Bilaga 3

Avstämning av målet om

en halverad öppen

arbetslöshet till år 2000

Bilaga 3

Avstämning av målet om en halverad

öppen arbetslöshet till år 2000

Innehållsförteckning

1 Regeringens mål för öppen arbetslöshet och sysselsättning 5

2 Sysselsättningspolitiken och utvecklingen på arbetsmarknaden 6

2.1 Sunda offentliga finanser och stabila priser 6

2.2 Lönebildning 7

2.3 Sysselsättning i näringslivet och företagande 7

2.4 Skola, vård och omsorg 9

2.5 Arbets- och kompetenslinjen 10

2.5.1 Utbildning och kompetensutveckling 10

2.5.2 Arbetsmarknadspolitik 12

2.5.3 Reformerad arbetslöshetsförsäkring 17

2.5.4 Minskade marginaleffekter 17

3 Sysselsättningssamarbetet inom EU 18

4 Regeringens förslag i budgetpropositionen för år 2001 19

5 Tillväxt, sysselsättning och arbetslöshet fram till 2003 20

5.1 Den ekonomiska utvecklingen 20

5.2 Arbetsmarknaden 21

1 Regeringens mål för öppen

arbetslöshet och sysselsättning

Att öka sysselsättningen och minska

arbetslösheten utgör regeringens främsta uppgift.

I regeringsförklaringen 1996 deklarerade

regeringen att Sverige år 2000 skall ha halverat

den öppna arbetslösheten till 4 procent och

riksdagen

ställde sig i juli samma år bakom detta mål. I

budgetpropositionen för 1999 tillkom ett mål för

sysselsättningen. Målet innebär att andelen

reguljärt sysselsatta av befolkningen mellan 20

och 64 år skall öka från 74 procent 1997 till

80 procent år 2004. Därigenom minskar också

behovet av sociala ersättningar. Antalet personer,

omräknat till helårsekvivalenter, vars försörjning

utgörs av ersättningar för ohälsa, arbetslöshet,

deltagande i arbetsmarknadsprogram och

socialbidrag skall minska från drygt 1 miljon

helårspersoner 1997 till 0,8 miljoner år 2004.

Regeringen har utfäst sig att varje halvår

redovisa en avstämning i förhållande till målet

om halverad öppen arbetslöshet. I det följande

redovisas den åttonde avstämningen av

arbetslöshetsmålet, vilken också innehåller en

redogörelse för regeringens politik och för

utvecklingen på arbetsmarknaden. Vidare

presenteras en uppföljning av

sysselsättningsmålet. Slutligen redovisas i korthet

regeringens prognos för tillväxt, sysselsättning

och arbetslöshet fram till år 2001 och en kalkyl

för utvecklingen under de därefter

följande 2 åren.

Diagram 1.1 Öppen arbetslöshet, säsongrensade

månadsdata

Procent av arbetskraften

De senaste åren har arbetslösheten minskat

kraftigt bland både män och kvinnor. I maj i år

uppgick den faktiska öppna arbetslösheten till

4,1 procent. För kvinnor var den faktiska öppna

arbetslösheten nere i 3,8 procent. Den senast

tillgängliga statistiken avser juli månad, en månad

som alltid uppvisar en betydande säsongsmässig

arbetslöshet, något som försvårar jämförelser av

den faktiska arbetslösheten mellan enskilda

månader. Den säsongrensade öppna

arbetslösheten i juli uppgick enligt

Finansdepartementets beräkningar till 4,1

procent , vilket är en minskning med över en

procentenhet sedan juli förra året. Sedan våren

1997 har arbetslösheten

minskat med mer än 4 procentenheter.

Arbetslösheten bland kvinnor, som allt sedan

krisen i början av 1990-talet varit betydligt lägre

än

männens, uppgick i juli i år till 3,4 procent

(säsongrensat). Detta kan jämföras med en

arbetslöshet på 4,8 procent bland männen.

Skillnaden i arbetslöshet mellan män och kvinnor

har minskat sedan mitten av 1990-talet.

Diagram 1.2 Andelen reguljärt sysselsatta, 20 64 år,

säsongrensade månadsdata, 3-mån. glidande medelvärde

Procent

Andelen reguljärt sysselsatta bland personer i

åldrarna 20 till 64 år uppgick 1990 till drygt

85 procent. Sysselsättningsandelen sjönk

därefter, med undantag av en viss uppgång

1995, kontinuerligt fram till 1997. Sedan

sommaren 1997 har sysselsättningsandelen

åter stigit och 1999 var andelen reguljärt

sysselsatta 75,9 procent. Under 2000 har

sysselsättningen fortsatt att stiga och andelen

reguljärt sysselsatta uppgick under andra

kvartalet till 77,5 procent, en ökning med

drygt en procentenhet sedan

andra kvartalet 1999.

När sysselsättningsmålet fastställdes beräk-

nades att cirka 55 000 nya arbetstillfällen per år

skulle behöva tillkomma mellan 1997 och 2004.

Sedan sommaren 1997 har sysselsättningen ökat

med knappt 250 000 personer, vilket motsvarar

cirka 80 000 personer per år. Utvecklingen

hittills har således legat klart över den takt som

krävs för att uppnå sysselsättningsmålet.

2 Sysselsättningspolitiken och

utvecklingen på arbetsmarknaden

I tillväxtpropositionen (prop. 1995/96:25)

hösten 1995 lade regeringen fram en dagordning

för sitt arbete att stärka tillväxten och

sysselsättningen. Dagordningen har därefter fått

sin konkreta utformning i ett flertal

propositioner.

Regeringens politik för ökad sysselsättning och

minskad arbetslöshet bygger på fem grundstenar:

1. De offentliga finanserna skall vara sunda och

priserna stabila.

2. Det krävs en bättre fungerande lönebildning

för att arbetslösheten skall kunna halveras.

3. Huvuddelen av sysselsättningsökningen de

kommande åren bör ske i den privata sektorn.

4. I den offentliga sektorn skall verksamheter

prioriteras framför transfereringar. Skolan,

vården och omsorgen utgör kärnan i väl-

färden.

5. Arbetslösheten skall minskas huvudsakligen

genom att fler människor får arbete eller

utbildning som ger ökade möjligheter till

arbete.

Dessa grundstenar utgör i de följande avsnitten

utgångspunkt för redogörelsen för de konkreta

åtgärder som vidtagits inom ramen för

sysselsättningspolitiken. I avsnitten ges även en

bakgrund till de åtgärder som vidtagits samt en

beskrivning av utvecklingen på några centrala

områden.

2.1 Sunda offentliga finanser och stabila

priser

Den politik som regeringen fört för att stärka de

offentliga finanserna och värna prisstabiliteten

har förstärkt förtroendet för svensk ekonomi.

Saneringen av de offentliga finanserna som

inleddes under förra mandatperioden har

inneburit att budgetunderskottet vänts till

överskott och att Sverige har börjat amortera på

statsskulden. Inflationsmålet en årlig ökning av

konsumentpriserna med 2 procent med ett

toleransintervall på +/- 1 procentenhet är väl

förankrat hos ekonomins aktörer, inklusive

finansmarknaderna och näringslivet. Det har

tillsammans bidragit till väsentligt lägre räntor

och små differenser gentemot de tyska lång-

räntorna. Från att ha legat på över 4 procent-

enheter vid mitten av 1990-talet, har

räntedifferensen gentemot den tyska långräntan i

stort sett eliminerats.

Lägre räntor leder till att de offentliga ränte-

utgifterna minskar, vilket i sin tur frigör resurser

för förändringar av skatter och av offentliga

utgifter. Lägre räntor stimulerar dessutom

sysselsättningen inom den privata sektorn via

ökade investeringar och ökad privat konsumtion.

Inflationen har mot bakgrund av den starka

sysselsättningsökningen varit påfallande låg.

Sedan 1997 har den öppna arbetslösheten

minskat från drygt 8 ner mot 4 procent, sam-

tidigt som inflationen fortsatt att falla, från

2 procent ner till 0 hösten 1998, för att sedan

återigen öka till 1,2 procent sommaren 2000.

Inflationstrycket i ekonomin är således fortsatt

svagt trots den gynnsamma realekonomiska

utvecklingen.

Sunda offentliga finanser bidrar till fler jobb

Sunda offentliga finanser och stabila priser är en

central förutsättning för en uthållig ökning av

sysselsättningen. I enlighet med de långsiktiga

mål för de offentliga finanserna som antogs av

riksdagen i och med 1997 års vårproposition,

skall överskotten i de offentliga finanserna uppgå

till 2 procent av BNP i genomsnitt över en

konjunkturcykel. Därigenom lättas skuldbördan

på kommande generationer samtidigt som större

finanspolitiskt handlingsutrymme skapas inför

kommande lågkonjunkturer. Det senare är

motiverat av att det svenska offentliga saldot är

internationellt sett konjunkturkänsligt beroende

på en stor offentlig sektor.

Den ekonomiska politiken är inriktad på att

skapa förutsättningar för att den nuvarande

konjunkturuppgången skall bli långvarig. Risken

för överhettning måste motverkas bland annat

genom att mobilisera de lediga resurser som

finns i form av öppet arbetslösa, personer i

arbetsmarknadspolitiska program samt de som

under krisen i början av 1990-talet lämnade

arbetskraften.

2.2 Lönebildning

För att regeringens mål att halvera den öppna

arbetslösheten till år 2000 och att öka den

reguljära sysselsättningsgraden för personer i

åldrarna 20 64 år till 80 procent år 2004 skall

kunna uppnås är det av stor vikt att

löneökningarna hålls på en nivå som är förenlig

med fortsatt prisstabilitet även när

arbetslösheten sjunker och sysselsättningen

stiger. I och med att penningpolitiken numera är

inriktad på prisstabilitet har arbetsgivarna inte

längre samma möjligheter att övervältra

kostnader för löneökningar på konsumenterna

genom höjda priser. Reallöneökningar som

överstiger produktivitetstillväxten kommer

därför i större utsträckning än tidigare att få

direkta konsekvenser för produktion och

sysselsättning.

Inriktningen mot en högre grad av koordi-

nering av avtalsförhandlingarna, samordning av

lönekraven på branschnivå och friare

lönesättning på lokal nivå har fortsatt på den

svenska

arbetsmarknaden. Inom flera avtalsområden har

samarbetsavtal tecknats där parterna kommit

överens om nya förhandlingsregler. Flertalet

löneavtal löper fram till och med mars nästa år.

