Regeringens proposition

1994/95:117

Lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter, m.m.

Prop.

1994/95:117

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 17 november 1994

Lena Hjelm-Wallén

 Anna[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljö- och naturresursdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag till lagstiftning som rör naturvård och

dryckesförpackningar av aluminium.

Lagstiftningsfrågor på naturvårdsområdet

Propositionen innehåller förslag till de lagändringar som behövs för att Sverige

skall kunna uppfylla sina internationella åtaganden på naturvårdsområdet. En ny

lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter föreslås.

Lagen har karaktären av en ramlag. Vidare föreslås i anslutning till den nya

lagen ändringar i naturvårdslagen (1964:822) och jaktlagen (1987:259) samt en

konsekvensändring i lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om

in- eller utförsel av varor.

 Den föreslagna lagstiftningen innebär att regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om in- och utförsel, transport,

handel, förvaring, preparering och förevisning som avser djur och växter, i den

utsträckning det behövs för att uppfylla Sveriges internationella åtaganden på

området eller av de andra skäl som kan finnas för att skydda vilt levande djur-

och växtarter.

 Föreskrifter får, förutom annat, innefatta förbud mot eller krav på tillstånd

eller andra särskilda villkor för sådan befattning med ägg, rom eller bon eller

med annan produkt som utvunnits av skyddade djur eller växter.

 Med stöd av den nya lagen kan föreskrifter meddelas som innebär att

yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte bedriven handel, förevisning och

preparering av exemplar av vilt levande djur- eller växtart inte får ske utan

särskilt tillstånd eller att annars särskilda villkor skall gälla för sådan

verksamhet. Därigenom kan t.ex. tillståndskrav ställas för konser-

vatorsverksamhet och uppvisning av djur.

 Lagförslaget rymmer även tillsyns- och ansvarsbestämmelser. När Sverige blir

medlem i Europeiska unionen (EU) kan dessa bestämmelser även tillämpas för

övervakning och sanktionering av bestämmelser i rådets förordning (EEG) nr

3626/82 av den 3 december 1982 om genomförande i gemenskapen av konventionen om

internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter.

 Såvitt avser naturvårdslagen föreslås bl.a. ett bemyndigande att freda vilt

levande exemplar av en djur- eller växtart, om det behövs för att uppfylla

Sveriges internationella åtaganden. Sådana djur och växter kommer att kunna

fredas även om arten inte är hotad i Sverige. Obehörig befattning med exemplar

av djur- eller växtarter som fredats enligt naturvårdslagen straffsanktioneras.

Vidare föreslås att föreskrifter om förbud eller särskilda villkor får meddelas

när det gäller utsättande av exemplar av vilt levande djur- eller växtart i

naturmiljön. I lagen införs bestämmelser om områden av intresse för Europeiska

gemenskapen - särskilda skyddsområden och särskilda bevarandeområden.

 Jaktlagen föreslås ändrad så att ett generellt förbud mot jakt från motordrivna

fortskaffningsmedel införs. Lagens tillämpningsområde utvidgas till att i de

fall som anges särskilt gälla också inom Sveriges ekonomiska zon samt vid jakt

från svenska fartyg eller luftfartyg på det fria havet utanför den ekonomiska

zonen. Vilt levande däggdjur och fåglar föreslås vara fredade inom den

ekonomiska zonen, om inte annat följer av jaktlagen eller av föreskrifter eller

beslut som meddelats med stöd av den lagen. Vidare föreslås ett bemyndigande för

regeringen att meddela föreskrifter om förbud eller särskilda villkor för jakt

från svenska fartyg eller luftfartyg på det fria havet utanför den ekonomiska

zonen. Sådana föreskrifter får dock endast meddelas för att uppfylla Sveriges

internationella åtaganden om skydd av vilt.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1995.

Lagstiftningsfrågor om dryckesförpackningar av aluminium

I propositionen föreslås att anmälningsskyldighet skall införas för den som

efter utgången av år 1994 importerar dryck i aluminiumburk. Förslaget innebär

ändring i lagen (1982:349) om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium.

