Regeringens proposition

1995/96:113

Svenskt deltagande i fredsstyrka i f.d. Jugoslavien

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 30 november 1995

Lena Hjelm-Wallén

 Pierre[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen medger att regeringen ställer en väpnad

styrka om högst 870 personer till förfogande som ett svenskt bidrag till en

multinationell fredsstyrka, när Förenta Nationernas säkerhetsråd beslutat att ge

en sådan styrka uppdrag att medverka till genomförandet av den

fredsöverenskommelse som ingåtts mellan parterna i konflikten i f.d.

Jugoslavien.

 Styrkan avses uppgå till högst 870 personer med erforderlig utrustning och

ingå i en i huvudsak nordisk brigad. Den svenska insatsen avses ställas till

förfogande för ungefärligen en tolvmånadersperiod och kostnaderna för insatsen

beräknas uppgå till 656 miljoner kronor.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Ärendet och dess beredning................................. 4

3 Bakgrund................................................... 4

 3.1 Svenskt stöd till f.d. Jugoslavien.................. 4

 3.2 UNPROFOR............................................ 5

 3.3 Fredsöverenskommelsen............................... 6

 3.4 Återuppbyggnad av det civila samhället.............. 7

 3.5 Multinationell fredsstyrka.......................... 8

 3.6 Avtal............................................... 9

4 Regeringens överväganden................................... 10

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 30 november 1995............................................ 14

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 medger att regeringen ställer en väpnad styrka om högst 870 personer till

förfogande som ett svenskt bidrag till en multinationell fredsstyrka, när

Förenta Nationernas säkerhetsråd beslutat att ge en sådan styrka uppdrag att

medverka till genomförandet av den fredsöverenskommelse som ingåtts mellan

parterna i konflikten i f.d. Jugoslavien.

 Vidare föreslår regeringen att riksdagen mot bakgrund av ärendets brådskande

natur beslutar att förkorta motionstiden till två dagar.

2 Ärendet och dess beredning

En fredsöverenskommelse mellan parterna i konflikten i f.d. Jugoslavien

paraferades den 21 november 1995 i Dayton, Ohio, USA. I överenskommelsen anmodas

FN:s säkerhetsråd att ge ett mandat till en multinationell fredsstyrka, (Peace

Implementation Force; IFOR), att medverka till genomförandet av

överenskommelsen. IFOR kommer att stå under ledning av Nordatlantiska

försvarsorganisationen (NATO) och bestå av trupper från såväl NATO som icke

NATO-stater.

 Sverige har sedan länge genom fredsbevarande insatser i regionen och genom

omfattande humanitärt bistånd och andra insatser engagerat sig i

fredsprocessen, och det finns ett starkt svenskt intresse att delta i IFOR. En

avsiktsförklaring i ett brev till NATO, som klargör Sveriges intresse att

medverka i IFOR, lämnades av regeringen i november 1995.

 Förberedelsearbetet för att kunna ingå i IFOR har redan inletts. Kontakter med

NATO samt med FN och de stater som väntas ingå i IFOR har tagits och

diskussioner pågår om hur den militära och legala strukturen för ett svenskt

truppdeltagande skall se ut. I dessa diskussioner har Försvarsmakten medverkat.

 Efter en resolution i FN:s säkerhetsråd bör de första IFOR-styrkorna kunna

vara på plats inom mycket kort tid. Den största delen av planeringen och

samordningen mellan de deltagande staterna har sålunda skett och sker i förväg

utifrån vissa antaganden. I detta avseende är Sverige i samma situation som

övriga stater vilka anmält sitt intresse att medverka i IFOR.Detta gör att

ärendet har beretts skyndsamt och att förslag måste föreläggas riksdagen redan

innan fredsöverenskommelsen undertecknats och resolutionen från FN:s

säkerhetsråd föreligger. Ärendet medför ingen lagstiftning och regeringens

förslag har inte remissbehandlats.

