Bilaga 4

Fördelningspolitisk

redogörelse

Bilaga 4

Fördelningspolitisk redogörelse

Innehållsförteckning

Sammanfattning 5

1 Bakgrund 6

2 Omfördelningen genom offentliga tjänster 6

2.1 Utgifter och produktion 6

2.2 Flera fördelningsfrågor 7

2.3 Underförsörjt forskningsområde 10

3 Fördelningen av offentliga subventioner 1997 10

3.1 Vad som undersöks 11

3.2 Fördelningen över livscykeln 12

3.3 Fördelning på inkomstgrupper 13

4 Vilka gynnas av offentliga subventioner 15

4.1 Vem utnyttjar barnomsorgen 15

4.2 Hur fördelas utbildningssubventionerna 18

4.3 Hälsa, vård och inkomstfördelning 22

4.4 Äldreomsorg och ekonomisk standard 26

5 Befolkningsförändringar och framtida offentliga utgifter 27

5.1 Utgiftsutvecklingen till 2040 28

6 Avslutande kommentarer 29

Underbilaga 1: Tabeller 31

Underbilaga 2: Referenser 37

Underbilaga 3: Dataunderlag och metoder 39

Sammanfattning

Fördelningsanalyser av disponibla inkomster ger

en alltför begränsad bild av hur resurserna

fördelas i befolkningen. Subventionerade

offentliga individuella tjänster för 270 miljarder

kronor beaktas inte men de omfördelar stora

belopp över livet, mellan inkomstgrupper och

från friska till sjuka. I denna fördelningspolitiska

redogörelse undersöks vilka som gynnas av de

offentliga subventionerna av barnomsorg,

utbildning, hälso- och sjukvård samt

äldreomsorg. Huvudresultaten är följande:

Omfördelning över livet: Subventionerade

tjänster omfördelar främst över livet. Personer i

85-årsåldern beräknas få i genomsnitt 103 000

kronor per år i främst vård och omsorg,

ungdomar ungefär 20 000 kronor huvudsakligen

genom utbildning medan 55-åringar bara får

13 000 kronor.

Barnfamiljer och pensionärer gynnas: Barn och

deras föräldrar, särskilt ensamföräldrar, har låga

disponibla inkomster men inräknas

subventionerna blir deras resurser betydligt

högre. De största resurserna överförs dock till

ålderspensionärer.

Minskar inkomstspridningen: Subventionerna

är högre både absolut och relativt för personer

med låg ekonomisk standard än för välbeställda.

Inräknas subventionerna minskar

inkomstspridningen.

Mer subventioner till kvinnor: Kvinnor får sju

procent mer subventioner än män om man tar

hänsyn till skillnader i ålder. Kvinnor har högre

subventioner inom flertalet offentliga tjänster.

Rättvis barnomsorg: Barnomsorgen utnyttjas

lika oberoende av inkomst. Den utnyttjas dock i

något högre grad av heltidsarbetande föräldrar

med god utbildning. Subventionerna är högre i

förhållande till de disponibla inkomsterna för

föräldrar med svag ekonomi än för välbeställda.

Skillnaderna i utnyttjande har minskat under

1990-talet.

Utbildningen omfördelar: Snedrekryteringen

till den högre utbildningen består men Sverige

har en jämnare fördelning av kompetens t.ex.

läsförmåga än de flesta andra länder. Spridningen

i antal utbildningsår har minskat påtagligt de

senaste 10 åren. Subventionerna till grundskola

är i stort sett lika stora i kronor till föräldrar med

olika inkomster och social bakgrund.

Subventionerna till högskolan (exkl.

studiemedel) gynnar barn till högutbildade och

tjänstemän. Barn till högutbildade får i

genomsnitt ca 18 200 kronor per år mot endast 2

900 kronor för barn till lågutbildade. Det

kompenseras endast delvis av att subventionerna

i gymnasieutbildning och

arbetsmarknadsutbildning gynnar dem med lägre

utbildning och inkomster. Barn till personer med

lägre utbildning får totalt sett mindre

subventioner än högutbildade.

Skillnader i hälsa och vårdkonsumtion: De

sedan länge stora skillnaderna i dödlighet och

ohälsa mellan olika sociala grupper har enligt

forskningen inte minskat. Trots det har

livslängden blivit mycket jämnare fördelad.

Forskningsresultat tyder på att välutbildade och

höginkomsttagare numera utnyttjar vården

något mer än andra, även med hänsyn till

hälsoskillnader. Analyserna av subventionerna

för sjukvård visar dock att de är högre för

låginkomsttagare än välbeställda även med

hänsyn till ålder.

Äldreomsorgens subventioner: Äldre med svag

ekonomi utnyttjar äldreomsorg i större

omfattning än välbeställda också när man tar

hänsyn till åldersskillnader. Subventionerna

gynnar ekonomiskt svaga som också har sämre

hälsa. Användaravgifterna är visserligen ofta

inkomstprövade men de betalas främst av

pensionärer med låga inkomster och bidrar

därför totalt sett till ökad inkomstspridning i

befolkningen.

40 miljarder dyrare: Enbart som följd av

befolkningens förändringar kan utgifterna för

barnomsorg, utbildning, sjukvård och

äldreomsorg beräknas öka med 40 miljarder

kronor fram till år 2040 givet oförändrade

konsumtions-mönster.

1 Bakgrund

Fördelningspolitiska motiv ligger till grund för

samhällets omfattande engagemang att

subventionera tjänster. Den offentligt

subventionerade utbildningen syftar bl.a. till att

ge alla barn och ungdomar likvärdig utbildning

oberoende av bakgrund, att bidra till lika

möjligheter för goda livsinkomster och till en

jämn fördelning av sysselsättning och löner.

Genom den offentliga vården och omsorgen vill

samhället bl.a. utjämna livsvillkoren mellan friska

och sjuka eller handikappade. Behov, inte

ekonomiska förhållanden, skall bestämma vården

och omsorgen.

Nästan alla fördelningsanalyser använder

inkomsten som mått på levnadsstandarden och

fördelningen av det ekonomiska välståndet. Men

medborgarna erhåller en betydande del av

resurserna från samhället i form av offentliga

tjänster. De offentliga tjänsterna motsvarar ca en

fjärdedel av BNP, vilket är lika mycket som

kontantransferingarna. Även om tjänster inte är

kontanter, har de naturligtvis ett värde eftersom

det ofta handlar om tjänster som man annars

skulle tvingas betala för.

Under 1980-talet ökade spridningen i

disponibla inkomster. Samtidigt byggdes de

offentliga tjänsterna ut kraftigt. Fler barn fick

plats i den kommunala barnomsorgen, omsorgen

av de äldre förbättrades, sjukvården fick allt

större resurser. Gymnasieskolan byggdes ut och

fler fick chans att läsa vidare.

Under den ekonomiska krisen under 1990-

talets första hälft tvingades kommuner och

landsting att skära ned resurserna. Nu när

ekonomin återhämtar sig prioriterar regeringen

verksamheterna inom utbildningen, vården och

omsorgen och omfattande satsningar görs.

Den disponibla inkomsten ger en viktig men

begränsad bild av fördelningen av ekonomiska

resurser. För att få en mer fullständig bild bör

även värdet av de offentliga tjänsterna inkluderas.

Mot denna bakgrund är det angeläget att

komplettera de traditionella

fördelningsanalyserna genom att försöka belysa

hur de offentliga tjänsterna fördelas. Syftet med

denna bilaga är dels att sammanställa olika

kunskaper om den offentliga sektorns

fördelningseffekter, dels att redovisa analyser

som baseras på en ny databas över den offentliga

konsumtionen som SCB nyligen färdigställt på

uppdrag av regeringen. Redogörelsen har

utarbetats av fördelningspolitiska enheten vid

Finansdepartementets ekonomiska avdelning

med tekniskt stöd från SCB:s program för

inkomst- och förmögenhetsstatistik respektive

välfärdsstatistik.

2 Omfördelningen genom offentliga

tjänster

2.1 Utgifter och produktion

I Sverige uppgick den offentliga konsumtionen

år 1998 till nära 500 miljarder kronor vilket

motsvarar nära 27 procent av BNP. Två

tredjedelar utgörs av barnomsorg, utbildning,

sjuk- och hälsovård samt äldreomsorg. Den

offentliga konsumtionens andel av BNP är högre

i Sverige än i andra länder (diagram 2.1).

Konsumtionen ökade kraftigare i Sverige och

Danmark än i andra länder under 1960-, 1970-

och 1980-talen. Under 1990-talet har den

offentliga konsumtionens andel av BNP minskat

i Sverige liksom i flera av de större EU-länderna

och i USA.

Diagram 2.1 Offentlig konsumtion, andel av BNP. Procent

Källa: Finansredogörelse 1998/99. Finansministeriet, Danmark

Utgifterna för den offentliga konsumtionen

ökade kraftigt under 1980-talet i Sverige men

också i många andra länder (diagram 2.2). Under

1990-talet fortsatte utgifterna att öka i Danmark,

Holland m.fl. länder och i EU sammantaget. I

Sverige minskade de reala utgifterna något,

främst som följd av saneringen av de offentliga

finanserna. Även i USA har utgiftsökningen

bromsats och den offentliga konsumtionen som

andel av BNP har sjunkit genom att tillväxten

varit god. I Sverige har den offentliga

konsumtionen som andel av BNP sjunkit i första

hand genom minskade reala utgifter.

Diagram 2.2 Utgifter för offentlig konsumtion i fasta priser.

Index 1979=100

Källa: National Accounts, OECD

Det är inte bara utgiftsutvecklingen utan även

produktiviteten som påverkar tillgången till och

kvaliteten på de offentliga tjänsterna. I Sverige

liksom i flera andra länder antas vid beräkning av

försörjningsbalansen (BNP) att produktiviteten i

den offentliga verksamheten är oförändrad över

tiden. Studier tyder dock på att produktiviteten i

den sammantagna offentliga verksamheten föll

med 1,5 procent per år under 1970-talet i Sverige

främst som följd av ett produktivitetsfall inom

hälso- och sjukvården. Senare undersökningar

pekar på att produktiviteten har fortsatt att falla

under 1980-talet med i genomsnitt 0,4 procent

per år. Produktivitetsutvecklingen varierar emel-

lertid kraftigt mellan olika sektorer. Under 1980-

talet beräknas produktiviteten inom den

kommunala sektorn ha minskat med 0,6 procent

per år medan den beräknas ha stigit med 0,7

procent i den statliga sektorn.

Under åren 1991-1996 har produktiviteten

inom barnomsorgen stigit med sammantaget 16

procent. Inom äldreomsorgen har

produktiviteten ökat med 0,9 procent per år

1984-1994. Produktiviteten inom

statsförvaltningen beräknas ha fortsatt att öka

med 0,8 procent per år i genomsnitt 1990-1997.

Någon studie av den totala

produktivitetsutvecklingen i offentlig sektor

under 1990-talet har ännu inte genomförts.

Det är svårt att mäta

produktivitetsutvecklingen eftersom man bör ta

hänsyn till kvalitetsförändringar. Något mått

som visar hur kvaliteten i den sammantagna

offentliga verksamheten utvecklats över tiden

finns inte. Omfattande studier om kvalitet och

attityder till olika offentliga verksamheter har

genomförts, dock inte på ett sådant sätt att

utvecklingen kan utläsas över tiden.

2.2 Flera fördelningsfrågor

Människors grundläggande förutsättningar och

livets risker är ojämnt fördelade. Somliga ärver

anlag för sjukdom, ohälsa och ett kort liv, andra

lever ett långt och friskt liv. Ekonomiska

förhållanden, kost och uppväxtvillkor under

barndomen påverkar den framtida hälsan och

därmed inkomstmöjligheterna.

Uppväxtvillkoren har också en stor inverkan på

utbildningen och således på arbetslöshetsrisker

och livsinkomster. Hälsa och utbildning påverkar

i sin tur yrkesval och därmed arbetsrelaterade

risker. Ett tungt arbete försämrar hälsan och kan

förkorta livet.

Ofta samvarierar dessa fundamentala

egenskaper hälsa, kunskaper, inkomstmöjligheter

och arbetsförhållanden. Personer med högre

utbildning har oftare god hälsa, bättre inkomster,

låga risker i arbetet samt en lång och givande

ålderdom. Andra med svag hälsa har oftare lägre

utbildning, högre arbetslöshet, lägre inkomster,

högre risker i arbetet och riskerar att dö i förtid.

Marknaden klarar inte att utjämna dessa livets

orättvisor. Därför subventionerar vi i Sverige,

liksom i de flesta andra länder, olika tjänster. Det

är subventioneringen, inte tillhandahållandet,

som har fördelningspolitisk betydelse.

Flera fördelningsmål

Det finns olika mål fastställda för de offentliga

tjänsterna utifrån vilka fördelningsutfallet kan

bedömas. De kan förenklat sammanfattas i

följande punkter:

Är de offentligt subventionerade tjänsterna

tillgängliga lika för alla och av samma kvalitet?

Det är mycket få i Sverige som öppet accepterar

att personer med samma behov får olika vård

beroende på deras ekonomiska ställning eller

andra möjligheter till inflytande. De flesta anser

att ungdomar oavsett bakgrund bör få samma

chans att utbilda sig vidare osv. För att kunna

utvärdera detta mål behövs både detaljerade

kunskaper om människors behov och

förutsättningar, tillgången till tjänster och deras

kvalitet - oavsett om man väljer att utnyttja dem.

Det är mycket sällan man empiriskt kan

undersöka detta.

Är det faktiska utnyttjandet av offentliga tjänster

lika för dem som har lika behov? Detta innebär att

samhället av rättviseskäl också aktivt vill påverka

medborgarnas val, bl.a. genom utbildning och

information. Exempelvis bör småbarnsföräldrar

med samma arbetstider m.m. utnyttja

barnomsorgen lika mycket oavsett utbildning

och inkomster. Om däremot höginkomsttagare,

exem-pelvis till följd av bättre kunskaper och

information, oftare utnyttjar barnomsorgen

minskar om-fördelningens effekt. Staten bör

påverka medborgarna så att möjligheterna till

förebyggande hälsovård utnyttjas lika oavsett

inkomst och utbildning. Åtskilliga studier av

fördelningseffekter av offentliga tjänster baseras

på den faktiska konsumtionen men bortser ofta

från att skillnader i användning kan spegla såväl

olika val som olika behov.

Är användaravgifterna rättvisa? Många

offentliga tjänster är gratis, t.ex. grundskola. I

andra fall betalar man lika avgift oavsett vad

tjänsten innehåller, t.ex. vid läkarbesök. Den

relativa kostnaden blir då högre för ekonomiskt

svaga. Ibland är avgiften beroende av

konsumtionen, t.ex. blir sjukvård gratis vid en

viss konsumtionsnivå genom

högkostnadsskyddet. För andra tjänster betalar

höginkomsttagare en högre avgift än

låginkomsttagare för samma tjänst, exempelvis

för omsorg. Den relativa kostnaden blir då mer

lika för alla. Inom den offentliga servicen är det

sällan man betalar lika för samma tjänst.

Avgifterna är således en viktig del i den

omfördelningen som sker genom offentliga

tjänster. Höga avgifter kan påverka efterfrågan

på offentliga tjänster så att utnyttjandet inte sker

efter behov.

Andra frågeställningar

Det finns andra fördelningsfrågor som kan

ställas om de offentliga tjänsterna. Med

utgångspunkt från tidigare forskning kan man

urskilja följande:

Fördelas de offentliga tjänsterna så att de gynnar

resurssvaga personer? Inkomstskillnaderna mellan

ekonomiskt svaga och välbeställda bör minska

när man beaktar värdet av offentlig konsumtion.

En omfördelning sker exempelvis då

höginkomsttagare genom skatterna betalar mer

än låginkomsttagare för att finansiera

barnomsorgen, om båda har lika tillgång till och

utnyttjar tjänsten med samma kvalitet. Tidigare

studier har visat att fördelningen blir jämnare om

man beaktar den offentliga konsumtionen.

Undersökningarna har dock byggt på relativt

schabloniserade metoder. Resultaten är också

svåra att tolka. Ju större hälsoklyftorna är mellan

välbeställda och ekonomiskt svaga, desto mer av

konsumtionen riktas till de ekonomiskt svaga -

givet att vården fördelas efter behov. Stora

ekonomiska utjämningseffekter kan således

egentligen spegla allvarliga klyftor i andra

välfärdsområden.

Underlättar de offentliga tjänsterna individens

omfördelning av resurser över livet?

Fördelningsmålen handlar sällan om en

utjämning av de ekonomiska resurserna under

ett visst år. Människors behov och inkomster

varierar; när man är ung behöver man utbildning,

som förälder kan man behöva barnomsorg och

när man blir gammal behöver många sjukvård

och äldreomsorg. Ofta är behoven som störst

under de perioder i livet när inkomsten är som

lägst. Många medborgare skulle inte kunna lösa

denna omfördelning på marknaden. Det är

exempelvis svårt i Sverige att låna till de faktiska

kostnaderna för utbildning med framtida

inkomster som säkerhet. Tyvärr finns det inga

undersökningar som visar hur stor del av den

offentliga konsumtionen i Sverige som utjämnar

resurser över livet respektive hur stor del som

utjämnar mellan ekonomiskt svaga och

välbeställda.

