Regeringens proposition

1995/96:203

Konvention om social trygghet mellan Sverige

och Österrike

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 2 maj 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Maj-Inger[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner konventionen den 21 mars l996

mellan Sverige och Österrike om social trygghet. Som en följd av det svenska

medlemskapet i den Europeiska unionen (EU) har gemenskapens samordningsregler

inom den sociala trygghetens område blivit direkt gällande i Sverige. Genom

konventionen kommer dessa regler, som återfinns i förordningarna (EEG) nr

1408/71 och 574/72, att också gälla för sådana personer som inte direkt på

grundval av EG-rätten är omfattade av förordningarna när de flyttar mellan

Sverige och Österrike.

 1

Innehållsförteckning

1. Förslag till riksdagsbeslut........................3

2. Ärendet och dess beredning.........................3

3. Bakgrund...........................................3

4. Konventionen i huvuddrag...........................5

5. Konventionens kostnadseffekter.....................8

6. Godkännande av konventionen........................9

Bilaga Konventionen den 21 mars 1996 mellan Sverige

och Österrike om social trygghet.....................11

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 2 maj 1996.......................................20

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 godkänner konventionen den 21 mars l996 mellan Sverige och Österrike om

 social trygghet.

2 Ärendet och dess beredning

Vintern 1993 inleddes förhandlingar mellan Sverige och Österrike om en

konvention om social trygghet. Förhandlingarna avslutades i augusti samma år. I

den svenska förhandlingsdelegationen ingick representanter för bl.a.

Socialdepartementet och Riksförsäkringsverket. Konventionen undertecknades i

Wien den 21 mars 1996. Konventionen träder i kraft när de båda ländernas

regeringar har underrättat varandra om att de inomstatliga villkoren för

konventionens ikraftträdande har fullgjorts. Vid konventionens ikraftträdande

upphör den tidigare konventionen att gälla.

3 Bakgrund

 Frågor som rör samordningen av social trygghet för personer som flyt-tar inom

Europeiska unionen är en betydelsefull del av gemenskapens inre marknad. Genom

särskilda regler, vilka huvudsakligen återfinns i två förordningar av rådet, har

gemenskapen infört en ordning för hur denna samordning skall göras.

 Reglerna återfinns dels i förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av

systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras

familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (EGT nr L 149, 5.7.1971, s. 2), dels i

förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 (EGT nr

L 74, 27.3.1972, s. 1).

 Genom det svenska medlemskapet i den Europeiska unionen gäller förordningarna

direkt här i landet. Detta innebär bl.a. att reglerna i förordning (EEG) nr

1408/71 är överordnade de multi- och bilaterala konventioner som Sverige har

ingått med andra medlemsländer inom den sociala trygghetens område. För den

personkrets och de sakområden som omfattas av förordningen är det enligt artikel

6 i förordningen således förordningens bestämmelser som skall tillämpas. Detta

innebär emellertid inte att de konventioner som har träffats formellt sett

upphört att gälla. Konventionerna har fortsatt giltighet och skall tillämpas i

förhållande till både personer och sakområden som inte omfattas av förordningens

bestämmelser. De personer som det är fråga om är i första hand medborgare i

länder utanför EU och medborgare i EU som inte faller in under den definition av

begreppet anställd resp. egenföretagare som gäller enligt förordningen och som

inte heller är familjemedlemmar eller efterlevande till en sådan person. Det

kan också vara så att vissa kon-

ventionsbestämmelser skall fortsätta att gälla. De har då förtecknats i bilaga

III till förordningen.

 Mellan Sverige och Österrike gäller sedan den 1 november l976 konventionen den

11 november l975 mellan Konungariket Sverige och Republiken Österrike om social

trygghet. (SFS 1976:722, ändrad SFS 1983:478)

 Konventionen innehåller bestämmelser som medför att medborgare i det ena

landet likställs med medborgare i det andra när det gäller rätt till

socialförsäkringsförmåner. Vidare innehåller konventionen sammanläggningsregler,

dvs. bestämmelser om rätt att i ett land räkna sig tillgodo väntetider eller

kvalifikationstider som har fullgjorts i det andra landet. Konventionens

bestämmelser gäller också tredje lands medborgare som är eller har varit

försäkrade i länderna.

 I fråga om de sakområden som omfattas av konventionen överensstämmer dessa i

princip med vad som gäller enligt förordningen. Den personkrets som omfattas av

konventionen är emellertid vidare än vad som gäller enligt förordning (EEG)

nr 1408/71. Det är således två skilda regelsystem som gäller för samordningen av

socialförsäkringsförmåner mellan Sverige och Österrike. Det är bestämmelserna i

förordning (EEG) nr 1408/71 som skall tillämpas när det huvudsakligen är fråga

om förvärvsarbetande medborgare i något av länderna. Konventionens bestämmelser

gäller däremot i huvudsak medborgare i tredje land samt svenska och österrikiska

medborgare som aldrig varit förvärvsarbetande. För enskilda kan detta innebära

svårigheter att veta vilka regler som gäller och för de tillämpande myndighe-

terna administrativt merarbete.

 Att detta förhållande kan medföra problem uppmärksammades redan under det

förhandlingsarbete som föregick avtalet om Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES). Genom de intensiva diskussioner som fördes inom EFTA och

där representanter för bl.a. regeringskanslierna i Finland, Island,

Liechtenstein, Norge, Sverige och Österrike deltog, lades en grund för att lösa

även frågor som låg utanför EES-avtalet.

 När förhandlingarna om EES avslutats framstod det därför som naturligt att

bygga vidare på de kontakter som skapats under de interna EFTA-diskussionerna.

Detta gällde särskilt i förhållande till Österrike. Förhandlingar om en ny

konvention, avsedd att ersätta 1975 års konvention, inleddes därför med

Österrike under vintern 1993.