Under de senaste tre åren har den nominella

löneökningstakten sjunkit samtidigt som real-

löneutvecklingen har varit fortsatt god. Denna

utveckling har varit gynnsam för sysselsätt-

ningen. De nominella löneökningarna uppgick

till knappt 3,5 procent förra året. Den preli-

minära lönestatistik som inkommit hittills i år

ger inget stöd för att löneökningstakten eller

löneglidningen är stigande sett över hela

ekonomin. I det nuvarande ekonomiska läget

kan det dock finnas risk för att lönerna för de

mest

eftertraktade grupperna på arbetsmarknaden och

i de snabbast växande regionerna stiger i en allt

snabbare takt. Arbetsmarknadens parter måste

kunna hantera de problem som kan uppkomma i

ett sådant läge, annars finns risk för att

möjligheterna att uppnå regeringens

sysselsättningsmål undergrävs.

I mars i år beslutade riksdagen om proposi-

tionen Lönebildning för full sysselsättning

(prop. 1999/2000:32). I enlighet med förslagen i

propositionen har en ny myndighet, Medlings-

institutet, bildats. Medlingsinstitutets uppgift är

att medla i arbetstvister och kalla parter till

överläggningar eller på annat sätt informera sig

om kommande eller pågående

avtalsförhandlingar. Dessutom är

Medlingsinstitutet statistikansvarig myndighet

för den officiella lönestatistiken från den 1

januari 2001. Riksdagen har därutöver

beslutat om vissa förändringar av det regelverk

inom vilket avtalsförhandlingarna bedrivs.

2.3 Sysselsättning i näringslivet och

företagande

Expansion av befintliga företag samt etablering

av nya, både utländska och inhemska, är grunden

för att uppnå ett mer dynamiskt och flexibelt

näringsliv som har möjlighet att konkurrera med

varor och tjänster på världsmarknaden. En hög

sysselsättning i näringslivet bidrar även till att

stärka de offentliga finanserna och är därför en

grundförutsättning för att bibehålla ett väl

utbyggt välfärdssystem.

Diagram 2.1 Sysselsättningsförändring i näringslivet och

offentliga myndigheter, januari 1994 juli 2000,

basperiod januari 1994

Tusental personer (säsongrensade 3 mån. glidande medelvärden)

Sysselsättningen i näringslivet minskade kraftigt

i början av 1990-talet, framför allt inom

tillverkningsindustrin och byggsektorn. Sedan

1994 har dock sysselsättningen i näringslivet

återigen ökat (diagram 2.1), framför allt inom

tjänstesektorn. Den största ökningen har under

de senaste åren skett inom privata

företagsinriktade tjänster. Det finns vissa tecken

på att det blivit svårare för

företagen att hitta den arbetskraft de söker.

Exempelvis har ökningen i antalet kvarstående

platser på arbetsförmedlingen under de senaste

månaderna varit större än tillkomsten av nya

platser.

Under 1990-talet har antalet egenföretagare,

exklusive jord- och skogsbruk, ökat med drygt

10 procent. Förra året startades 35 000 genuint

nya företag i Sverige. I de nya företagen skapades

drygt 65 000 nya jobb, varav hälften var

heltidsjobb. Nyföretagandet ökade med 3

procent under 1999 jämfört med 1998. Drygt 80

procent av de nya företagen startades inom

tjänstesektorn. Inom den tidigare hårt drabbade

byggsektorn ökade nyföretagandet med cirka 15

procent. Det arbetslöshetsdrivna nyföretagandet

fortsätter att minska. Sedan 1994 har andelen

som startat eget, med arbetslöshet eller risk

för arbetslöshet som främsta motiv, mer än

halverats. Andelen kvinnliga nyföretagare är

närmast oförändrad sedan 1998 och uppgår till

30 procent. Vart femte företag startades av

personer med invandrarbakgrund, vilket är en

oförändrad andel jämfört med 1998.

Under 1999 minskade antalet konkurser med

närmare 30 procent jämfört med året innan,

motsvarande en minskning till 5 400 stycken.

Under perioden januari juli i år ökade antalet

företagskonkurser marginellt jämfört med

samma period förra året och resulterade i

3 250 konkurser.

Den positiva utvecklingen inom näringslivet

har även lett till att svenska aktiebolags

kreditvärdighet ligger mycket högt. Enligt Upp-

lysningscentralens prognos från april i år

beräknas endast 3,3 procent av företagen hamna

på obestånd under perioden fram till april 2002.

En politik för företagande

De senaste åren har riksdagen på regeringens

förslag genomfört ett stort antal åtgärder för att

förbättra förutsättningarna för entreprenörskap

och företagande, varav några presenteras i det

följande.

Genom lättnader i ägarbeskattningen och

möjligheter att kvitta underskott i nystartad

näringsverksamhet mot inkomst av tjänst har

förutsättningarna för nyetablering och tillväxt

bland småföretagen förbättrats. Den anställde

har fått rätt till tjänstledighet för att starta eget

företag och det har blivit möjligt att beräkna

arbetslöshetsersättning på en bakomliggande

inkomst från anställning i stället för

företagsverksamhet.

I år har möjligheterna till avsättning till

periodiseringsfonder förstärks genom att

avsättningstaket höjts från 20 procent till 25

procent av inkomsten. För enskilda

näringsidkare och

handelsbolag höjs taket från 25 till 30 procent.

Förutsättningarna för små och medelstora

företag har också förbättrats genom att flertalet

s.k. stoppregler har slopats. Regeringen har

dessutom tillsatt en utredning för att se över de

s.k. fåmansbolagsreglerna som reglerar beskatt-

ningen av utdelningar och reavinster i mindre

företag. Syftet är att förbättra incitamenten till

risktagande och entreprenörskap.

Under vintern 1999/2000 har riksdagen även

fattat beslut om att tillåta redovisning av före-

tagen i euro, samt regler som under vissa

förutsättningar tillåter återköp av egna aktier.

Regeringen har de senaste åren även presen-

terat ett antal åtgärder som syftar till att förenkla

för småföretagen. Statistiska centralbyrån arbetar

för att företagen skall kunna lämna i stort sett

alla sina uppgifter till dem i elektronisk form

2003. Vidare har regeringen givit NUTEK medel

att samordna och utveckla ett internetbaserat

informationssystem, en s.k. portal, med

företagsrelevant myndighetsinformation för att

underlätta företagens myndighetskontakter.

För att främja kvinnligt företagande har

regeringen infört särskilda åtgärder, t.ex.

möjlighet till förlängt starta eget-bidrag och

särskilda

lånemöjligheter för kvinnor. Regeringen har

avsatt särskilda medel till metodutveckling av

rådgivningsverksamhet riktad mot invandrar-

företagare.

IT-satsningar för hela Sverige

En framskjuten ställning i utvecklingen av den

nya IT-ekonomin och en hög IT-nivå bland

företag, myndigheter och individer kan bidra till

att angelägna politiska mål uppnås.

Regeringen föreslog i sin IT-proposition i

mars att statens insatser koncentreras till tre

områden i syfte att skapa ett

informationssamhälle för alla; IT-tillgänglighet,

IT-tillit och IT-kompetens. De sammanlagda

satsningarna på bredband kommer att uppgå till

omkring 17 miljarder kronor under en

fyraårsperiod. I detta ingår ett skatteavdrag för

att stimulera

anslutning till bredbandsnät.

Statligt stöd skall också kunna utgå till

regionala nät och anslutning till bredbandsnät i

glesbygd. Därutöver bygger Svenska kraftnät ut

ett stomnät på marknadsmässiga villkor.

Omorganiserad näringspolitik

Näringspolitiken håller på att omorganiseras.

Regeringen har föreslagit att tre nya myndig-

heter bildas. En ny nationell myndighet för

företagsutveckling bildas, liksom en ny

myndighet för analyser, omvärldsbevakning och

utvärdering i syfte att förstärka kunskapsunder-

laget för innovations-, närings- och regional-

politiken. Slutligen skapas en myndighet för

forskning och utveckling, samt en ny

organisation för forskningsfinansiering.

Sammantaget

innebär förändringarna en tydligare och effek-

tivare central myndighetsstruktur som bl.a.

underlättar för de regionala aktörerna att

vidareutveckla processen och föra dialogen om

de

regionala tillväxtavtalen.

Lägre skatt för utländska experter

För att underlätta för företagen att anställa

utländsk spetskompetens överlämnade

regeringen i slutet av augusti i år en lagrådsremiss

som

innebär betydande skattelättnader för sådana

experter. Förslaget innebär att 25 procent av

lönen undantas från beskattning och från sociala

avgifter under en period som inte får vara längre

än 5 år. Även kostnader i samband med flytt,

utgifter för familjen resor till hemlandet och

avgifter för barnens skola är undantagna från

beskattning de första 3 åren. Om de nya

bestämmelserna antas av riksdagen kommer de

att träda i kraft fr.o.m. 1 januari 2001.

Fortsatta förbättringar på konkurrensområdet

Fungerande marknader släpper fram nya idéer,

nya företag och nya aktörer, som i sin tur leder

till högre tillväxt.

Staten har det övergripande ansvaret för att

det finns verkningsfulla instrument för att

motverka skadliga begränsningar i konkurrensen

mellan företag. För att ytterligare främja

konkurrensen lade regeringen i maj fram en

konkurrenspolitisk proposition

( Konkurrenspolitik för förnyelse och

mångfald , prop. 1999/2000:140). Förslagen

möjliggör bättre instrument mot

kartellbekämpning, vilket aviserats genom den

nyligen tillsatta kartellutredningen.

2.4 Skola, vård och omsorg

Regeringen har konsekvent prioriterat vård,

skola och omsorg, först genom sanerings-

programmens inriktning och sedan genom att

resurser tillförts kommuner och landsting i takt

med att ekonomin förbättrats.