Medför subventioneringen en utjämning av

faktiska livsvillkor? Egentligen är syftet inte att

nå en jämn konsumtion av tjänster eller att

omfördela ekonomiska värden, utan att utjämna

faktiska levnadsförhållanden. Fördelningen av

fundamentala egenskaper som livslängd, hälsa,

grund-läggande kunskaper osv. bestämmer vad

medborgarna kan göra i livet, deras chanser och

valfrihet. För att förstå fördelningen av

livsinkomster måste man se till fördelningen av

medborgarnas resurser i djupare mening. I

Sverige finns en utbyggd statistik och

omfattande forskning om skillnader i

levnadsförhållanden. Endast undantagsvis

värderas dock utvecklingen i Sverige i

förhållande till våra omfattande subventioner av

tjänster. En central fråga är exempelvis om

grundläggande välfärd, som hälsa, kunskap,

livslängd etc., är jämnare fördelad i Sverige som

har en omfattande offentlig verksamhet än i

länder med mindre verksamhet.

Beteenden påverkas

Subventionerade offentliga tjänster påverkar

välståndet, fördelningen av välfärden och

medborgarnas liv på många olika sätt. De

omfattande subventionerna bygger på

antagandet att ekonomiska incitament är

effektiva för att påverka människors beteenden.

Dessa dynamiska effekter kan vara både

eftersträvade och oavsiktliga. Dessutom verkar

de i flera led. När medborgarnas beteenden

påverkas inom ett område så får det effekter på

fördelningen av välfärden på andra områden.

Det kan exemplifieras med subventionerna av

utbildning. När staten gör utbildning gratis

kommer medborgarna att välja mer utbildning än

annars. Denna dynamiska effekt anses förbättra

demokratin, den ekonomiska tillväxten och ge en

rättvis fördelning. Barn till arbetare och

låginkomsttagare antas få en bättre utbildning

när den är helt subventionerad än om de skulle

behöva betala för den. Den dynamiska effekten

antas bli att kunskaperna blir mer jämnt

fördelade än vad som skulle ske om utbildning

köptes på en marknad.

Men dessa effekter antas verka i flera led.

Utbildningsnivån har en stor betydelse för

framtida lön och risken för arbetslöshet.

Utbildningen spelar därför en stor roll genom att

påverka medborgarnas inkomstmöjligheter. Det

är bättre om ett väl fungerande

utbildningssystem medverkar till en rimlig

fördelning av kunskaper och därmed

inkomstmöjligheter än att omfördela i efterhand

genom skatter och bidrag. Om en

subventionerad utbildning leder till en högre

ekonomisk tillväxt kan det också ge ökade

resurser för omfördelningar inom andra system.

En kraftig ökning av antalet högskoleutbildade

verkar återhållande på lönerna för akademiker.

Det kan leda till en jämnare fördelning av löner.

Får vi en jämnare inkomstfördelning kan det

dessutom påverka den allmänna hälsonivån i

landet. Det finns en snabbt växande forskning

som pekar på att inkomstklyftor medför

hälsorisker (se 4.3). Subventionerad utbildning

skulle således direkt men också indirekt kunna

förbättra befolkningens hälsa.

Människors beteende påverkas dock inte

enbart av subventionerna i sig utan också av de

avgifter som man betalar för många offentliga

tjänster och av skattefinansieringen.

Användaravgifterna används allt oftare för att

styra konsumtionen. Olika avgifter används

exempelvis för att man i första hand skall söka

vård hos sin husläkare. Avgifter som beror på

närvarotid används inom barnomsorgen för att

påverka utnyttjandet. Styrningen kan dock få

fördelningspolitiska konsekvenser. Höga avgifter

för offentliga tjänster kan exempelvis göra det

ekonomiskt svårt för låginkomsttagare att

utnyttja dem. Det kan leda till att

höginkomsttagare oftare efterfrågar och

utnyttjar tjänsterna än personer med låga

inkomster.

De höga skatter som behövs för att finansiera

de offentliga tjänsterna snedvrider ekonomiska

beslut. De uppstår ett stort gap mellan vad en

arbetsgivare får betala för att anställa en

medarbetare och vad den anställde själv får

behålla netto av sin lön (skattekilen).

Vilka skatter man skall betala beror delvis på

egna val, exempelvis vilken utbildning man

väljer, hur mycket man arbetar eller sparar.

Snedvridningarna gör att ekonomin fungerar

mindre effektivt, vilket kan försämra välståndet.

Om ekonomin fungerar mindre väl blir det

mindre resurser som kan användas till

omfördelning.

Skatternas snedvridande effekter kan dock

minskas med subventionerade offentliga

tjänster. Till exempel skulle säkert många

småbarnsföräldrar, inför valet att först få

arbetsinkomsten beskattad och sedan betala en

hög summa för barnomsorg, avstå från att arbeta.

Tillgången till kraftigt subventionerad

barnomsorg kan då få effekten att föräldrarna

väljer att arbeta. Om de ökade skatteintäkterna

kompenserar samhällets kostnader för

barnomsorgen innebär detta också en ökad

samhällsekonomisk effektivitet. Det innebär

också att barnfamiljernas ekonomiska standard

förbättras.

Höga skatter i kombination med

användaravgifter och inkomstprövade bidrag kan

leda till höga sammanlagda marginaleffekter.

Ofta lönar det sig inte för arbetslösa att börja

arbeta, att ta korttidsjobb, för deltidsarbetande

att gå till heltid, för äldre att arbeta extra osv.

Svaga drivkrafter till arbete och sparande

påverkar direkt resurserna till omfördelning och

indirekt inkomst-fördelningen.

2.3 Underförsörjt forskningsområde

I förhållande till utgifterna för offentliga

subventioner och de fördelningspolitiska målen

är det svårt att undvika intrycket att området är

underförsörjt med forskning.

De flesta studier om den offentliga

konsumtionens fördelningseffekter i Sverige och

andra länder försöker besvara frågan om

subventionerna fördelas så att de gynnar

resurssvaga personer. Man undersöker hur

mycket jämnare fördelningen av disponibla

inkomster blir om man beaktar schablonmässigt

fördelade kostnader för att tillhandahålla

barnomsorg, utbildning, sjukvård och

äldreomsorg. Utgångspunkten är i regel att

värdet av dessa nyttigheter är lika med

kostnaderna för att producera tjänsten.

I den senaste svenska heltäckande studien

visas att inkomstfördelningen 1991 utjämnades

påtagligt när de offentliga subventionerna lades

till inkomsterna. Gini-koefficienten minskade

med 19 procent och kvoten mellan de 20 procent

med högst inkomststandard och de 20 procent

med lägst inkomststandard sjönk från 3,1 till 2,5

(se faktaruta 1). De familjetyper som framförallt

fick en högre relativ inkomstnivå var personer

över 75 år och barnfamiljer. De relativa

inkomstskillnaderna mellan olika socio-

ekonomiska grupper blev dock i stort sett

oförändrade. En senare studie har visat att

subventionerade offentliga tjänster tenderar att

utjämna skillnaderna mellan könen, utjämna

inkomstskillnader både totalt sett och inom

respektive kön.

En internationell jämförelse av

fördelningseffekter av subventioner av sjukvård,

utbildning och bostäder visar att

inkomstspridningen minskade betydligt i alla

undersökta länder då man räknar in

subventionerna i inkomsten. Studien omfattar

Australien, Kanada, Västra Tyskland,

Nederländerna, Sverige, Storbritannien och USA

under åren 1979-81. Utjämningseffekten var

något större i de länder där inkomstspridningen i

utgångsläget var stor. Utjämningseffekten av

offentlig konsumtion var därför större i länder

som USA.

I Australien har en serie studier genomförts av

de offentliga subventionernas

fördelningseffekter. Man har visat att

inkomstspridningen minskar påtagligt när

subventionerna av sjukvård, utbildning och

bostadssubventioner beaktas. Subventionerna

av sluten sjukhusvård och läkemedel har

undersöks med liknande resultat.

En annan typ av fördelningsstudier fokuserar i

stället på det faktiska utnyttjandet av offentliga

tjänster, om det är lika för dem som har lika

behov eller förutsättningar. Studier i

Storbritannien har visat att på 1980-talet gynnade

nästan all offentlig social service de välbeställda

mer än de fattiga. På alla väsentliga områden

fanns ojämlikhet vad gäller tillgång till och

utnyttjande av offentlig service. Liknande studier

har gjorts i Sverige om vården utnyttjas rättvist

med hänsyn till vårdbehov, om alla har lika

chanser till utbildning osv. (se vidare avsnitt 4).

Andra centrala frågor exempelvis om

subventionernas fördelningseffekter över livet

har såvitt känt inte undersökts.

3 Fördelningen av offentliga

subventioner 1997

I budgetpropositionen 1999 framhölls att

analyserna av fördelningen av den ekonomiska

välfärden behöver breddas och fördjupas.

Regeringen gav därför den 25 februari 1999 SCB

i uppdrag att framställa en databas över

individernas och hushållens inkomster, sociala

förhållanden, behov och konsumtion av

offentliga tjänster. Databasen skall göras

tillgänglig för forskning och statistik. En första

version av databasen färdigställdes den 1 juli

1999. Följande fördelningsanalys baseras på

denna nya databas.

3.1 Vad som undersöks

Undersökningen i detta avsnitt belyser den mest

grundläggande frågan: Hur förändras

fördelningen av den ekonomiska standarden ett

visst år om man tar hänsyn till konsumtionen av

offentliga tjänster?

Analysen avser de resurser som fördelas i form

av subventioner. Endast individuella tjänster har

tagits med, dvs. förmåner som tilldelas vissa

personer men som andra inte tar emot. De

subventioner som beräknats är för utbildning,

barnomsorg, äldreomsorg i form av särskilt

boende och hemtjänst, sluten sjukhusvård och

öppenvård samt subventioner av läkemedel och

tandvård. Tjänster som kan konsumeras av

många personer gemensamt (kollektiva tjänster)

som försvar, rättsväsen, polis med mera har inte

beaktats, ej heller bostadssubventioner i form av

räntebidrag.

Den beräknade subventionen kan naturligtvis

inte likställas med individens egentliga värdering

av tjänsten. I vissa fall överskattar den beräknade

subventionen det värde som en person ger

tjänsten. Personer med låga inkomster kanske

skulle ha valt att använda subventionen för

omsorg till annan konsumtion om den hade

betalats ut i form av ett kontantbidrag. I andra

fall underskattar man värdet. Den som botas från

sin sjukdom kanske anser att värdet är mycket

högre än vad behandlingen kostar. I andra fall

uppkommer värdet först över tiden. En

utbildning ger långsiktigt högre lön och denna

nytta är ofta långt större än kostnaden för

utbildningen.

Ett annat förenklat antagande är att värdet av

subventionen helt tillfaller det hushåll personen hör

till. Sjukvårdens subventioner når således helt

patienterna men läkare och andra drar ingen

nytta av dem. Alla i hushållet förutsätts ha lika

stor nytta av subventionen, exempelvis till ett

barns utbildning, eftersom alla i hushållet annars

antas ha behövt bidra med att betala för tjänsten.

 Värdet av offentliga tjänster antas inte bero

på familjens storlek eller sammansättning, dvs.

det uppstår inga stordriftsfördelar för denna typ

av resursomfördelning. De totala subventionerna

har räknats samman för varje hushåll och sedan

fördelats lika på varje medlem i hushållet.

Disponibla inkomster inklusive subventioner

avser således summan av justerad kontant

disponibel inkomst och beräknad total

subvention per capita.

Dessa antaganden kan förvisso diskuteras men

följer vad som tillämpats i tidigare studier.

Den nya databasen bygger på SCB:s

undersökning av hushållens inkomster 1997

(HINK) som kompletteras genom att varje

person tilldelas det belopp i offentliga

subventioner han eller hon har erhållit under året

(se vidare underbilaga 3). Metoderna för att

beräkna subventionerna och fördela dem på

hushåll och individer följer i stort sett samma

principer som använts vid tidigare studier i

Sverige och andra länder. Skillnaden ligger endast

i att den nya databasen innehåller faktisk

konsumtion och kostnadsskillnader i betydligt

högre grad än i tidigare studier som

huvudsakligen baserats på schablonmässiga

utlägg av subventionerna. Den individuella

offentliga subventionen har beräknats genom att

konsumtionen har multiplicerats med kostnaden

att producera tjänsten. Bruttokostnaden har

minskats med betalda användaravgifter.

Beräkningarna av subventionerna i SCB-

databasen har i flera fall modifierats för att så

långt möjligt bevara fördelningsprofilerna i den

offentliga konsumtionen.

Jämfört med SCB:s officiella inkomststatistik

har analysen förbättrats genom att resultaten

avser individer och i hushållet inräknas alla

personer som bor i samma bostad (se

underbilaga 3). För att justera hushållets

inkomster så att man skall kunna jämföra

inkomstnivåer mellan individer som tillhör

hushåll med olika storlek och sammansättning

används den internationellt vanliga s.k. rotskalan

(se faktaruta 1).

___________________________________

Faktaruta 1

Disponibel inkomst: Hushållets totala inkomster

från arbete, kapital och transfereringar minus

betald skatt, betalt underhållsbidrag samt

återbetalning av studiemedel och socialbidrag.

Erhållna studiemedel betraktas som

transferering.

Hushåll: I hushållet inräknas alla personer som

bor i samma bostad och som har en gemensam

ekonomi.

Ekonomisk standard: Hushållets disponibla

inkomst dividerad med en vikt som beror på

försörjningsbörda.

Justering för försörjningsbörda: Hushållens

disponibla inkomst justeras med en vikt

beräknad som kvadratroten ur antalet

hushållsmedlemmar.

Median: 50 procent av befolkningen har lägre

inkomster än medianinkomsten.

Gini-koefficient: Det vanligaste måttet på

ojämnheten i inkomstfördelningen som antar

värdet 0 när inkomsten är lika för alla och värdet

1 vid maximal ojämnhet, dvs. när en person får

alla inkomster. Koefficienten är mest känslig för

vad som händer i mitten av fördelningen. Den

kan sägas visa hur stor den förväntade

inkomstskillnaden är mellan två slumpmässigt

valda individer/hushåll. Om Gini-koefficenten är

0,250 och medelinkomsten för alla är 90 000

kronor skall man vänta sig att den genomsnittliga

skillnaden är 2*0,250 eller 50 procent av

medelinkomsten, dvs. 45 000 kronor.

Decilgrupp: Befolkningen delas in i 10 lika

stora grupper där de 10 procent med lägst

standard hamnar i decilgrupp 1, de med näst lägst

standard i decilgrupp 2 osv. ända upp till

decilgrupp 10 med den högsta ekonomiska

standarden.

Kvintil: Befolkningen delas in i fem lika stora

grupper på samma sätt som för decilgrupper.

Decilkvot: Den disponibla inkomsten (vid

övre decilgränsen) bland dem med högre

ekonomisk standard divideras med inkomsten

för dem med lägre standard.

Individens ekonomiska standard: Hushållets

justerade disponibla inkomst fördelas på samtliga

personer i hushållet. Redovisning sker sedan på

individnivå.

Utbildningsgrupp: Indelning sker i fyra

grupper efter högsta uppnådda utbildningsnivå.

Socio-ekonomisk grupp: Personerna indelas i

grupper efter yrke och anställningsförhållanden

med hänsyn till organisationstillhörighet och

utbildningskrav. Ibland används

hushållsföreståndarens dvs. i regel mannens

grupp vid indelningen.

Familjetyper: Vid indelningen räknas endast

hemmaboende barn under 24 år som barn.

Hushåll med barn över 23 år eller med andra

vuxna än samboende/gifta räknas till övriga

hushåll.

Region: Storstad= Stockholm, Göteborg och

Malmö A-regioner.

Större städer= Kommuner med mer än

90 000 invånare.

Södra mellanbygden och Norra tätbygden=

Kommuner med mer än 90 000 invånare i olika

delar av landet.

Norra glesbygden= Kommuner med mindre än

27 000 invånare inom 30 km från

kommuncentrum.

____________________________________

Undersökningen baseras på olika statistiska

underlag. I grundmaterialen finns osäkerheter

som beror på bortfall, enkätfrågornas

utformning osv. Både individuell och statistisk

påmatchning av offentlig konsumtion tillför nya

osäkerheter som kan bidra till snedvridning och

undertäckning. Inte alla subventioner beaktas,

exempelvis ingår inte handikappomsorg,

subventioner till företagsutbildning etc.

Effekterna av de stöd som utges i form av

transfereringar till olika grupper, exempelvis

studiestöd, analyseras inte. Dessa olika

begränsningar bör beaktas när resultaten

värderas.

3.2 Fördelningen över livscykeln

Skatter, transfereringar och offentligt

subventionerade tjänster har ett starkt inslag av

omfördelning över livet. Löner och arbetstider

ökar med åldern, varför skatterna stiger och är

som högst i genomsnitt ca 106 000 kronor per

person i 55-årsåldern (diagram 3.1). De sociala

transfereringarna är i genomsnitt något högre

bland personer i åldern 20-30 år men faller sedan

svagt fram till 50-årsåldern. Därefter ökar de

mycket kraftigt som följd av förtids- och

ålderspensionerna och är som högst 165 000

kronor i 70-årsåldern. Subventionerna är ofta

direkt knutna till ålder, exempelvis barnomsorg,

utbildning och äldreomsorg. Subventionerna är

därför höga dels bland de yngsta, dels bland de

allra äldsta. Personer i 85-årsåldern beräknas få

103 000 kronor per år i subventioner vilket kan

jämföras med ca 13 000 kronor för personer i 55-

årsåldern. Eftersom subventionerna exempelvis

för utbildning beräknas per person i familjen får

både barn och föräldrar ökad inkomst.