 Den bärande tanken under förhandlingsarbetet har varit att, materiellt sett,

endast ett regelsystem skall gälla för samordningen av socialförsäkringsförmåner

mellan Sverige och Österrike och att det är reglerna i förordning (EEG) nr

1408/71 och i tillämpningsförordningen som skall ges allmän tillämplighet. I

förhållande till de nordiska länderna har detta redan genomförts genom den nya

nordiska konventionen som undertecknades den 15 juni l992 och som trädde ikraft

den 1 januari l994, samtidigt med EES-avtalet. Den nordiska konventionen

godkändes av riksdagen (prop. 1992/93:7, bet. 1992/93:SfU4, rskr. 1992/93:69).

 Det kan framhållas att kommissionen lagt fram förslag om att tillämp-

ningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/71 skall utvidgas till att omfatta

alla dem som är försäkrade enligt lagstiftningen i ett land oberoende av om de

är förvärvsarbetande eller inte. Förslaget, som endast omfattar den som är

medborgare i en medlemsstat, har ännu inte vunnit sådan enighet att det kunnat

antas av rådet. Om ett sådant förslag genomförs innebär det att personer som

aldrig förvärvsarbetat likställs med förvärvsarbetande i fråga om bl.a. rätten

till sjukvårdsförmåner och pensioner (EGT nr C 46, 20.2.1992, s. 1).

 Även i fråga om förmåner till tredje lands medborgare har kommissionen lagt

fram vissa förslag (EGT nr C 242, 19.9.1995, s. 7). Förslaget begränsade sig

till frågan om sjukvårdsförmåner vid tillfälligt besök i annat medlemsland.

Förslaget som lades fram år 1995 fick emellertid inte sådant stöd att det kunde

genomföras och det har därför tills vidare fallit. Kommissionen har dock inte

övergett frågan om att tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/71 bör

utvidgas till att också omfatta medborgare i tredje land.

 Förhandlingarna med Österrike har resulterat i en ny konvention inom den

sociala trygghetens område. Genom bestämmelser i den nya konventionen görs

reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71 och förordning (EEG) nr 574/72 tilllämp-

liga också i förhållande till personer som är eller har varit omfattade av

lagstiftningen i Sverige eller Österrike utan att ha förvärvsarbetat eller ha

medborgarskap i något av länderna. Genom konventionens bestämmelser kommer i

princip de materiella skillnader i fråga om samordningen för olika persongrupper

som blivit följden av den svenska anslutningen till EES-avtalet och senare det

svenska medlemskapet i den Europeiska unionen att ha undanröjts. Eftersom det är

första gången det sker i förhållande till ett land utanför Norden bör

konventionen godkännas av riksdagen.

4 Konventionen i huvuddrag

Konventionen, som är bifogad denna proposition som bilaga, är indelad i fyra

avdelningar.

 Den första avdelningen innehåller allmänna bestämmelser. Artikel 1 innehåller

definitioner av uttryck som används i konventionen. I artikel 2 anges att

konventionen är tillämplig på all lagstiftning som omfattas av förordningens

sakområden. Sakområdena återfinns i artikel 4 av förordningen och omfattar

förmåner vid sjukdom och moderskap, förmåner vid invaliditet, även sådana som är

avsedda att bevara eller förbättra förvärvsförmågan, förmåner vid ålderdom,

förmåner till efterlevande, förmåner vid olycksfall i arbete och

arbetssjukdomar, dödsfallsersättningar, förmåner vid arbetslöshet, samt

familjeförmåner. För att ange den nationella lagstiftning som faller in under

respektive sakområde åligger det varje medlemsland att i särskilda förklaringar,

som offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, ange den

lagstiftning som landet anser vara omfattad. De svenska och österrikiska lag-

stiftningsförteckningarna finns intagna i ett supplement till tidningen (EGT,

EES-supplement nr 59, 31.12.1994, s. 60).

 I konventionens artikel 3 anges den personkrets som omfattas av konventionens

bestämmelser. Här är att märka att konventionen gäller såväl för personer som

omfattas av förordningens personkrets som för personer som inte omfattas av

denna personkrets, men som väl omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i

en eller i båda av de fördragsslutande staterna samt för familjemedlemmar eller

efterlevande till sådana personer. Konventionen kommer härigenom att omfatta

såväl förvärvsarbetande medborgare i Sverige och Österrike som deras

familjemedlemmar och efterlevande samt envar som är eller har varit omfattad av

svensk eller österrikisk lagstiftning oavsett medborgarskap. Att konventionen

också omfattar sådana personer som faller in under förordningens tillämpnings-

område kan förklaras med att vissa av konventionens bestämmelser tar sikte på

situationer när den förmånsberättigade är bosatt i ett land där förordningen

inte gäller (jfr. artiklarna 5 och 7).

 I artikel 4 har tagits in den betydelsefulla bestämmelse som anger att för

alla dem som är bosatta i Sverige eller Österrike och som inte redan omfattas av

förordningens bestämmelser, skall i förhållandet mellan Sverige och Österrike,

förordningen och tillämpningsförordningen och alla för deras genomförande

ingångna överenskommelser gälla om inte annat sägs i konventionen. Genom denna

bestämmelse förverkligas huvudsyftet med konventionen och förordningens

principer om endast en tillämplig lagstiftning, sammanläggning av

kvalifikationstider, proportionell beräkning av pensioner samt export av

kontantförmåner kommer att gälla också för samordningen av förmåner till

personer som enligt EG-rätten faller utanför förordningens personkrets.

 Endast ett regelsystem kommer således att gälla för alla dem som är eller har

varit omfattade av ländernas lagstiftningar. Detta får betydelse bl.a. när ett

företag i Sverige eller Österrike sänder ut en anställd för arbete i det andra

landet. Oavsett medborgarskap kan den anställde under utsändningstiden kvarstå

som omfattad av svensk eller österrikisk lagstiftning.

