller genom justeringar av

inkomstindex föreslagna av Riksförsäkringsverket, minskar behovet av

att koppla inkomstindexet till avgiftsunderlaget.

Det nu föreslagna inkomstmåttet kan preciseras enligt följande:

PGI 16 64 åringar + PGI över 7,5 inkomstbasbelopp 16 64 åringar + utbet.

förtidspension

Antal personer som uppburit inkomst som anges i täljaren

Innebörden av ovanstående kvot, inkomstmått, är att man vid indexbe-

räkningen beaktar de två första av faktorerna på listan ovan samt ute-

sluter pensionsgrundande belopp. Förslaget innebär således avvikelser

från de faktorer som styr avgiftsunderlaget i tre avseenden. Som framgår

av listan ovan utgör de valda avstegen från att enbart beakta ersättningar

som ingår i avgiftsunderlaget ett urval av alla de ersättningar och andra

faktorer som påverkar ekonomisk standard för personer i förvärvsaktiv

ålder. Urvalet har bl.a. gjorts utifrån att man i första hand skall lägga till

kvantitativt betydelsefulla inkomster som direkt eller indirekt kan sägas

vara pensionsgrundande, dvs. utgöra någon typ av arbetsinkomst, inkl.

ersättning för förlorad arbetsinkomst, som till sin karaktär är

pensionsgrundande. Därtill skall antalet avvikelser i inkomstmåttet från

de ersättningar som utgör avgiftsunderlag vara förhållandevis begränsat.

De administrativa förutsättningarna för att på ett säkert sätt fånga

uppgifterna i inkomstmåttet är ytterligare en faktor som beaktats. I de

fall det föreslagna inkomstmåttet innehåller uppgifter som hittills inte

ingått i Riksförsäkringsverkets pensionsregister så skall sådana avsteg

inte te sig omotiverat administrativt betungande.

Inkomster som till sin natur är pensionsgrundande, oavsett om de

ligger under eller över intjänandetaket, kan sägas vara i sig pensions-

grundande inkomster. Vidare kan utbetald förtidspension sägas vara

indirekt pensionsgrundande inkomster eftersom personer som uppbär

förtidspension tillgodoräknas en pensionsgrundande inkomst. Den pen-

sionsgrundande inkomst som tillgodoräknas förtidspensionärer beräknas

dock inte utgående från den uppburna förtidspensionen utan med ut-

gångspunkt från en s.k. antagandeinkomst. Med denna terminologi fångar

det föreslagna indexmåttet alla typer av i sig, direkt eller indirekt

pensionsgrundande inkomster. Enligt förslaget skall allmänna pensions-

avgifter dras av från de pensionsgrundande inkomster som sådana

avgifter beräknats på, se avsnitt 8.2.

Effekten av den föreslagna inkomstdefinitionen jämfört med förslaget

i Ds 1995:41, dvs. att ta med inkomstdelar över taket och faktiska

förtidspensioner samt att ta bort pensionsgrundande belopp, beror på hur

inkomster över taket, förtidspensioner och pensionsgrundande belopp

utvecklas. Om inkomster över taket utvecklas långsammare än in-

komster under taket, leder det här föreslagna inkomstmåttet till en något

mindre indexomräkning av pensionsförmånerna än vad som skulle ha

blivit fallet med förslaget i Ds 1995:41. Effekten förstärks om

pensionsgrundande belopp utvecklas snabbare än pensionsgrundande

inkomster. Vid motsatt utveckling, inkomster över taket utvecklas

snabbare än övriga inkomster och de pensionsgrundande beloppen

utvecklas långsammare, leder det föreslagna inkomstmåttet till en något

större indexomräkning av pensionsförmånerna än med förslaget i

Ds 1995:41.

I och med att inkomster i form av förtidspension föreslås ingå i

inkomstmåttet kommer måttet att ytterligare något bättre spegla

inkomstutvecklingen för personer i yrkesaktiv ålder. Dessutom blir

inkomstmåttet mer robust för eventuella framtida förändrade

gränsdragningar mellan sjukförsäkrings- och förtidspensionssystemen.

Inkomster i form av sjukpenning och förtidspension kommer i och med

förslaget att behandlas på samma sätt i inkomstmåttet.

Förslaget att inkomster i form av förtidspension skall ingå i in-

komstdefinitionen kommer att medföra vissa, i sammanhanget ytterst

marginella, dubbleringar av inkomst i inkomstmåttet. Detta gäller t.ex.

när arbetsskadelivränta och förtidspension uppbärs av en och samma

person och avser samma inkomstförlust eftersom livräntan då minskas

med förtidspensionsbeloppet vid utbetalning samtidigt som livräntan

före sådan samordning ingår i den pensionsgrundande inkomsten. Rege-

ringen finner dock inte att det finns anledning att nu söka eliminera

denna dubblering. Nackdelarna med den ökade komplexitet ett prin-

cipiellt korrekt förfarande i detta avseende skulle medföra, får anses

överväga fördelarna med den ordning som i och för sig vore önskvärd.

Regeringen delar de avvägningar som tidigare gjorts att endast in-

komster för personer som är mellan 16 och 64 år skall ligga till grund

för beräkningen av inkomstindex. Pensionsgrundande inkomster

fastställs inte för personer yngre än 16 år, inte heller kan förtidspension

vara aktuell för sådana personer. Pensionsgrundande inkomster kommer

som förslaget till reformerade regler utformats kunna intjänas och till-

godoräknas personer som är 65 år eller äldre. Dessa inkomster bör dock

inte finnas med i inkomstmåttet. Motivet härför är att borttagandet av

65-årsgränsen för möjligheten att intjäna pensionsgrundande inkomster

inte skall påverka det inkomstmått som ligger till grund för

indexeringen. Regeringen föreslår därför att varken personer yngre än

16 år eller äldre än 64 år skall ingå i inkomstmåttets nämnare.

Pensionsgrundande inkomster intjänade av sådana personer skall därmed

inte ingå i inkomstmåttets täljare.

Pensionsgrundande inkomster utgörs av inkomster av tjänst och in-

komster av annat förvärvsarbete (11 kap. 2 och 3 §§ AFL). I inkomst-

definitionen ingår social- och arbetslöshetsförsäkringsersättningar m.m.

Inkomstdelar över 7,5 förhöjda prisbasbelopp ingår inte i definitionen. I

dag ingår inte heller inkomstdelar under ett prisbasbelopp. I det framtida

systemet kommer gränsen om ett prisbasbelopp, motsvarande

folkpensionsdelen i nuvarande ålderspensionssystem, att slopas. Vad

som däremot kommer att uteslutas är inkomster som under ett år totalt

sett understiger 24 % av prisbasbeloppet, motsvarande grundavdraget i

inkomstbeskattningen. Följaktligen kommer inte heller personer som

uppburit inkomster understigande 24 % av prisbasbeloppet att ingå i

inkomstmåttet.

Inkomstindexets konstruktion

Inkomstindex för år 1999 skall enligt föreslaget vara 100,00. Den

föreslagna indexkonstruktionen innebär att förändringen i inkomstmåttet

skall beräknas som ett treårigt glidande geometriskt medelvärde. Där-

med skall inkomstuppgifter avseende åren 1996 t.o.m. 1999 användas

vid beräkningen av inkomstindex avseende år 2000. Inkomstindex som

skall beräknas för åren 1960 1998 föreslås beräknas med ett delvis

annat inkomstmått än det som skall gälla fr.o.m. år 1999. I avsnitt 16.5

föreslås att inkomstindex för åren 2000, 2001 och 2002 skall justeras

för effekten av det förändrade inkomstmåttet mellan åren 1998 och

1999.

Enligt förslaget i Ds 1995:41 skulle inkomstindex fastställas i

december året före det år indexet avser, år t med promemorians termi-

nologi. Beräkningen skulle enligt det förslaget ske med fastställda upp-

gifter för år t-4 med prognos för år t-1. Avvikelse mellan prognosen och

utfallet avseende prognosåret skulle löpande justeras för påföljande år

vid beräkningen av inkomstindex.

Flera remissinstanser lämnade synpunkter på förslaget i Ds 1995:41 i

detta avseende och framförde kritik mot att inkomstindex med de

föreslagna inkomsterna och tidpunkterna kommer att kunna fastställas

först i december året före det år inkomstindexet avser. Bl.a. de av

remissinstanserna framförda synpunkterna föranledde att det i Ds

1997:67 föreslogs att inkomstindex skulle fastställas senast i

september året före det år indexet avser. Därmed skall två år i

indexberäkning utgöras av en prognos. Regeringen delar i dessa

avseenden bedömningen i Ds 1997:67.

I och med att de flesta taxeringar för år t-2 är klara i augusti år t-1 kan

precisionen i en prognos för inkomsterna år t-2 i september år t-1 antas

vara så god att en tidigareläggning av fastställandet av inkomstindex till

september år t-1 endast marginellt försämrar kvaliteten i in-

komstindexet. Tidigareläggningen av fastställandetidpunkten medför att

två i stället för ett av de år som ligger till grund för indexberäkningen

kommer att utgöras av prognoser. I och med att avvikelser mellan

prognos och utfall på sikt kommer att beaktas är den marginella

kvalitetsförsämring som denna tidigareläggning medför endast

temporär. I likhet med förslagen i departementspromemoriorna föreslås

att ett fastställt indextal aldrig ändras. Detta oavsett om det framkommer

en avvikelse mellan prognos och utfall. Korrigeringen för avvikelse

mellan prognos och utfall för åren t-2 och t-1 påverkar däremot

indexberäkningen som avser indextalet år t+1. Korrigeringen mellan

utfall och prognos avseende inkomsterna år t-2 blir slutgiltig i indextalet

som avser år t+1. Justeringen för år t-1 blir slutgiltig först vid

beräkningen av indextalet som avser år t+2. Eventuella omtaxeringar

som föranleder förändringar i inkomstmåttet för de fastställda

pensionsrätterna m.m. år t-3 skall inte beaktas vid beräkningen av

inkomstindex. Regeringen föreslår, i likhet med vad som föreslagits i

departementspromemoriorna, att Konjunkturinstitutet skall ges i

uppdrag att årligen göra en prognos av de för inkomstindex aktuella

uppgifterna.

Med hänsyn till att inkomstindex skall användas även för utgående

pensioner bör det undvikas att det tar flera år innan variationer i infla-

tionstakten får genomslag på pensionsförmånerna. Av detta skäl bör det

senaste årets prisförändringar påverka indexomräkningen fullt ut. Detta

kan beskrivas som att det utgår en preliminär kompensation för det

senaste årets prisförändring som sedan, genom indexets konstruktion,

avräknas vid beräkningen av den reala inkomstförändringen. Den metod

som föreslogs i Ds 1995:41 för att hålla isär den del av inkomst-

förändringen som svarar mot förändringar i den allmänna prisnivån och

den del som utgör en real, inflationsjusterad inkomstförändring bi-

behölls i princip i Ds 1997:67. Den reala inkomstförändringen föreslås

beräknas genom att kvoten mellan inkomsterna i löpande priser

respektive år divideras med kvoten mellan genomsnittligt

konsumentprisindex i juni respektive inkomstår. Prisfaktorn beräknas

som kvoten mellan konsumentprisindex för juni månad jämfört med

konsumentprisindex för juni månad ett år tidigare.

Konjunkturinstitutet har i sitt remissyttrande över Ds 1997:67 anfört

att det vore en fördel ur stabiliseringspolitisk synpunkt om den

preliminärt beräknade inflationskompensationen så långt som möjligt

kunde undvikas. De stabiliseringspolitiska fördelarna med att låta

förändringar i inflationstakten få genomslag på pensionsförmånerna

först efter flera år måste ställas mot de nackdelar en sådan fördröjning

skulle medföra för pensionärerna. Utöver de stabiliseringspolitiska

nackdelarna med att inkomstindexet speglar en genomsnittlig årlig

utveckling under en treårsperiod medför konstruktionen att effekterna

av förändringar i inkomstindexets förändringstakt får ett något förstärkt

genomslag vid omräkningen av pensionsbehållningarna. Vid avvägning

mellan de för och nackdelar som den föreslagna konstruktionen innebär

har regeringen funnit att övervägande skäl talar för att den i Ds 1997:67

föreslagna metoden för preliminär kompensation för det senaste årets

prisförändring skall användas.

Tablå 16.2 Formel för beräkning av inkomstindex

It = [(Ut-1/KPIt-1)/(Ut-4/KPIt-4)](1/3)*(KPIt-1/KPIt-2)*k1* k2 * It-1

Inkomstmåttet (U) = [PGI 16 64 år + PGI över 7,5 inkomstbasbelopp 16 64 år +

utbet. förtidspension]

Antal personer som uppburit inkomst som anges i täljaren

It , It-1 = inkomstindextal för år t respektive år t-1

Ut-1= prognos för inkomstmåttet för år t-1

Ut-4= inkomstmåttet för år t-4

KPIt-1, KPIt-2, KPIt-4 = konsumentprisindex för juni månad år t-1, år t-2,

respektive år t-4

k1 = korrigeringsfaktor för senare (mer exakt) prognos avseende inkomsterna år

t-2

k2 = korrigeringsfaktor för avvikelse mellan utfall och prognos avseende

inkomsterna år t-3.

16.4 Beräkning av inkomstindex för år 1960 t.o.m. år 1998

Regeringens förslag: I beräkningen av inkomstindex för åren 1960

1998 skall inkomstmåttet avse de inkomster som legat till grund för

pensionspoäng, med tillägg av inkomster motsvarande ett

prisbasbelopp, per person för vilken pensionsgrundande inkomst har

fastställts. Därvid skall beräkningen begränsas till personer som fyllt

högst 64 år. Uppgifterna skall hämtas från Riksförsäkringsverkets

pensionspoängstatistikregister.

Den relativa förändringen i inkomstindex mellan de på varandra

följande åren 1960 1962 skall motsvara den relativa förändringen i

inkomstmåttet mellan år 1960 och år 1961. Den relativa

förändringen i inkomstindex mellan år 1962 och år 1963 skall

motsvara den genomsnittliga relativa förändringen per år i

inkomstmåttet mellan åren 1960 1962. För år 1964 t.o.m. år 1998

skall inkomstindex beräknas så att den procentuella förändringen i

indextalet mellan två på varandra följande år, år t-1 och år t, motsvarar

den genomsnittliga relativa förändringen per år i inkomstmåttet

mellan åren t-4 och t-1 frånräknat förändringen i det allmänna

prisläget från juni månad år t-4 till juni månad år t-1 och därefter

omräknat med förändringen i det allmänna prisläget mellan juni

månad år t-2 och juni månad år t-1.

Inkomstindex för vart och ett av åren 1960 t.o.m. 1998 skall fast-

ställas av regeringen.

Promemoriornas förslag: Förslaget i Ds 1997:67 stämmer i

huvudsak överens med regeringens förslag. I Ds 1995:41 lämnades inget

förslag till särskild definition av inkomstmåttet för inkomstindex för

förfluten tid. En utgångspunkt var dock att inkomstmåttet även för dessa

år skulle vara ett genomsnittsmått.

Remissinstanserna:

Ds 1995:41

När det gäller beräkningen av pensionsrätter i det reformerade systemet

för förfluten tid konstaterar Konjunkturinstitutet (KI) att det föreligger

en asymmetri i behandlingen av intjänandetaket i framtid och förfluten

tid. Detta är beroende på att det inte föreslagits ske någon successiv real

nedräkning av taket bakåt i tiden. Som underlag för ett slutligt

ställningstagande i frågan om hur intjänandetaket i förfluten tid skall

betraktas efterfrågar KI beräkningar på individnivå.

Ds 1997:67

Enligt Sveriges akademikers centralorganisation (SACO) bör den

retroaktiva uppräkningen kunna hanteras på ett enklare sätt. Även

Statspensionärernas Riksförbund anser att inkomstindex bör hanteras

på ett enklare och mer likformigt sätt för förfluten tid och framtiden.

Skälen för regeringens förslag: Syftet med omräkning av

pensionsförmåner är detsamma för åren 1960 1998 som för tid

därefter. Genom att vissa uppgifter i det inkomstmåttet som föreslås

gälla för inkomstindex fr.o.m. år 1999 nu inte är tillgängliga eller

möjliga att inhämta för hela perioden 1960 1998 är det dock

nödvändigt med vissa avvikelser vad gäller inkomstmåttet för åren före

år 1999. Bl.a. finns inte uppgifter om inkomster över förmånstaket i

ATP-systemet. Uppgifter om utbetald förtidspension finns inte i det

pensionspoängstatistikregister som föreslås användas vid beräkningen av

inkomstindex för åren 1960 t.o.m. 1998. Vidare finns inte uppgifter om

årsinkomster lägre än ett prisbasbelopp i

pensionspoängstatistikregistret. Fr.o.m. år 1999 kommer årsinkomster

från 24 % av basbeloppet att ingå i inkomstmåttet. I dessa avseenden

kommer med regeringens förslag inkomstmåttet att avvika från det som

föreslås gälla fr.o.m. år 1999.

Hur inkomstmåttet skall definieras för beräkningen av inkomstindex i

förfluten tid berör i flera avseenden frågan om hur förändringar i regler

som gör att inkomsterna i inkomstmåttet inte är direkt jämförbara skall

tillåtas slå igenom i inkomstindex. I framtiden bör inkomstindex

justeras för sådana förändringar som innebär att inkomsterna i in-

komstmåttet inte blir direkt jämförbara. Hur justeringen för det föränd-

rade inkomstmåttet mellan år 1998 och år 1999 föreslås ske beskrivs i

avsnitt 16.5.

En förändring av institutionella förhållanden som påverkat storleken

av pensionsgrundande inkomst är att flera sociala förmåner blev skatte-

pliktiga år 1974 varvid dessa förmåner även blev pensionsgrundande. Vid

denna förändring ökade den pensionsgrundande inkomstsumman genom

en administrativ åtgärd. Den pensionsgrundande inkomstsumman ökade

procentuellt sett mer än vad antalet personer som uppbar pensions-

grundande inkomst ökade. Därmed ökade den pensionsgrundande

snittinkomsten genom förändringen av regelsystemet. Beräkningen av

inkomstindex bör i allmänhet justeras när regelförändringar medför att

inkomsterna i inkomstmåttet inte är jämförbara. Enligt denna princip

borde inkomstindex justeras för de regelförändringar som påverkat

inkomstmåttet under perioden 1960 1998. I det s.k. tredagarsregistret

som föreslås användas för beräkningen av inkomstindex i förfluten tid,

är dock inte olika typer av pensionsgrundande inkomster specificerade.

En rensning för t.ex. den förändring som skedde år 1974 skulle därför

behöva göras relativt schablonmässigt. Vidare har som nämnts flera

förändringar skett utöver den som skedde år 1974 och som

inkomstindex skulle kunna behöva justeras för. Av bl.a. förenklingsskäl

föreslår regeringen att det inte skall göras någon justering av

inkomstindex för att söka eliminera effekter av olika regelförändringars

påverkan på inkomstmåttet åren 1960 1998. Underlaget för

beräkningen av inkomstindex för denna period blir härigenom entydigt.

Fram till den 1 juli 1976 var den allmänna pensionsåldern 67 år. PGI

beräknades då även för det år inkomsttagaren var 65 år. Vidare har

personer födda år 1927 eller tidigare enligt övergångsbestämmelser

kunnat intjäna pensionsrätt under 65-årsåret även efter den 1 juli 1976.

Det sista år som pensionsrätt har kunnat fastställas avseende inkomster

intjänade av personer som är 65 år var år 1992 då de som är födda år

1927 blev 65 år. Frågan uppkommer därmed om inkomster som tjänats

in av personer under det år de fyllt 65 år skall vara med i beräkningen av

indexserien under åren 1960 1998. Effekten på inkomstindex av att ta

med inkomster uppburna av sådana personer under perioden 1960 1998

är mycket liten, uppskattningsvis 2 promille. I lagrådsremissen

föreslogs av förenklingsskäl att den pensionsgrundande inkomst som

finns registrerad skall ligga till grund för beräkningen av

inkomstindextal 1960 1998. Regeringen angav dock att frågan om att

inkludera pensionsgrundande inkomster som tjänats in av personer som

fyllt 65 år i inkomstmåttet åren 1960 1998 skulle kunna komma att

omprövas inför fastställandet av inkomstindex åren 1960 1998. I den

fortsatta beredningen har regeringen bedömt att övervägande skäl talar

för att inkomster som tjänats in av personer det år de fyllde 65 år skall

uteslutas ur inkomstmåttet vid beräkningen av inkomstindex för åren

1960 1998. Regeringen föreslår därför att endast personer mellan 16

64 år skall ingå i inkomstmåttet nämnda period. Det huvudsakliga skälet

härför är att förändringen medför en större överensstämmelse mellan

inkomstmåttets definition i de två olika perioderna. Vidare har det visat

sig administrativt enkelt att utesluta dessa inkomster och personer ur

inkomstmåttet.

Regeringen föreslår att de angivna inkomsterna beräknas på så sätt att

de tillgodoräknade pensionspoängen, med tillägg av en poäng, multi-

pliceras med det vid årets ingång gällande basbeloppet. Genom tillägget

av ett basbelopp återförs det avdrag som gjorts då pensionspoängen

fastställdes.

I Riksförsäkringsverkets pensionspoängregister har inkomstuppgifter

för personer som avlidit före år 1976 och personer som har avlidit och

som var födda före år 1910 rensats bort. Riksförsäkringsverkets har

dock ett pensionspoängstatistikregister, som omfattar alla försäkrade

födda den 5:e, 15:e eller 25:e i varje månad. I detta register finns in-

komstuppgifter som avser avlidna personer kvar. Av bl.a. denna

anledning föreslår regeringen att inkomstindex för förfluten tid skall

grunda sig på pensionspoänstatistikregistret. Registret omfattar ca 10 %

av den aktuella populationen och utgör därmed ett tillräckligt stort urval

för att ge en statistiskt säker återspegling av utvecklingen av det valda

inkomstmåttet.

Så som vissa remissinstanser påpekat är det möjligt att förenkla

beräkning av inkomstindex för åren 1960 1998. T.ex. skulle upp-

delningen i en realkomponent och en priskomponent kunna undvaras

utan någon negativ effekt för omräkningen av utgående pensioner. Det

finns inte heller någon direkt anledning till att inkomstindex skall

utformas som ett treårigt glidande medelvärde för de år när

inkomstindex inte kommer att användas för omräkning av utgående

pensioner. Syftet med att genomgående använda samma huvudsakliga

konstruktion för beräkning av inkomstindex är istället att minimera de

justeringar som behöver göras vid övergången från förfluten tid till

löpande beräkning av inkomstindex. Det är enligt regeringens

bedömning av betydligt större vikt att så långt det är möjlig minska

behovet av sådana justeringar än att förenkla indexet för perioden 1960

1998.

Förslaget att inkomstindex skall beräknas som ett treårigt glidande

medelvärde även för förfluten tid innebär att särskilda regler måste

skapas för att starta beräkningen eftersom början av serien inte kan be-

räknas som ett treårsgenomsnitt. Detta är en följd av att det saknas

uppgifter om pensionsgrundande inkomster före år 1960, det år ATP-

systemet trädde i funktion. Inkomstindex för år 1960 utgör startåret för

indexserien. Inkomstindex för åren 1960 1998 skall beräknas med

beaktande av att inkomstindexför år 1999 föreslås vara 100,00.

Inkomstindex för år 1961 föreslås beräknas genom att inkomstindex för

1960 multipliceras med den procentuella förändringen i inkomstmåttet

mellan år 1960 och år 1961. Inkomstindex för år 1962 föreslås

beräknas genom att multiplicera inkomstindex för år 1961 med

förändringen i inkomstmåttet mellan år 1960 och år 1961, dvs. samma

förändring som används för att beräkna inkomstindex för år 1961.

Inkomstindex för år 1963 föreslås beräknas genom att inkomstindex för

år 1962 multipliceras med den genomsnittliga förändringen i

inkomstmåttet mellan år 1960 och 1962. Vid beräkningen av inkomst-

index för åren 1960 1963 föreslås att någon särskild hänsyn till in-

flationen inte tas. Inkomstindex för dessa år föreslås beräknas som rent

nominella förändringar i inkomstmåttet. På grund av att det saknas

relevanta inkomstuppgifter för år före år 1960 och eftersom

inkomstindexet skall spegla medelvärdet av den treåriga glidande

procentuella förändringen i inkomstmåttet kommer vissa år i början av

indexserien att väga särskilt tungt, eftersom inkomstindex då naturligen

inte kan spegla en treårig period. Genom att starta beräkningen av det

treåriga glidande medelvärdet åren 1960 till 1963, när

pensionsbehållningen i det reformerade systemet är som minst, mini-

meras de ekonomiska effekterna av att vissa år i början av indexserien

kommer att väga särskilt tungt.

Inkomstindex för år 1964 är det första som beräknas som den

genomsnittliga förändringen i inkomstmåttet under tre år, nämligen åren

1960 1963. Fr.o.m. inkomstindex för år 1964 föreslås även

förändringar i det allmänna prisläget beaktas på samma sätt som föreslås

ske för inkomstindex avseende år fr.o.m. år 1999.

16.5 Justering för förändrat inkomstmått mellan år 1998 och

år 1999

Regeringens förslag: Den föreslagna förändringen av

inkomstmåttet från år 1998 till år 1999 skall beaktas vid beräkningen

av inkomstindex. Detta skall ske genom att genomsnittsinkomsten

för jämförelseåren 1996, 1997 respektive 1998 vid beräkningen av

inkomstindex för åren 2000, 2001 och 2002 multipliceras med

kvoten mellan genomsnittsinkomsten år 1999 beräknad enligt det

inkomstmått som gäller fr.o.m. år 1999, dock utan avdrag för allmän

pensionsavgift, och genomsnittsinkomsten år 1999 beräknad enligt

det inkomstmått som gäller åren 1960 1998.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1997:67 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig över förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Inkomstmåttet för tiden t.o.m. år

1998 skiljer sig från det inkomstmått som skall gälla fr.o.m. år 1999.

Fr.o.m. år 1999 skall, till skillnad från år dessförinnan, inkomster över

intjänandetaket om 7,5 förhöjda prisbasbelopp (från år 2001

inkomstbasbelopp) och förtidspensioner ingå i inkomstmåttet. Vidare

ingår inte inkomster under ett prisbasbelopp i inkomstmåttet för

inkomstindex åren 1960 1998, fr.o.m. inkomstindex för år 1999

kommer även inkomster från 24 % upp till ett prisbasbelopp att ingå i

inkomstmåttet. Dessa tre förändringar medför att inkomstmåttet för år

före år 1999 inte är jämförbart med inkomstmåttet fr.o.m. år 1999.

Detta bör beaktas vid beräkningen av inkomstindexet för åren 2000,

2001 och 2002.

Genom att beräkna inkomstmåttet år 1999 enligt både den definition

som föreslagits för år fr.o.m. 1999 och för åren 1960 1998 kan

effekten av den förändrade inkomstdefinitionen fastställas. Genom att

dela det inkomstmått som erhålls med den definition som föreslås gälla

fr.o.m. år 1999, dock utan avdrag för allmän pensionsavgift, med det

inkomstmått som föreslås gälla under åren 1960 1998 erhålls en kvot,

en justeringskvot. Att inkomster över intjänandetaket och att

förtidspensionsinkomster tillkommer i inkomstdefinitionen innebär att

genomsnittsinkomsten enligt definitionen som föreslås gälla för

inkomstindex fr.o.m år 1999 kommer att tendera till att överstiga

genomsnittsinkomsten enligt den tidigare definitionen. Att inkomster

från 24 % av prisbasbeloppet upp till ett prisbasbelopp tillkommer i

inkomstmåttet innebär att fler personer med mycket låga inkomster

kommer att ingå i inkomstmåttet. Detta medför att den nya

genomsnittsinkomsten kommer att tendera till att understiga

genomsnittsinkomsten enligt definitionen för inkomstindex åren 1960

1998. Huruvida justeringskvoten blir större eller mindre än ett beror på

vilken av dessa två motverkande faktorer som har störst effekt. För att

genomsnittsinkomsterna skall vara jämförbara skall, vid beräkningen av

inkomstindex för år 2000, genomsnittsinkomsten år 1996 i beräkningen

ökas eller minskas genom att multipliceras med justeringskvoten.

Genom att multiplicera genomsnittsinkomsten år 1996 med justerings-

kvoten blir genomsnittsinkomsten år 1996 jämförbar med genomsnitts-

inkomsten år 1999 (som beräknas med det nya inkomstmåttet). Genom

att på detta sätt justera genomsnittsinkomsten (jämförelseinkomsten)

kan inkomstindexet sedan beräknas på det sätt som angivits i avsnitt 16.3

Genom att vid beräkningen av inkomstindex för åren 2001 och 2002 på

samma sätt justera den beräknade genomsnittsinkomsten för jäm-

förelseåren 1997 respektive 1998 erhålls ett korrekt inkomstindex även

för dessa år. Förändringen av inkomstmåttet mellan år 1998 och år 1999

påverkar inte inkomstindex för år 2003 och därefter. Detta beror på att i

beräkningen av inkomstindex för år 2003 utgörs jämförelseåret (år t-4)

av genomsnittsinkomsten år 1999, som beräknats enligt det nya

inkomstmåttet.

Den här beskrivna metoden bör även användas vid framtida tillfällen då

regelförändringar medför att inkomstmåtten mellan två år inte är

jämförbara. Sådana eventuella framtida justeringar av inkomstindex bör

beslutas av riksdagen.

17 Omräkning av pensionsrätt för

inkomstpension

17.1 Inledning

Som föreslagits i tidigare avsnitt skall normalt individens intjänade pen-

sionsrätt för inkomstpension motsvara 16 % av pensionsunderlaget och

pensionsrätt för premiepension 2,5 % av samma underlag. På grund av

tjugondelsinfasningen kommer att gälla andra procentsatser för mellan-

generationen. I vissa fall, när det s.k. förvärvsvillkoret inte är uppfyllt,

skall enbart pensionsrätt för inkomstpension tillgodoräknas, vilket i

sådana fall skall ske med 18,5 % av pensionsunderlaget. För tid före år

1999 tillgodoräknas pensionsrätt i princip på grundval av registrerad

ATP-poäng. Pensionsrätt för inkomstpension tillgodoräknas därvid

fr.o.m. år 1960 och pensionsrätt för premiepension, motsvarande 2 pro-

centenheter av sammanlagda 18,5 %, fr.o.m. år 1995.

Den ackumulerade pensionsrätten för inkomstpension utgör

individens pensionsbehållning. I regel förflyter lång tid från det att

pensionsrätt tjänas in fram till dess pensionen faller ut. Värdet av

intjänad pensionsrätt behöver därför räknas om för att hänsyn skall

kunna tas till förändringar i den allmänna pris- och inkomstnivån. Årlig

omräkning av pensionsbehållningen föreslås göras med förändringen i

inkomstindex, vars konstruktion beskrivits i avsnitt 16.

Som ett skäl för reformen angavs i princippropositionen att ålders-

pensionssystemet bör ges en mer försäkringsmässig karaktär och utgöra

ett från andra socialförsäkringar avskilt system. Detta innebär bl.a. att

pensionsbehållningen för inkomstpension registrerad för personer som

avlider (s.k. arvsvinster) bör fördelas på övriga i försäkringskollektivet

och läggas till deras pensionsbehållning. Vidare bör i ett avskilt ålders-

pensionssystem kostnaderna för att administrera detta reducera värdet av

förmånerna.

I avsnitten 17.2 och 17.3 beskrivs principen för tilldelning av arvs-

vinster under förvärvsaktiv tid respektive omräkning av pensionsbehåll-

ningen med inkomstindex. Finansieringen av pensionssystemets förvalt-

ningskostnader behandlas i avsnitt 17.4

I avsnitt 17.5 beskrivs sammanfattningsvis principerna och ordnings-

följden för de omräkningar av den enskildes pensionsbehållning som

enligt regeringens förslag skall ske per varje årsskifte. I de fall individen

har tagit ut pension eller återkallat ett pensionsuttag under kalenderåret

måste i de flesta fall tilldelningen av arvsvinster och indexomräkningen

vid årskiftet ske enligt särskilda rutiner. Dessa beskrivs i avsnitt 18.5.

17.2 Tilldelning av arvsvinster under förvärvsaktiv tid

Regeringens förslag: Pensionsbehållningar efter personer som har

avlidit (arvsvinster) skall fördelas bland kvarlevande i samma ålder

som de avlidna. Vad beträffar pensionsberättigad som inte har tagit ut

hel ålderspension skall arvsvinsttilldelning ske genom årlig upp-

räkning av pensionsbehållningen med en arvsvinstfaktor.

För personer som avlidit före det år de skulle ha fyllt 60 år skall

arvsvinstfaktorerna bestämmas av de avlidnas faktiska pensions-

behållningar. Vad gäller personer som avlidit senare skall

beräkningen av arvsvinstfaktorerna baseras på livslängdsstatistik för

befolkningen.

Arvsvinsttilldelning skall göras efter personer som avlider år 1999

och senare.

Arvsvinstfaktorerna skall fastställas av regeringen eller den myn-

dighet regeringen bestämmer. De skall vara lika för kvinnor och män.

Promemoriornas förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag vad gäller principen för arvsvinsttilldelning.

Beträffande arvsvinster efter personer som avlidit före 60 års ålder

föreslogs dock att tilldelningen skulle göras genom att ett belopp lades

till pensionsbehållningen i stället för att denna räknades upp med en

arvsvinstfaktor. Enligt Ds 1995:41 skulle vidare arvsvinster tilldelas

även avseende tid före år 1999. I Ds 1997:67 föreslogs att arvsvinster

för sådan tid skulle slopas.

Remissinstanserna: Pensionärernas riksorganisation (PRO) har

inget att erinra mot förslaget. I sitt yttrande över Ds 1997:67 anför dock

PRO, i likhet med Svenska Kommunalpensionärers förbund, att

arvsvinster för tid fr.o.m. år 1999 ur rättvisesynpunkt bör fördelas till

hela kollektivet och inte enbart till dem som är i samma ålder som den

avlidne. Sveriges akademikers centralorganisation (SACO) och

Landsorganisationen i Sverige (LO) tillstyrker förslaget. LO ser det

som en fördel att den föreslagna metoden i förhållande till

princippropositionens förslag, enligt vilket arvsvinsterna skulle ingå i

beräkningen av delningstalet, gynnar den som börjat förvärvsarbeta tidigt

i livet.

Försäkringskasseförbundet och Riksförsäkringsverket (RFV)

förordar det som förslagits i princippropositionen med all

arvsvinstberäkning inkluderad i beräkningen av delningstalet. Skillnaden

mellan löpande fördelning och fördelning genom schablon anser RFV

vara begränsad och de eventuella fördelar förslaget har överväger inte

dess nackdelar i form av ökade administrationskostnader och

informationsproblem. Även Länsrätten i Stockholms län ifrågasätter

reglernas komplicerade utformning. Vänsterpartiets kvinnopolitiska

utskott och Jämställdhetsarbetares förening anser att den jämfört med

princippropositionen ändrade principen för arvsvinsttilldelning

missgynnar kvinnor. Konjunkturinstitutet saknar kalkyler över hur

mycket den föreslagna ändringen av arvsvinstberäkningen under

förvärvsaktiv tid betyder för olika individer. Institutet ifrågasätter också

det principiellt riktiga i att fördela arvsvinsterna på föreslaget vis.

Finansinspektionen förordar, bl.a. av administrativa skäl, att

arvsvinstfaktorerna för dem som är yngre än 60 år skall bestämmas på

samma sätt som för äldre personer, dvs. baseras på livslängdsstatistik.

Sveriges Försäkringsförbund anser att arvsvinster skall behandlas på

samma sätt under förvärvsaktiv tid och utbetalningstid och menar att den

föreslagna tilldelningen av faktiska arvsvinster per kohort under

förvärvsaktiv tid skall tillämpas även under tid då pension uppbärs.

Problemet med eftersläpning i rapporteringen kan enligt förbundet lösas

genom att beakta inträffade dödsfall per år räknat per halvårsskifte i

stället för per årsskifte. Försäkringsanställdas Förbund menar att

förslaget är bra, men att det inte skall göras någon proportionell

fördelning av arvsvinster i förhållande till pensionsbehållningen utan att

arvsvinsten bör fördelas lika mellan de försäkrade i respektive årskull.

Remissinstansernas synpunkter beträffande förslaget i Ds 1997:67

har behandlats i avsnitt 6.2.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de av riksdagen antagna rikt-

linjerna för pensionsreformen skall den inkomstgrundade ålderspen-

sionen utgöra ett självständigt system. De intäkter av ålderspensions-

avgiften som förs till fördelningssystemet används för att finansiera

löpande utbetalningar av inkomstgrundad ålderspension. Tillfälliga över-

och underskott inom fördelningssystemet skall balanseras med en buf-

fertfond. För dem som avlider före pensioneringen kommer emellertid

intjänade pensionsrätter aldrig att ge upphov till någon utgående pension.

Om motsvarande pensionsavgifter skulle tillfalla buffertfonden utan

någon ytterligare åtgärd skulle på sikt, om de demografiska förhållan-

dena är stabila, ett överskott så småningom uppstå inom ålderspensions-

systemet allteftersom avlidnas pensionsavgifter ackumuleras inom sys-

temet. För att ett sådant förhållande inte skall uppstå bör de avlidnas

pensionsbehållningar tillfalla resten av försäkringskollektivet. Pen-

sionsbehållningar efter avlidna i förvärvsaktiva åldrar som tilldelas de

kvarlevande benämns här arvsvinster. Inom fördelningssystemet skall

således normalt sett ske en tilldelning av arvsvinster under den för-

värvsaktiva tiden.