Därutöver föreslås ändringar i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter. Förslaget om anmälningsskyldighet är föranlett av att

ett inträde i Europeiska unionen samtidigt innebär ändrade gränskontroller och

gränsformaliteter. Det nuvarande systemet med underrättelser från Tullverket

till Jordbruksverket i fråga om import av aluminiumburk med eller utan dryck

kan inte längre upprätthållas.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1995.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.................. 5

2 Lagtext...................................... 6

 2.1 Förslag till lag om åtgärder beträffande

 djur och växter som tillhör skyddade

 arter.................................... 6

 2.2 Förslag till lag om ändring i jaktlagen

 (1987:259)............................... 9

 2.3 Förslag till lag om ändring i naturvårds-

 lagen (1964:822)......................... 14

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1975:85) med bemyndigande att meddela

 föreskrifter om in- eller utförsel av

 varor.................................... 18

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1982:349) om återvinning av dryckesför-

 packningar av aluminium.................. 19

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1984:151) om punktskatter och prisregle-

 ringsavgifter............................ 20

3 Ärendet och dess beredning................... 22

4 En internationellt anpassad naturvårdslag-

 stiftning.................................... 24

 4.1 De internationella överenskommelserna.... 24

 4.2 EG-rättsakterna - en översikt............ 25

 4.3 EG:s regelsystem......................... 31

 4.4 Internationella överenskommelser och

 svensk lagstiftning...................... 32

5 Lagstiftningsfrågor på naturvårdsområdet..... 34

 5.1 Hanterings- och förvaringsregler......... 34

 5.2 Särskild EG- anpassning.................. 42

 5.3 Tillsyn och påföljd...................... 44

 5.4 Förverkande ............................. 46

 5.5 Fredande av däggdjur och fåglar.......... 47

 5.6 Skydd för däggdjur och fåglar utanför

 Sveriges territorium..................... 48

 5.7 Fångstmedel och fångstmetoder............ 50

 5.8 Fredande av vilda växter samt kräldjur,

 amfibier, fiskar och ryggradslösa djur... 51

 5.9 Utsättning av främmande djur och växter

 i naturmiljön............................ 53

 5.10Skydd av naturliga livsmiljöer........... 55

 5.11Ikraftträdande........................... 59

6 Lagstiftningsfrågor om dryckesförpackningar

 av aluminium................................. 59

 6.1 Förutsättningar vid ett medlemskap i EU.. 59

 6.2 Gällande rätt............................ 60

 6.3 Anmälningsskyldighet vid införsel av

 aluminiumburkar.......................... 60

7 Författningskommentar........................ 62

 7.1 Förslaget till lag om åtgärder be-

 träffande djur och växter som tillhör

 skyddade arter .......................... 62

 7.2 Förslaget till lag om ändring i jaktlagen

 (1987:259)............................... 69

 7.3 Förslaget till lag om ändring i natur-

 vårdslagen (1964:822).................... 72

 7.4 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1975:85) med bemyndigande att meddela

 föreskrifter om in- eller utförsel av

 varor.................................... 75

 7.5 Förslaget till ändring i lagen (1982:349)

 om återvinning av dryckesförpackningar av

 aluminium................................ 75

Bilaga 1 Sammanfattning av Ds 1993:64 .............77

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser Ds

 1993:64.................................. 79

Bilaga 3 Sammanfattning av Ds 1994:87............. 80

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser Ds

 1994:87.................................. 81

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag avseende

 2.1 - 2.4................................ 82

Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag avseende

 2.5 och 2.6.............................. 96

Bilaga 7 Lagrådets yttrande över bilaga 5.........100

Bilaga 8 Lagrådets yttrande över bilaga 6.........109

Bilaga 9 Statens jordbruksverks yttrande avseende

 6.3......................................110

Bilaga 10Förteckning över remissinstanser av-

 seende 6.3...............................113

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde......114

Rättsdatablad.....................................115

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter,

 2. lag om ändring i jaktlagen (1987:259),

 3. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822),

 4. lag om ändring i lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter

om in- eller utförsel av varor,

 5. lag om ändring i lagen (1982:349) om återvinning av dryckesförpackningar,

 6. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle-

ringsavgifter.