 Av artikel 4 framgår också att förordningens bestämmelser om likabehandling

skall gälla endast för den som är medborgare i Sverige eller Österrike samt för

dennes familjemedlemmar eller efterlevande till sådana personer. Denna

bestämmelse får betydelse bl.a. i de fall där den nationella lagstiftningen

innehåller väntetider för utländska medborgare. Som exempel kan nämnas att

bestämmelsen får till följd att en tredjelandsmedborgare som inflyttar till

Sverige från Österrike med ett barn måste uppfylla den väntetid som enligt lagen

(1947:529) om allmänna barnbidrag gäller för utländska medborgare.

 Artikel 4 innehåller ytterligare undantag från förordningens bestämmelser. För

personer som saknar svenskt eller österrikiskt medborgarskap och för personer

med sådant medborgarskap som aldrig har förvärvsarbetat skall förordningens

bestämmelser om arbetslöshetsförmåner, med undantag för reglerna om

sammanläggning av försäkrings- eller anställningsperioder, inte tillämpas.

Undantagen innebär bl.a. att det inte kommer att vara möjligt för en sådan

person som är försäkrad i Sverige att med bibehållen arbetslöshetsersättning

söka arbete i Österrike. Ett annat undantag från förordningens regler gäller

familjeförmåner som inte skall exporteras i de fall en person har sin familj i

det andra landet.

 Av artikel 5 framgår att medborgare i Sverige eller Österrike, som är bosatta

utanför en stats territorium för vilken förordningen gäller, likställs med

medborgare i den andra fördragsslutande staten vid tillämpning av dess

lagstiftning. Från denna bestämmelse görs i artikeln undantag för vissa

anställda inom den österrikiska utrikesförvaltningen. Undantag görs vidare för

den svenska lagstiftningen om tilläggspension för personer anställda av en

svensk arbetsgivare i en annat stat än en stat för vilken förordningen gäller.

Den sistnämnda bestämmelsen förhindrar således att en österrikisk medborgare som

är anställd av ett svenskt företag utanför EU/EES-området blir omfattad av den

svenska försäkringen för tilläggspension.

 I konventionens andra avdelning har tagits in särskilda bestämmelser. Artikel

6 innehåller vissa regler av betydelse för det fall att länderna träffar

överenskommelse om att göra avsteg från de bestämmelser om kostnadsregleringar

för sjukvårdsförmåner som finns i artiklarna 93-96 i tillämpningsförordningen.

Här kan nämnas att Sverige och Österrike den 22 december l993 har träffat en

överenskommelse (SÖ nr 94:10) om hur de kostnadsregleringar som följer av

förordningens bestämmelser skall göras. Överenskommelsen trädde i kraft

samtidigt med EES-avtalet den 1 januari l994. Överenskommelsens innebörd

redovisas nedan under avsnitt 5.

 Ytterligare undantag från förordningens bestämmelser finns intagna i artikel

7. Där föreskrivs att för barntillägg till ålders- och invalidpension samt för

barnpension skall i stället förordningens pensionsregler tillämpas när

förmånerna ges ut till personer som är bosatta utanför ett land som ingår i den

Europeiska unionen eller EES-området. Detta gäller för personer som inte

omfattas av förordningen även inom EES-området.

 Undantagen innebär bl.a. att förmånerna kommer att ges ut från såväl Sverige

som Österrike men som proportionellt beräknade pensionsförmåner och inte som

familjeförmåner för vilka barnets bosättningsland är primärt ansvarigt. Genom

undantagen uppkommer inte heller någon skyldighet för länderna att såsom

sekundärt ansvariga för familjeförmåner betala ett tilläggsbelopp i de fall det

andra landets förmåner utges med lägre belopp.

 Även i artikel 8 görs vissa undantag från förordningens bestämmelser. För

personer som varken har svenskt eller österrikiskt medborgarskap eller som

härleder sina rättigheter från en sådan person skall den regel i förordningens

artikel 10 som avser att förhindra att förmåner dras in eller minskas vid

bosättning i ett annat medlemsland endast tillämpas på svensk folkpension som

tjänats in genom förvärvsarbete i Sverige. En medborgare i tredje land som

enbart har rätt till bosättningsbaserad folkpension får således vid flyttning

från Sverige inte fortsätta att uppbära pensionen. Däremot kan en svensk eller

österrikisk medborgare, som uppbär folkpension grundad på förvärvsarbete, med

direkt tillämpning av förordningen fortsätta att uppbära en sådan pension även

vid bosättning utanför Sverige.

 I artikel 8 finns ytterligare en begränsning för tillämpningen av förord-

ningens regler. I en andra punkt föreskrivs nämligen att för personer som saknar

svenskt eller österrikiskt medborgarskap eller för personer med sådant

medborgarskap men som aldrig har förvärvsarbetat skall de pensionsbestämmelser

som finns i förordningens artikel 45 och som huvudsakligen rör sammanläggning av

försäkrings- eller bosättningsperioder endast gälla sådan svensk folkpension som

beräknas när den pensionberättigade har rätt till tilläggspension (ATP). Detta

skall också gälla i de fall det kan bli fråga om att lägga antagandepoäng till

grund för beräkningen av en förtidspension. Enligt en anteckning som gäller för

Sverige i förordningens bilaga 6 skall för personer för vilka förordningen

direkt gäller, en sådan beräkning göras i de fall den pensionsberättigade är

aktuellt försäkrad i ett annat medlemsland när pensionsfallet inträffar.

 Avsikten med dessa bestämmelser är att en kortare tids bosättning i Sverige

utan samband med förvärvsarbete inte skall kunna ge rätt till svenska

folkpensionsförmåner.

