Statsskuldsräntor

m.m.

26

Förslag till statsbudget för 2001

Statsskuldsräntor m.m.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 7

2 Inledning 9

3 Räntor på statsskulden 11

92:1 Räntor på statsskulden 11

3.1 Prognos för räntor på statsskulden 11

3.2 Faktorer som påverkat ränteutgifterna 13

3.3 Upplåning 15

3.4 Känslighetsanalys 16

4 Oförutsedda utgifter 19

92:2 Oförutsedda utgifter 19

4.1 Omfattning 19

4.2 Ianspråktagande av anslaget 1999 och t.o.m. juli 2000 19

4.3 Regeringens överväganden 19

5 Riksgäldskontorets provisionskostnader i samband med upplåning och

skuldförvaltning 21

92:3 Riksgäldskontorets provisionskostnader i samband med

upplåning och skuldförvaltning 21

5.1 Omfattning 21

Tabellförteckning

Anslagsbelopp 7

2.1 Utgiftsutveckling inom utgiftsområde 26 9

3.1 Anslagsutveckling 11

3.2 Kassamässiga statsskuldsräntor 11

3.3 Kostnadsmässiga statsskuldsräntor 12

4.1 Anslagsutveckling 19

4.2 Utbetalningar 1999 och t.o.m. juli 2000 19

5.1 Anslagsutveckling 21

Diagramförteckning

3.1 Statsskuldsräntor som andel av BNP och i miljarder kronor 1980-2003 13

3.2 Statsbudgetens saldo 1980-2003 14

3.3 Ränteförutsättningar (årsgenomsnitt) 14

3.4 Statsskuldens fördelning på instrumentstyper 15

3.5 Förfalloprofil över statsobligationslån 15

3.6 Valutaskuldens fördelning exklusive derivattransaktioner 16

3.7 Valutaskuldens fördelning inklusive derivattransaktioner 16

3.8 Statsskulden fördelad på långivare 16

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. bemyndigar regeringen att under år 2001

besluta att ramanslaget 92:1 Räntor på

statsskulden får överskridas om det är

nöd-vändigt för att fullgöra statens

betalnings-åtaganden, (avsnitt 3.1),

2. bemyndigar regeringen att under år 2001

besluta att ramanslaget 92:3

Riksgäldskonto-rets provisionskostnader i

samband med upplåning och

skuldförvaltning får överskri-das om det

är nödvändigt för att fullgöra statens

betalningsåtaganden, (avsnitt 5.1),

3. för budgetåret 2001 anvisar anslagen

under utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor

m.m. en-ligt följande uppställning:

Anslagsbelopp

Tusental kronor

Anslag

Anslagstyp

92:1

Räntor på statsskulden

ramanslag

70 600 000

92:2

Oförutsedda utgifter

ramanslag

10 000

92:3

Riksgäldskontorets provisionskostnader i samband med

upplåning och skuldförvaltning

ramanslag

315 000

Summa

70 925 000

2 Inledning

Utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m. om-

fattar räntor på statsskulden, oförutsedda

utgif-ter samt Riksgäldskontorets

provisionskostnader i samband med upplåning

och skuldförvaltning.

Utgiftsområdet ingår inte i utgiftstaket för

staten.

Målet för statsskuldsförvaltningen är att

skulden skall förvaltas så att kostnaden för

skulden långsiktigt minimeras samtidigt som

risken i förvaltningen beaktas. Förvaltningen

skall ske inom ramen för de krav

penningpolitiken ställer.

Tabell 2.1 Utgiftsutveckling inom utgiftsområde 26

Miljoner kronor

Utfall

1999

Anslag

2000

Utgifts-

prognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

Räntor på statsskulden

89 825

81 700

87 900

70 600

65 100

57 900

Oförutsedda utgifter

0

10

10

10

10

10

Riksgäldskontorets provisionskostnader i samband med

upplåning och skuldförvaltning1

60

100

60

315

245

210

Totalt för utgiftsområde 26

89 885

81 810

87 970

70 925

65 355

58 120

1 T.o.m. 2000 ingår endast provisioner för upplåning på utländska marknaden på

anslaget. Fr.o.m. 2001 ingår även provisioner för upplåning i svenska kronor

vilket föranleder en

höjning av ramen med 255, 185 respektive 150 miljoner kronor för åren 2001-2003.

 Provisioner för upplåning i svenska kronor redovisas t.o.m. 2000 under

utgiftsområde 2 anslag

B4 Riksgäldskontoret: Vissa kostnader för upplåning och låneförvaltning.