Jämfört med för 4 år sedan har statsbidragen

till kommuner och landsting ökat med totalt

20 miljarder kronor. Riksdagen beslutade

dessutom att den statliga skatten på 200 kronor

för skattskyldiga med förvärvsinkomster skall

utgöra kommunal inkomstskatt. Därmed

tillfördes kommunsektorn ytterligare

1,3 miljarder kronor. För 2001 har regeringen

aviserat att ytterligare 4 miljarder kronor

kommer att tillföras kommuner och landsting

varav 1 miljard kronor

särskilt skall gå till vård- och omsorgssektorn

som ett led i regeringens satsning på vården och

den nationella handlingsplanen för utveckling av

hälso- och sjukvård och 700 miljoner kronor

skall användas för särskilda insatser. Omföringen

av den statliga inkomstskatten om 200 kronor

har förlängts så att cirka 1,3 miljarder kronor

även 2001 tillförs den kommunala sektorn.

Sammantaget avser regeringen att höja stats-

biragen med 24 miljarder kronor till 2002.

Vidare har det i det kommunala moms-

systemet uppkommit ett underskott till följd av

att kommunernas och landstingens avgifter har

varit för låga i förhållande till den ersättning som

har betalats ut från systemet. Sammantaget

beräknas underskottet uppgå till cirka 4 miljarder

kronor under innevarande år. Regeringen anser

det vara av stor vikt att kommunsektorn priori-

terar skola, vård och omsorg samtidigt som

balanskravet uppfylls. Regeringen föreslår därför

att staten tar över detta underskott som annars

skulle ha fått betalats via en högre momsavgift.

Kommunernas och landstingens ekonomiska

situation förbättras också genom det ökade

skatteunderlaget som den snabba sysselsätt-

ningsökningen givit upphov till. De höjda

statsbidragen har tillsammans med det

förbättrade ekonomiska läget medfört att en

sysselsättningsökning kunnat komma till stånd

inom kommuner och landsting mellan 1996 och

1999. Höjda statsbidrag underlättar dessutom

förutsättningarna för höjd kvalitet inom skola,

vård och omsorg.

Till följd av den försvarsuppgörelse som

träffats mellan regeringen och Centerpartiet

kommer ytterligare 8 miljarder kronor att till-

föras vården och omsorgen under perioden

2002 2004. För åren 2002 och 2003 innebär detta

att det generella statsbidraget tillförs 1 respektive

3 miljarder kronor.

Sysselsättning i offentlig sektor

Antalet sysselsatta inom den offentliga sektorn

ökade med cirka 37 000 personer mellan 1997

och 1999. Ökningen har varit störst bland

kvinnor och i första hand kommit till stånd inom

kommunerna. Under årets första 7 månader har

antalet sysselsatta inom offentliga myndigheter

ökat, både för kvinnor och för män. Inom

kommunerna ökade antalet sysselsatta kvinnor

medan antalet sysselsatta män minskade något.

Rekryteringsbehoven av personal inom skola,

vård och omsorg är stora. Enligt beräkningar

från Kommun- och Landstingsförbunden

behöver mellan 15 000 och 20 000 personer

anställas per år under den kommande tioårs-

perioden. I januari i år enades regeringen

tillsammans med Landstingsförbundet, Svenska

Kommunförbundet, Svenska Kommunal-

arbetarförbundet, Vårdförbundet och SACO om

att deltidsarbetslösheten inom vård och omsorg

skallhalveras inom ett år. Det handlar om att

minska deltidsarbetslösheten från 30 000 per-

soner i november år 1999 till högst 15 000 i

november år 2000. Överenskommelsen är ett led

i att motverka framtida brist på vård- och

omsorgspersonal och ett steg på vägen att

minska deltidsarbetslösheten inom vård och

omsorg.

2.5 Arbets- och kompetenslinjen

En väl fungerande arbetsmarknad och en effektiv

arbetsmarknads- och utbildningspolitik är vik-

tiga förutsättningar för att öka sysselsättningen

och minska arbetslösheten. Regeringen

genomför insatser för att rusta de arbetssökande

för att möta arbetsmarknadens behov och för att

underlätta arbetskraftens rörlighet. Regeringens

långsiktiga arbete med att ta bort fattigdoms-

fällor, minska marginaleffekter och för att

stimulera arbetskraftsdeltagande fortsätter.

2.5.1 Utbildning och kompetensutveckling

En flerårig satsning på utbildning och

kompetensutveckling på alla nivåer i samhället är

en viktig grundsten i regeringens

sysselsättningsstrategi. Utbildning är av stor vikt

för att förbättra möjligheterna till arbete för de

arbetslösa och därmed varaktigt höja

sysselsättningen. Detta gäller särskilt om

utbildningsinsatserna riktas till de personer som

har lägre utbildning samt till de

kompetensområden där efterfrågan finns.

Riksdagen har beslutat om en kraftfull

satsning på kompetensutveckling i arbetslivet.

Inom ramen för Europeiska socialfondens nya

mål 3 satsas totalt 2,4 miljarder kronor under

2000-2002 på kompetensutveckling för anställda.

Som ett ytterligare led i att stimulera

kompetensutveckling i arbetslivet har riksdagen

beslutat om särskilda medel för ett individuellt

system för kompetenssparande. Syftet är att

stimulera kontinuerlig kompetensutveckling,

vilket höjer individens möjligheter att välja och

byta arbete. Därmed ökar anställbarheten och

tryggheten i arbetslivet. En utredning med

uppdrag att ge förslag på utformningen av ett

system för kompetensutveckling tillsattes i

december 1999. En delredovisning av uppdraget

lämnades i maj med ett förslag till en framtida

modell för hur det indi-viduella

kompetenssparandet kan utformas. Förslaget

innebär att det för varje individ skall finnas en

möjlighet att med skattesubvention avsätta

medel till ett individuellt kompetenssparande

som kan användas till individuell kompetens-

utveckling. Slutredovisning av utrednings-

uppdraget sker i januari 2001.

De senaste årens förbättrade konjunkturläge

har medfört att arbetslösheten sjunkit för alla

utbildningsgrupper. Som framgår av tabell 2.1

ligger arbetslösheten emellertid fortfarande på en

hög nivå för personer med kortare utbildning än

gymnasienivå. Arbetslöshetsnivån för hög-

utbildade har däremot sjunkit till en

förhållandevis låg nivå, även om en viss ökning

av arbetslösheten för forskarutbildade skett

under de senaste två åren. En bidragande orsak

till nedgången i

arbetslöshet bland personer med högst gym-

nasieutbildning är att många personer med denna

utbildningsnivå deltar i kunskapslyftet.

Kunskapslyftet har också genererat en högre

utbildningsnivå. Av en rapport från Statens

skolverk framgår att 33 procent av de studerande

vid komvux läsåret 1997/98 och som saknade en

treårig gymnasieutbildning vid läsårets början

höjde sin utbildningsnivå. Den högre

utbildningsnivån har också bidragit till

nedgången i arbetslöshet för denna grupp.

Tabell 2.1 Arbetslöshet för olika utbildningsgrupper

Procent

1996

1997

1998

1999

Förgymnasial utbildning

9,4

9,5

7,9

7,2

Förgymnasial utbildning

9 (10) år

11,5

12,0

9,9

9,1

Gymnasieutbildning £ 2 år

8,9

8,3

6,6

5,5

Gymnasieutbildning > 2 år

9,1

9,2

7,6

6,2

Eftergymnasial utbildning

4,6

4,9

3,9

3,6

Eftergymnasial utbildning

minst 3 år

3,5

3,4

2,9

2,5

Forskarutbildning

2,9

1,9

2,1

2,7

Samtliga

8,1

8,0

6,5

5,6

Anm.: Arbetslöshet definieras här som antal arbetslösa som andel av antal

personer i arbetskraften inom respektive utbildningsgrupp.

Källa: Statistiska centralbyrån (AKU)

Vuxenutbildning

Till det offentliga skolväsendet för vuxna hör

kommunal vuxenutbildning (komvux),

påbyggnadsutbildning, vuxenutbildning för

utvecklingsstörda (särvux) och

svenskundervisning för

invandrare (sfi). Sedan kunskapslyftet startade

hösten 1997 har deltagandet i vuxenutbildningen

ökat kraftigt. Enligt Skolverket uppgick det

totala antalet studerande i gymnasial vuxen-

utbildning under hösten 1999 till drygt 208 000

personer vilket är en ökning med 20 procent

sedan hösten 1997. Inför hösten 2000 bedömer

kommunerna att anordnad utbildning kommer

att ligga i nivå med planerad volym.

Av dem som deltog i gymnasial

vuxenutbildning under hösten 1999 var 32,5

procent män. Andelen kursdeltagare över 30 år

uppgick till 56 procent hösten 1999. Elever som

var födda utomlands utgjorde cirka 19 procent av

det totala antalet studerande. Personer med

högst tvåårig gymnasieutbildning svarade för 69

procent av de studerande under samma period.

Regeringen har tagit initiativ till fristående

utvärderingar av kunskapslyftet, bl.a. vad gäller

hur kunskapslyftet påverkat deltagarnas

möjligheter att få arbete eller gå vidare till högre

studier. De resultat som hittills finns att

rapportera från utvärderingarna av

kunskapslyftet är uppföljningar av dem som

började studera under hösten 1997 respektive

hösten 1998. Uppföljningarna visar bl.a. att mer

än 75 procent av

deltagarna i kunskapslyftet har fått arbete eller

gått vidare med fortsatta studier. De visar också

att kunskapslyftet påtagligt påverkat chanserna

att fortsätta med studier. Resultaten visar att

satsningen på vuxenutbildningen har ett tydligt

samband med möjligheterna för en person att

komma in på eller tillbaka till arbetsmarknaden

och därmed ökar arbetsutbudet i ekonomin på

sikt. Utvärderingarna avrapporteras löpande

under perioden 1999 2002.

Kunskapslyftskommittén överlämnade sitt

slutbetänkande om en reformerad

vuxenutbildning i början av april i år. Regeringen

avser att återkomma till riksdagen med en

proposition om vuxnas lärande i slutet av året.

Kvalificerad yrkesutbildning

Sedan 1996 pågår en försöksverksamhet med

kvalificerad yrkesutbildning (KY) på

eftergymnasial nivå. En tredjedel av

utbildningstiden

genomförs i form av lärande i arbete på en

arbetsplats. Arbetslivet deltar aktivt i utformning

och genomförande av utbildning. Intresset från

såväl arbetslivet som de sökande är mycket stort.