3 Bakgrund

3.1 Svenskt stöd till f.d. Jugoslavien

Kriget i f.d. Jugoslavien har pågått i mer än fyra år. Under denna tid har stora

internationella ansträngningar gjorts för att en förhandlingslösning skall kunna

nås. Samtidigt har omfattande insatser vidtagits för att förebygga konfliktens

spridning och för att lindra lidandet bland civila krigsoffer. De FN-trupper som

stationerats i Bosnien-Hercegovina, i tidigare jugoslaviska Republiken

Makedonien och i Kroatien har haft som främsta uppgift att stödja

fredsansträngningarna och de humanitära hjälpinsatserna.

 Sverige lämnar betydande bidrag inom alla dessa områden. Förutom att bidra med

svensk FN-trupp i f.d. Jugoslavien deltar Sverige aktivt i det diplomatiska

arbetet såsom medlem av FN, Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa

(OSSE), Europeiska unionen (EU) och Styrkommittén för Jugoslavien-konferensen,

ICFY. Riksdagsledamoten Carl Bildts uppdrag som EU-ordförande för ICFY innebär

särskilda insatser för svensk del.

 Sverige ger omfattande humanitär hjälp (över en miljard kronor hittills) och

ger därutöver särskilt stöd till demokrati- och försoningsinsatser (50 miljoner

kronor) och till insatser av återuppbyggnadskaraktär (150 miljoner kronor).

Dessutom har hittills cirka 80.000 flyktingar från f.d. Jugoslavien fått

permanent fristad i Sverige.

 Vidare bidrar Sverige med civilpoliser och militärobservatörer samt till olika

övervakningsinsatser i regionen (sanktionsövervakning, övervakning av Federativa

Republiken Jugoslaviens (Serbien-Montenegro) embargo mot bosnienserberna och

EU:s observatörsmission).

3.2 UNPROFOR

De svenska FN-soldaterna i Bosnien-Hercegovina, i tidigare jugoslaviska

Republiken Makedonien och i Kroatien är Sveriges största bidrag till insatserna

i f.d. Jugoslavien räknat både i personal och i anslagna resurser.

 I februari 1992 beslutade FN:s säkerhetsråd att inrätta en skyddsstyrka för

f.d. Jugoslavien, United Nations Protection Force (UNPROFOR). UNPROFOR:s

mandat och geografiska verksamhetsområde utvidgades successivt av

säkerhetsrådet. FN-styrkan stationerades först i Kroatien. Efterhand placerades

den även i Bosnien-Hercegovina och i tidigare jugoslaviska Republiken

Makedonien. Sammanlagt har hittills 6 821 svenskar tjänstgjort som FN-soldater i

UNPROFOR till en kostnad av 1,8 miljarder kronor.

 UNPROFOR:s huvuduppgift var inledningsvis att bidra till att förverkliga en

lösning av konflikten i Kroatien. En viktig deluppgift var att övervaka

vapenvilan i av FN fredade områden, de s.k. United Nations Protected Areas

(UNPA), vilka i huvudsak sammanföll med de av de kroatiska serberna kontrollera-

de områdena.

 UNPROFOR tilldelades härefter olika uppgifter i Bosnien-Hercegovina, såsom att

skydda Sarajevos flygplats och att övervaka det militära flygförbud över

Bosnien-Hercegovina som FN:s säkerhetsråd fattade beslut om i oktober 1992.

Under hösten 1992 gavs UNPROFOR vidare i uppgift att skydda humanitära

transporter i Bosnien-Hercegovina.

 Under våren 1993 inrättade säkerhetsrådet sex fredade områden i Bosnien-

Hercegovina (städerna Sarajevo, Bihac, Gorazde, Srebrenica, Tuzla och Zepa, med

omgivningar). I juni 1993 fick UNPROFOR till uppgift att på olika sätt skydda

dessa fredade områden.