 Vidare föreslår regeringen att riksdagen mot bakgrund av ärendets brådskande

natur beslutar att begränsa motionstiden till åtta dagar.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör

skyddade arter

 Härigenom föreskrivs följande.

In- och utförsel, handel m.m.

1 § För att skydda vilt levande djur- och växtarter får regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer, i den mån det behövs för att uppfylla

Sveriges internationella åtaganden på området eller av andra skäl, meddela före-

skrifter angående in- och utförsel, transport, handel, förvaring, preparering

och förevisning avseende djur och växter. Föreskrifterna får också reglera

motsvarande befattning med ägg, rom eller bo eller med annan produkt som

utvunnits av djur eller växter.

 Föreskrifter som avses i första stycket får, förutom annat, innefatta förbud

mot eller krav på tillstånd eller andra särskilda villkor för sådana åtgärder

som anges där.

2 § Tillstånd får inte ges till den som underlåtit att fullgöra sina skyldig-

heter enligt ett tidigare meddelat tillstånd, om inte särskilda omständigheter

föranleder något annat.

Tillsyn

3 § Tillsyn över efterlevnaden av föreskrifter som meddelats med stöd av denna

lag och av villkor som meddelats med stöd av sådana föreskrifter skall utövas av

den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Detta gäller också i fråga om

tillsyn över efterlevnaden av rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av den 3

december 1982 om genomförande i gemenskapen av konventionen om internationell

handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter.

4 § En tillsynsmyndighet har rätt att på begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för tillsynen av den som yrkesmässigt eller annars i

förvärvssyfte eller på grund av tillstånd tar sådan befattning med djur, växter,

ägg, rom, bon eller produkter som avses i 1 §.

5 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs för

efterlevnaden av föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag och av villkor

som meddelats med stöd av sådana föreskrifter samt för efterlevnaden av rådets

förordning (EEG) nr 3626/82.

 Ett föreläggande eller förbud får förenas med vite.

 Underlåter någon att fullgöra sina skyldigheter enligt föreskrifter eller

villkor som avses i första stycket eller enligt villkor som meddelats i samband

med föreläggande, får myndigheten förordna om rättelse. Ett sådant beslut får

verkställas enligt utsökningsbalken. Verkställigheten sker på den försumliges

bekostnad.

6 § För tillsynen har en tillsynsmyndighet rätt till tillträde till områden,

lokaler och andra utrymmen, fordon och fartyg som används vid yrkesmässig eller

annars i förvärvssyfte bedriven verksamhet eller som omfattas av tillstånd

enligt denna lag och där göra undersökningar. Vad nu sagts gäller dock inte

beträffande bostäder.

 Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för tillsynen enligt denna

paragraf.

Avgifter

7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om avgifter för myndigheternas verksamhet.

Ansvar

8 § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som med uppsåt eller

av oaktsamhet tar sådan befattning med djur, växter, ägg, rom, bon eller

produkter av djur eller växter

 1. som strider mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 1 § eller mot

ett villkor som har uppställts i samband med att ett tillstånd meddelats eller i

annat beslut i enskilt fall,

 2. som strider mot en bestämmelse om in- och utförsel, transport, handel och

förevisning i rådets förordning (EEG) nr 3626/82.

 Om ett brott enligt första stycket är att anse som grovt, döms till fängelse i

högst två år. Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om

gärningen avsett exemplar av hotad, sällsynt eller värdefull art eller om den

utförts vanemässigt eller i större omfattning.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

 Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i

brottsbalken eller i lagen (1960:418) om straff för varu- smuggling.

9 § Till böter döms den som i en ansökan eller annan handling som ges in enligt

denna lag eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen eller enligt rådets

förordning (EEG) nr 3626/82, med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att lämna

en uppgift eller lämnar en oriktig uppgift om förhållanden av betydelse för

tillstånd eller tillsyn.

10 § Den som inte rättat sig efter ett vitesföreläggande enligt 5 § eller som

överträtt ett vitesförbud enligt samma paragraf får inte dömas till ansvar

enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet.

Förverkande

11 § Om någon har begått brott som avses i 8 §, skall egendom som nämns i 1 §

och som gärningsmannen tagit befattning med, förklaras förverkad, om det inte är

uppenbart oskäligt.