3 Räntor på statsskulden

92:1 Räntor på statsskulden

Tabell 3.1 Anslagsutveckling

1999

Utfall

89 825 156

2000

Anslag

81 700 000

Utgifts-

prognos

87 900 000

2001

Förslag

70 600 000

2002

Beräknat

65 100 000

2003

Beräknat

57 900 000

3.1 Prognos för räntor på

statsskulden

Kassamässiga statsskuldsräntor

De totala räntebetalningarna för 2000

beräknas uppgå till 88 miljarder kronor, vilket

är 5 miljarder kronor mindre än prognosen i

2000 års ekonomiska vårproposition. Den

lägre prognosen förklaras till största del av

ökade valutavinster i samband med att

utländska lån förfaller till betalning. För 2001

beräknas ränteutbetalningarna öka med

1 miljarder kronor i jämförelse med

prognosen i den ekonomiska

vårpropositionen, vilket bl.a. beror på att

valutaförlusterna för detta år nu bedöms öka.

Valutavinster- och förluster kan påverka

ränteutgifterna i såväl positiv som negativ

riktning, och uppvisar ett mönster som inte

på samma sätt som övriga ränteutgifter

korresponderar mot den årliga

skuldutvecklingen. Valutadifferenserna (dvs.

förluster/vinster) beror på hur mycket

valutakursen för de lån som förfallit har

förändrats sedan de emitterades.

Sett över tiden bedöms räntebetalningarna

minska från 90 miljarder kronor 1999 till 58

miljarder kronor 2003. De successivt lägre

räntebetalningarna förklaras dels av att

statsskulden minskar med ca 210 miljarder

kronor under perioden, dels av att lån med

höga kupongräntor successivt förfaller och

refinansieras med lån till lägre räntesatser.

Amorteringen på statsskulden är främst ett

resultat av överföringar från AP-fonden till

staten i samband med ålderspensionsreformen

samt försäljningar av aktier i statliga bolag.

Prognosen i tabell 3.2 baseras på att den

nuvarande upplåningsinriktningen i huvudsak

ligger fast. Förändrade upplåningstrategier

kan i vissa fall ge betydande effekter på

räntebetalningarna (se avsnitt 3.2-3.3).

Tabell 3.2 Kassamässiga statsskuldsräntor

Miljarder kronor

1999

2000

2001

2002

2003

Räntor på lån i svenska

kronor

68,5

61

47

46

44

Räntor på lån i utländsk

valuta

22,0

20

18

17

17

Räntor på in- och utlåning

-2,4

-2

-3

-4

-5

Över-/underkurser vid

emission1

-2,4

0

-2

-3

-4

Summa räntor

85,7

79

59

56

53

Valutaförluster/vinster2

-6,2

-4

8

6

4

Kursförluster/vinster3

10,2

13

4

3

1

Övrigt

0,2

0

0

0

0

Summa ränteutgifter

89,8

88

71

65

58

1Överkurser uppstår när RGK emitterar obligationer då marknadsräntan är lägre än

kupongräntan. Underkurser uppstår vid motsatt förhållande.

2 Vid lösen eller omsättning av lån i utländsk valuta realiseras

valutakursförluster

eller vinster beroende på hur valutakursen utvecklats sedan lånet tecknades.

Posten

påverkar statsbudgetens utgifter och statsbudgetens saldo men inte statens

finansiella sparande.

3 Kursförluster uppstår vid förtidsinlösen av lån som har en högre kupongränta

än

marknadsräntan vid återköpstillfället. Kursvinster uppstår vid motsatt

förhållande.

Posten påverkar statsbudgetens utgifter och statsbudgetens saldo men inte

statens

finansiella sparande.

Kostnadsmässiga statsskuldsräntor

Den budgetpåverkande redovisningen av

statsskuldsräntorna är i dag utgiftsmässig, dvs.

baserad på hur mycket som betalas varje år.

Ränteutgifterna blir därmed starkt beroende

av vilka typer av upplåningstekniker som

tillämpas och kan uppvisa stora svängningar

mellan åren som inte direkt kan hänföras till

den underliggande skuld- ränte- och

valutakursutvecklingen under motsvarande

period. När kostnaderna för statsskulden

utvärderas bör intresset i stället främst riktas

mot hur mycket räntekostnader som

genereras under en viss period. I tabell 3.3

redovisas de kostnadsmässiga

statsskuldsräntorna.