Som kommer att beskrivas mer i detalj i avsnitt 18 föreslås att den

årliga inkomstpensionen, dvs. ålderspension från fördelningssystemet,

skall beräknas på så sätt att pensionsbehållningen delas med ett visst tal,

delningstalet. Delningstalet skall bestämmas bl.a. med hänsyn till

återstående medellivslängd vid pensioneringen, dvs. genomsnittligt antal

år som ålderspension kan förväntas utgå. Enligt princippropositionen var

vidare tanken att även dödligheten under förvärvsåren skulle beaktas i

delningstalet så att arvsvinster uppkomna under individens förvärvsaktiva

tid (dvs. pensionsbehållningar efter avlidna i samma årsklass)

schablonmässigt skulle inkluderas i delningstalet.

Om arvsvinsterna läggs in i delningstalet, kommer alla inom en födel-

seårgång att tillgodoräknas samma procentuella uppräkning av sin pen-

sionsbehållning vid pensioneringstidpunkten oberoende av livsin-

komstmönster. En arvsvinsttilldelning som inkluderas i delningstalet tar

således ingen hänsyn till när under livet individen har förvärvat sina

inkomster, eftersom en sådan tilldelning bygger på ett schablon-

antagande att inkomsterna för alla är jämnt fördelade över den för-

värvsaktiva tiden.

Vid en löpande årlig tilldelning av arvsvinster får däremot individens

livsinkomstmönster genomslag och påverkar storleken av de samlade

arvsvinster som successivt fram till pensioneringstidpunkten kommer

att räknas individen till godo. Den som börjat förvärvsarbeta tidigt i livet

kommer sammantaget att få en större procentuell uppräkning av sin pen-

sionsbehållning än den som börjar arbeta senare i livet. En årlig tilldel-

ning av arvsvinster tar således hänsyn till individernas livsinkomst-

mönster till skillnad från vad som blir fallet med en schablonmässig

arvsvinsttilldelning inkluderad i delningstalet. En metod med löpande

arvsvinsttilldelning under förvärvsaktiv ålder kan därför sägas ligga

närmare principerna för ett avgiftsbestämt system baserat på livsin-

komstprincipen. Regeringen föreslår därför att denna metod skall

tillämpas inom den reformerade ålderspensioneringens fördelnings-

system. Däremot bör enligt regeringens mening en sådan metod inte

användas för tid efter pensioneringen, dvs. beträffande den utgående

pensionen. Arvsvinster uppkomna efter pensioneringen bör såvitt avser

utgående pensionsförmån i stället inkluderas i ett delningstal, som inte

omräknas efter 65-årsåret. Därmed har individen vid pensioneringstid-

punkten större möjlighet att överblicka sin framtida ekonomiska situa-

tion. Vid partiellt pensionsuttag skall individens kvarvarande pensions-

behållning (dvs. den del som inte motsvaras av en utgående förmån) även

fortsättningsvis räknas om med såväl inkomstindex som arvsvinstfaktor.

Det finns flera tekniker att utforma en löpande tilldelning av arvsvins-

ter till pensionsbehållningen. En teknik är att beräkna förhållandet

mellan avlidnas och kvarlevandes pensionsbehållning i olika åldrar med

utgångspunkt i officiell livslängdsstatistik för befolkningen. Beräk-

ningen av arvsvinster under förvärvsaktiv tid skulle därmed baseras på

samma statistiska underlag som delningstalet. En annan teknik är att

fördela den sammanlagda faktiska pensionsbehållning, som ackumu-

lerats för de personer som avlider ett visst år, mellan de kvarlevande i

samma åldersgrupp. Med en sådan teknik kommer arvsvinsterna av

administrativa skäl att tilldelas med viss tidseftersläpning. En sådan

eftersläpning saknar dock praktisk betydelse när det gäller yngre perso-

ner som inte har rätt att lyfta ålderspension.

Generellt sett ger metoder som bygger på faktiska, i stället för beräk-

nade, uppgifter större säkerhet. Regeringen föreslår därför att det sist-

nämnda tillvägagångssättet tillämpas som huvudregel vad gäller tilldel-

ning av arvsvinster under den förvärvsaktiva tiden.

Dock föreslår vi att den förstnämnda metoden väljs vad gäller arvs-

vinster uppkomna fr.o.m. det år då den pensionsberättigade får rätt att

begära uttag av ålderpension, dvs. enligt de antagna riktlinjerna fr.o.m.

61 års ålder. I åldersgrupperna över 60 år finns både pensionsberättigade

som inte alls tagit ut ålderspension och sådana som helt eller delvis upp-

bär ålderspension. För dem som redan uppbär pension skall, enligt vad vi

föreslår i avsnitt 18, arvsvinsterna beaktas i delningstalet och på basis av

livslängdsstatistik för befolkningen. Om personer i åldrarna över 60 år

som inte uppbär pension skulle tilldelas faktisk pensionsbehållning efter

avlidna i samma ålder, skulle arvsvinsttilldelningen ske efter olika prin-

ciper inom samma födelseårgång beroende på om pension uppbärs eller

inte respektive till den del sådan pension uppbärs respektive inte

uppbärs. För att undvika att så sker, bör den tidigare nämnda alternativa

tekniken för löpande tilldelning av arvsvinster under förvärvsaktiv tid

väljas i högre åldrar, dvs. att pensionsbehållningen för kvarlevande räk-

nas upp med utgångspunkt i livslängdsstatistik i stället för faktiska

pensionsbehållningar bland dem som avlidit inom födelseårgången. Det

betyder att samma princip för arvsvinsttilldelning kommer att tillämpas

oavsett om personen i fråga uppbär pension eller inte.

Eftersom de arvsvinster som faktiskt uppstått ett visst år är kända först

en tid efter dödsfallsårets slut, är det vidare en fördel att växla metod

redan för det år då en individ fyller 60 år. Vid ingången av det år då

individen skall fylla 61 år och har rätt att lyfta pension har därmed

pensionsbehållningen såväl indexomräknats som tillgodoräknats

arvsvinster. För dem som lyfter pension från 61 år undviks sålunda en

eftersläpning avseende den del av pensionsutbetalningarna som

motsvarar tillgodoräknade arvsvinster för året före pensionsuttaget.

Arvsvinsttilldelningen före uttag av pension föreslås således ske efter

två olika metoder beroende på individens ålder vid dödsfallsårets slut.

Efter personer som avlidit före 60 års ålder tilldelas faktiskt uppkomna

arvsvinster, dvs. ackumulerad pensionsbehållning för dem som avlidit ett

visst år. I högre åldrar tillgodoräknas de kvarlevande som arvsvinst ett

beräknat belopp, dvs. pensionsbehållning för dem som statistiskt sett

beräknas ha avlidit ett visst år. Regeringen föreslår att arvsvinsttill-

delning såväl i yngre som i högre åldrar görs genom att räkna upp

pensionsbehållningen med en faktor, arvsvinstfaktor. Detta skiljer sig

från förslaget i Ds 1995:41, som i stället innebar att tilldelning i yngre

åldrar skulle ske genom att ett belopp lades till pensionsbehållningen.

Detta arvsvinstbelopp var i princip fast även om pensionsunderlaget i

efterhand skulle ändras på grund av t.ex. omtaxering. Då enligt regering-

ens förslag tilldelning i stället skall ske med användande av en uppräk-

ningsfaktor, innebär det att individens arvsvinsttilldelning kommer att

räknas om i sådana situationer.

De olika tillvägagångssätten för arvsvinsttilldelning beskrivs närmare i

det följande. På grund av eftersläpningen vad gäller den första metoden

kommer tilldelning enligt båda metoderna att göras i slutet av det år

individen fyller 60 år, eftersom fr.o.m. samma år arvsvinsttilldelning

skall ske enligt den alternativa, på livslängdsstatistik baserade, metoden.

Som behandlats i avsnitt 6.2 föreslår vi att arvsvinster av besparings-

skäl inte tilldelas efter personer som avlidit före år 1999. Det innebär

att första gången som pensionsbehållningar skall omräknas med

arvsvinstfaktorer är i slutet av år 1999. Vid detta tillfälle skall tilldelas

arvsvinster efter personer som avlidit det år de fyllt eller skulle fylla 60

år eller mer. Pensionsbehållningar för personer som under året fyllt

minst 60 år omräknas med arvsvinstfaktorer, som innebär tilldelning av

arvsvinster efter avlidna i samma åldrar (arvsvinstfaktorer baserad på

livslängdsstatistik). Arvsvinster efter personer i yngre åldrar som avlidit

under år 1999 kommer enligt förslaget tilldelas i slutet av år 2000. I

slutet av år 2000 kommer således alla registrerade pensionsbehållningar

att omräknas med arvsvinstfaktorer.

Vi föreslår att arvsvinstfaktorerna fastställs av regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer.

Teknik för tilldelning av arvsvinster efter personer som avlidit före det år

då de skulle ha fyllt 60 år

För tid före det kalenderår som individen fyller 60 år skall enligt rege-

ringens förslag de faktiskt uppkomna arvsvinsterna, dvs. pensions-

behållningarna för dem i en viss åldersgrupp som avlidit under året,

fördelas mellan de kvarlevande i samma åldersgrupp i förhållande till

vars och ens pensionsbehållning. Den enskilde skall således tillgodo-

räknas så stor andel av de avlidnas pensionsbehållning som hans eller

hennes pensionsbehållning utgör av samtliga kvarlevandes behållning.

Det betyder att arvsvinstfaktorn skall beräknas som summan av talet

ett och kvoten mellan summan av avlidnas pensionsbehållningar och

summan av kvarlevandes pensionsbehållningar. För tillgodoräknande av

arvsvinst skall den enskildes pensionsbehållning multipliceras med fak-

torn 1 + (summa avlidnas behållning) / (summa kvarlevandes behåll-

ning). Vidare bör följande gälla för beräkning av arvsvinstfaktorn.

Arvsvinstfaktorn avser avlidna i en viss födelseårgång under ett visst

år. Med kvarlevande avses de personer i samma födelseårgång som levde

vid utgången av det aktuella året (dödsfallsåret). I avlidnas pensions-

behållningar kan endast ingå pensionsrätter intjänade t.o.m. året före det

aktuella dödsfallsåret, eftersom pensionsrätt inte tillgodoräknas för

dödsfallsåret. Latenta pensionsrätter skall medräknas. Även kvarlevandes

pensionsbehållningar skall inkludera pensionsrätter intjänade t.o.m. året

före dödsfallsåret och latenta pensionsrätter. Avlidnas och kvarlevandes

behållningar skall ha räknats om med inkomstindex och

arvsvinstfaktorer t.o.m. samma tidpunkt.

Arvsvinstfaktorerna kan beräknas och fastställas först efter utgången

av aktuellt dödsfallsår då uppgifter om avlidna finns tillgängliga. Enligt

vårt förslag skall senare omtaxeringar m.m. inte påverka fastställda

arvsvinstfaktorer.

Eftersom pensionsrätt för inkomstpension inte skall fastställas för det

år då en person avlidit finns inga registrerade arvsvinster efter dem som

har avlidit före det år de skulle ha fyllt 17 år. Förslaget om arvsvinst-

fördelning enligt ovan berör således pensionsbehållning efter personer

som skulle ha varit lägst 17 och högst 59 år vid dödsfallsårets slut.

Teknik för tilldelning av arvsvinster efter personer som avlidit det år då de

fyllt eller skulle ha fyllt 60 år eller mer

Arvsvinster som uppkommer fr.o.m. det kalenderår individen fyller 60

år skall enligt regeringens förslag beräknas på ett annat sätt än

arvsvinster under tidigare år. Den procentuella uppräkningen av indivi-

dens pensionsbehållning, dvs. storleken av de avlidnas behållning i

förhållande till de kvarlevandes, bestäms i detta fall inte av faktiska

uppgifter utan med ledning av beräknade uppgifter. Beräkningen av

arvsvinstfaktorerna skall baseras på den officiella livslängdsstatistiken

för befolkningen.

Med utgångspunkt i livslängdsstatistiken skall det således uppskattas

hur stor andel av personer i en viss födelseårgång som avlider under det

år då de fyllt eller skulle ha fyllt 60 år, 61 år etc. De avlidna förutsätts

därvid ha pensionsbehållningar av genomsnittlig storlek. De avlidnas

pensionsbehållningar kommer då att utgöra samma andel av

födelseårgångens sammanlagda pensionsbehållning som antalet avlidna

personer utgör av samtliga i födelseårgången. Arvsvinstfaktorn utgör

förhållandet mellan totala antalet personer i en viss ålder och antalet

kvarlevande som är ett år äldre, dvs. antalet personer som fortfarande är

i livet ett år senare. Denna arvsvinstfaktor motsvarar den tidigare

beskrivna uppräkningsfaktorn för dem som är 59 år och yngre.

Arvsvinstfaktorns beräkning föreslås grundas på livslängdstabeller

avseende en femårsperiod enligt officiell statistik. Sådana livslängd-

stabeller framställs årligen av Statistiska centralbyrån. För det år då

individen fyller 60 år baseras arvsvinstfaktorn på senast kända

livslängdstabeller, dvs. livslängdstabeller för den femårsperiod under

vars sista år individen fyllde 59 år. Även arvsvinsttilldelning för de år

personen fyller 61 64 år baseras på samma tabell. Fr.o.m. det år då

personen fyller 65 år skall arvsvinstfaktorn grundas på livslängdstabeller

under vars sista år personen fyllde 63 år. Detta innebär t.ex. att

livslängdstabeller för åren 1995 1999 tas som utgångspunkt för

beräkning av arvsvinster under åren 2000 2004 för 1940 års födda (som

fyller 59 år 1999) och för arvsvinstberäkning fr.o.m. år 2001 för 1936

års födda (som fyller 63 år 1999).

Livslängdsstatistik tas fram separat för män och kvinnor. Enligt sta-

tistiken lever kvinnor längre än män. Liksom inom nuvarande regel-

system skall emellertid ålderspension beräknas på lika villkor för män

och kvinnor. Samma arvsvinstfaktor skall därför enligt vårt förslag

tillämpas för män och kvinnor. För beräkning av arvsvinstfaktorer bör

således tas fram en för män och kvinnor gemensam livslängdstabell ur

vilken kan utläsas antalet kvarlevande personer i olika åldrar av 100 000

födda. Detta kan ske genom "hopviktning" av antal kvarlevande män och

kvinnor, där andelen födda pojkar respektive flickor används som vikter.

Det avsedda tillvägagångssättet beskrivs i tablå 17.1.

Tablå 17.1 Framtagning av en gemensam livslängdstabell för män och

kvinnor

lm(x)

= antalet kvarlevande män i ålder x av 100 000 födda enligt den officiella

 statistikens livslängdstabeller för en femårsperiod

lk(x)

= motsvarande uppgift för kvinnor

fm

= andel födda pojkar

fk

= 1-fm , dvs. andel födda flickor

Lx

= andel kvarlevande män och kvinnor av 100 000 födda barn

Lx

= fm*lm(x)+fk*lk(x) , där x = 0,1,2, osv.

Lx där x är t.ex. 60,5 år beräknas som medelvärdet av L60 och L61,

L60,5 = (L60 + L61 )/2

Personer som t.ex. fyller 60 år under ett visst kalenderår bör antas

vara i genomsnitt 59,5 år vid årets början och 60,5 år vid årets slut.

Arvsvinstfaktorn för dem som fyllde 60 år under kalenderåret motsvarar

då kvoten mellan antalet 59,5-åringar och 60,5-åringar. Om med L59,5

betecknas antalet kvarlevande i åldern 59,5 år (beräknat enligt beskriv-

ningen i tablå 17.1) blir arvsvinstfaktorn för dem som fyllde 60 år under

året kvoten L59,5/L60,5. Produkten av arvsvinstfaktorn och pensionsbe-

hållningen intjänad vid årets början utgör pensionsbehållningen inkl.

arvsvinster uppkomna under det år då den pensionsberättigade fyllde 60

år.

För vart år bör fastställas arvsvinstfaktorer beräknade utifrån senast

tillgängliga livslängdsstatistik.

Om pensionsbehållningen förändrats under året föreslås tilldelningen

av arvsvinster ske efter särskilda rutiner, vilka beskrivs i avsnitt 18.5.

17.3 Årlig omräkning av pensionsbehållning med

inkomstindex

Regeringens förslag: Den för inkomstpension registrerade

pensionsbehållningen skall årligen räknas om med den relativa

förändringen i inkomstindex. Sådan omräkning skall göras även för

tid före år 1999.

Promemoriornas förslag: Förslaget i Ds 1995: 41 stämmer

överens med regeringens förslag. Därutöver föreslogs i Ds 1995:41 att

fastställd pensionsrätt för intjänandeåret skulle räknas om med en faktor

motsvarande ett halvt års indexomräkning. I Ds 1997: 67 föreslogs att

halvårsomräkningen skulle slopas.

Remissinstanserna: Vad gäller förslaget i Ds 1995:41 har

synpunkter framförts på utformningen av index, vilka redovisats i avsnitt

16, men inte på indexomräkningen som sådan. Remissinstansernas

synpunkter på förslaget att slopa indexomräkningen för intjänandeåret

har redovisats i avsnitt 6.2.

Skälen för regeringens förslag: Enligt antagna riktlinjer skall

indexeringen av pensionsrätterna i det reformerade systemet kopplas till

den allmänna inkomstutvecklingen i stället för till prisutvecklingen.

Härmed uppnås större följsamhet till samhällsekonomin och intjänade

pensionsrätter behåller sitt värde relativt den allmänna inkomstnivån. En

sådan koppling uppnås genom att utvecklingen av fastställda

pensionsrätter knyts till utvecklingen av inkomstindex. Hur

inkomstindex föreslås konstrueras har redovisats i avsnitt 16.

Omräkning av pensionsbehållningen med förändringen i inkomstindex

föreslår vi skall ske per varje årsskifte. I Ds 1995:41 föreslogs att

omräkning skulle göras även för intjänandeåret med en faktor

motsvarande ett halvt års indexomräkning. Som föreslagits i avsnitt 6

skall dock ingen sådan indexomräkning göras för intjänandeåret. Värdet

av pensionsrätt intjänad år t skall därmed enligt vårt förslag omräknas

med index första gången i slutet av år t+1.

Exempel: Pensionsbehållningen vid årsskiftet 2000 2001 innefattar

pensionsrätter intjänade t.o.m. år 1999 (eftersom pensionsrätt intjänad

under år 2000 ännu inte är känd). Denna pensionsbehållning multipli-

ceras med kvoten mellan inkomstindex för år 2001 och inkomstindex

för år 2000.

Omräkning med inkomstindex för förfluten tid, dvs. för tid före år

1999, skall göras på motsvarande sätt. Det innebär att pensionsrätter

intjänade år 1960 multipliceras med kvoten mellan inkomstindex för år

1962 och år 1961, pensionsrätter intjänade år 1960 och år 1961

multipliceras med kvoten mellan inkomstindex för år 1963 och år 1962,

osv. I pensionsbehållningen, som omräknas per ett årsskifte, skall även

inräknas de arvsvinster som tilldelats t.o.m. samma årsskifte.

Om pensionsbehållningen förändrats under året, genom t.ex. uttag av

inkomstpension, bör omräkningen per efterföljande årsskifte göras

månadsvis. Detta behandlas i avsnitt 18.5.

17.4 Finansiering av pensionssystemets

förvaltningskostnader

Regeringens förslag: Kostnaderna för förvaltningen av ålderspen-

sionssystemets fördelningsdel skall täckas inom ramen för de

avgifter som tas ut för att finansiera systemet.

Förvaltningskostnaderna skall belasta AP-fonden och skall för år

2001 till 60 % täckas genom en minskning av

pensionsbehållningarna. Andelen som skall täckas genom en sådan

minskning skall efter år 2001 öka med 2 procentenheter per år fram

till år 2021.

En s.k. förvaltningskostnadsfaktor skall ligga till grund för den

nedjustering av pensionsbehållningarna som görs för att täcka förvalt-

ningskostnader. Förvaltningskostnadsfaktorn skall årligen fastställas

av regeringen eller av den myndighet regeringen bestämmer.

Promemorians förslag: I Ds 1995:41 föreslogs att kostnaderna för

att administrera ATP och reformerad inkomstgrundad ålderspension från

fördelningssystemet skulle finansieras genom att det samlade

pensionsåtagandet i det reformerade systemet årligen minskas med

dessa kostnader. Detta föreslogs ske genom att pensionsbehållningarna,

vid den årliga omräkningen med hänsyn till förändringar i inkomstindex

och arvsvinster, även räknades om med hänsyn till förvalt-

ningskostnaderna.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna kommenterar direkt

förslaget till finansiering av administrationskostnaderna i Ds 1995:41.

Pensionärernas riksorganisation (PRO) har dock inget att erinra mot

förslaget. 1-3 Fondstyrelserna (AP-fonden) anför att det finns skäl att

se över nuvarande beräkningsmetoder för förvaltningskostnaderna, innan

de nya reglerna börjar användas eftersom kostnaderna direkt kommer att

påverka pensionerna. Tjänstemännens Centralorganisation (TCO)

noterar som en nackdel att det reformerade pensionssystemet synes bli

dyrare och krångligare att administrera än ATP-systemet, något som på

sikt reducerar pensionsnivån. Riksskatteverket (RSV) framhåller att en

rimlig kostnadsnivå avseende administrationen av avgiftsuttaget bl.a.

förutsätter att arbetsgivaravgifterna även fortsättningsvis kan inkasseras

inom ramen för den samlade skatte- och avgiftsuppbörden. Skulle mer

komplicerade system för uppbörd av arbetsgivaravgifterna komma att

införas kan enligt RSV betydande kostnadsökningar uppkomma. RSV

förutsätter vidare att den föreslagna registreringen av pensionsrätt som

inte motsvaras av avgiftsinkomster inte ankommer på skatte-

förvaltningen.

Skälen för regeringens förslag: Enligt reglerna för ATP-systemet

skall tilläggspensionsavgiften vara så avvägd att den i förening med andra

tillgängliga medel finansierar bl.a. förvaltningskostnader. Kostnaderna

för förvaltningen av det reformerade inkomstrelaterade ålders-

pensionssystemet bör i likhet med dagens system täckas av de avgifter

som tas ut för att finansiera systemet varför regeringen föreslår att

förvaltningskostnaderna årligen skall finansieras med medel ur AP-

fonden.

I Ds 1995:41 föreslogs att förvaltningskostnaderna i sin helhet redan

år 2000 skulle täckas av en minskning av pensionsbehållningarna. Detta

skulle ha inneburit att vissa kohorter i mellangenerationen och senare

födda årskullar skulle ha fått betala en större andel av förvaltningskost-

naderna än äldre personer i mellangenerationen. Denna effekt av försla-

get i Ds 1995:41 beror bl.a. på att summan av pensionsbehållningar för

inkomstpension under infasningen av systemet kommer att vara

betydligt lägre än i fullfunktionsstadiet. Att pensionsbehållningen i

inledningsskedet av systemet är lägre än i fullfunktion är i huvudsak en

följd av att mellangenerationen, dvs. årskullar födda 1938 1953,

föreslås tjäna in reformerad pensionsrätt med tjugondelar, se avsnitt

28.1. Den lägre totala pensionsbehållningen i systemet medför att

kvoten mellan förvaltningskostnaderna och pensionsbehållningen

inledningsvis kommer att vara förhållandevis stor. Detta skulle i sin tur

inledningsvis kräva, relativt sett, stora justeringar av

pensionsbehållningarna för att täcka förvaltningskostnader på det sätt

som föreslogs i promemorian. Den genom avdraget för förvaltnings-

kostnader relativt sett stora procentuella minskningen av

pensionsbehållningarna de första åren efter systemets ikraftträdande

skulle dessutom göras på underlag som vanligen skulle vara större för

yngre personer än äldre. Även detta beroende på att äldre personer

genom föreslagen tjugondelsberäkning tjänar in en mindre andel av sin

pensionsrätt enligt de reformerade reglerna än vad yngre gör.

Det är av flera skäl svårt att fastställa storleken av den kostnadsöver-

vältring som skulle bli följden med förslaget i Ds 1995:41. Över-

vältringens storlek är bl.a. beroende på hur stora kostnaderna för att

administrera ATP-beräknad ålderspension kommer att vara. Denna kost-

nad är svår att särskilja från kostnaderna för att förvalta inkomstpensio-

nen och kommer dessutom att år från år sjunka allteftersom det

reformerade systemets fasas in.

För att minska övervältring av kostnader från äldre årsgrupper till

yngre föreslår regeringen att förvaltningskostnaderna skall täckas

genom en minskning av pensionsbehållningarna på det sätt som

föreslogs i Ds 1995:41 men att detta, år 2001, endast skall avse 60 % av

nämnda kostnader. Resterande 40 % föreslås inte påverka pensions-

behållningarna. Regeringen föreslår att denna del av kostnaderna på

samma sätt som förvaltningskostnaderna inom ATP-systemet

finansieras över buffertfonden (AP-fonden) utan något motsvarande

avdrag från pensionsbehållningarna. Andelen av förvaltningskostnaderna

som skall täckas genom en nedjustering av pensionsbehållningarna

föreslås efter år 2001 öka med två procentenheter per år. Med förslaget

kommer 100 % av förvaltningskostnaden fr.o.m. år 2021 att täckas

genom att pensionsbehållningarna nedjusteras. Detta anser vi ger en

rimlig infasning av den kostnad som omräkningen av

pensionsbehållningarna med hänsyn till förvaltningskostnader innebär

för de försäkrade. Regeringen föreslår vidare att

förvaltningskostnaderna, i enlighet med vad som idag gäller för ATP-

systemet, beräknas av Riksförsäkringsverket. Dessa kostnadsberäkningar

skall även i fortsättningen granskas och godkännas av Riksrevisions-

verket.

Minskningen av pensionsbehållningarna till följd av förvaltningskost-

nader, föreslås ske genom att pensionsbehållningarna räknas om med en

s.k. förvaltningskostnadsfaktor. Denna faktor bör i princip beräknas som

talet ett minskat med kvoten av fördelningssystemets budgeterade för-

valtningskostnader det år faktorn avser och summan av alla pensions-

behållningar. Faktorn kommer därmed alltid att vara ett tal mindre än ett.

Vid beräkningen av förvaltningskostnadsfaktorn bör den budgeterade

förvaltningskostnaden justeras med hänsyn till eventuella avvikelser

mellan avsättningen för den budgeterade förvaltningskostnaden och den

faktiska förvaltningskostnaden året före det år faktorn avser. Den

försäkrades pensionsbehållning multipliceras med förvaltningskostnads-

faktorn enligt vad som framgår av tablå 17.2. Metoden innebär att för-

valtningskostnaderna tas ut årligen av de försäkrade så länge de deltar

som förvärvsaktiva i systemet. Den försäkrades betalning av för-

valtningskostnaden verkställs, genom minskningen av pensionsbehåll-

ningen, först i samband med att pensionen börjar utbetalas. Som nämns i

avsnitt 31.2 bör den justering som görs med hänsyn till förvaltnings-

kostnader redovisas i det årliga pensionsbeskedet.

Enligt preliminära och osäkra bedömningar av förvaltningskostnader

m.m. kan det i fullfunktionsstadiet bli fråga om en årlig nedjustering av

pensionsbehållningarna med knappt 0,02 %. Enligt dessa preliminära

beräkningar kan justeringen av pensionsbehållningarna i fullfunktions-

stadiet innebära en minskning av pensionen med omkring 0,7 % i för-

hållande till en situation utan justering.

Tablå. 17.2 Justering av pensionsbehållningen med förvaltningskostnads-

faktorn

AFt

= 1- [(Bt - Ct-1 + Ft-1)/j PBt-2

där

Bt

= budgeterade förvaltningsskostnader år t

Ct-1

= j PBt-2 * 1-AFt-1) det belopp varmed pensionsbehållningen

minskats vid omräkningen år t-1

Ft-1

= faktiska förvaltningskostnader år t-1

j PBt-2

= summa pensionsbehållningar intjänade t.o.m. år t-2

Vid omräkning inför år t+1, justeras pensionsbehållningarna enligt följande:

PBjust

= PBt-1*AFt

där,

PBt-1

= individens utgående pensionsbehållning år t vad avser pensionsrätt

intjänad t.o.m. år t-1

PBjust

= individens ingående pensionsbehållning år t + 1 vad avser pensionsrätt

intjänad t.o.m. år t-1

I tablån har bortsetts från arvsvinsttilldelning och indexering för år t.

I Ds 1995:41 föreslogs att eventuella skillnader som av olika orsaker

kan uppkomma mellan de ålderspensionsavgifter som inflyter och den

pensionsrätt som fastställs bör registreras i särskild ordning. I det fall

saldot av dessa avvikelser skulle tendera till ett stort underskott eller ett

stort överskott angavs att detta borde tillgodoräknas, respektive belasta,

kollektivet av försäkrade. Detta ansågs lämpligen kunna ske genom att

det från fördelningssystemets förvaltningskostnad ett givet år görs ett

avdrag för ett uppkommet överskott respektive görs ett tillägg till för-

valtningskostnaden i det fall saldot är negativt. Några sådana bestäm-

melser föreslår regeringen inte. Eventuella avvikelser mellan fastställd

pensionsrätt och influtna avgiftsmedel bör i och för sig bevakas av

berörda myndigheter så att en uppfattning om avvikelserna omfattning

erhålls. Innebörden av vårt förslag överensstämmer dock med förslaget i

Ds 1995:41 såtillvida att såväl positiva som negativa avvikelser mellan

influtna avgifter och fastställd pensionsrätt kommer att tillföras, respek-

tive belasta, fördelningssystemet. Sådana avvikelser kommer därmed

som förslaget till reformerade regler utformats att påverka buffert-

fondens storlek och beaktas vid beräkningen av fördelningssystemets

ekonomiska ställning. Principer för en sådan beräkning har översiktligt

beskrivits i avsnitt 16.

I och med att vårt förslag vad gäller förvaltningskostnaderna för

fördelningssystemet innebär att det under perioden fr.o.m. 2001 t.o.m.

2020 skall göras uttag ur buffertfonden (AP-fonden) utan att mot-

svarande minskning av pensionsåtagandet görs fullt ut, försvagas fördel-

ningssystemets ekonomiska ställning något. Därmed sker en marginell

ökning av risken för att den s.k. bromsen, som beskrivits i avsnitt 16,

skall utlösas.

17.5 Omräkning av pensionsbehållning per årsskiften

Den enskildes pensionsbehållning skall enligt förslagen ovan för varje år

tilldelas arvsvinster och räknas om med förändringen i inkomstindex.

Vidare skall ett avdrag för förvaltningskostnader göras och nyintjänad

pensionsrätt läggas till behållningen. Pensionsbehållningen skall således

multipliceras med en arvsvinstfaktor, en faktor som visar förändringen i

inkomstindex och en förvaltningskostnadsfaktor.

För att beskriva tillvägagångssättet kan tas som exempel en person

som fyller 60 år år 2005. Pensionsbehållningen per årsskiftet

2005/2006 skall i det fallet omräknas med två arvsvinstfaktorer. Den

ena arvsvinstfaktorn avser personer avlidna det år då de fyllt eller skulle

ha fyllt 59 år dvs. under år 2004, den andra avser personer avlidna det år

då de fyllt eller skulle ha fyllt 60 år dvs. år 2005. Vid omräkning med

den förstnämnda faktorn (arvsvinstfaktorn avseende personer avlidna det

år de fyllt eller skulle ha fyllt 59 år) skall pensionsrätt intjänad under år

2004 inte tas med i pensionsbehållningen. Det innebär således att

pensionsbehållningen omfattande pensionsrätter intjänade t.o.m. år

2003, inklusive de omräkningar som skall göras per årsskiftet

2004/2005, multipliceras med arvsvinstfaktorn ifråga. Därefter läggs

pensionsrätt intjänad under år 2004 till behållningen. Behållningen

multipliceras med arvsvinstfaktorn avseende personer avlidna det år de

fyllt eller skulle ha fyllt 60 år, därefter med förändringen i

inkomstindex mellan åren 2005 och 2006 och slutligen med

förvaltningskostnadsfaktorn för år 2005.

Vad som nu sagts skall gälla även om pensionsbehållningen senare

ändras på grund av t.ex. omtaxering. Den omräkning som i det angivna

exemplet gjorts per årsskiftet 2005/2006 får då göras om.

Med pensionsbehållning avses här pensionsbehållning inklusive

latenta pensionsrätter. Pensionsbehållning som härrör från latenta

pensionsrätter måste dock registreras särskilt tills dess personen

uppfyllt förvärvsvillkoret.

18 Uttag och beräkning av inkomstpension

18.1 Villkor för uttag av inkomstpension

Regeringens förslag: Inkomstpension skall kunna tas ut fr.o.m. 61

års ålder oberoende av pensionens storlek. Uttag av inkomstpension

skall kunna ske som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels

förmån. Ett uttag av inkomstpension skall kunna återkallas helt eller

delvis högst en gång per sexmånadersperiod.

I de fall förvärvsvillkoret uppfylls efter det att inkomstpension har

tagits ut skall tidigare latent pensionsrätt räknas om till förmån

fr.o.m. januari månad året efter det år som förvärvsvillkoret blir

uppfyllt genom fastställelse av pensionsgrundande inkomst i erfor-

derlig omfattning. Det vid tidpunkten för omräkningen aktuella del-

ningstalet skall då användas.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Sveriges Akademikers Centralorganisation

(SACO) och Pensionärernas Riksorganisation (PRO) tillstyrker

förslaget. Riksrevisionsverket delar i huvudsak det förslag till

lagstiftning som föreslås reglera uttag och beräkning av inkomstpension.

Riksskatteverket konstaterar att förslaget angående begränsade

möjligheter till att ändra pensionsuttaget bör förbättra förutsättningarna

för en korrekt beräkning av preliminär skatt.

Skälen för regeringens förslag: I enlighet med de antagna

riktlinjerna för pensionsreformen föreslår regeringen att uttag av

inkomstpension skall få ske tidigast från 61 års ålder. Detsamma

föreslås i fråga om premiepensionen, se avsnitt 21, och gäller redan i

dag för ålderspension enligt nuvarande regler (prop. 1997/98:1 utg.omr.

11, SfU1, rskr. 1997/98:111).

Rätt till garantipension skall däremot enligt riktlinjerna inträda först

vid 65 års ålder. Åldergränsen för utbetalning av garantipension skall

avse såväl personer utan rätt till inkomstgrundad pension, dvs. personer

som är berättigade till enbart garantipension, som personer med

inkomstgrundad pension och med rätt till utfyllnad från

garantipensionssystemet.

I princippropositionen föreslogs en spärregel med innebörd att in-

komstgrundad ålderspension från fördelningssystemet inte skulle få

lyftas före 65 års ålder om den inkomstgrundade pensionen tillsammans

med från 65 års ålder tillkommande garantipension skulle komma att

understiga grundskyddets lägsta nivå. I sitt betänkande (bet.

1993/94:SfU24) ifrågasatte dock socialförsäkringsutskottet denna

spärregel bl.a. därför att den skulle minska flexibiliteten i

pensionssystemet. Den skulle inte heller ta hänsyn till eventuella andra

inkomster, som tjänstepension. Utskottet ansåg därför att frågan om en

spärregel borde beredas ytterligare. Riksdagen delade utskottets

bedömning (rskr. 1993/94:439).

I den fortsatta beredningen har behovet av en spärregel övervägts på

nytt varvid det framkommit att någon sådan regel inte är motiverad. I

princippropositionen och i propositionen om garantipension har två

olika modeller för garantipension föreslagits, med olika

avräkningsregler och något olika maximinivå. I den

garantipensionsmodell som föreslogs i princippropositionen uppgick

garantipensionens högsta nivå för en ogift pensionär till 2,1

prisbasbelopp, medan den högsta nivån i den garantipensionsmodell som

föreslås i propositionen om garantipension uppgår till 2,13

prisbasbelopp för en ogift pensionär. Det kan konstateras att uttag av

inkomstpension vid 61 års ålder, i kombination med de avräkningsregler

som gäller för endera modellen, innebär att den totala pensionen skulle

komma att understiga respektive modells maximala nivå med 0,1

alternativt 0,3 prisbasbelopp. Den lägsta nivån som kan uppbäras vid

tidigt uttag för en ensamstående pensionär, räknat med en genomsnittlig

kommunalskattenivå, motsvarar en nettoinkomst på i det närmaste

samma nivå som nuvarande folkpension och pensionstillskott ger för en

ensamstående pensionär.

En kombination av tidigt uttag och tidsbegränsad premiepension kunde

dock, enligt vad som föreslogs i Ds 1995:41, komma att medföra ett

lägre årsbelopp när individens pensionsinkomst sänks i och med att

premiepensionen upphör. I enlighet med vad som nu föreslås i avsnitt 21

skall dock premiepension endast kunna tas ut livsvarigt, vilket innebär att

detta motiv för spärregeln inte längre är aktuellt. Den livsvariga

ålderspensionen kan vidare även i fall då den lyfts vid 65 års ålder bli

lägre än den nivå som annars är den lägsta för garantipensionen,

nämligen för personer med låg inkomstrelaterad pension och som till

följd av regeln om försäkringstid har rätt till endast ett begränsat antal

40-delar av garantipension. I det sammanhanget bör dock beaktas

utländsk pension, som en sådan försäkrad i flertalet fall torde vara

berättigad till, samt tjänstepension.

Mot bakgrund av vad det anförda föreslår regeringen att inkomst-

grundad pension från fördelningssystemet skall få tas ut fr.o.m. 61 års

ålder oberoende av pensionens storlek. Regeringen har därvid också vägt

in betydelsen av att värna om flexibiliteten i pensionssystemet. Någon

begränsning av uttag av premiepension före 65 års ålder föreslås i

enlighet med antagna riktlinjer inte heller, se avsnitt 21. Är

ålderspensionen för en person mycket låg föreslås dock att utbetalning

av denna skall få ske en eller två gånger per år i stället för månadsvis, se

avsnitt 25.2.