Diagram 3.1 Skatter, transfereringar och subventioner i

åldersgrupper. Kronor

Anm: De skatter som inräknas är inkomst-, kapital-, förmögenhets- och

fastighetsskatt samt allmänna egenavgifter

Resultaten väcker åter frågan hur stor del av

skatterna, transfereringarna och subventionerna

som omfördelar över livet respektive hur stor del

som omfördelar från personer med höga

livsinkomster till dem med låga livsinkomster.

Sådana analyser kräver tillgång till paneldata där

individerna kan följas över tiden. För skatterna

har visats att inkomstskatternas utjämningseffekt

inte förloras när analysperioden förlängs från ett

år till 17 år. Analyser med hjälp av simulerade

livsförlopp har visat att 25 procent av skatter och

bidrag endast är en årlig rundgång. Ungefär 50

procent är en omfördelning över livet. Endast ca

25 procent utgör en omfördelning från personer

med höga livsinkomster till dem med låga

livsinkomster.

Fördelningen av subventioner över

åldersgrupper pekar på att en stor del av den

offentliga konsumtionen utgörs av en

omfördelning från förvärvsaktiv ålder till de allra

sista åren i livet då man erhåller mycket stora

belopp i form av sjukvård och äldreomsorg.

Tyvärr förhindrar bristen på paneldata någon

bedömning av hur stor del av subventionerna

som är en omfördelning över livet respektive

mellan inkomstgrupper.

Den ekonomiska standarden skiljer sig

betydligt mellan personer som hör till olika

familjetyper vilket naturligtvis till stor del beror

på åldersskillnader, dvs. var i livscykeln man

befinner sig (diagram 3.2). Ensamstående är i

allmänhet yngre och de har lägre standard än

sammanboende. Personer utan barn som ofta är i

medelåldern har betydligt högre standard än

barnfamiljer och standarden minskar dessutom

med ökat antal barn i hushållet.

Efter att subventionerna inkluderats förändras

bilden något. Tar man hänsyn till barnomsorg

och utbildning får barnfamiljer relativt större

resurser. Ensamföräldrars resurser ökar betydligt

när subventionerna räknas in. Framför allt ökar

dock ålderspensionärers inkomster. I bilagetabell

3.1 visas hur de olika subventionerna fördelar sig

på familjetyperna.

Diagram 3.2 Subventioner i olika familjetyper. Kronor

E0, E1, E2+= Ensam utan barn, med ett, med två eller flera barn. G0,

G1, G2, G3+= Gifta/ samboende utan barn, med ett, två, tre eller flera

barn. Pensionär som är ensamstående eller gift/samboende

3.3 Fördelning på inkomstgrupper

Inkomster av lön, näringsverksamhet och kapital

(faktorinkomster) är ojämnt fördelade i

befolkningen. Den femtedel personer som har

högst ekonomisk standard (kvintil 5) fick 1997

44 procent av alla faktorinkomster (tabell 3.1).

Deras faktorinkomster är drygt 11 gånger högre

än inkomsterna bland den femtedel med lägst

standard. Skatterna och de sociala

transfereringarna utjämnar inkomsterna kraftigt.

De disponibla inkomsterna är därför mycket

jämnare fördelade. Personerna i kvintil 5 hade 3,2

gånger högre ekonomisk standard jämfört med

dem i första kvintilen.

Subventionerna genom offentliga tjänster är

betydligt högre för personer med låg ekonomisk

standard. Det betyder att skillnaden mellan den

femtedel med högst standard och den med lägst

minskar till 2,3 gånger. Det innebär att

subventionerna i likhet med skatter och

transfereringar har en utjämnande effekt på de

ekonomiska resurserna räknade statiskt över ett

år.

Tabell 3.1 Faktorinkomster och disponibla inkomster

justerade för försörjningsbörda exkl. och inkl. offentliga

subventioner. Andel i olika inkomstgrupper. Procent

Kvintil

Alla

1

2

3

4

5

K5/K1

Kvintilgrupper efter disponibel inkomst justerad för försörjningsbörda

Faktorinkomst

3,9

10,7

17,2

24,3

43,9

100

11,1

Disponibel inkomst

just

försörjningsbörda

10,5

14,8

18,0

21,9

34,7

100

3,2

Disponibel inkl

subvention

13,5

15,9

18,2

21,0

31,3

100

2,3

Subventionerna av barnomsorgen är mer än

dubbelt så höga för de tre femtedelar personer

med lägst ekonomisk standard jämfört med den

femtedel med högst inkomster (diagram 3.3 och

bilagetabell 3.1). Utbildningssubventionen har

ett starkt samband med inkomsten.

Utbildningssubventionen utgör 13 200 kronor

eller 17 procent av den disponibla inkomsten för

den femtedel personer med lägst ekonomisk

standard mot 7 100 kronor eller 3 procent för

den femtedel med högst inkomster. Detta beror

främst på att barnfamiljer och

högskolestuderande i genomsnitt har låga

inkomster. Äldreomsorgen visar det största

sambandet med inkomsten och varierar från

knappt 13 000 kronor i den lägsta kvintilen till

drygt 1 000 kronor i den högsta kvintilen.

Sjukvårdssubventionen varierar mellan 11 500

kronor i de lägsta inkomstgruppen till 8 000

kronor i de högsta.

Diagram 3.3 Subventioner i inkomstgrupper. Kronor

De totala subventionernas andel av disponibel

inkomst är således mycket högre bland personer

med lägst standard jämfört med de med högst

standard (53 procent mot 7 procent).

Inkomstspridningen minskar därför något när

man lägger till subventionerna för offentliga

tjänster till de justerade disponibla inkomsterna.

Ginikoefficienten sjunker från 24,1 till 19,7, dvs.

med fyra procentenheter (tabell 3.2).

Utjämningseffekten, som mäts i hur mycket

spridningen minskar, är betydligt större för

transfereringar och skatter. Det är dock en

skenbar skillnad och förklaras huvudsakligen av i

vilken ordning effekten beräknas. Den relativa

effekten beror på hur stor spridningen är före

utjämningen.

Tabell 3.2 Gini-koefficienter för olika inkomstslag

Faktorinkomst (F)

47,9

Bruttoinkomst (B)

31,7

Disponibel inkomst just försörjn. börda (D)

24,1

Disp ink just med offentliga subventioner (S)

19,7

Samlade effekter (F) - (S)

28,2

Transfereringseffekt (F) - (B)

16,2

Skatteeffekt (B) - (D)

7,6

Subventionseffekt (D) - (S)

4,4

De samlade effekterna kan belysas också genom

att man beräknar ett nettobidrag för varje person

som skillnaden mellan betalda skatter och

erhållna sociala transfereringar samt

subventioner. Den tiondel personer som har den

högsta ekonomiska standarden bidrar med netto

med ca 104 000 kronor per år medan den tiondel

med lägst standard netto tar emot ca 85 000

kronor. Över 70 procent av medborgarna får

mer resurser än vad man betalar under ett år.

Diagram 3.4 Nettobidrag i decilgrupper. Kronor

Kvinnor får något högre subventioner än män

inom alla offentliga tjänster efter det att man

tagit hänsyn till åldersskillnader (diagram 3.5).

Skillnaderna är i allmänhet små och kan förklaras

av större deltagande i utbildning, större behov av

omsorg eftersom äldre kvinnor ofta lever

ensamma osv.

Diagram 3.5 Subventioner till män och kvinnor. Kronor.

Standardvägt efter ålder

4 Vilka gynnas av offentliga

subventioner

Föregående avsnitt belyser bara ett par av de

frågor som bör ställas, nämligen om

inkomstskillnaderna mellan ekonomiskt svaga

och välbeställda minskar när man beaktar

subventionerna i den offentliga konsumtionen,

samt hur konsumtionen fördelas över livscykeln.

Två andra centrala fördelningsfrågor är dels om

det faktiska utnyttjandet av offentliga tjänster är

lika för personer som har lika behov eller

förutsättningar, dels om satsningarna på

offentligt subventionerade tjänster har medfört

en utjämning av faktiska livsvillkor. I detta

avsnitt sammanfattas kort olika

forskningsresultat som belyser dessa

frågeställningar.

I avsnitt 3 redovisades genomsnittliga

subventioner för olika grupper, utan egentlig

hänsyn till eventuella behov av de skilda

subventionerna. I detta avsnitt redovisas de olika

subventionerna för de individer som i någon

mening är målgrupp för respektive subvention. I

de flesta fall innebär det att subventionerna

beräknas för individer i relevanta

ålderskategorier. Vad gäller exempelvis

barnomsorgen beräknas de genomsnittliga

subventionerna för de personer som har barn i

åldern 2-6 år.

Dessutom redovisas subventionerna uttryckta

som andel av disponibel inkomst. Kalkylen av

subventionerna i andel av inkomsten ger

indikationer på den omfördelning av resurser

som sker genom offentliga tjänster. Som tidigare

nämnts kan dock inte subventionerna jämställas

med vanliga inkomster. Med nettosubvention

avses även i detta avsnitt konsumtionen gånger

produktionskostnad minus användaravgifter.

4.1 Vem utnyttjar barnomsorgen

Barnomsorgens huvudsakliga syfte är att genom

pedagogisk gruppverksamhet stimulera barns

utveckling och lärande samt att bidra till goda

uppväxtvillkor. Vidare skall barnomsorgen

underlätta för föräldrarna att förena

förvärvsarbete och studier med föräldraskap.

Den stora utbyggnaden av barnomsorgen

inleddes på 1970-talet och under senare år har

antalet barn i barnomsorg ökat kraftigt. Mellan

1991 och 1996 ökade antalet inskrivna barn med

ca 170 000. Utbyggnaden har ökat

möjligheterna för föräldrar att arbeta och

förbättra sina inkomster.

I detta kapitel granskas barnomsorgens

funktionssätt ur ett fördelningsperspektiv. Det

undersöks om utnyttjande och subventioner är

snedfördelade med hänsyn till föräldrarnas

utbildning och inkomster. Andra viktiga frågor

som exempelvis barnomsorgens betydelse för

barnens utveckling behandlas inte.

Vad bestämmer utnyttjandet

Utnyttjandet av barnomsorg styrs av tillgång och

efterfrågan på barnomsorgsplatser. Tillgången

bestäms av kommunen men det finns en

skyldighet enligt lagen att tillhandahålla

barnomsorgsplats till barn i åldern 1-12 år vars

föräldrar förvärvsarbetar eller studerar.

Efterfrågan styrs av föräldrarnas sysselsättning

och önskemål samt av de avgifter som

kommunerna tar ut. Utnyttjandet kan

snedfördelas exempelvis om föräldrar med låga

inkomster avstår från att utnyttja en

subventionerad plats eller utnyttjar den kortare

tid på grund av att de anser att avgiften är för

hög.

Tidigare undersökningar har visat att barn till

LO-medlemmar i mindre utsträckning har

barnomsorgsplats än barn till TCO- och SACO-

medlemmar. Det fanns således en viss

snedfördelning efter fackföreningstillhörighet

men den minskade markant mellan 1982/83 och

1994/95, andelen LO-barn med barnomsorg

ökade under denna period från 44 till 69

procent. . Utnyttjandet var 1996 högre för

ensamföräldrar, vid heltidsarbete eller

heltidsstudier, för dem med äldre barn samt för

boende i större städer och förorter.

Barnomsorgens fördelning 1997

Den fråga som belyses är om utnyttjandet och de

beräknade subventionerna var snedfördelade

1997 med avseende på föräldrarnas inkomst eller

utbildning. I SCB:s databas finns enkätuppgifter

om hur många månader och hur många timmar i

veckan varje barn deltar i omsorg, den betalda

avgiften samt ekonomiska och andra

bakgrundsuppgifter om föräldrarna. Denna

undersökning avser barn i åldern 2-6 år med

offentligt finansierad omsorg. Under det första

levnads-året är föräldrarna ofta hemma med

barnet med ersättning från föräldraförsäkringen.

Vid sju års ålder börjar de flesta barn i skolan.

Andel med plats i barnomsorg

Barn i familjer med en högre ekonomisk

standard har något oftare en plats i

barnomsorgen än barn från familjer med en lägre

standard (bilagetabell 4.1). Som nämnts tidigare

är dock efterfrågan beroende av föräldrarnas

arbetstid. Ensamstående föräldrar som arbetar

heltid har i stort sett alltid sina barn i någon typ

av barnomsorg. Andelen är något mindre för

samboende heltidsarbetande och ännu något

mindre för övriga föräldrar.

Tar man hänsyn till både arbetstid och

ekonomisk standard finns ingen tydlig

snedfördelning av barnomsorgen (diagram 4.1).

Andelen barn med barnomsorg inom

inkomstgrupperna varierar mellan 91 procent

(kvintil 3 o 4) och 97 procent (kvintil 2)

Diagram 4.1 Andel 2-6 åringar med barnomsorgsplats i

inkomstgrupper efter föräldrarnas sysselsättningsgrad

Granskas utnyttjandet efter föräldrarnas

utbildning finns däremot en tendens till

snedfördelningen trots att det råder full

behovstäckning och att alla föräldrar som önskar

kan få plats (diagram 4.2). Nästan alla barn till

heltidsanställda föräldrar med högre utbildning

(98 procent) har en barnomsorgsplats jämfört

med 87 procent av barnen till föräldrar med lägst

utbildning.

Diagram 4.2 Andel 2-6 åringar med barnomsorgsplats efter

föräldrarnas sysselsättningsgrad och utbildningsnivå

En liknande bild ges om utnyttjandet fördelas

efter föräldrarnas socio-ekonomiska grupp

(bilagetabell 4.1). Ungefär 97 procent av alla

barn till heltidsarbetande högre tjänstemän har

en plats i barnomsorgen mot endast ca 91

procent bland barn till heltidsarbetande arbetare.

Dessa skillnader i utnyttjande kan bero på

många faktorer. En viktig faktor kan vara

avgifterna. Ungefär fyra procent av alla föräldrar

med låga inkomster som har barn 2-6 år uppger i

HINK-undersökningen att de avstått från

barnomsorg på grund av höga avgifter. För

ekonomiskt välbeställda är denna andel under en

procent.

Subventionernas fördelning

Nettosubventionerna till barnomsorgen

beräknas uppgå till 35 miljarder kronor 1997. I

SCB:s databas har subventionerna fördelats

utifrån utnyttjandet (antal månader och timmar)

gånger bruttokostnaden att tillhandahålla platsen

i respektive kommun med uppdelning på

daghem och familjedaghem, minus faktiskt

betald avgift (se underbilaga 3). Dessa

nettosubventioner har analyserats för barn i

åldern 2-6 år.

Den totala nettosubventionen är något lägre

för barn till välbeställda föräldrar än bland barn

till ekonomiskt svagare familjer, ca 16 000

kronor jämfört med 18 000 kronor (diagram

4.3). Det beror som visats på skillnader i

arbetstid m.m. Räknat i andel av den disponibla

inkomsten är subventionen högre för dem med

lägre ekonomisk standard. För den femtedel med

lägst standard är barnomsorgssubventionen 22

procent av den disponibla inkomsten mot 7

procent för ekonomiskt välbeställda.

Diagram 4.3 Barnomsorgssubvention för 2-6 åringar i

inkomstgrupper

Även för barn till heltidsarbetande föräldrar, som

kan antas ha lika efterfrågan på barnomsorg, är

subventionen störst för dem med lägst

inkomster (bilagetabell 4.1). Denna

fördelningsprofil, som är tydligare än i diagram

4.3, beror till stor del på de inkomstprövade

avgifterna.

Indelningen efter föräldrarnas utbildning visar

att högutbildade familjer får absolut sett högre

subventioner än lågutbildade (bilagetabell 4.1).

Subventionen i andel av disponibel inkomst är

dock betydligt högre bland låginkomsttagare än

bland välbeställda.

Utjämning 1991-1997

Den kraftiga ökningen av antalet platser i

barnomsorgen under 1990-talet har medfört att

snedfördelningen i utnyttjandet minskat

påtagligt. År 1991 var det en betydande skillnad i

andelen barn med plats mellan den femtedel

heltidsarbetande föräldrar med högst ekonomisk

standard och den femtedel med lägst standard.

Den skillnaden har försvunnit 1997 (diagram

4.4). Samma bild erhålls om man studerar

utnyttjandet bland heltidsarbetande med olika

utbildning respektive socio-ekonomisk grupp

(bilagetabell 4.1). Utnyttjandet 1997 i dessa

beräkningar avviker något från tidigare

redovisade då ett annat hushållsbegrepp

använts.