 I en tredje avdelning finns övriga bestämmelser. Från den tidigare kon-

ventionen har övertagits bestämmelser som återfinns i artikel 9. Bestämmelserna

föreskriver dels ett ömsesidigt erkännande av domar och beslut som har meddelats

av de fördragsslutande staternas domstolar, försäkringsorgan eller myndigheter,

dels att sådana beslut är verkställbara i den andra fördragsslutande staten. För

fordran på obetalda avgifter skall vid tvångsverkställighet liksom vid konkurs-

och förlikningsförfarande i den andra fördragsslutande staten gälla samma

förmånsrätt som motsvarande fordringar har i den staten.

 Bestämmelserna faller utanför tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr

1408/71. Det förhållandet att förordningen blivit gällande rätt i Sverige

påverkar därför inte deras giltighet. Bestämmelserna har förts över till den nya

konventionen i oförändrad lydelse eftersom de får anses utgöra ett effektivt

instrument när det gäller att driva in avgifter till de sociala

trygghetssystemen. För den svenska verkställigheten tillämpas lagen (1990:314)

om ömsesidig handräckning i skatteärenden.

 I en femte avdelning återfinns övergångs- och slutbestämmelser.

5 Konventionens kostnadseffekter

Genom bestämmelserna i den nya konventionen kommer också medborgare i tredje

land samt sådana svenska och österrikiska medborgare som aldrig har

förvärvsarbetat att omfattas av reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71.

Ändringen innebär emellertid inte att det blir en större personkrets än tidigare

som kommer att omfattas av samordningsreglerna mellan Sverige och Österrike. De

personer det gäller är för närvarande omfattade av den nu gällande konventionen.

 I såväl den tidigare konventionen som i förordningen finns regler för

sammanläggning, dvs. regler om rätt att i ett land tillgodoräknas vänte- och

kvalifikationstider som fullgjorts i det andra landet. Reglerna i den tidigare

konventionen har således i nu nämnda avseenden sin motsvarighet i förordningens

regelsystem. Det förhållandet att förordningens bestämmelser genom den nya

konventionen även skall gälla för personer som faller utanför förordningens

direkta tillämpningsområde torde därför inte medföra några ökade kostnader för

den svenska socialförsäkringen.

 Enligt den tidigare konventionen gäller att sjukvårdskostnader som uppkommer i

det ena landet och som skall betalas av det andra landet regleras genom

överenskommelser mellan ländernas behöriga myndigheter. I förordning (EEG) nr

1408/71 och i tillämpningsförordningen finns detaljerade bestämmelser för hur

sådana regleringar skall göras mellan länderna. Bestämmelserna ger också utrymme

för en reglering av kostnaderna på annat sätt om länderna kommer överens om

det. Ovan har nämnts att Sverige och Österrike har träffat en särskild överens-

kommelse för regleringen av sjukvårdskostnader mellan länderna. Överenskommelsen

innebär i huvudsak att länderna i största möjliga mån avstår från betalningar

när dessa enligt förordningen skall göras med schablonbelopp men att kostnader

som huvudsakligen uppkommit vid tillfälliga besök i det andra landet skall

ersättas enligt gällande EG-reglering med det faktiska beloppet.

Överenskommelsen bedöms minska Sveriges kostnader i förhållande till en strikt

tillämpning av EG-regleringen på området.

6 Godkännande av konventionen

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Riksdagen godkänner konventionen|

|den 21 mars l996 mellan Sverige och Österrike om |

|social trygghet. |

-------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Genom EES- avtalet och det svenska

medlemskapet i EU har den tidigare konventionen mellan Sverige och Österrike om

social trygghet blivit föråldrad och fyller inte längre den viktiga funktionen

att vara ett effektivt instrument för samordningen av ländernas sociala

trygghetssystem. De samordningsregler som numera skall tillämpas återfinns

huvudsakligen i förordning (EEG) nr 1408/71 och förordning (EEG) nr 575/72.

Förordningarnas regler gäller emellertid endast för den som är eller har varit

förvärvsarbetande och som dessutom är medborgare i EU eller ett annat land som

omfattas av EES-avtalet samt för familjemedlemmar och efterlevande till sådana

personer. Bestämmelserna i den tidigare konventionen har således fortsatt

giltighet för personer som är s.k. tredje-stats medborgare samt för personer som

härleder sin rätt från en sådan person. Det är naturligtvis angeläget att det

även för dessa personer finns regler som på ett tillfredsställande sätt kan lösa

frågor om samordningen av ländernas sociala trygghetssystem. Genom den nya

konventionen som undertecknades den 21 mars l996 kommer i förhållandet mellan

Sverige och Österrike samma regler att gälla för alla som flyttar mellan

länderna oavsett om personerna är eller har varit förvärvsarbetande eller om de

är medborgare i någon av de fördragsslutande staterna eller i tredje stat. Den

nya konventionen innebär att de bilaterala förhållandena mellan Sverige och

Österrike inom den sociala trygghetens område regleras på ett tillfredsställande

sätt. Därigenom underlättas också situationen för personer som flyttar mellan

länderna och för företag med verksamhet i såväl Sverige som Österrike.