Kostnadsmässig redovisning innebär att

räntorna periodiseras över lånets löptid, vilket

innebär att den upplupna ränta som löpande

genereras under lånets löptid beaktas. I den

kassamässiga redovisningen beaktas endast

ränteutbetalningar i samband med att en

kupong eller en obligation förfaller.

Skillnaden mellan de båda redovisningssätten

är därför störst för nollkupongobligationer.

För perioden 2000-2003 ger periodi-

seringen av nollkupongräntor högre

kostnadsmässiga än utgiftsmässiga räntor,

eftersom merparten av de utestående

nollkuponglånen förfaller först efter

beräkningsperiodens utgång. Under år med

stora nollkupongförfall kommer effekten bli

den motsatta, eftersom de utgiftsmässiga

räntorna då belastas av en räntebetalning som

har genererats under ett flertal år. Vidare görs

justeringar för över- och underkurser som

uppstår vid emissionerna. I stället för att

redovisa dem som inkomst- respektive

utgiftsräntor vid upplåningstillfällena, fördelas

de ut över respektive låns återstående löptid.

Varje lån kommer härmed att under hela sin

livstid belasta räntekostnaderna med den

marknadsränta de har emitterats till, eftersom

nettot av ett låns kupongränta och

periodiserad över- eller underkurs

sammanfaller med marknadsräntan vid

emissionen.

Under beräkningsperioden leder

periodiseringen av över/underkurser till att

de kostnadsmässiga räntorna blir högre än de

utgiftsmässiga för samtliga år utom 2000.

Anledningen är att emissionerna under

perioden på nettobasis beräknas ge

överkurser, vilka när de sprids ut över en

längre tidsperiod ger en mindre årlig

minskning av räntekostnderna än av

ränteutgifterna.

Kategorin periodisering av övriga räntor

utgörs av räntor på instrument som har mer

regelbundna räntebetalningar, t.ex.

kupongobligationer. Här uppstår skillnader

mellan utgiftsmässiga och kostnadsmässiga

räntor framför allt om den utestående

skulden, eller kupongräntorna på de

utestående lånen, ökar eller minskar kraftigt.

Under beräkningsperioden leder

periodiseringen av räntan på dessa instrument

till att de kostandsmässiga räntorna blir lägre

än de utgiftsmässiga. Detta beror framför allt

på att lån med hög kupongränta successivt

förfaller och ersätts med lån med lägre ränta,

vilket får ett snabbare genomslag på de

kostnadsmässiga räntorna. För 2000 blir

effekten extra stor till följd av att relativt

stora uppköp av obligationer har genomförts.

Förutom löpande ränteutgifter samt över-

och underkurser från emissionerna utgörs de

totala ränteutbetalningarna även av utgifter i

form av realiserade kursdifferenser vid

förtidsinlösen av lån samt realiserade

valutakursdifferenser. Dessa två kategorier av

räntor har inte periodiserats på grund av att

de faktiska beloppen blir kända först på

förfallodagen. Man kan emellertid inte bortse

från dessa räntor eftersom de påverkar

lånebehovet.

Precis som i den kassamässiga

redovisningen tas i den kostnadsmässiga

redovisningen hänsyn enbart till realiserade

effekter. Orealiserade omvärderingar av

skulden med avseende på ändringar i

marknadsräntor och växelkurser tas inte upp

som kostnader för statsskulden.

Tabell 3.3 Kostnadsmässiga statsskuldsräntor

Miljarder kronor

1999

2000

2001

2002

2003

Summa räntor enligt

tabell 3.2

85,7

79

59

56

53

Justering

kursdifferenser vid

emission

2,1

-1

2

3

4

Justering noll-

kupongräntor

2,7

2

5

4

3

Justering övriga räntor

-5,9

-8

-3

-2

-3

Summa kostnads-

justering

-1,2

-7

4

5

5

Summa

räntekostnader1

84,6

72

63

61

57

1Exklusive realiserade valuta- och kursdifferenser.

Bemyndigande att överskrida anslaget

Regeringen begär årligen ett bemyndigande

att vid behov överskrida ramanslaget Räntor

på statsskulden. Under år 1999 utnyttjades

bemyndigandet då utbetalningarna uppgick till

89,8 miljarder kronor medan tilldelade medel

på anslaget var 84,5 miljarder kronor. De

högre ränteutgifterna i förhållande till

tilldelade medel under 1999 förklaras främst

av effekter till följd av att budgetsaldot blev

66 miljarder kronor högre än beräknat i

budgetpropositionen för 1999. Det högre

budgetsaldot ledde till att Riksgäldskontoret

emitterade lägre volymer än beräknat, vilket i

sin tur resulterade i lägre överkurser vid

emission (lägre inkomster). Detta ledde också

till större återköp, vilket resulterade i att de

realiserade kursförlusterna blev större än

beräknat. Kursförluster uppstår då

obligationer med en högre kupongränta än

aktuell marknadsränta återköps. Den ökade

räntebelastning som uppkom till följd av

uppköp och byten minskar statens framtida

räntebetalningar i motsvarande grad.