Diagram 4.4 Andel 2-6 åringar med barnomsorgsplats i

inkomstgrupper 1991 och 1997. Endast barn med

heltidsarbetande föräldrar

Barnfamiljernas ekonomiska standard

Den kraftiga utbyggnaden av barnomsorgen

sedan 1970-talet har bidragit till en ökad

förvärvsgrad bland föräldrar med barn och

därmed högre förvärvsinkomster. Denna ökning

av förvärvsinkomsterna har emellertid inte lett

till någon förbättring av barnfamiljernas relativa

ekonomiska situation. Under 1970- och 1980-

talet var barnfamiljernas relativa ekonomiska

standard i förhållande till hela befolkningen

ganska oförändrad. Under nittiotalet har

barnfamiljernas relativa standard sjunkit från 90

procent av totalbefolkningens 1991 till 84

procent 1997.

Barnen i Sverige har dock en god relativ

standard jämfört med barn i andra länder. Barnen

i Sverige hamnar på tredje plats efter barnen i

Belgien och Finland av 13 undersökta länder.

Svenska barn i hushåll som befinner sig i mitten

eller den nedre delen av inkomstfördelningen har

en bättre ekonomisk standard än motsvarande

barn i de flesta andra länder medan svenska barn

från höginkomsthushåll har en mer

genomsnittlig position.

4.2 Hur fördelas

utbildningssubventionerna

Sverige är ett av de länder som satsar mest på

utbildning om man ser till utbildningsutgifternas

andel av BNP. Förutom ambitionen att vara en

ledande kunskapsnation är strävan att

medborgarna skall kunna delta i utbildning

oberoende av social bakgrund. Det är särskilt

viktigt då utbildningen har ett nära samband med

människors livschanser, möjligheten att få ett

arbete, en bra inkomst och att aktivt delta i

samhällslivet.

Den grundläggande utbildningens mål är att

alla barn och ungdomar oberoende av kön,

geografisk hemort samt sociala och ekonomiska

förhållanden skall ha tillgång till en likvärdig

utbildning. Alla barn och unga skall ges

förutsättningar att nå målen i skollag, läroplaner

och kursplaner. Högre utbildning av god kvalitet

skall erbjudas i hela landet. För att ge vuxna

ytterligare chanser och för att överbrygga

utbildningsklyftor har stora satsningar gjorts på

en utbyggd vuxenutbildning. Ambitionerna är

högt ställda vad gäller såväl möjligheten att

deltaga som i utbildningens resultat.

Fördelningsfrågorna är således centrala för

samhällets engagemang. Det handlar om att

säkra en lika tillgång till utbildning för att

åstadkomma en rättvis fördelning av den faktiska

konsumtionen. Det handlar både om att

förbättra för dem med lägst utbildning och

mindre kunskaper och att minska den relativa

skillnaden mellan olika grupper, samtidigt som

en generell hög nivå eftersträvas. Ett

övergripande syfte är en jämn fördelning av

kunskaper och kompetens, vilket är

grundläggande för en jämnare fördelning av

livsinkomsterna.

Forskningen är omfattande och utrymmet i

denna bilaga medger ingen fullständig

redovisning. I detta avsnitt ges därför endast en

kort översikt av de viktigaste

forskningsresultaten om hur utbildningen

fördelas med hänsyn till social bakgrund,

utvecklingen över tiden och förhållandena i

Sverige jämfört med andra länder. Med hjälp av

SCB:s nya databas belyses hur subventionerna

1997 är fördelade med hänsyn till social

bakgrund, inkomst, geografisk hemort och de

studerandes kön.

Trots höjd utbildningsnivå - social snedrekrytering

består

Utbildningssystemet har byggts ut successivt

under lång tid vilket har medfört en höjd

utbildningsnivå. Andelen lågutbildade (högst

grundskolestudier) minskar stadigt. De senaste

tio åren har de lågutbildade i yrkesverksam ålder

minskat från ca 40 procent till under 30 procent.

Men fortfarande är det betydligt vanligare att

barn till föräldrar med högre utbildning studerar

vidare, än barn till föräldrar med lägre utbildning.

Även i valet mellan olika studievägar inom

högskolan sker en social snedrekrytering. På de

längre och prestigefyllda utbildningarna med

höga betygskrav är andelen studenter från högre

socialgrupper större. Fram till 1970-talet

minskade den sociala snedrekryteringen, för att

därefter vara relativt stabil. Enligt SCB:s senaste

rapport om social snedrekrytering till högskolan

har förändringarna varit små under 1990-talet, de

stora skillnaderna kvarstår. År 1997 var det sju

gånger mer sannolikt att en 21-åring från ett

tjänstemannahem påbörjade högskolestudier

jämfört med en 21-åring från ett arbetarhem.

Under de senaste åren har i princip alla

ungdomar påbörjat en gymnasieutbildning, men

även här märks den sociala snedrekryteringen

genom att ungdomar från de högre

socialgrupperna i större utsträckning väljer de

mer studieförberedande programmen.

____________________________________

Faktaruta 2

Social snedrekrytering: Det finns ett samband

mellan social bakgrund och val av utbildning.

Snedrekryteringen mäts vanligen genom att man

beräknar relationen mellan andelen studerande

från olika socialgrupper.

Exempel: Anta att vi vill beräkna ett mått på

snedrekryteringen till högskolan mellan två

grupper. Den ena gruppen består av 100 personer

varav 60 fortsätter till högre studier och den

andra gruppen av 500 personer varav 100

fortsätter till högskolan. Andelen som fortsätter

är då 60 procent respektive 20 procent. Andelen

från den första gruppen är tre gånger större än

från den andra gruppen. Ett mått på

snedrekryteringen mellan grupperna blir då 3.

I detta mått beaktas inte absoluta

förändringar. Om rekryteringen från de båda

grupperna skulle öka med 15 respektive 25

personer blir andelarna som studerar vidare 75

procent respektive 25 procent. Måttet på

snedrekryteringen är fortfarande 3, trots att

flertalet av de nyrekryterade kommer från den

underrepresenterade gruppen.

____________________________________

Liknande mönster i många länder

Social snedrekrytering är ett internationellt

fenomen och Sverige avviker inte väsentligen

från andra utvecklade länder vad gäller nivån på

den sociala snedrekryteringen. I exempelvis

USA, som har en betydligt större

utbildningssektor, är andelen med

universitetsexamen större än i Sverige oavsett

social bakgrund. Således går fler barn från

arbetarhem vidare till högre studier. Den sociala

snedfördelningen i USA är däremot ungefär

densamma som i Sverige. I exempelvis England,

Tyskland och Frankrike är snedfördelningen

något större.

Fördelningen av utbildningssubventioner 1997

I SCB:s databas har varje person påförts sitt

faktiska deltagande (med hänsyn till

omfattningen) i utbildning 1997 (se underbilaga

3). Subventionerna för grundskola och

gymnasieskola har beräknats efter utbildningens

kostnad i respektive kommun med hänsyn till

vilket gymnasieprogram personen deltar i. För

högskolan har kostnaden differentierats efter

utbildningsområde. Subventionerna för

vuxenutbildningen har beräknats efter

utbildningens kostnad i respektive kommun,

medan subventionen för

arbetsmarknadsutbildningen bygger på ett

riksgenomsnitt. Data om den studerandes sociala

bakgrund har också lagts till. Subventionen till en

grupp beräknas genom att dividera den totala

subvention gruppen mottar med antalet barn i

gruppen, oavsett om de deltar i utbildningen. I

beräkningen ingår ej subventioner i form av

studiebidrag och subventionerade studielån som

också påverkar fördelningsutfallet.

Mindre skillnader i grundskola och gymnasieskola

Subventionerna för grundskolan är i stort sett

lika stora för alla barn oavsett föräldrarnas

utbildning (se bilagetabell 4.2). Fördelningen av

subventionerna för gymnasieskolan (16-19-

åringar) visar en något annan bild. Det finns en

tendens att barn till föräldrar med kortare

utbildning får högre subventioner än barn vars

föräldrar har längre utbildning. För

hemmaboende barn kan samma mönster ses när

man jämför barn från hushåll med olika socio-

ekonomisk bakgrund. Det beror främst på att

arbetarbarn oftare väljer dyrare program som

industriprogrammet medan barn till tjänstemän

oftare väljer studieförberedande program som

genomsnittligt sett är ganska billiga. Denna

skillnad tar mer än väl ut effekten av att avhopp i

gymnasiet är vanligare bland barn till arbetare än

i andra grupper. Den genomsnittliga

subventionen för grundskola och gymnasieskola

är 48 200 kronor respektive 46 600 kronor.

Högre utbildning snedfördelad

Subventionerna till högskola är mycket

snedfördelade. Ungdomar i åldern 19-29 år med

högutbildade föräldrar får i genomsnitt ca 18 200

kronor per år i subventioner för högskolestudier

mot endast 2 900 kronor för ungdomar vars

föräldrar har lägre utbildning (se tabell 4.1). En

indelning efter sammanräknad förvärvsinkomst

hos den förälder med högst inkomst ger samma

bild (se bilagetabell 4.3). Barn till föräldrar i den

högsta inkomstgruppen (kvintil) får i

genomsnitt en subvention på 14 300 kronor,

medan de med lägst inkomster erhåller 6 600

kronor. Den genomsnittliga subventionen för

alla ungdomarna i åldern 19-29 år är 8 400

kronor.

Tabell 4.1 Genomsnittlig utbildningssubvention till

högskola, kommunal vuxenutbildning och

arbetsmarknadsutbildning. Efter föräldrarnas

utbildningsnivå. Kronor

Utbildningsnivå

Högre

utbildning

Kommunal

vuxenutb.

Arbets-

marknadsutb.

Högst grundskola

2 900

1 500

1 200

Högst gymn.skola

 6 500

1 600

1 000

Kort högskola

10 800

2 100

400

Lång högskola

18 200

1 100

300

Subventionerna till arbetsmarknadsutbildning

har en motsatt fördelningsprofil. Barn till

föräldrar med låg inkomst eller kort utbildning

får en något större del av subventionerna till

arbetsmarknadsutbildning. Fördelningen av

vuxenutbildning uppvisar inget klart samband

med föräldrarnas bakgrund. Den genomsnittliga

subven-tionen för den kommunala

vuxenutbildningen och

arbetsmarknadsutbildningen för alla ungdomar i

åldern 19-29 år är 1 600 kronor, respektive 900

kronor.

Totala utbildningssubventioner

Sammantaget innebär det att barn till föräldrar

med längre utbildning totalt sett får högre

subventioner än barn vars föräldrar har kortare

utbildning (diagram 4.5). Skillnaden mellan barn

till föräldrar med högst grundskoleutbildning

och de, vars föräldrar har en minst treårig

högskoleutbildning, är 7 500 kronor per år.

Detta motsvarar 7 procent mer i genomsnittlig

subvention till de mer välutbildades barn.

Skillnaden beror på de högre subventionerna för

högskolestudier bland ungdomar vars föräldrar

har läng-re högskoleutbildning.

Diagram 4.5 Totala utbildningssubventioner efter

föräldrarnas utbildningsnivå

Skillnader mellan kön och regioner

Pojkar i gymnasieskolan får något högre

subventioner än flickor, vilket torde bero på att

pojkarna oftare väljer de dyrare programmen i

gymnasieskolan Samma mönster gäller också för

andra utbildningar. Trots att kvinnor i större

utsträckning än män deltar i

högskoleutbildningen,

arbetsmarknadsutbildningen och

vuxenutbildningen erhåller de en lika stor total

genomsnittssubvention som män (ca 11 000

kronor).

Var man bor i landet betyder relativt mycket

för subventionens storlek. Subventionerna för

grundskola och gymnasieskola är högre i de

norra delarna av landet och i glesbygden än i

andra regioner. Det kan bero på strukturella

skillnader. I skolor på mindre orter är exempelvis

klasserna ofta små, med hög kostnad per elev

som följd. Subventionerna till högskolan är

koncentrerade till städerna. Ungefär 10 procent

av ungdomarna i åldern 19-29 år som bor i norra

glesbygden erhåller subventioner i form av

arbetsmarknadsutbildning, jämfört med 2

procent i storstäderna. Subventionerna till

vuxenutbildning är relativt jämnt fördelat över

olika bostadsorter (se bilagetabeller 4.2 och 4.3).

Betydande omfördelning

Även om utbildningssubventionerna i kronor är

ganska lika mellan olika grupper sker en

omfattande omfördelning genom att

subventionerna är relativt större för hushållen

med lägre ekonomisk standard. Beräknas

subventionerna för de hemmaboende barnen i

åldern 7-19 år där det finns uppgifter om

föräldrarnas inkomster, visar det sig att

subventionen är 29 procent av den justerade

disponibla inkomsten för den femtedel med lägst

ekonomisk standard mot 9 procent för föräldrar

med högst standard.

På kort sikt innebär det således att

utbildningssubventionerna omfördelar resurser

från välbeställda till svagare grupper. I ett längre

perspektiv är detta inte lika självklart. Tar man

hänsyn till att barn till högutbildade, högre

tjänstemän och föräldrar med en god ekonomi

genom högre utbildning får en framtida högre

lön och mindre risk för arbetslöshet är det inte

lika självklart att subventionerna är så

omfördelande som visas med beräkningarna för

ett år. Det skall dock tilläggas att samma

personer betalar mer i skatt, normalt betydligt

mer än utbildningssubventionen.

Jämnare fördelning av utbildning och kunskaper

Fokuseringen på bestående snedrekrytering

undanskymmer ofta det faktum att utbildning

och kunskaper blivit allt jämnare fördelade i

Sverige. Genom stora resursinsatser har den

allmänna utbildningsnivån ökat. Det har medfört

att utbildningen har blivit betydligt jämnare

fördelad i landet. Om man förenklat antar att

varje utbildningsnivå motsvarar ett visst antal

utbildningsår kan olika spridningsmått beräknas.

Det bygger också på ett förenklat antagande att

varje utbildningsår har lika värde för individen

(se underbilaga 3). Beräkningen av Gini-

koefficienten visar att spridningen i antal

utbildningsår bland personer i åldern 20-64 år

har minskat från 0,14 år 1988 till 0,12 år 1997,

dvs. med cirka 15 procent (diagram 4.6). Att

spridningen kunnat minska kraftigt under en så

kort period beror till viss del på att äldre,

lågutbildade lämnat arbetskraften och yngre med

längre utbildning kommit in istället.

Diagram 4.6 Spridningen i antal utbildningsår (Gini-

koefficienten)

Subventionerna syftar också till att uppnå en

jämn fördelning av kunskaper. Den högst

uppnådda utbildningsnivån används ofta som en

indikator på kompetensen (humankapitalet).

Detta är emellertid ett grovt mått som inte tar

hänsyn till exempelvis skillnader i utbildningens

kvalitet, individens förmåga att ta till sig

utbildningen samt det faktum att man kan lära på

andra sätt än genom formell utbildning. Därför

försöker man undersöka fördelningen av

kunskaper eller kompetensen, exempelvis de

vuxnas förmåga att förstå och använda tryckt och

skriven information, s.k. läsförmåga.

Jämförelser med andra länder tyder på att

kompetens är jämnt fördelad i Sverige. En

undersökning av OECD pekar på att Sverige har

den största andelen som presterade på den

högsta nivån och den minsta andelen som

presterade på den lägsta nivån när det gällde

läsförmåga. Endast sex procent i Sverige

presterade på den lägsta nivån, medan

motsvarande siffra för USA är 24 procent. I

diagram 4.7 visas som exempel spridningen i

läsförmåga i några länder. Den ojämnaste

fördelningen förefaller finnas i USA.

Diagram 4.7 Spridningen i testpoäng för läsförmåga.

Dokumenttestet

Trots bestående social snedrekrytering kan

omfattande vuxenutbildning, omfattande

vidareutbildning i arbetet, en mer utbredd

läskultur etc. bidra till en jämn fördelning av

läsförmågan i Sverige.

Fördelning av kompetens och lönespridning

I samtliga länder finns det på individnivå ett

tydligt samband mellan lön och läsförmåga. Av

de som i Sverige presterade på den högsta nivån

återfanns 17 procent i gruppen med de lägsta

lönerna (kvintil 1) medan 40 procent fanns i

gruppen med de högsta lönerna (kvintil 5). I

Tyskland och USA är sambandet starkare mellan

låg inkomst och dålig läsförmåga medan det i

Sverige finns en starkare koppling mellan lön och

läsförmåga i den grupp som presterar bäst.

Flera undersökningar har visat att de relativa

löneskillnaderna mellan olika utbildningsgrupper

skiljer sig åt mellan länder, något som brukar

förklaras av institutionella faktorer, som

exempelvis starka fackföreningar. Om man

istället relaterar löneskillnader till skillnader i

kompetens (mätt som skillnader i läsförmåga)

blir bilden en annan. I diagram 4.8 redovisas

sambandet mellan kvoten av olika

utbildningsgruppers testpoäng och kvoten av

samma utbildningsgruppers löner.

En hög kvot innebär stora skillnader mellan

utbildningsgrupper inom ett land. Är det till

exempel stor skillnad i läsförmåga mellan en

grund-

skoleutbildad och en högskoleutbildad blir

testpoängkvoten hög. På samma sätt ger stora

löneskillnader mellan utbildningsgrupper en hög

lönekvot. Ett land med både stora löneskillnader

och stora kompetensskillnader mellan

utbildningsgrupper hamnar i diagrammets övre

högra hörn.

En slutsats som kan dras utifrån diagrammet

är att variationer i lönefördelningar mellan länder

svarar relativt väl mot variationer i

kompetensfördelningar. Den relativt låga

lönespridningen i Sverige är enligt denna analys

en konsekvens av en jämnt fördelad

kompetens.