 Som ett svenskt bidrag till de av FN:s säkerhetsråd beslutade insatserna

föreslog regeringen i prop. 1992/93:254 att riksdagen skulle medge att

regeringen ställde en väpnad styrka om högst ca 1000 personer till FN:s

förfogande. Enligt lagen (1992:1153) om väpnad styrka för tjänstgöring utomlands

får regeringen, utan riksdagens hörande, sätta in en väpnad styrka utomlands på

begäran antingen av FN eller OSSE om syftet är att styrkan skall användas för

fredsbevarande verksamhet. Denna lag ansågs inte tillfyllest när det gällde

UNPROFOR, då de regler som styrde de planerade insatserna kunde komma att

innehålla fredsframtvingande moment. Ett särskilt riksdagsbeslut var därför

enligt 10 kap. 9 § första stycket 1 regeringsformen erforderligt.

 Riksdagens utrikesutskott (bet. 1992/93:UU35) tillstyrkte regeringens förslag

och konstaterade att FN:s mandat kunde innebära att styrkan för att utföra sina

uppgifter skulle kunna behöva vidta åtgärder som gick utöver strikt

fredsbevarande. Det kunde då, framhöll utskottet, i tillägg till bruk av våld i

självförsvar även handla om våld för att skydda civilbefolkningen eller för att

förhindra brott mot överenskommelsen eller kränkningar av fredade områden.

Utrikesutskottet underströk emellertid att styrkans uppgifter i huvudsak skulle

vara av fredsbevarande karaktär och framhöll att deltagare i operationen inte

skulle ta initiativ till våldsanvändning. Riksdagen beslutade enligt utskottets

hemställan (rskr. 1992/93:429).

 Med stöd av riksdagsbeslutet och efter framställning från FN:s general-

sekreterare skickade Sverige under hösten 1993 880 FN-soldater till Tuzla-

området. För närvarande deltar Sverige med 1 030 FN-soldater i en nordisk

bataljon (NORDBAT 2) i Tuzla-området. Den svenska FN-styrkans huvuduppgifter är

att skydda Tuzla-området och att bistå humanitära transporter till

civilbefolkningen. Som ett led i av FN föreslagna nedskärningar i FN-styrkan

beslutade regeringen i november 1995 att från och med februari 1996 minska den

svenska insatsen med 150 FN-soldater.

 I juni 1995 inrättades en snabbinsatsstyrka (Rapid Reaction Force) som utgör

en integrerad del av UNPROFOR. Sverige deltar inte med personal i denna

insatsstyrka men har bidragit till dess finansiering.

 I slutet av 1992 placerades en FN-styrka i förebyggande syfte i tidigare

jugoslaviska Republiken Makedonien. För närvarande deltar Sverige med ca 40 FN-

soldater i en nordisk bataljon (NORDBAT 1).

 UNPROFOR:s mandat har kontinuerligt förlängts av säkerhetsrådet, och den 31

mars 1995 förlängdes mandatet fram till den 30 november 1995. Samtidigt

omorganiserades UNPROFOR till att under samlingsbeteckningen United Nations

Peace Forces (UNPF) verka i tre separata enheter: UNPROFOR med mandat endast i

Bosnien-Hercegovina, United Nations Confidence Restoration Operation (UNCRO) i

Kroatien samt United Nations Preventive Deployment Force (UNPREDEP) i tidigare

jugoslaviska Republiken Makedonien.

 UNPF har ett gemensamt högkvarter för dessa tre enheter i Zagreb där Sverige

för närvarande deltar med ett stabskompani om ca 80 personer. Regeringen

beslutade i oktober 1995 att avveckla detta deltagande.

3.3 Fredsöverenskommelsen

Den 21 november 1995 paraferades en allomfattande fredsöverenskommelse för

Bosnien-Hercegovina av presidenterna i Bosnien-Hercegovina, Kroatien och

Federativa Republiken Jugoslavien. Överenskommelsen träder i kraft efter den

formella undertecknandeceremoni som inom kort skall hållas i Paris.

 Överenskommelsen är resultatet av ett långt förberedelsearbete samt av tre

veckors intensiva förhandlingar under internationell förmedling. I synnerhet

länderna i den s.k. kontaktgruppen (USA, Storbritannien, Tyskland, Frankrike och

Ryssland) och Carl[REDACTED_EFTERNAMN] såsom EU-ordförande för ICFY har gjort betydande

insatser för att få denna uppgörelse till stånd.