För rätt till inkomstpension är det tillräckligt att pensionsrätt grundad

på faktiskt uppburen ersättning har fastställts för ett år. För att pensions-

rätt som tillgodoräknats för barnår och plikttjänstgöring skall ge upphov

till utbetalning av ålderspension krävs däremot att det förvärvsvillkor

som beskrivits i avsnitt 11.6 är uppfyllt. I sådana fall erfordras att pen-

sionsgrundande inkomst, eller pensionsgrundande belopp för

förtidspensionärers antagandeinkomst, motsvarande lägst två

inkomstbasbelopp har fastställts för individen för ettvart av minst fem

år. Inkomstbasbeloppet införs, enligt vårt förslag, först fr.o.m. år 2001

och uppräknas fr.o.m. år 2002 med förändringen i inkomstindex. Fram

till dess föreslår vi att det förhöjda prisbasbeloppet används.

Förvärvsvillkoret skall, enligt förslaget uppfyllas senast genom den pen-

sionsrätt som fastställs det år då individen fyller 70 år. Det innebär att

förvärvsarbete efter det år då individen fyller 69 år inte bidrar till att

förvärvsvillkoret kan uppfyllas. Innan förvärvsvillkoret är uppfyllt, utgör

pensionsrätt som tillgodoräknats på pensionsgrundande belopp för

barnår och plikttjänstgöring latenta pensionsrätter.

Enligt de antagna riktlinjerna föreslås vidare att inkomstpension skall

kunna tas ut som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels pension.

Den årliga pensionen beräknas till ett belopp som motsvarar så stor del

av individens pensionsbehållning (exkl. behållning som härrör från

latenta pensionsrätter) som uttaget skall omfatta delad med ett visst

delningstal. Med pensionsbehållning avses summan av årligen fastställda

pensionsrätter som successivt omräknats med hänsyn till inkomstindex,

arvsvinster och förvaltningkostnader. Vid uttag av t.ex. halv

inkomstpension återstår således hälften av individens

pensionsbehållning. Denna del av behållningen räknas även

fortsättningsvis om årligen med hänsyn till inkomstindex , arvsvinster

och förvaltningskostnader. Som kommer att redovisas mer i detalj i av-

snitt 18.2 skall delningstalet bestämmas med utgångspunkt från bl.a.

återstående medellivslängd i befolkningen vid pensioneringstidpunkten,

dvs. det antal år som den pensionsberättigade kan förväntas uppbära

ålderspension. Tas pensionen ut vid en högre ålder blir således

delningstalet lägre och den årliga pensionen livsvarigt högre.

Till en person som ansöker om inkomstpension vid t.ex. 61 års ålder

och då har pensionsrätt grundad på såväl faktiskt uppburen ersättning

som barnår eller plikttjänstgöring men som ännu inte uppfyllt förvärvs-

villkoret, utges pension baserad enbart på pensionsrätten tillgodoräknad

för den faktiska ersättningen. Antag att personen därefter fortsätter att

förvärvsarbeta och därmed uppfyller förvärvsvillkoret genom den

inkomst som uppbärs det år personen fyller 64 år. Motsvarande

pensionsgrundande inkomst kommer således att fastställas det år per-

sonen fyller 65 år eller i början av året därefter. Frågan uppkommer då

om den omständigheten att de latenta pensionsrätterna blivit definitiva

skall föranleda retroaktiv utbetalning av pension. Här föreslås att så inte

skall ske. Den tidigare latenta pensionsrätten föreslås i stället omräknas

till en förmån fr.o.m. januari månad året efter fastställelseåret (dvs. för

personen i exemplet fr.o.m. januari det år han eller hon skall fylla 66 år)

med det då aktuella delningstalet. Om förvärvsvillkoret uppfylls till följd

av en ändrad taxering eller liknande, bör det emellertid bli fråga om

retroaktiv utbetalning.

Inom nuvarande regelsystem finns möjlighet att när som helst

återkalla uttaget av ålderspension eller ändra andelen med vilket uttag

görs. Enligt de antagna riktlinjerna skall detta i princip gälla även

fortsättningsvis inom fördelningssystemet. Av administrativa skäl

föreslår regeringen emellertid att möjligheterna att återkalla uttag av

ålderspension begränsas. Upprepade återkallanden och förnyade uttag av

pension medför att administrationen inom systemet ökar. Bl.a. måste

särskilda rutiner för uppräkning av individens återstående

pensionsbehållning då tillämpas, se avsnitt 18.5. En viss begränsning av

möjligheterna att återkalla pension kan inte anses minska flexibiliteten

inom systemet, eftersom den pensionsberättigade har rätt att

förvärvsarbeta samtidigt som han eller hon uppbär pension.

Förvärvsarbete utgör således inget tvingande skäl att återkalla en

utgående pension. Den enskilde kan dock av andra orsaker vilja minska

eller för en period helt återkalla uttaget av en pension. Behovet av

upprepade ändringar av pensionsuttaget torde emellertid vara tämligen

begränsat. Det föreslås därför att möjligheterna att återkalla

pensionsuttag begränsas på så sätt att återkallande eller minskning av

pension medges endast en gång per sex-månadersperiod. Samma regler

föreslås vad gäller premiepension och tilläggspension, se avsnitt 21 och

avsnitt 29.4. Det innebär att efter det att en persons inkomstpension

minskats eller upphört att utges på grund av anmälan om minskning eller

återkallelse skall det förflyta sex månader innan en ny anmälan om

minskning av pensionsuttag kan få verkan.

18.2 Beräkning av årlig pension

Regeringens förslag: Inom fördelningssystemet skall

inkomstpensionens årsbelopp beräknas genom att

pensionsbehållningen vid pensioneringstidpunkten divideras med ett

visst tal, det s.k. delningstalet. I delningstalet skall beaktas

återstående medellivslängd vid pensioneringstillfället och normen

för följsamhetsindexering.

Vid pensionsuttag före det år då den pensionsberättigade fyller 65

år skall preliminärt delningstal fastställas. Delningstalet skall därvid

baseras på livslängdsstatistik för den femårsperiod under vars sista år

den pensionsberättigade fyllde 59 år.

Definitivt delningstal skall fastställas för varje årsklass vid in-

gången av det år då den pensionsberättigade uppnår 65 års ålder. Del-

ningstalet skall baseras på livslängdsstatistik för den femårsperiod

under vars sista år de pensionsberättigade fyllde 63 år.

Delningstalet skall vara lika för kvinnor och män. Det skall fast-

ställas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer.

Promemorians förslag: Förslag i Ds 1995:41 stämmer överens med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Sveriges Akademikers Centralorganisation

(SACO) och Arbetsgivarverket tillstyrker förslaget.

Riksförsäkringsverket (RFV) och Landsorganisationen i Sverige (LO)

avstyrker att hänsyn inte tas till inkomstskillnaderna mellan män och

kvinnor vid beräkningen av delningstalet. Detta påverkar, enligt RFV,

delningstalet med 0,3 enheter, vilket i sin tur leder till en minskning av

pensionen med ca 2 %. Tjänstemännens Centralorganisation (TCO)

anser att delningstalet skall vara lika för män och kvinnor men att

effekten av männens högre genomsnittsinkomst och genomsnittligt

kortare livslängd bör beaktas.

Konjunkturinstitutet har förståelse för argumenten bakom

behandlingen av inkomstskillnader mellan män och kvinnor vid

fastställande av delningstalet, men anser att man tydligt bör påpeka att

systemets genomsnittliga kompensationsgrad blir lägre.

Försäkringsanställdas Förbund konstaterar att om inkomstskillnader

mellan män och kvinnor inte beaktas vid fastställande av delningstalet

leder det till minskad utbetald pension. Förbundet anser att de pengar

som då frigörs bör användas till förbundets förslag om att inte reducera

garantipensionen i de fall kollektiv pensionsförsäkring finns. Fredrika

Bremer-förbundet anser att utbetalning av intjänad pension bör ske

fördelat på för män och kvinnor lika antal statistiskt sett återstående

livsår. Finansinspektionen och Statskontoret anser att

prognosdödligheten i stället för aktuell observerad dödlighet är det

lämpliga måttet. Den verkliga framtida dödligheten kommer enligt

Finansinspektionen med rätt stor sannolikhet vara lägre än aktuell

observerad dödlighet vilket innebär en kostnad för systemet.

Försäkringsförbundet anser inte att delningstalet skall fixeras vid 65

års ålder utan bör bestämmas för varje nytt år efter 65 för att undvika

brist i systemet på grund av ökad medellivslängd.

Skälen för regeringens förslag: Med pensionsbehållning avses indi-

videns sammanlagda intjänade pensionsrätter inom fördelningssystemet,

vilka inte motsvaras av en utgående förmån. I tidigare avsnitt har be-

skrivits hur pensionsbehållningen årligen räknas om med hänsyn till s.k.

arvsvinster, förändringar i den allmänna inkomstnivån i samhället, och

med hänsyn till förvaltningskostnader. Med arvsvinst avses avlidnas pen-

sionsbehållning som tilldelas övriga pensionsberättigade i samma ålder

genom att den läggs till deras pensionsbehållning.

Regeringen föreslår att den årliga inkomstpensionen skall bestämmas

på så sätt att individens pensionsbehållning (exkl. den del som hänförs

till eventuella latenta pensionsrätter) delas med ett tal, det s.k.

delningstalet. Delningstalet skall återspegla den genomsnittliga

återstående livslängden vid den ålder pensionen börjar lyftas enligt

aktuell befolkningsstatistik. Principerna redogörs närmare för nedan.

Delningstalet motsvarar i princip det antal år som individen genom-

snittligt sett kommer att uppbära pension. Till en pensionär som lever

kortare tid än genomsnittet kommer således inte hela dennes

pensionsbehållning att ha utgetts som inkomstpension. Å andra sidan

kommer den sammanlagda livspensionen för den pensionär som lever

längre än genomsnittet att överstiga pensionsbehållningen. Att

pensionsbehållningen fördelas på ett genomsnittligt antal pensionärsår

innebär således att arvsvinster omfördelas mellan de pensionärer som

avlider tidigt och de som lever länge. När det gäller arvsvinster efter

personer som avlider före pensioneringen föreslår vi att de skall

tillgodoräknas pensionsbehållningen löpande i proportion till varje

individs faktiskt intjänade pensionsbehållning (se avsnitt 17.3).

Vi föreslår vidare att delningstalets beräkning skall baseras på

officiell livslängdsstatistik för män och kvinnor avseende en

femårsperiod. Genomsnittligt sett lever kvinnor längre än män. Samma

delningstal föreslås emellertid gälla för män och kvinnor, så att lika

stora avgiftsinbetalningar till fördelningssystemet ger samma årliga

pensionsbelopp oberoende av kön. Delningstalet skall därför baseras på

en genomsnittlig livslängd beräknad för män och kvinnor sammantaget.

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna skulle, å ena sidan, vid

beräkning av delningstalet hänsyn tas till inkomstskillnader mellan män

och kvinnor. Detta motiverades med att män, som har högre inkomster,

också har kortare medellivslängd än kvinnor. Männens högre pensions-

belopp utbetalas således i genomsnitt under kortare tid än kvinnornas

lägre belopp. Det betyder att de arvsvinster som uppkommer generellt

sett utgörs av pensionsbehållningar som är större än den genomsnittliga

pensionsbehållningen för årsklassen som helhet. Om detta förhållande

inte beaktas i beräkningarna, skulle i princip ett överskott uppstå inom

systemet. Å andra sidan skulle enligt riktlinjerna individens delningstal

ligga fast efter 65 års ålder, även om medellivslängden i befolkningen

fortsätter att öka. Detta torde i sin tur ge upphov till ett underskott inom

systemet.

I den fortsatta beredningen av de regler som skall gälla för delnings-

talet vid pensionsberäkningen har närmare övervägts de över- och under-

skott inom systemet som olika regelutformningar kan ge upphov till. De

nämnda tendenserna till över- och underskott skulle helt eller delvis

kunna uppvägas i en regelutformning med fast delningstal som inte be-

aktar inkomstskillnader mellan könen eller alternativt med årlig

omprövning av ett delningstal där inkomstskillnaderna beaktas. Några

remissinstanser avstyrker att hänsyn inte skall tas till inkomstskillnader

mellan män och kvinnor vid beräkningen av delningstalet, medan andra

anser att delningstalet bör omprövas årligen. Ur individens synvinkel

anser regeringen att det måste betraktas som angeläget att delningstalet

är oförändrat efter 65 års ålder och pensionen således inte kan komma

att sänkas successivt på grund av ökad medellivslängd i befolkningen.

Den enskilde har små möjligheter att påverka sin ekonomiska situation

efter pensioneringen. I ett val mellan de två alternativa utformningarna

av delningstalet är den förra således att föredra. Regeringen föreslår

därför att delningstalet beräknas utan att inkomstskillnader mellan män

och kvinnor beaktas och att delningstalet för individen efter 65 års ålder

inte påverkas av förändringar i befolkningens medellivslängd.

Vidare föreslår vi att vid beräkning av delningstal skall hänsyn tas till

att följsamhetsindexeringen av utgående inkomstpensioner föreslås

göras kring normen 1,6 (se avsnitt 18.3). Detta innebär att pensionären

får en högre begynnelsepension än om pensionen i stället successivt

skulle räknas om med den reala tillväxten år för år.

Regeringen föreslår således att delningstalets beräkning grundas på

medellivslängden för män och kvinnor sammantaget och på normen för

följsamhetsindexeringen.

Som nämnts ovan skall delningstalet enligt förslaget grundas på offi-

ciell livslängdsstatistik för en femårsperiod. Beräkningen baseras

således på livslängden i befolkningen som helhet, vilken torde

överensstämma tämligen väl med livslängden för det aktuella

försäkringskollektivet. Enligt aktuell statistik är nämligen ca 93 % av de

nyblivna ålderspensionärerna berättigade till ATP. Över 90 % av

befolkningen skulle således vara försäkrade för inkomstpension och

ingå i det aktuella försäkringskollektivet.

Medellivslängden i befolkningen har ökat successivt och kan förväntas

fortsätta att öka framöver. Delningstalets storlek kommer därför att

bero på vilken tidsperiod beräkningsunderlaget avser. Det betyder att

delningstalet för pensionsuttag vid en viss ålder kan antas bli olika för

olika födelseårgångar. Som regeringen nu föreslagit skall dock

delningstalen ligga fast fr.o.m. det år individen fyller 65 år. Senare

observerade livslängdsförändringar skall således enligt förslaget inte

påverka individens inkomstpension. Däremot anser vi att delningstalen

för yngre årsklasser skall påverkas av livslängdsförändringar. För dem

bör pensionernas nivå anpassas till förändringar i medellivslängden.

Vid pensionsuttag före det år den försäkrade fyller 65 år föreslår

regeringen därför att det årliga pensionsbeloppet skall bestämmas med

ett preliminärt delningstal och att pensionen vid ingången av det år då

personen fyller 65 år skall räknas om med det definitiva delningstalet.

För en person som tar ut pension från 61 års ålder bör delningstalets

beräkning baseras på senast kända livslängdsstatistik som då föreligger,

dvs. livslängdsstatistik för den femårsperiod under vars sista år den pen-

sionsberättigade fyllde 59 år. Samma underlag föreslås användas för be-

räkning av delningstal om personen börjar lyfta pension vid någon senare

tidpunkt före det kalenderår då han eller hon fyller 65 år. Enligt de an-

tagna riktlinjerna skulle i stället det senast kända underlaget användas

även vid beräkning av delningstal för åldrarna 62 64 år. Detta innebar

att pensionen skulle omräknas varje år, om det nya statistikunderlaget

medförde att delningstalet för individens pensionsålder ändrades.

Genom att beräkningsunderlaget avseende varje födelseårgång läggs fast

vid 61 års ålder, behövs ingen sådan omräkning av pensionen före 65 års

ålder, vilket är en administrativ förenkling. Vid pensionsuttag fr.o.m.

januari månad det år personen fyller 65 år eller från någon senare

tidpunkt baseras delningstalet på livslängdstabeller för den femårsperiod

under vars sista år personen fyllde 63 år.

Det föreslås att preliminära och definitiva delningstal för varje

årsklass beräknas och fastställs av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer. Preliminära respektive definitiva delningstal

måste fastställas före ingången av det år de pensionsberättigade fyller

61 respektive 65 år. Delningstal bör således fastställas för varje ålder,

räknad i månader, från 61 år till förslagsvis 79 år och 11 månader. Det

kan förmodas att pension endast i enstaka fall kommer att lyftas vid 80

års ålder eller senare. Skulle detta ändå ske får delningstal då beräknas

och fastställas avseende den ålder från vilket pensionsuttaget skall göras

och för den födelseårgång som den pensionsberättigade tillhör.

Föreslagna regler vid helt uttag av inkomstpension kan illustreras med

en person, som är född i juli 1939 och tar ut pension i oktober år 2003.

Han eller hon är således 64 år och 3 månader vid pensionsuttaget.

Preliminärt delningstal för denna ålder, beräknat från livslängdsstatistik

för åren 1994 1998, antas vara 15,00. Det årliga pensionsbeloppet

motsvarar pensionsbehållningen delad med talet 15,00. År 2004 fyller

personen 65 år. De definitiva delningstalen för 1939 års födda skall då

ha beräknats utifrån livslängdstabeller 1998 2002. Antag att det

definitiva delningstalet för åldern 64 år och 3 månader blir 15,20, dvs.

något högre än det preliminära delningstalet. Personens pension skall då

räknas om med det nya delningstalet 15,20 fr.o.m. januari åt 2004.

Omräkningen innebär att pensionsbeloppet multipliceras med faktorn

15,0/15,2. En annan person, som är född samma år men i december

månad, lyfter pension vid samma ålder, 64 år och 3 månader. Det

innebär att han eller hon börjar lyfta sin pension i mars år 2004.

Pensionen beräknas i detta fall redan fr.o.m. uttaget vid åldern 64 år och

3 månader med det definitiva delningstalet 15,20.

Vid partiellt pensionsuttag skall, som framgår nedan, omräkning av

pensionen ske per varje årsskifte.

Formel för beräkning av delningstal

I det följande beskrivs mer i detalj hur delningstalet avses vara beräknat.

En utgångspunkt vid bestämning av det årliga pensionsbeloppets storlek

är att beloppet i fasta priser skall vara lika stort varje år om den årliga

reala inkomsttillväxten (dvs. real förändring i inkomstindex) uppgår till

1,6 %, dvs. är densamma som normen vid följsamhetsindexering. Vid

pensioneringstidpunkten skall nuvärdet av de sammanlagda månatliga

pensionsutbetalningar som förväntas utges vara lika stort som individens

pensionsbehållning.

Nuvärdet beräknas genom att varje månadsbelopp diskonteras till pen-

sioneringsmånaden med årsräntan 1,6 %. Sannolikheten för att en

person som är 65 år fortfarande är i livet vid 66 år beräknas som

förhållandet mellan antal kvarlevande i åldern 66 år och antal

kvarlevande i åldern 65 år. Antal kvarlevande i viss ålder bestäms med

utgångspunkt från den officiella livslängdsstatistiken. I avsnitt 17.2 och

tablå 17.1 har redogjorts för hur antalet kvarlevande män och kvinnor av

100 000 födda bör bestämmas. Med de beteckningar som används i tablå

17.1 skrivs förhållandet således som L66/L65 . Antal kvarlevande i t.ex.

ålder 66 år och 2 månader beräknas som L66+(L67 L66)*2/12.

Det månatliga pensionsbeloppet Pm skall vara lika stort varje månad (i

fasta priser och vid 1,6 % årlig realtillväxt). Nuvärdet av den förväntade

livspensionen blir då Pm multiplicerat med summan av sannolikheterna

att uppnå viss ålder, i månader räknat, diskonterade till pensionerings-

månaden med faktorn 1,016. Nuvärdet av den förväntade livspensionen

skall vara lika stort som individens pensionsbehållning. Delningstalet,

det tal pensionsbehållningen skall delas med för att få det årliga

pensionsbeloppet, motsvarar då denna summa multiplicerad med 1/12.

Den avsedda beräkningsformeln för bestämning av delningstalet för

helt antal år, dvs. vid pensionsuttag fr.o.m. den månad individen fyller år,

redovisas i tablå. Där redovisas också hur delningstalet föreslås bestäm-

mas vid uttag vid annan ålder. Delningstalet bör avrundas till två

decimaler.

Tablå 18.1 Formel för delningstalet

Formel för delningstalet vid uttag vid viss ålder (n) den månad personen uppnår

denna ålder

Dn = 1/12*1/Lnåkåx(1,016) (k-n)*{ Lk+(Lk+1 Lk)*x/12}*(1,016) x/2

där

Dn = delningstal vid uttag vid n års ålder

n = 61, 62, 63 etc.

k = n, n+1, n+2, etc.

x =0, 1, 2, 11

Formel för delningstal vid uttag vid en viss ålder om pensionen börjar lyftas en

 eller

flera månader efter födelsemånaden

Dn/m = Dn+( Dn+1 Dn) * m/12

där

m =antal månader efter födelsemånaden

Om pensionen t.ex. börjar lyftas fr.o.m. den tredje månaden efter den månad

indi-

viden fyllde 65 år, beräknas delningstalet enligt följande

D65/3 = D65+( D66 D65) * 3/12

Beräkning av inkomstpension

Som framgått av avsnitt 18.1 föreslår vi att uttag av ålderspension skall

få göras som hel eller partiell förmån. Då pension skall börja utges

beaktas vid beräkningen av det årliga pensionsbeloppet så stor del av

individens pensionsbehållning som pensionsuttaget skall motsvara. Om

hel pension skall utges beaktas således hela pensionsbehållningen, om

halv pension skall utges beaktas hälften av behållningen vid

pensionsberäkningen, osv. Pensionsbehållning som härrör från latenta

pensionsrätter skall emellertid inte till någon del ingå i

pensionsberäkningen. Den delen behöver därför registreras särskilt.

Det årliga pensionsbeloppet motsvarar enligt förslaget

pensionsbehållningen (hela eller del därav, exkl. behållning som härrör

från latenta pensionsrätter) delad med delningstalet för individens ålder

den månad inkomstpensionen tas ut. Ju högre pensionsålder individen

väljer, desto lägre blir delningstalet. Individens pensionsbehållning

kommer således att motsvaras av ett högre årligt pensionsbelopp om

pensionsuttaget skjuts upp än om inkomstpensionen lyfts vid en tidigare

ålder. Denna försäkringsmässiga höjning av pensionsbeloppet föreslås

inte som i dagens regelsystem vara begränsad till en högsta

pensionsålder på 70 år. Inom det reformerade systemet kommer därför

uttag vid t.ex. 75 års ålder att ge högre årlig pension än uttag vid 70 års

ålder.

Den del av behållningen som inte tas i anspråk vid pensionsberäk-

ningen skall även fortsättningsvis räknas upp med arvsvinster och

förändringen i inkomstindex vid varje årsskifte på samma sätt som innan

pension började lyftas. Årsskiftesrutinen måste emellertid bli något

annorlunda det år pensionen tas ut om uttaget påbörjats i februari eller

senare under kalenderåret. Detta beskrivs i avsnitt 18.5.

Pensionsrätter fastställda efter pensioneringstidpunkten

Pensionsrätter som fastställs efter det att individen tagit ut hel

ålderspension skall omräknas till en pensionsförmån och utbetalas till

individen utan att han eller hon ansökt om detta. Om pensionären är

berättigad till garantipension skulle i annat fall utges garantipension som

inte reducerats med hela inkomstpensionen, utan enbart med den uttagna

delen av individens intjänade inkomstpension. Om nyintjänade

pensionsrätter inte utges som förmån uppbär den individ som gjort helt

uttag av inkomstpension i praktiken inte längre hel sådan pension. Om

individen uppbär partiell, t.ex. halv, pension skall på motsvarande sätt

hälften av den senare fastställda pensionsrätten automatiskt omvandlas

till en utgående förmån. Denna tillkommande pensionsförmån beräknas

med delningstalet för individens ålder då utbetalningen av det till-

kommande beloppet påbörjas.

De tillkommande pensionsrätterna skall läggas till den utgående för-

månen fr.o.m. januari månad året efter fastställelseåret även om de fak-

tiskt fastställs senare. Det nya, högre årsbeloppet föreslås beräknas på

följande sätt. Den utgående förmånen räknas om till en pensionsbehåll-

ning på samma sätt som sker då individen återkallar sin pension (se

nedan under rubriken Ändring av pensionsuttag). Den utgående för-

månen multipliceras alltså med delningstalet för individens ålder i

januari och den så framräknade behållningen läggs till den övriga pen-

sionsbehållningen. Det nya årsbeloppet beräknas genom att så stor del av

pensionsbehållningen som uttaget skall omfatta delas med delningstalet

för individens ålder i januari.

En sådan omräkning av pensionen vid årsskiftet som beskrivits ovan

föreslås ske också i de fall individens pensionsbehållning har ökats på

grund av arvsvinsttilldelning eller omräkning med inkomstindex. Det

betyder att vid partiellt pensionsuttag skall en sådan omräkning göras vid

varje årsskifte.

Innan denna omräkning görs skall i förekommande fall den enskildes

pension ha omräknats med det för årsklassen definitiva delningstalet.

Som tidigare har beskrivits föreslås att pensionsbeloppet vid

pensionsuttag före det år då personen fyller 65 år skall beräknas med ett

preliminärt delningstal. Vid ingången av det år då en pensionär uppnår 65

års ålder skall dennes pension räknas om med det definitiva

delningstalet. En sådan omräkning skall göras före det att den här

beskrivna omräkning sker till följd av att ny pensionsrätt har

tillgodoräknats m.m.

I så gott som samtliga fall kommer nya pensionsrätter att fastställas

efter det att individen har börjat lyfta sin pension. Då pensionen börjar

tas ut i februari månad eller senare under året skall vid nästföljande

årsskifte pensionsbehållningen omräknas med avseende på arvsvinst och

indexförändring för den del av kalenderåret som förflutit före

pensionsuttaget (se även avsnitt 18.5). Denna tillgodoräknade

uppräkning av pensionsbehållningen skall läggas till den utgående

förmånen från januari månad året efter pensionsuttaget. Vid tidpunkten

för pensionsuttaget har den pensionsberättigade också i de flesta fall

intjänat pensionsrätt som ännu inte har hunnit fastställas. Motsvarande

pensionsförmåner kommer därför att utbetalas först fr.o.m. en senare

tidpunkt: från januari månad året efter respektive fastställelseår.

Den nybeviljade inkomstpensionen kommer således i de flesta fall att

ökas vid de två nästföljande årsskiftena med ett belopp motsvarande till-

godoräknad arvsvinst och indexförändringen och pensionsrätt intjänad

året före pensioneringsåret respektive med pensionsrätt intjänad under

pensioneringsåret.

Det skulle naturligtvis vara möjligt att till viss del undvika den succes-

siva höjningen av pensionen till följd av eftersläpningen i registreringen

genom att den nybeviljade pensionen bestämdes till ett preliminärt

belopp baserat på en uppskattning av intjänade men ännu inte fastställda

pensionsrätter. Exempelvis skulle intjänad pensionsrätt året före

pensioneringsåret kunna preliminärt beräknas som ett generellt

procentuellt tillägg till pensionen. Alternativt skulle den

pensionsberättigade i pensionsansökningen kunna åläggas att lämna

uppgift om det senaste årets inkomster. Då pensionsrätten fastställts

skulle pensionsbeloppet räknas om med det nya underlaget och med

beaktande av den preliminärt beräknade pension som utgetts. Om det

preliminärt beräknade beloppet var för lågt, skulle retroaktivutbetalning

göras. Om det i stället var högre än det definitiva beloppet, skulle det

överskjutande pensionsbeloppet återkrävas. Emellertid kan inte den

successiva höjningen av pensionsbeloppet som eftersläpningen innebär

anses vara till någon avgörande nackdel för den enskilde och något

egentligt behov av en sådan preliminär pensionsberäkning kan därför inte

anses föreligga. Däremot kan ett återkrav av för mycket utbetald pension

innebära en olägenhet för den enskilde. Med hänsyn härtill och till den

ökade administration det skulle medföra föreslår regeringen inte att

någon sådan preliminär beräkning av pensionen skall ske. Däremot bör

konsekvenserna av eftersläpningen i registreringen framgå av det

pensionsbesked, med uppgift om intjänad pensionsrätt och beräkning av

den framtida pensionen, som årligen skall sändas till de pensions-

berättigade.

Ändring av pensionsuttag

Den pensionsberättigade kan enligt vårt förslag ändra sitt pensionsuttag,

dvs. öka eller minska uttagets omfattning. Den försäkrade har rätt att

minska, dvs. återkalla, hela eller del av uttaget av pensionen. Den åter-

kallade förmånen skall då omräknas till en pensionsbehållning som till-

godoräknas individen. Eftersom inkomstpension har utbetalts under en

viss tid är den behållning som skall registreras i samband med

återkallandet mindre än vid den tidpunkt då pensionsförmånen

beviljades.

Den pensionsbehållning som tillgodoräknas individen i samband med

återkallandet skall vara av den storleken att behållningen delad med del-

ningstalet för den pensionsberättigades ålder ger just samma belopp

som den återkallade förmånen uppgick till. Den pensionsbehållning som

tillgodoräknas vid återkallandet motsvarar därför den utgående

förmånens årsbelopp multiplicerad med delningstalet för individens

ålder vid återkallandet. Pensionsbehållningen uppräknas därefter vid

varje årsskifte med förändringen i inkomstindex och arvsvinster. Som

beskrivs i avsnitt 18.5 bör en särskild årsskiftesrutin tillämpas det år då

pensionsförmånen återkallats, om förmånen upphörde fr.o.m. februari

månad eller senare.

En person som har partiell pension kommer normalt sett att förr eller

senare öka sitt pensionsuttag. Tag som exempel att en person med halv

pension vill öka sitt uttag till att omfatta tre fjärdedels pension. Omräk-

ningen av pensionen får då ske på så sätt som beskrivits ovan. Det pen-

sionsbelopp som redan utges räknas om till en pensionsbehållning och

läggs till den övriga behållningen (på samma sätt som då en förmån åter-

kallas). För beräkning av det nya årsbeloppet delas tre fjärdedelar av den

sammanlagda pensionsbehållningen med aktuellt delningstal för den

pensionsberättigade.

18.3 Följsamhetsindexering

Regeringens förslag: Utgående inkomstpension skall årligen räknas

om med inkomstindexets procentuella förändring reducerad med

normen 1,6. Indexeringsmetoden kallas följsamhetsindexering.

Följsamhetsindexering av inkomstpension skall ske fr.o.m. årsskiftet

2001/2002.

Promemoriornas förslag: Förslag i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag vad gäller principerna för följsam-

hetsindexeringen med undantag för att regeringen nu föreslår att den år-

liga omräkningen av inkomstpension med inkomstindexets förändring

först skall börja gälla per årsskiftet 2001/2002. Vad gäller nivån på nor-

men presenterades i Ds 1997:67 två alternativ till

följsamhetsindexering. Det ena alternativet innebar

följsamhetsindexering kring normen 1,75, det andra att inkomst-

pensionen prisindexeras om den reala tillväxten är inom intervallet 1,5

till 2,0 %. Är den reala tillväxten lägre än 1,5 % räknas pensionerna om

med inkomstindexets förändring reducerat med 1,5. Om tillväxten är

högre än 2,0 % räknas pensionerna om med inkomstindexets förändring

reducerat med 2,0.

Remissinstanserna:

Ds 1995:41

Riksrevisionsverket menar att ett antal "tekniska komponenter",

exempelvis delningstal och följsamhetsindex, är av central betydelse för

systemets långsiktiga förmåga att överleva. Av den anledningen kommer

verket att under de närmaste åren rikta särskild uppmärksamhet mot det

nya pensionssystemet. Riksgäldskontoret föreslår en regel som innebär

att pensionsuppräkningen inte får bli högre än realräntan för att undvika

att fondens behållning töms för snabbt. Tjänstemännens Central-

organisation (TCO) anför att det ligger ett egenvärde i att tillämpa

samma inkomstmått vid indexering av utgående pensioner och vid

indexering av intjänad pensionsrätt. TCO är kritisk till att en utfyllnad

till garantinivå indexeras annorlunda än inkomstpensionen. TCO menar

att det möjligen kan vara berättigat för de rena garantipensionärerna för

att hålla dessa opåverkade av en tillfällig reallönesänkning. Ungdoms-

styrelsen menar att ur ett generationsperspektiv betyder följsamhets-

indexeringen tillsammans med ett antal andra faktorer att systemet blir

möjligt att genomskåda och att den långsiktiga hållfastheten sannolikt

väsentligt förbättras i förhållande till nuvarande system. PRO har ingen

erinran mot följsamhetsindexering av inkomstpensionen. Sveriges

Pensionärsförbund anser att en förutsättning för att acceptera normen

på 1,5 som föreslogs av pensionsarbetsgruppen och som har varit

utgångspunkten för den fortsatta beredningen är att man före

följsamhetsindexeringen har fått full kompensation för prisstegring

genom en 100-procentig uppräkning av konsumentprisindex. Förbundet

anser vidare att man vid beräkning av reallöneutvecklingen skall utgå från

en nolltillväxt där påverkan av basbeloppet sker först om tillväxtens plus

eller minus uppgår till minst 1 %.

Ds 1997:67

Allmänna Pensionsfonden Första, Andra och Tredje Fondstyrelserna

(AP-fonden), Riksgäldskontoret, Industriförbundet,

Försäkringskasseförbundet, Riksrevisionsverket och

Rikförsäkringsverket (RFV) förordar alternativet fast norm på 1,75 vid

följsamhetsindexering. AP-fonden uppger att alternativet fast norm ur

stabiliseringssynpunkt är att föredra. Försäkringskasseförbundet

tillstyrker också att följsamhetsindexeringen tillämpas första gången

fr.o.m. årsskiftet 2001/2002. Industriförbundet motsätter sig

alternativet följsamhetsindexering kring ett intervall då detta alternativ

skulle innebära en alltför stor belastning för AP-fonden vid låg tillväxt.

Försäkringskasseförbundet anger att fast norm ur administrativ synpunkt

torde vara att föredra. Förbundet gör bedömningen att övervägande skäl

talar emot alternativet följsamhetsindexering kring intervallet 1,5 2,0.

Därtill påpekar Försäkringskasseförbundet att alternativet intervall torde

medföra informationsproblem. Riksrevisionsverket anser att normen

1,75 ger en bättre förutsebarhet och finansiell stabilitet än

alternativförslaget. Däremot anser verket att normen bör ses över efter

en viss tid eftersom ATP:s andel av de totala pensionsutgifterna

successivt kommer att minska efter år 2010. RFV anför att följsam-

hetsindexering av reformerade pensioner kring ett intervall innebär att

vid förändringar inom intervallet utgifterna och avgiftsinkomsterna inte

kommer att överensstämma. En längre period med sådana differenser

kan skapa stora under- och överskott, vilket, enligt RFV, inte är önskvärt

i ett autonomt system.

Sveriges Kommunalpensionärernas Förbund (SKPF),

Pensionärernas Riksorganisation (PRO), Sveriges Pensionärers

riksförbund (SPRF), Landsorganisationen i Sverige (LO), TCO,

Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO), Sveriges

riksbank, Konjunkturinstitutet och Svenska Kommunförbundet

tillstyrker alternativet fast norm vad gäller de reformerade pensionerna

med den invändningen att normen bör vara lägre än 1,75. Både SKPF och

PRO påpekar att pensionsarbetsgruppen föreslog normen 1,5 och att det

inte finns någon anledning till att frångå detta förslag. Även LO och

SACO anför att normen bör sättas till 1,5. SPRF ifrågasätter

normhöjden 1,75 till följd av att denna norm skulle medföra risker för

successivt lägre ålderspensioner. SPRF framför att utgifterna för

medicin, sjukvård och andra liknade tjänster ökar med tilltagande ålder.

SPRF menar att pensionsbeloppen därför snarare bör öka än minska.

Mot bakgrund av detta föreslår SPRF normen 1,0 för

följsamhetsindexeringen av de reformerade pensionerna. TCO anger att

normvalet inte får styras av den tillväxt som behövs för ATP-systemet.

Konjunkturinstitutet menar att normen 1,75 framstår som hög mot

bakgrund av att inkomsttillväxten under de senaste 20 åren uppgått till

knappt 0,5 % per år. Vidare anför institutet att endast i ett fåtal länder i

det övriga Västeuropa har motsvarande ökningstal överstigit 1,75 %

under samma period och att ökningen i USA varit obefintlig. Institutet

påpekar att det är en omöjlig uppgift att prognostisera inkomsttillväxten

flera decennier framåt i tiden men att normen 1,75 likväl framstår som

vald i överkant. Konjunkturinstitutet anför även att en hög norm innebär

ett stort förskott till pensionärerna och därför, till följd av högre

ränteutgifter, svagare offentliga finanser, i det fall att den procentuella

reala avkastningen i AP-fonden överstiger den reala tillväxten i

ekonomin. Riksbanken anför likartade synpunkter.

Vidare påpekar Konjunkturinstitutet och Riksbanken att normen 1,75

med relativt hög sannolikhet ger upphov till frekventa reala sänkningar

av de utgående pensionerna. Resultatet kan, enligt dessa

remissinstanserna, bli dels kompensationskrav som kan bli svåra för

statsmakterna att motstå, dels att fler pensionärer med stigande ålder

blir berättigade till garantipension. Konjunkturinstitutet konstaterar att

ett intervall för normen i någon mån skulle reducera de nämnda

problemen men att nackdelen med intervallet är att systemet blir mindre

stabilt och förutsebart.

Även Svenska Kommunförbundet menar att normen 1,75 framstår

som hög mot bakgrund av löneutvecklingen i Sverige och i omvärlden

under perioden 1975 1995. Kommunförbundet anför att en för högt

satt norm leder inte bara till en kontinuerlig urholkning av pensionernas

reala värde över tiden utan även till en oavsiktlig omfördelning mellan

kvinnor och män.

Sveriges Pensionärsförbund förordar alternativet

följsamhetsindexering kring intervallet 1,5 2,0.