Diagram 4.8 Löneskillnader och skillnader i läsförmåga

Grundskoleutbildade jämfört med gymnasieutbildade

respektive högskoleutbildade

4.3 Hälsa, vård och inkomstfördelning

God hälsa är fundamental för människors

livsvillkor. Sedan århundraden är det ett centralt

mål för staten att förbättra folkets hälsa och

bekämpa sjukdomar och lidande, särskilt bland

samhällets mest utsatta grupper som barn, gamla

och fattiga. Bättre hälsa och jämnare fördelning

är ett värde i sig, men de spelar också en

avgörande roll för arbets- och

inkomstförhållanden - och möjligheterna att

njuta av arbetets frukter.

Skillnader i hälsa och dödlighet

Hälsans utveckling och fördelning har länge

mätts i dödligheten och förekomsten av olika

sjukdomar. Den dramatiskt minskade

dödligheten sedan 1700-talet speglar ett ökat

välstånd, bättre kunskaper om hur sjukdomar

förebyggs och framväxten av en medveten

folkhälsopolitik. Ända sedan 1750-talet har man

kunnat visa på översjuklighet och hög dödlighet

bland allmogen och sämre-hoparna i

städerna. Trots stora förbättringar i folkets

hälsa och utbyggnaden av hälso- och sjukvården

består skillnaderna mellan olika samhällsgrupper.

Högre tjänstemän och tjänstemän på mellannivå

har ungefär 20-25 procent lägre dödsrisker än ej

facklärda arbetare, dvs. risk att vid en given ålder

avlida under året. Skillnaderna har ökat

påtagligt sedan 1960-talet trots att de flesta

grupper har minskat sin dödlighet. Personer med

högre utbildning respektive samboende har lägre

dödsrisker. Skillnaderna består från första

levnadsåret till sena ålderdomen. Barn i åldern 1-

19 år till arbetare har betydligt högre dödsrisker

än barn till högre och mellantjänstemän.

Även undersökningar av hur människor

bedömer sin hälsa visar liknande skillnader. Även

efter man tagit hänsyn till åldersskillnader har

tjänstemän bättre hälsa än arbetare, välutbildade

bättre än lågutbildade och välbeställda bättre än

ekonomiskt svaga. Hälsan har förbättrats sedan

1975 men det finns inga tydliga tecken på att

skillnaderna mellan olika grupper skulle

minska.

Internationella jämförelser pekar på att

arbetare i Sverige har lägre dödlighet än i andra

länder. Däremot är inte skillnaden i relativ

dödsrisk mellan tjänstemän och arbetare lägre i

Sverige än i andra länder.

En ojämn fördelning av antal år man får leva

kan anses som en grundläggande orättvisa.

Tidigare beräkningar av ojämlikhet i livslängd

visar stora skillnader mellan olika länder. Trots

bestående stora sociala skillnader i relativ

dödlighet i Sverige har den minskade

dödligheten i alla grupper emellertid medfört en

kraftig utjämning av livslängden, även under de

senaste 20 åren (diagram 4.9). Fördelningen av

alla som dör ett visst år efter ålder visar att

andelen som dör i förtid har minskat betydligt.

Ökad livslängd har uppnåtts samtidigt som

spridningen har minskat.

Diagram 4.9 Fördelning av döda efter ålder

Vårdkonsumtionens fördelning

I Sverige skall vården ske på lika villkor enligt

hälso- och sjukvårdslagen. Personer med lika

behov bör få lika vård och den som har större

behov bör få mer vård. Med hänsyn till de ganska

stora skillnaderna i dödlighet och hälsa mellan

olika sociala grupper förväntar man sig att

omfördelningen genom den offentliga hälso- och

sjukvården skall leda till att arbetare och

låginkomsttagare konsumerar betydligt mera

hälso- och sjukvård än tjänstemän och

välbeställda.

Det är svårt att utvärdera detta. Trots de höga

fördelningspolitiska ambitionerna finns det inga

undersökningar av hur den individuella faktiska

vårdkonsumtionen och konsumtionsavgifterna i

Sverige fördelar sig på olika grupper med hänsyn

till social bakgrund, utbildning, inkomst osv.

Behoven kan inte heller mätas enkelt.

Självrapporterad hälsa är inte detsamma som

vårdbehov, även om den har högt prognosvärde

på vårdbehov och dödlighet. I

Levnadsnivåundersökningarna (LNU) och

SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden

(ULF) finns vissa enkätupp-gifter om upplevd

hälsa, antal besök i sjukvården, använda

läkemedel osv. som utnyttjats för olika

fördelningsanalyser.

Tidigare undersökningar på dessa data har

visat de förväntade mönstret, dvs. att arbetare

konsumerar mer vård än tjänstemän även med

hänsyn till åldersskillnader. Nya

undersökningar visar emellertid att välutbildade

oftare har besökt läkare än lågutbildade, efter att

man försökt ta hänsyn till skillnader i ålder och

hälsa. Under 1990-talet har lågutbildade

minskat sitt vårdutnyttjande medan de med

högre utbildning ökat sin konsumtion. Kvinnor

besöker läkare 30 procent oftare än män, även

efter att man beaktat skillnader i ålder,

utbildning och hälsa.

Även ekonomisk standard, dvs. justerade

disponibla inkomster, har betydelse för

sjukvårdskonsumtionen. Höginkomsttagare

hade i början av 1990-talet fler läkarbesök än

låginkomsttagare efter att man konstanthåller för

ålder och behov. Låginkomsttagare har dock

längre vårdtider på sjukhus. Totalt sett

fördelades därför kostnaderna efter behov. På

1980-talet hade låginkomsttagare högre

konsumtion med hänsyn till behoven. Som

indikator på behov används enkätsvar om man

lider av kroniska sjukdomar och om självupplevd

hälsa. Konsumtionen mäts schablonmässigt med

enkätsvar om antal läkarbesök samt antal dagar

med sjukhusvård och kostnaden har antagits lika

för alla besök resp. dagar.

Det finns bara enstaka studier som belyser hur

olika länder lyckas tillhandahålla vård efter

behov. I en undersökning har man jämfört

utnyttjande av läkare i Storbritannien och Sverige

med hänsyn till hälsoskillnader.

Undersökningen visar att trots

omstruktureringen av den brittiska sjukvården

och de jämförelsevis mindre resurser i andel av

BNP som används finns det obetydliga

skillnader i utnyttjande mellan olika socio-

ekonomiska grupper. I Sverige har emellertid

skillnader i utnyttjande påvisats för första gången

under 1990-talet.

Vårdkonsumtionen inkl. tandvård 1997

Frågan är om dessa tendenser i aktuell forskning

till ogynnsam fördelningsprofil återfinns när

subventionerna beräknas för 1997. SCB:s nya

databas över offentlig konsumtion ger en mer

heltäckande och detaljerad information om den

faktiska individuella konsumtionen än tidigare

undersökningar. Uppgifterna för barn och

ungdomar är dock mindre pålitliga. Data om

hälsa eller vårdbehov saknas tyvärr men de har

ett starkt samband med ålder och kön. I följande

analyser studeras därför konsumtionen

standardvägd så att effekter av ålder och kön är

bortrensade.

Uppgifter om besök i öppenvården finns i

SCB-databasen på individnivå för personer 65 år

och äldre (se underbilaga 3). För de yngre har

besök lagts ut enligt ULF-undersökningen efter

kön, ålder och inkomstgrupp. Kostnaderna per

öppenvårdsbesök och tandvårdsbesök antas

schablonmässigt lika vid varje besök eller inköp.

Subventionen av läkemedel fördelas efter ålder

och kön.

Enligt SCB:s nya data går det inte att hitta

några skillnader i subvention mellan olika

inkomstgrupper och utbildningsgrupper om man

tar hänsyn till skillnader i ålder och kön (diagram

4.10 och bilagetabell 4.4). Beräkningen är

naturligtvis schablonmässig. Det torde också

finnas skillnader i hälsa och vårdbehov som man

inte tar hänsyn till vid standardiseringen efter

ålder och kön. Bearbetningar av ULF-

undersökningen visar att ohälsa fortfarande 1997

är vanligare bland personer med lägre ekonomisk

standard än bland välbeställda, även efter man

tagit hänsyn till åldersskillnader (bilagetabell

4.5).

Diagram 4.10 Subventioner för öppenvård inkl. läkemedel i

inkomstgrupper

Subventionerna för sjukhusvården är betydligt

högre för personer med lägre utbildning än för

högutbildade efter att skillnader i

ålderssammansättning beaktats (diagram 4.11).

För sjukhusvården finns det i SCB:s databas

uppgifter om faktiskt antal vårddagar på sjukhus

och kostnader på vårddag för olika kliniktyper. I

dessa beräkningar används den faktiska

konsumtionen utan den utjämning som

tillämpades i avsnitt 3.

Diagram 4.11 Subventioner för sluten sjukhusvård i

utbildningsgrupper

En av få subventioner som välbeställda

konsumerar mer än låginkomsttagare är tandvård

(diagram 4.12). Beräkningen bygger på enkätsvar

om antal tandläkarbesök per person och år.

Kostnaden antas schablonmässigt lika vid varje

besök. Även för tandvården är dock

subventionens relativa värde högre för dem med

lägre inkomster än för välbeställda. Det förefaller

finnas ett tydligt utbildningssamband så att

högutbildade får större tandvårdssubventioner

(bilagetabell 4.4).

Diagram 4.12 Subventioner för tandvård i inkomstgrupper

De totala subventionerna av sjukvård, läkemedel

och tandvård konsumeras till betydligt större del

av låginkomsttagare än av ekonomiskt

välbeställda efter att man tagit hänsyn till

skillnader i gruppernas ålders- och

könssammansättning

(diagram 4.13). Detta beror främst på sambandet

mellan sluten sjukhusvård och inkomst.

Fördelningen av subventionerna i relation till

den ekonomiska standarden pekar på att vården

bidrar till en betydande omfördelning mellan

grupper.

Diagram 4.13 Totala subventioner för öppenvård,

slutenvård, tandvård och läkemedel i inkomstgrupper

Hälsa och inkomstfördelning

En snabbt växande forskning undersöker om det

finns samband mellan inkomstklyftor och

befolkningens hälsa. Inkomstnivå och fattigdom

har sedan länge visats ha starka samband med

individens hälsa. Senare forskning tyder på att en

ojämn fördelning av inkomster och en hög andel

fattiga kan öka barnadödligheten och minska

livslängden. De som lever i länder med stora

klyftor har större risker att dö. Annan forskning

belyser sambanden mellan inkomstklyftor och

skillnader i hälsa över tiden och mellan länder.

Sambanden kan ha olika förklaringar.

Individens upplevelse av sin relativa ekonomiska

standard kan påverka också hälsan. Ökade

inkomstklyftor innebär fler relativt fattiga, vilket

kan påverka ohälsan. Små inkomstklyftor bidrar

till social sammanhållning i landet, vilket antas

positivt påverka befolkningens hälsoläge. För

Sverige har visats att personer som får ökade

inkomster över tiden har den bästa hälsan.

Ännu finns ingen enighet om sambanden.

Senare studier har inte kunnat visa på samband

mellan inkomstspridning och förväntad livslängd

i OECD. Inte heller tidsserier för olika länder

visar tydliga samband.

4.4 Äldreomsorg och ekonomisk

standard

Bruttoutgifterna för äldreomsorgen uppgick till

knappt 50 miljarder kronor år 1997.

Verksamheterna finansieras med kommunala

skattemedel och användaravgifter. År 1997

motsvarade användaravgifterna ca 6 miljarder

kronor av de totala utgifterna. Äldreomsorgen

består i första hand av hemtjänst i ordinärt

boende och vård och omsorg i särskilt boende.

Vid årsskiftet 1997 hade ca 130 100 personer

hemtjänst i ordinärt boende och ca 130 700

personer vård och omsorg i särskilda

boendeformer exklusive landstingens

långvård/geriatrik.

I en nordisk jämförande studie kring

äldreomsorgen konstateras att, vad gäller den

institutionsförlagda omsorgen (vilket för

Sveriges del åsyftar de särskilda boendeformerna

exklusive drygt 47 000 servicehuslägenheter), har

Norge haft den lägsta täckningsgraden mellan

åren 1970-1985 men passerade sedan Danmark

och Sverige och ligger högst år 1995. Sverige och

Danmark minskade från sin högre position

kraftigare än Norge under åren 1970-85 och

ligger år 1995 på ungefärligen samma

täckningsgrad - under Norges. Andelen i

institutionsförlagd omsorg har i Sverige minskat

mer eller mindre kontinuerligt sedan 70-talet.

Jämfört med de övriga nordiska länderna har

minskningen varit störst i Sverige - en

konsekvens av servicehusens utveckling under

1970 och -80-talen.

När det gäller jämförelsen mellan hemhjälpen

i de nordiska länderna (som för Sveriges del även

inkluderar de år 1997 ca 47 000 boende i

servicelägenheter) konstateras att Sverige har

gått från den högsta täckningsgraden i mitten av

1980-talet till den lägsta år 1995. Detta gäller

hemhjälpens omfattning mätt i antalet personer.

Mätt i genomsnittlig hjälptid per äldre, dvs.

antalet utdelade hemhjälpstimmar, som kan

jämföras mellan Danmark och Sverige, ligger

hjälptiden per hjälpt person avsevärt högre i

Sverige än i Danmark.

Utnyttjandet av äldreomsorg 1997

Behoven av äldreomsorg är starkt relaterade till

ålder och kön. Ohälsa och funktionshinder

förekommer i störst omfattning bland de allra

äldsta och denna grupp domineras av kvinnor.

Tidigare undersökningar har pekat på att

äldreomsorgen oftare utnyttjas av äldre med låg

ekonomisk standard om man tar hänsyn till

hälsobesvär. En ökad ransonering av tillgången

till äldreomsorg på grund av resursbegränsningar

och högre avgifter kan påverka utnyttjandet av

äldreomsorgen. Frågan om äldreomsorgen

fördelas rättvist med hänsyn till funktionshinder

m.m. är svår att besvara då det saknas uppgifter

om den faktiska individuella konsumtionen som

kan kopplas till uppgifter om hälsa och

hjälpbehov.

SCB:s databas om offentlig konsumtion

innehåller enkätuppgifter om antal

hemtjänstbesök och antal vistelsemånader i

särskilt boende samt betalda användaravgifter.

Analyser av dessa data visar att andelen med

äldreomsorg är betydligt högre bland den

femtedel personer med lägst ekonomisk standard

(bilagetabell 4.6). Det beror främst på att

genomsnittsåldern är betydligt högre bland dem

med låga inkomster. Efter att man tagit hänsyn

till ålders- och könsskillnader fördelas

utnyttjandet jämnare (diagram 4.14). Äldre med

låg ekonomisk standard utnyttjar äldreomsorgen

mer än äldre med högre standard.

Diagram 4.14 Andel 65 år och äldre med särskilt boende

och hemhjälp i inkomstgrupper. Standardvägt efter ålder

och kön

Det är också vad som förväntas eftersom ohälsa

och funktionshinder är vanligare bland äldre med

låga inkomster än bland dem med höga

inkomster efter man tagit hänsyn till skillnader i

ålder. Om självupplevd ohälsa avspeglar

omsorgsbehov bör man vänta sig ett högre

utnyttjande bland äldre med låga inkomster.

Frågan om välbeställda överutnyttjar omsorgerna

kan dock inte undersökas på grund av

databristen.

Subventionernas fördelning

Nettosubventionerna har beräknats som

konsumtion multiplicerat med

genomsnittskostnaden för respektive omsorg i

48 lokala arbetsmarknadsregioner minus faktiskt

betald avgift. Subventionerna är betydligt högre

för äldre med låg ekonomisk standard är för dem

med högre standard efter man tagit hänsyn till

ålders- och könsskillnader (diagram 4.15). Den

femtedel med lägst inkomster beräknas få i

genomsnitt 33 100 kronor per år mot 19 700

kronor för den femtedel med högst inkomster.

Subventionerna motsvarar 44 procent av

disponibel inkomst för de äldre med lägre

standard mot 8 procent för dem med högst

standard.

Diagram 4.15 Subventioner för äldreomsorg i

inkomstgrupper. Standardvägt efter ålder och kön

Användaravgifternas fördelningseffekter

Avgifterna för äldreomsorg är i regel

inkomstrelaterade. Den genomsnittliga nivån

och utformningen varierar kraftigt mellan olika

kommuner. Skillnaderna i avgift mellan olika

äldreom-sorgstagare ökar eftersom allt fler

kommuner går över till taxor som tar hänsyn till

både inkomst och omfattningen av insatserna.

Skillnaderna i avgift mellan kommunerna är

störst för dem som har höga inkomster.

Inkomstnivån är betydligt lägre bland

äldreomsorgstagarna än bland övriga

ålderspensionärer, eftersom de i regel är äldre.

Fördelningseffekterna av avgifterna kan

belysas från olika perspektiv. En beräkning för

hela befolkningen visar att huvuddelen av

avgifterna 1997 betalas av personer som har lägre

ekonomisk standard än genomsnittet (tabell 4.2).

Detta mönster gäller även bland

ålderspensionärerna. Bland de som utnyttjar

äldreomsorgen är avgiftsuttaget relativt jämt

fördelat över olika inkomstgrupper.