 Överenskommelsen syftar till att skapa långsiktig fred och stabilitet och att

lägga grunden för demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och ekonomisk

utveckling.

 Den består av ett ramavtal och elva annex. Grundprinciperna är att Bosnien-

Hercegovina består som enad och suverän stat och erkänns som sådan av Kroatien

och Federativa Republiken Jugoslavien, samtidigt som en fördelning görs inom

staten Bosnien-Hercegovina enligt vilken den bosnisk-kroatiska federationen

tilldelas 51% och den serbiska republiken 49% av territoriet.

 Överenskommelsen innehåller konstitutionella principer enligt vilka staten

kommer att ha centrala regeringsstrukturer i den enade huvudstaden Sarajevo. Ett

system kommer att upprättas med ett nationellt parlament i Sarajevo och

regionala parlament i federationen respektive i den serbiska delen.

 Vidare ingår bl.a. bestämmelser om mänskliga rättigheter, om flyktingars och

internflyktingars rätt till återvändande och om fria val som skall genomföras

inom sex - nio månader efter överenskommelsens ikraftträdande. FN:s

flyktingkommissarie, UNHCR, respektive OSSE tilldelas viktiga roller i

genomförandet av flyktingåtervändandet och valen.

 Enligt överenskommelsen skall en s.k. hög representant utses som skall

övervaka och samordna genomförandet av de nämnda civila delarna av

överenskommelsen. Den höge representanten skall också hålla nära kontakt med

IFOR samt rapportera till bl.a. FN och EU.

 Ett annex utgörs av ett avtal om militära aspekter av fredsöverenskommelsen.

Avtalet behandlar även den multinationella fredsstyrka (IFOR) som får till

uppgift att medverka till fredsöverenskommelsens genomförande. I en inledande

artikel i avtalet välkomnar parterna att det internationella statssamfundet är

villigt att sända en sådan styrka till regionen för en period av ungefär ett

år.

 I avtalet samtycker parterna till att IFOR ges rätt att bl.a. säkerställa att

parterna uppfyller sina åtaganden enligt avtalet. Ett viktigt moment härvidlag

är att en separationszon skall upprättas mellan parterna i konflikten på båda

sidor av en vapenstilleståndslinje. En utgångspunkt i avtalet är att parterna

samtycker till att IFOR har möjlighet att använda våld för att utföra sina

uppgifter enligt avtalet.

 IFOR tilldelas också en understödjande uppgift för civila och humanitära delar

förknippade med fredsöverenskommelsen, såsom att bistå UNHCR och andra

organisationer i deras humanitära uppdrag.

3.4 Återuppbyggnad av det civila samhället

Truppseparering och demilitarisering är en förutsättning för och ett första steg

mot fred i f.d. Jugoslavien. För att freden skall bli stabil och bestående krävs

dock att även en lång rad andra förutsättningar uppfylls. Fredsöverenskommelsens

stadganden om demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och rätt för

flyktingar att återvända måste omsättas i handling. Det är också viktigt att

människors liv så snabbt som möjligt kan återgå till det normala - att soldater

kan återkomma till det civila livet, att skolor och sjukhus och kommunikationer

inom och mellan länderna i f.d. Jugoslavien kan börja fungera normalt.

Långsiktig fred kräver vidare att ländernas ekonomier byggs upp och att

handelsförbindelser återupprättas och utvecklas.

 De materiella skadorna är enorma i vissa delar av Bosnien-Hercegovina och

Kroatien och omfattande insatser krävs för att återuppbygga krigsdrabbade

områden. Stora insatser kommer också att krävas för att de mänskliga skadorna

skall kunna läkas. Länderna i regionen behöver omvärldens stöd i den mödosamma

process de har framför sig. Till fredsöverenskommelsen kommer därför att kopplas

ett internationellt program för bl.a. materiell återuppbyggnad och uppbyggnad av

demokratiska och ekonomiska strukturer. Dessutom måste pågående humanitära

insatser fortsätta under en övergångsperiod. Sverige kommer aktivt att bidra

till insatserna på olika områden, både genom svenska och internationella

organisationer.