För år 2000 tilldelades anslaget 81,7

miljarder kronor. Den aktuella prognosen

visar att ränteutbetalningarna kommer att

uppgå till 87,9 miljarder kronor vilket gör att

bemyndigandet bedöms utnyttjas även 2000.

De högre utgifterna förklaras bl.a. av högre

räntenivåer än beräknat (0,5 procentenheter)

och de obligationsuppköp som gjordes i syfte

att hantera det kassaöverskott som uppstod i

samband med försäljningen av aktier i Telia.

Uppköpen ledde till större realiserade

kursförluster än som tidigare prognostiserats.

En del av ökningen i ränteutgifterna har dock

motverkats av att kronans utveckling under

året har lett till större valutakursvinster på lån

som förfaller och derivatinstrument.

Regeringen bör bemyndigas att överskrida

anslaget under år 2001 om det är nödvändigt

för att kunna fullgöra statens

betalningsåtaganden.

3.2 Faktorer som påverkat

ränteutgifterna

Ränteutgifternas storlek är beroende av ett

flertal faktorer. Grundläggande är

statsskuldens storlek, aktuellt

upplåningsbehov (statsbudgetens saldo) samt

ränte- och valutautvecklingen. Dessa faktorer

är avgörande för den underliggande nivån i

räntebelastningen sett över en längre

tidsperiod.

Ränteutgifternas fördelning mellan enskilda

år påverkas emellertid också av tekniska

faktorer i form av olika emissionstekniker

som Riksgäldskontoret tillämpar.

Grundläggande faktorer

Vid utgången av 1999 uppgick statsskulden

till 1 374 miljarder kronor. Statsskuldens

utveckling bestäms huvudsakligen av

statsbudgetens saldo dvs. skillnaden mellan

inkomster och utgifter på statsbudgeten. Då

statsbudgetens saldo visar överskott

amorteras statsskulden. Vidare påverkas även

statsskulden av valutaförändringar eftersom

en stor del, för närvarande ca 30 procent, av

skulden är exponerad mot utländsk valuta.

Diagram 3.1 Statsskuldsräntor som andel av BNP och i

miljarder kronor 1980-2003

Sedan i början av 1960-talet har statens

utgifter varit större än dess inkomster under

nästan alla år. Som framgår av diagram 3.1 har

statsskulden framför allt ökat under två längre

sammanhängande perioder. Den första

perioden varade från 1977 till 1986 då

statsskulden ökade från 98 till 631 miljarder

kronor. Den andra perioden av kraftig

statsskuldökning uppkom under åren 1990

till 1996 då statsskulden steg från 619 till

1 411 miljarder kronor. Statsskulden som

andel av BNP (skuldkvoten) ökade också

kraftigt under nämnda perioder. Under

perioden 1994-1997 stabiliserades

skuldkvoten kring 80 procent av BNP.

Därefter beräknas skuldkvoten minska för att

2003 uppgå till ca 50 procent.

År 1998 visade statsbudgetens saldo för

första gången sedan 1960-talet, med undantag

för åren 1988 och 1989, ett överskott. År

1999 uppgick överskottet på statsbudgeten

till 82 miljarder kronor. Som framgår av

diagram 3.2 beräknas statsbudgeten visa

överskott under perioden 2000-2002 och

underskott 2003. Överskotten 2000 och

2001 förklaras av engångseffekter i samband

med införandet av ålderspensionsreformen

samt på inkomster från försäljning av aktier.

De svagare budgetsaldona 2002 och 2003

uppkommer då utrymmet utöver

överskottsmålet på 2 procent av BNP i de

offentliga finanserna beräkningstekniskt

överförs till hushållen (volym 1 kapitel 4).

Diagram 3.2 Statsbudgetens saldo 1980-2003

Miljarder kronor

Förutom statsskuldens utveckling har även

ränte- och valutautvecklingen en

grundläggande betydelse för ränteutgifterna.

Om den svenska marknadsräntan ökar eller

minskar med en procentenhet från och med

år 2001, jämfört med gällande

beräkningsantaganden, ökar eller minskar

ränteutgifterna med 5-6 miljarder kronor per

år under beräkningsperioden. Diagram 3.3

visar ränteutvecklingen för de för

statsskulden mest betydelsefulla räntorna.