Tabell 4.2 Avgifter för äldreomsorg fördelade på

befolkningen, samtliga ålderspensionärer samt avgiften

som andel av disponibel inkomst för personer som utnyttjar

äldreomsorg. Ålderspensionärer med äldreomsorg. Procent

Kvintil

Hela

befolkninge

n

Ålders-

pensionärer

Ålders-

pensionärer

med

äldreomsorg

Avgiftsför-

delning

Avgift i

procent av

disponibel

inkomst

1

66

42

21

20

2

16

29

20

16

3

8

13

21

15

4

7

9

17

9

5

3

7

21

7

Totalt

100

100

100

11

Bland de äldre som använder tjänsterna är

avgifterna således omfördelande. Avgiftsnivån

och inkomstprövningen kan påverka efterfrågan

på äldreomsorg och insatsernas omfattning, dvs.

hur stora hjälp- eller stödresurser som den äldre

får. Fördelningen av insatser och avgifter på

individuell nivå över tiden efter pensionsåldern,

bestämmer om äldreomsorgen verkar

omfördelade mellan individer och hushåll med

olika ekonomisk standard till skillnad mot den

omfördelning som sker över livscykeln på

individnivå. Det finns för närvarande inga

underlag som medger en utvärdering av

avgifternas roll och påverkan av omfördelningen.

5 Befolkningsförändringar och

framtida offentliga utgifter

I Sverige, liksom övriga Europa, ökar andelen

äldre i befolkningen till följd av längre livslängd

och lägre födelsetal (diagram 5.1). Lägre

födelsetal kommer att relativt sett minska

efterfrågan på barnomsorg och utbildning.

Längre livslängd kommer i gengäld att öka

utgifterna för hälso- och sjukvård och

äldreomsorg. En viktig fråga är om minskningar

och ökningar i efterfrågan inträffar samtidigt i

tiden eller inte.

Diagram 5.1 De äldre som andel av förvärvsaktiva (65 år

och äldre i procent av 20-64 år)

SCB:s nya databas ger nya detaljerade uppgifter

om konsumtionsnivå och nettosubventioner för

1997. I detta avsnitt beskrivs vilka effekter

förändringen i befolkningen kan få på utgifterna

för offentliga subventioner. Kalkylen omfattar

hälso- och sjukvård, läkemedel, utbildning,

äldreomsorg och barnomsorg, vilka utgör ca 57

procent av utgifterna för den offentliga konsum-

tionen. För att illustrera effekten beräknas det

scenario som skulle uppstå om dagens

konsumtionsmönster skulle gälla i en framtida

befolkningsstruktur. Den framtida

befolkningsstrukturen och i än högre grad det

framtida kon-sumtionsmönstret är mycket svåra

att förutse. Beräkningarna skall således inte

betraktas som en prognos utan visar endast den

renodlade effekten av

befolkningsförändringarna.

Vid beräkningen används en långsiktig

dynamisk mikrosimuleringsmodell (SESIM).

Befolkningsframskrivningen baseras på SCB:s

senaste prognos. Offentlig konsumtion och

nettoutgift tilldelas varje individ i SESIM efter

ålder och kön. För varje framtida år kan sedan

utgifterna för olika verksamheter summeras.

5.1 Utgiftsutvecklingen till 2040

Baby-boomen som inträffade ungefär 1989-1993

medför ökade utgifter för utbildning de

närmaste åren, samtidigt som kostnaden för

barnomsorg minskar (diagram 5.2). De ökande

utgifterna för sjukvården omkring år 2010, och

för äldreomsorgen tio år senare, är effekter av att

de stora 1940-talskullarna börjar bli gamla. Vid

redovisningen sammanläggs utgifter för öppen

och sluten sjukvård samt

läkemedelssubventioner. I Utbildning ingår

grundskola, gymnasieskola, högskola m.m.

Diagram 5.2 Offentliga utgifter för barnomsorg, utbildning,

hälso- och sjukvård samt äldreomsorg framskrivna med

befolkningens förändringar. Miljarder kronor

Resultaten överensstämmer ganska väl med

tidigare kalkyler för sjukvård och äldreomsorg.

I dessa beräknades utgifterna att öka med 5,6

procent respektive 19,4 procent mellan åren 1994

och 2010. Dessa nya kalkyler ger något lägre

utgiftsökningar för motsvarande period (4,3

procent respektive 17,6 procent).

Fram till år 2010 ökar inte de totala utgifterna

för offentliga tjänster som följd av befolkningens

förändring (diagram 5.3). Något ökade utgifter

för hälso- och sjukvård och äldreomsorg

kompenseras delvis av minskade utgifter för

barnomsorg och utbildning. Därefter ökar de

totala utgifterna successivt med nära 40 miljarder

kronor de kommande 30 åren. Utgifterna för

barnomsorg och utbildning är oförändrade eller

ökar något då barnen till de stora kullar som

föddes runt 1990 själva skall få utbildning.

Samtidigt ökar utgifterna för hälso- och sjukvård

och äldreomsorg kraftigt

Diagram 5.3 Totala offentliga utgifter framskrivna med

befolkningens förändringar. Miljarder kronor

Denna kalkyl begränsar sig till utgiftssidan.

Samtidigt kommer andelen av befolkningen som

är i förvärvsaktiv ålder att minska framöver och

antagligen även förvärvsaktiviteten. Det kommer

således att krävas en hög tillväxt och/eller ökade

skatteuttag för att behålla nuvarande nivå på den

offentliga konsumtionen. Efterfrågan på

utbildning, vård och omsorg kan dessutom

väntas öka även av andra skäl än

befolkningsförändringar.

Analyser för Danmark, som har en liknande

befolkningsutveckling och offentliga utgifter,

pekar på att utvecklingen framöver kommer att

medföra ett negativt offentlig sparande på fem

procent, trots ett antagande om en årlig tillväxt

på två procent. I kalkylen har man fördelat både

utgifterna för den offentliga konsumtionen och

intäkterna av skatter och avgifter på individnivå.

6 Avslutande kommentarer

En allsidig bedömning av den offentliga

konsumtionens fördelningseffekter bör omfatta

utjämningseffekter, konsumtion efter behov,

omfördelningen över livet, effekter på

fördelningen av livsvillkor m.fl. frågor. Trots de

höga fördelningspolitiska ambitionerna och de

mycket stora resurser som används för de

offentliga tjänsterna finns det anmärkningsvärt få

undersökningar av fördelningseffekter.

En förklaring kan vara fokuseringen på

fördelningen av inkomster. Statistik, forskning

och den allmänna debatten handlar sedan länge

huvudsakligen om inkomstklyftor. Frågor om

grundläggande egenskaper som livslängd,

kunskaper, hälsa, etc. har blivit jämnare fördelade

över tiden, om de är jämnare i Sverige än i andra

länder osv. tilldrar sig måttligt intresse. Många

utgår från att eftersom offentliga tjänster skall

fördelas lika efter behov eller förutsättningar så

sker en betydande utjämning.

Det måttliga intresset kan förklara bristen på

statistiskt dataunderlag. Varken de som

tillhandahåller offentliga tjänster,

tillsynsmyndigheter eller ansvariga

statistikmyndigheter samlar in användbara

uppgifter på individnivå som samtidigt belyser

efterfrågan på tjänsterna, den faktiska

individuella konsumtionen, kostnaden för

konsumtionen, det långsiktiga eller upplevda

värdet av den eller vilka avgifter man betalar.

Analyser försvåras också av att de dynamiska

effekter som uppkommer över tiden är mycket

svåra att undersöka och därför är de i de flesta

fall fortfarande helt eller delvis okända. För att

kunna bedöma fördelningseffekterna exempelvis

av våra subventioner till utbildningen borde man

egentligen kunna bedöma hur fördelningen av

kunskaper och inkomster i Sverige skulle ha sett

ut idag om man för länge sedan valt mindre eller

andra former av subventioner, allt annat lika.

Man kan anta att omfördelningen genom

offentliga tjänster tränger undan annan

omfördelning, exempelvis inom familjen. Utan

stora subventioner till utbildning skulle de flesta

föräldrar spara till barnens skolgång. Med mindre

subventioner skulle andra lösningar ha

utvecklats. Men ingen kan med rimlig säkerhet

bestämma hur alternativen skulle ha sett ut, än

mindre avgöra fördelningseffekterna.

Det finns således för närvarande inga

förutsättningar att göra en allsidig bedömning.

Man får begränsa sig till vissa frågor, partiella

analyser och resonemangsbaserade bedömningar.

De nu genomförda analyserna ger emellertid ett

avsevärt förbättrat underlag. SCB:s databas

innehåller faktisk konsumtion och

kostnadsskillnader i högre grad än tidigare

studier. Fortfarande finns dock en betydande

osäkerhet om fördelningen av den öppna hälso-

och sjukvården och läkemedlen. Dessutom

saknas i stor utsträckning uppgifter om

medborgarnas behov, exempelvis av vård.

En första slutsats är att de offentliga

subventionerna gynnar resurssvaga personer.

Det gäller barnomsorg, utbildning, hälso- och

sjukvård och äldreomsorg. Det gäller även

flertalet enskilda tjänster inom den offentliga

servicen. Det innebär att de ekonomiska

resurserna ett visst år är något jämnare fördelade

om man tar hänsyn till subventionerna.

En andra slutsats är att mycket tyder på att

grundläggande värden som livslängd, utbildning,

hälsa m.m. har blivit mycket jämnare fördelade

över tiden. Det finns också indikationer på att de

kan vara jämnare fördelade i Sverige än i många

andra länder. I vilken utsträckning dessa positiva

förändringar direkt kan kopplas till de offentliga

subventionerna är en öppen fråga.

En tredje slutsats är att åtskilliga resultat pekar

på att tjänsterna fördelas rimligt efter behov och

förutsättningar. De flesta subventioner för

barnomsorg och utbildning är ungefär lika stora

för olika grupper, eller större för personer med

svagare ekonomi eller lägre utbildning, även om

man tar hänsyn till åldersskillnader. För

öppenvård och läkemedel kan dock lika stora

subventioner till alla grupper tyda på en

snedfördelning eftersom ohälsa är vanligare

bland arbetare och låginkomsttagare, även efter

att man beaktat åldersskillnader.

Den fjärde slutsatsen är att huvuddelen av de

offentliga subventionerna utgör en omfördelning

över livet. Man betalar skatt under vissa år men

utnyttjar tjänster andra år. Frågan hur stor del av

subventionerna som är omfördelning över livet

respektive omfördelning mellan inkomstgrupper

kan inte besvaras eftersom det saknas uppgifter

om konsumtion, inkomster m.m. för

medborgarna över tiden.

Det finns dock åtskilligt som tyder på en

omfattande omfördelning mellan

inkomstgrupper också över livet. Under ett visst

år medför offentliga tjänster som finansieras med

progressiva skatter en omfördelning mellan

välbeställda och ekonomiskt svaga.

Subventionerna i förhållande till de disponibla

inkomsterna är mycket högre bland personer

med en svag ekonomi än bland välbeställda.

Samtidigt finns det starka samband mellan

årsinkomster och livsinkomster. Dessutom

finns åtskillig forskning som visar exempelvis

starka samband mellan ohälsa ett visst år och

under en längre period. Det talar för att

omfördelningen mellan grupper över livscykeln

genom subventioner finansierade av progressiva

skatter inte är påtagligt mindre än vad som visas

för ett enstaka år.

Underbilaga1: Tabeller

Bilagetabell 3.1 Disponibel inkomst justerad för försörjningsbörda samt

subvention per capita

Kronor per år

Disp ink/ke

Subvention

per capita

Äldreomsorg

Hälso- o

sjukvård

Utbildning

Barnomsorg

Totalt

151 200

28 100

4 200

9 000

10 800

4 000

Inkomstgrupp1

Kvintil 1

79 500

41 800

12 800

11 500

13 200

4 300

Kvintil 2

112 200

30 600

4 000

9 300

12 400

5 000

Kvintil 3

136 400

26 900

1 900

8 200

11 400

5 400

Kvintil 4

165 900

22 700

1 300

8 100

9 900

3 400

Kvintil 5

262 200

18 500

1 200

8 000

7 100

2 100

Utbildningsnivå

Högst grundskola

146 300

22 900

1 300

10 800

9 300

1 600

Gymnasieutbildning

174 400

20 100

500

7 300

9 300

3 100

Högskola 

164 500

24 500

300

6 400

14 800

3 000

Högskola >= 3 år

215 000

20 900

500

6 800

10 200

3 400

Socioekonomisk grupp

Arbetare

150 500

18 300

100

6 700

8 100

3 300

Tjm låg/mellan

185 500

19 200

100

6 600

9 000

3 400

Högre tjänsteman

228 500

19 900

100

6 300

10 000

3 600

Företagare/ lantbrukare

139 900

20 100

1 400

8 600

7 800

2 400

Kön

Kvinna

147 400

30 300

5 900

9 700

10 700

4 000

Man

155 300

25 800

2 500

8 300

10 900

4 100

Region

Storstad

165 300

26 900

3 800

8 800

10 400

3 900

Större städer

151 000

28 000

4 100

8 900

11 000

4 000

Södra mellanbygden

139 500

28 800

5 000

9 500

10 400

4 000

Norra tätbygden

140 300

30 500

4 200

8 700

12 200

5 300

Norra glesbygden

133 200

29 800

4 800

9 400

11 800

3 800

Familjetyp

Ensam utan barn

125 000

15 700

0

6 600

9 100

0

Ensam 1 barn

111 100

33 000

0

5 800

18 900

8 300

Ensam 2+ barn

103 700

46 300

0

5 100

27 300

13 800

Gift/ sambo utan barn

197 400

12 000

0

8 300

3 700

0

Gift/ sambo 1 barn

175 600

20 500

0

6 300

10 600

3 600

Gift/ sambo 2 barn

154 500

30 400

0

5 300

16 100

9 000

Gift/ sambo 3+ barn

136 200

34 900

0

5 000

22 300

7 600

Ensam pensionär

108 700

59 900

36 800

22 900

100

0

Gift/ sambo pensionär

156 400

32 000

11 900

19 700

400

0

1 Indelning efter disponibel inkomst justerad för försörjningsbörda

 Bilagetabell 4.1 Subventioner till barnomsorg

Alla hushåll med barn mellan 2-6 år

Endast hushåll där föräldrarna arbetar heltid

Andel

utnyttj.

Kronor

per barn

Kronor per

capita

Kronor per

cap. / disp ink

per ke

n

Andel

utnyttj.

Kronor

per barn

Kronor per

capita

Kronor per

cap. / disp ink

per ke

n

Totalt

84%

49000

16000

12%

1560

93%

56000

19000

12%

403

Inkomstgrupp

Kvintil 1

77%

49000

18000

22%

264

95%

64000

27000

32%

26

Kvintil 2

75%

43000

14000

13%

295

97%

70000

25000

23%

26

Kvintil 3

87%

54000

17000

13%

315

91%

61000

18000

14%

69

Kvintil 4

89%

51000

17000

11%

339

91%

52000

17000

11%

130

Kvintil 5

91%

48000

16000

7%

347

95%

52000

17000

9%

152

Utbildningsnivå*

Högst grundskola

81%

48000

16000

14%

277

87%

52000

17000

11%

55

Gymnasieutbildning

82%

48000

16000

12%

821

92%

57000

20000

14%

191

Högskola 

87%

50000

16000

11%

232

95%

56000

18000

12%

72

Högskola >=3 år

90%

50000

16000

10%

230

98%

57000

18000

10%

85

Socioekonomisk

grupp*

Arbetare

81%

46000

15000

12%

581

91%

56000

20000

15%

141

Tjm låg/mellan

88%

50000

16000

11%

426

96%

56000

19000

12%

152

Högre tjänstemän

88%

50000

16000

9%

255

97%

60000

19000

10%

87

Företagare

71%

44000

13000

11%

89

79%

55000

17000

12%

12

Övriga

85%

53000

19000

19%

209

71%

23000

8000

7%

11

Region

Storstad

83%

45000

15000

10%

528

94%

49000

17000

10%

172

Större städer

86%

51000

17000

12%

564

94%

59000

18000

12%

129

Södra mellanbygden

78%

47000

16000

13%

279

89%

62000

22000

16%

53

Norra tätbygden

90%

62000

20000

16%

103

94%

68000

22000

16%

31

Norra glesbygden

81%

48000

15000

12%

86

87%

48000

17000

11%

18

* Avser hushållsföreståndaren.

Bilagetabell 4.2 Subventioner till grundskola och gymnasieskola

Grundskola (Hemmaboende barn 7-16 år)

Gymnasieskola (Hemmaboende barn 16-19 år)

Andel

utnyttj.

Kronor

per barn

Kronor

per capita

Kronor per cap/

disp ink per ke

Andel

utnyttj.