 EU och Världsbanken kommer att ha centrala roller inom återuppbyggnadsarbetet.

Genomförandet av återuppbyggnadsinsatserna blir beroende av att parterna

verkligen respekterar fredsöverenskommelsen. Som ovan nämnts skall en s.k. hög

representant utses, som bl.a. skall samordna de civila insatserna och övervaka

hur de politiska villkoren för insatserna uppfylls.

 UNHCR kommer att få framträdande uppgifter när det gäller de delar av

fredsöverenskommelsen som garanterar flyktingars och internflyktingars rätt att

återvända. OSSE får ett viktigt uppdrag vad gäller genomförande och övervakning

av fria val. OSSE kommer dessutom att spela en betydelsefull roll i uppbyggandet

av rättsstatliga system samt beträffande åtgärder för rustningskontroll.

 Ett centralt mål för de internationella insatserna blir att bidra till

försoning mellan olika folkgrupper och integration mellan de skilda delarna av

Bosnien-Hercegovina. Detta krävs inte minst för att Bosnien-Hercegovina på sikt

skall kunna hålla samman som stat.

 Närmare integration mellan staterna i regionen och mellan regionen och övriga

Europa är också viktiga mål i ett längre perspektiv. Sverige stödjer aktivt de

planer som finns inom EU på att erbjuda utökat samarbete och förbättrade

handelsvillkor med länderna i regionen. En förutsättning för detta är dock att

fredsöverenskommelsen respekteras.

3.5 Multinationell fredsstyrka

Med utgångspunkt från fredsöverenskommelsen förväntas FN:s säkerhetsråd ge ett

mandat till en multinationell fredsstyrka (IFOR) att medverka till genomförandet

av fredsöverenskommelsen i Bosnien-Hercegovina. Fredsstyrkan beräknas uppgå till

cirka 50.000 - 60.000 man och ledas av NATO. Enligt planerna kommer IFOR att

bestå av tre divisioner ledda av Frankrike, Storbritannien och USA. En nordisk

brigad, inkluderande en svensk bataljon, planeras ingå i den amerikanska

divisionen. Utöver Sverige väntas bland annat Danmark, Finland och Norge delta i

den nordiska brigaden.

 Regeringen avser att det svenska deltagandet i IFOR i huvudsak skall utgöras

av den styrka som redan finns i Bosnien-Hercegovina inom UNPROFOR:s ram. Styrkan

skall även fortsättningsvis utgöra en del av Försvarsmaktens utlandsstyrka.

 IFOR:s primära uppgifter enligt fredsöverenskommelsen är att vid behov

separera parternas militära styrkor, att upprätta separationszoner samt att

övervaka dessa. I överenskommelsen ger parterna sitt uttryckliga medgivande till

att IFOR placeras i området. Uppdraget kommer därigenom att likna traditionell

fredsbevarande verksamhet. En skillnad är dock att IFOR:s mandat kommer att

grunda sig på en resolution antagen av FN:s säkerhetsråd med stöd av kapitel VII

i FN-stadgan. Det betyder att styrkan, i syfte att genomföra sitt mandat, vid

behov kommer att ha befogenhet att tillgripa militära tvångsmedel som går utöver

strikt självförsvar.

 En hänvisning till kapitel VII i FN-stadgan skedde även när säkerhetsrådet gav

UNPROFOR mandat att, i självförsvar, vidta erforderliga åtgärder (inklusive

användning av våld) bl.a. som svar på beskjutning mot de fredade områdena eller

på väpnat intrång i dessa (resolution 836). I andra fall har säkerhetsrådet

antagit resolutioner med stöd av kapitel VII i FN-stadgan i syfte att öka

säkerheten för FN:s personal i f.d. Jugoslavien.