Diagram 3.3 Ränteförutsättningar (årsgenomsnitt)

Procent

Tekniska faktorer

Som tidigare nämnts påverkas ränteutgifternas

fördelning mellan enskilda år, förutom av

grundläggande faktorer som statsskuldens

storlek, statsbudgetens saldo samt ränte- och

valutautvecklingen, även av mer tekniska

faktorer i form av de olika emissionstekniker

som Riksgäldskontoret tillämpar. Exempel på

upplåningsmetoder som kan ge stora sådana

tekniska effekter på ränteutgifterna är

emissioner av nollkupongobligationer samt

benchmarklån med fast kupongränta.

För nollkupongobligationer tas lånets sam-

manlagda ränta upp som utgifter för

statsskulden först vid förfallotidpunkten. På

detta sätt skjuts betalningarna av

statskuldräntorna på framtiden.

Vid emission av benchmarklån uppkommer

över- eller underkurser när marknadsräntan

avviker från de emitterade lånens fasta

kupongräntor. En överkurs är ett pris över

obligationens nominella värde, som innebär

att långivaren ersätter Riksgäldskontoret med

den nuvärdesberäknade mellanskillnaden

mellan kupongräntan och marknadsräntan för

lånets återstående löptid. Denna ersättning

räknas av från ränteutgifterna och reducerar

därmed nettot av ränteutgifterna vid

upplåningstillfället, samtidigt som

ränteutgifterna blir högre kommande år

genom att Riksgäldskontoret förbinder sig att

betala en högre ränta än marknadsräntan. Vid

emission till underkurs gäller det motsatta.

I de totala, lånebehovspåverkande

ränteutgifterna, ingår också realiserade kurs-

och valutadifferenser.

Uppköp och byten i syfte att dels jämna ut

förfalloprofilen, dels att snabbt få upp

likviditet i nya lån ingår som ett led i

Riksgäldskontorets skuldförvaltning. Analogt

med vad som gäller när lån emitteras uppstår i

dessa fall över- och underkurser. Vid uppköp

till överkurs realiserar Riksgäldskontoret en

kursförlust, eftersom långivaren måste

ersättas med den nuvärdesberäknade

mellanskillnaden mellan kupong- och

marknadsränta för lånets återstående löptid.

Samtidigt blir de ordinarie, i det finansiella

sparandet inkluderade, räntorna lägre

kommande år, eftersom uppköp till överkurs

innebär att lånet kan refinansieras till en lägre

räntenivå. Uppköp till underkurs innebär en

realiserad kursvinst, samtidigt som

ränteutgifterna blir högre kommande år.

Uppköp till någon form av kursdifferens -

positiv eller negativ - innebär således enbart

en omfördelning av ränteutgifter över tiden.

Valutaskulden omvärderas löpande till

aktuella valutakurser. Statsbudgeten belastas

emellertid inte med orealiserade

omvärderingar, utan först av de realiserade

valutakursdifferenser som uppstår när lånen

eller derivatinstrumenten förfaller.

Valutadifferenserna är en funktion av

växelkursrörelser sedan de förfallande

instrumenten emitterades och uppvisar därför

såväl ett oregelbundet mönster mellan åren,

som stor volatilitet beroende på förändrade

växelkursförutsättningar.

3.3 Upplåning

Det övergripande målet för

statsskuldsförvaltningen är att minimera de

långsiktiga kostnaderna för statsskulden sam-

tidigt som risken i förvaltningen beaktas.

Förvaltningen skall dessutom ske inom ramen

för penningpolitikens krav. Regeringen lägger

årligen fast riktlinjer för skuldens förvaltning,

t.ex. avseende fördelningen mellan lån i

kronor och lån i utländsk valuta.

Riktlinjebeslutet bygger på förslag från

Riksgäldskontoret och fattas efter yttrande

från Riksbanken.

Upplåning och förvaltning av statsskulden

sker i tre skuldslag;

- nominella lån i svenska kronor

- reala lån i svenska kronor

- nominella lån i utländsk valuta.

I diagram 3.4 redovisas statsskuldens

fördelning på olika typer av

upplåningsinstrument.

Diagram 3.4 Statsskuldens fördelning på instrumentstyper

Andelar av statsskulden 2000-08-31

Not:Inkluderas swappar mellan svenska kronor och utländsk valuta uppgår andelen

utländsk valuta till 31%. Statsskulden uppgick 2000-08-31 till 1 238 miljarder

kronor.