Försöksverksamheten omfattar 12 000

årsstudieplatser och antalet utbildningar uppgår

för närvarande till 263. Av de 1 500 personer som

avslutade sin utbildning under perioden januari

juli 1999 har 74 procent fått arbete och 6 procent

har startat eget företag. Andelen som tagit

examen uppgår till 89 procent och 70 procent

säger sig vara nöjda med utbildningen. För åren

2001 2003 har medel avsatts för motsvarande

12 000 platser per år i den kvalificerade yrkes-

utbildningen.

För att möta den ökade efterfrågan på

eftergymnasiala yrkesutbildningar behövs ett

system som tillgodoser arbetsmarknadens behov.

En projektgrupp inom regeringskansliet presen-

terade i maj i år ett förslag till den eftergym-

nasiala yrkesutbildningens dimensionering och

organisation. Syftet är att skapa en bättre

anpassning mellan behovet av kompetens och

utbildningsutbudet av eftergymnasiala yrkes-

utbildningar. Regeringen avser att under hösten

2000 återkomma i frågan till riksdagen med ett

förslag till hur ett system för eftergymnasiala

yrkesutbildningar kan utformas.

Högskolan

Antalet registrerade studenter vid landets

universitet och högskolor uppgick till 310 000

personer läsåret 1998/99. I takt med att den

svenska högskolan byggts ut över hela landet har

68 000 nya platser tillkommit under perioden

1997 2000. Riksdagen har vidare fattat beslut om

ytterligare 10 000 platser för vart och ett av åren

2001 och 2002. Utbyggnaden har sin tyngdpunkt

mot naturvetenskap och teknik men nu sker en

breddning till andra områden. För år 2003 har

avsatts 500 miljoner kronor för en fortsatt

utbyggnad av grundutbildningen vid universitet

och högskolor (inklusive studiestöd). Under

utgiftsområde 16 i budgetpropositionen

redovisar regeringen examinationsmål för vissa

program i högskolans grundutbildning samt för

forskarutbildningen för perioden 2001 2004.

Utöver den statligt finansierade utbildningen

förekommer även uppdragsutbildning på landets

universitet och högskolor. Under budgetåret

1999 beräknas mer än 5 000 helårsstudenter ha

studerat på uppdragsutbildning.

Riksdagen har tidigare beslutat om en

förstärkning av anslagen för grundforskning och

forskarutbildning med 470 miljoner kronor 2001

och ytterligare 309 miljoner kronor 2002. En

fortsatt förstärkning av anslagen för forskning

med 500 miljoner kronor för 2003 har beslutats.

2.5.2 Arbetsmarknadspolitik

Arbetsmarknadspolitikens främsta uppgift är

att genom ett effektivt platsförmedlingsarbete,

kompetenshöjande insatser och andra åtgärder

uppnå en högre rörlighet på arbetsmarknaden

samt förhindra långa perioder utan reguljärt

arbete. Politiken skall bidra till ökad

sysselsättning och minskad arbetslöshet utan att

inflationsdrivande flaskhalsar och

arbetskraftsbrist uppstår. Det är viktigt att

arbetsmarknadspolitiken har denna inriktning i

synnerhet under en stark konjunktur. Hög

prioritet ges därför till kompetenshöjande

insatser hos arbetskraften och till att öka

möjligheterna för individer med en svag ställning

på arbetsmarknaden att etablera sig.

Under år 2000 inriktas de arbetsmarknads-

politiska åtgärderna på åtgärder som ökar för-

utsättningarna för långtidsarbetslösa och

långtidsinskrivna att komma tillbaka i reguljär

sysselsättning. Det s.k. förstärkta

anställningsstödet har byggts ut och ett särskilt

anställningsstöd för personer äldre än 57 år har

införts. Aktivitetsgarantin gäller fr.o.m den 1

augusti i hela riket för personer som varit

arbetslösa under lång tid.

I propositionen Förnyad arbetsmarknadspolitik

för delaktighet och tillväxt (proposition

1999/2000:98) tydliggjordes aktivitetskravet i

arbetslöshetsförsäkringen.

Höjda kompetenskrav på arbetsmarknaden

Samhällets strukturomvandling medför att

arbetet organiseras på annat sätt och att yrken

ändrar innehåll. För många yrken krävs hög-

skoleutbildning, men det finns också många

yrkesgrupper där en kortare utbildning kan vara

tillräcklig. Det blir allt viktigare att kunna visa

upp examensbevis, yrkesbevis eller någon annan

form av utbildningsbevis.

Enligt en undersökning som

Arbetsförmedlingen gjort bland 10 000

arbetsgivare, har de

senaste årens sysselsättningsökning ett klart

samband med tillgången på yrkeskompetent

arbetskraft. Hälften av de arbetsgivare som

upplever arbetskraftsbrist, anser att rekryterings-

svårigheterna bottnar i att de sökande saknar

tillräcklig yrkeserfarenhet och/eller

yrkesutbildning. Av de tillfrågade arbetsgivarna

hävdar 10 procent att rekryteringsproblemen

utgör ett

hinder för tillväxt.

Enligt Arbetsmarknadsstyrelsens bedöm-

ningar finns det en tendens till ökad brist

på arbetskraft inom flera yrken, varav bristen i

vissa industriyrken och byggnadsyrken ökar

mest. Bristen på personal inom data- och

teknikyrken samt inom vården och skolan

består. När det gäller behovet av personal inom

byggsektorn är de regionala skillnaderna mycket

stora. Bristerna på personal uppstår främst i

tillväxtregioner såsom universitets- och

högskoleorter och i storstadsregionerna, där

behoven i Stockholm är allra störst. De stora

regionala skillnaderna visar på behovet av ökad

regional rörlighet på arbetsmarknaden.

I syfte att minska risken för flaskhalsar och

brister inom vissa yrkesgrupper ges

Högskoleverket inom kort i uppdrag att

analysera hur högskolornas utbildningsutbud i

ökad utsträckning skall kunna svara mot

arbetsmarknadens

behov.

Tillfälliga anställningar

Antalet tillfälliga anställningar har ökat med

40 procent från 1990 till 1999. Andelen tillfälliga

anställningar i relation till det totala antalet

anställningar har ökat från 10 procent 1990 till

16 procent 1999. Under andra kvartalet 2000

minskade antalet tillfälliga anställningar med

5 procent för kvinnor jämfört med det andra

kvartalet 1999. För män har antalet tillfälliga

anställningar varit oförändrat under samma

period.

En orsak till ökningen av tillfälliga anställ-

ningar är den snabba strukturella omvandlingen

av ekonomin. Merparten av visstidsanställ-

ningarna har dock med tiden övergått i tills-

vidareanställningar när konjunkturen förbättrats.

Även om tillfälliga anställningar blivit allt van-

ligare, har större delen av de senaste årens

sysselsättningsökning utgjorts av

tillsvidareanställningar.

Undersökningar visar att de flesta som har

en tillfällig anställning vill ha en tillsvidare-

anställning. Tillfälliga anställningar kan för

arbetslösa dock vara ett viktigt led i processen att

varaktigt etablera sig på arbetsmarknaden.

Anställningsformen överenskommen visstids-

anställning är ett exempel på en åtgärd med

syftet att bl.a. underlätta anställningar hos små

och medelstora företag.

Arbetsmarknadsverkets verksamhetsmål

I regleringsbrevet för Arbetsmarknadsverket för

budgetåret 2000 upprättades nya

verksamhetsmål. Av tabell 2.2 framgår att antalet

långtids-inskrivna och antalet arbetslösa har

minskat mellan det första och andra kvartalet.

Andelen långtidsarbetslösa med jobbsökarplan

samt

andelen som erbjudits ungdomsgaranti har ökat

under årets första halvår. Anvisningen av

arbetssökande till arbetsgivare samt andel i

arbete efter yrkesinriktad utbildning ligger

emellertid fortfarande på en lägre nivå än de mål

som satts upp.

Tabell 2.2 Arbetsmarknadsverkets mål- och resultat-

uppfyllelse 1:a och 2:a kvartalet 2000

Mål för år 2000

Resultat

2000:1

Resultat

2000:2

Andel arbetsgivare som fått

tillräckligt med sökande i tid

80%

66%

63%

Andel i arbete efter yrkesinriktad

utbildning

70%

48%

54%

Antal långtidsinskrivna (högst)1

62 000

65 287

61 015

Antal långtidsarbetslösa (högst)1

48 000

66 702

56 213

Andel långtidsarbetslösa

med jobbsökarplan2

100%

94%

96%

Ungdomsgarantierbjudande

100%

96%

98%

1 Mål som skall uppnås vid slutet av 2000.

2 Innefattar även dem som riskerar långtidsarbetslöshet.

Källa: Arbetsmarknadsstyrelsen

Arbetsmarknadspolitiska program

De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna inriktas i

än högre grad på åtgärder som ökar

förutsättningarna för långtidsarbetslösa och

långtidsinskrivna att komma tillbaka i reguljär

sysselsättning. En viktig del i detta är införandet

av aktivitetsgarantin den 1 augusti 2000. Inom

ramen för aktivitetsgarantin skall de arbetslösa

erbjudas en heltidsaktivitet till dess att de kan få

ett arbete eller påbörjar en utbildning i det

reguljära utbildningsväsendet.

I genomsnitt var knappt 135 000 personer i

arbetsmarknadspolitiska program förra året,

vilket kan jämföras med drygt 165 000 personer

1998. Detta motsvarar en nedgång från 3,9 till

3,1 procent av arbetskraften. Under första

halvåret 2000 var i genomsnitt 102 000 personer

sysselsatta i arbetsmarknadspolitiska program.

Detta kan jämföras med närmare 160 000 per-

soner under samma tidsperiod 1999.

Den yrkesinriktade

arbetsmarknadsutbildningen prioriterades under

1999, bl.a. för att

avhjälpa bristen på arbetskraft inom vissa

yrkesområden. Årsgenomsnittet för

arbetsmarknadsutbildning ökade från 42 000 till

45 000 personer mellan 1998 och 1999. Under

första halvåret 2000 har dock antalet deltagare i

arbetsmarknadsutbildning minskat.

Andelen personer som fått arbete efter

yrkesinriktad utbildning förbättrades successivt

under hela 1999, från 33 procent under det första

kvartalet till 45 procent under det fjärde kvar-

talet. Den positiva utvecklingen fortsatte även

under första halvåret 2000. Andelen som fått

arbete efter yrkesinriktad utbildning förbättrades

från 48 procent under det första kvartalet till

54 procent under det andra kvartalet.