Kronor

per barn

Kronor

per capita

Kronor per cap/

 disp ink per ke

Totalt

100%

 48 200

19 100

16%

97%

46 600

13 300

10%

Inkomstgrupp

Kvintil 1

100%

47 800

20 400

 26%

96%

47 200

13 700

16%

Kvintil 2

100%

48 800

20 800

 19%

99%

48 100

13 500

11%

Kvintil 3

100%

48 600

19 500

15%

 98%

47 700

12 900

9%

Kvintil 4

100%

48 500

18 300

12%

 98%

46 300

13 500

8%

Kvintil 5

100%

47 300

16 700

8%

97%

43 500

12 800

5%

Utbildningsnivå

Högst grundskola

100%

48 000

19 000

17%

95%

48 100

13 300

11%

Gymnasieutbildning

100%

48 300

18 900

16%

98%

48 300

13 800

 10%

Högskola

100%

48 300

19 200

15%

100%

44 200

13 300

 9%

Högskola>=3 år

100%

48 600

19 400

13%

98%

41 000

11 900

7%

Socioekonomisk grupp

Arbetare

100%

48 100

18 800

15%

96%

50 800

14 100

11%

Tjm låg/mellan

100%

48 600

19 000

14%

99%

45 100

13 000

 8%

Högre tjänsteman

100%

48 400

18 700

11%

99%

43 300

12 500

7%

Företagare

100%

46 865

18 600

23%

97%

42 400

12 100

14%

Lantbrukare

100%

46 000

17 600

20%

 92%

41 700

12 200

10%

Region

Storstad

100%

49 400

19 400

15%

 98%

44 600

12 900

 9%

Större städer

100%

46 100

18 100

15%

97%

44 500

12 800

10%

Södra mellanbygden

100%

47 700

18 900

16%

97%

49 000

13 000

 9%

Norra tätbygden

100%

51 600

21 000

18%

97%

49 700

15 200

11%

Norra glesbygden

100%

53 500

21 100

18%

 99%

 57 000

16 600

13%

Bilagetabell 4.3 Subventioner till högskola, Komvux och arbetsmarknadsutbildning

 i åldern 19- 29 år

Högskola

Komvux

Arbetsmarknadsutbildning

Totalt

Andel

utnyttj.

Kronor per

studerande

Andel

utnyttj.

Kronor per

studerande

Andel

utnyttj.

Kronor per

studerande

Andel

utnyttj.

Kronor per

studerande

Totalt

20%

8 400

12%

1 600

3%

900

32%

10 900

Inkomstgrupp1

Kvintil 1

13%

6 600

13%

1 700

3%

1 100

27%

9 500

Kvintil 2

15%

5 700

10%

1 300

4%

900

27%

7 900

Kvintil 3

17%

7 800

11%

1 600

4%

1 000

30%

10 500

Kvintil 4

23%

9 400

11%

1 500

3%

600

35%

11 400

Kvintil 5

35%

14 300

12%

1 500

1%

400

45%

16 200

Utbildningsnivå2

Högst grundskola

 7%

2 900

10%

1 500

43%

1 200

19%

5 600

Gymnasieutbildning

16%

6 500

12%

1 600

3%

1 000

28%

 9 000

Högskola

24%

10 800

16%

2 100

2%

400

38%

13 300

Högskola>=3år

43%

18 200

10%

1 100

2%

300

52%

19 600

Kön

Kvinna

21%

8 000

15%

1 900

3%

800

36%

10 800

Man

19%

8 900

9%

1 200

3%

900

28%

11 000

Region

Storstad

23%

10 000

12%

1 700

2%

400

35%

12 100

Större städer

23%

9 700

11%

1 400

3%

1 000

35%

12 100

Södra mellanbygden

10%

3 800

12%

1 800

3%

600

23%

6 200

Norra tätbygden

15%

7 200

13%

1 600

4%

1 100

29%

10 000

Norra glesbygden

9%

3 500

9%

1 300

10%

3 600

24%

8 400

1 Avser föräldern med högst sammanräknad förvärvsinkomst

2 Avser föräldern med högst utbildningsnivå

Bilagetabell 4.4 Subventioner till sjukvård mm

Kronor per capita

Läkemedel

Öppenvård

Tandvård

Slutenvård

Totalt

1 100

3 200

210

3 200

Inkomstgrupp

Kvintil 1

1 300

3 700

180

5 900

Kvintil 2

1 100

3 400

210

3 700

Kvintil 3

1 000

3 000

210

2 600

Kvintil 4

1 000

3 100

230

2 000

Kvintil 5

1 100

2 800

240

1 900

Utbildningsnivå

Högst grundskola

1 300

3 500

210

4 400

Gymnasieutbildning

1 000

2 900

210

2 100

Högskola 

800

2 800

200

1 900

Högskola ³ 3 år

1 000

2 900

230

2 000

Socioekonomisk grupp

Arbetare

800

2 700

210

1 400

Tjm låg/mellan

800

2 600

230

1 400

Högre tjänstemän

800

2 600

210

1 400

Företagare / lantbrukare

900

2 800

220

1 600

Förtidspensionär

1 400

3 300

260

6 300

Ålderspensionär

2 700

5 800

230

10 200

Övriga

600

2 500

190

1 500

Kön

Kvinna

1 200

3 300

210

3 600

Man

1 000

3 000

220

2 800

Region

Storstad

1 100

3 200

220

2 800

Större städer

1 100

3 100

210

3 100

Södra mellanbygden

1 100

3 300

210

3 800

Norra tätbygden

1 000

3 100

190

3 400

Norra glesbygden

1 100

3 100

200

4 100

Ålder

0-9

500

2 600

180

1 300

10-19

600

2 200

210

1 100

20-29

500

2 600

150

1 400

30-39

600

2 600

190

1 600

40-49

700

2 400

220

2 100

50-59

1 300

3 000

270

2 300

60-69

2 000

4 700

290

6 300

70-79

2 700

5 900

240

9 200

80-89

3 200

6 100

160

14 200

Bilagetabell 4.5 Hälsa i inkomstgrupper 1997 för personer 16-74 år. Standardvägt

 efter ålder och kön

Kvintil

Hälsoindex

1

2

3

4

5

Svår ohälsa

4

8

7

7

3

Måttligt svår ohälsa

9

11

13

9

7

Lätt ohälsa

28

31

29

30

33

Full hälsa

59

51

51

54

57

Totalt

100

100

100

100

100

Källa: Undersökningen av levnadsförhållanden. SCB

Hälsoindex bildas med ledning av de tre variablerna, allmänt hälsotillstånd ,

 örelseförmåga och långvarig sjukdom . Se vidare metodrapport Hälsoindex

1992.

Bilagetabell 4.6 Subventioner till äldreomsorg 65 år och äldre

Hemhjälp och/ eller särskilt boende

Hemhjälp

Särskilt boende

Andel

utnyttj.

Nettosub

/ cap

Kronor per

cap / disp

ink per ke

Andel

utnyttj.

Nettosub/

cap

Kronor per

cap / disp

ink per ke

Andel

utnyttj.

Nettosub/

cap

Kronor per

cap / disp

ink per ke

Totalt

12%

24 100

28%

10%

7 200

8%

2%

16 900

20%

Inkomstgrupp

Kvintil 1

24%

56 300

79%

20%

15 100

20%

5%

41 100

59%

Kvintil 2

17%

32 500

34%

14%

10 100

11%

3%

22 400

24%

Kvintil 3

10%

15 800

14%

8%

5 200

5%

2%

10 600

9%

Kvintil 4

6%

10 200

7%

4%

2 700

2%

1%

7 500

5%

Kvintil 5

4%

5 700

3%

4%

2 700

1%

0%

3 000

1%

Kön

Kvinna

14%

28 200

32%

12%

8 700

10%

2%

19 400

22%

Man

9%

18 500

21%

7%

5 000

5%

2%

13 500

16%

Ålder

65-69

2%

4 100

4%

2%

1 300

1%

1%

2 900

3%

70-74

4%

3 700

3%

4%

2 300

2%

0%

1 300

1%

75-79

10%

11 600

11%

9%

5 700

6%

1%

6 000

5%

80-84

22%

46 100

55%

18%

12 400

13%

5%

33 700

41%

85-89

42%

99 400

118%

36%

27 600

31%

8%

71 800

88%

90-

51%

161 700

188%

37%

31 500

38%

14%

130 200

150%

Underbilaga 2: Referenser

Atkinson, A.B., Smeeding, T., Rainwater,L.

(1995): Income Distribution in OECD

Countries. Social Policy Studies No. 18. Paris

1995.

Behov och resurser i vården - en analys, SOU

1996:163
[REDACTED_EFTERNAMN], A. (1992): Inkomstfördelningens

utveckling. LU-bilaga 8

Blomquist, S., Christiansen V. (1995): Public

provision of private goods as a redistributive

device in an optimun income tax model.

Scandinavian Journal of Economics, no. 97
[REDACTED_EFTERNAMN], A. (1756): Presidietal: Om farsoter som

mäst härja bland rikets allmoge. Stockholm.

Kungl. vetenskapsakademien

Daatland, S.O. (1997): De siste årene,

Eldreomsorgen i Skandinavia 1960-95
[REDACTED_EFTERNAMN], PA., Holmlund, B. (1995): The Swedish

Wage Structure: The Rise and Fall of Solidarity

Wage Policy? Freeman, RB., Katz, LF., eds.

Differences and changes in wage structures.

National Bureau of Economic Research

Comparative Labor Markets Series. Chicago

and London: University of Chicago Press,

1995, pages 307-43. Working Paper

7141.NBER.

Edström-Fors, E.,[REDACTED_EFTERNAMN], V. (1994):

Skolans kostnader, effektivitet och resultat - en

branschstudie, ESO-rapport Ds 1994:56.

Deaton, A. (1999): Inequalities in income and

inequalities in health. Working Paper 7141.

NBER

Ekonomiministeriet (1998): Fordelningen

mellen generationer. Kap. 4. Ökonomisk

Oversigt 1998
[REDACTED_EFTERNAMN], R.,[REDACTED_EFTERNAMN], J. (1993): Ursprung och

utbildning. SOU 1993:85

ESO (1994): Den offentliga sektorns

produktivitetsutveckling 1980-1992, DS

1994:24

Finansministeriet (1996):

Fordelningsvirkningen af offentlige

serviceydelser. Kap. 6.2. Finansredogörelse

1996

Folkhälsorapport 1997. Socialstyrelsen

Fritzell, J. (1994): Fördelningseffekter av

offentliga tjänster ESO, Ds 1994:86

Fritzell, J. och[REDACTED_EFTERNAMN], O.,(1995): Income

Distribution, Income Change and Health: On

the Importance of Absolute and Relative

Income for Health Status in Sweden, ur

Economic Change, Social Welfare and Health

in Europe, edited by L.S.[REDACTED_EFTERNAMN], L. McMahon

och E. Ziglio, WHO Regional Publications

European Series, No 54.

Fritzell, J. (1998): Subventioner av offentliga

tjänster - en fördelningsanalys av

könsskillnader. SOU 1998:3
[REDACTED_EFTERNAMN], S. (1998): Inkomstfördelning i

välfärdsstaten. Ekonomisk Debatt 4, 1998

Gerdtham, U-G.,[REDACTED_EFTERNAMN], G. (1997):

Sjukvårdens rättvisa fördelning. Ekonomisk

Debatt, årg 25, nr. 7, 1997

Gerdtham, U-G.,Johannesson, M., (1997):

New estimates of the demand for health:

results based on a categorical health measure

and Swedish micro data. Stockholm School of

Economics. No. 205
[REDACTED_EFTERNAMN], A., Vågerö, D. (1996): Yrke och

dödlighet under 1980-talet. EpC rapport

1996:3. Socialstyrelsen
[REDACTED_EFTERNAMN], A., Edholm M. (1998): Förändringar

av kvalitet och produktivitet i barnomsorg,

skola och äldreomsorg - 90 studier om 90-talet,

Kommunförbundet.
[REDACTED_EFTERNAMN], B.,[REDACTED_EFTERNAMN], M. (1996): Sprickor i

välfärdsmuren. Läkartidningen, vol 93. 1996
[REDACTED_EFTERNAMN], A. (1995): The impact of health,

education and housing outlays in income

distribution in Australia in the 1990s,

NATSEM, discussion paper no. 7

Hussenius, J., Selén, J. (1994): Skatter och

socialförsäkringar över livscykeln - en

simuleringsmodell, ESO-rapport Ds 1994:135
[REDACTED_EFTERNAMN], S-E., Qvist, J. (1997): Dödligheten i

olika socio-ekonomiska grupper 1973-93. I

 Välfärd och ojämlikhet i 20-årsperspektiv .

SCB rapport 91
[REDACTED_EFTERNAMN], Å, Heggemann H,SCB 1999

Offentlig konsumtion.

Landt, J. m.fl. (1995): Income inequality in

Australia: The impact of non-cash subsidies

for health and housing, NATSEM, discussion

paper no. 5

Layard, R., Nickell, S. (1997): Labour Market

Institutions and Economic Performance,

Discussion Paper No. 23, Leverhulme

Programme, Institute of Economics and

Statistics, Oxford University.

Le Grand, J. (1982): The Strategy of Equality

Le Grand, J. (1987): Inequalities in health:

some international comparisons. European

Economic Review, 31

Le Grand, J. (1991): Equity and choice
[REDACTED_EFTERNAMN], B., Prütz, C. (1996): Nya

förutsättningar, bättre incitament - högre

effektivitet efter Ädel?, rapport från

Socialstyrelsen 1996:5

LO (1996): Barnomsorg, förvärvsarbete och

jämställdhet

Mackenbach, J. m.fl. (1997): Socioeconomic

inequalities in morbidity and mortality in

Western Europe. Lancet 349, 1997

Mossler, K. (1996): Äldreomsorgens avgifter,

rapport från Socialstyrelsen 1996:6

Murray, R. (1994): Den offentliga sektorns

produktivitet, ESO-rapport Ds 1994:24

Nickell, S., Bell, B. (1996): Changes in the

Distribution of Wages and Unemployment

Nordenstam, U., Loogna, B., Mossler, K. m.fl.

(1998): Produktivitet och kvalitet i

barnomsorgen 1991-1996, Socialstyrelsen

OECD Countries. AEA Papers and

Proceedings, Vol 86, NO. 2

OECD (1995): Literacy, Economy and

Society. Paris

OECD (1998) Education at a Glance. OECD

Education Indicators 1998

OECD (1998): Income Distribution and

Poverty in Selected OECD Countries. (se

även bilaga 5, prop. 1997/98:150)
[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. (1986): Offentliga tjänster -

sökarljus mot produktivitet och användare

Sen, A. (1973): On economic inequality.

Expanded edition. Clarendon Press Oxford

1997

SCB (1985): Ohälsa och sjukvård. SCB

rapport 42

SCB (1998): Social bakgrund bland

högskolenybörjare 1996/97, U 20 SM 9802

Schofield, D. (1998): Re-examining the

distribution of health benefits in Australia.

Discussion paper no. 36. NATSEM

Schofield, D. (1998): Public expenditure on

hospitals: Measuring the distributional impact.

Discussion paper no. 38. NATSEM

Sjöberg, I. (1997): Hälsa och sjukvård. I

 Välfärd och ojämlikhet i 20-årsperspektiv .

SCB rapport 91

Skolverket (1996): Grunden för fortsatt

lärande. Rapport nr 115. Stockholm. Liber.

Stockholm

Smeeding, T., Rainwater, L. (1995): Doing

Poorly: The Real Income of American

Children in a Comparative Perspective. LIS

Working Paper No. 127. Augusti 1995.

Smeeding, T. m.fl. (1993): Poverty, Inequality,

and family living standards impacts across

seven nations: The effect of noncash subsidies

for health, education and housing . The review

of income and wealth, 39:3

Socialstyrelsen (1996): Äldreomsorgens

avgifter 1996:6

Socialstyrelsen (1997): Med eller utan

barnomsorg

Socialstyrelsen (1997): Produktivitet och

kvalitet inom barnomsorgen 1991 - 1996

Sohlman, Å. (1996): Framtidens utbildning.

Sverige i internationell konkurrens. SNS

Förlag, Stockholm
[REDACTED_EFTERNAMN] A., Stahl P-A. (1996): Framgång och

misslyckanden i gymnasieskolan. Rapport nr

1996:17. Institutionen för pedagogik

Göteborgs universitet

Statskontoret (1998): Produktivitetsutveckling

i statsförvaltningen, 1998:23

Vågerö, D. (1991): Klass och dödlighet. I

 Klass och ohälsa . Tiden 1991

Vågerö, D.,[REDACTED_EFTERNAMN], R. (1997):

Socioeconomic inequalities in morbidity and

mortality in Western Europe. Lancet 350, 1997

Vård på lika villkor. EpC rapport 1994:3.

Socialstyrelsen

Whitehead, M., Evandreou, M.,[REDACTED_EFTERNAMN], B.,

Diderichsen, F. (1997): As the health divide in

Sweden and Britain, whats happening to access

to care. British Medical Journal, Vol. 315. 1997

Wilkinson, R.G.. (1992): Income distribution

and life expectancy. British Medical Journal,

Vol. 304. 1992

Wilkinson, R.G. (1996): Unhealthy societies:

the afflictions of inequality. Routledge 1996
[REDACTED_EFTERNAMN], V. (1992): Social class differences in

child mortality, Sweden 1981-1986. Journal of

Epidemiology & Community Health Vol 46,

No. 5, 1992

Underbilaga 3: Dataunderlag och metoder

I denna underbilaga ges en teknisk beskrivning

av hur analyserna genomförts. En utförlig

dokumentation av den nya databasen över

offentlig konsumtion har utarbetats av SCB.