Nominella lån i svenska kronor

Den långa nominella upplåningen i svenska

kronor koncentreras till benchmarklån. Dessa

utgörs av fastförräntade obligationer med

löptider på för närvarande mellan två och

fjorton år. Förutom vid nyintroduktion av lån

sker upplåningen genom att nya trancher

emitteras i de befintliga lånen. Huvudsyftet

med benchmarksystemet är att varje lån skall

vara tillräckligt stort för att god likviditet skall

kunna upprätthållas. Detta minskar

investerarnas risker och därmed deras

avkastningskrav, och bidrar på så sätt till lägre

upplåningskostnader för staten. Samtidigt som

benchmarklånen främjar likviditet så sprids

upplåningen över en tillräckligt bred avkast-

ningskurva för att refinansieringsbördan skall

jämnas ut. I diagram 3.5 visas förfalloprofilen

för statsobligationer den 31 augusti 2000.

 Ett medel att begränsa

refinansieringsrisken när benchmarklånen

förfaller är Riksgäldskontorets

bytestransaktioner som innebär att delar av

lånen köps upp i förtid och ersätts med andra

lån eller med statsskuldväxlar. Kontoret

genomför också regelbundna emissioner av

statsskuldväxlar.

Diagram 3.5 Förfalloprofil över statsobligationslån

Miljarder kronor 2000-08-31

Not: Total obligationsstock 678 miljarder kronor

Kortfristig upplåning i svenska kronor utgörs

av statsskuldväxlar i löptider på mellan en

månad och upp till normalt sett ca ett år.

Vidare genomförs dagslån/deposits samt

repotransaktioner i likviditetshanteringssyfte.

Riksgäldskontoret bedriver också

upplåning direkt från hushållen. Hushållen

ges därmed möjlighet att förvärva instrument

utan kreditrisk, samtidigt som

hushållsupplåningen bidrar till en

diversifiering av statsskulden.

Reala lån i svenska kronor

Vid sidan av den nominella upplåningen

emitterar Riksgäldskontoret realobligationer.

Genom att den reala avkastningen är känd

undviker investerarna inflationsrisken och

behöver därför inte kompenseras för att ta på

sig en sådan risk. Realräntelånen utgörs av

såväl nollkupong- som kupongobligationer.

Nominella lån i utländsk valuta

Valutaupplåningen utgörs av obligationer i

utländsk valuta samt s.k. kron/valutaswappar.

Kron/valutaswappar innebär att upplåning i

svenska kronor transformeras till upplåning i

utländsk valuta genom skuldbytesavtal, där

kronor säljs i utbyte mot utländsk valuta.

Kron/valutaswapparna i sig är inte

finansierade, men bidrar till ett nettoinflöde

av utländsk valuta som räknas in i

statsskuldens valutaexponering.

För att valutaskuldens sammansättning skall

vara förenlig med de riktmärken som har satts

upp avseende skuldens valuta- och ränterisk,

kombineras upplåningen med

derivattransaktioner. Till följd av detta

förfarande skiljer sig sammansättningen av de

utestående lånen markant från

nettoskuldsättningen i olika valutor (se

diagram 3.6 och 3.7). Derivatinstrument

används också för att inom fastställda

riktlinjer och ramar ta begränsade valuta- och

räntepositioner gentemot riktmärkena.

Derivatinstrumenten ingår inte i

statsskuldsbegreppet, däremot belastas

statsbudgeten av ränteutgifter på såväl lån som

derivattransaktioner. Det är också skulden

inklusive derivattransaktioner som bvisar den

faktiska exponeringen i olika valutor.

I regeringens skrivelse Utvärdering av

statsskuldens upplåning och förvaltning

1994/95-1999 (1999/2000:104) redovisas en

utvärdering av upplåningen och förvaltningen

av statsskulden nämnda år.

Diagram 3.6 Valutaskuldens fördelning exklusive derivat-

transaktioner

Andelar 2000-08-31

Diagram 3.7 Valutaskuldens fördelning inklusive derivat-

transaktioner

Andelar 2000-08-31

Statens långivare

Statens största långivare är försäkringsbolag

och Allmänna Pensionsfonden. Vid årsskiftet

1999/2000 finansierade nämnda långivare 23

respektive 21 procent av statsskulden som då

uppgick till 1 374 miljarder kronor (diagram

3.8). I gruppen övriga placerare ingår bl.a.

svenska företag och institutioner, förutom

försäkringsbolag och banker, samt utländska

placerare.