Arbetsmarknadsstyrelsens uppföljning av dem

som

avslutade sin yrkesinriktade arbetsmarknads-

utbildning andra kvartalet 1999 visar att

59 procent hade arbete 6 månader efter avslutad

utbildning. Det är den högsta andelen sedan

1990. Kvinnor som deltagit i yrkesinriktad

arbetsmarknadsutbildning har haft lättare än

män att finna arbete. Detta gäller generellt

oavsett utbildningsinriktning, även för

utbildningar dominerade av män.

Den speciella IT-satsningen inom

arbetsmarknadsutbildningen, det nationella pro-

grammet för IT-utbildning (SwIT), avslutades i

mars 2000. Totalt under programperioden från

och med 1998 har 11 000 personer omfattats av

denna satsning. Enligt en utvärdering av

programmet som överlämnades till regeringen i

början av september och som genomfördes av

Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering

(IFAU), har 57 procent av de personer som har

genomgått en SwIT-utbildning erhållit arbete

inom 6 månader efter avslutad utbildning.

Förstärkt anställningsstöd infördes fr.o.m. den

1 oktober 1999 som komplement till det all-

männa anställningsstödet. Anställningsstöden

syftar till att stimulera anställning av långtids-

arbetslösa personer som har svårigheter att få ett

reguljärt arbete. Allmänt anställningsstöd kan

lämnas för person som varit långtidsarbetslös

och inskriven på arbetsförmedlingen sedan minst

12 månader. Stödet som ges till arbetsgivaren

motsvarar 50 procent av lönekostnaden (maxi-

malt 350 kronor per dag) i högst 6 månader.

Förstärkt anställningsstöd kan sedan 1 januari i

år lämnas vid anställning av person som varit

inskriven vid arbetsförmedlingen som arbetslös

eller i arbetsmarknadspolitiska program under en

sammanhängande period på minst 24 månader.

Ursprungligen var kravet 36 månaders arbets-

löshet eller sysselsättning i program. Stödet ges

under maximalt 24 månader. Under de första

6 månaderna motsvarar stödet 75 procent av

lönekostnaden (maximalt 525 kronor per dag)

och under de följande 18 månaderna 25 procent

av lönekostnaden (maximalt 175 kronor per

dag). Då det förstärkta anställningsstödet visat

sig vara verkningsfullt, föreslog regeringen i den

ekonomiska vårpropositionen 2000 ett utökat

förstärkt anställningsstöd för arbetsgivare som

anställer en person som varit inskriven på

arbetsförmedlingen som arbetslös eller i

arbetsmarknadspolitiska program i minst 4 år.

Ett särskilt anställningsstöd för anställning av

personer som är 57 år eller äldre och som varit

inskrivna på arbetsförmedlingen i minst 2 år och

deltagit i aktivitetsgarantin i minst 3 månader

föreslogs därefter i propositionen Förnyad

arbetsmarknadspolitik för delaktighet och

tillväxt (prop. 1999/2000:98). Detta stöd

motsvarar 75 procent av lönekostnaden (högst

525 kronor per dag) under 24 månader.

Sedan den 1 oktober 1999 har genomsnitts-

talen per månad varit 5 700 personer med allmänt

anställningsstöd och 6 300 personer med

förstärkt anställningsstöd. Antalet personer med

förstärkt anställningsstöd har successivt ökat

under perioden och omfattade i juli i år knappt

9 400 personer. Månadsgenomsnitt av

arbetsmarknadsstyrelsens registrering av dem

som lämnat perioder i allmänt anställningsstöd

och förstärkt anställningsstöd, visar att 55

procent fått anställning efter allmänt

anställningsstöd och 23 procent fått anställning

efter förstärkt anställningsstöd. I genomsnitt

har omkring 34 procent av dem som haft allmänt

anställningsstöd fått ett reguljärt arbete efter

stödperiodens slut. Av dem som haft

anställning med förstärkt

anställningsstöd har i genomsnitt 8 procent fått

reguljärt arbete. Noteras kan att de som haft

förstärkt anställningsstöd och fått arbete, har fått

anställning innan stödperiodens slut.

Långtidsinskrivna

Antalet långtidsinskrivna minskade under 1999

och kom att omfatta 83 000 personer i års-

genomsnitt, vilket kan jämföras med 100 000

1998. Under det första halvåret 2000 var det

genomsnittliga antalet långtidsinskrivna 64 700

per månad, vilket kan jämföras med 88 100

personer i månadsgenomsnitt under första

halvåret 1999. De långtidsinskrivna utgjorde en

fjärdedel av det totala antalet arbetslösa under

första halvåret 2000, medan andelen

långtidsinskrivna

under motsvarande period 1999 motsvarade en

tredjedel av det totala antalet arbetslösa.

Att en person under en längre tid är inskriven

som arbetssökande innebär dock inte alltid att

personen behöver vara arbetslös under hela

perioden, exempelvis kvarstår vissa personer som

inskrivna även om de får ett arbete för kortare

tidsperiod, ett deltidsarbete eller deltar i program

av kortvarig omfattning.

Personer med utomnordisk bakgrund

Invandrare från länder utanför Norden har

särskilt stora svårigheter på arbetsmarknaden.

Under 1990-talet ökade arbetslösheten kraftigt

både för utomnordiska invandrare utan svenskt

medborgarskap och för utomnordiska invand-

rare med svenskt medborgarskap.

Sysselsättningen och arbetskraftsdeltagandet

sjönk i dessa båda grupper.

Utvecklingen sedan 1997 tyder på att invand-

rarnas situation har förbättrats något (se

diagram 2.2). Arbetslöshetstalen för

utomnordiska medborgare är dock fortfarande 4

gånger högre än talen för svenskfödda och för

utomnordiska invandrare med svenskt

medborgarskap är

arbetslöshetstalen 3 gånger så stora.

Det finns stora skillnader mellan olika grupper

av invandrare. Sämst är situationen för utländska

medborgare som kommer från länder utanför

EU/EES-området. Den öppna arbetslösheten för

denna grupp var 1999 hela 25 procent medan

motsvarande tal för svenska medborgare var

drygt 5 procent, enligt Statistiska centralbyråns

arbetskraftsundersökning. Situationen är

emellertid sämre än vad statistiken visar, då stor

del av denna grupp invandrare är utanför

arbetskraften och därför inte räknas som

arbetslösa.

Diagram 2.2 Relativa arbetslöshetstal för personer med

utomnordiskt respektive svenskt medborgarskap

1990 1999

Procent

Även de grupper som drabbats värst av

arbetslöshet får nu del av den gynnsamma

utvecklingen på arbetsmarknaden. I en ny

rapport från Arbetsmarknadsstyrelsen påpekas

dock att kompletterande utbildning behövs för

många med utomnordisk bakgrund. Omkring

25 procent av utlandsfödda eller utomnordiska

medborgare mellan 25 och 44 år saknar gym-

nasiekompetens, i jämförelse med 14 procent för

svenskfödda. För dessa personer kommer

särskilda utbildningsinsatser att få stor betydelse

för möjligheterna att stärka förankringen på

arbetsmarknaden. Aktivitetsgarantin, som

infördes 1 augusti i år, är ett viktigt led i att finna

individanpassade lösningar.

Bristande kunskaper i det svenska språket är

en av orsakerna till svårigheterna att finna arbete.

Under 1999 var det bara var femte person av de

35 000 som studerade svenska för invandrare

som klarade godkänd nivå. Ett sätt att förbättra

undervisningen i svenska är att kombinera

svenskundervisning med arbetslivspraktik.

Skillnaden i arbetslöshet och sysselsättning

mellan utomnordiska och svenska medborgare är

störst för dem med längre utbildning (treårigt

gymnasium eller högskola). Många utom-

nordiska medborgare arbetar dessutom med

andra uppgifter än de är utbildade för.

I den ekonomiska vårpropositionen 2000

föreslog regeringen en rad åtgärder för att skapa

bättre möjligheter för invandrare att etablera sig

på arbetsmarknaden. Bland förslagen finns

kompletterande utbildning för invandrare med

utländsk utbildning inom hälso- och

sjukvårdsområdet, läraryrken samt teknik och

naturvetenskap. Vidare föreslogs vårdutbildning

för tvåspråkig personal inom primärvård och

äldreomsorg. Därutöver skall insatser göras för

att stimulera etnisk/kulturell mångfald inom

offentlig förvaltning och privata företag, stimu-

lera svenskundervisning och introduktion för

nyanlända, förbättra validering av utländsk

yrkeskompetens samt rådgivningsinsatser för

invandrare som startar och driver småföretag.

Den generellt sett svårare situationen för

invandrare på arbetsmarknaden kan emellertid

inte enbart förklaras med individrelaterade fak-

torer. Politiken måste därför i högre grad nu

också inriktas på att undanröja strukturer som

kan verka diskriminerande eller på annat sätt

utestängande. Regeringen har initierat ett särskilt

mångfaldsprojekt. Projektet skall senast den

1 december 2000 presentera ett förslag till

nationellt program för ökad och bättre

tillvaratagen mångfald inom arbetsmarknad och

näringsliv. Regeringen kommer därefter att

återkomma till riksdagen med förslag till hur

mångfalden i

arbetslivet kan utnyttjas bättre.

Ungdomar

Den starkare konjunkturen har även förbättrat

situationen för ungdomar på arbetsmarknaden.

Enligt Arbetsmarknadsstyrelsen var 48 000

ungdomar i åldrarna 20 24 år antingen arbetslösa

eller i arbetsmarknadspolitiska program i slutet

av juli 2000. Jämfört med situationen för ett år

sedan är det en minskning med 19 000 personer.

Enligt Statistiska centralbyråns

arbetskraftsundersökningar var antalet arbetslösa

ungdomar i åldersgruppen 20 24 år 33 600 under

1999,

vilket kan jämföras med 39 800 året innan. Detta

motsvarar en minskning från knappt 12 procent

till drygt 10 procent av arbetskraften i

åldersgruppen. Arbetslösheten bland 20 24-

åringar fortsätter att minska och var 26 procent

lägre under andra kvartalet 2000 i jämförelse med

samma period 1999.