Skälen för regeringens förslag: I enlighet med de av riksdagen an-

tagna riktlinjerna för pensionsreformen skall de inkomstgrundade

ålderspensionerna utgöra en egen försäkringsgren och finansieras med

en avgift på 18,5 % av den pensionsgrundande inkomsten och andra

pensionsgrundande belopp. Intjänad pensionsrätt och utgående pensioner

skall räknas om på sådant sätt att avgiftsnivån i ålderspensionssystemet

kan ligga fast utan att det uppkommer varaktiga obalanser mellan avgifts-

intäkter och pensionsutbetalningar.

Regeringen anser att den nödvändiga balansen mellan avgiftsinkomster

och pensionsutgifter uppnås i det reformerade fördelningssystemet

genom att intjänade pensionsförmåner och pensionerna knyts till in-

komstindexets utveckling. Inkomstindexets konstruktion beskrivs när-

mare i avsnitt 16.

Om den utgående pensionen skulle knytas direkt till förändringen i in-

komstindex, skulle pensionärens standardnivå på sikt stiga och bli högre

ju äldre han eller hon blir, förutsatt att den reala inkomsttillväxten i sam-

hället är positiv. Den sammanlagda livspensionen skall enligt vad som i

tidigare avsnitt föreslagits samtidigt bero av individens pensionsbehåll-

ning och förväntat antal år som pensionär. Om den utgående

inkomstpensionen skall öka med den allmänna inkomsttillväxten måste

begynnelsepensionen sättas förhållandevis lågt.

Enligt de fastlagda riktlinjerna är det dock motiverat att utforma sättet

att beräkna den utgående inkomstpensionen så att begynnelsepensionen

från det reformerade fördelningssystemet sätts högre bl.a. för att mildra

den sänkning av inkomsten som övergång från förvärvsarbete till pension

i de flesta fall innebär för den enskilde. Med en högre

begynnelsepension, och den sammanlagda livspensionen bestämd av

pensionsbehållningens storlek, kommer det utgående pensionsbeloppet

således inte att öka lika kraftigt år från år. Enligt riktlinjerna skall

ålderspensionsreformen utformas på ett sådant sätt att ut-

betalningsprofilen blir jämn, dvs. att det reala värdet av utgående pen-

sioner blir stabilt. En relativt sett högre begynnelsepension och jämn

utbetalningsprofil uppnås genom att delningstalet vid beräkning av

begynnelsepension från fördelningssystemet beräknas med hänsyn till

en viss norm och genom att den utbetalda inkomstpensionen följer

inkomstindexets utveckling genom följsamhetsindexering kring denna

norm.

Regeringen har under den fortsatta beredningen inte funnit skäl att av-

vika från de fastlagda riktlinjerna och föreslår således att

inkomstpensionen skall följsamhetsindexeras i enlighet med

riktlinjerna. Följsamhetsindexeringen innebär att inkomstpensionen inte

skall räknas om med hela förändringen i inkomstindex utan med denna

förändring minskad med den uppräkning som redan tillgodoräknats i

delningstalet. Det innebär att om den årliga reala tillväxten framöver

uppgår till samma nivå som normen skall inkomstpensionen räknas om

med inflationen. Om den reala tillväxten blir högre får pensionären,

utöver priskompensation, ett visst påslag på inkomstpensionen. Vid

lägre tillväxt än normen justeras inkomstpensionen ned realt sett, vilket

innebär att pensionären inte kompenseras fullt ut för prisutvecklingen.

De första utbetalningarna av inkomstpension föreslås enligt vad som

framgår av avsnitt 6.2 senareläggas till den 1 januari 2001. Som en kon-

sekvens av detta föreslår regeringen att följsamhetsindexering av in-

komstpension skall ske först fr.o.m. årsskiftet 2001/2002.

Valet av norm för följsamhetsindexeringen kommer genomsnittligt

sett inte att påverka den sammanlagda inkomstpension som förväntas ut-

betalas till dem som helt kommer att omfattas av de reformerade reg-

lerna för intjänande av ålderspension, dvs. till dem som är födda efter år

1953. Detta beror på att normen också ingår i delningstalet. Däremot

påverkas pensionsutbetalningarnas fördelning under pensionsperioden.

En hög norm ger ett lägre delningstal och därmed en högre begynnelse-

pension än om normen sätts lågt, vilket talar för en hög norm. Å andra

sidan kommer då den utgående pensionen att ha en realt sett svagare ut-

veckling. Dessutom ökar sannolikheten för återkommande reala ned-

skrivningar av pensionerna. Det talar för en norm som ger pensionärerna

en liten real uppräkning i takt med den allmänna standarduppräkningen.

Riksdagen tog inte ställning till normens storlek i princippropositionen.

Emellertid gjordes bedömningen att utgångspunkten för den fortsatta

beredningen skulle vara en norm på 1,5.

Under en lång övergångsperiod kommer utbetalningarna från

pensionssystemet att domineras av ATP-baserade ålderspensioner. För

att ålderspensionssystemet skall vara stabilt även under

övergångsperioden förutsätts att också utgående ålderspensioner be-

räknade enligt reglerna för ATP knyts till den allmänna inkomstut-

vecklingen. Detta skall ske enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna

genom att de ATP-baserade ålderspensionerna följsamhetsindexeras på

samma sätt som inkomstpensionerna. Regeringen finner inte skäl att

avvika från denna ståndpunkt. I avsnitt 29.5 föreslås således

följsamhetsindexering av ATP-baserade ålderspensioner.

ATP-systemet i dess nuvarande utformning beräknas vara i balans om

den framtida reala tillväxten uppgår till 2 %. Med denna tillväxt kommer

även ATP-systemets utgifter i ett mer långsiktigt perspektiv att

utvecklas i samma takt som avgiftsinkomsterna. Vid lägre tillväxt än 2 %

kommer de ATP-baserade ålderspensionerna att ta i anspråk en allt

större del av avgiftsunderlaget. En sådan utveckling undviks om de ATP-

baserade ålderspensionerna följsamhetsindexeras kring normen 2,0.

Risken för årligen realt sjunkande pensioner ökar dock påtagligt med

denna norm. Enligt riktlinjerna bör en sådan utveckling undvikas vad

gäller det reformerade ålderspensionssystemet.

Ett alternativ som har övervägts under den fortsatta beredningen är att

inkomstpension följsamhetsindexeras kring normen 1,5 och de ATP-ba-

serade ålderspensionerna följsamhetsindexeras kring normen 2. Nack-

delarna med en sådan lösning anser regeringen emellertid som över-

vägande. Olika normer i följsamhetsindexeringen av ATP-baserade

ålderspensioner och de reformerade pensionerna skulle innebära att

äldre pensionärer alltid fick en sämre inkomstutveckling jämfört med

yngre. För individerna födda under åren 1938 1953 skulle detta

innebära att den årliga ökningen av de individuella pensionerna blev

beroende av det antal tjugondelar pensionären har. Således skulle en

pensionär med få tjugondelar från det reformerade

ålderspensionssystemet få en sämre inkomstutveckling än en pensionär

med större del av sin pension beräknad enligt reformerade regler.

Den fortsatta beredningen har således inriktats mot att finna en

lösning som innebär samma följsamhetsindexering för ATP-baserad

ålderspension som för inkomstpension. Detta kräver en kompromiss

mellan behovet av att skapa ett stabilt ålderspensionssystem och den

jämna utbetalningsprofil som enligt riktlinjerna skall gälla för de

reformerade inkomstpensionerna. Normer mellan 1,5 och 2,0 har

övervägts under beredningen. I Ds 1997:67 presenterades två alternativ

till följsamhetsindexering. Det ena alternativet innebär att

inkomstpensionen följsamhetsindexeras kring normen 1,75. Det andra

alternativet innebär att inkomstpensionen prisindexeras om den reala

tillväxten ligger inom intervallet 1,5 till 2,0 %. Skulle den reala

tillväxten vara lägre än 1,5 % räknas pensionerna om med

inkomstindexets förändring reducerat med 1,5. Skulle tillväxten vara

högre än 2,0 % räknas pensionerna om med inkomstindexets förändring

reducerat med 2,0.

Under den efterföljande remissbehandlingen har övervägande delen av

remissinstanserna anfört att en fast norm är att föredra framför alterna-

tivet följsamhetsindexering kring ett intervall. Emellertid anser många

av remissinstanserna att normen 1,75 framstår som för hög, bl.a. mot

bakgrund av den låga tillväxten sedan år 1975.

I den fortsatta beredningen har remissinstansernas synpunkter

beaktats. Argumentet för att fastställa nivån för normen i

följsamhetsindexeringen till 1,75 är att denna norm kan anses ge i

huvudsak tillfredsställande finansiell stabilitet även vad gäller ATP-

systemet. Denna aspekt måste emellertid vägas mot de andra aspekter

som framförts av remissinstanserna. Ett argument mot normen 1,75

som av flera av remissinstanserna bedöms som övervägande, är att med

denna norm ökar risken för återkommande nedjusteringar av de framtida

pensionerna. Några remissinstanser påpekar att en sådan utveckling

skulle kunna medföra kompensationskrav som skulle kunna bli svåra för

statsmakterna att motstå.

Regeringen har tagit fasta på den kritik som framförts av

remissinstanserna och konstaterar att mot bakgrund av den stora

osäkerhet som råder om den framtida tillväxten är det viktigt att

pensionssystemet utformas så att det fungerar även i en situation med

långvarigt låg tillväxt. Detta talar för en fast norm i det reformerade

systemet men även för en viss försiktighet vid valet av normhöjd.

Följsamhetsindexeringen innebär att vid en viss tillväxt som är lägre än

normen kommer pensionernas reala värde att reduceras samtidigt som

löntagare erhåller en viss standardförbättring. En sådan utveckling under

en längre tidsperiod skulle, så som vissa remissinstanser har påpekat,

sannolikt väcka kompensationskrav som på sikt skulle kunna äventyra

såväl pensionssystemets finansiella stabilitet som dess autonomitet.

Med lägre norm mildras de nämnda effekterna. Samtidigt innebär lägre

norm att även begynnelsepensionen blir lägre vilket kan försvåra den

enskildes övergång från yrkesverksamhet till pension.

Remissinstanserna nämner såväl normen 1,0 som 1,5. Regeringens be-

dömning är att normen 1,5 visserligen skulle innebära en godtagbar

kombination av ovan nämnda faktorer. Emellertid kan inte helt bortses

från att denna norm medför en betydande utgiftsökning för ATP-

baserade ålderspensioner. I bedömningen har hänsyn tagits till att

utgiftsökningen till viss del skulle balanseras av lägre utgifter för

garantipensioner vid långvarigt låg tillväxt.

Mot bakgrund av vad som framförts föreslår regeringen att normen

för följsamhetsindexeringen av inkomstpensioner bör sättas till 1,6.

Detta skall gälla såväl inkomstpension som utges till personer födda

efter år 1953 som inkomstpension enligt reglerna för

tjugondelsinfasningen som utges till personer i mellangenerationen. Så

som tidigare redogjorts bedöms det som rimligt att även ATP-baserade

ålderspensioner följsamhetsindexeras kring normen 1,6. Förslag till

utformningen av följsamhetsindexeringen för ATP-baserade

ålderspensioner och remissinstansernas synpunkter redovisas närmare i

avsnitt 29.5.

Regeringen föreslår således att den utgående inkomstpensionen

årligen räknas om genom att den följsamhetsindexeras.

Inkomstpensionen skall då multipliceras med ett tal som beror dels av

förändringen i inkomstindex mellan åren, dels på normen för

följsamhetsindexeringen. Exempelvis per årsskiftet 2002/2003 skall

omräkning göras med en faktor som motsvarar förhållandet mellan

inkomstindex år 2003 och år 2002 dividerat med 1,016. Pensionens

årsbelopp år 2003 motsvarar årsbeloppet år 2002 multiplicerat med

denna faktor. Hur denna beräkning skall göras framgår också av tablå

18.2.

Tablå 18.2 Följsamhetsindexering av inkomstpension år t

Pt

= inkomstpension år t

It

= inkomstindex år t

1,6

= normen för följsamhetsindexering i procent (1,6%)

Pt

= Pt-1 * It/It-1 * 1/1,016

Innebörden av detta kan illustreras med följande exempel. Om in-

komstindex ett visst år har förändrats med 2,5 % skall pensionerna mul-

tipliceras med faktorn 1,025/1,016=1,0089, dvs. räknas upp med

0,89 %. Detta kan också uttryckas så att omräkningen av pensionerna

motsvarar ungefär förändringen i index 2,5 % med avdrag för normen

1,6. Om inkomstindex ett visst år inte förändras alls skall således

pensionerna det året minskas med ca 1,6% eller mer exakt med 1,57 %

(1/1,016=0,9843).

18.4 Övergångslösning för följsamhetsindexering vid

årsskiftet 2001/2002

Regeringens förslag: Vid följsamhetsindexering årsskiftet

2001/2002 skall normen vara 0,4. Det tal som skall användas vid

följsamhetsindexeringen skall vara 0,996.

Promemorians förslag: Förslag i Ds 1997:67 stämmer i princip

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte kommenterat denna

del av förslaget.

Skälen för förslaget: Enligt avsnitt 8.2 föreslås att fr.o.m. år 1999

skall avdrag göras för allmän pensionsavgift vid fastställande av pen-

sionsgrundande inkomst. Ett sådant avdrag år 1999 får effekter för det

första året med följsamhetsindexering av utgående pensioner vid års-

skiftet 2001/2002.

Den allmänna pensionsavgiften uppgår år 1998 till 6,95 %. Den före-

slagna konstruktionen av inkomstindex innebär i princip att indexet för

respektive år skall beräknas som ett genomsnitt av den reala

inkomstutvecklingen de tre föregående åren med ett tillägg för pris-

ökningen föregående år. Inkomstindexets utveckling år 2002 beror så-

ledes på genomsnittet av den reala årliga inkomstförändringen åren

1999, 2000 och 2001 med tillägg för årsförändringen i

konsumentprisindex mellan juni år 2000 och juni år 2001.

Konstruktionen av inkomstindex innebär således att ca en tredjedel av

avdraget för den allmänna pensionsavgiften på 6,95 % år 1999, dvs. ca

2,3%, kommer att reducera inkomstindexets utveckling åren 2000,

2001 respektive 2002.

Avdraget för allmän pensionsavgift slår dock inte igenom fullt ut på

pensionsgrundande inkomst. Detta beror på att allmän pensionsavgift

inte tas ut på inkomster över avgiftstaket. I de fall avdrag för sådan avgift

görs för personer med inkomster över avgiftstaket påverkas inte den

pensionsgrundande inkomsten. Eftersom avdragets effekt på

pensionsgrundande inkomst inte kan beräknas exakt förrän uppgifter om

inkomstfördelningen för år 1999 finns tillgängliga måste en

uppskattning göras i förväg. Med ledning av senast kända

inkomstfördelning, som avser inkomståret 1995, uppskattas

pensionsgrundande inkomst år 1999 reduceras med 6,0 % till följd av

avdraget för allmän pensionsavgift år 1999. Inkomstindex skulle

därigenom reduceras med ca en tredjedel av 6,0 %, dvs. ca 2 %.

Vid årsskiftet 2001/2002 kommer ATP-baserade ålderspensioner, för

personer födda år 1936 eller tidigare, liksom inkomstpension för

personer födda åren 1938 till 1940 som gjort tidigt uttag av

ålderspension, att räknas om med hänsyn till inkomstindexets förändring

år 2002. Avdraget för allmän pensionsavgift år 1999 skulle därmed

påverka de utgående pensionernas storlek det första året med

följsamhetsindexering.

Med utgångspunkt från antaganden om den ekonomiska utvecklingen

under de närmaste åren som presenterats i 1998 års ekonomiska vår-

proposition, kan inkomstindex och därmed följsamhetsindexeringen års-

skiftet 2001/2002 beräknas, då avdrag för allmän pensionsavgift sker år

1999. Av tabell 18.1 framgår, med de antaganden som ligger till grund

för beräkningarna samt med en följsamhetsindexering kring normen 1,6,

att pensionerna skulle räknas upp med ca 0,3 % nominellt vid årsskiftet

2001/2002, varav effekten av avdraget för allmän pensionsavgift uppgår

till ca 2 %. För en pensionär med en pension på 100 000 kr per år,

skulle detta innebära en ökning av den nominella årspensionen med ca

300 kronor.

Om den allmänna pensionsavgiften (vilken före år 1998 benämndes

allmän egenavgift) som infördes redan fr. o. m. år 1993, och som sedan

successivt har höjts för att år 1998 uppgå till 6,95 %, istället hade

dragits av vid fastställande av pensionsgrundande inkomst under dessa år,

skulle följsamhetsindexering årsskiftet 2001/2002 inte ha påverkats

alls. Detta hänger samman med att det är utvecklingen i

pensionsgrundande inkomster under åren 1999, 2000 och 2001 som

påverkar inkomstindexet år 2002. Därmed skulle inte de höjningar av

avgifterna som skedde åren 1993 1998 få genomslag på

inkomstindexet år 2002.

Om avdrag för allmän pensionsavgift hade skett redan fr.o.m. år 1993

skulle, med utgångspunkt från angivna antaganden om den ekonomiska

utvecklingen, samt vid en följsamhetsindexering kring normen 1,6, pen-

sionerna komma att skrivas upp med ca 2,3 % nominellt vid årsskiftet

2001/2002. Se tabell 18.1. För en pensionär med 100 000 kronor i årlig

pension skulle ökningen av den nominella pensionen då ha blivit ca

2 300 kronor.

Tablå 18.1 Följsamhetsindexering årsskiftet 2001/2002

Avdrag för allmän pensionsavgift sker år 1999

Procent

Nominell förändring av inkomstindex efter avdrag för allmän

pensionsavgift (prognos)

1,9

Nominell omräkning av pension med norm 1,6 (prognos)

0,3

Om avdrag för allmän pensionsavgift hade skett successivt

åren 1993 1998

Nominell förändring av inkomstindex (prognos)

3,9

Nominell omräkning av pension med norm 1,6 (prognos)

2,3

Anm. Vid beräkning av nominell pensionsförändring har antaganden om ekonomisk

till-

växt och inflation, presenterade i 1998 års ekonomiska vårproposition använts

som ut-

gångspunkt.

Till följd av att avdraget för allmän pensionsavgift införs först år

1999, kommer omräkningen av pensionerna vid årsskiftet 2001/2002 att

bli ca 2 % lägre än om avdraget hade införts redan år 1993. Regeringen

anser inte detta vara rimligt. Motivet till följsamhetsindexering är att

pensionerna skall följa den allmänna standardutvecklingen för de för-

värvsaktiva. Den standardsänkning som införandet av allmänna egen-

avgifter inneburit för löntagare har visserligen inte drabbat ATP-

pensionärerna, i stället har dessa pensionärers förmåner reducerats av

andra åtgärder. För att dessa pensionärer inte skall drabbas ytterligare av

nedskrivningar av pensionen, föreslås att normen för följsamhetsindexe-

ringen årsskiftet 2001/2002 justeras. Syftet med en sådan justering av

normen är att den i möjligaste utsträckning skall kompensera för den

effekt avdraget för allmän pensionsavgift år 1999 har på inkomstindex år

2002.

En beräkning av justeringens storlek redovisas i tabell 18.2. Där fram-

går att normen bör justeras ned med ca 2 procentenheter så att den

istället för 1,6 kommer att uppgå till 0,4 vid följsamhetsindexeringen

årsskiftet 2001/2002. Det tal som skall användas vid följsamhetsindexe-

ring årsskiftet 2001/2002 skall därför istället för 1,016 uppgå till

0,996. Innebörden av detta kan illustreras med följande exempel. Om

inkomstindex år 2002 förändras med 1,9 % skall pensionerna

multipliceras med faktorn 1,019/0,996 = 1,023, dvs. räknas upp med

2,3 %.

Tablå 18.2 Justering av normen 1,6 vid följsamhetsindexering årsskiftet

2001/2002

Avdragets effekt på inkomstindexets förändring årsskiftet 2001/2002:

 2 %-enheter

Ny norm vid följsamhetsindexering årssskiftet 2001/2002:

1,6 2 = 0,4

Tal som skall användas vid följsamhetsindexering årsskiftet 2001/2002:

1,016 x (1+( 2,0/100)) = 0,996

Någon övergångslösning motsvarande den som nu föreslås beträffande

följsamhetsindexering av utgående pensioner föreslås däremot inte

såvitt avser indexering av pensionsbehållningen eller omräkning av

intjänandetaket. Intjänandet av pensionsrätter och nivån för den högsta

inkomst för vilken pensionsrätt tjänas in skall således räknas om med

det fastställda inkomstindexet, dvs. det index som beräknats då den

allmänna pensionsavgiften dragits av fr.o.m. år 1999.

Om den allmänna pensionsavgiften, som ett led i den slutgiltiga ut-

formningen av pensionsreformens finansiering, höjs år 2000 kommer

en sådan höjning att påverka följsamhetsindexeringen både årsskiftet

2001/2002 och årsskiftet 2002/2003. En sådan eventuell framtida

höjning av den allmänna pensionsavgiften föranleder att den ovan

beskrivna justeringen av normen vid årsskiftet 2001/2002 skall räknas

om. Därtill kommer en sådan eventuell höjning av den allmänna

pensionsavgiften år 2000 även att kräva en justering av normen vid

årsskiftet 2002/2003 så att omräkningen av pensionerna inte heller detta

årsskifte påverkas av höjningen.

18.5 Omräkning av pensionsbehållning för år då pension

lyfts eller återkallats

Regeringens förslag: För år då pension har lyfts eller återkallats

skall individens pensionsbehållning räknas om inför det efterföljande

årsskiftet enligt särskilda rutiner. Vad avser indexuppräkningen skall

pensionsbehållningen för varje månad räknas upp med en tolftedel av

det procenttal som utgör normen för följsamhetsindexering. Därefter

skall pensionsbehållningen följsamhetsindexeras vid årets slut. Lika-

så skall arvsvinster efter personer som har avlidit det år de skulle ha

fyllt 60 år eller senare tillgodoräknas månad för månad.

Promemorians förslag: Förslagen i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte kommenterat denna

del av förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Som beskrivits tidigare skall pen-

sionsbehållningen räknas om per varje årsskifte med dels arvsvinster,

dels förändringen i inkomstindex avseende det gångna året.

Omräkningen innebär således att indexförändring och arvsvinster för det

innevarande året tillgodoräknas den pensionsbehållning som inte

omräknats till en utgående förmån i slutet av året. Om pension börjar

lyftas under kalenderåret, t.ex. i juli, bör emellertid

pensionsbehållningen tillgodoräknas viss uppräkning för första halvåret.

I annat fall går den pensionsberättigade miste om en del av uppräkningen

av sin behållning. Detta skulle bli särskilt markant vid jämförelse av

pensionsuttag som påbörjas före respektive efter ett årskifte. I stället

för att ta ut pension i december skulle det då löna sig att skjuta upp

pensionsuttaget till efter årsskiftet, då pensionsbehållningen har räknats

upp med förändringen i inkomstindex och arvsvinster för ytterligare en

tolvmånadersperiod. Genom att göra en månadsvis i stället för årsvis

uppräkning av behållningen undviks sådana språngvisa förändringar kring

årsskiften.

Med enbart årsvisa uppräkningar skulle en pensionsberättigad som

börjar lyfta pension i juli månad gå miste om dels arvsvinsttilldelning,

dels uppräkning med en årsränta motsvarande normen för följsamhets-

indexeringen avseende första halvåret. Framtida arvsvinster har inklude-

rats i delningstalet; därför sker ingen årsvis uppräkning av utgående pen-

sion med avseende på arvsvinst. På motsvarande sätt som sker med pen-

sionsbehållningen, omräknas den utgående pensionen vid årsskiftet med

förändringen i inkomstindex men justerad för den uppräkning som redan

har tillgodoräknats i delningstalet (normen för

följsamhetsindexeringen). Den pensionsberättigade går därför även

miste om en uppräkning för första halvåret, som för år räknat motsvarar

normen för följsamhetsindexeringen.

Om pensionen i stället återkallas kommer den återkallade förmånen

att på nytt att förvandlas till en pensionsbehållning. Hur detta bör göras

beskrivs närmare i avsnitt 18.2 under rubriken Ändring av

pensionsuttag. Om återkallandet sker fr.o.m. t.ex. juli månad skulle,

med en årsvis uppräkning av pensionsbehållningen i slutet av året, till

viss del utges dubbel kompensation för första halvåret. I delningstalet

har tillgodoräknats framtida arvsvinster och en tillväxt motsvarande

normen för följsamhetsindexeringen. Den behållning som registreras

för individen i juli månad har således redan tillgodoräknats arvsvinster

och en viss ränta för första halvåret. I detta fall bör således, vid

omräkningen vid slutet av året, pensionsbehållningen tillgodoräknas

arvsvinster och ränta endast för andra halvåret, dvs. för de månader som

behållningen inte motsvarats av en utgående förmån.

För år då pension har börjat tas ut eller uttag av pension har återkallats

bör därför göras en månadsvis uppräkning av pensionbehållningen. Den

månadsvisa beräkningen behöver bara omfatta pensionsrätter som kan ha

lyfts eller återkallats under kalenderåret, dvs. pensionsrätt intjänad

t.o.m. år dessförinnan. Exempelvis har pensionsrätt intjänad under året

före det aktuella kalenderåret inte ingått i den behållning som

lyfts/återkallats under året och den kan därför räknas upp med avseende

på arvsvinster och förändring i inkomstindex på helårsbasis.

Utgångspunkten för månadsvis beräknade arvsvinster bör vara det be-

lopp som motsvarar tillgodoräknad arvsvinst för helår, dvs. arvs-

vinstfaktorn minskad med talet ett multiplicerad med pensionsbehåll-

ningen. Arvsvinst för en månad motsvarar då en tolftedel av detta belopp.

T.ex. beräknas arvsvinst för januari månad som behållningen för måna-

den multiplicerad med en tolftedel av arvsvinstfaktorn minskad med ett

{[(LtB1/Lt)-1]/12}. Summan av de så beräknade tolv arvsvinstbeloppen

utgör arvsvinsterna för kalenderåret. Arvsvinsterna har inte ingått i den

behållning som rörts under året. Beloppet kan därför omräknas med för-

ändringen i inkomstindex för helåret.

För omräkning med förändringen i inkomstindex bör pensionsbehåll-

ningen för varje månad multipliceras med en tolftedel av det procenttal

som motsvarar normen för följsamhetsindexeringen. Summan av dessa

belopp och pensionsbehållningen i slutet av året (decemberbeloppet

exklusive pensionsrätt intjänad föregående år) bör därefter

följsamhetsindexeras på samma sätt som den utgående

pensionsförmånen. Pensionsbehållningen och den utgående pensionen

har därmed tillgodoräknats hela förändringen i inkomstindex. För

behållningen har gjorts en månadsvis uppräkning med en ränta

motsvarande normen för följsamhetsindexeringen och för pensionen har

motsvarande tillväxt tillgodoräknats i delningstalet.

19 Försäkringsfunktionen för premiepension

19.1 Försäkringsförhållandets rättsliga karaktär

Regeringens förslag och bedömning: Förhållandet mellan försäk-

ringsgivaren och de försäkrade skall bygga på en förvaltningsrättslig

reglering. Fastställd pensionsrätt för premiepension omfattas av

egendomsskyddet i 2 kap. 18 § regeringsformen. Civilrättsliga regler

om bl. a. bodelning och gåva är inte tillämpliga för

premiepensionsrätten.

Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med rege-

ringens.

Remissinstanserna: Samtliga domstols- och fakultetsinstanser som

yttrat sig biträder utredningens förslag om att bestämmelser om försäk-

ringsförhållandet skall regleras i lag och utredningens bedömning att

rätten till premiepension omfattas av egendomsskyddet i regerings-

formen. Hovrätten över Skåne och Blekinge har särskilt uttalat att man

bör kunna undvara en uttrycklig regel om att premiepensionsrätten om-

fattas av egendomsskyddet i 2 kap. 18 § regeringsformen. Sveriges Pen-

sionärsförbund och Sveriges Pensionärers Riksförbund anser dock

att ett lagreglerat försäkringsförhållande inom premiepensionssystemet

förutsätter att 2 kap. 18 § regeringsformen förtydligas så att det framgår

att premiepensionsrätten omfattas av egendomsskyddet där. Några

remissinstanser har tagit upp frågor om bodelning, gåva o.d.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Premiepensions-

systemet skall vara försäkringsmässigt uppbyggt, och försäkringsfunk-

tionen skall vara knuten till staten. Enligt de av riksdagen antagna rikt-

linjerna skall avsättningarna till premiepensionssystemet vara knutna till

enskilda individer och innefatta civilrättsligt bindande åtaganden.

Riksdagens riktlinje att den enskilde skall få en bindande fordran på

premiepension kan uppnås på olika sätt.

Ett system där förhållandet mellan försäkringsgivare och försäkrad

reglerades i avtal skulle föra med sig en del principiella och

pedagogiska svagheter. I den mån avtalets innehåll skulle vara bestämt av

lagstiftningen utan något egentligt avtalsutrymme skulle avtalet närmast

framstå som en fiktion. Liknande svårigheter skulle uppstå beträffande

sådana enskilda som inte kunde eller ville medverka utan kanske rent av

uttryckligen förklarade att de av något skäl inte ville ingå något avtal. En

annan omständighet som medför att avtalsformen inte framstår som na-

turlig är att den enskilde knappast gör något egentligt åtagande; avtal om

försäkring eller liknande innebär ju vanligen att båda parter gör åtagan-

den. En förvaltningsrättslig reglering, med bestämmelser om

försäkringsförhållandet i lag eller annan författning, ger en enklare och

mer naturlig samordning mellan pensionssystemets båda delar

fördelningssystemet och premiepensionssystemet.

En förvaltningsrättslig reglering får dock inte medföra att intjänad

premiepensionsrätt kan påverkas av politiska beslut som får retroaktiv

verkan.

I grundlagen anges att den enskilde inte kan tvingas att avstå från

egendom genom expropriation eller annat sådant förfogande utom när

det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen (2 kap. 18 §

regeringsformen). Om det finns allmänna intressen av sådant slag för ett

intrång i den enskildes rätt är den enskilde berättigad till ersättning för

förlusten enligt grunder som anges i lag.

Lagrådet har avstått från att göra en bedömning i fråga om egendoms-

skyddet mot bakgrund av att inga förslag till ändringar i grundlagen re-

dovisats nu. Regeringen kan i likhet med Lagrådet konstatera att motiv-

uttalanden i detta lagstiftningsärende inte förändrar omfattningen av

egendomsskyddet som sådant. Regeringen vill dock tydligt redovisa de

bedömningar som gjorts om egendomsskyddet i arbetet med en ny ål-

derspension kopplad till individuella tillgångskonton. Det bör också

understrykas att premiepensionssystemet utformats på ett

individualiserat sätt bl.a. i syfte att nå ett egendomsskydd.

Begreppet egendom är inte definierat men det är helt klart att det om-

fattar fordringsrätter likaväl som andra tillgångar. Premiepensionssyste-

mets uppbyggnad talar starkt för att rätten till premiepension i förhållan-

det mellan staten och den enskilde måste likställas med en vanlig civil-

rättslig fordran och åtnjuta samma skydd enligt grundlagen.

I premiepensionssystemet skall inbetalade avgifter, som direkt härrör

från den försäkrades arbete, förvaltas på liknande sätt som medel inbeta-

lade enligt avtal om privat pensionsförsäkring. Vidare har den enskilde

möjlighet att själv bestämma hur de sparade medlen och deras

avkastning skall placeras, och kan också förfoga över en del av

tillgodohavandet för ett frivilligt efterlevandeskydd. Att en myndighet

såsom föreslås i det följande har hand om försäkringsfunktionen kan

under sådana förhållanden inte få någon betydelse. Grundlagsskyddet

torde inträda när pensionsrätten för ett visst år har fastställts. Samma

skydd gäller för en rätt till premiepension till efterlevande. Det sagda

hindrar inte ändringar som t.ex. innebär att efterlevandeskyddet slopas

förutsatt att ålderspensionsrätten ökas i motsvarande mån. En ändring

utanför försäkringsgivarens försäkringsmässiga hantering som innebär

att rätten till premiepension minskas till förmån för den statliga

försäkringsgivaren eller annan utomstående kommer däremot i direkt

konflikt med grundlagens egendomsskydd.

I fråga om det rättsliga skyddet för premiepensionsrätter har regering-

ens bedömning starkt stöd i ett utlåtande från professorn och f.d.

justitierådet Bertil[REDACTED_EFTERNAMN] (fogat till utredningens betänkande som

bilaga 2). Regeringen kan också konstatera att denna bedömning stöds av

en enhällig remissopinion bland de juridiskt sakkunniga instanserna.

Regeringens avsikt på denna punkt är entydig; genom systemets ut-

formning skall 2 kap. 18 § regeringsformen vara tillämplig för rätten till

premiepension.

Med den bedömning som nu gjorts finns det inte skäl för regeringen

att föreslå särskilda åtgärder för att rätten till fastställd pensionsrätt

skall vara skyddad mot beslut med retroaktiv verkan. Försäkringsgivaren

bör dock, åtminstone i samband med att en enskild första gången får

premiepensionsrätt fastställd, i ett besked till den enskilde markera att

hans premiepensionsrätt anses skyddad enligt grundlagen.

Den omständigheten att fastställd pensionsrätt för premiepension om-

fattas av egendomsskyddet i regeringsformen innebär alltså att den en-

skilde endast kan tvingas avstå från sin premiepensionsrätt om det krävs

för att tillgodose angelägna allmänna intressen och att han vid ett så-

dant avstående skall ha ersättning för förlusten.

Egendomsskyddet för fastställd pensionsrätt för premiepension

väcker även andra frågor om egendomens närmare karaktär och om den

allmänna civilrättens tillämplighet i förhållandet mellan rättighetens

innehavare och andra enskilda. Till civilrätten är också olika

skatterättsliga regler kopplade.

Flera remissinstanser har efterlyst olika justeringar som tar sikte på

rättsförhållandet mellan innehavaren av premiepensionskontot och andra

enskilda. Det har bl.a. gällt frågor om bodelning, gåva och avstående från

efterlevandeskydd. Dessa frågor bör ses i ljuset av att premiepensions-

rätten ingår i en förvaltningsrättslig reglering av allmän pension.

Följande kan noteras när det gäller premiepensionsrättens närmare in-

nehåll och möjligheterna att förfoga över den.

Ett tillgodohavande på ett premiepensionskonto får inte utmätas. Det

får inte heller pantsättas eller överlåtas, innan pensionen är tillgänglig

för lyftning. Bestämmelserna om utmätnings- och överlåtelseförbud

hindrar dock inte utmätning enligt bestämmelserna om utmätning av lön

m.m. i 7 kap. utsökningsbalken (se 15 kap. 16 § i den föreslagna lagen,

jfr 20 kap. 6 § lagen om allmän försäkring). Preskriptionslagen

(1981:130) är inte tillämplig på en enskilds fordran på pension (15 kap.

17 § i den föreslagna lagen).

Enligt 4 kap. 7 § i den föreslagna lagen skall hela den pensionsrätt för

premiepension som fastställts för en försäkrad överföras till dennes

make om anmälan gjorts enligt bestämmelserna i 15 kap. 8 §. En

överföring av sådan pensionsrätt får dock endast ske till make som

antingen var försäkrad enligt lagen under intjändeåret eller tidigare har

tillgodoräknats pensionsrätt för premiepension.

Enligt 15 kap. 8 § första stycket skall en anmälan om överföring av

pensionsrätt för premiepension vara skriftlig och ha kommit in till den

allmänna försäkringskassan senast den 31 januari det första år till vilket

pensionsrätt som skall överföras är hänförlig. Anmälan skall göras ge-

mensamt av makarna. Enligt andra stycket samma paragraf måste en

make som vill att en tillsvidareöverföring skall upphöra skriftligen an-

mäla detta, varefter överföringen upphör från och med året efter det då

en sådan anmälan inkom till försäkringskassan.

Efter ansökan av den enskilde skall Premiepensionsmyndigheten

under vissa i lagen närmare angiva förutsättningar meddela

efterlevandeskydd för pensionstiden för en eller flera av den enskildes

nära anförvanter. Den enskilde får när som helst anmäla till

Premiepensionsmyndigheten att han avstår från efterlevandeskyddet. (Se

10 kap. i den föreslagna lagen.)

Den enskilde har en subsidiär talerätt avseende skadeståndskrav mot

en fondförvaltare (8 kap. 7 § i den föreslagna lagen).

Till en början kan konstateras att ett tillgodohavande på ett premiepen-

sionskonto inte kan överlåtas. Det skulle också strida mot vad som

gäller för rättigheten att låta den ingå i en bodelning mellan makar.

Enligt 10 kap. 3 § första stycket äktenskapsbalken skall rättigheter som

inte kan överlåtas eller som i annat fall är av personlig art inte ingå i

bodelning om det skulle strida mot vad som gäller för rättigheten.

Tillgodohavandet är sålunda att bedöma som en sådan rättighet som

avses i 10 kap. 3 § första stycket äktenskapsbalken och den skall därmed

inte ingå i bodelning. Det förhållande att makarna löpande kan överföra

rätten till premiepension från en make till den andre bör inte föranleda

en annan bedömning. En sådan överföring inom ramen för den

förvaltningsrättsliga reglering som uppställs i lagen kan enligt

regeringens mening inte bedömas som en civilrättslig gåva mellan

makarna. Bestämmelserna om formkrav och skydd mot överlåtarens

borgenärer m.m. i gåvolagen samt i 8 och 16 kap. äktenskapsbalken är

följaktligen inte heller tillämpliga på en överföring av

premiepensionsrätt mellan makar. Detsamma gäller bestämmelser om

återvinning och gåvoskatt. På motsvarande sätt bör också utbetalningar

till nära anförvanter på grund av ett efterlevandeskydd inte vara

arvsskattepliktigt enligt nuvarande regler.