 I stället för egendomen kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat.

12 § Fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som har använts eller medförts vid

brott som avses i 8 § får förklaras förverkade, om det behövs för att förebygga

brott eller om det annars finns särskilda skäl.

 I stället för hjälpmedlet kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat.

Tystnadsplikt

13 § Den som har tagit befattning med ärende som avses i denna lag får inte

obehörigen röja eller utnyttja vad han därvid fått veta om någons affärs- eller

driftförhållanden.

 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

Överklagande

14 § En myndighets beslut i särskilda fall enligt denna lag eller enligt

föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut om meddelande av

föreskrifter med stöd av ett bemyndigande enligt denna lag meddelas av

regeringen.

_______________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 2. Beslut om förbud, föreskrift, tillstånd, medgivande eller liknande som

fattats enligt 37 och 38 § jaktlagen (1987:259) skall anses meddelat med stöd av

motsvarande bestämmelse i denna lag, om inte regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer förordnar annat.

2.2 Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)

 Härigenom föreskrivs i fråga om jaktlagen (1987:259)

 dels att 37 och 38 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken närmast före 37 § skall utgå,

 dels att 1, 3, 31, 43-46 och 52 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 29 a, 51 a och

51 b §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

 Denna lag gäller Denna lag gäller

viltvården, rätten till viltvården, rätten till

jakt och jaktens jakt och jaktens

bedrivande samt frågor bedrivande inom

som har samband därmed. svenskt territorium

 samt frågor som har

 samband därmed.

 Lagen gäller också i de

 fall som anges särskilt

 1. inom Sveriges

 ekonomiska zon,

 2. beträffande jakt

 från svenskt fartyg på

 det fria havet utanför

 den ekonomiska zonen,

 3. beträffande jakt

 från svenskt luftfartyg

 över det fria havet

 utanför den ekonomiska

 zonen.

 Utöver bestämmelserna i denna lag gäller föreskrifter i andra författningar i

fråga om skyddet och vården av viltet.

3 §

 Viltet är fredat och får jagas endast om detta följer av denna lag eller av

föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen. När viltet är

fredat, gäller fredningen också dess ägg och bon.

 Detta gäller även inom

 Sveriges ekonomiska

 zon.

 29 a §

 För att uppfylla

 Sveriges interna-

 tionella åtaganden om

 skydd av vilt får

 regeringen meddela

 föreskrifter om förbud

 mot eller särskilda

 villkor för jakt från

 1. svenskt fartyg på

 det fria havet utanför

 Sveriges ekonomiska

 zon,

 2. svenskt luftfartyg

 över det fria havet

 utanför den ekonomiska

 zonen.

 31 §

 Jakt med skjutvapen Jakt får inte ske från

får inte ske från motordrivna

motordrivna fortskaff- fortskaffningsmedel.

ningsmedel. Sådana Sådana fort-

fortskaffningsmedel skaffningsmedel eller

eller andra motor- andra motordrivna

drivna anordningar får anordningar får inte

inte heller användas för heller användas för att

att söka efter, spåra, söka efter, spåra,

förfölja eller genskjuta förfölja eller genskjuta

vilt, för att hindra vilt, för att hindra

vilt att undkomma vilt att undkomma

eller för att avleda eller för att avleda

viltets uppmärksamhet viltets uppmärksamhet

från den som jagar. från den som jagar.

 Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från första stycket.

 Regeringen får meddela föreskrifter som förbjuder eller ställer upp särskilda

villkor för medförande av skjutvapen vid färd med motordrivna

fortskaffningsmedel.