 Det går en klar skiljelinje mellan IFOR:s kommande mandat och den militära

operation som genomfördes med stöd av kapitel VII i FN-stadgan som svar på Iraks

invasion av Kuwait. I det senare fallet var det fråga om en ren

fredsframtvingande operation som riktade sig mot en av parterna i konflikten.

Utplaceringen av IFOR grundar sig däremot på en ingången fredsöverenskommelse

mellan parterna i konflikten. Parterna har även samtyckt till att IFOR placeras

i området.

 På basis av säkerhetsrådets mandat kommer enhetliga uppträdanderegler, Rules

of Engagement, att fastställas för IFOR. Dessa skiljer sig från dem som gällt

för UNPROFOR och kommer att ge möjlighet till ett mer kraftfullt militärt upp-

trädande. Dessa regler kommer att gälla för samtliga truppbidragande stater i

fredsstyrkan.

 En utgångspunkt är samtidigt att uppgifterna för befintliga förband kommer att

anpassas till deras utbildning, utrustning och graden av samövning med andra

nationer. Vidare förutsätts komma att gälla, att samtliga

deltagande förband lyder under en enhetlig befälsstruktur. Att ha en sådan

enhetlig befälsstruktur är väsentligt för operationens effektivitet och truppens

säkerhet.

3.6 Avtal

Sveriges deltagande i IFOR kommer att regleras i ett s.k. deltagandeavtal

(Participation Agreement) mellan Sverige och NATO. I ett sådant kommer även att

regleras den rättsliga statusen för IFOR:s personal gentemot

truppmottagarländerna samt det interna förhållandet mellan NATO och de icke-

NATO-stater som ingår i IFOR. Formerna för dessa avtal är ännu inte helt

klarlagda.

 Härutöver kommer en eller flera överenskommelser att behöva ingås angående den

närmare regleringen av vissa praktiska frågor.

4 Regeringens överväganden

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: |

| Riksdagen medger att regeringen ställer en väpnad styrka om högst|

| 870 personer till förfogande som ett svenskt bidrag till en |

| multinationell fredsstyrka, när Förenta Nationernas säkerhetsråd|

| beslutat att ge en sådan styrka uppdrag att medverka till |

| genomförandet av den fredsöverenskommelse som ingåtts mellan |

| parterna i konflikten i f.d. Jugoslavien. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen till regeringens förslag: Det finns starka skäl för ett svenskt

deltagande i den multinationella fredsstyrkan. Det främsta är att det nu finns

en verklig möjlighet att skapa fred i det f.d. Jugoslavien. Sverige har

beredskap att verksamt bidra till återuppbyggnad och försoning i krigsområdet.

Sverige är redan starkt engagerat i fredsansträngningarna, lämnar ett omfattande

bistånd och har tagit emot ett stort antal flyktingar. Sverige deltar med

fredsbevarande styrkor i olika delar av det f.d. Jugoslavien. Den nordiska

bataljonen i Bosnien-Hercegovina är en väsentlig del av UNPROFOR. Inte minst

viktigt är att den multinationella fredsstyrkan IFOR kommer att vara en del av

en sammanhållen politik som syftar till att bidra till långsiktig fred och

stabilitet i området. Den militära delen av fredsprocessen går hand i hand med

den civila och bör så göra.

 En förutsättning för att de civila delarna av överenskommelsen skall kunna

genomföras är att tillräcklig säkerhet och stabilitet snabbt kan uppnås. Detta

kräver att fredsöverenskommelsens militära delar, i första hand i form av

truppseparering, omgående genomförs. En av IFOR:s huvuduppgifter blir att säkra

att så sker. IFOR:s närvaro är således nödvändig för att återgången till normalt

liv och återuppbyggnaden av landet skall kunna börja. En s.k. hög representant

kommer att utses av FN:s säkerhetsråd med ett koordinerande ansvar för de civila

delarna av fredsöverenskommelsens genomförande i nära kontakt med IFOR.