Regionala skillnader

Den gynnsammaste arbetsmarknadsutvecklingen

återfinns i storstads- och universitetsregionerna

och i delar av Småland, medan arbetsmarknaden

utvecklats sämre i skogslänen.

När Sverige delas in i regioner blir det tydligt

att arbetslösheten och sysselsättningen varierar

mycket mellan landets olika delar (tabell 2.3). I

Övre Norrland var arbetslösheten avsevärt lägre

och sysselsättningen betydligt högre under det

andra kvartalet 2000 jämfört med samma period

året innan, vilket är mycket positivt eftersom

denna del av landet tidigare haft höga arbets-

löshetstal och låg sysselsättningsgrad.

Arbetslösheten har minskat i alla regioner utom

Mellersta Norrland. Sysselsättningen har

emellertid ökat i samtliga regioner.

Tabell 2.3 Regional utveckling av arbetslöshet och

sysselsättning, 2:a kvartalet 1999 och 2000

Arbetslöshet

% av arbetskraften

Sysselsättning

% av befolkningen

1999:2

2000:2

1999:2

2000:2

Hela riket

5,4

4,7

76,8

78,0

Stockholm

4,0

3,3

81,2

82,8

Östra Mellansverige

5,9

4,8

75,4

76,7

Småland och öarna1

5,0

3,8

80,1

81,2

Sydsverige

6,2

5,9

73,9

74,7

Västsverige

4,9

4,4

76,9

77,8

Norra Mellansverige

7,1

6,1

74,8

75,5

Mellersta Norrland

6,0

6,6

74,3

75,3

Övre Norrland

7,8

5,7

71,8

75,0

Anm.: Arbetslösheten beräknas som andelen arbetslösa av samtliga personer i

arbetskraften (16-64 år) i respektive region. Sysselsättningen beräknas som

andelen sysselsatta av samtliga personer i befolkningen i åldrarna 20-64 år i

respektive region. Sysselsättningen avser samtliga sysselsatta och är ej jäm-

förbar med sysselsättningsgraden som avser andelen reguljärt sysselsatta.

1 Denna region innehåller län med mycket stora skillnader i arbetslöshet och

sysselsättning.

Källa: Statistiska centralbyrån (AKU)

Skillnaderna i arbetslöshetstal mellan landets

olika delar har varit relativt stabila under den

senaste tjugoårsperioden. Detta kan bero på att

arbetskraftens rörlighet mellan olika regioner är

låg eller att vissa regioner har ett överskott på

arbetskraft med utbildning eller erfarenhet som

inte efterfrågas och att anpassning via nyin-

vesteringar i humankapital tar tid. En bidragande

orsak till de varaktiga skillnaderna i

arbetslöshetstal kan vara olikheter i befolknings-

och

industristruktur, avstånd, livsmiljö samt

naturtillgångar.

En parlamentarisk utredning har fått i uppdrag

att analysera hur framtidens regionalpolitik bör

utformas för att stimulera tillväxt och syssel-

sättning i landets olika regioner. Utredningens

slutbetänkande presenteras under hösten och

därefter kan regeringen ta ställning till dess

förslag.

2.5.3 Reformerad arbetslöshetsförsäkring

En väl fungerande arbetsmarknad innebär att

arbetskraften är rörlig, såväl yrkesmässigt som

geografiskt, att arbetskraften har kompetens som

motsvarar arbetsmarknadens efterfrågan samt att

matchning och arbetsförmedling fungerar väl.

Regeringen presenterade den 29 juni proposi-

tionen En rättvisare och tydligare arbetslöshets-

försäkring (prop. 1999/2000:139). Bakgrunden

till förslaget är behovet av att förbättra

arbetsmarknadens funktionssätt så att

arbetslösheten minskar och sysselsättningen

ökar. Arbetslöshetsförsäkringens funktion som

en omställningsförsäkring vid arbetslöshet stärks

genom det nya förslaget, som också skall häva

den rundgång mellan olika åtgärder och öppen

arbetslöshet som tidigare har ägt rum.

Förändringar föreslås även av de krav som ställs

för att deltidsarbetslösa skall få ersättning.

Arbetsgivare skall i ökad grad medverka till att

deltidsarbetslösa erbjuds önskad arbetstid, enligt

regeringen förslag. Riksdagen kommer att ta

ställning till propositionen under hösten.

Föreslagen förändring av arbetslöshetsförsäkringen

De föreslagna förändringarna syftar till att skapa

en mer strukturerad sökprocess så att den

ekonomiska effektiviteten främjas samtidigt som

den arbetssökande uppfattar kraven som legitima

och präglade av rättssäkerhet.

För att vara berättigad till ersättning skall den

arbetssökande medverka till att en individuell

handlingsplan upprättas. Under de första

100 ersättningsdagarna får den arbetssökande

begränsa sökandet efter arbete såväl yrkesmässigt

som geografiskt, men därefter ställs högre krav

på den arbetssökandes rörlighet. Ersättnings-

perioden föreslås bli längst 300 dagar för alla

åldrar, med viss möjlighet till förlängning med

ytterligare 300 ersättningsdagar.

Rundgången mellan perioder med arbets-

löshetsersättning och perioder i

arbetsmarknadspolitiska program kommer att

upphöra genom att möjligheten att

återkvalificera sig för ersättning genom

deltagande i program skall tas bort, enligt

förslaget.

Sanktionsreglerna föreslås ändras så att den

som har avvisat ett erbjudet lämpligt arbete utan

godtagbara skäl eller som utan att uttryckligen ha

avvisat ett sådant arbete ändå genom sitt upp-

trädande uppenbarligen har vållat att anställning

inte har kommit till stånd, får sin dagpenning

delvis nedsatt under ett visst antal ersättnings-

dagar.

Regeringen avser, under förutsättning att det

statsfinansiella läget tillåter, att höja de högsta

och lägsta nivåerna på arbetslöshetsförsäkringen

och aktivitetsstöden den 1 juli 2001 och den

1 januari 2002. Höjningarna sker om förslagen i

propositionen genomförs. Regeringen avser att

följa upp och utvärdera förslagens effekter inför

en eventuell förändring. Därvid skall även

arbetsmarknadens funktionssätt vägas in. Det är

viktigt att säkerställa arbetslöshetsförsäkringens

karaktär av inkomstbortfallsförsäkring.

2.5.4 Minskade marginaleffekter

Höga marginaleffekter utgör ett hinder när det

gäller att öka arbetsutbudet, eftersom de för-

svagar drivkraften att arbeta mer, att byta arbete

eller yrke samt att flytta till orter där det finns

arbetstillfällen. Regeringen bedriver därför ett

långsiktigt arbete med att ta bort fattigdoms-

fällor och reducera marginaleffekter. Minskade

marginaleffekter ökar motivationen till ökad

förvärvsfrekvens vilket underlättar, inte minst

för kvinnor och ensamstående, att ta ett arbete

eller att utöka sin arbetstid. Detta kommer i sin

tur att öka arbetsutbudet och kan motverka

flaskhalsar. Ökat arbetsutbud är en viktig

förutsättning för en hög tillväxt i ekonomin. Se

även bilaga 4 till budgetpropositionen för 2001.

I februari i år tillsatte regeringen en utredning

om översyn av de ekonomiska familjestöden.

Förutom att analysera de familjepolitiska

stödsystemens träffsäkerhet och påverkan på

arbetsutbudet, skall utredaren pröva möjligheter

att förändra de familjepolitiska stöden så att

barnfamiljernas samlade marginaleffekter

minskar. De familjepolitiska stöd som skall

analyseras i utredningen är de allmänna

barnbidragen,

bostadsbidragen till barnfamiljer och

underhållsstöden.

Som ett led i att förbättra småbarnsföräldrars

möjligheter till förvärvsarbete och därmed öka

sysselsättningen är förslaget om ett stegvist in-

förande av allmän förskola och maxtaxa inom

barnomsorgen. Maxtaxan innebär sänkta

marginaleffekter för många barnfamiljer. En ur

sysselsättningspunkt viktig del av förslaget är att

erbjuda barn till arbetssökande föräldrar rätt till

förskoleverksamhet redan från den 1 juli 2001,

vilket underlättar småbarnsföräldrarnas

möjligheter att på ett effektivt sätt söka arbete

och

att acceptera ett erbjudande om arbete. Den

1 januari 2002 införs en maxtaxa och en övre

gräns för avgiften som andel av hushållens

inkomster. Rätt till barnomsorg för barn till

föräldrar som är föräldralediga med yngre syskon

införs 1 januari 2002. En allmän förskola för 4-

och 5-åringarna införs från den 1 januari 2003.

Som en kompensation för de egenavgifter på

sammanlagt 7 procent som successivt införts för

löntagare fr.o.m. 1993, har regeringen beslutat

om en skattereduktion under 2000 motsvarande

en fjärdedel av egenavgifterna. Vidare har

gränsen för statlig inkomstskatt höjts så att färre

löntagare betalar statlig skatt.

3 Sysselsättningssamarbetet inom

EU

En uthållig tillväxt och hög sysselsättning är

EU:s viktigaste ekonomiska och sociala mål-

sättning. Under 2000 har ett nytt strategiskt mål

för unionen formulerats; att skapa världens mest

dynamiska, konkurrenskraftiga och kunskaps-

drivna ekonomi med uthållig ekonomisk tillväxt,

fler och bättre jobb samt ökad social

sammanhållning. Ett starkt och långsiktigt

europeiskt samarbete inom

sysselsättningsområdet är en förutsättning för att

uppnå det nya strategiska målet. Huvudansvaret

för sysselsättningspolitiken ligger dock liksom

tidigare år hos medlemsstaterna.

Grunden för sysselsättningssamarbetet utgörs

av EU:s gemensamma riktlinjer för

sysselsättning som i sin tur bygger på

erfarenheterna från den multilaterala

övervakningen av den ekonomiska politiken och

de allmänna riktlinjerna.

I likhet med tidigare år är de fyra områdena

för EU:s sysselsättningsriktlinjer att förbättra

anställbarheten, utveckla företagarandan,

uppmuntra företagens och de anställdas

anpassningsförmåga samt att stärka

jämställdhetspolitiken. I riktlinjerna för år 2000

har särskilt behovet av lokala

sysselsättningsinsatser och

en bättre tillgång till informationssamhället

betonats. Arbetsförmedlingarnas roll att främja

matchningen mellan arbetssökande och lediga

platser betonades också.