Det kan emellertid inte uteslutas att andra bestämmelser på

förmögenhetsrättens område kan få betydelse. Den föreslagna lagen

innehåller inte några bestämmelser om ogiltighet av en anmälan om

överföring av pensionsrätt. Det är sålunda inte omöjligt att det skulle

kunna bli aktuellt att tillämpa bestämmelserna i 3 kap. avtalslagen om

rättshandlingars ogiltighet eller grunderna för dessa bestämmelser i

fall där en make vill ha till stånd en ogiltigförklaring eller jämkning av

en tidigare gemensam anmälan under påstående om t.ex. svek eller

oskälighet. Dessa frågor, liksom frågor om hur berörda myndigheter

praktiskt skall hantera en tvist av nu aktuellt slag, lämpar sig inte för en

reglering i den nya lagen utan får överlämnas till rättstillämpningen.

19.2 Myndighet eller bolag?

Regeringens förslag: Försäkringsfunktionen skall handhas av en ny-

inrättad statlig myndighet Premiepensionsmyndigheten. Myndig-

heten inrättas den 1 juli 1998.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrat sig i frågan bi-

träder flertalet utredningens förslag. Vissa tillägger att Premiepen-

sionsmyndigheten dock bör begränsa sin verksamhet till

 kärnverksamhet såsom beräkning av pensionsrätt och information till

de försäkrade och att andra delar av verksamheten bör upphandlas. Krist-

demokratiska Ungdomsförbundet pekar på att bildandet av en ny,

särskild myndighet kommer att ge de försäkrade onödiga uppbyggnads-

och driftskostnader. Finansinspektionen hävdar att en myndighet som

ansvarig för försäkringsfunktionen kan skapa förväntningar om en statlig

garanti för pensionsåtagandena. Inspektionen pekar också på den poten-

tiella risk som förluster i verksamheten kan ha för statsbudgeten, med

hänsyn till de stora belopp som premiepensionssystemet omfattar. In-

spektionen pekar på möjligheten att i stället bilda ett statligt ägt försäk-

ringsbolag, för vilket skulle gälla vanliga krav på initialkapital, solvens

m.m. enligt försäkringsrörelselagstiftningen. Även Sveriges Advokat-

samfund pekar på att den föreslagna tillämpningen av försäkringsrörel-

selagens regler talar för att försäkringsfunktionen läggs hos ett statligt

bolag. Landsorganisationen i Sverige (LO) avvisar utredningens

förslag om en helt ny myndighet och föreslår i stället att en och samma

myndighet Riksförsäkringsverket (RFV) skall svara för såväl

fördelnings- som premiereservdelen i det nya pensionssystemet.

Skälen för regeringens förslag: De av riksdagen antagna riktlinjerna

innebär att försäkringsfunktionen i premiepensionssystemet skall hand-

has av ett statligt organ. Utredningen har med hänsyn till detta och till att

det föreslås att försäkringsvillkoren skall regleras i lag förordat att för-

säkringsfrågorna sköts av en myndighet.

Finansinspektionen m.fl. har ifrågasatt om inte ett bolag är att föredra

framför en myndighet. Regeringen delar bedömningen att ett statligt

försäkringsbolag skulle underlätta en jämförelse med verksamheten i

privata försäkringsbolag. Å andra sidan finns det svagheter med ett

bolag, som inte utsätts för konkurrens. Det är också, som utredningen

angett, naturligt med en myndighet när försäkringsvillkoren är reglerade

i lag. Vidare ökar möjligheterna till insyn i försäkringsverksamheten om

den bedrivs av en myndighet. Regeringen anser inte att tillämpningen av

vissa försäkringsrörelseregler omöjliggörs genom

myndighetskontruktionen.

Om man ser till nuvarande organisationsstruktur, kompetens och ar-

betsuppgifter, är inte någon nu befintlig myndighet given som försäk-

ringsgivare. Den nya myndigheten bör organisatoriskt ingå i socialför-

säkringsadministrationen. Att lägga försäkringsfunktionen på de all-

männa försäkringskassorna är inte lämpligt från praktisk synpunkt, efter-

som försäkringsgivaren skall ha täta kontakter med ett stort antal fri-

stående fondförvaltare. Premiepensionssystemet kommer i relativt stor

utsträckning att ställa krav som är nya för den statliga förvaltningen.

Detta talar för att försäkringsfunktionen bör handhas av en myndighet på

central nivå. Mot att lägga denna uppgift på RFV talar bl.a. att en sådan

verksamhet skulle vara svårförenlig med verkets roll som central led-

nings- och tillsynsmyndighet inom socialförsäkringsadministrationen. I

stället bör den nya verksamheten stå under tillsyn av RFV (se vidare i

avsnitt 23.5). Mot denna bakgrund bör försäkringsfunktionen i

premiepensionssystemet handhas av en nyinrättad statlig myndighet,

kallad Premiepensionsmyndigheten.

För att underlätta uppbyggnaden av myndigheten bör den inrättas for-

mellt redan den 1 juli i år.

19.3 Premiepensionskonton

Regeringens förslag: Premiepensionsmyndigheten skall för varje

pensionssparare föra ett premiepensionskonto som visar

utvecklingen av pensionsspararens tillgodohavande i

premiepensionssystemet.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Förslaget har inte mött några invändningar.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de av riksdagen godkända

riktlinjerna skall avsättningarna till premiepensionssystemet registreras

på individuella konton. Detta ger underlag för en individualiserad ålders-

pension som grundas på det sparande och den avkastning som finns på

kontot. Premiepensionsmyndigheten skall för varje pensionssparare

föra ett premiepensionskonto som visar utvecklingen av hans

tillgodohavande i premiepensionssystemet. I avsnitt 21 föreslås att

premiepensionen skall beräknas med utgångspunkt i tillgodohavandet vid

varje tid på pensionsspararens premiepensionskonto. Alla händelser som

påverkar tillgodohavandets storlek skall därför registreras på kontot.

Konto skall också föras för efterlevande som har fått rätt till

premiepension i denna egenskap.

20 Förvaltningen av premiepensionskapital

20.1 Den tillfälliga förvaltningen

Regeringens förslag: Premiepensionsmyndigheten skall ansvara för

den tillfälliga förvaltningen av avgiftsmedlen. Medlen skall placeras

på konto hos Riksgäldskontoret. Premiepensionsmyndigheten skall

träffa avtal med Riksgäldskontoret om förräntning och andra villkor

rörande placeringen av medlen. Förvaltningen skall med ett lågt risk-

tagande och med hänsynstagande till kravet på betalningsberedskap ge

så god avkastning på medlen som möjligt. Avkastningen skall fördelas

på de enskilda som ett procentuellt påslag på pensionsrätten i sam-

band med att avgiftsmedlen förs över till fondförvaltare.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Riksgäldskon-

toret, Första, Andra och Tredje fondstyrelserna och Sjätte

fondsstyrelsen för Allmänna pensionsfonden samt Sveriges

Advokatsamfund tillstyrker utredningens förslag att medlen placeras på

konto hos Riksgäldskontoret. Försäkringstjänstemannaförbundet,

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) och Sveriges Pensionärsförbund

anser att den genomsnittliga tid under vilken den tillfälliga förvaltningen

skall ske 18 månader är för lång. LRF föreslår att överföring till

kapitalförvaltare sker fortlöpande, så snart deklarationerna är godkända.

Riksbanken och Tjänstemännens Centralorganisation (TCO)

poängterar att frågan om vem som skall handha den tillfälliga

förvaltningen bör avgöras av vem som kan erbjuda det billigaste

alternativet. Finansinspektionen och Riksbanken hävdar att utred-

ningens förslag reser krav på en reglering av hur eventuella tvistefrågor

mellan Premiepensionsmyndigheten som kontohavare och Riksgälds-

kontoret som dess motpart bör lösas. Riksbanken pekar också på att sta-

tens dubbla roll kan drabba de enskilda i form av sämre avkastning och

högre förvaltningskostnader. Riksförsäkringsverket (RFV) föreslår att

medlen förvaltas av verket och poängterar i sammanhanget vikten av hög

avkastning och låga administrationskostnader. Sveriges Pensionärsför-

bund förklarar att avgiftsmedlen borde kunna betalas in direkt till olika

fondförvaltare. Flertalet remissinstanser poängterar kravet på lågt risk-

tagande och vikten av att medlen placeras tryggt. Riksbanken anser att

inriktningen på den tillfälliga förvaltningen borde vara att maximera av-

kastningen vid den risknivå som fastställs av uppdragstagaren. Sveriges

Pensionärers Riksförbund menar att avgiftsmedlen i den tillfälliga för-

valtningen skall ges god avkastning, i princip vad blivande pensionärer

skulle fått om de själva placerat medlen och under inga förhållanden

lägre avkastning än statens alternativa räntekostnad för upplåning på

marknaden för samma tidsrymd. Pensionärernas Riksorganisation

(PRO) föreslår att en sjunde AP-fondstyrelse anförtros den tillfälliga

förvaltningen. PRO anser att den tillfälliga förvaltningen skall ge en re-

lativt god avkastning och att en mindre del av medlen bör kunna placeras

i aktier.

Skälen för regeringens förslag: Sedan år 1995 avsätts en viss andel

av influtna tilläggspensionsavgifter till ett framtida premiereservsystem

(11 % t.o.m. år 1997 och 22,4 % fr.o.m. den 1 januari 1998, 4 kap. 3 §

lagen [1981:691] om socialavgifter). I avvaktan på att premiepensions-

systemet kommer på plats är medlen placerade på räntebärande konto

hos Riksgäldskontoret enligt lagen (1994:1748) om förvaltning av vissa

tilläggspensionsavgifter.

En liknande tillfällig förvaltning måste finnas även när premiepen-

sionssystemet är i full drift. Ålderspensionsavgifterna kommer att

betalas in successivt under intjänandeåret men kan inte föras över till

fondförvaltare förrän pensionsrätten har fastställts, vilket kan ske

tidigast i slutet av året därpå. Avgiftsmedlen kommer alltså att ligga i

någon form av tillfällig förvaltning under i genomsnitt minst 18

månader. Det är denna löpande tillfälliga förvaltning som behandlas i

detta avsnitt. Den fortsatta hanteringen av de avgiftsmedel som

ackumuleras under åren 1995 1998, innan det reformerade

ålderspensionssystemet träder i kraft, tas upp i avsnitt 24.

Det är självfallet önskvärt med en god avkastning på avgiftsmedlen

under den tillfälliga förvaltningen. Ett lågt risktagande och en trygghet i

placeringarna är emellertid av större vikt. De enskildas förtroende för

premiepensionssystemet skulle kunna skadas allvarligt om den tillfälliga

förvaltningen skulle visa negativt resultat och de enskilda därför skulle

ha ett lägre belopp att disponera för överföring till förvaltare än som

hade fastställts som pensionsrätt för det aktuella året. Till bilden hör

också att avkastningen från den tillfälliga förvaltningen har bara en

relativt begränsad betydelse för storleken av utgående pensioner.

Den förvaltning som väljs bör alltså inte kunna ge negativt resultat ens

för enskilda år annat än under mycket speciella förhållanden. För att

uppnå detta bör medlen placeras i räntebärande tillgångar med låg kredit-

risk. Samtidigt bör dock de möjligheter som finns att effektivisera för-

valtningen tas till vara. Det föreslås därför att medlen skall placeras på

konto hos Riksgäldskontoret. Premiepensionsmyndigheten bör vara

kontohavare och Riksgäldskontorets motpart när det gäller att träffa

avtal om förräntning av avgiftsmedlen m.m. Myndigheten skall sträva

efter att få en så god avkastning på medlen som möjligt med de

begränsningar som följer av ett krav på lågt risktagande och av den korta

placeringshorisonten.

Avkastningen skall fördelas på de enskilda som ett procentuellt påslag

på pensionsrätten i samband med att avgiftsmedlen förs över till fond-

förvaltare. Varje års pensionsrätter skall då i princip få avkastningen från

förvaltningen under i genomsnitt 18 månader. Av praktiska skäl förordar

regeringen det av utredningen föreslagna förenklade systemet, där varje

 årskull får bara ett års avkastning men räknat på ett högre belopp. De-

taljerna i förslaget beskrivs i författningskommentaren.

Ett särskilt problem är de skillnader i avkastning som kan uppkomma

genom att överföringen från den tillfälliga förvaltningen till fondförvalt-

ning sker vid olika tidpunkter för pensionsspararna. Förutsättningarna

för att jämna ut ränteeffekterna av denna tidsfaktor bör undersökas

ytterligare. Förslag om en justering kan lämnas senare i år.

De avgifter som löpande betalas in till Riksgäldskontoret för ett visst

intjänandeår kommer inte att helt motsvara de pensionsrätter som fast-

ställs för intjänandeåret. Detta har bl.a. att göra med att den andel av av-

gifterna som betalas till premiepensionssystemet utgör en schablon. Det

finns också vissa avvikelser från den grundläggande principen i det re-

formerade ålderspensionssystemet att tillgodoräknad pensionsrätt alltid

har sin motsvarighet i att avgifter har betalats. Som exempel på sådana

avvikelser kan nämnas dels att en anställd alltid tillgodoräknas pensions-

rätt även om arbetsgivaren inte har betalat avgifter, dels att pensionsrätt

normalt inte fastställs för det år en person avlidit även om det har

betalats avgifter på lön som han tjänat in det året. Det innebär att det

kommer att bli nödvändigt med en fortlöpande utjämning av

tillgodohavandet hos Riksgäldskontoret. Detta bör ske genom en

minskning respektive en ökning av tillförseln av avgiftsmedel vid

kommande tillfällen. Rent praktiskt sker justeringen genom en

anpassning av schablonen för andelen av avgiften till

premiepensionssystemet (jfr avsnitt 30.2). Skillnaden mellan de

preliminärt överförda avgifterna och de belopp som skulle ha överförts

för att motsvara fastställd pensionsrätt för premiepension skall

dessutom ränteberäknas med samma avkastningsnorm som gäller för

den tillfälliga förvaltningen. Genom korrigeringen tillförs den tillfälliga

förvaltningen alltid rätt belopp.

20.2 Fondförvaltare i premiepensionssystemet

Regeringens förslag: Premiereservmedlen får placeras i värdepap-

persfonder och utländska fondföretag som förvaltas av fondförvaltare

som har rätt att utöva fondverksamhet i Sverige enligt lagen om vär-

depappersfonder. Medlen får också placeras i värdepappersfonder

som förvaltas av ett statligt fondbolag som skall inrättas för detta än-

damål. Regeringen bemyndigas att bilda ett sådant statligt fondbolag.

Fondförvaltarna skall

 anmäla sina fonder för registrering hos

Premiepensionsmyndigheten och sluta avtal med myndigheten om

det praktiska samarbetet och om priset för förvaltartjänsten,

 åta sig att på begäran lämna ut informationsmaterial till de enskilda,

trots att dessa formellt sett inte är fondandelsägare,

 åta sig att inte ha några uttagsavgifter, och

 åta sig att varje år till myndigheten rapportera alla kostnader som

tagits ut ur fonden.

Om den enskilde inte gör något aktivt val av förvaltning placeras

medlen i en särskild fond inom Allmänna pensionsfonden (se avsnitt

20.4).

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

såvitt avser behandlingen av dem som gör ett aktivt val av fond. Enligt

utredningens huvudförslag skulle placeringen för dem som inte gör

något val ske i ett nybildat statligt fondbolag. Regeringens förslag

överensstämmer med ett av utredningen redovisat alternativ, där

placeringen organisatoriskt görs inom AP-fondssystemet. Förslaget att

Premiepensionsmyndigheten skall få träffa överenskommelser med

fondförvaltarna om priset på förvaltartjänster saknades i utredningens

förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft något att

invända mot utredningens förslag i fråga om vilka krav som skall ställas

på de förvaltare som tillåts ta emot medel för förvaltning inom premie-

pensionssystemet. Landsorganisationen i Sverige (LO) tillägger att

det är viktigt med en fortlöpande tillsyn över förvaltarnas verksamhet.

Sveriges Försäkringsförbund och Svenska Aktuarieföreningen anser

att också traditionella livförsäkringsbolag och fondförsäkringsbolag bör

få agera som kapitalförvaltare inom systemet. Sveriges Aktiesparares

Riksförbund anser att särskilt höga krav bör ställas på de som förvaltar

medel inom premiepensionssystemet. Statens löne- och pensionsverk

(SPV) anser att det möjligen också kan komma ifråga med ytterligare

krav som sållar bort förvaltare med särskilt högt risktagande. Flera

remissinstanser förklarar att frågan om den information som förvaltarna

skall lämna till de försäkrade behöver regleras närmare, särskilt ifråga

om avgifterna för förvaltningen. Många remissinstanser menar att

Premiepensionsmyndigheten bör övervaka att avgifterna inte blir

oskäligt höga. Bl.a. Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), SPV,

Försäkringstjänstemannaförbundet och Pensionärernas

Riksorganisation (PRO) föreslår att Premiepensionsmyndigheten

bereds möjlighet att förhandla med förvaltarna om s.k. returprovisioner.

Fondbolagens Förening förklarar att den inte är avvisande till en sådan

modell. Bl.a. Svenska Bankföreningen menar emellertid att

förvaltarnas avgifter inte bör regleras utan att konkurrensen och medias

bevakning medför att avgifterna inte blir oskäliga. Riksförsäk-

ringsverket (RFV) anser att risken för oskäliga avgifter inte försvinner

genom returprovisioner eftersom en sådan ordning förutsätter en reell

förhandlingssituation mellan fondförvaltarna och Premiepensionsmyn-

digheten. RFV och Finansinspektionen pekar på behovet av ytterligare

kapitalkrav för förvaltarna med tanke på bl.a. risken för ekonomisk

brottslighet och därmed sammanhängande skadeståndskrav. Finans-

inspektionen poängterar också att fondförvaltningen bör utövas av fond-

bolaget och inte läggas ut till någon annan. Fondbolagens Förening anser

att det bör övervägas att genom ett dispensförfarande öppna för vissa s.k.

indexfonder, som inte bildas inom ramen för regelverket för "vanliga"

värdepappersfonder, att ta emot medel för förvaltning inom premiepen-

sionssystemet.

Skälen för regeringens förslag: Premiepensionssystemet skall vara

utformat som ett fondförsäkringssystem, där kapitalförvaltningen sker i

värdepappersfonder som sköts av fristående fondförvaltare. Fondförsäk-

ringsmodellen innebär bl.a. att Premiepensionsmyndigheten skall vara

andelsägare i de värdepappersfonder där medel placeras. Det är emeller-

tid de enskilda som skall bestämma hos vilka förvaltare medlen skall

placeras och som skall bära den finansiella risken för placeringen.

För att trygga att fondförvaltningen i premiepensionssystemet

kommer att bedrivas i sunda former bör endast förvaltare som har

tillstånd att utöva sådan verksamhet och som står under tillsyn få

medverka i premiepensionssystemet.

Regeringen har övervägt att också kräva att medelsförvaltningen skall

ske i särskilda fonder som sköts av särskilda fondförvaltare. En sådan

ordning skulle dock inte ge tillräckliga kostnadsfördelar för att motivera

begränsningarna av mångfalden i kapitalförvaltningen.

Vanliga värdepappersfonder skall alltså få ta emot medel för förvalt-

ning inom premiepensionssystemet. Därmed bör också fondföretag från

andra EES-länder, som driver verksamhet som omfattas av EG:s direktiv

om kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (det s.k. UCITS-

direktivet, 85/611/EEG) ha rätt att med stöd av tillstånd från hemlandet

driva fondverksamhet inom ramen för premiepensionssystemet. Likaså

bör fondföretag från länder utanför EES, som har fått tillstånd av Fi-

nansinspektionen att driva fondverksamhet i Sverige, ha rätt att medverka

i systemet. Härigenom skapas ytterligare förutsättningar för ett brett

utbud av fonder. De utländska fondföretagen kommer att stå under

tillsyn från hemlandet och kan bedriva verksamheten från filial eller

genom gränsöverskridande verksamhet.

Enligt de av riksdagen godkända riktlinjerna skall en eller flera statliga

kapitalförvaltare inrättas för att ta emot medel för förvaltning från per-

soner som vill välja en sådan lösning. Mot denna bakgrund föreslås att

placering också får väljas i värdepappersfonder som förvaltas av ett

fondbolag som ägs av staten. Ägaransvaret för bolaget skall ligga på re-

geringen. Bolaget skall arbeta under marknadsmässiga förhållanden och

uppfylla samma krav för deltagande i premiepensionssystemet som

ställs på de privata fondförvaltarna. Ett avkastningskrav skall ställas på

det statliga fondbolaget så att neutralitet uppkommer i förhållande till de

privata bolagen (jfr vad som sägs om förvaltningen av ickeväljarnas

medel i avsnitt 20. 4).

Det statliga fondbolaget skall verka i konkurrens med övriga aktörer

på marknaden. Bolaget skall ha en lämpligt avvägd kapitalbas.

Regeringen bör bemyndigas att bilda ett sådant fondbolag. Regeringen

avser att under våren som en extra utdelning från

Förvaltningsaktiebolaget Venantius ta emot ett bolag med ett eget

kapital på 10 miljoner kronor. Bolaget får till uppgift att bedriva

fondverksamhet, dvs. förvalta värdepappersfonder, samt bedriva

försäljning och inlösen av andelar i fonderna. Nödvändiga förberedelser

kommer att vidtas för att bolaget skall kunna verka enligt riksdagens

beslut.

Som föreslås i avsnitt 20.4 skall medlen för dem som inte anmäler

något val av fond placeras i en särskild fond inom Allmänna pensions-

fonden. Fonden skall förvaltas av en nyinrättad sjunde fondstyrelse.

Fondbolagens Förening har i sitt remissyttrande väckt frågan om inte

premiereservmedlen bör få placeras i fonder vars värdeutveckling är be-

roende av index, s.k. indexfonder.

Lagen (1990:1114) om värdepappersfonder omfattar i första hand

värdepappersfonder som uppfyller kraven i UCITS-direktivet. Enligt

direktivet får dock varje enskilt medlemsland från direktivets

tillämpningsområde undanta fonder som har en särskild placeringsinrikt-

ning och ställa upp särskilda regler för dessa fonders verksamhet i det

egna medlemslandet. Dessa fonder brukar kallas nationella fonder. I

lagen om värdepappersfonder har öppnats en möjlighet för Finansin-

spektionen att ge tillstånd till nationella fonder (3 §).

I Sverige och andra länder med en likartad marknad utgör vissa före-

tags värde en relativt stor del av det sammanlagda börsvärdet. Indexfon-

der som är kopplade till Stockholms fondbörs index uppfyller därför i

allmänhet inte det särskilda krav på riskspridning som ställs upp i

UCITS-direktivet och i lagen om värdepappersfonder. För att få förvalta

en sådan fond fordras alltså Finansinspektionens tillstånd.

Mot bakgrund av att en placering i indexfonder ofta innefattar ett be-

gränsat risktagande till en relativt låg kostnad bör Premiepensionsmyn-

digheten tillåtas medge att premiereservmedel får placeras i sådana fon-

der. Innan ett sådant medgivande lämnas skall yttrande ha inhämtats från

Finansinspektionen. Ett medgivande får lämnas bara om värdeutveck-

lingen för fonden är kopplad till ett eller flera index för en börs eller

auktoriserad marknadsplats eller liknande marknad som ger en tillfreds-

ställande riskspridning.

Ett par remissinstanser har föreslagit att också konventionella livför-

säkringsbolag och fondförsäkringsbolag skall få ta emot medel för för-

valtning i premiepensionssystemet. Enligt lagen om värdepappersfonder

utövas förvaltningen av en värdepappersfond av fondbolag. Ett försäk-

ringsbolag kan därför inte i denna egenskap komma i fråga som förval-

tare av en värdepappersfond. En annan sak är att ett försäkringsbolag kan

äga ett fondbolag som får ta emot medel för förvaltning i premiepen-

sionssystemet.

Som nyss har angetts skall samtliga fondförvaltare som har rätt att ut-

öva fondverksamhet i Sverige få ta emot medel för förvaltning i premie-

pensionssystemet. Det hindrar dock inte att det i lagstiftningen om pre-

miepensionssystemet ställs upp särskilda krav på dem som får förvalta

medel inom systemet, t.ex. när det gäller avgiftsstruktur och

information, så länge dessa krav är generellt tillämpliga och inte endast

riktade mot utländska fondföretag. Även med hänsyn till EG:s regler står

det nämligen varje land fritt att i ett allmänt socialförsäkringssystem

ställa sådana krav i olika hänseenden som är påkallade av

försäkringssystemets särskilda natur.

För medverkan i premiepensionssystemet skall det krävas att fondför-

valtaren

1) har anmält sina fonder för registrering hos Premiepensionsmyndig-

heten och slutit ett avtal om det praktiska samarbetet med myndigheten

m.m.,

2) har åtagit sig att på begäran lämna ut informationsmaterial till pen-

sionsspararna, trots att dessa formellt sett inte är fondandelsägare,

3) har åtagit sig att inte ha några uttagsavgifter,

4) har åtagit sig att, med eller utan prisnedsättning, inte ta ut avgifter i

övrigt utöver vad som godtagits av myndigheten, och

5) har åtagit sig att varje år till myndigheten rapportera alla kostnader

som tagits ut ur fonden.

Kravet att fondförvaltaren har anmält sina fonder för registrering hos

Premiepensionsmyndigheten är nödvändigt för att både myndigheten

och de enskilda skall veta vilka aktörer som deltar i systemet.

Det behövs också rutiner för överföring av information och medel

mellan Premiepensionsmyndigheten och fondförvaltarna. Enligt rege-

ringens mening löses dessa frågor bäst genom avtal mellan myndigheten

och fondförvaltarna. Det ligger i sakens natur att förvaltarna i stor ut-

sträckning måste anpassa sig till de tekniska lösningar som myndigheten

valt.

Vidare skall fondförvaltaren ha åtagit sig att lämna ut informations-

material till de enskilda. Den information som avses är fondens

informationsbroschyr, årsberättelse och halvårsredogörelse.

Pensionsspararen skall ha rätt att få detta material vid det tillfälle när

han begär det, men han skall också kunna prenumerera på

årsberättelserna och halvårsredogörelserna. Förvaltarens åtagande bör

gälla både i förhållande till sådana enskilda som har valt den aktuella

fonden och sådana enskilda som överväger att välja fonden. Den

föreslagna regeln ansluter nära till vad som i detta avseende gäller enligt

lagen om värdepappersfonder.

När det gäller fondförvaltares avgifter finns det varken i UCITS-direk-

tivet eller i lagen om värdepappersfonder någon närmare reglering av

avgiftsuttaget. Däremot föreskrivs i lagen om värdepappersfonder att det

i fondbestämmelserna skall anges grunderna för beräkning av fondbo-

lagets och förvaringsinstitutets ersättning från fonden. Fondbestämmel-

serna skall även innehålla uppgifter om fondbolagets avgifter för för-

säljning, förvaltning och inlösen av andelar. Finansinpektionen har med-

delat föreskrifter om vilka uppgifter om avgifter m.m. som skall finnas i

fondbestämmelserna och fondens informationsbroschyr (FFFS

1997:11).

De avgifter som fondbolagen tar ut kan delas in i två huvudgrupper,

transaktionsavgifter och förvaltningsavgifter. Transaktionsavgifter tas ut

av fondandelsägaren vid försäljning och inlösen av fondandelar

(inträdes- respektive uttagsavgifter). Förvaltningsavgifter tas ut ur

fonden och utgör ersättning till fondbolaget för dess förvaltning av

fonden. Transaktionsavgifter redovisas i procent av fondandelsvärdet

medan förvaltningsavgifter redovisas i procent av fondens värde.

Fondbolagets uttag av ersättning ur fonden minskar fondens värde och

därmed värdet av varje fondandel. Det fondandelsvärde som redovisas

till fondandelsägarna utgör alltid ett nettovärde (fondens värde minus

förvaltningsavgiften). Det innebär att den som har många fondandelar får

stå för en större andel av fondbolagets förvaltningsavgift än den som har

få andelar.

På några punkter finns det skäl för särskilda regler om

fondförvaltarnas avgiftsuttag i premiepensionssystemet.

Under senare år har transaktionsavgifter tenderat att falla bort till för-

mån för förvaltningsavgifter. Det finns likafullt skäl att förbjuda ut-

tagsavgifter i premiepensionssystemet i situationer som den enskilde

inte så lätt kan överblicka när han gör sitt val av förvaltare.

För det första bör det inte vara tillåtet med uttagsavgifter när fondan-

delar säljs i samband med uttag av pension. Om pensionsspararen väljer

att ha kvar sitt tillgodohavande i fonder under pensionstiden och uttag

alltså skall göras en gång i månaden, skulle sådana avgifter kunna bli

besvärande. Det gäller särskilt om det finns ett visst minsta belopp för

uttagsavgiften. Uttagsavgifter bör inte heller kunna förekomma när uttag

ur fonden skall göras i samband med någon administrativ åtgärd som

pensionsspararen inte har begärt. Ett sådant exempel är när Premiepen-

sionsmyndigheten skall sälja fondandelar för att bekosta sina admi-

nistrationskostnader. Ett annat sådant fall uppkommer när den enskildes

pensionsrätt har sänkts och ett belopp skall återföras till den tillfälliga

förvaltningen hos Riksgäldskontoret.

Systemet skulle i och för sig kunna rymma uttagsavgifter i samband

med att en pensionssparare byter fond. En sådan uppdelning i tillåtna och

icke tillåtna uttagsavgifter skulle dock sannolikt inte vara praktiskt ge-

nomförbar. Premiepensionsmyndigheten har fortlöpande en mängd

transaktioner med varje fond. Det är då naturligt att myndigheten

gentemot fonden bara redovisar den nettoförändring av myndighetens

innehav som skall ske vid varje tillfälle. Följaktligen skulle det inte gå

att urskilja vilka uttag som skulle belastas med avgift och vilka som

skulle vara fria.

Slutsatsen av det som nu har sagts blir att det över huvud taget inte bör

vara tillåtet för fondförvaltarna i premiepensionssystemet att ha ut-

tagsavgifter.

Under remissbehandlingen har frågan väckts om inte Premiepen-

sionsmyndigheten bör förhandla med de fondförvaltare som vill delta i

premiepensionssystemet om priset på förvaltartjänsten.

Inom privat fondförsäkring är det vanligt att fondförvaltare som erbju-

der sina tjänster till försäkringstagarna hos ett fondförsäkringsbolag be-

talar tillbaka en del av förvaltningsavgiften till försäkringsbolaget. Pris-

nedsättningen är kopplad till försäkringsbolagets möjlighet att placera

ett stort kapital för många enskilda i en fond. Det är också

försäkringsbolaget som sköter administrationen och en del av

marknadsföringen av detta sparande.

Den förvaltningsavgift som ett fondbolag tar ut skall, förutom att ge

vinst, täcka kostnader för marknadsföring, försäljningsersättning,

handel, analysverksamhet, kundservice, information om fonderna och

kontoadministration.

Inom fondförsäkring bortfaller vissa av dessa kostnader, eftersom ett

försäkringsbolag tar över vissa funktioner helt eller delvis. Detta gäller

kostnaderna för marknadsföring, försäljningsersättning, kundservice och

information om fonderna. De kostnader för analysverksamhet, handel

samt kontoadministration som tillkommer när försäkringsbolaget pla-

cerar i fonden är i sammanhanget obetydliga.

Prisreduktionen uttrycks ofta i procent av förvaltningsavgiften och be-

talas regelbundet av fondbolaget, exempelvis varje kvartal. Beloppet ut-

gör en intäkt i försäkringsbolagets rörelse och används för att täcka bo-

lagets kostnader för administration och marknadsföring. Överskott, om

det alls uppkommer, tillfaller fondförsäkringsbolagets ägare som vinst

eftersom återbäring till försäkringstagarna normalt inte förekommer

inom fondförsäkring.

Inrättandet av premiepensionssystemet kommer att innebära att fond-

marknaden tillförs ett betydande kapital. När premiepensionssystemet

träder i kraft år 1999 kommer fondmarknaden att tillföras ca 34

miljarder kronor under det året. Därefter kommer de årliga

avsättningarna att uppgå till ca 14 miljarder kronor med en successiv

ökning på en och en kvarts miljard kronor per år.

Eftersom förvaltningsavgiften reducerar fondandelsvärdet kommer

fondförvaltarnas avgifter i premiepensionssystemet att påverka

storleken på pensionsspararnas tillgodohavande på

premiepensionskontot. Till följd av att pensionsförmånerna skall

beräknas med utgångspunkt i tillgodohavandet på respektive

pensionssparares premiepensionskonto, kommer fondförvaltarnas

avgifter att påverka den utgående pensionens storlek.

Mot denna bakgrund är det angeläget att Premiepensionsmyndigheten

ges möjlighet att avtala om en prisreduktion med de fondförvaltare som

vill delta i premiepensionssystemet. Överenskommelsen bör tas in i det

avtal som skall slutas mellan myndigheten och respektive

fondförvaltare.

Det är av stor vikt att de enskilda får god information om fonderna i

premiepensionssystemet så att de får ett tillräckligt underlag för sitt

ställningstagande såvitt avser placeringen av medlen. Denna

genomlysning är så väsentlig att det bör råda öppenhet kring

överenskommelsen om prisreduktion. Uppgift om fondernas avgifter,

inklusive uppgift om prisreduktionen, bör därför ingå i de

sammanställningar över fonderna som Premiepensionsmyndigheten

skall ge ut (se nedan och avsnitt 35).

Det får överlåtas till Premiepensionsmyndigheten att bestämma krav i

fråga om prisreduktionen. Om inte kraven uppfylls skall förvaltaren väg-

ras tillträde till systemet. Utgångspunkten för myndigheten skall vara att

reduktionen skall bestämmas på marknadsmässiga grunder.

Prisreduktionen bör uttryckas i procent av fondbolagets

förvaltningsavgift. Det bör godtas att olika procentsatser kan gälla för

fondförvaltarna. Variationerna i procentsatser skall dock enbart bero på

objektiva skillnader som tillskott av kapital o.d. Myndigheten får inte

agera på ett sådant sätt att dess objektivitet kan ifrågasättas. Några

misstankar om godtycke eller maktmissbruk från myndighetens sida får

inte uppkomma. Prisreduktionen får inte bestämmas så att konkurrensen

mellan fondförvaltarna snedvrids. Vidare måste de enskildas önskemål

om ett brett fondutbud tillgodoses. En mångfald i kapitalförvaltningen

skall således upprätthållas.

En prisreduktion innebär självfallet inte att de fondandelar som myn-

digheten äger åsätts ett högre värde än övriga fondandelar. En sådan ord-

ning skulle stå i strid med lagen om värdepappersfonder.

Prisreduktionen skall betalas av fondbolaget och inte tas ur fonden.

Prisreduktionen skall komma de enskilda till del. När det gäller den

närmare fördelningen av prisreduktionen är olika lösningar tänkbara.

Man skulle kunna tänka sig att prisreduktionen i första hand används till

att täcka myndighetens kostnader och att endast ett eventuellt överskott

skulle fördelas mellan de enskilda, t.ex. i förhållande till respektive en-

skilds tillgodohavande på premiepensionskontot. En svaghet med denna

modell är att den kan leda till att myndighetens verksamhet blir mindre

kostnadseffektiv. Modellen är inte heller lämplig från rättvisesynpunkt.

Prisreduktionen för en viss fond bör i stället komma dem till del för vil-

kas räkning medel under den tid som prisreduktionen avser har varit pla-

cerade i den aktuella fonden. Prisreduktionen bör fördelas mellan dessa

i förhållande till värdet av de fondandelar som Premiepensionsmyndig-

heten förvärvat i fonden för deras räkning. Med en sådan lösning får

prisreduktionen i stort sett samma effekt på den enskildes

tillgodohavande på premiepensionskontot som om fondförvaltarens

avgifter från början hade varit lika låga som efter prisreduktionen.

Lösningen bidrar också till att skärpa konkurrensen mellan förvaltarna

när det gäller avgifterna. Prisreduktionen måste självfallet genomföras

på ett kostnadseffektivt och ADB-mässigt sätt. En möjlighet kan vara att

hantera reduktionen på ett sätt som liknar den metod som tillämpas för

s.k. reinvesterande utdelning. En sådan utdelning lämnas numera i många

fonder. Den innebär att utdelningen automatiskt förs om till nya

andelar i fonden. I vissa fall görs detta enbart för de andelsägare som

inte önskar en traditionell utdelning. I det nu aktuella systemet berörs

självfallet endast Premiepensionsmyndighetens fondandelar och inte

övriga andelsägare i fonden.

Uttag och insättningar sker kontinuerligt i en värdepappersfond i en

takt som kanske inte överensstämmer med de tidsintervall som utnyttjas

för prisreduktionen. Detta måste dock godtas i den praktiska tillämp-

ningen.

Det bör också ställas upp ett särskilt krav på redovisning av fondernas

kostnader. Praxis för hur kostnaderna för förvaltningen av en fond redo-

visas kan variera förhållandevis mycket mellan olika länder. I vissa län-

der betalar fondförvaltaren praktiskt taget alla kostnader som gäller fon-

den och tar sedan ut ett förvaltningsarvode som täcker både kostnaderna

och förvaltarens eget arbete. I andra länder förekommer det att förvalt-

ningsarvodet bara täcker förvaltarens eget arbete, medan många kostna-

der som rör fonden tas direkt ur fonden utan någon redovisning till an-

delsägarna. Det kan gälla kostnader för revision, tillsynsavgifter och

marknadsföring.

Det kan naturligtvis sägas att dessa olikheter inte har någon saklig be-

tydelse. Fondvärdet blir i slutändan detsamma. Den som inför sitt val av

fond vill göra en jämförelse mellan olika förvaltares kostnadsuttag ställs

dock inför stora svårigheter. Dessa svårigheter förstärks om det är fråga

om sparare som inte tidigare har kommit i kontakt med fondsparande

och som kanske aldrig själva skulle ha tagit initiativ till ett sådant

sparande.