 43 §[1]

 För jaktbrott döms till För jaktbrott döms till

böter eller fängelse i böter eller fängelse i

högst sex månader den högst sex månader den

som som

 1. med uppsåt eller av 1. med uppsåt eller av

grov oaktsamhet grov oaktsamhet

olovligen jagar på olovligen jagar på

annans jaktområde eller annans jaktområde eller

där tillägnar sig vilt där tillägnar sig vilt

eller vid jakt som eller vid jakt som

sker med stöd av licens sker med stöd av licens

bryter mot en för bryter mot en för

jakten väsentlig be- jakten väsentlig be-

stämmelse i licensen stämmelse i licensen

eller eller

 2. med uppsåt eller av 2. med uppsåt eller av

grov oaktsamhet bryter grov oaktsamhet bryter

mot 3 §, 31 § första mot 3 §, 31 § första

stycket, 32 § eller mot stycket, 32 § eller mot

en föreskrift som har en föreskrift som har

meddelats med stöd av meddelats med stöd av

25 §, 29 § 1 eller 30 § 25 §, 29 § 1, 29 a §

första stycket. eller 30 § första

 stycket.

 **Fotnot**

 [1]Nuvarande lydelse enligt prop. 1994/95:23.

 44 §

 Om ett jaktbrott är att anse som grovt, döms till fängelse i högst två år.

 Vid bedömandet av om Vid bedömandet av om

brottet är grovt skall brottet är grovt skall

särskilt beaktas särskilt beaktas

 1. om det avsåg ett 1. om det avsåg ett

utrotningshotat, hotat, sällsynt eller

sällsynt eller värdefullt vilt,

värdefullt vilt,

 2. om det har utförts 2. om det har utförts

vanemässigt eller i vanemässigt eller i

större omfattning, större omfattning,

 3. om det utförts med 3. om det utförts med

otillåten hjälp av ett otillåten hjälp av ett

motordrivet fortskaff- motordrivet fortskaff-

ningsmedel eller någon ningsmedel eller någon

annan motordriven annan motordriven

anordning. anordning.

 45 §[2]

 Till böter döms den som Till böter döms den som

med uppsåt eller av med uppsåt eller av

grov oaktsamhet grov oaktsamhet

 1. bryter mot 5 § 1. bryter mot 5 §

andra stycket, 6 § andra stycket, 6 §

första stycket eller 13 första stycket eller 13

§, §,

 2. underlåter att 2. underlåter att

fullgöra anmäl- fullgöra anmäl-

ningsskyldighet som ningsskyldighet som

har föreskrivits med har föreskrivits med

stöd av 26 §, om ansvar stöd av 26 §, om ansvar

för gärningen inte kan för gärningen inte kan

ådömas enligt lagen ådömas enligt lagen

(1951:649) om straff (1951:649) om straff

för vissa trafikbrott, för vissa trafikbrott,

 3. bryter mot 27 §, om 3. bryter mot 27 §, om

ansvar för gärningen ansvar för gärningen

inte kan ådömas enligt inte kan ådömas enligt

brottsbalken, brottsbalken,

 4. underlåter att 4. underlåter att

fullgöra skyldighet fullgöra skyldighet

enligt 28 § eller vad enligt 28 §,

som åligger honom

enligt 38 § andra

stycket, 5. bryter mot en

 5. bryter mot en föreskrift som har

föreskrift som har meddelats med stöd av 6 §

meddelats med stöd av 6 § andra stycket, 29 § 4,

andra stycket, 29 § 4, 30 § tredje stycket

30 § tredje stycket eller 31 § tredje

eller 31 § tredje stycket eller

stycket eller 6. bryter mot 35 §

 6. bryter mot 35 § eller mot en föreskrift

eller mot en föreskrift som har meddelats med

som har meddelats stöd av 36 §, 40 § första

med stöd av 36 §, 37 §, stycket eller 41 §

38 § första stycket, 40 § första stycket.

första stycket eller 41 §

första stycket.

 Den som med uppsåt bryter mot 34 § döms till böter.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar enligt denna paragraf.

 46 §[3]

 Den som obehörigen tar befattning med vilt som han vet eller har skälig

anledning anta har dödats eller åtkommits genom jaktbrott, döms för jakthäleri

till böter eller fängelse i högst sex månader.

 Om brottet är att anse som grovt, döms till fängelse i högst två år. Vid

bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas sådana omständigheter

som anges i 44 § andra stycket 1 och 2.

 Till ansvar enligt

 denna paragraf döms

 inte om gärningen är

 belagd med straff i

 lagen (1994:000) om

 åtgärder beträffande djur

 och växter som tillhör

 skyddade arter.