Nationell handlingsplan

Sysselsättningssamarbetet inom EU innefattar

även att alla medlemsstaterna varje år skall lämna

in s.k. nationella handlingsplaner för syssel-

sättning. I handlingsplanerna skall medlems-

staterna redovisa hur sysselsättningen har

utvecklats under året och hur sysselsättnings-

politiken har utformats mot bakgrund av de

gemensamma sysselsättningsriktlinjerna.

Medlemsstaternas handlingsplaner utgör sedan

underlag till en gemensam rapport framtagen av

ministerrådet och kommissionen. I rapporten

granskas de nationella handlingsplanerna och

medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Denna

process leder fram till riktlinjer för nästa års

sysselsättningspolitik. Gemensamma rapporter

för sysselsättning har upprättats sedan 1998.

Förra året gav rådet för första gången

rekommendationer till medlemsstaterna om

genomförandet av sysselsättningspolitiken.

Enligt

rekommendationerna till Sverige bör regeringen

vidta åtgärder för att minska inkomstskatte-

bördan med tyngdpunkt på låginkomsttagare

och bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden.

Sveriges nationella handlingsplan för år 2000

är en uppföljning av de handlingsplaner som

presenterades för 1998 och 1999. I utarbetandet

av handlingsplanen involverades arbetsmark-

nadens parter. Samarbetet mellan regeringen och

arbetsmarknadens parter visar att det finns en

bred uppslutning kring EU:s sysselsättnings-

politik och att det finns en ambition från

samtliga att förverkliga målen för

sysselsättningspolitiken. Det finns en ambition

från

regeringens och arbetsmarknadens parters sida

att ytterligare fördjupa samarbetet för det

kommande årets nationella handlingsplan.

Regeringen konstaterar i handlingsplanen att

Sveriges sysselsättningspolitik ligger väl i linje

med sysselsättningsriktlinjerna. Regeringen har

vidtagit åtgärder med anledning av rådets

rekommendationer om att minska inkomst-

skatten med tyngdpunkt på låginkomsttagare

och bryta könsuppdelningen på arbetsmark-

naden. Ett första steg i en inkomstskattereform

inleddes i år för att sänka skatten på arbets-

inkomster för alla löntagare, med betoning på

låg- och medelinkomsttagare. För att bryta den

könsuppdelade arbetsmarknaden har regeringen

genomfört speciella satsningar inom

utbildningsområdet. Kunskapslyftet utformas

dessutom på ett sätt som skall bidra till att bryta

könsbundna utbildningsval.

Årligt möte om sysselsättning och ekonomiska

reformer

Vid Europeiska rådets möte i Lissabon i mars i år

enades stats- och regeringscheferna kring en

strategi för ekonomisk tillväxt och full

sysselsättning i unionen. Det beslutades även om

att toppmöten om sysselsättning och

ekonomiska reformer skall äga rum varje år för

att stämma av Lissabonstrategin. Den första

avstämningen kommer att ske under toppmötet i

Stockholm nästa år. Den övergripande

ambiionen för

regeringens arbete är att riktlinjerna för

sysselsättningspolitiken och dess övervakning

ges samma vikt som motsvarande instrument på

det ekonomiska området. Regeringen avser

därför att fortsatt ha en aktiv och pådrivande roll

i det europeiska samarbetet. Vidare kommer

regeringen att verka för att medlemsstaterna skall

formulera nationella mål för sysselsättningen.

4 Regeringens förslag i

budgetpropositionen för år 2001

Med växande överskott i de offentliga finanserna

och de gynnsamma tillväxtutsikterna gör

regeringen bedömningen att det är möjligt att gå

vidare med en offensiv för att förbättra

tillväxtförutsättningarna och rättvisan.

Satsningarna

består bl.a. av sänkt skatt på arbete och sats-

ningar inom utbildningsområdet.

Sänkt skatt på arbete, höjt grundavdrag och sänkta

arbetsgivaravgifter

För 2001 bedömer regeringen att det är möjligt

att genomföra ett andra steg av kompensationen

för egenavgifterna till pensionssystemet. För-

slaget innebär att ytterligare en fjärdedel av den

allmänna pensionsavgiften kompenseras från

och med 2001. Vidare höjs den nedre skikt-

gränsen för uttag av statlig inkomstskatt, från

245 000 kronor till 252 000 kronor, i syfte att

minska andelen skattskyldiga med förvärvs-

inkomst som betalar statlig inkomstskatt.

Skattesänkningarna innebär att

marginaleffekterna sänks, vilket särskilt gynnar

låg- och medelinkomsttagare. Sänkt skatt på

arbete stimulerar arbetsutbudet vilket är

nödvändigt för att kunna bibehålla den kraftiga

uppgången i ekonomin.

Ett antal förslag för ökad miljörelatering

av skattesystemet genom en grön skatteväxling

presenteras i budgetpropositionen. För år 2001

föreslås bl.a. att skatter på arbetsinkomster sänks

 utöver det som följer av det andra steget

i inkomstskattereformen genom att grund-

avdraget i inkomstbeskattningen höjs med

1 200 kronor och genom att arbetsgivar-

avgifterna sänks med 0,1 procentenheter.

För att stimulera rörligheten på

arbetsmarknaden föreslår regeringen också att

reseavdraget höjs med 1 krona till 16 kronor per

mil.

Arbetstiden

Arbetstidsfrågan rymmer viktiga välfärds-

politiska val. Utgångspunkten för regeringens

arbete i arbetstidsfrågan är att det är angeläget att

korta arbetstiderna och att öka individernas

inflytande över arbetstidens förläggning. Värdet

av en arbetstidsförkortning måste dock alltid

vägas mot behovet av andra reformer och hänsyn

måste tas till kostnaderna. Det är angeläget med

en arbetstidsreform. Regeringen, Vänsterpartiet

och Miljöpartiet konstaterar dock att takten,

omfattningen och tillvägagångssättet för en

arbetstidsreform kräver ytterligare över-

väganden.

Satsningar på kunskap och utbildning

Kunskap och en välutbildad befolkning är en

central del i regeringens politik för tillväxt och

rättvisa. Grundläggande färdigheter som att läsa,

skriva och räkna blir allt viktigare i ett samhälle

som kännetecknas av ett livslångt lärande. En väl

fungerande skola spelar en särskilt viktig roll

när det gäller att lägga grunden för människors

likvärdiga livschanser, möjligheten att få ett

arbete, en bra inkomst och att aktivt delta i

samhällslivet. Den svenska skolan står inför

betydande svårigheter och utmaningar.

Regeringen föreslår därför i

budgetpropositionen ökade resurser till skolan

de kommande åren. Under perioden 2001 2006

skall skolan tillföras 17,5 miljarder kronor.

Redan nästa år tillförs skolan 500 miljoner

kronor. Därefter ökar tilldelningen med 1

miljard kronor per år fram till 2005. Från 2006

och framåt skall kommunsektorn tillföras 5

miljarder kronor i nivåhöjning. Resurstillskottet

tillsammans med den ökade tillväxten i

kommunerna ger möjligheter till satsningar för

att förbättra lärmiljön i skolan. Syftet är att

förbättra skolans måluppfyllelse, dvs. att fler

barn skall kunna lämna skolan med godkända

betyg i kärnämnena.

En effektiv arbetsmarknads- och

utbildningspolitik är viktiga förutsättningar för

att öka

sysselsättningen och minska arbetslösheten.

Som ett led i att öka kunskaperna om

arbetsmarknadseffekterna inom

utbildningsväsendet avser regeringen att ändra

instruktionen för

Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering

(IFAU) till att även omfatta studier som belyser

kopplingen mellan arbetsmarknad och

utbildning. IFAU:s anslag förstärks för detta

ändamål med 5 miljoner kronor från 2001.

5 Tillväxt, sysselsättning och

arbetslöshet fram till 2003

5.1 Den ekonomiska utvecklingen

Den svenska ekonomin fortsätter att utvecklas

mycket gynnsamt. Sysselsättningen stiger och

den öppna arbetslösheten faller, vilket stärker

den inhemska efterfrågan och de offentliga

finanserna. Inflationstrycket är lågt. Det

internationella konjunkturläget har förbättrats

ytterligare. Svensk export växer därför i snabb

takt. Industrins behov av att bygga ut

produktionskapaciteten ökar.

En hög efterfrågan, stigande sysselsättning

och en industriledd uppgång i produktivitets-

tillväxten bidrar till att bruttonationalprodukten

(BNP) i år väntas öka med cirka 4 procent.

Bredden i konjunkturuppgången har även

bekräftats av nationalräkenskaperna enligt vilka

samtliga efterfrågekomponenter, förutom

offentlig konsumtion, visade höga tillväxttal

första halvåret i år.

Den underliggande inflationen är låg även om

det senaste årets oljeprisuppgång har bidragit till

att höja konsumentpriserna något. Det låga

pristrycket tyder på att det fortfarande finns

lediga resurser i ekonomin. Vissa tecken finns

dock på att bristen på resurer har tilltagit.

Andelen företag som anger brist på arbetskraft

som en expansionshämmande faktor har stigit

enligt Konjunkturinsitutets industri- och tjänste-

barometrar. Nivåerna på bristtalen är dock,

generellt sett, fortfarande låga i ett historiskt

perspektiv.

Nästa år bedöms resursläget på arbetsmark-

naden vara något mer ansträngt varför

sysselsättningsuppgången förutses bli mindre än

i år. Den globala tillväxten väntas vara fortsatt

stark men mattas något i förhållande till den

höga

ökningstakten i år. Mot denna bakgrund förutses

BNP i Sverige år 2001 öka med cirka 3,5 procent.

År 2002 bedöms det s.k. produktionsgapet, dvs.

skillnaden mellan faktisk och potentiell

produktion, vara slutet.

De svenska industriföretagen kommer att

behöva bygga ut kapaciteten relativt kraftigt för

att kunna tillgodose den allt högre efterfrågan.

Uppgången i industrikonjunkturen, den

gynnsamma utvecklingen inom

teleproduktindustrin och omfattande

industriinvesteringar stärker

produktivitetstillväxten i näringslivet, som väntas

stiga från drygt 1 procent 1999 till knappt 2

procent i år och till cirka 2,5 procent nästa år.