 3

-------------------------------------------------------

KONVENTION MELLAN som är anställda vid en

KONUNGARIKET SVERIGE österrikisk am-bassad eller

OCH REPUBLIKEN ett konsulat i en annan

ÖSTERRIKE OM SOCIAL stat än en stat för vilken

TRYGGHET förordningen gäller, eller är

 anställda av en medlem av

Konungariket Sverige och en sådan ambassad eller ett

Republiken Österrike som sådant konsulat.

med beaktande av artikel 8 3. Punkt 1 berör inte den

i förordning (EEG) nr svenska lagstiftningen om

1408/71 och i en önskan att försäkringen för tilläggs-

på den sociala trygghetens pension för personer an-

område, utöver vad som följerställda av en svensk

av bestämmelserna i förord- arbetsgivare i en annan

ningarna (EEG) nr 1408/71 stat än en stat för vilken

och (EEG) nr 574/72, förordningen gäller.

skydda personer som är

eller har varit omfattade

av lagstiftningen i den

ena eller båda staterna,

har kommit överens om att

ingå följande konvention, AVDELNING II

som skall ersätta

konventionen mellan de båda SÄRSKILDA

staterna om social BESTÄMMELSER

trygghet av den 11

november 1975, ändrad genom Artikel 6

tilläggs-överenskommelsen I de fall de

den 21 oktober 1982, fördragsslutande sta-terna

 i stället för att tillämpa

AVDELNING I åter-betalning i den form

 som före-skrivs i

ALLMÄNNA artiklarna 93-96 i tillämp-

BESTÄMMELSER ningsförordningen har

 kommit överens om

Artikel 1 återbetalning i form av

1. I denna konvention schablonbelopp eller om

avses med uttrycken att av-stå från återbetalning

1) förordningen förordning kan de behö-riga

(EEG) nr 1408/71 om myndigheterna komma öve-

tillämpningen av systemen rens

för social trygghet när

anställda, egenföretagare a) dels om att

eller deras familje- institutionen på

medlemmar flyttar inom bosättningsorten skall

gemenskapen i den vid anses som den behöriga

varje tillfälle mellan de institutionen,

två för-dragsslutande b) dels om åtgärder för att

staterna gällande lydelsen, förhindra sådana

och med extraordinära fi-nansiella

 förpliktelser för en insti-

2) tillämpningsförordningen tution eller ett

för-ordning (EEG) nr 574/72 förbindelseorgan som annars

om tillämpning av förordning skulle bli följden av att

(EEG) nr 1408/71 om återbetalning sker i form

tillämpningen av systemen av ett schablonbelopp

för social trygghet när eller ett avstående från

anställda, egenföretagare

eller deras återbetalning.

familjemedlemmar flyttar

inom gemenskapen i den vid Artikel 7

varje tillfälle mellan de För personer, som avses i

två fördrags-slutande artikel 3.1 och 3.2,

staterna gällande lydel- bosatta utanför en stats

sen. territorium för vilken

 förord-ningen gäller, och för

2. Andra uttryck, som personer, som avses i

förekommer i denna artikel 3.2 bosatta inom

konvention har den innebörd en stats territorium för

som de har i för-ordningen, vilket förordningen gäller,

tillämpningsförordning-en skall beträf-fande

eller i de fördragsslutande

staternas nationella a) barntillägg till ålders-

 och in-validpension, och

lagstiftning. b) barnpension, med

 undantag för barnpension

Artikel 2 från försäkring för olycksfall

Denna konvention är i arbetet och arbets-

tillämplig på all sjukdomar

lagstiftning som omfattas bestämmelserna i avdelning

av förordningens sakområden. III kapitel 3 i

 förordningen tillämpas.

Artikel 3 Artikel 8

1. Denna konvention gäller 1. För personer som avses i

per-soner som omfattas av artikel 3.2 som varken är

förord-ningens personkrets. svenska eller österrikiska

 medborgare eller härleder

2. Denna konvention gäller sina rättigheter från en

vidare följande personer, svensk eller österrikisk

som inte om-fattas av med-borgare skall artikel

förordningens person-krets: 10 i förord-ningen endast

a) personer som omfattas gälla sådan svensk

eller har omfattats av folkpension som beräknats på

lagstiftningen i en eller grundval av

i båda av de försäkringsperioder enligt

fördragsslutande staterna, försäkringen för allmän till-

samt läggspension eller därmed

b) familjemedlemmar eller jäm-ställda perioder.

efter-levande till sådana

personer som avses under 2. För personer som avses i

 artikel 3.2 skall artikel

a. 45 i förordningen och

 bestämmelserna för Sverige i

Artikel 4 bilaga 6 till förordningen

1. För personer som avses i rörande framtida antagna

artikel 3.2 gäller i försäkrings-perioder endast

förhållandet mellan de båda gälla sådana svenska

fördragsslutande staterna folkpensioner som beräk-

för-ordningen och nats på grundval av

tillämpningsförord-ningen försäkrings-perioder enligt

och alla för deras genom- försäkringen för allmän

 tilläggspension eller där-

 med jämställda perioder.

förande ingångna överenskom-

melser om något annat inte

sägs i denna konvention. AVDELNING III

 ÖVRIGA BESTÄMMELSER

2. Artikel 3 i förordningen

gäller i fråga om de

personer som avses i Artikel 9

artikel 3.2 endast för 1. Av en fördragsslutande

medborgare i de stats domstolar meddelade

fördragsslutande staterna verkställbara domar liksom

och familjemedlemmar och även av en för-dragsslutande

efterlevan-de till sådana stats försäkrings-organ

personer. eller myndigheter medde-

 lade verkställbara beslut

3. Förordningens avdelning och restantiebesked

III ka-pitel 6, med (bevis) rörande avgifter

undantag för artikel 67, och andra socialförsäk-

samt kapitel 7 och 8 gäller ringsfordringar erkänns i

inte för personer som avses den andra fördragsslutande

i arti-kel 3.2. staten.

 2. Erkännande får vägras

Artikel 5 endast om det strider mot

1. De medborgare i en den allmänna ordningen i

fördrags-slutande stat som den fördragsslutande

är bosatta utan-för en stats stat, i vilken domen eller

territorium för vilken beviset skall erkännas.

förordningen gäller likställs3. Enligt punkt 1 erkända

med medborgare i den andra verkställbara domar och

fördrags-slutande staten bevis verkställs i den

vid tillämpning av dess andra fördrags-slutande

lagstiftning. staten. Härvid förfares i

 enlighet med vad som

2. Punkt 1 berör inte den enligt lag-stiftningen i

österrikiska lagstiftningen den stat, på vars terri-

om för-säkring av personer torium verkställandet skall

-------------------------------------------------------

ske, gäller för verkställandesocial trygghet och

av i denna fördragsslutande slutprotokollet till denna

stat meddelade motsvarande konvention ändrad genom

domar och bevis. Domen tilläggsöverenskommelsen av

eller beviset måste förses den 21 oktober 1982,

med intyg om dess b)

verkställbarhet tillämpningsöverenskommelsen

(exigibilitetsklausul). den 1 juni 1976 till

 konventionen mellan

 Konungariket Sverige och

 Republiken Österrike om

 social trygghet.