 Ett svenskt deltagande i IFOR bör också ses i ett vidare perspektiv. I

genomförandet av fredsöverenskommelsen sätts Europas vilja och förmåga att

solidariskt skapa fred och säkerhet på vår kontinent på prov. Den

multinationella fredsstyrkan och det återuppbyggnadsarbete som den är ett led i

kan bli ett avgörande steg på vägen mot ett säkrare och mer samarbetsinriktat

Europa.

 Riksdagen har tidigare betonat (bet. 1991/92:UU19), att i den nya situation

som uppstått i Europa efter det kalla krigets slut ställs den tidigare centrala

frågan om undvikande av utrikespolitiska bindningar inte på samma sätt som

tidigare. Tvärtom är ett fullvärdigt deltagande i det europeiska samarbetet en

förutsättning för att ett land skall kunna påverka utvecklingen och bidra till

att skapa en ny freds- och säkerhetsordning i Europa. IFOR kommer vidare att

agera på uppdrag av FN:s säkerhetsråd.

 Detta betyder sammantaget att Sveriges medverkan i den typ av

säkerhetspolitiskt samarbete som IFOR utgör inte står i strid med den militära

alliansfriheten och är förenlig med den inriktning av den svenska

säkerhetspolitiken som riksdagen slagit fast.

 Sveriges medverkan i IFOR är också helt i linje med den stora vikt som

regeringen lägger vid säkerhetspolitikens internationella dimension i den

nyligen framlagda propositionen 1995/96:12 (Totalförsvar i förnyelse).

 Det är därför naturligt för Sverige att nu erbjuda sig att bidra med trupp i

en blivande nordisk brigad inom IFOR.

 I förberedelserna för ett svenskt deltagande i den multinationella

fredsstyrkan har regeringen angivit ett antal förutsättningar. Den viktigaste av

dessa är att FN:s säkerhetsråd genom en resolution fattar det grundläggande

beslutet innehållande mandatet för operationen. En annan förutsättning är att

utplaceringen av IFOR grundar sig på en ingången fredsöverenskommelse mellan

parterna i konflikten och på deras samtycke.Det är vidare av vikt att säkra

fortsatt nordisk samverkan. I den nordiska brigaden planeras som tidigare nämnts

ett deltagande från Danmark, Finland och Norge. Den svenska styrkan bör av såväl

säkerhets- och effektivitetsskäl som av rent praktiska och ekonomiska skäl

grupperas så att dess högkvarter i Tuzla-området kan bibehållas.

 En ytterligare förutsättning är att ledningen för IFOR kommer att använda de

underställda enheterna på ett sätt som är förenligt med varje förbands

utrustning och graden av samövning. Detta betyder för det svenska förbandet att

det inte kommer att användas för att genomföra regelrätta anfallsföretag. Mot

bakgrund av bl.a. det förhållandet att fredsöverenskommelsen bygger på parternas

samtycke bedöms regelrätta anfallsföretag på marken inte behöva bli aktuella

för fredsstyrkan.

 En utgångspunkt är också att Sverige måste ges god insyn i och ett inflytande

över såväl den politiska och den militära planeringen som över genomförandet av

operationen. Detta innebär kontakter med NATO på politisk nivå och närvaro på

hög militär nivå i de viktigaste stabernas löpande arbete på strategisk,

operativ och taktisk nivå.

 De relaterade förutsättningarna har diskuterats med NATO och regeringen har

rönt förståelse för dem. Ett nära nordiskt samråd har fortlöpande ägt rum.

Sverige har vidare inom EU och i andra sammanhang understrukit vikten av att

fredsöverenskommelsens civila och militära delar, de kommande valen och det

långsiktiga återuppbyggnadsarbetet måste vara delar av en helhet.

 Det är i sammanhanget väsentligt att en rad icke-NATO-länder utöver Sverige

har uttryckt en vilja att delta i IFOR. En preliminär uppgörelse om ryskt

deltagande har redan träffats.