Mot denna bakgrund föreslås att fondförvaltarna skall vara tvungna att

årligen till Premiepensionsmyndigheten lämna en rapport om alla kost-

nader som har tagits ut ur fonden, fördelade på olika kostnadsslag. Dessa

uppgifter kan sedan användas i sådana sammanställningar över fonderna,

deras inriktning och förvaltningsresultat m.m. som myndigheten skall

framställa och tillhandahålla de enskilda (se avsnitt 35). En sådan regel

överensstämmer i allt väsentligt med en rekommendation som har utfär-

dats av Fondbolagens Förening.

Varje fondförvaltare bör ha rätt att, inom ramen för placeringsreglerna

i lagen om värdepappersfonder, själv välja placeringsinriktning för sina

fonder. Det finns inget belägg för att det skulle behöva ställas upp

strängare placeringsregler för premiepensionssparandet än för annat

fondsparande. Det finns goda möjligheter att genom val av fond och ge-

nom spridning av sparandet i fonder med olika placeringsinriktning

minska de risker som finns i all placeringsverksamhet. Den långa spar-

tiden ökar avsevärt sannolikheten för att sparandet som helhet skall ge

ett positivt resultat.

Naturligtvis kan utvecklingen för enskilda fonder under kortare eller

längre tid bli negativ, men det finns stora möjligheter att genom valet av

fonder undvika att sådana nedgångar får någon avgörande inverkan på

premiepensionens storlek. Information till de enskilda om de risker

som kan vara förenade med olika placeringsinriktningar m.m. framstår

därför som en mer ändamålsenlig väg att komma till rätta med farhågor

för spararnas trygghet än ett förbud mot placering i vissa typer av

fonder.

Även risker av andra slag kan förekomma, även om de är sällsynta.

Under de senaste sju åren har det förekommit två kända fall i Europa då

fondbolag råkat i svårigheter på grund av att fondförvaltarna inte följt

gällande lagar och regler. I båda fallen har ägarna tillskjutit kapital så att

andelsägarna inte lidit någon skada; fondbolagens egna kapital är ofta för

litet för att bolaget skall kunna fullt ut möta sitt skadeståndsansvar om

en omfattande skada inträffar.

Det kan, som Finansinspektionen påpekat, finnas skäl att överväga en

förstärkning av skyddet för de enskilda i situationer av nämnda slag, t.ex.

genom ökade kapitalkrav på fondförvaltarna eller genom att dessa ålades

att ha en ansvarsförsäkring. Sådana krav bör emellertid helst vara

generella och inte bara gälla premiepensionssystemet. Inom Finansin-

spektionen överväger man för närvarande frågor av detta slag. Rege-

ringen vill avvakta resultatet av inspektionens överväganden och är där-

för inte beredd att i detta sammanhang lägga något förslag om ansvars-

försäkring e.d.

Det förekommer ibland att det lämnas en garanti för att en fond skall

ge en viss minsta avkastning. Garantin lämnas som regel inte av fondbo-

laget utan av något annat företag i samma koncern. Det finns inte någon

anledning att utestänga fonder med sådana garantier från premiepen-

sionssystemet. Även om man inte kan räkna med att de skall tillhöra de

mest högavkastande, kan sådana fonder för vissa pensionssparare vara ett

attraktivt alternativ. Däremot bör inte Premiepensionsmyndigheten

lämna garantier av detta slag (jfr avsnitt 21 om livräntor med garanterade

belopp).

En särskild fråga är andelsägarinflytandet. Med detta menas här en

möjlighet för de enskilda spararna att utse ledamöter i fondbolagets sty-

relse och dessa ledamöters rätt att besluta i frågor om utövande av röst-

rätt för fondens aktier. I lagen om värdepappersfonder saknas regler om

andelsägarnas inflytande i fonderna. Däremot finns det i lagen

(1983:890) om allemanssparande bestämmelser om

andelsägarinflytande i allemansfonder. I en tidigare i vår beslutad

proposition föreslås att de särskilda lagbestämmelserna om

andelsägarinflytande i allemansfonderna tas bort (prop. 1997/98:50).

Det finns mot denna bakgrund inte något skäl att införa ett lagreglerat

andelsägarinflytande i premiepensionssystemet. Ett fondbolag kan

emellertid frivilligt ta in sådana regler i bolagsordningen och

fondbestämmelserna. Om en fondförvaltare väljer att införa ett

andelsägarinflytande, förutsätter regeringen att andelsägarinflytandet

utövas av de pensionssparare på vilkas uppdrag fondandelarna har för-

värvats och inte av Premiepensionsmyndigheten, som formellt är an-

delsägare i fonderna. Detta gäller självfallet även det statliga fondbo-

laget.

Som redan angetts bör det krävas att fondförvaltaren har anmält sina

fonder för registrering hos Premiepensionsmyndigheten. Frågan är då

vad som skall gälla om en förvaltare vill avanmäla en viss fond. Anled-

ningen kan vara att fonden inte har lockat ett tillräckligt antal sparare

eller att förvaltaren helt skall upphöra med sin verksamhet.

En sådan åtgärd kan naturligtvis vara negativ för de pensionssparare

som har valt den aktuella fonden och den kan också medföra en hel del

praktiskt besvär för myndigheten. Det kan emellertid inte komma i fråga

att tvinga förvaltarna att tillhandahålla en viss fond under obegränsad tid.

En sådan regel skulle bl.a. kunna ge negativa effekter i form av att för-

valtarna inte tillhandahöll mer än ett mycket begränsat sortiment av fon-

der. Sådana frågor får i stället i första hand lösas enligt reglerna i 33

34 §§ lagen om värdepappersfonder, dvs. genom att förvaltningen av

fonden överlåts till någon annan eller genom att fonden slås ihop med

någon annan fond. Det kan vara lämpligt att sådana frågor tas upp i det

avtal som skall slutas mellan myndigheten och förvaltarna. Om en lös-

ning inte kan uppnås på något av dessa sätt, måste Premiepensionsmyn-

digheten lösa in samtliga sina andelar i den aktuella fonden och ge de

berörda pensionsspararna möjlighet att välja nya fonder.

Som tidigare nämnts skall Premiepensionsmyndigheten formellt vara

andelsägare i de värdepappersfonder där medel placeras. Placeringen

sker dock för pensionsspararnas räkning och dessa står den finansiella

risken för placeringen. I ett avseende skulle denna konstruktion kunna

vålla tillämpningssvårigheter, nämligen om det blir fråga om att rikta

skadeståndskrav mot någon på grund av en åtgärd eller underlåtenhet

som har medfört att andelarna i en fond har minskat i värde.

I 47 § lagen om värdepappersfonder finns en bestämmelse om strikt

skadeståndsansvar, dvs. ansvar oavsett uppsåt eller oaktsamhet. Det

strikta ansvaret gäller om en fondandelsägare har tillfogats skada genom

att fondbolaget eller förvaringsinstitutet har överträtt lagen om värde-

pappersfonder eller fondbestämmelserna. I andra fall kan det bli fråga

om att rikta skadeståndskrav mot fondbolaget eller någon annan enligt

allmänna skadeståndsrättsliga regler.

Om det skulle bli aktuellt för Premiepensionsmyndigheten att rikta ett

skadeståndskrav mot ett fondbolag med stöd av 47 § eller t.ex. på

grund av oaktsamhet vid förvaltningen av fondens medel skulle bolaget

kanske kunna invända att myndigheten inte hade lidit någon skada, efter-

som den finansiella risken bärs av pensionsspararna. Mot ett krav från en

pensionssparare skulle bolaget kunna invända att 47 § gäller bara till

förmån för fondandelsägarna och att bolaget inte heller står i något av-

talsförhållande till pensionsspararen. Det är inte självklart att dom-

stolarna skulle godta sådana invändningar, men också andra frågor in-

ställer sig. Det gäller både vem som skall ha rätt att föra

skadeståndstalan vid domstol och till vem ett skadeståndsbelopp skall

betalas.

Oavsett vem som för talan står det klart att det inte kan godtas att ska-

deståndsbelopp betalas direkt till pensionsspararen. Beloppet måste be-

talas till myndigheten för att så småningom läggas till grund för pen-

sionsspararens pension. Om pensionsspararen redan har börjat ta ut sin

pension, bör myndigheten dock betala ut det belopp som kan beräknas

belöpa på förfluten tid till honom.

Vad sedan gäller talerätten kan först faststlås att en talan av detta slag

rimligen måste avse hela den skada som drabbat pensionsspararna, alltså

inte bara den skada som drabbat en enskild pensionssparare. Det är

därför naturligt att talan i första hand skall föras av

Premiepensionsmyndigheten. Om myndigheten inte vill föra någon

talan, bör dock en pensionssparare ha rätt att föra talan om skadestånd

till myndigheten. Något tillägg i bestämmelsen att den enskilde skall

anses som fondandelsägare, såsom Finansinspektionen föreslagit,

behövs inte. Även i det fall spararen för talan bör den avse hela den skada

som har drabbat pensionsspararna. Regler av detta slag finns i 4 kap. 19

och 20 §§ konkurslagen, 15 kap. 5 § aktiebolagslagen (1975:1385) och

5 kap. 5 § bankrörelselagen (1987:617).

20.3 Val och byte av fond

Regeringens förslag: När premiepensionsrätt har fastställts för ett

visst år skall pensionsspararen kunna välja fond. Om pensionsspara-

ren inte anmäler något val av fond men tidigare har anmält val av fond

eller bytt fond, skall medlen placeras i den eller de fonder i vilka me-

del senast har placerats för hans räkning. Pensionsspararen får när

som helst byta fond.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen föreslog dock att den enskilde skulle göra ett nytt aktivt val

av fond varje år.

Remissinstanserna: Riksbanken och Statens löne- och

pensionsverk (SPV) är positivt inställda till utredningens förslag.

Statskontoret, Aktuarieföreningen, Svenska Arbetsgivareföreningen

(SAF), Svenska Bankföreningen, Fondbolagens Förening,

Landsorganisationen i Sverige (LO) och Lantbrukarnas Riksförbund

(LRF) motsätter sig förslaget om att den försäkrade varje år, när

pensionsrätten fastställts, skall välja fond. Remissinstanserna anser att

en sådan ordning i realiteten riskerar att öka andelen s.k. ickeväljare och

gör premiepensionssparandet svårt att överblicka. De förespråkar i

stället att en enskilds val av fond bör gälla till vidare, vilket också skulle

medföra lägre administrationskostnader. Samtliga som yttat sig i frågan

har förklarat sig vara positivt inställda till att den enskilde får betala

Premiepensionsmyndighetens kostnader vid byte av fond.

Skälen för regeringens förslag: När premiepensionsrätt har

fastställts för ett visst år skall pensionsspararen kunna välja fond. En

blankett för val av fond bör därför tillställas honom i samband med

underrättelsen om fastställd pensionsrätt. Det får överlåtas till

Premiepensionsmyndigheten att bestämma hur lång tid pensionsspararna

bör ha på sig att välja fond. I lagen bör tas in ett särskilt bemyndigande

som gör det möjligt för myndigheten att meddela närmare föreskrifter

om förfarandet vid val och byte av fond.

När valet har gjorts, skickar den enskilde tillbaka blanketten till Pre-

miepensionsmyndigheten, som ombesörjer att medlen förs över från

den tillfälliga förvaltningen till den valda fonden. Medlen förs inte över

separat för varje individ utan som en klumpsumma för pensionssparare

som valt den aktuella fonden. Det innebär bl.a. att fondförvaltarna inte

får kännedom om vilka personers sparande de förvaltar.

Under remissbehandlingen har från flera håll framförts kritik mot ut-

redningens förslag att pensionsspararen måste göra ett nytt val av fond

varje år. Enligt remissinstanserna bör en enskilds val av fond gälla tills

vidare. Regeringen instämmer i vad remissinstanserna anfört. Många

pensionssparare kommer att vilja ha de nya medlen placerade i fonder

som redan tillförts medel för deras räkning. En ordning där de enskilda

måste göra ett nytt val av fond varje år ter sig mot den bakgrunden

opraktisk.

Pensionsspararnas önskemål kan emellertid antas vara av skiftande

karaktär. Vissa kan vilja ha de nya medlen placerade i den eller de fonder

som senast tillförts medel för deras räkning medan andra kan vilja ha

dessa medel placerade i samtliga fonder som tillförts medel för deras

räkning, antingen i proportion till innehavet i respektive fond eller med

en viss andel av medlen. Att täcka in samtliga dessa varianter i lagstift-

ningen låter sig inte göras. Enligt regeringens mening får det anses vara

mest förenligt med den genomsnittlige pensionsspararens intressen att

de nya medlen placeras i den eller de fonder som senast tillförts medel

för hans räkning. Om fler än en fond senast har tillförts medel samtidigt

för pensionsspararens räkning, bör medlen fördelas mellan fonderna i

förhållande till värdet av innehavet i varje fond (jfr avsnitt 26.2).

För de s.k. ickeväljarna som inte pekar ut en placering och som inte

heller tidigare valt eller bytt till värdepappersfond ansvarar en nyinrättad

sjunde fondstyrelse inom Allmänna pensionsfonden för förvaltningen av

premiereservmedlen (se nästa avsnitt).

Med hänsyn till den stora betydelse som valet av fond har för den

framtida pensionens storlek måste pensionsspararen kunna flytta sitt

sparande mellan olika fonder. Ett sådant byte kan avse hela

tillgodohavandet i en viss fond eller en del av detta. Pensionsspararen

skall då underrätta Premiepensionsmyndigheten om sitt önskemål,

varvid myndigheten säljer andelar i den fond som skall lämnas och köper

andelar i den nya fonden.

Inom privat fondförsäkring är det vanligt med en begränsning av an-

talet fonder som försäkringstagaren får ha medlen placerade i. Erfaren-

heterna från privat fondförsäkring visar dock att de flesta försäkrings-

tagare har medlen placerade i endast ett fåtal fonder.

Av systemtekniska skäl bör antalet fonder begränsas som pensions-

spararen samtidigt får ha medlen placerade i. Det finns emellertid skäl

att överlåta denna åtgärd till Premiepensionsmyndigheten.

Det kan också ifrågasättas om bytesrätten av kostnadsskäl bör begrän-

sas på något sätt, t.ex. så att byte får ske högst en eller två gånger om

året. En sådan begränsning skulle emellertid i ett känsligt marknadsläge

kunna få mycket negativa konsekvenser för den enskilde. I stället bör det

övervägas om den som vill byta fond själv skall betala de kostnader som

är förknippade med bytet. En sådan ordning kan dock hämma konkurren-

sen mellan förvaltarna och tynga det datatekniska systemet. Av avsnittet

om myndighetens kostnader framgår att det generellt finns skäl att ytter-

ligare överväga reglerna för kostnadsuttaget. Det finns bl.a. skäl att un-

dersöka möjligheterna till en större flexibilitet i uttaget (jfr avsnitt

23.3). Även frågan om avgift vid byte bör undersökas närmre för att

senare regleras i regeringsförordning.

20.4 Förvaltningen för dem som inte gör ett aktivt val

Regeringens förslag: En ny sjunde fondstyrelse inom AP-fonden

skall inrättas för förvaltningen av medlen för dem som inte gör något

val av fond. Medlen skall förvaltas i en särskild fond inom AP-fon-

den, benämnd Premiesparfonden. Förvaltningen skall ha en inriktning

på trygghet.

Utredningens förslag: Regeringens förslag överensstämmer med ut-

redningens alternativt redovisade förvaltningsmodell. I övrigt föreslår

utredningen att ett statligt fondbolag inrättas för förvaltningen av medlen

för dem som inte gör ett aktivt val av fond.

Remissinstanserna: Riksgäldskontoret, Statens löne- och pen-

sionsverk (SPV) och Konkurrensverket instämmer med utredningens

förslag om att det bör inrättas ett statligt fondbolag för förvaltningen av

ickeväljarnas medel. SPV finner det vara synnerligen angeläget att de

som inte gör ett aktivt val får tydlig information om vilken placerings-

inriktning som gäller för förvaltningen av deras medel och vad den inne-

bär i riskhänseende för avkastningen på kort och lång sikt. Kammar-

kollegiet föreslår att kollegiet anförtros förvaltningen av ickeväljarnas

medel eftersom det har en väl fungerande organisation och ett ändamåls-

enligt system för kapitalförvaltning av aktuellt slag. Riksbanken,

Statskontoret, Försäkringsförbundet, Svenska Bankföreningen,

Fondbolagens Förening, Aktiefrämjandet och Aktiespararna är av

skilda anledningar negativt inställda till bildandet av ett statligt

fondbolag. De pekar bl.a. på risken för extra kostnader och snedvriden

konkurrens på fondmarknaden samt att det skapas en monopolsituation

för staten. Dessa remissinstanser förespråkar i stället att

Premiepensionsmyndigheten skall upphandla kapitalförvaltningstjänsten

på marknaden. I det sammanhanget poängterar vissa remissinstanser att

placeringsinriktningen inte torde behöva vara så försiktig som den av

utredningen föreslagna. I syfte att undvika alltför stora skillnader i

behållningen för dem som gör respektive inte gör ett aktivt val av fond

föreslår Riksbanken att riktlinjerna för förvaltningen av de sistnämndas

medel bör innebära långsiktigt hög avkastning med god riskspridning.

Riksförsäkringsverket (RFV), Sjätte fondstyrelsen för Allmänna

pensionsfonden,, Landsorganisationen i Sverige (LO) och

Pensionärernas Riksorganisation (PRO) föreslår att förvaltningen

sker inom AP-fonden. Sjätte fondstyrelsen föreslår att förvaltningen

samordnas med den styrelsens övriga förvaltning medan PRO föreslår

att det inrättas en ny fondstyrelse. LO framhåller att AP-fonden som

förvaltare skapar förutsättningar för att kapitalet används för utveckling

och tillväxt av svenskt näringsliv, att kapitalplaceringar utomlands kan

begränsas och att det kan ställas krav på långsiktighet i förvaltningen. LO

menar vidare att nuvarande inflytande för arbetsmarknadens parter bör

behållas om AP-fonden skall förvalta premiepensionsmedel, men att

dess reglemente måste ändras för att möjliggöra en större andel reala

placeringar. RFV pekar på att hos AP-fonden finns den kompetens och

erfarenhet som krävs för att förvalta ickeväljarnas medel till så hög

avkastning som möjligt i förhållande till en acceptabel risk. RFV fram-

håller att det är oacceptabelt med regler som medför att de som inte gör

ett aktivt val systematiskt får lägre pension än de övriga och att tidspers-

pektivet för placeringarna inom den aktuella AP-fonden därför totalt sett

inte bör skilja sig från det som gäller för dem som gör ett aktivt place-

ringsval. RFV föreslår att kapitalet förvaltas av ett antal AP-fonder med

samma riskprofil för aktier som hos fjärde sjätte AP-fondstyrelserna

och samma för räntebärande andelar som hos första tredje AP-

fondstyrelserna. RFV pekar också på att AP-fondsalternativet borde

innebära att avgifterna blir låga. Sjätte fondstyrelsen föreslår att AP-

fonden får driva ett statligt fondbolag. Riksbanken förordar en

existerande statlig struktur, t.ex. AP-fonden, som möjlig och, i

förhållande till alternativet med ett statligt fondbolag, likvärdig

förvaltare för dem som inte gör ett aktivt val av fond.

Riksgäldskontoret, Hovrätten över Skåne och Blekinge, Kon-

kurrensverket, Statskontoret, Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF),

Aktiespararna och Svenska Bankföreningen är negativt inställda till

AP-fondsalternativet för dem som inte gör ett aktivt val. Till stöd för

den inställningen åberopas bl. a. att det skulle innebära en icke önskvärd

maktkoncentration, risk för korsvisa subventioner och sämre

värdetillväxt än om förvaltningstjänsten upphandlades på marknaden.

Skälen för regeringens förslag: Premiepensionssystemet skall som

nämnts vara uppbyggt som ett fondförsäkringssystem. Detta innebär att

den enskildes tillgodohavande i premiepensionssystemet före pensione-

ringen skall vara uttryckt i fondandelar. Detsamma gäller enligt huvud-

regeln också premiepensionen. Vidare skall de enskilda när som helst

kunna byta fond. För att handel skall kunna ske dagligen med andelarna i

en fond måste fondbolaget fortlöpande marknadsvärdera tillgångarna i

fonden och beräkna fondandelsvärdet. Inom premiepensionssystemet

blir det aktuellt att köpa eller sälja fondandelar så snart någon åtgärd

skall vidtas som påverkar den enskildes tillgodohavande på

premiepensionskontot. Som exempel kan nämnas val och byte av fond

samt utbetalning av premiepension.

Enligt regeringens mening bör förvaltningen för de s.k. ickeväljarna

ske i ett fristående organ. Ett antal remissinstanser m.fl. har fört fram

AP-fonden som en lämplig förvaltare. AP-fonden är till sin rättsliga ka-

raktär en särskild statlig institution vars organisation och verksamhet är

exklusivt reglerad i lag. Denna är utformad så att fonden intar en fri och

självständig ställning i förhållande till regeringen. Fondens tillgångar är

dessutom avsatta till sådan särskild förvaltning så som det anges i 9 kap.

8 § regeringsformen. AP-fonden måste därför anses uppfylla de krav på

oberoende som bör ställas på det organ som skall förvalta ickeväljarnas

medel.

En förvaltning inom ramen för AP-fonden förordas också mot bak-

grund av att ett annat alternativ erbjuds för statlig förvaltning av premie-

reservmedel (se avsnitt 20.2). Sistnämnda alternativ med

fondförvaltning i ett statligt fondbolag är dock endast tillgängligt för

dem som aktivt väljer en sådan placering.

Flera skäl talar för att den medelsförvaltning som inom ramen för pre-

miepensionssystemet skall ske i AP-fonden bör skötas av en ny fond-

styrelse och äga rum i en ny fond inom AP-fonden avskild från fonden i

övrigt. Huvudskälet är att förvaltningen skall ske för ett annat syfte än de

befintliga fondstyrelsernas förvaltning. Som nämnts tidigare innebär det

förhållandet att premiepensionssystemet skall vara uppbyggt som ett

fondförsäkringssystem att de enskildas tillgodohavande i premiepen-

sionssystemet skall vara uttryckt i fondandelar. Det medför i sin tur att

förvaltningen av premiepensionsmedel måste vara organiserad på ett an-

nat sätt än förvaltningen av övriga pensionsmedel i AP-fonden.

Regeringen delar utredningens bedömning i redovisningen av AP-

fondsalternativet att det bör inrättas en ny fondstyrelse inom AP-fonden

för denna förvaltning inom premiepensionssystemet. Den nya

fondstyrelsen, en sjunde fondstyrelse inom AP-fonden, skall i likhet

med övriga AP-fondsstyrelser vara en egen myndighet.

För att förvaltningen inom AP-fonden skall vara jämförbar och lik-

värdig med de andra premiereservalternativen bör det så långt som möj-

ligt gälla samma regler för de olika alternativen.

Det nu sagda leder fram till att det bör tillskapas ett syntetiskt fond-

bolag och en syntetisk värdepappersfond inom AP-fonden. Sjunde

fondstyrelsen bildar fondbolaget , och de medel som styrelsen

förvaltar utgör värdepappersfonden . De medel som sjunde

fondstyrelsen skall förvalta skall för att tydliggöra separationen från

övriga medel inom AP-fonden betecknas som en särskild fond inom

AP-fonden. Denna fond kan som utredningen föreslagit benämnas

 Premiesparfonden .

För att uppnå likvärdiga regler för förvaltningen av premiereservmedel

bör reglerna i lagen om värdepappersfonder göras tillämpliga för sjunde

fondstyrelsen och dess verksamhet. Fondstyrelsen bör också stå under

tillsyn av Finansinspektionen. Detta innebär bl.a. att fondstyrelsen är

skyldig att upprätta fondbestämmelser som skall godkännas av inspek-

tionen, att fondstyrelsen skall upprätta de informationshandlingar som

ett fondbolag skall upprätta, nämligen informationsbroschyr, årsberät-

telse och halvårsredogörelse. Dessutom skall

placeringsbestämmelserna i lagen om värdepappersfonder gälla. Sjunde

fondstyrelsen skall också uppfylla de särskilda krav som skall ställas på

fondbolagen i premiepensionssystemet (jfr avsnitt 20.2 och 8 kap. 3 § i

den föreslagna lagen).

Av praktiska skäl kan eller behöver vissa av bestämmelserna i lagen

om värdepappersfonder inte tillämpas på sjunde fondstyrelsen. Det

gäller t.ex. bestämmelserna om tillstånd till fondverksamhet och om

förvaringsinstitut. Vidare bör regeringen eller den myndighet som rege-

ringen bestämmer bemyndigas att medge undantag från lagens bestäm-

melser för sådana fall där det visar sig att bestämmelserna inte kan till-

lämpas på ett ändamålsenligt sätt.

På samma sätt som i vanlig fondverksamhet bör samtliga kostnader

för förvaltningen i Premiesparfonden tas ur de förvaltade medlen.

Lagstiftningen om värdepappersfonder bygger på att fonden är en

särskild förmögenhetsmassa som skall hållas avskild från fondbolagets

förmögenhet, vilket innebär att fondförmögenheten minskar när

fondbolaget tar ut kostnadsersättning. Detta förhållande får rent

praktiskt åstadkommas med hjälp av särredovisning av

premiepensionskapitalet i sjunde fondstyrelsens verksamhet.

En belastning motsvarande det avkastningskrav som ställs på det stat-

liga fondbolaget enligt vad som tidigare sagts (avsnitt 20.2) bör av neut-

ralitetsskäl uppkomma hos den sjunde AP-fondstyrelsen. Regleringen av

denna fråga kräver emellertid ytterligare överväganden.

Vid sidan av lagen om värdepappersfonder bör vissa av de gemen-

samma bestämmelserna i lagen (1983:1092) med reglemente för All-

männa pensionsfonden gälla även för sjunde fondstyrelsen. Dessutom

krävs vissa särregler för den nya fondstyrelsen i syfte att nå större likhet

med övrig förvaltning inom premiepensionssystemet.

Följande ordning bör gälla. Bestämmelserna i AP-fondsreglementet

om styrelsearbete, delegation m.m. samt redovisning och revision bör

även gälla för den nya styrelsen.

Även ansvaret för uppföljning och utvärdering av verksamheten bör ut-

formas på samma sätt som för övriga fondstyrelser. Regeringen bör så-

ledes fastställa fondstyrelsens balansräkning, utvärdera medelsförvalt-

ningen samt överlämna årsredovisningen och utvärderingen till riks-

dagen.

Sjunde fondstyrelsen skall, som framgått, dessutom stå under tillsyn

av Finansinspektionen på samma sätt som skall gälla för det statliga

fondbolaget. Regeringen skall i sin utvärdering undersöka om

fondstyrelsen uppfyller de riktlinjer som ställts upp för verksamheten

och om verksamheten bedrivs effektivt. Finansinspektionens tillsyn

skall således endast avse förhållanden som rör reglerna i lagen om

värdepappersfonder.

Flera remissinstanser har kritiserat utredningens förslag till

placeringsriktlinjer för kapitalförvaltningen för de s.k. ickeväljarna.

Dessa instanser har ansett att riktlinjerna är alltför restriktiva och kan

leda till för stora skillnader i avkastning i förhållande till övrig

fondförvaltning i premiepensionssystemet.

För dem som gör ett aktivt val av förvaltare kan formerna för kapital-

placeringarna och avkastningen variera starkt. Förvaltningen i den nya

sjunde AP-fondstyrelsen kommer däremot att vara enhetlig för alla pen-

sionssparare med pensionskapital i fonden.

Vid val av placeringar måste bl.a. beaktas att den som har sitt sparande

i Premiesparfonden när som helst kan välja att byta till en annan fond.

Det finns dock också anledning att ta hänsyn till att många sannolikt

kommer att ha kvar sitt sparande i Premiesparfonden under en längre

period.

Sjunde fondstyrelsens placeringar bör därför omfatta såväl ränte-

bärande placeringar som svenska och utländska aktier med god risk-

spridning; att även utländska aktier ingår är viktigt bl.a. från risksprid-

ningssynpunkt. Beträffande placeringsinriktningen för förvaltningen av

ickeväljarnas medel pekade utredningen på att fördelningen exempelvis

skulle kunna vara 70 % räntebärande placeringar, 20 % svenska aktier

och 10 % utländska aktier. Regeringen kan konstatera att en sådan för-

delning ger uttryck för en trygg placeringspolitik. Placeringarna får

dock självfallet justeras i takt med utvecklingen på

värdepappersmarknaderna.

Den exakta utformningen av Premiesparfonden bör inte låsas fast i

lagstiftningen utan bör i stället anges i fondbestämmelserna på samma

sätt som gäller för vanliga värdepappersfonder. På så sätt kan

placeringarna anpassas efter utvecklingen. Fondbestämmelserna bör

dock styras av en målsättning för kapitalförvaltningen.

Frågor om minsta andel räntebärande värdepapper med låg kredit- och

likviditetsrisk bör således bestämmas i de särskilda placeringsbestäm-

melserna och inte i lag. Detsamma gäller eventuella begränsningar av

stora exponeringar mot en enskild emittent eller en grupp av emittenter

med inbördes anknytning som går längre än kraven i lagen om värde-

pappersfonder.

Den grundläggande målsättningen för förvaltningen bör anges i AP-

fondsreglementet. Förvaltningen skall enligt denna målsättning ha en

klar inriktning på trygghet med en totalt sett låg risknivå i placeringarna.

Medlen skall således fördelas mellan olika inhemska och utländska

marknader, mellan olika tillgångsslag samt inom tillgångsslag så att god

riskspridning uppnås. Det bör dock understrykas att precis som för de

övriga fonderna inom premiepensionssystemet står de enskilda den fi-

nansiella risken för förvaltningen och det är marknadsutvecklingen och

skickligheten i förvaltningen som blir avgörande för värdeutvecklingen i

fonden. Det förhållandet att förvaltningen sköts inom AP-fonden

innebär inte någon garanti för fondandelarnas värde.

I riksdagens riktlinjer för ett reformerat ålderspensionssystem anges

att en statlig förvaltare av ickeväljarnas medel inte får äga aktier på annat

sätt än som delägare i aktiefonder. På så sätt skulle förvaltaren få

tillgång till aktiemarknaden utan direkt ägarinflytande.

I det förslag som nu föreligger placeras ickeväljarnas medel i Premie-

sparfonden som har utformats som en syntetisk värdepappersfond. Det

löser dock inte frågan om ägarinflytande. För att uppnå samma effekt i

fråga om inflytande som åsyftades i riktlinjepropositionen krävs

särskilda lagregler i reglementet för AP-fonden.

Den ena punkten gäller begränsningar i ägandet i ett enskilt företag. I

det avseendet bör samma regler tillämpas som gäller för värdepappers-

fonder. För dessa liksom för banker och de flesta övriga finansiella

företag gäller sedan länge en begränsning av ägandet till 5 % av rösterna

i ett enskilt bolag. Den regeln är föremål för översyn och prövas

dessutom, såvitt gäller försäkringsbolag, i EG-domstolen. Även om skäl

förts fram för ett slopande av begränsningen för det s.k. institutionella

ägandet hos de privata finansiella företagen finns det också

fortsättningsvis skäl att tillämpa denna regel för den nya AP-

fondstyrelsen. Regeln skall stå fast även om bestämmelserna senare

ändras på motsvarande punkt för de finansiella företagen.

I tidigare avsnitt har angetts att för det fall ett andelsägarinflytande in-

förts skall detta utövas av de enskilda och att det inte behövs några lag-

regler om detta.

Enligt 1 § andra stycket lagen om värdepappersfonder skall ett fond-

bolag handla uteslutande i andelsägarnas gemensamma intresse. Det som

sägs i paragrafen bör gälla de enskilda spararna även i ett fondförsäk-

ringssystem. Samma regel bör av tydlighetsskäl tas in i AP-fondsregle-

mentet i fråga om Premiesparfonden. Det skall alltså inte vara möjligt

för vare sig den nya fondstyrelsen, det statliga fondbolaget eller Pre-

miepensionsmyndigheten att agera för att främja några allmänna intres-

sen eller specifika statliga intressen, om agerandet inte samtidigt är i

pensionsspararnas bästa intresse.

Dessutom bör det särskilt föreskrivas i AP-fondsreglementet att ett

ägarinflytande med stöd av placeringsaktier endast får utövas när andra

möjligheter att tillgodose pensionsspararnas intresse av en god och

trygg avkastning eller att trygga placeringarnas säkerhet inte står till

buds.

Vid utövandet av en sådan rösträtt skall fondstyrelsen agera självstän-

digt i förhållande till andra aktieägare med pensionsspararnas bästa som

enda ledstjärna.

21 Uttag och beräkning av premiepension

Regeringens förslag: Premiepension får tas ut fr.o.m. den månad då

pensionsspararen fyller 61 år. Pensionsspararen skall ha rätt att få ut

sin premiepension i form av en livränta med garanterade belopp. Pen-

sionen skall vara hela livstiden, men pensionsuttaget får begränsas till

att avse tre fjärdedelar, hälften eller en fjärdedel av pensionen. Pen-

sionsspararen skall ha rätt att återkalla ett påbörjat uttag och att ändra

den andel av pensionen som tas ut. Ett uttag får dock återkallas helt

eller delvis högst en gång per sexmånadersperiod. Pensionsspararen

skall betala kostnaderna för sådana åtgärder, liksom kostnaden för att

på nytt påbörja utbetalning efter det att ett uttag har återkallats. Pen-

sionen skall beräknas med utgångspunkt i tillgodohavandet på

pensionsspararens premiepensionskonto. Premiepensionen skall

beräknas lika för kvinnor och män.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

I utredningens förslag finns dock inte någon begränsning i rätten att åter-

kalla uttag av premiepension.

Remissinstanserna: Statskontoret avstyrker utredningens förslag

om att Premiepensionsmyndigheten skall tillhandahålla en traditionell

livränteförsäkring med hänvisning till att det är oklart hur Premiepen-

sionsmyndigheten skall finansiera ett eventuellt underskott och risken

för tvister om överskott vid en extremt gynnsam utveckling.

Statskontoret ifrågasätter också rätten att tjäna in ytterligare

pensionsrätt efter uttag av pension. Riksrevisionsverket (RRV), Statens

löne- och pensionsverk (SPV), Försäkringsförbundet, Svenska

Aktuarieföreningen, Svenska Bankföreningen, Aktiefrämjandet,

Aktiespararna, Sveriges Advokatsamfund och Kristdemokratiska

Ungdomsförbundet ifrågasätter varför endast

Premiepensionsmyndigheten och inte också vanliga försäkringsbolag

skall kunna tillhandahålla livränteförsäkringar. SPV, Skatteförvalt-

ningen i i Göteborgs och Bohus län och Landsorganisationen i

Sverige (LO) menar att grundalternativet för den försäkrade borde vara

en livränteförsäkring. Syftet med en sådan ordning skulle vara att

säkerställa den försäkrades pension. SPV anser också att möjligheten att

välja partiellt uttag bör begränsas. Försäkringsförbundet påpekar också

att det bör övervägas att minska kapitalrisken vid övergång från

fondförsäkring till livränteförsäkring genom successiv överföring av

medlen. Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och Sveriges

Akademikers Centralorganisation (SACO) finner det angeläget att det

blir möjligt också att ta ut tidsbegränsad premiepension.

Skälen för regeringens förslag: I enlighet med de av riksdagen an-

tagna riktlinjerna skall även premiepension kunna tas ut tidigast från 61

år (jfr avsnitt 18.1). Premiepensionen behöver emellertid inte tas ut

samtidigt med inkomstpensionen och någon tidpunkt när pensionen

senast måste tas ut skall inte finnas (angående frågan om preskription av

rätten till pension, se avsnitt 27.7). Eftersom det reformerade

ålderspensionssystemet skall bygga på livsinkomstprincipen, dvs. att

varje intjänad krona skall ha betydelse för den framtida pensionens

storlek, skall uttag av premiepension inte påverka möjligheten att tjäna

in ny pensionsrätt i premiepensionssystemet (se avsnitt 13.2).

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna skall premiepensionen vara

livsvarig eller begränsad till fem eller tio år. Övervägande skäl talar

emellertid för att premiepension skall vara enbart livsvarig. Det

allmänna ålderspensionssystemets funktion är generellt sett att ge ett

livsvarigt skydd. Det finns också en risk för att tidsbegränsad pension i

första hand efterfrågas av sådana enskilda vars förväntade livslängd

ligger under genomsnittet. Ett sådant moturval måste hanteras på det

sättet att pensionsförmånerna för dem som väljer livsvarig pension

beräknas mer försiktigt.

De riktlinjer som riksdagen godkänt innebär att avsättningarna till

premiepensionssystemet skall registreras på individuella konton för en

ålderspension som grundas på det sparande och den avkastning som

finns på kontot och som beräknas enligt i huvudsak samma principer

som för frivilliga pensionsförsäkringar. I enlighet med detta föreslås att

pensionsförmånerna från premiepensionssystemet skall beräknas med

utgångspunkt i tillgodohavandet vid varje tid på pensionsspararens

premiepensionskonto. Att beräkningarna skall ske enligt

försäkringsmässiga principer följer av att Premiepensionsmyndigheten

skall bedriva sin verksamhet enligt sådana principer (se 7 kap. 2 § i den

föreslagna lagen). Vidare föreslås, också i enlighet med riktlinjerna, att

premiepensionen skall beräknas lika för kvinnor och män.

Eftersom försäkringen för premiepension skall vara uppbyggd som en

fondförsäkring gäller som grundalternativ att tillgodohavandet på pen-

sionsspararens premiepensionskonto skall vara placerat i värdepappers-

fonder även under pensionstiden. Det månatliga pensionsbeloppet kom-

mer då att vara uttryckt som värdet av ett visst antal fondandelar. När

Premiepensionsmyndigheten beviljar pension fastställs det (minsta)

antal fondandelar som skall ligga till grund för varje månatligt pensions-

belopp.

De månatliga utbetalningarna kommer att variera i storlek med föränd-

ringarna i fondandelarnas värde. Detta kan innebära en otrygghet för

många försäkrade. Det bör därför på samma sätt som regelmässigt

förekommer vid privat fondförsäkring införas en möjlighet för den en-

skilde att gå över till traditionell livränteförsäkring.