Diagram 3.8 Statsskulden fördelad på långivare

Andelar 1999-12-31

3.4 Känslighetsanalys

Förändrade ränteantaganden

En förändring av korta och långa svenska

marknadsräntor med en procentenhet från

och med september till och med årsskiftet

2000/2001 skulle öka eller minska de

kassamässiga statsskuldsräntorna med 2-3

miljarder kronor under året. Effekten på de

kostnadsmässiga statsskuldsräntorna skulle bli

ca 1 miljard kronor. Om den svenska

marknadsräntan från och med år 2001 skulle

ligga en procentenhet högre eller lägre än

beräkningsantagandena, skulle de

kassamässiga statsskuldsräntor bli 5-6

miljarder kronor högre eller lägre per år

under beräknings-perioden, medan effekten

på de kostnadsmässiga statsskuldsräntorna

skulle bli 2-3 miljarder kronor per år. En

förändring av utländska räntor med en

procentenhet från och med år 2000 skulle

öka eller minska såväl kostnads- och

kassamässiga statsskuldsräntor med ca

2 miljarder kronor per år.

Förändrade valutaantaganden

En förändring av kronkursen med en procent

från och med september till och med

årsskiftet 2000/2001 skulle generera ökade

respektive minskade realiserade

valutakursdifferenser på ca 0,5 miljarder

kronor. En förstärkning respektive

försvagning av kronkursen med en procent

från och med år 2001 skulle minska

respektive öka utgifterna för realiserade

valutakursdifferenser med ca 0,5 miljarder

kronor per år. Detta gäller en generell

förändring av kronkursen. I de fall kronan rör

sig åt olika håll gentemot olika valutor kan

enprocentiga förändringar implicera betydligt

större ökningar eller minskningar av de

realiserade valutadifferenserna. Vidare kan

effekten förstärkas vid stora, kortfristiga

rörelser i växelkurserna. Realiserade vinster

eller förluster till följd av växelkursrörelser

påverkar enbart de kassamässiga

statsskuldsräntorna.

Förändrade budgetsaldoantaganden

En förbättring av budgetsaldot med 20

miljarder kronor ett enskilt år skulle minska

de kassamässiga statsskuldsräntorna med ca 1

miljard kronordet från och med året efter det

att förbättringen inträffar. Det år som

förbättringen sker ökar i stället

ränteutgifterna med ca 0,5 miljarder kr, till

följd av lägre realiserade överkurser vid

emission. Motsvarande saldoförbättring skulle

minska de kostnadsmässiga statskuldsräntorna

med ca 1 miljard kronor per år med undantag

för det år förbättringen inträffar då

minskningen skulle bli knappt 0,5 miljarder

kronor.

4 Oförutsedda utgifter

92:2 Oförutsedda utgifter

Tabell 4.1 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1999

Utfall

20

Anslags-

sparande

19 733

2000

Anslag

10 000

Utgifts-

prognos

10 000

2001

Förslag

10 000

2002

Beräknat

10 000

2003

Beräknat

10 000

4.1 Omfattning

Ett särskilt anslag finns upptaget på

statsbudge-ten för att vid behov kunna

användas för att täcka oförutsedda utgifter.

Anslaget för inneva-rande budgetår uppgår till

10 miljoner kronor. Medel från anslaget tas i

anspråk efter beslut av regeringen i varje

enskilt fall.

4.2 Ianspråktagande av anslaget

1999 och t.o.m. juli 2000

Under 1999 utbetalades 20 000 kronor från

detta anslag. Utbetalningen avsåg ett av

Statens trygghetsnämnd beslutat men inte

utbetalt bidrag från 1988.

Till och med juli i år har 4 030 000 kronor

betalats från detta anslag. Av detta belopp har

2 130 000 kronor betalats ut via

Utrikesdepartementet och avser fem ärenden

gällande skadestånd, förlikningsersättning

m.m. med anledning av ärenden vid

Europeiska kommissionen för mänskliga

rättigheter eller Europadomstolen för

mänskliga rättigheter. Vidare har 1 900 000

kronor betalats ut via Justitiedepartementet.

Denna utbetalning avser ersättning ex gratia.

Beloppet avser kostnader som en målsägande

drabbats av till följd av bristfälliga

upplysningar av en kommunal tjänsteman i

samband med en fastighetsaffär. Ett

motsvarande belopp dras in från det under

utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till

kommuner uppförda anslagt A2 Bidrag till

särskilda insatser i vissa kommuner och

landsting.