 Det föreslagna svenska deltagandet i IFOR kommer från rättslig synpunkt att

likna deltagandet i UNPROFOR såtillvida att verksamheten baseras på ett mandat

från FN:s säkerhetsråd. Då FN:s säkerhetsråd förutses ge uppdraget till en

multinationell fredsstyrka under NATO-ledning skiljer sig situationen emellertid

i flera avseenden från den som förelåg när riksdagen godkände sändandet av den

svenska kontingenten inom NORDBAT 2. IFOR kommer att i militärt avseende

organiseras av NATO och stå under NATO-ledning.

 IFOR:s uppdrag har ett klarare fredsbevarande syfte än UNPROFOR såtillvida att

det nu, till skillnad från vad som varit fallet hittills, föreligger en

fredsöverenskommelse mellan parterna. För att understryka beslutsamhet och

minimera riskerna för att parterna försöker sabotera fredsöverenskommelsen har

man i diskussionerna om IFOR:s insats redan från början siktat på en omfattande

styrka med ett kraftfullt mandat med möjlighet att tillgripa visst militärt

våld för dess genomförande. Regeringen har gett Försvarsmakten i uppdrag att

närmare utreda olika aspekter på förbandets säkerhet vid ett eventuellt svenskt

deltagande i fredsstyrkan till det f.d. Jugoslavien.

 Regeringen gör bedömningen att det för svensk trupps deltagande i IFOR behövs

ett medgivande av riksdagen enligt 10 kap. 9 § första stycket 1 regeringsformen.

Ett sådant medgivande ger regeringen en konstitutionell rätt att besluta om

användning av en svensk väpnad styrka för det aktuella ändamålet.

 I straffrättsligt hänseende är en väpnad styrkas rätt att bruka våld i samband

med strid i princip oreglerad. Det ligger emellertid i sakens natur att det

straffrättsliga regelsystemet inte är avsett att hindra en svensk väpnad styrka

från att på vedertaget sätt lösa sin uppgift. Med hänsyn härtill får förutsättas

att något straffrättsligt ansvar inte kan göras gällande för styrkans medlemmar

såvitt avser sådan våldsutövning som kan anses motiverad från militär synpunkt

och som står i överensstämmelse med folkrättens regler. Några lagstift-

ningsåtgärder är inte påkallade i detta hänseende.

 Kostnaden för ett svenskt deltagande om högst 870 personer i IFOR har

beräknats till 656 miljoner kronor för tolv månader, eller 40 miljoner kronor

utöver vad det nuvarande svenska engagemanget i Bosnien-Hercegovina med trupp

om cirka 1 030 personer kostar. Härtill kan komma kostnader för oförutsedda

materielförluster. Kostnaden per soldat blir högre i den nu föreslagna insatsen,

eftersom Sverige måste stå för kostnader som FN i dag betalar för rotationsflyg,

reservdelar, infrastruktur, förbrukningsvaror m.m. I beloppet ingår kostnader

för att återställa medförd materiel i krigsdugligt skick efter insatsen.

 Riksdagen har i statsbudgeten för budgetåret 1995/96 under tredje huvudtiteln

anvisat ett reservationsanslag på 1 352 808 000 kronor till Fredsbevarande

verksamhet (prop. 1994/95:100 bil. 4, bet. 1994/95:UU14, rskr. 1994/95:216;

prop. 1994/95:150 bil. 4, bet. 1994/95:UU26, rskr. 1994/95:418). Anslaget skall

möjliggöra för regeringen att på begäran av FN, enligt beslut av OSSE eller EU

eller annat bilateralt eller mellanstatligt organ, ställa personal till

förfogande för konfliktförebyggande, fredsbevarande och annan fredsfrämjande

verksamhet.

 Med utnyttjande av en ingående reservation från budgetåret 1994/95 kommer det

svenska bidraget för IFOR att rymmas inom den av riksdagen för fredsbevarande

verksamhet beviljade ramen.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 30 november 1995

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Hjelm-Wallén

Regeringen beslutar proposition 1995/96:113 Svenskt deltagande i fredsstyrka i

f.d. Jugoslavien.