4. Har försäkringsorgan i en

för-dragsslutande stat

fordran på obetalda

avgifter skall vid tvångs-

verkställighet liksom även

vid konkurs- och

förlikningsförfarande i den

andra fördragsslutande

staten sådan fordran ha Till bekräftelse härav har

samma förmåns-rätt som de båda fördragsslutande

motsvarande fordringar i staternas befull-mäktigade

denna stat. ombud undertecknat denna

Artikel 10

1. Tvister mellan de för-

dragsslutande staterna om konvention.

tolk-ningen eller

tillämpningen av den-na

konvention skall, om

möjligt, lösas genom de Utfärdad i Wien den 21 mars

fördragsslutande staternas 1996, i två exemplar, på

behöriga myndigheter. vardera svenska och tyska,

 vilka båda texter äger lika

2. Om tvisten inte inom

tre måna-der kan lösas på

detta sätt, skall den på

begäran av endera parten vitsord.

underställas en

skiljedomstol som skall

vara sammansatt på följande

sätt. För Konungariket Sverige:

a) vardera staten skall

utse en skiljeman inom en Björn Skala

månad efter det begäran om

skiljedom mottagits. De två

skiljemännen skall bland

medborgarna i en tredje För Republiken Österrike:

stat utse en tredje

skiljeman inom två må-nader

från den dag då den stat som Michael Fitz

sist utsåg sin skiljeman

underättade den andra

staten här-om;

b) om endera staten inte

skulle ut-se en skiljeman

inom den före-skrivna

tiden, kan den andra

staten begära att

presidenten i Interna-

tionella Domstolen, eller,

om den-ne är medborgare i

den ena av staterna,

vicepresidenten eller den

därnäst äldste domaren i

denna domstol som inte är

medborgare i endera

staten, utser

skiljemannen. Liknande

förfarande skall tilläm-pas

på begäran av endera staten

om de båda skiljemännen inte

kan enas om utseendet av

den tredje skiljemannen.

3. Skiljedomstolens utslag

skall grundas på

majoritetsbeslut. Ut-

slaget skall vara bindande

för båda staterna. Varje

stat skall bära kost-

naderna för den skiljeman

som denna stat utsett.

Återstående kost-nader skall

fördelas lika på de båda

staterna. Skiljedomstolen

skall fastställa sin

procedur-ordning.

AVDELNING IV

ÖVERGÅNGS- OCH

SLUTBESTÄMMELSER

Artikel 11

För beviljande av förmåner

eller omprövning av förmåner

enligt denna konvention

gäller artiklarna 94 och 95

i förordningen och

artiklarna 118 och 119 i

tilllämpningsförordningen

från och med tidpunkten för

denna konventions ikraft-

trädande.

Artikel 12

1. Denna konvention träder

i kraft första dagen i

tredje månaden efter den

månad, då de båda

regeringarna skriftligen

har underrättat varandra om

att de inomstatliga

villkoren för konven-

tionens ikraftträdande

fullgjorts.

2. Denna konvention slutes

på obestämd tid. Den kan

skriftligen sägas upp av

endera av de

fördragsslutande staterna

med iakttagande av 3

månaders uppsägningstid.

3. Om konventionen sägs upp

skall dess bestämmelser

fortsätta att tillämpas med

avseende på förvärvade

rättigheter.

Artikel 13

Vid ikraftträdandet av

denna konvention upphör att

gälla:

a) konventionen den 11

november 1975 mellan

Konungariket Sverige och

Republiken Österrike om

-------------------------------------------------------

ABKOMMEN ZWISCHEN eines Vertragsstaates, die

DER REPUBLIK außerhalb des Gebietes

ÖSTERREICH UND DEM eines Staates wohnen, für

KÖNIGREICH SCHWEDEN den die Verordnung gilt,

ÜBER SOZIALE SICHERHEIT stehen bei Anwendung der

 Rechts-vorschriften des

Die Republik Österreich und anderen Vertrags-staates

das Königreich Schweden in den Staatsangehörigen die-

dem Wunsche, unter ses Vertragsstaates

Bedachtnahme auf Artikel 8 gleich.

der Verordnung (EWG) (2) Absatz 1 berührt nicht

Nr.1408/71 auf dem Gebiet die österreichischen

der Sozialen Sicherheit Rechtsvorschrif-ten

zwischen den beiden betreffend die

Staaten über die Verord- Versicherung von Personen,

nungen (EWG) Nr. 1408/71 die bei einer

und 574/72 hinausgehend österreichischen amtlichen

Personen zu schützen, die Vertre-tung in einem

nach den Rechts- anderen Staat als einem

vorschriften eines oder Staat, für den die

beider Staaten geschützt Verordnung gilt, oder bei

sind oder waren, sind Mitglie-dern einer solchen

übereingekommen, folgendes Vertretung be-schäftigt

Abkommen zu schließen, das sind.

an die Stelle des (3) Absatz 1 berührt nicht

Abkommens vom 11. November die schwedischen

1975 zwischen den beiden Rechtsvorschriften

Staaten über Soziale betreffend die

Sicherheit in der Fassung Zusatzrenten-versicherung

des Zusatzabkommens vom für Personen, die von einem

21. Okto-ber 1982 treten schwedischen Arbeitgeber

 in einem anderen Staat als

soll: einem Staat, für den die

 Verordnung gilt,

ABSCHNITT I beschäftigt werden.