Premiepensionsmyndigheten skall alltså tillhandahålla en traditionell

livränteförsäkring som garanterar pensionsspararen livslång utbetalning

av ett fast månadsbelopp. Vid övergången till livränteförsäkringen över-

tar myndigheten den finansiella risken för de tillgångar som motsvarar

tillgodohavandet på pensionsspararens premiepensionskonto. Pensions-

beloppet beräknas med utgångspunkt i tillgodohavandets storlek vid

övergången på samma sätt som vid betalning av en engångspremie till ett

försäkringsbolag. Till detta kan, t.ex. vid en gynnsam utveckling av

myndighetens kapitalförvaltning, komma återbäring. - Bortsett från att

myndigheten i livräntealternativet garanterar storleken av pensionsbe-

loppen skall det gälla samma regler om uttag av pension m.m. som när

tillgodohavandet ligger kvar i värdepappersfonder.

Detta alternativ bör tills vidare stå öppet bara för den som vill gå över

helt till traditionell försäkring. Under förutsättning att en hantering kan

ske enkelt och utan större merkostnader bör också mellanformer prövas

där en del av tillgodohavandet används för traditionell försäkring, medan

återstoden placeras i en fondförsäkring. Denna fråga bör dock vila i av-

vaktan på att erfarenhet nås från den praktiska uppbyggnaden av syste-

met. Av liknande skäl anser regeringen att en sådan successiv övergång

till traditionell försäkring som föreslås av Försäkringsförbundet inte bör

införas nu.

Inte heller bör det vara möjligt för en försäkrad att få sina fondandelar

inlösta och medlen överförda till den traditionella försäkringsrörelsen

före den tidpunkt då han önskar ta ut sin pension. En sådan åtgärd skulle

kunna syfta till att låsa in uppnådda värdestegringar i fondsparandet

genom att fondandelarna löses in vid en från marknadssynpunkt lämplig

tidpunkt. Önskemålet om stabil värdeutveckling under en period kan

emellertid tillgodoses lika bra genom att pensionsspararen vid den stra-

tegiska tidpunkten flyttar sitt tillgodohavande till räntefonder eller andra

fonder med låg risk.

Däremot bör det inte finnas något hinder mot att övergången till tradi-

tionell försäkring sker vid en senare tidpunkt än vid första pensionsuttag.

Den som har börjat ta ut sin premiepension i fondförsäkringssystemet

bör alltså vid en senare tidpunkt kunna använda det som då finns kvar av

hans tillgodohavande till att teckna en traditionell livränteförsäkring hos

Premiepensionsmyndigheten.

Flera remissinstanser har ifrågasatt varför endast myndigheten och

inte också privata försäkringsbolag skall få tillhandahålla

livränteförsäkring. Denna fråga hänger dock samman med frågan i vilken

utsträckning myndigheten skall anlita utomstående för skötseln av

livränteförsäkringen. Sistnämnda frågeställning tas upp i avsnitt 23.4.

Regeringen förordar där en utläggning av det praktiska hanterandet av

livräntor till utomstående uppdragstagare.

Pensionsspararen skall kunna göra ett partiellt uttag av premiepension.

När det gäller fördelningssystemet föreslås att uttag skall kunna göras

bara med jämna fjärdedelar (25, 50, 75 eller 100 % av full pension). En-

ligt de godkända riktlinjerna skall emellertid någon sådan begränsning

inte gälla för premiepensionssystemet utan uttag skall kunna göras helt

fritt enligt pensionsspararens eget val.

Det har emellertid ett visst egenvärde att samma gränser gäller i de

båda delarna av ålderspensionssystemet, och det har inte minst från in-

formationssynpunkt ett allmänt värde att antalet variationer inte är

alltför stort. Det kan knappast heller finnas något praktiskt behov av att

dela upp uttaget på fler sätt än i fjärdedelar. En begränsning till uttag i

fjärdedelar bör därför gälla även i premiepensionssystemet.

Som angetts i avsnitt 8.1 skall de nu gällande reglerna om möjlighet

att helt eller delvis återkalla ett uttag av ålderspension även

fortsättningsvis gälla inom fördelningssystemet. Det skulle däremot

enligt riktlinjerna inte vara möjligt att avbryta ett påbörjat uttag av

premiepension.

Mot bakgrund av att det nu föreslås att premiepensionen inte skall

kunna begränsas till ett visst antal år utan enbart vara livsvarig, finns det

inte något skäl att begränsa valfriheten på detta sätt i premiepensions-

systemet. Den som av någon anledning har tagit ut sin pension tidigt kan

få sina förhållanden ändrade och då ha ett berättigat önskemål om att

kunna avbryta pensionsuttaget och t.ex. återgå till arbetslivet för några

år. En sådan ändring leder inte till några tekniska svårigheter för Premie-

pensionsmyndigheten. Inte heller finns det några risker för moturval

eller liknande. Ett avbrytande av pensionsuttaget medför inte någon risk

för att pensionsspararen i slutet av sin levnad skall stå utan försörjning.

Tvärtom kommer månadsbeloppen med stor sannolikhet att vara högre

när pensionsuttaget påbörjas igen, dels därför att tillgodohavandet på

premiepensionskontot normalt skall ha vuxit, dels därför att tillgodo-

havandet då skall fördelas på en kortare återstående livslängd. I princip

bör pensionsspararen därför själv kunna bestämma att tills vidare skjuta

upp pensionsuttaget. På motsvarande sätt bör den som har begärt

partiellt uttag av pensionen ha rätt att ändra uttagsgraden inom de ramar

som nyss har angetts.

Frågan är då om det behövs gränser för hur ofta det skall vara möjligt

att begära åtgärder av dessa slag. För fördelningssystemet skall möjlig-

heten att återkalla pensionsuttag begränsas så att återkallelse eller

minskning får ske endast en gång per sexmånadersperiod. För

enhetlighetens skull bör detta gälla också i premiepensionssystemet.

Vidare bör den som vill ändra vad han tidigare har bestämt om uttag av

premiepensionen själv bära kostnaderna för

Premiepensionsmyndighetens administration av ändringen. Enligt en

tidigare intagen ståndpunkt skall pensionsspararen normalt själv bära

kostnader som han råder över.

Det bör i detta sammanhang påpekas att pensionsspararen, om han är

gift eller motsvarande, inför uttaget av premiepension även måste över-

väga om han skall utnyttja möjligheten till efterlevandeskydd. Denna

fråga behandlas i avsnitt 22.3.

22 Efterlevandeskydd

22.1 Inledning

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna skall det inom premiepen-

sionssystemet finnas möjlighet att välja ett efterlevandeskydd.

Eftersom efterlevandeskyddet skall vara frivilligt, måste kostnaden

för skyddet bäras av de individer som väljer skyddet. Finansieringen kan

ske på två olika sätt: genom att den enskilde själv betalar en premie och

genom att kostnaden för skyddet dras från tillgodohavandet på hans pre-

miepensionskonto. Ett system med betalning av premier medför en för-

hållandevis omfattande administration. Pensionsarbetsgruppen intog

också den ståndpunkten att det inte skulle vara möjligt att göra frivilliga

inbetalningar till pensionssystemet (se SOU 1994:20 s. 194 f.). Mot

denna bakgrund bör det frivilliga efterlevandeskyddet finansieras genom

att kostnaden för skyddet dras från den enskildes premiepensionskonto

och därmed sänker värdet av den pension som kan utgå till honom själv.

För dem som utnyttjar ett efterlevandeskydd blir kostnaden skälig om

risken för moturval kan hanteras.

Med moturval menas att efterlevandeskyddet i första hand skulle

efterfrågas av sådana enskilda som löper stor risk att dö i förtid och

alltså utlösa skyddet. Det negativa urvalet blir en kostnadsbelastning för

kollektivet.

En korrekt uppskattning av hur negativt urvalet blir är viktigt. Det är

också viktigt att kostnaderna för moturvalet fördelas på ett sådant sätt att

de stannar hos dem som utnyttjar det aktuella skyddet.

Det är inte realistiskt att räkna med att en enskild som vill välja efter-

levandeskydd i premiepensionssystemet skall gå igenom en hälsopröv-

ning. Ett annat sätt att komma till rätta med riskerna för moturval är att

skyddet inte börjar gälla förrän efter en viss karenstid. Ytterligare en

möjlighet är att begränsa antalet tillfällen när efterlevandeskydd kan väl-

jas. Tänkbara tidpunkter för sådana val skulle kunna vara när pensions-

spararen gifter sig, när han får barn och när han börjar ta ut sin pension.

Mot bakgrund av att premiepensionssystemet är en del i en allmän so-

cialförsäkring och att den enskildes beslut att välja efterlevandeskydd

innebär att han reducerar sin egen ålderspension, bör den enskilde kunna

välja ett efterlevandeskydd bara för situationer där det typiskt sett före-

ligger ett behov av sådant skydd.

22.2 Efterlevandeskydd före pensionstiden

Regeringens förslag: En pensionssparare som har barn under 20 år

eller som är gift, registrerad partner eller sammanboende skall under

förvärvsaktiv tid kunna teckna en temporär premiepension till efter-

levande på ett eller två inkomstbasbelopp under fem år. Kostnaden

för skyddet dras fortlöpande från tillgodohavandet på

pensionsspararens premiepensionskonto.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser ställer sig i huvudsak

positiva till utredningens förslag om efterlevandeskydd. Vissa menar

emellertid att det kan ifrågasättas om inte den av utredningen valda be-

gränsningen av de sambor som kan omfattas av skyddet borde vidgas till

att omfatta fler sammanlevande personer. Vad gäller utredningens

förslag om efterlevandeskydd under aktivtiden hävdar Svenska

Aktuarieföreningen att förslaget kan resultera i moturval som leder till

kraftiga premiehöjningar. Föreningen avviker från utredningens förslag

genom att förorda dels en övre åldersgräns på 50 år i stället för 60 år i

fråga om karenstid, dels att efterlevandeskydd skall få tecknas av den

som fyllt 50 år endast i samband med äktenskap, partnerskap eller barns

födelse och då med full karenstid. Riksförsäkringsverket (RFV) pekar

på risken att efterlevandeskyddet blir dyrt för de enskilda som väljer det,

vilket medför att bara de som är i störst behov av skyddet väljer det. RFV

föreslår därför att gränsen för de olika efterlevandeskydden knyter an

inte till pensionsuttaget i sig utan till den försäkrades ålder; fr.o.m. den

månad den försäkrade fyller 61 år bör efterlevandeskyddet endast

omfatta make (vissa sambor) och utformas som en försäkring på båda

makarnas liv. Vissa remissinstanser anser att möjligheten att använda en

enhetspremie för efterlevandeskyddet bör utredas.

Skälen för regeringens förslag: Efterlevandeskyddet under tiden

före pensioneringen är avsett att fungera som en övergångslösning för

de efterlevande. Kostnaden för skyddet dras fortlöpande från

tillgodohavandet på pensionsspararens premiepensionskonto.

Pensionsspararen kan teckna sig för efterlevandeskyddet och behålla det

så länge han tycker att det behövs och sedan återgå till att enbart bygga

vidare på sitt tillgodohavande.

Skyddet är utformat som en ren riskförsäkring utan sparmoment,

vilket ger en billig och okomplicerad konstruktion. För att hänsyn skall

kunna tas till den enskildes familjesituation m.m. skall det finnas två

försäkringsbelopp att välja mellan; ett basbelopp om året under fem år

(motsvarande ca 3 000 kr per månad) och två basbelopp om året under

samma tid (motsvarande ca 6 000 kr per månad).

Beräkningar som utredningen har gjort visar att kostnaderna för ett så-

dant skydd inte är högre än att tillgodohavandet på

premiepensionskontot även vid relativt måttliga inkomster räcker till

både ett efterlevandeskydd och en påbyggnad av den egna

ålderspensionen. Utrymmet för skyddet är självfallet begränsat för

många i den s.k. mellangenerationen som endast får en mindre del av

pensionen från det nya systemet.

Som angetts i föregående avsnitt bör efterlevandeskyddet kunna teck-

nas bara i situationer där det typiskt sett föreligger behov av ett sådant

skydd. Skyddet bör i första hand kunna tecknas av den som har barn un-

der 20 år och den som är gift eller registrerad partner enligt lagen

(1994:1117) om registrerat partnerskap. När det gäller frågan om efter-

levandeskydd för andra sammanlevande än gifta och registrerade partner

bör främst med hänsyn till risken för moturval och utredningssvårig-

heter ett sammanlevandebegrepp som ligger nära det som annars an-

vänds inom socialförsäkringen väljas. Ett sådant begrepp blir också

lättast att hantera i ADB-hänseende. Det skall vara fråga om ogifta per-

soner som stadigvarande sammanbor och som tidigare har varit gifta

med varandra (eller registrerade partner) eller som har eller har haft

barn tillsammans. Det skall alltså inte kunna förekomma att

pensionsspararen har både en make och en sammanboende som

berättigar till efterlevandeskydd.

Redan i föregående avsnitt har angetts att ett system av det nu angivna

slaget förutsätter att risken för moturval kan hållas under kontroll samt

att det inte är realistiskt att tänka sig att de pensionssparare som önskar

teckna efterlevandeskyddet skall genomgå hälsokontroll. Utredningen

har därför som huvudregel föreslagit en karenstid av ett år från ansökan

innan efterlevandeskyddet börjar gälla. Från denna huvudregel föreslås

emellertid det viktiga undantaget att skyddet skall kunna börja gälla re-

dan vid månadsskiftet efter ansökan, om ansökan görs inom tre månader

från det att pensionsspararen ingick äktenskap eller partnerskap eller

fick barn. Eftersom risken för moturval har större praktisk betydelse för

kollektivet ju äldre pensionsspararen är, föreslås dock att det alltid skall

gälla en karenstid av ett år om pensionsspararen är över 60 år när han

begär att få ansluta sig till efterlevandeskyddet.

Aktuarieföreningen har riktat kritik mot villkoren och anfört att de bör

skärpas för att inte leda till ett alltför stort moturval. Föreningen har,

som nämnts, förordat bl.a. att efterlevandeskydd skall få tecknas av den

som fyllt 50 år endast i samband med äktenskap, partnerskap eller barns

födelse och då med ett års karenstid.

Enligt regeringens mening kan man inte bortse från föreningens kritik.

Ett alltför stort moturval kan leda till att skyddet blir påtagligt dyrare för

de enskilda i förhållande till de skydd som erbjuds på försäkrings-

marknaden. Dessa problem kan förvärras efterhand.

Föreningens förslag bör därför i huvudsak följas. I den del skyddet

gäller risken för dödsfall orsakat av en olycka bör det dock inte krävas

karenstid. När spararen fyllt 50 år bör det för efterlevandeskydd krävas

en sådan familjehändelse som nyss beskrivits. För den som fyllt 50 år

och som kan åberopa en familjehändelse finns det således möjlighet till

dödsfallsskydd men med ett års karens för den del av skyddet som inte

avser olycksfallsrisken.

En särskild ordning bör dock gälla under år 1999 när systemet startar.

Under den tid då den enskilde första gången får välja fond bör även de

som fyllt 50 år och som inte kan åberopa en familjehändelse ges möjlig-

het att förvärva efterlevandeskydd. Även i detta fall gäller regeln om ett

års karens för skydd som inte avser olycksfallsrisken. Denna extra

möjlighet att gå in i efterlevandeskyddet bör lyftas fram i den

information som lämnas inför fondvalet. Det bör slutligen påpekas att

ett efterlevandeskydd som tecknats innan spararen fyllt 50 år inte

upphör att gälla enbart på grund av att spararen passerar åldersgränsen.

Om ett alltför stort moturval uppkommer och efterlevandeskyddet

före pensionstiden inte utnyttjas i tillräcklig utsträckning får villkoren

senare omprövas.

Nyss har angetts vilka typer av anhöriga pensionsspararen måste ha för

att få ansluta sig till efterlevandeskyddet. En naturlig konsekvens av

detta resonemang är att premiepensionen till efterlevande också skall

betalas ut till en sådan person och inte kunna styras bort till någon

utomstående. Om det vid pensionsspararens död visar sig att han inte

längre har någon sådan anhörig, skall någon premiepension till

efterlevande alltså inte betalas. Inom kretsen av tänkbara mottagare bör

pensionsspararen däremot kunna bestämma fritt om fördelningen av

försäkringsersättningen. Detaljerna behandlas i

författningskommentaren.

Som redan sagts skall pensionsspararen fritt kunna avsäga sig efter-

levandeskyddet när han inte längre anser att det behövs. Och under alla

förhållanden skall det skydd som nu diskuteras upphöra att gälla när pen-

sionsspararen börjar ta ut sin premiepension. Han har i det samman-

hanget ofta möjlighet att gå över till det efterlevandeskydd under pen-

sionstiden som föreslås i nästa avsnitt.

22.3 Efterlevandeskydd under pensionstiden

Regeringens förslag: En pensionssparare som är gift, registrerad

partner eller sammanboende skall i samband med att han börjar ta ut

sin premiepension kunna teckna en livsvarig premiepension till

efterlevande. Skyddet innebär att pensionsspararens pension räknas

om till att gälla på både hans eget och hans makes (eller motsvarande)

liv. Pensionsspararens egen ålderspension sänks så mycket som

behövs för att tillgodohavandet på premiepensionskontot skall räcka

under båda makarnas (eller motsvarande) livstid.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remissopinionen är i huvudsak positiv till

utredningens förslag om efterlevandeskydd. På samma sätt som för

efterlevandeskyddet under aktivtiden begär vissa instanser ett utvidgat

sambobegrepp. Riksförsäkringsverket (RFV) pekar på risken att

efterlevandeskyddet blir dyrt för de enskilda som väljer det, vilket

medför att bara de som är i störst behov av skyddet väljer det. RFV

föreslår därför att gränsen för de olika efterlevandeskydden knyter an

inte till pensionsuttaget i sig utan till den försäkrades ålder; fr.o.m. den

månad den försäkrade fyller 61 år bör efterlevandeskyddet endast

omfatta make (vissa sambor) och utformas som en försäkring på båda

makarnas liv. Bl.a. Statskontoret och Svenska Arbetsgivareföreningen

(SAF) menar att efterlevandeskydd under pensionstiden borde meddelas

automatiskt av Premiepensionsmyndigheten ifråga om de försäkrade

som tecknat efterlevandeskydd under aktivtiden. Vissa remissinstanser

anser att möjligheten att använda en enhetspremie för teckande av

efterlevandeskyddet bör utredas.

Skälen för regeringens förslag: Hos de svenska livförsäkringsbo-

lagen har utvecklats en praxis som innebär att bolagen utan hälsopröv-

ning och utan ytterligare premie acepterar att en livränteförsäkring som

gäller på en makes liv räknas om till en försäkring på båda makarnas liv;

en livränta utgår alltså så länge någon av makarna lever. Omräkningen

kan bara göras i samband med att livräntan skall börja betalas ut, och

omräkningen måste göras så att samma belopp utgår under hela utbetal-

ningstiden (bortsett från eventuell återbäring). För att minska effekterna

av moturval tillåts alltså inte att den försäkrade gör om hela sin egen ål-

derspensionsrätt till efterlevandepension för den andra maken.

En sådan ordning bör införas också i premiepensionssystemet. Makar,

registrerade partner och sammanboende av det slag som angavs i före-

gående avsnitt skall alltså kunna skapa ett efterlevandeskydd för varandra

genom att minska sin egen pension. Något stort praktiskt behov av att

kunna ta med barn i detta skydd torde knappast finnas. En sådan möjlig-

het skulle dessutom göra det nödvändigt att införa regler om tidsbegrän-

sade livräntor för dessa. Det skulle göra systemet onödigt komplicerat.

Med en begränsning till makar och motsvarande kan vanliga regler få

gälla för den efterlevande när det gäller uttag av pension m.m.

När det gäller det efterlevandeskydd som föreslås för aktivtiden är det

inte nödvändigt att låta försäkringsskyddet förfalla bara för att kretsen av

anhöriga växlar. Detta beror på att försäkringsbeloppet är fast och alltså

inte är beroende av vilka mottagare av beloppet som finns.

När det gäller efterlevandeskyddet för pensionstiden ställer sig saken

helt annorlunda. Här beror kostnaden för efterlevandeskyddet till allra

största delen av den andra makens ålder. Ju yngre maken är i förhållande

till pensionsspararen (och därmed ju längre maken kan väntas överleva

pensionsspararen), desto mer reduceras pensionsspararens egen

pension.

Det efterlevandeskydd som nu diskuteras kan alltså inte flyttas över på

en ny make eller motsvarande. Därför måste den regeln införas att efter-

levandeskyddet gäller bara om pensionsspararen vid sin död är gift eller

sammanboende med samma person som när efterlevandeskyddet teckna-

des. Vid skilsmässa o.d. kan pensionsspararens egen pension på nytt räk-

nas om till ett högre belopp. Vid nytt äktenskap o.d. kan samma slag av

efterlevandeskydd gälla igen efter ansökan. Detta kräver dock en ny om-

räkning. Pensionsspararen kan däremot inte av andra skäl upphöra med

efterlevandeskyddet under pensionstiden.

På samma sätt som gäller i försäkringsbolagens praxis föreslås att ef-

terlevandeskyddet för pensionstiden i princip bara skall kunna tecknas i

samband med att pensionsspararen för första gången börjar ta ut premie-

pension. Om äktenskapet o.d inleds senare, bör det visserligen finnas en

möjlighet att då välja efterlevandeskyddet, men för den situationen före-

slås en ettårig karenstid för att minska riskerna för moturval.

Också efterlevandeskyddet under pensionstiden skall bygga på köns-

neutrala dödlighetsantaganden och vara utformat så att kostnaden för

skyddet inte belastar dem som avstår från skyddet. Detta innebär att man

vid beräkningarna måste beakta risken för moturval i form av högre ge-

nomsnittlig dödlighet bland dem som tecknar skyddet.

För båda de föreslagna formerna av premiepension till efterlevande

bör kostnaden för moturval stanna inom det kollektiv som utnyttjar den

aktuella formen av efterlevandeskydd. Om en förlust uppkommer ett

visst år får den normalt rullas över på nästa års premieuttag för

försäkringsskyddet.

23 Premiepensionsmyndighetens verksamhet

23.1 Regler för försäkringsrörelsen

Regeringens förslag: De viktigaste rörelsereglerna i

försäkringsrörelselagen skall gälla för Premiepensionsmyndighetens

verksamhet. Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får medge undantag från dessa bestämmelser.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Det fåtal remissinstanser som yttrat sig i denna

del har i huvudsak inte haft något att invända mot utredningens förslag.

Finansinspektionen anser dock att Premiepensionsmyndighetens verk-

samhet bör regleras av en särskild lagstiftning som bör vara

uttömmande. Den reglering som gäller för AP-fonden skulle kunna tjäna

som förebild. Inspektionen anser att de näringsrättsliga reglerna i flera

fall är svåra att tillämpa på premiepensionsområdet. Bl.a.

Finansinspektionen framhåller att de regler om särskild kapitalbas som

gäller för försäkringsbolag bör gälla för verksamheten.

Försäkringsförbundet poängterar att kravet på försäkringsmässighet

förutsätter att man tillämpar principerna i 7 kap. försäkringsrörelselagen

(1982:713), FRL.

Skälen för regeringens förslag: Bortsett från den tillfälliga förvalt-

ningen skall premiepensionssystemet ekonomiskt vara ett slutet system

i samma bemärkelse som ett ömsesidigt försäkringsbolag är det. Några

tillskott av statliga medel skall inte vara möjliga, och inga medel skall

tas ut annat än för ändamål som hänger samman med försäkrings-

verksamheten. Detta medför att beräkningen av utgående förmåner m.m.

måste ske med samma precision som i ett försäkringsbolag och att

verksamheten allmänt sett måste bedrivas enligt vedertagna

försäkringsmässiga principer. Det framstår därför som naturligt att stora

delar av det regelverk som enligt FRL gäller för försäkringsbolagens

verksamhet också skall gälla för försäkringsverksamheten i pre-

miepensionssystemet.

Regeringen föreslår alltså att delar av FRL görs tillämpliga på Pre-

miepensionsmyndighetens verksamhet. Det är främst reglerna i 7 kap.

FRL som är av intresse. Regeringen tar i det följande kortfattat upp

några av de försäkringstekniska huvudfrågorna. På några punkter

föranleder remissinstansernas synpunkter förtydliganden om

tillämpningen av FRL:s regler.

I 7 kap. 1 och 2 §§ FRL finns bestämmelser om beräkning av ett för-

säkringsbolags försäkringstekniska avsättningar. Avsättningarna skall

motsvara det belopp som behövs för att bolaget vid varje tidpunkt skall

kunna uppfylla sina åtaganden mot de försäkrade, däribland bolagets

ansvarighet för löpande försäkringar (premiereserven). Om premiepen-

sionssystemet skall kunna vara ett slutet ekonomiskt system på det sätt

som angetts tidigare, måste försäkringstekniska avsättningar av detta

slag göras också i myndighetens verksamhet. Dessa bestämmelser för

försäkringsbolag bör alltså göras tillämpliga även för

Premiepensionsmyndigheten.

Reglerna i FRL om dessa avsättningar och sättet att täcka avsätt-

ningarna med tillgångar är centrala för det skydd som försäkringsrörel-

sereglerna ger en försäkringstagare. För försäkringsbolagen finns också

regler om en särskild kapitalbuffert i bolagets kapitalbas. Flera remiss-

instanser har efterlyst motsvarande solvensregler för Premiepen-

sionsmyndigheten. De har pekat på att premiepensionssystemet skall

vara ett slutet system utan tillskott från staten.

Regeringen delar utredningens bedömning att reglerna om livför-

säkringsbolagens kapitalbas inte skall vara tillämpliga för Premiepen-

sionsmyndigheten. På samma sätt som de privata livförsäkringsbolagen

kommer myndigheten efter en period att ha byggt upp ett överskott som

fungerar som kapitalbuffert. Det hänger samman med att de försäkrings-

tekniska beräkningarna görs med försiktighet. Om ett underskott

likafullt skulle uppstå skall myndigheten täcka detta med kredit hos

Riksgäldskontoret. En sådan kredit undanröjer behovet av de

solvensregler som gäller för livförsäkringsbolagen.

Bestämmelserna i 3 8 a §§ samma lag om försäkringstekniska

grunder bör gälla för myndighetens verksamhet. Enligt 4 § skall

grunderna avse att trygga bolagets förmåga att fullgöra sina förpliktelser

enligt ingångna försäkringsavtal och att meddela försäkringar till en

kostnad som är skälig med hänsyn till försäkringens art. Grunderna

innehåller antaganden om dödlighet och andra riskmått, om räntefot och

om driftskostnader. Enligt 5 § gäller att dessa antaganden skall väljas så

att de vart för sig kan anses betryggande. En sådan princip måste gälla

också för premiepensionssystemet.

De viktigaste grunderna är de som avser beräkning av försäkrings-

premier och premiereserv. Grunder i dessa ämnen kommer att behövas

också i Premiepensionsmyndighetens verksamhet. Det blir visserligen

inte aktuellt att beräkna premier, eftersom dessa sett ur myndighetens

synvinkel är givna och inte går att påverka. De formler som ingår i

premiegrunder kan emellertid lika väl användas för att beräkna hur stora

pensionsförmåner en viss premie skall berättiga till. Att premiereserv-

grunder, som används för att bestämma försäkringsgivarens beräknade

skulder till de försäkrade, också behövs är uppenbart.

Regeln i 4 § att grunderna skall avse att trygga bolagets förmåga ... att

meddela försäkringar till en kostnad som är skälig med hänsyn till för-

säkringens art är ett uttryck för den s.k. skälighetsprincipen, en av de

mest betydelsefulla principerna i försäkringsrörelselagstiftningen. När

principen infördes, innebar den ett krav på att kostnaden för en

försäkring skall vara skälig i förhållande till de tjänster som

försäkringen innebär för försäkringstagaren (premie- och kostnads-

skälighet). Kostnaden för försäkringen skall bl.a. motsvara den

övertagna risken, och omkostnader skall fördelas på ett rimligt sätt

mellan försäkringstagarna. Vidare skall verksamheten bedrivas effektivt

och försäkringsbolaget hålla nere administrationskostnaderna. Kravet på

premie- och kostnadsskälighet har också ansetts avse relationen mellan

olika försäkringstagare och försäkringstagargrupper inom ett kollektiv;

bl.a. skall fördelningen av återbäringen i största möjliga utsträckning

grundas på de enskilda försäkringarnas bidrag till bolagets samlade

överskott (den s.k. kontributionsmetoden). Skälighetsprincipen har

också ansetts ställa krav på andra villkor än premien (villkorsskälighet)

och på skaderegleringen (skaderegleringsskälighet).

Försäkringsutredningen, vars förslag till en reformering av för-

säkringsrörelselagstiftningen för närvarande bereds inom Regerings-

kansliet, har föreslagit att skälighetsprincipen skall utmönstras ur FRL

(betänkandet Försäkringsrörelse i förändring 3, SOU 1995:87). Såvitt

gäller premie- och kostnadsskäligheten anför utredningen att principen i

grunden innebär en prisreglering samt att önskemålen om att

försäkringsskydd skall tillhandahållas till rimliga priser och försäkrings-

bolagens verksamhet bedrivas kostnadseffektivt tillgodoses bättre

genom en väl fungerande konkurrens och höga informationskrav i

kombination med större frihet i fråga om produktutformning och pris-

sättning. Frågor om villkorsskälighet och skaderegleringsskälighet bör

enligt Försäkringsutredningens mening lösas i den civilrättsliga lagstift-

ningen, inte i rörelselagstiftningen.

Principen om premie- och kostnadsskälighet har under lång tid haft ett

avgörande inflytande på utformningen av regler om framför allt livför-

säkring. Det gäller både lagstiftningen och försäkringsbolagens interna

regler. Man torde kunna räkna med att principen i långa stycken

uttrycker en i försäkringsbolagen fast etablerad uppfattning om hur

verksamheten bör bedrivas.

Premie- och kostnadskäligheten utgör alltså en betydelsefull del av

det som kallas försäkringsmässiga principer. Detta förhållande skulle

inte ändras av att skälighetsprincipen togs bort ur FRL, bl.a. därför att de

skäl som kan motivera borttagandet inte har någon relevans när det gäller

Premiepensionsmyndighetens verksamhet; myndigheten kommer att ha

monopol på verksamheten, och produktutformningen är i allt väsentligt

bestämd i lag. Principen om premie- och kostnadsskälighet bör alltså

vara vägledande för myndighetens verksamhet, även om Försäkrings-

utredningens förslag genomförs. Försäkringsförbundet har pekat på att

en motsättning kan uppkomma mellan de försäkringstekniska grunderna

och de särskilda reglerna om avgiftsuttag för Premiepensionsmyn-

dighetens kostnader. Med anledning av denna frågeställning vill regerin-

gen framhålla att särskilda bestämmelser om avgiftsuttag o.d. i pre-

miepensionsregleringen tar över den allmänna försäkringsrörelsereg-

leringen som således endast gäller i tillämpliga delar. Nivå och metodik

för uttag av myndighetens kostnader regleras således även utanför de

försäkringstekniska grunderna.

I 7 kap. 9 11 §§ FRL finns regler om vilka slag av tillgångar ett för-

säkringsbolag får använda för att täcka sina försäkringstekniska

avsättningar (s.k. skuldtäckning); det är alltså fråga om den praktiska

fortsättningen av bestämmelserna i 1 §. Enligt den centrala

bestämmelsen i 9 § gäller att tillgångarna skall placeras på sådant sätt att

en lämplig riskspridning uppnås samt så att bolagets betalningsberedskap

är tillfredsställande och den förväntade avkastningen tillräcklig. Som ett

komplement till de allmänna reglerna ställs det upp relativt detaljerade

bestämmelser om hur stora andelar av det belopp som skall skuldtäckas

som får vara placerade i olika slag av tillgångar och hur mycket av be-

loppet som får vara placerat i t.ex. värdepapper från en och samma emit-

tent. Placeringsregler av detta slag måste finnas också för Premiepen-

sionsmyndighetens verksamhet. Frågan avser i första hand de medel som

överförs till myndighetens förvaltning när pensionssparare väljer att gå

över till traditionell livränteförsäkring. För tillgodohavanden i värde-

pappersfonder skall den enskilde stå den finansiella risken på samma

sätt som gäller för privat fondförsäkring. Skuldtäckning hos Premiepen-

sionsmyndigheten blir därför inte aktuell i denna del.

Det framstår som ändamålsenligt att de allmänna principer som anges

i 7 kap. 9 § FRL och de mer tekniska detaljreglerna följs. Hela detta re-

gelkomplex bör därför göras tillämpligt för myndighetens verksamhet.

Detsamma gäller bestämmelserna i 17 b § FRL som begränsar an-

vändningen av optioner och terminer och liknande finansiella instru-

ment.

I 7 kap. 17 § FRL finns bestämmelser som begränsar ett försäk-

ringsbolags ägande i andra svenska eller utländska aktiebolag än

försäkringsbolag m.m. till högst 5 % av röstetalet för samtliga aktier.

Bestämmelserna har setts som ett komplement till förbudet i 1 kap. 3 §

FRL för försäkringsbolag att driva annan rörelse, och de har också

avsetts fylla funktionen att förhindra att försäkringsbolagen blir en

alltför dominerande maktfaktor i den svenska ekonomin;

bestämmelserna har alltså en annan karaktär än övriga

placeringsbestämmelser i kapitlet. Bestämmelserna är också omstridda;

det har bl.a. hävdats att de strider mot EG-rätten, och Försäkringsutred-

ningen har föreslagit att de skall upphävas.

Något förbud för Premiepensionsmyndigheten att driva annan rörelse,

eller bestämmelser som indirekt har det syftet, behövs inte.

För andra finansiella företag finns också tak för förvärv av aktier i ett

enskilt bolag. Liknande gränser finns för de fondstyrelser inom

Allmänna pensionsfonden (AP-fonden) som förvaltar aktier. Enligt 37 §

lagen (1983:1092) med reglemente för AP-fonden gäller för var och en

av fjärde och femte fondstyrelserna att de inte får förvärva så många vid

en svensk eller utländsk börs eller liknande marknadsplats noterade

aktier i ett svenskt aktiebolag att dessa uppgår till mer än 10 % av

samtliga aktier i bolaget eller, om aktierna har olika röstvärde, att

röstetalet för aktierna uppgår till mer än 10 % av röstetalet för samtliga

aktier i bolaget.

Restriktionerna för en investering i ett och samma bolag skall bl.a. ses

mot bakgrund av att Premiepensionsmyndigheten kommer att förvalta

ett mycket stort kapital. Omfattningen av denna investeringsbegränsning

kan diskuteras. Övervägande skäl talar för att utnyttja samma

procentgräns som gäller för privata försäkringsbolag och andra

finansiella företag. Det innebär att Premiepensionsmyndigheten inte får

äga större andel av aktierna i ett noterat svenskt aktiebolag än som svarar

mot ett röstetal om högst 5 % av röstetalet för samtliga aktier i bolaget.

Som nyss angetts skall enligt FRL antagandena om dödlighet m.m.

väljas så att de vart och ett för sig kan anses betryggande. Under normala

förhållanden medför detta att det fortlöpande uppstår överskott i verk-

samheten, genom att utgående förmåner bestäms till lägre belopp än

som hade varit möjligt med fullständig kunskap om framtiden. Precis

som i ett livförsäkringsbolag bör detta överskott i

premiepensionssystemet tillföras de enskilda. Detta är särskilt viktigt

för dem som har valt livränta med garanterade belopp, eftersom det i

dessa fall är myndigheten som har hand om kapitalförvaltningen som

normalt är den viktigaste källan till återbäring. På denna punkt krävs det

en uttrycklig bestämmelse i den föreslagna lagen om inkomstgrundad

ålderspension. För försäkringsbolagens del framgår nämligen den s.k.

ömsesidighetsprincipen bara av det nuvarande förbudet i 12 kap. 2 § FRL

för livförsäkringsbolag att dela ut vinst till aktieägare eller garanter.

Försäkringsutredningen har föreslagit att också utdelningsförbudet vid

livförsäkring skall upphävas. Något förenklat kan sägas att skälen är i

huvudsak desamma som när det gäller skälighetsprincipen. En sådan

lagändring skulle emellertid inte ha någon betydelse för

Premiepensionsmyndighetens verksamhet, som närmast kan jämställas

med den som bedrivs av ömsesidiga försäkringsbolag. Någon vinstut-

delning från premiepensionssystemet skall alltså inte förekomma.

De överskott som kan uppkomma bör alltså tillföras de enskilda. Man

kan dock inte räkna med att några större överskott skall kunna delas ut

under de första verksamhetsåren.

När utdelningsbara överskottsmedel, efter en tid av konsolidering,

finns tillgängliga bör dessa fördelas i form av återbäring enligt sedvan-

liga aktuariella principer. Som nyss angetts innebär det att överskottet så

långt som möjligt fördelas mellan de enskilda i förhållande till i vilken

utsträckning de medel som har betalats in för deras räkning har bidragit

till att skapa överskottet. För dem som har avlidit och vilkas pensions-

anspråk redan har slutreglerats sker inte någon tilldelning av återbäring.

Beräkning av återbäring bör ske på ett sätt som förenklar administra-

tion och information. En årlig beräkning kan, som försäkringsbranschen

framhållit, vara lämplig.

En särskild fråga är i vilken takt de utdelningsbara medlen skall tas i

anspråk. Om alla utdelningsbara medel delas ut varje år, kommer åter-

bäringen att variera från år till år. Därmed varierar även pensionernas

totalbelopp, även i de fall det finns ett garanterat belopp i botten. Inom

privat försäkring strävar bolagen efter att med hjälp av s.k. prognos-

grunder i så stor utsträckning som möjligt fördela återbäringen jämnt

över tiden, så att pensionernas belopp normalt inte behöver sänkas

sådana år då återbäringskapaciteten är lägre än vanligt. Regeringen

föreslår att en sådan ordning skall gälla även i premiepensionssystemet.