Tabellen nedan visar de utbetalningar som

gjorts på anslaget under 1999 och 2000.

Tabell 4.2 Utbetalningar 1999 och t.o.m. juli 2000

Tusental kronor

1999

Justitiedepartementet

20

Summa 1999

20

2000

Utrikesdepartementet, 5 ärenden

2 130

2000

Justitiedepartementet

1 900

Summa t.o.m. juli 2000

4 030

4.3 Regeringens överväganden

Enligt regeringens bedömning behövs ett

anslag för oförutsedda utgifter även

fortsättningsvis.

Anslaget bör få disponeras för utgifter som

är av så brådskande art att ärendet inte hinner

un-derställas riksdagen samtidigt som

utgifterna inte lämpligen kan täckas av andra

medel som står till regeringens förfogande.

Under en lång följd av år har riksdagen

även medgett att anslaget får användas för

vissa speci-ella ändamål om andra medel inte

står till förfo-gande. Regeringen har sålunda

från detta anslag fått betala ut t.ex. belopp

som staten genom la-gakraftvunnen dom

ålagts att betala, belopp som staten till följd av

skada i samband med statlig verksamhet efter

uppgörelse har åtagit sig att er-sätta samt

skador inom landet som uppkommit genom

tidigare krigsförhållanden (se prop.

1997/98:1, utgiftsområde 26, s. 13 f).

Regeringen bör även fortsättningsvis få betala

ut ersättning för skador av sådan natur.

Anslaget får inte användas för att tillgodose

behov som omtalas i 9 kap. 3 § tredje stycket

re-geringsformen, dvs. behov av medel för

rikets försvar under krig, krigsfara eller andra

utomor-dentliga förhållanden.

Det ankommer på regeringen att i

efterhand anmäla till riksdagen vilka utgifter

som täckts genom att medel från anslaget

tagits i anspråk.

Anslagets karaktär medger inte någon

närma-re bedömning av omfattningen av

oförutsedda utgifter. Regeringen föreslår att

medel för oför-utsedda utgifter skall anvisas

på ett ramanslag och att anslagsbeloppet skall

vara 10 miljoner kronor.

5 Riksgäldskontorets provisionskostnader

i samband med upplåning och

skuldförvaltning

92:3 Riksgäldskontorets

provisionskostnader i samband

med upplåning och

skuldförvaltning

Tabell 5.1 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1999

Utfall

59 533

2000

Anslag

100 000

Utgifts-

prognos

60 000

2001

Förslag

315 000

2002

Beräknat

245 000

2003

Beräknat

210 000

5.1 Omfattning

Anslaget avser provisionskostnader relaterade

till upplåning och förvaltning av statsskulden.

Till och med budgetåret 2000 har endast har

provisionskostnader för upplåning på

utländska marknaden ingått under anslaget.

Från och med budgetåret 2001 ingår även

provisionskostnader avseende upplåning i

svenska kronor. Dessa utgifter har tidigare

finansierats under B 4 Riksgäldskontoret: Vissa

kostnader för upplåning och låneförvaltning (se

utgiftsområde 2 politikområde Finansiella

system och tillsyn avsnitt 4.8.3).

Förändringen innebär att samtliga

provisionskostnader i samband med upplåning

och skuldförvaltning redovisas utanför

utgiftstaket, vilket innebär att de behandlas på

samma sätt som räntekostnaderna på

statsskulden. Med anledning av nämnda

förändring höjs anslaget med 255, 185

respektive 150 miljoner kronor åren 2001-

2003. Utgifterna under utgiftstaket för staten

minskar med motsvarande belopp varför en

teknisk justering av utgiftstaket sker (se

volym 1 avsnitt 4.1.1).

Merparten av provisionskostnaderna utgörs

av försäljningsprovisioner till de banker som

agerar som mellanhänder vid försäljningen av

kontorets lån. De tar därmed på sig en risk

som de kompenseras för genom provisioner.

I provisionskostnaderna ingår också utgifter

för provisioner i samband med inlösen av lån,

förvaltningsprovisioner till externa förvaltare

som samt kreditavgifter.

Bemyndigande att överskrida anslaget

Regeringen bör bemyndigas att överskrida

ramanslaget Riksgäldskontorets

provisionskostnader i samband med upplåning

och skuldförvaltning under år 2001 om det är

nödvändigt för att kunna fullgöra statens

betalningsåtaganden. Under år 1999 behövde

inte regeringen utnyttja motsvarande

bemyndigande.

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

2

5

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

8

9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

21

21

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

16

17

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

20

19

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

21

21

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

21

21