ALLGEMEINE

BESTIMMUNGEN

 ABSCHNITT II

Artikel 1

(1) In diesem Abkommen BESONDERE

bedeu-ten die Ausdrücke BESTIMMUNGEN

1. "Verordnung" die

Verordnung (EWG) Artikel 6

Nr.1408/71 des Rates über In jenen Fällen, in denen

die Anwendung der Systeme die Ver-tragsstaaten

der sozialen Sicherheit anstelle der nach den

auf Arbeit-nehmer und Artikeln 93 bis 96 der

Selbständige sowie deren Durch-führungsverordnung

Familienangehörige, die vorgesehenen

innerhalb der Gemeinschaft Kostenerstattung eine

zu-und abwandern, in der Erstattung auf der

zwischen den beiden Grundlage eines Pausch-

Vertragsstaaten jeweils betrages oder einen

geltenden Fassung; Verzicht auf eine

2. Erstattung vereinbaren,

"Durchführungsverordnung" kön-nen die zuständigen

die Verordnung (EWG) Behörden beider

Nr.574/72 des Rates über Vertragsstaaten folgendes

die Durchführung der vereinbaren:

Verordnung (EWG) Nr. a) die Bezeichnung des

1408/71 über die Anwendung Trägers des Wohnortes als

der Systeme der sozialen zuständiger Träger;

Sicherheit auf Arbeit- b) Maßnahmen zur Vermeidung

nehmer und Selbständige einer außergewöhnlichen

sowie deren Belas-tung, die sich für

Familienangehörige, die einen Träger oder für eine

innerhalb der Gemeinschaft Verbindungsstelle aus der

zu- und abwandern, in der Erstattung auf der

zwischen den beiden Grundlage eines

Vertragsstaaten jeweils Pauschbetrages oder aus

geltenden Fassung. dem Verzicht auf eine

(2) In diesem Abkommen Erstattung ergeben würde.

haben andere Ausdrücke die

Bedeutung, die ihnen nach Artikel 7

der Verordnung und der Für die im Artikel 3 Absätze

Durchführungsverordnung 1 und 2 genannten

oder den innerstaatlichen Personen, die außerhalb des

Rechts-vorschriften Gebietes eines Staates

 wohnen, für den die

zukommt. Verordnung gilt, und für

 die im Artikel 3 Absatz 2

Artikel 2 genannten Per-sonen, die

Dieses Abkommen gilt für im Gebiet eines Staates

die Rechtsvorschriften, wohnen, für den die

die vom sachlichen Verordnung gilt, findet in

Geltungsbereich der bezug auf

Verordnung erfaßt sind. a) Kinderzuschüsse zu

 Alters- und

Artikel 3 Invaliditätsrenten,

(1) Dieses Abkommen gilt b) Waisenrenten mit

für Personen, die vom Ausnahme von Waisenrenten

persönlichen aus der Ver-sicherung bei

Geltungsbereich der Arbeitsunfällen und

Verordnung erfaßt sind. Berufskrankheiten

(2) Dieses Abkommen gilt Titel III Kapitel 3 der

ferner für folgende Verordnung entsprechend

Personen, die nicht vom

persönlichen Anwendung.

Geltungsbereich der

Verordnung erfaßt sind: Artikel 8

a) Personen, für die die (1) Für die im Artikel 3

Rechts-vorschriften eines Absatz 2 genannten

oder beider Personen, die nicht

Vertragsstaaten gelten schwedische oder

oder galten; österreichische

 Staatsangehörige oder

b) Personen, die Personen sind, die ihre

Familienange-hörige oder Rechte von schwedischen

Hinterbliebene der in oder österreichisch-en

Buchstabe a genannten Staatsangehörigen ableiten,

Personen sind. gilt Artikel 10 der

 Verordnung nur in bezug

Artikel 4 auf eine schwedische

(1) Für die im Artikel 3 Grundrente, die auf Grund

Absatz 2 genannten von Zeiten einer

Personen finden im Zusatzrenten-versicherung

Verhältnis zwischen den oder von gleich-gestellten

beiden Vertragsstaaten die Zeiten berechnet wird.

Verordnung, die (2) Für die im Artikel 3

Durchführungsverordnung und Absatz 2 genannten

 Personen gelten Artikel 45

die zu ihrer Durchführung der Verordnung und die für

getrof-fenen Schweden im Anhang VI der

Vereinbarungen ent- Verordnung vorgesehenen

sprechend Anwendung, Bestim-mungen betreffend

soweit in diesem Abkommen die voraus-geschätzten

nichts anderes bestimmt künftigen Versiche-

ist. rungszeiten nur in bezug

(2) Artikel 3 der auf eine schwedische

Verordnung gilt in bezug Grundrente, die auf Grund

auf die im Artikel 3 von Zeiten einer Zusatz-

Absatz 2 genannten rentenversicherung oder

Personen nur für die von gleichgestellten

Staatsangehörigen der Zeiten berechnet wird.

Vertragsstaaten sowie für

die Familienangehörigen und

Hinter-bliebenen dieser ABSCHNITT III

Personen.

(3) Titel III Kapitel 6, VERSCHIEDENE

mit Aus-nahme des Artikels BESTIMMUNGEN

67, Kapitel 7 und 8 der

Verordnung gelten nicht in Artikel 9

bezug auf die im Artikel 3 (1) Die vollstreckbaren

Ab-satz 2 genannten Ent-scheidungen der

 Gerichte sowie die

Personen. vollstreckbaren Bescheide

 und Rückstandsausweise

Artikel 5 (Urkunden) der Träger oder

(1) Die Staatsangehörigen der Behörden eines

-------------------------------------------------------

Vertragsstaates über Durchführungsverordnung mit

Beiträge und sonstige In-krafttreten dieses

Forderungen aus der Abkommens ent-sprechend.