Regeringen går härefter över till frågan om det behövs några riktlinjer

för hanteringen av arvsvinster. Med arvsvinster avses de värden som

frigörs när en försäkrad avlider medan det ännu finns medel kvar på hans

premiepensionskonto. Försäkring är riskutjämning, och det ligger i för-

säkringens natur att de medel som frigörs på detta sätt tillförs övriga

försäkrade i samma kollektiv och, i fråga om ålderspension, används för

att finansiera utbetalningarna till dem som lever länge.

Som regel beräknas och beaktas arvsvinsten redan när en försäkring

tecknas, dvs. grundat på prognoser om hur dödligheten i kollektivet

kommer att utveckla sig under försäkringsperioden. Det som beräknas

är, tekniskt sett, värdet för övriga försäkrade av möjligheten att en viss

enskild avlider. Samma värde tilldelas den personen i teknisk mening

som prognosticerad arvsvinst; härigenom uppnås balans mellan det värde

den enskilde får och det värde han tillför kollektivet. Den vars död

skulle innebära att ett stort belopp tillfördes övriga försäkrade får alltså

en stor tilldelning av arvsvinst. På samma sätt får den som på grund av

hög ålder löper stor statistisk risk att avlida under perioden en högre

tilldelning av arvsvinst än den som är ung.

I ett fondförsäkringssystem används arvsvinsterna för inköp av fond-

andelar åt den försäkrade. Om det i efterhand visar sig att arvsvinsten

blivit större än som antagits i prognoserna, sker ytterligare tilldelning

som används på samma sätt. Det blir här dock oftast fråga om relativt

blygsamma belopp, som normalt ingår i det överskott som ligger till

grund för beräkningen av återbäring.

Som framgår av denna beskrivning är arvsvinsthanteringen en viktig

del i livförsäkringstekniken, och enligt regeringens mening bör arvsvin-

sterna hanteras på samma sätt i premiepensionssystemet som i annan

livförsäkring. Om arvsvinsterna skall fördelas delvis i förskott eller helt

och hållet i efterskott är närmast en teknisk fråga och beror främst av

hur pass säkra prognoserna bedöms vara. Eftersom

premiepensionssystemet skall omfatta ett mycket stort kollektiv, bör

det vara möjligt att redan från början fördela arvsvinsterna i förskott.

Några särbestämmelser om hanteringen av arvsvinster behövs alltså inte

vid sidan av den allmänna regeln att myndighetens verksamhet skall

drivas enligt försäkringsmässiga principer.

I Premiepensionsmyndighetens verksamhet skall komplicerade för-

säkringstekniska beräkningar göras. Myndigheten bör därför ha en an-

svarig aktuarie som uppfyller de behörighetskrav som gäller för

aktuarien i ett livförsäkringsbolag. Regeringen föreslår att

bestämmelserna i 8 kap. 18 § FRL, som behandlar dessa frågor, görs

tillämpliga för myndigheten.

I övrigt bör inte frågor om ledningen i Premiepensionsmyndigheten

regleras med stöd av FRL. I stället skall på vanligt sätt en instruktion be-

slutas för myndigheten. Där kan t.ex. anges att beslut om antagande och

ändring av försäkringstekniska grunder skall fattas av myndighetens

styrelse.

Regeringen föreslår alltså att stora delar av rörelsereglerna i FRL

skall tillämpas i premiepensionssystemet. Med tanke på sådana fall där

det kan vara svårbedömt om eller hur en viss bestämmelse bör tillämpas

för myndigheten eller där det visar sig att någon bestämmelse är

opraktisk eller olämplig bör det införas en möjlighet för regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer att ge dispens från

bestämmelserna.

23.2 Redovisning

Regeringens förslag: Premiepensionsmyndigheten skall upprätta

årsredovisning enligt lagen om årsredovisning i försäkringsföretag.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

medge undantag från dessa bestämmelser. Den närmare omfattningen

av den statliga redovisningen och revisionen övervägs ytterligare.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens såvitt

gäller krav på årsredovisning enligt de regler som tillämpas av för-

säkringsbolag.

Remissinstanserna: Riksrevisionsverket (RRV) finner det

förvånande att utredningen föreslår en begränsad revision av

Premiepensionsmyndigheten och ser inga skäl till en sådan ordning.

RRV anser att redovisningsplanen för Premiepensionsmyndigheten bör

ordnas så att myndigheten kan uppfylla de krav som är nödvändiga utifrån

statens koncernintresse och samtidigt möjliggör kontroll utifrån

försäkringsrörelseperspektivet. Enligt RRV är en fortlöpande revision

av myndighetens kostnadsutveckling i form av en s.k.

effektivitetsrevision att se som ett särskilt uppdrag från regeringen som

skall finansieras i särskild ordning.

Skälen för regeringens förslag: Premiepensionsmyndigheten

kommer att förvalta ett betydande kapital. Myndighetens verksamhet

skall inte finansieras genom anslag beslutade av riksdagen. I stället skall

kostnaderna för verksamheten tas ut genom avgifter inom ramen för

premiepensionssystemet. Dessa förhållanden ställer stora krav på en

genomlysning och kostnadskontroll av verksamheten. En viktig

förutsättning för denna kontroll ges genom att verksamheten drivs i

myndighetsform med krav på offentlighet.

Vid sidan av statlig redovisning aktualiseras även de redovisnings-

regler som gäller för försäkringsföretag.

Regeringen har föreslagit att de viktigaste rörelsereglerna i FRL skall

gälla för Premiepensionsmyndighetens verksamhet. En av förutsättning-

arna för att tillämpningen av dessa regler skall bli meningsfull är att

myndighetens redovisning utformas på ett sådant sätt att följsamheten

till rörelsereglerna kan kontrolleras. Myndigheten bör därför åläggas att

upprätta årsredovisning enligt de särskilda regler som gäller för

livförsäkringsbolag enligt lagen (1995:1560) om årsredovisning i

försäkringsföretag. Genom att den lagen till stor del består av

hänvisningar till den allmänna årsredovisningslagen (1995:1554), blir

också sistnämnda lag i stor utsträckning tillämplig för

Premiepensionsmyndigheten.

En sådan redovisning är till stor del nödvändig för att myndighetens

ledning skall kunna bedöma verksamhetens resultat och ställning. Redo-

visningen behövs också för tillsynen och, inte minst, för att

statsmakterna och de enskilda skall kunna bilda sig en uppfattning om

hur verksamheten sköts.

Lagen om årsredovisning i försäkringsföretag behöver endast delvis

göras tillämplig för myndigheten. Det är, som utredningen anfört, inte

ändamålsenligt att i lagtext avgränsa hänvisningen till bara det som är

direkt tillämpligt. Det skulle bara göra lagtexten svåröverskådlig. I

stället bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

kunna föreskriva undantag även från bestämmelserna i

årsredovisningslagen. Bl.a. kan det behöva göras anpassningar i fråga om

bestämmelser som förutsätter att förhållandet mellan

försäkringsföretaget och de enskilda vilar på ett försäkringsavtal.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall utse

två revisorer som skall granska årsredovisningen m.m. och förvaltningen

av försäkringsrörelsen. Revisorerna skall rapportera sina iakttagelser till

regeringen.

Premiepensionsmyndigheten är också skyldig att följa det statliga

regelsystemet för redovisning och kapitalförvaltning.

De grundläggande principerna för statens redovisning finns i lagen

(1996:1059) om statsbudgeten. För myndigheter under regeringen finns

bestämmelser om löpande bokföring och årsbokslut m.m. i bokförings-

förordningen (1979:1212). Bestämmelser om årsredovisning,

delårsrapporter och budgetunderlag m.m. finns i förordningen

(1996:882) om myndigheters årsredovisning m.m. Myndigheters

ekonomiska förvaltning regleras dessutom av bl.a. avgiftsförordningen

(1992:191) och kapitalförsörjningsförordningen (1996:1188).

Den statliga redovisningen för myndigheter skiljer sig på flera punkter

från redovisningen för försäkringsföretag. Det innebär att Premiepen-

sionsmyndigheten kommer att omfattas av två delvis parallella regel-

system för redovisning och ekonomisk förvaltning. Det kan samtidigt

konstateras att det finns ett behov av revision utförd med hänsyn till sta-

tens behov av kostnadskontroll o.d. samt behov av rapportering för den

samlade statliga redovisningen.

Mot denna bakgrund gav regeringen den 13 november 1997 RRV i

uppdrag att undersöka och redovisa vilka bestämmelser i det statliga re-

gelsystemet för redovisning och ekonomisk förvaltning som är nödvän-

diga i fråga om Premiepensionsmyndigheten och som därför inte kan bli

föremål för undantag. Uppdraget har redovisats den 24 februari 1998

(RRV:15).

Det står klart att det i hög grad är angeläget med en kontroll av myn-

dighetens kostnader. Effektiva verktyg för kontroll av kostnadsutveck-

lingen hos myndigheten måste skapas. Myndighetens verksamhet skall

inte finansieras med anslag och blir därför inte föremål för den prövning

av regering och riksdag som budgetprocessen annars innebär. Eftersom

försäkringen för premiepension är obligatorisk för de enskilda, kan inte

heller dessa reagera effektivt mot ett alltför högt kostnadsläge. På

samma sätt som gäller för annan statlig verksamhet som helt finansieras

med avgifter utanför statsbudgeten skall regeringen kontrollera Premie-

pensionsmyndighetens budget och följa upp verksamheten genom åter-

rapporteringskrav m.m. Jämförelser skall göras med liknande

verksamheter i fråga om kostnader o.d. Föreskrifter om myndighetens

avgiftsuttag bör lämnas av regeringen (se nästa avsnitt).

Det är också angeläget att RRV fortlöpande granskar utvecklingen av

myndighetens organisation och verksamhet. En sådan granskning kan ske

genom s.k. effektivitetsrevision. Även de externa revisorerna för försäk-

ringsverksamheten skall uppmärksamma dessa frågor, men tyngdpunkten

i deras arbete kommer naturligen att ligga mer på redovisningssidan.

De närmare formerna för den statliga redovisningen och revisionen

bör övervägas ytterligare med sikte på en effektiv kostnadskontroll.

Kostnadsfrågorna behandlas närmare i nästa avsnitt.

23.3 Premiepensionsmyndighetens kostnader

Regeringens förslag: Kostnaderna för

Premiepensionsmyndighetens verksamhet skall finansieras genom

avgifter från de försäkrade.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag i

fråga om självfinansieringen.

Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrat sig om kost-

naderna för myndigheten anser vissa bl. a. Riksrevisionsverket (RRV),

Svenska Aktuarieföreningen och Svenska Arbetsgivareföreningen

(SAF) att avgifterna för de försäkrade borde vara fasta i stället för i

form av ett procentuellt avdrag. Svenska Aktuarieföreningen tillägger

emellertid att omsorgen om personer med lågt intjänande gör att

kostnaderna i stället bör tas ut dels som en procentuell del av kapitalet,

dels som en procentuell del av premien (nyteckningen). Statskontoret

anser att det behövs en minimiavgift. Landsorganisationen i Sverige

(LO) anser att en anslagsfinansiering av myndighetens kostnader borde

studeras närmare eftersom en sådan finansiering skulle betyda att

kostnaderna fördelas jämnare över alla befolkningsgrupper. Flera

remissinstanser påpekar att myndighetens initialkostnader för

uppbyggnad av organisation och systemuppbyggnad blir höga och att

dessa kostnader måste spridas över flera år för att inte drabba första

generationen försäkrade inom premiepensionssystemet alltför hårt.

Vidare påpekar många att den uppskattade kostnaden för myndighetens

verksamhet är så betydande att den borde föranleda närmare analys av

omfattningen av myndighetens verksamhet.

Skälen för regeringens förslag: Premiepensionssystemet bör, som

utredningen föreslagit, vara självfinansierat på samma sätt som ett för-

säkringsbolags verksamhet är det. Premiepensionsmyndighetens kost-

nader för verksamheten bör alltså finansieras genom avgifter från de

försäkrade. Eftersom Premiepensionsmyndighetens kostnader för

verksamheten skall finansieras genom avgifter från de enskilda, skall

verksamheten inte redovisas i statsbudgeten.

Enligt utredningens förslag skall kostnaderna fördelas mellan pen-

sionsspararna genom ett procentuellt avdrag, som beräknas på behåll-

ningen på varje pensionssparares premiepensionskonto efter tillägg av

det aktuella årets pensionsrätt jämte avkastningen från den tillfälliga

förvaltningen. Förslaget innebär alltså att myndighetens kostnader tas ut

i särskild ordning och därmed inte påverkar beräkningen av återbäring.

Utredningen föreslår också att Premiepensionsmyndigheten själv skall

bestämma tidpunkt för avgiftsuttaget och avgifternas storlek.

Kostnaderna bärs enligt utredningens modell av pensionsspararna ge-

mensamt. Utredningen gör dock undantag för den som byter fond och

den som har börjat ta ut sin pension och sedan vill återkalla uttaget eller

ändra den andel av pensionen som tas ut. Den enskilde bör själv bära

kostnaderna för dessa åtgärder.

Från remissinstansernas sida har olika förslag till modifieringar i

utredningens avgiftsmodell lagts fram. Regeringen kan för sin del kon-

statera att ett avgiftsuttag på det sätt utredningen anger är en enkel och

lättfattlig modell. Å andra sidan kan det som några remissinstanser fram-

hållit finnas skäl att pröva mer flexibla former för avgiftsuttag som

också i högre grad tar fasta på de åtgärder som förorsakar kostnader för

myndigheten. Största flexibilitet uppnås självfallet om det helt

överlämnas åt myndigheten själv att bestämma avgifternas storlek och

fördelning. Intresset av kostnadskontroll talar dock starkt mot en sådan

lösning. Önskemålet om kostnadskontroll tillgodoses bäst med en

ordning där regeringen i förordning fastställer normer för avgiftsuttaget.

Det ger också utrymme för en ytterligare analys kring en förfining av

avgifterna. Regeringen föreslår därför en reglering som anger att

regeringen skall besluta om föreskrifter för avgiftsuttaget.

Även i övrigt bör regeringen ägna kostnadskontrollen stor uppmärk-

samhet i direktiven för verksamheten och uppföljningen av den. I när-

mast föregående avsnitt har också anmärkts att RRV bör utnyttjas i kon-

trollen.

Stor vikt skall läggas vid en utjämning över tiden av de kostnader som

uppkommer i början när myndigheten och systemet byggs upp.

I samband med att Premiepensionsmyndigheten inrättas kommer myn-

digheten att behöva göra investeringar av olika slag. Regeringen får be-

sluta att dessa investeringar skall finansieras med lån och krediter hos

Riksgäldskontoret (se 20 och 21 §§ lagen [1996:1059] om

statsbudgeten). Övervältringen på de enskildas premiepensionskonton

kan på så sätt ske gradvis. Det kan också finnas ett behov av krediter hos

Riksgäldskontoret under den löpande verksamheten. En sådan kredit kan

t.ex. behövas för att myndigheten skall kunna hålla ett handelslager

med värdepapper.

Myndigheten bör, efter regeringens medgivande, även ges tillfälle att

under år 1999 dra av sina kostnader från avkastningen på äldre avgifts-

medel.

Enligt regeringens bedömning är risken mycket liten för att Pre-

miepensionsmyndighetens tillgångar vid någon tidpunkt inte skall räcka

för att tillgodose de enskildas pensionskrav. Myndighetens antaganden

om dödlighet m.m. skall väljas så att de vart för sig kan anses be-

tryggande. Risken för snabba och svårkontrollerade svängningar i rörel-

seresultatet är också väsentligt mycket mindre för en rörelse som avser

livsfallsförsäkring än för andra typer av försäkringsrörelse. I den mån

det över huvud taget föreligger en risk för att myndigheten inte skall

kunna betala ut de pensionsförmåner som de enskilda har rätt till, får den

antas vara störst i början, innan erforderliga buffertfonder byggts upp. I

en sådan situation har regeringen, som tidigare sagts, möjlighet att

besluta om kredit hos Riksgäldskontoret.

23.4 Premiepensionsmyndighetens organisation m.m.

Regeringens förslag: Premiepensionsmyndigheten skall ledas av en

styrelse med fullt ansvar inför regeringen. Det praktiska hanterandet

av livräntor får läggas ut på utomstående uppdragstagare.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig instämmer i

utredningens förslag. Statskontoret framhåller att stor hänsyn bör tas

till eventuella mål- och intressekonflikter mellan Premiepensionsmyn-

dighetens olika uppgifter vid utformningen av myndighetens inre organi-

sation. Finansinspektionen biträder förslaget att myndigheten där så är

möjligt anlitar utomstående för skötseln av vissa funktioner.

Inspektionen erinrar om att detta inte får innebära att styrelsens ansvar

för kontroll och ledning försvagas eller att styrelsens ansvar inför de

försäkrade blir mindre tydligt.

Skälen för regeringens förslag: Som framgår av beskrivningen av

försäkringsverksamheten i premiepensionssystemet kommer

Premiepensionsmyndigheten att bedriva en verksamhet som liknar den

som bedrivs av privata försäkringsbolag. Tillhandahållandet av den

traditionella livränteförsäkringen innebär ett stort finansiellt ansvar för

myndigheten. Mot denna bakgrund anser regeringen att den

ledningsform som bör väljas för myndigheten är styrelse med fullt

ansvar för verksamheten inför regeringen (jfr bet. 1995/96:KU1). I

styrelsen bör ingå personer med god kunskap om och bred erfarenhet av

socialförsäkring, privat livförsäkring och de finansiella marknaderna. I

styrelsen bör också finnas företrädare för allmänintresset.

Enligt regeringens mening bör Premiepensionsmyndigheten vara en

liten organisation med hög kompetens. Det bör inte krävas att myndig-

heten bygger upp egna resurser på alla verksamhetsområden.

Premiepensionsmyndigheten bör ha möjlighet att i stället anlita organ

utanför myndigheten för skötseln av olika funktioner, när myndigheten

bedömer att detta blir billigare och effektivare. På grund av rege-

ringsformen gäller dock den begränsningen att myndigheten inte utan

stöd av lag kan överlämna en förvaltningsuppgift som innefattar

myndighetsutövning till utomstående (se 11 kap. 6 § tredje stycket

regeringsformen). Såvitt regeringen kan bedöma innefattar de uppgifter

där överlämnade kan bli aktuellt inte myndighetsutövning. På en punkt

vill regeringen direkt förorda att verksamheten läggs ut på utomstående

uppdragstagare.

Premiepensionsmyndigheten skall tillhandahålla en livränteförsäkring

av traditionellt slag till dem som har blivit pensionärer. Denna funktion

skall finnas klar redan år 2001.

För att minska kostnaderna i premiepensionssystemet och inte minst

för att underlätta myndighetens uppbyggnad är det lämpligt att Premie-

pensionsmyndigheten i vart fall under ett initialskede anlitar

utomstående för skötseln av livränteförsäkringen. Även med en sådan

ordning är myndigheten i formell mening försäkringsgivare.

Skötseln av försäkringsfunktionen och den kapitalförvaltning som hör

till denna funktion bör läggas ut på uppdragstagare efter en upphandling

under konkurrens. Syftet med utläggningen av verksamheten är att er-

hålla kostnadsbesparingar för premiepensionssystemet. En sådan verk-

samhet hos utomstående kräver dock att följande förutsättningar är upp-

fyllda.

Även med en utläggning av funktioner till utomstående uppdragstagare

skall myndigheten ha egen expertis som kan bedöma om uppdragstaga-

ren eller uppdragstagarna sköter sitt uppdrag på ett tillfredsställande

sätt. Uppdraget skall regleras i avtal som kan avslutas från Premiepen-

sionsmyndighetens sida utan längre uppsägningstid. Myndigheten be-

stämmer omfattningen av uppdraget och innehållet i avtalet kan därför

variera. Det skall säkerställas att inte kostnader av betydelse eller stör-

ningar i försäkringsverksamheten uppstår om uppdraget upphör. Upp-

draget får inte försvåra Finansinspektionens tillsyn. Detsamma gäller

självfallet Riksförsäkringsverkets tillsyn.

En sådan uppdragsverksamhet kan också bli aktuell i andra fall t.ex. när

det gäller utarbetandet av information och i fråga om ADB-driften. De

förutsättningar för uppdragslämnandet som angetts i fråga om livräntan

gäller också i dessa fall. Ett nära samråd med Finansinspektionen och

Riksförsäkringsverket är alltså nödvändigt.

Närmare föreskrifter om Premiepensionsmyndighetens verksamhet

skall fastställas i instruktionen för myndigheten.

23.5 Tillsyn

Regeringens förslag: Premiepensionsmyndigheten skall stå under

tillsyn av Riksförsäkringsverket och Finansinspektionen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket (RFV) föreslår att

verket blir chefsmyndighet över Premiepensionsmyndigheten och ges

ett samlat ansvar för information om hela det allmänna

pensionssystemet, för utbetalning av premiepension och för IT-stöd.

RFV delar utredningens mening om delad tillsyn mellan verket och

Finansinspektionen, varvid inspektionen skall ha tillsyn över den

försäkringsmässiga delen av myndighetens verksamhet. RFV anser att

eftersom premiepensionen är en del av den allmänna pensionen och

därmed en del av socialförsäkringen bör IT-stödet för premiepensionen

ingå i socialförsäkringssystemets gemensamma IT-system.

Premiepensionsmyndigheten skulle alltså använda IT-systemet på

motsvarande sätt som en försäkringskassa, dvs. med RFV som

systemägare. Finansinspektionen avstyrker att Premiepensionsmyn-

digheten ställs under inspektionens tillsyn. Som skäl för detta anförs

främst att det tänkta regelverket inte kan fungera på samma vis när det

gäller en statlig myndighet som ifråga om försäkringsbolag. Delad

tillsyn förutsätter, enligt inspektionens och Statskontorets mening, i

vart fall att det uttryckligen slås fast, i lagtext eller förarbeten, vad

RFV:s respektive inspektionens tillsyn skall omfatta.

Riksrevisionsverket (RRV) menar att lagtextens uttryck verka för att

bestämmelserna ... tillämpas likformigt och rättvist är för vagt för att

kunna anses som ett tillsynsmandat.

Skälen för regeringens förslag: Premiepensionsmyndigheten blir

en del av socialförsäkringsadministrationen och det är naturligt att dess

verksamhet står under tillsyn av RFV. Tillsynen bör avse att bestäm-

melserna om premiepension tillämpas på ett likformigt och rättvist sätt i

förhållande till de enskilda. Motsvarande uppgift har RFV också gente-

mot de allmänna försäkringskassorna. Regeringen anser inte att det i

lagform krävs ytterligare förtydligande av tillsynsansvaret för RFV.

RFV:s tillsyn över Premiepensionsmyndigheten omfattar de delar

som ligger vid sidan av kapitalförvaltningen och den försäkringstekniska

verksamheten. Som nämns i avsnitt 35 om information skall RFV dess-

utom ha huvudansvaret för samordningen av informationen till de en-

skilda.

RFV ansvarar för ekonomistyrningen av hela den nuvarande socialför-

säkringsadministrationen och ansvarar som systemägare för de centrala

ADB-systemen, vilket innebär att verket skall ställa krav på och utveckla

dessa system så att de överensstämmer med regelverket. RFV har också,

i egenskap av ansvarig systemägare, fått ett särskilt ansvar för det om-

fattande vidareutvecklingsarbetet beträffande socialförsäkringens IT-

verksamhet (prop. 1997/98:41 s. 98 f.).

Under våren 1997 uppdrog regeringen åt Statskontoret att bidra med

underlag inför regeringens överväganden i de angivna frågorna. Upp-

draget redovisas i promemorian 1997-09-23 Organisation och styrning

av IT-verksamheten inom socialförsäkringsområdet (dnr 242/97 5).

Det är inte möjligt att nu avgöra hur ADB-verksamheten i premiepen-

sionssystemet skall vara organiserad. Premiepensionsmyndigheten har

ansvaret för ADB-systemet inom sitt område. Uppbyggnaden av ett

sådant system kräver ett långtgående samarbete mellan Premiepen-

sionsmyndigheten och RFV. Vid arbetsfördelningen dem emellan skall

stor vikt läggas vid en effektiv samverkan mellan de olika socialför-

säkringsorganen. Självfallet bör möjligheten att utnyttja befintliga ad-

ministrativa resurser och rutiner inom socialförsäkringsområdet beaktas

när Premiepensionsmyndigheten byggs upp. Denna myndighet och

övriga socialförsäkringsorgan skall samarbeta på ett sådant sätt att sys-

temet för den inkomstgrundade ålderspensionen fungerar effektivt och

till en låg kostnad samtidigt som en hög kvalitet på informationen till de

enskilda upprätthålls.

Bl.a. när det gäller information och utbetalning av pension från de

olika delarna i det reformerade ålderspensionssystemet kan det komma

att behövas verkställighetsföreskrifter som närmare reglerar samord-

ningen mellan olika organ. Regeringen kan i instruktionen för RFV

överlåta åt verket att meddela sådana föreskrifter för Premiepen-

sionsmyndigheten. I de delar sådana föreskrifter lämnas kan RFV sägas

få en funktion som chefsmyndighet för Premiepensionsmyndigheten.

RFV bör vidare ha rätt att på motsvarande sätt som gäller i verkets

förhållande till försäkringskassorna överklaga Premiepensionsmyn-

dighetens beslut och att överta rollen som företrädare för staten om en

enskild överklagar myndighetens beslut till allmän förvaltningsdomstol.

Dessförinnan är Premiepensionsmyndigheten part i ärenden om pre-

miepension.

När det gäller de mer försäkringstekniska sidorna av Premiepensions-

myndighetens verksamhet har regeringen, som framgått, föreslagit att

verksamheten skall drivas enligt försäkringsmässiga principer och att

huvuddelen av de rörelseregler som gäller för försäkringsbolag också

skall gälla för myndigheten. I den utsträckning de enskilda låter sina till-

godohavanden ligga kvar i värdepappersfonder efter pensioneringen,

kommer myndigheten att driva samma verksamhet som ett fondför-

säkringsbolag. I den mån de enskilda väljer att ta ut sin pension i form av

livränta med garanterade belopp och överlåta den finansiella risken för

placeringarna på myndigheten, kommer verksamheten i stället att

överensstämma med verksamheten i ett traditionellt livförsäkringsbolag.

Regeringen delar därför utredningens bedömning att Premiepen-

sionsmyndigheten skall ställas under tillsyn av Finansinspektionen i de

delar av verksamheten som rör kapitalförvaltningen och tillämpningen av

näringsrättsliga regler. Även om inte det näringsrättsliga sanktionssyste-

met för försäkringsbolag kan utnyttjas när det gäller en statlig

myndighet är det angeläget att inspektionens försäkringstekniska

kompetens kan tas till vara i verksamheten. Också i fråga om

myndighetens roll som aktör på finansmarknaden är inspektionens

tillsyn betydelsefull.

24 Den nuvarande förvaltningen hos

Riksgäldskontoret

24.1 Inledning

Riksdagen beslutade under hösten 1996 att det reformerade

pensionssystemets intjänanderegler skall träda i kraft den 1 januari 1999

och att utbetalningarna av pension enligt de reformerade reglerna skall

påbörjas den 1 januari 2001 (prop. 1996/97:1 utg.omr. 11 avsnitt 5.1,

bet. 1996/96:SfU1, rskr. 1996/97:124). Under mellantiden skall

pensionsrätter för förfluten tid fastställas, såvitt avser premiepension

fr.o.m. år 1995 (jfr 31 § lagen [1998:000] om införande av lagen

[1998:000] om inkomstgrundad ålderspension [införandelagen]).

Enligt 4 kap. 3 § lagen (1981:691) om socialavgifter placeras sedan år

1995 en viss andel av influtna tilläggspensionsavgifter på konto hos

Riksgäldskontoret (11 % t.o.m. år 1997 och 22,4 % fr.o.m. den 1

januari 1998). Enligt lagen (1994:1748) om förvaltning av vissa

tilläggspensionsavgifter gäller att medlen skall placeras på räntebärande

konto samt att räntan skall vara marknadsmässig och läggas till kapitalet.

Riksgäldskontoret bestämmer de närmare villkoren för placeringen. I

lagen anges också att förvaltade medel skall finansiera framtida

pensioner. Avsikten är att dessa medel skall täcka de pensionsrätter för

premiepension som enligt det ovanstående skall fastställas för förfluten

tid när pensionsreformen träder i kraft (jfr prop. 1994/95:41 s. 46 f.).

När dessa pensionsrätter har fastställts, skall de förvaltade medlen jämte

avkastning föras över till förvaltning inom premiepensionssystemet (en

motsvarande överföring skall fortsättningsvis göras enligt 8 kap. 2 §

lagen om inkomstgrundad ålderspension, LIP).

24.2 Förvaltningen av medlen hos Riksgäldskontoret år 1998

Regeringens förslag: Den nuvarande förvaltningen hos Riksgälds-

kontoret skall bestå fram till den 1 januari 1999. Lagen om

förvaltning av vissa tilläggspensionsavgifter skall upphöra att gälla vid

utgången av år 1998.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Utred-

ningen har dock inte uttryckligen föreslagit att lagen om vissa tilläggs-

pensionsavgifter skall upphöra att gälla vid utgången av år 1998.

Remissinstanserna: Förslaget har inte mött någon erinran.

Skälen för regeringens förslag: I det föregående har föreslagits att

den tillfälliga förvaltningen i premiepensionssystemet skall ligga på

Riksgäldskontoret. Det är därför naturligt att den nuvarande förvalt-

ningen hos kontoret skall bestå till dess överföring till kapitalförvaltare

sker (se avsnitt 20.1). Till det kommer den korta tid som återstår till

ikraftträdandet den 1 januari 1999 och den tidpunkt då huvuddelen av de

förvaltade medlen kan beräknas bli överförda till fondförvaltare i det re-

formerade systemet. Mycket litet skulle alltså stå att vinna på en föränd-

ring av förvaltningen.

Den nuvarande förvaltningen skall därför bestå fram till

ikraftträdandet den 1 januari 1999 då lagen om förvaltningen av vissa

tilläggspensionsavgifter skall upphöra att gälla. De medel som kan

återstå när medel motsvarande pensionsrätter för intjänandeåren 1995

1997 har förts över till fondförvaltare (se nästa avsnitt) bör ingå i den

tillfälliga förvaltningen enligt LIP. I denna förvaltning är

Premiepensionsmyndigheten Riksgäldskontorets motpart i avtal om

villkoren för placeringen.

24.3 Fördelningen av medlen mellan de försäkrade

Regeringens förslag: Den samlade avkastningen från förvaltningen

hos Riksgäldskontoret under åren 1995 1998 skall tillföras sådana

försäkrade för vilka premiepensionsrätt för åren 1995 1997 har fast-

ställts. Avkastningen skall fördelas mellan de olika intjänandeårens

pensionsrätter i förhållande till hur länge avgiftsmedlen för

respektive år stått inne på kontot. Avkastningen på ett visst års

pensionsrätter skall fördelas mellan de försäkrade i proportion till

den intjänade pensionsrätten.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Förslagen har godtagits utan kritik.

Skälen för regeringens förslag: Efter ikraftträdandet den 1 januari

1999 kommer det under år 1999 att vara möjligt att fastställa de pen-

sionsrätter som hänför sig till åren 1995 1997. En underrättelse om

fastställd pensionsrätt för premiepension skall lämnas till den enskilde

senast den 31 mars varje år. Med hänsyn till den korta tid som står till

buds för uppbyggnad av det nya systemet har denna tid förskjutits för år

1999 till utgången av maj månad. När fastställelsen skett kan med

samma fördelningsprincip som föreslås för den nya tillfälliga

förvaltningen (enligt 8 kap. 1 § andra stycket LIP) till de tre nämnda

årens pensionsrätter då läggas avkastningen från förvaltningen hos

Riksgäldskontoret under åren 1995 1998.

Enligt preliminära beräkningar som Riksgäldskontoret gjort för utred-

ningen kommer behållningen hos kontoret i detta skede att uppgå till ca

34 miljarder kronor, varav ca 4 miljarder utgör avkastning.

När gäller fördelningen mellan de tre avgiftsåren finns det två faktorer

som kan beaktas; hur länge avgiftsmedlen har stått inne på kontot och

vilken den faktiska avkastningen har varit för de olika årens avgifts-

medel.

Någon hänsyn bör inte tas till vilken den faktiska avkastningen har

varit för de avgiftsmedel som har betalats in de olika åren. Skälet för

detta är främst att placeringen av medel för olika perioder har varierat.

En ordning som inte tar hänsyn till vilken ränta eller annan avkastning ett

visst års avgifter har genererat är också enklare att hantera. Avkastningen

för de tre avgiftsåren bör alltså ses som ett enda belopp.

Däremot är det rimligt att tidsfaktorn, som har väsentligt mycket

större betydelse än räntesatsen för enskilda år, beaktas. Ju längre

avgiftsmedlen har stått inne på kontot, desto större andel av den totala

avkastningen bör läggas till pensionsrätten.

Avgiftsmedlen avseende år 1995 betalades till största delen in succes-

sivt under det året. Omräknat till tid kan det uttryckas som att avgifts-

medlen stod inne på kontot halva året. Det innebär att medlen avseende

år 1995 vid utgången av år 1998 kan sägas ha stått inne ca 3,5 år. På

motsvarande sätt kan medlen avseende år 1996 sägas ha stått inne ca 2,5

år och medlen avseende år 1997 ca 1,5 år.

Den avkastning som belöper på ett visst års pensionsrätter skall sedan

fördelas mellan de försäkrade. Det bör göras proportionellt i

förhållande till den intjänade pensionsrätten. Det innebär att varje

försäkrads pensionsrätt för ett visst år räknas upp med den procentsats

som det årets andel av den totala avkastningen utgör av det aktuella årets

sammanlagda pensionsrätter.

Eftersom bestämmelsen i 8 kap. 1 § andra stycket LIP om fördelning

av avkastningen från den tillfälliga förvaltningen skall gälla i fråga om

pensionsrätter som fastställs för år 1998, skall en särskild bestämmelse

om detta tas in i införandelagen. Den ränta som kan uppkomma på de

medel som enligt det föregående skall föras till dem som tjänat in

pensionsrätt för premiepension för åren 1995 1997, bör tillfalla dessa

försäkrade.

Mot bakgrund av den omfattande system- och organisationsuppbygg-

nad som skall genomföras innan en överföring till fondförvaltare blir

möjlig år 1999 får det antas att överföringen kommer till stånd relativt

sent detta första år.

 Lagen omtryckt 1982:120.

 Senaste lydelse av

 11 kap. 2 § 1997:1273

 11 kap. 3 § 1997:1274

 11 kap. 4 § 1996:1336

 11 kap. 6 § 1997:485

 11 kap. 6 a § 1997:485

 20 kap. 14 § 1981:692.

 Senaste lydelse 1984:1104.

 Senaste lydelse 1997:565.

 Senaste lydelse 1996:1217.

 Senaste lydelse 1997:1040.

 Senaste lydelse 1992:1277.

 Senaste lydelse 1990:743.

 Senaste lydelse 1979:127.

 Senaste lydelse 1990:743.

 Senaste lydelse 1994:46.

 Senaste lydelse 1981:1038.

 Senaste lydelse 1979:127. Ändringen innebär bl.a. att första och andra

styckena upphävs.

 Senaste lydelse 1995:1478.

 Senaste lydelse 1997:946.

 Senaste lydelse 1994:1746.

 Senaste lydelse 1997:485.

 Senaste lydelse 1984:1104. Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs.

 Senaste lydelse 1997:1040.

 Lagen omtryckt 1993:357.

 Ändringen innebär bl.a. att andra fjärde styckena upphävs.

 Senaste lydelse 1997:1042.

 Senaste lydelse 1997:1042.

 Senaste lydelse 1994:241.

 Lagen omtryckt1989:633.

Senaste lydelse av

4 kap. 8 § 1995:658

4 kap. 10 § 1995:852.

 Senaste lydelse 1995:414.

 Senaste lydelse 1997:526.

 Senaste lydelse 1997:938.

 Senaste lydelse 1996:1335.

 Senaste lydelse 1997:526.

 Senaste lydelse 1996:1218.

 Senaste lydelse 1990:658.

 Senaste lydelse 1997:938.

 Senaste lydelse 1990:658.

 Senaste lydelse 1996:1066.

 Senaste lydelse 1990:658.

 Senaste lydelse 1997:437.

 Senaste lydelse 1997:938.

 Senaste lydelse 1997:938.

 Senaste lydelse 1997:240.

 Senaste lydelse 1997:249.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1997:936.

 Senaste lydelse 1997:936. Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

 Senaste lydelse 1997:936.

 Senaste lydelse 1997:936. Ändringen innebär bl.a. att första stycket upphävs.

 Senaste lydelse 1997:936.

 Senaste lydelse 1995:1624.

 Senaste lydelse 1996:1331.

 Senaste lydelse 1997:950.

 Senaste lydelse 1997:950.

 Senaste lydelse 1996:1331.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1991:688.

 Senaste lydelse 1997:940.

 Senaste lydelse 1997:940.

 Lagen omtryckt 1991:1857.

 Senaste lydelse 1997:952.

 Senaste lydelse 1997:1034.

 Senaste lydelse 1988:1301.

 Lagen omtryckt 1992:1474.

 Senaste lydelse 1993:1661.

 Senaste lydelse 1997:243.

 Senaste lydelse 1981:698.

 Senaste lydelse 1997:1041.

 Senaste lydelse 1997:1043.

 Senaste lydelse 1997:1043.

 Lagen omtryckt 1983:143.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:134.

 Senaste lydelse 1997:329.

 Senaste lydelse 1991:691.

 Lagen omtryckt 1994:548.

 Senaste lydelse 1997:594.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:134.

 Senaste lydelse 1994:1926.

 Senaste lydelse 1997:252.

 Senaste lydelse 1997:939.

Prop. 1997/98:151

142

1

166

147

Prop. 1997/98:151

485

194