SCB-databasen har i dessa analyser modifierats

på åtskilliga punkter för att bevara den

fördelningsprofil som finns i mikrodata.

Utnyttjandet av offentlig konsumtion bygger

ibland på exakta uppgifter om användningen

och ibland på schabloniserade metoder.

Kostnadsuppgifter bygger på kända externa

kostnader, där variation beroende på

aktivitetstyp och region beaktats i så stor

utsträckning som det varit praktiskt möjligt .

Databas: Databasen bygger på SCB:s

undersökning av hushållens inkomster

1997(HINK) som kompletteras genom att

varje person tilldelas ett belopp i kronor för

offentliga tjänster han eller hon har utnyttjat

under året. För utbildning och sjukhusvård

används registeruppgifter om faktiskt

utnyttjande. Ingen uppgift om eventuella

högskole/universitetsstudier finns för

hemmavarande barn över 17 år, där någon

förälder är den primärt utvalde i

undersökningen. Om dessa har studiemedel

har de tilldelats ett genomsnittligt

subventionsvärde för universitetsstuderande.

För barnomsorg, tandvård, äldreomsorg och

öppen vård för personer 65 år och äldre

används enkätuppgifter om konsumtionen på

individnivå. På andra områden har

subventionerna fördelats med statistiska

metoder. I de fall det förekommer avgifter har

dessa dragits från produktionskostnaden.

Databasen är avidentifierad.

Beräkning av subvention: Den individuella

offentliga subventionen har beräknats genom

att konsumtionen har multiplicerats med

kostnaden att producera tjänsten. Exempelvis

har den som haft daghem för ett barn i fem

månader påförts kostnaden för att

tillhandahålla daghemsplatsen dessa månader i

den aktuella kommunen. Den som legat på

sjukhus i sex dagar på kirurgklinik har påförts

den beräknade kostnaden för denna sjukvård

osv. Uppgifterna om produktionskostnaderna

har hämtats från SCB och andra myndigheter.

Där uppgifter finns om kostnadsskillnader

mellan kommuner, vårdkliniker o.dyl. har

dessa använts. I avsnitt 3, som beskriver

inkomstfördelningen och de offentliga

subventionernas effekt på denna, har

sjukvårdskostnader och kostnader för

äldreomsorg utjämnats genom att alla

individer, liksom i tidigare forskning, tilldelas

en subvention oberoende av deras faktiska

utnyttjande. Värdet varierar med ålder, kön

och utbildning (enbart sjukvårdskostnader).

För barnomsorg och äldreomsorg har

bruttokostnaden minskats med den faktiskt

betalda avgiften. För öppen sjukvård och

läkemedel saknas individuella uppgifter om

betalda avgifter varför en beräknad

nettokostnad har påförts.

Barnomsorg: För barnomsorg har SCB-

databasen modifierats. Den offentliga

subventionen har av SCB beräknats utgående

från kommunvis fördelade bruttokostnader för

heltidsplatser (enligt kommunförbundets

statistik). Bruttokostnaden har tilldelats barn

enligt enkätuppgifter om antal månader med

omsorg. I denna undersökning varierar brutto-

kostnaden även med närvarotiden per vecka

understiger heltid har det antagits att

produktionskostnaden består av en fast och en

rörlig del. Bruttokostnaden justerad för

närvarotid har slutligen, på hushållsnivå,

minskats med faktiska barnomsorgsutgifter

enligt enkätsvaren i HINK-undersökningen.

Öppen hälso- och sjukvård: De

schabloniserade subventionsbeloppen i SCB-

databasen har ersatts med individuellt

differentierade belopp. För personer 65 år eller

äldre utnyttjas enkätsvaren i HINK-

undersökningen till att uppskatta antal besök

och nettosubvention. För personer under 65 år

har en genomsnittskonsumtion påförts

grundad på konsumtionsmönstren i SCB:s

undersökning av levnadsförhållanden (ULF).

Den beräknas som en genomsnittlig

besöksfrekvens med uppdelning på kön, ålder

och inkomst. För barn upp till 18 år har enbart

ålder och inkomst använts. Ett läkarbesök har

antagits kosta 1 150 kronor. Ett besök hos

sjukgymnast uppskattas enligt uppgifter från

Landstingsförbundet kosta 40 procent av ett

läkarbesök och ett läkarsamtal ca 1/3 av

besökskostnaden. Besök hos distriktssköterska

och kiropraktor har antagits till samma

kostnad som för sjukgymnast. Det finns en

viss underrapportering av besök i

öppenvården, varför en proportionell

uppskrivning med 25 procent genomförts.

Äldreomsorg: Även för äldreomsorg har

SCB-databasen modifierats. För särskilt

boende och hemtjänst har den genomsnittliga

månadskostnaden inom olika lokala

arbetsmarknadsområden (sammanslagna till

48) uppskattats med hjälp av kommunfördelad

bruttokostnadsstatistik och de i HINK-

enkäten be-fintliga uppgifterna om antalet

månader med särskilt boende respektive

hemtjänst. Den offentliga subventionen har

beräknats för varje individ genom att den

kommunala månadskostnaden har

multiplicerats med antalet

utnyttjandemånader, minskat med de avgifter

individen betalt enligt HINK. I vissa

kommuner ingår hyra för särskilt boende i

avgiften och i andra ingår den inte. Denna

olikhet medför att avgiften inte är helt

jämförbar mellan olika kommuner. Denna

brist i data torde dock inte påverka

fördelningsprofilen nämnvärt.

Kontroll av makrovärden:

Nettosubventionerna har för flertalet

verksamheter kunnat beräknas så att

totalvärdet huvudsakligen överensstämmer

med annan ekonomisk statistik från respektive

verksamhetsområde. Totalt har ca 255

miljarder kronor fördelats i subventioner. I

tabell B.3.1 visas hur stora nettosubventioner

som fördelats på individerna jämfört med

makrotal från externa källor, som i huvudsak

baseras på SCB:s dokumentation.

Tabell B.3.1 Uppskattade och verkliga nettokostnader

efter område. Miljoner kronor

Område

Uppskattad kostnad

 Verklig

kostnad .

Grundskola mm

 53 500

53 000

Gymnasieskola

18 400

19 900

Kommunal vuxenutbildning

3 600

4 900

Statens skola för vuxna

60

60

Svenska för invandrare

520

600

Folkbildning och

Folkhögskola

800

1 000

Universitet och Högskola

14 300

13 200

Kvalificerad yrkesutbildning

120

110

Arbetsmarknads-utbildning

3 400

2 800

Forskarutbildning

720

.

Barnomsorg

35 000

35 400

Äldreomsorg och hemtjänst

11 500

10 400

Äldreomsorg och särskilt

boende

32 300

31 300

Tandvård

1 900

2 000

Läkemedel

10 400

10 400

Öppenvård

31 600

37 300

Slutenvård

36 600

50 600

Summa

256 000

273 000

Ca 94 procent av subventionerna har således

inkluderats i denna undersökning. Den största

undertäckningen avser sjukvård, såväl

slutenvård som öppenvård. I HINK-

undersökning-en har en del personer inte

svarat på enkäten, och det är enbart uppgifter

från de svarande som har använts i denna

studie. Äldre ofta långtidssjuka människor är

emellertid underrepresenterade bland de

svarande vilket leder till underskattning för

just sjukvårdskostnader. Dessutom finns

tecken på att den genomsnittliga kostnaden

per dag är underskattad inom slutenvården.

Någon justering av materialet på grund av

dessa orsaker har inte varit möjligt att göra. Av

här redovisade skäl bedöms de äldres

subventioner inom sjukvården vara ännu högre

än vad som redovisas i denna bilaga.

Individernas ekonomiska reurser: I denna

studie följs i likhet med tidigare redogörelser

gängse forskningspraxis, vilket innebär att

fördelningen av ekonomiska resurser beskrivs

för individer. Den justerade disponibla

inkomsten påförs samtliga medlemmar i

hushållet. SCB redovisar fördelningen bland

hushåll, vilket innebär att man ger större vikt

till vad som händer ensamma personer än vad

som händer sammanboende och barn. Det

innebär också att befolkningen vid analysen

delas in i olika grupper efter varje individs

egenskaper. När personerna delas in i grupper

efter ekonomisk standard sker det efter den

justerade disponibla inkomsten per individ.

Indelning i ålder, utbildningsgrupp etc. sker

om inte annat anges efter varje persons

egenskaper. I SCB:s statistik indelas hushållen

efter hushållsföreståndarens, dvs. i regel

mannens, egenskaper.

Hushållsbegrepp: Det internationellt vanliga

hushållsbegreppet har använts, dvs. i hushållet

inräknas alla personer som bor i samma bostad.

I SCB:s redovisningar av inkomstfördelningen

används ett i internationella och

forskningssammanhang ovanligt

hushållsbegrepp där exempelvis alla ungdomar

över 18 år som bor hemma hos sina föräldrar

betraktas som egna hushåll, dvs. de antas inte

dela ekonomin med föräldrarna.

Justering för försörjningsbörda: I denna studie

används den internationellt vanliga s.k.

kvadratrots-skalan för att justera hushållets

inkomster så att man skall kunna jämföra

inkomstnivåer mellan individer som tillhör

hushåll med olika storlek och sammansättning.

Det finns inga invändningsfria metoder för s.k.

ekvivalering och alla länder använder egna

skalor som ibland bygger på skattningar av

faktisk konsumtion, ibland på experters

bedömning av vilka utgifter som olika hushåll

behöver för att nå en skälig

konsumtionsstandard. I SCB:s

inkomststatistik används den

socialbidragsnorm som gällde fram till oktober

1996. Genom att justera med

socialbidragsnormen beaktas en stor del av

nödvändig konsumtion, dock inte

bostadskonsumtionen. I synnerhet

boendekostnader varierar dock med hushållets

storlek och sammansättning. En justering utan

boendekostnader underskattar framförallt

stordriftsfördelar i större hushåll, vilket ger

vilseledande jämförelser mellan olika

familjetyper. I tabell B.3.2 visas för olika

familjetyper de vikter (konsumtions-enheter)

som används av SCB (metod 1). Alla

konsumtionsenhetsvikter har dividerats med

1,16 så att vikten blir 1 för en ensamstående

utan barn. Barnen förutsätts vara 4-10 år.

Denna metod jämförs med de vikter man

erhåller inklusive en schabloniserad

boendekostnad beräknad lågt enligt

trångboddhetsnorm 2 (metod 2) samt med den

nya socialbidragsnormen (metod 3). Dessa

jämförs med kvadratrots-skalan (metod 4).

Nuvarande SCB-norm ger högre vikter till

familjer med flera barn jämfört med en norm

där boendekostnaderna ingår (höga vikter

minskar den ekonomiska standarden jämfört

med andra familjetyper). Den nya

socialbidragsnormen minskar ytterligare

vikterna för barn. Den är komplicerad att

beräkna och oprövad. Kvadratrots-skalan visar

sig överensstämma ganska väl med den nya

normen för socialbidrag inkl.

boendekostnader. Den tar rimlig hänsyn till de

stordriftsfördelar som uppkommer i en större

familj. I internationella studier, bland annat

inom OECD, och i forskning används ofta

rotskalan. Den ligger nära ett genomsnitt för

OECD-länderna och anses rimligt spegla

faktiska skillnader i konsumtion i

utgiftsundersökningar. I avvaktan på att nya

viktskalor utvecklas används därför rotskalan i

denna studie.

Tabell B.3.2 Antal konsumtionsenheter (vikter) enligt

några metoder

Metod

Familjetyp

1

2

3

4

Ensamstående

0 barn

1

1

1

1

1 barn

1,57

1,47

1,48

1,41

2 barn

2,14

1,94

1,89

1,73

Gifta

0 barn

1,66

1,55

1,51

1,41

1 barn

2,22

2,02

1,96

1,73

2 barn

2,79

2,49

2,25

2,00

3 barn

3,36

2,96

2,69

2,24

Metod nr

1= SCB-norm (omräknad)

2= SCB-norm inkl. boendekostnad

3= Ny socialbidragsnorm (inkl. bostad)

4= Kvadratrots-skala

Standardvägning: Ibland kan statistiska resultat

bli missvisande, därför att de undersökta

grupperna har olika sammansättning i något

viktigt avseende. Antag att man finner att

hälsotillståndet är mycket sämre för

lågutbildade än för högutbildade. Under senare

årtionden har emellertid andelen högutbildade

ökat, vilket inte ännu syns i högre åldrar, där

sjukdomar är vanligare. Det kan visa sig att den

observerade hälsoskillnaden i själva verket

beror på en åldersskillnad. Standardvägning är

en metod, som kan eliminera sådana oönskade

effekter. Vid standardvägning delar man in

materialet i åldersklasser, och i varje åldersklass

beräknar man hälsotillståndet för de båda

utbildningsklasserna. Därefter undersöker man

hur hälsotillståndet skulle vara med en

gemensam ålderssammansättning

(standardpopulation).

Man ställer frågan: Hur skulle hälsotillståndet

för de högutbildade vara om de haft samma

ålderssammansättning som de lågutbildade.

Med denna metod får man bort ålderseffekten.

Gini-koefficienten för utbildningsår: Vid denna

beräkning har för varje individ en

utbildninglängd i antal år schablonmässigt

uppskattats från SCBs sk SUN-klassificering.

Dvs. om en individ har grundskola som högsta

utbildning sätts utbildningslängden till 9 år,

om individen har treårigt gymnasium sätts

utbild-ningslängden till 12 år osv. Därefter har

spridnings-måttet Gini beräknats för individer

i åldern 20-64 år.

[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl., 1986

 ESO, 1994

 Socialstyrelsen 1996, 1997

 Statskontoret, 1998

 Se LeGrand 1982, Fritzell, 1998

 Sen, 1973

[REDACTED_EFTERNAMN], Holmlund, 1995

 Wilkinson, 1996

 Blomquist och Christiansen, 1995

 Fritzell, 1994

 Fritzell, 1998

 Smeeding, m.fl., 1993

[REDACTED_EFTERNAMN], 1995, Landt, m.fl., 1995

 Schofield, 1998

 Le Grand, 1982

 Exempelvis D9 är den inkomst som avgränsar de 10 procent med högst

ekonomisk standard.

[REDACTED_EFTERNAMN], 1992

 Hussenius, Selén 1994

 Se Fritzell, 1998

 Socialstyrelsen, 1997

 LO, 1996

 Socialstyrelsen, 1997

 Avser ålder 31/12 undersökningsåret.

 För 1991 finns för närvarande inga uppgifter avseende

 bostadshushåll . För att förbättra jämförbarheten används därför s.k.

HINK-hushåll även för 1997.

 Se bilaga 4 till proposition 1996/97:1

 Se bilaga 5 till proposition 1998/99:1

 OECD, 1998

 Smeeding, Rainwater, 1995

 SCB U 20 SM 9802

[REDACTED_EFTERNAMN], Stahl, 1996

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], 1993

 Snedfördelningen överskattas något genom att det är vanligare bland

arbetare att studera senare i livet.

 I diagrammet redovisas subventionerna uttryckta i kronor per person i

relevant åldersgrupp (fördelade efter förälderns utbildning). Varje stapel

redovisar subventionen för tre olika åldersgrupper.

Grundskolesubventionen är beräknad som genomsnittligt antal kronor

per person i åldern 7-16 år, gymnasiesubventionen för personer i åldern

16-19 år och subventionerna för de övriga utbildningarna för personer i

åldern 19-29 år

 OECD, 1995. International Adult Literacy Study genomfördes som

besöksintervjuer där de intervjuade testades i förmågan att läsa löpande

text, i förmågan att tolka, använda och fylla i dokument samt i förmågan

att göra beräkningar. Uppgifterna varierade från elementära till

komplicerade. Testpoängen har ingen omedelbar tolkning men delades in

i olika nivåer. Till exempel kan läsning av text på nivå 2 sägas motsvara

grundskolans krav på godkänt i läsning, medan att läsa på nivå 4/5

motsvarar att klara av högskoleprovet.

 Skolverket, 1996

 OECD, 1995

 Nickell, Layard 1997

[REDACTED_EFTERNAMN], 1765

 Vågerö 1991,[REDACTED_EFTERNAMN], Quist, 1997

[REDACTED_EFTERNAMN], 1992

 Sjöberg, 1997

 Folkhälsorapport, 1997

 Mackenbach samt Vågerö,[REDACTED_EFTERNAMN], 1997

 Sen, 1973

 LeGrand, 1987

 Vård på lika villkor, 1994

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], 1996

 Gerdtham,[REDACTED_EFTERNAMN] 1997, Gerdtham,[REDACTED_EFTERNAMN], 1997

 Whitehead m.fl., 1997

 Wilkinson, 1992, 1996

 Fritzell,[REDACTED_EFTERNAMN], 1995

 Deaton, 1999

 Daatland, 1997

 Prop. 1993/94:150, bil. 1.5

 Färdtjänst och stöd till handikappade ingår inte i denna undersökning

 Prop. 1993/94:150, bil. 1.5

 Socialstyrelsen, 1996

 Se WWW.SESIM.ORG

 Uppgifter från SCB

 SOU 1996:163

 Ekonomiministeriet, 1998

[REDACTED_EFTERNAMN], 1998

[REDACTED_EFTERNAMN], 1992

[REDACTED_EFTERNAMN], Heggemann 1999

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 4

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 4

2

3

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 4

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 4

36

37