Sozialen Sicherheit werden

im anderen Vertragsstaat Artikel 12

anerkannt. (1) Dieses Abkommen tritt

 am ersten Tag des dritten

(2) Die Anerkennung darf Monats nach Ablauf des

nur ver-sagt werden, wenn Monats in Kraft, in dem

sie der öffent-lichen die beiden Regierungen

Ordnung des Vertrags- einander schriftlich

staates widerspricht, in mitgeteilt haben, daß die

dem die Entscheidung oder für das Inkraftreten des

die Urkunde anerkannt Abkommens erforderlichen

werden soll. je-weiligen

(3) Die nach Absatz 1 innerstaatlichen Voraus-

anerkannten setzungen vorliegen.

vollstreckbaren (2) Dieses Abkommen wird

Entscheidungen und auf unbestimmte Zeit

Urkunden werden im anderen geschlossen. Jeder

Vertragsstaat vollstreckt. Vertragsstaat kann es

Das unter Einhaltung einer

Vollstreckungsverfahren Frist von drei Monaten

richtet sich nach den schriftlich kündigen.

Rechtsvorschriften, die in

dem Vertragsstaat, in (3) Im Falle der Kündigung

dessen Gebiet vollstreckt gelten die Bestimmungen

werden soll, für die dieses Ab-kommens für

Vollstreckung der in erworbene An-sprüche

diesem Vertragsstaat

erlassenen entsprechenden weiter.

Entscheidungen und

Urkunden gelten. Die Artikel 13

Ausfertigung der Mit Inkrafttreten dieses

Entscheidung oder der Ab-kommens treten außer

Urkunde muß mit der Kraft:

Bestätigung ihrer a) das Abkommen vom 11.

Vollstreckbarkeit No-vember 1975 zwischen

(Vollstreckungsklausel) der Republik Österreich und

versehen sein. dem Königreich Schweden über

(4) Forderungen von Trägern Soziale Sicherheit samt

im Gebiet eines Schlußprotokoll in der

Vertragsstaates aus Fassung des Zusatzab-

Beitragsrückständen haben kommens vom 21. Oktober

bei der 1982;

Zwangsvollstreckung sowie b) die Vereinbarung vom l.

im Konkurs- und Juni 1976 zur Durchführung

Ausgleichsverfahren im des Abkommens zwischen der

Gebiet des anderen Republik Österreich und dem

Vertrags-staates die Königreich Schweden über

gleichen Vorrechte wie Soziale Sicherheit.

entsprechende Forderungen

im Gebiet dieses

Vertragsstaates.

 Zu Urkund dessen haben die

Artikel 10 Bevollmächtigten beider

(1) Streitigkeiten Vertrags-staaten dieses

zwischen den Abkommen unter-zeichnet.

Vertragsstaaten über die

Aus-legung oder Anwendung

dieses Abkommens werden,

soweit möglich, durch die Geschehen zu Wien, am 21.

zuständigen Behörden der März 1996 in zwei

Vertragsstaaten bei- Urschriften, in deutscher

gelegt. und schwedischer Sprache,

(2) Kann eine Streitigkeit wobei beide Texte in

auf diese Weise nicht gleicher Weise authentisch

innerhalb von drei Monaten sind.

beigelegt werden, so ist

sie auf Verlangen eines

Vertragsstaates einem

Schieds-gericht zu Für die Republik Österreich:

unterbreiten, das wie

folgt zu bilden ist:

a) Jeder Vertragsstaat Michael Fitz

bestellt bin-nen einem

Monat ab dem Empfang des

Verlangens einer

schiedsgerichtlichen Für das Königreich Schweden:

Entscheidung einen

Schiedsrichter. Die beiden

so nominierten Björn Skala

Schiedsrichter wählen

innerhalb von zwei Mona-

ten, nachdem der

Vertragsstaat, der seinen

Schiedsrichter zuletzt

bestellt hat, dies

notifiziert hat, einen

Staatsangehörigen eines

Drittstaates als dritten

Schieds-richter.

b) Wenn ein Vertragsstaat

inner-halb der

festgesetzten Frist keinen

Schiedsrichter bestellt

hat, kann der andere

Vertragsstaat den Präsi-

denten des Internationalen

Ge-richtshofes oder für den

Fall, daß dieser

Staatsangehöriger eines der

beiden Vertragsstaaten

ist, den Vizepräsidenten

oder nächsten dienstältesten

Richter, der nicht die

Staatsangehörigkeit eines

der beiden Vertragsstaaten

hat, er-suchen, einen

solchen zu be-stellen.

Entsprechend ist über

Aufforderung eines

Vertragsstaates

vorzugehen, wenn sich die

beiden Schiedsrichter über

die Wahl des dritten

Schiedsrichters nicht

eini-gen können.

(3) Das Schiedsgericht

entscheidet mit

Stimmenmehrheit. Seine

Ent-scheidungen sind für

die beiden Vertragsstaaten

bindend. Jeder

Vertragsstaat trägt die

Kosten des

Schiedsrichters, den er

bestellt. Die übrigen

Kosten des Schieds-

verfahrens werden von den

Vertragsstaaten zu

gleichen Teilen getragen.

Das Schiedsgericht re-gelt

sein Verfahren selbst.

ABSCHNITT IV

ÜBERGANGS- UND

SCHLÜSSBESTIMMUNGEN

Artikel 11

Für die Feststellung und

Neufest-stellung von

Leistungen nach diesem

Abkommen gelten die

Artikel 94 und 95 der

Verordnung sowie die

Artikel 118 und 119 der

 11

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2 maj 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Maj-Inger[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:203 Konvention om social trygghet mellan

Sverige och Österrike.

 20