Investeringarna i övriga näringslivet och i

offentliga myndigheter väntas öka i måttligare

takt framöver. Bostadsinvesteringarna har hittills

i år visat blygsamma ökningstal. Olika indika-

torer tyder dock på att tillväxten i bostads-

investeringarna ökar markant nästa år från ett

lågt utgångsläge. Lagerbidraget väntas bli svagt

positivt i år. Detta är bl.a. ett uttryck för att

lagertunga delar av ekonomin (exempelvis

industrin) väntas växa snabbare än BNP.

Hushållens konsumtionsutgifter väntas

fortsätta växa i snabb takt. Sysselsättningsupp-

gången, den låga inflationen och skattesänk-

ningar bidrar till att de disponibla inkomsterna

väntas visa höga tillväxttal i år och nästa år. Detta

tillsammans med en förbättrad förmögenhets-

ställning stärker hushållens köpkraft. Effekterna

av de senaste årens förmögenhetstillväxt bedöms

dock gradvis klinga av. I prognosen för 2001 har

de av regeringen föreslagna skattesänkningarna

riktade till hushållen beaktats. Den offentliga

konsumtionen förutses öka något i år. För de

kommande åren finns ett finansiellt utrymme

för fortsatt expansion i kommunsektorn om

kommunalskatten bibehålls på nuvarande nivå.

Den betydande produktionsuppgången i år

och nästa år och den därmed sammanhörande

uppgången i sysselsättningen innebär dock att

situationen på arbetsmarknaden snabbt kan

förändras. Det är i dagsläget svårt att bedöma om

eller när bristsituationer som hotar en hållbar

löneutveckling kommer att uppstå. Ett särskilt

osäkerhetsmoment är 2001 års avtalsrörelse som

kommer att genomföras i en ekonomisk

situation med lägre arbetslöshet och högre

sysselsättningsnivå jämfört med de förhållanden

som

rådde vid 1995 års och 1998 års avtalsrörelser.

Positiva faktorer för lönebildningen är att

inflationsförväntningarna ligger stabilt på en nivå

runt 2 procent och att reallönerna har visat en

god utveckling trots att de senaste årens

nominella löneökningar har varit historiskt sett

låga. De förändringar som har genomförts vad

avser de institutionella ramarna för lönebild-

ningen, exempelvis den nya

förhandlingsordningen inom industrin och

införandet av ett medlingsinstitut, förbättrar

förutsättningarna för måttliga nominella

löneökningar.

För att undvika att den samlade ekonomiska

politiken läggs om i en åtstramande riktning

måste de avtalsmässiga löneökningarna begränsas

och att löneglidningen hålls tillbaka. En viktig

förutsättning för prognosen är att de totala

löneökningarna beräknas till 3,5 procent per år.

Tabell 5.1 Nyckeltal 1999 2003

1999

2000

2001

2002

2003

Antal sysselsatta,

årlig procentuell förändring

2,2

2,0

1,3

0,5

0,5

Reguljär sysselsättningsgrad,

nivå

75,9

77,0

77,7

77,8

78,0

Öppen arbetslöshet, nivå

5,6

4,6

3,8

3,9

4,0

Arbetsmarknadspolitiska

program, nivå

3,1

2,6

2,6

2,3

2,0

Kontantlön per timme,

årlig procentuell förändring

3,4

3,5

3,5

3,5

3,5

KPI,

årlig procentuell förändring

0,3

1,2

1,4

1,9

2,0

Offentligt finansiellt sparande

1,9

3,4

3,5

2,0

2,0

BNP,

årlig procentuell förändring

3,8

3,9

3,5

2,1

2,1

Anm.: Reguljär sysselsättningsgrad mäts som antalet sysselsatta i åldern

20 64 år exklusive sysselsatta i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

program i procent av befolkningen i den åldersgruppen. Den öppna

arbetslösheten och personer i arbetmarknadspolitiska program redovisas i

procent av arbetskraften. Offentligt finansiellt sparande är uttryckt som andel

av BNP efter

beräkningsteknisk överföring.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

5.2 Arbetsmarknaden

Sysselsättningen har ökat snabbt de 2 senaste

åren och den öppna arbetslösheten har fallit.

Sysselsättningen steg med cirka 70 000 personer

första halvåret i år jämfört med första halvåret

förra året. Huvuddelen av sysselsättnings-

ökningen har ägt rum inom den privata

tjänstesektorn.

Även arbetskraftsutbudet har stigit under

första halvåret i år. Statistiken tyder på att det

främst är personer som tidigare har varit klassi-

ficerade som studerande som nu kommit in på

arbetsmarknaden. Arbetskraftsutbudet har dock

inte ökat lika kraftigt som sysselsättningen under

första halvåret i år, vilket gör att arbetslösheten

fortsatt att minska. Mellan första halvåret 1999

och första halvåret i år minskade den öppna

arbetslösheten med 0,5 procentenheter till

5,1 procent, säsongrensat.

Under den närmast kommande tiden för-

väntas utvecklingen på arbetsmarknaden bli

fortsatt gynnsam. I år förutses sysselsättningen

öka med sammanlagt 81 000 personer, vilket

motsvarar en ökning med 2,0 procent, varefter

ökningstakten förväntas avta till 1,3 procent

nästa år, motsvarande 53 000 personer. I princip

hela sysselsättningsökningen i år kan hänföras till

den privata tjänstesektorn, men nästa år för-

väntas en bredare uppgång i sysselsättningen.

Den reguljära sysselsättningsgraden för personer

mellan 20 och 64 år, som enligt regeringens

sysselsättningsmål skall uppgå till 80 procent år

2004, beräknas stiga till 77,7 procent år 2001.

Även arbetskraftsutbudet förväntas fortsätta

öka. Genom att antalet platser vid högskolor och

universitet planeras att utvidgas dämpas dock

utbudsökningen något. Sammantaget innebär

utvecklingen av sysselsättningen och

arbetskraftsutbudet att den öppna arbetslösheten

bedöms falla till 3,8 procent år 2001.

Mellan år 2001 och år 2003 sker en

nedtrappning av såväl antalet platser i

kunskapslyftet som antalet deltagare i

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

program. Minskningen frigör resurser i

ekonomin, vilket höjer den potentiella

produktionsnivån och minskar risken för

överhettning. Mot bakgrund av detta antas BNP

öka med 2,1 procent per år, vilket är något högre

än vad som bedöms vara en trendmässig och

långsiktigt hållbar utvecklingstakt.

Sysselsättningen beräknas då stiga i en något

snabbare takt än den arbetsföra befolkningen.

Därmed stiger den

reguljära sysselsättningsgraden till 78 procent år

2003.

Eftersom inte alla de personer som annars

skulle omfattas av kunskapslyftet eller delta i

något arbetsmarknadspolitiskt program

omedelbart kommer att finna sysselsättning

bedöms den öppna arbetslösheten stiga något

initialt, från 3,8 procent år 2001 till 4,0 procent år

2003.

Uppgången i arbetskraftsutbudet dämpas till viss

del av att antalet platser vid högskolor och

universitet fortsätter öka både år 2002 och år

2003.

En rad osäkerheter finns beträffande

utvecklingen på arbetsmarknaden framöver. Det

finns faktorer som talar för att BNP-tillväxten

och sysselsättningen kan komma att utvecklas

svagare än väntat. Det är möjligt att brist-

situationen och matchningsproblemen på arbets-

marknaden har underskattats. Det är också

möjligt att arbetsmarknaden och lönebildningen

fungerar bättre än vad som antagits i kalkylen.

Då skulle BNP-tillväxten kunna bli starkare de

närmaste åren och sysselsättningsnivån år 2003

bli högre än beräknat utan att det uppstår

inflationsdrivande löneökningar. BNP-tillväxten

kan också bli starkare om produktivitets-

tillväxten inom teleproduktindustrin skulle

fortsätta ge ett mycket starkt bidrag till tillväxten

även i ett medelfristigt perspektiv.

 För en detaljerad beskrivning av sysselsättningsmålet, se bilaga 4 till

budgetpropositionen för 1999, prop. 1998/99:1.

 Den faktiska öppna arbetslöshet uppgick till 5,2 procent i juli,

4,9 procent för kvinnor och 5,4 procent för män.

 Inklusive offentligt ägda bolag.

 Avser aktiebolag, handelsbolag, kommanditbolag och ekonomiska

föreningar.

 Stoppreglerna avser de särskilda regler som tar sikte på transaktioner

mellan fåmansägda företag och dess ägare.

 Varav staten investerar halva beloppet.

 För ändamålet avsattes 1,35 miljarder kronor 2000 och 1,15 miljarder

kronor 2001.

 Statens skolverks rapport Lyft eller Bredd

 Med gymnasial vuxenutbildning avses verksamhet inom såväl

kunskapslyftet som den kommunalt finansierade gymnasiala

vuxenutbildningen, komvux.

 Ds 2000:33 En ny eftergymnasial yrkesutbildning .

 Statistik finns ej tillgänglig för 1999/00.

 Helårsstudenter beräknas utifrån varje enskilt kurstillfälle. Antalet

registrerade på kursen multipliceras med kursens poäng dividerat med 40.

Antalet helårsstudenter exkl. uppdragsutbildning uppgick budgetåret 1999

till drygt 250 000.

 Anställning utan villkor vid ett eller flera tillfällen i 1 12 månader

under maximalt 36 månader.

 Ami och projektarbete som ingår i Arbetsmarknadsstyrelsens

definition på konjunkturberoende program ingår ej i redovisad statistik.

Däremot inkluderas europastipendier som inte ingår i

Arbetsmarknadsstyrelsens statistik.

 Avser tillsvidareanställning, tidsbegränsad anställning,

deltidsanställning, timanställning, fortsatt anställning hos arbetsgivare

som tidigare fått anställningsstöd, tillfälligt arbete och ombytessökande.

 Avser tillsvidareanställning och forsatt arbete hos arbetsgivare som

tidigare fått anställningsstöd.

 Inskrivna vid arbetsförmedlingen som varit kontinuerligt utan arbete

eller i arbetsmarknadspolitiska program i minst två år.

 Arbetsmarknaden för utomnordiska medborgare , Ura 2000:5.

 I hela befolkningen är andelen utan gymnasiekompetens 28 procent för

utlandsfödda och utomnordiska medborgare, och 25 procent för

svenskfödda.

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 3

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 3

2

3

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 3

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 3

20