 51 a §

 Den som har begått

 brott enligt denna lag

 inom Sveriges

 ekonomiska zon döms

 vid svensk domstol,

 även om 2 kap. 2 eller

 3 § brottsbalken inte är

 tillämplig.

 51 b §

 Om ett brott enligt

 denna lag har förövats

 inom den ekonomiska

 zonen, får åtal för

 brottet väckas vid den

 tingsrätt vars domkrets

 är närmast den plats där

 brottet förövades.

 52 §

 Regeringen får överlåta Regeringen får överlåta

åt en åt en

förvaltningsmyndighet förvaltningsmyndighet

att meddela sådana att meddela sådana

föreskrifter eller föreskrifter eller

beslut som avses i 6 § beslut som avses i 6 §

andra stycket, 23-26, andra stycket, 23-26,

29 och 30 §§, 31 § andra 29, 29 a och 30 §§, 31 §

och tredje styckena, andra och tredje

36 och 37 §§, 38 § första styckena, 36 §, 40 §

stycket, 40 § första och första och andra

andra styckena, 41 § styckena, 41 § första

första stycket 2, 48 § stycket 2, 48 § andra

andra stycket och 50 §. stycket och 50 §.

_______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 2. 45 § i dess äldre lydelse gäller fortfarande i fall då någon före

ikraftträdandet har underlåtit att fullgöra vad som ålegat honom enligt 38 §

andra stycket eller brutit mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 37 §

eller 38 § första stycket.

 3. Beslut om förbud, föreskrift, tillstånd, medgivande eller liknande som

fattats enligt 37 och 38 § skall anses meddelat med stöd av motsvarande be-

stämmelse i lagen (1994:000) om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör

skyddade arter, om inte regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer

förordnar annat.

 **Fotnot**

 [2]Senaste lydelse 1991:310.

 Nuvarande lydelse enligt prop. 1994/95:23.

 [3]Nuvarande lydelse enligt prop. 1994/95:23.

2.3 Förslag till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822)

 Härigenom föreskrivs i fråga om naturvårdslagen (1964:822)[1]

 dels att 12 och 14 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas sju nya paragrafer, 14 a-c, 19 a-c och 37 b

§§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 12 §

 Länsstyrelsen får i Länsstyrelsen får i

särskilda fall medgiva särskilda fall medge

undantag från meddelade undantag från meddelade

reservatföreskrifter. reservatföreskrifter.

Om synnerliga skäl äro Om det finns

därtill, får myndighet synnerliga skäl, får den

som meddelat beslut myndighet som meddelat

enligt 7-10 §§ helt beslut enligt 7-10 §§

eller delvis upphäva helt eller delvis

beslutet. upphäva beslutet.

 Meddelas beslut Meddelas beslut

enligt första stycket enligt första stycket

för att lämna rum för för att lämna rum för

arbetsföretag, äger arbetsföretag, får

länsstyrelsen föreskriva länsstyrelsen föreskriva

att företaget skall att företaget skall

bekosta särskild bekosta en särskild

undersökning av undersökning av

naturreservatet eller naturreservatet eller

särskild åtgärd för att särskilda åtgärder för att

bevara det eller på bevara det eller på

annat sätt gottgöra annat sätt gottgöra

intrånget i intrånget i

naturvårdsintresset. naturvårdsintresset.

 Ett beslut enligt

 första stycket som

 avser en skyddad

 våtmark får meddelas

 endast om intrånget i

 naturvårdsintresset i

 skälig utsträckning

 gottgörs.

 14 §

 Är fara att en växtart Finns det risk för att

kan komma att försvinna en växtart kan komma

eller utsättas för plun- att försvinna eller

dring, får regeringen utsättas för plundring

eller den myndighet eller krävs det för

som regeringen bestäm- att uppfylla Sveriges

mer meddela förbud att internationella åtagan-

inom landet eller en den om skydd av en

del av landet ta bort vilt levande växtart,

eller skada en växt av får regeringen eller

den arten där den växer den myndighet som

vilt. regeringen bestämmer

 Är fara att en djurart meddela föreskrifter om

kan komma att förbud att inom landet

försvinna, får rege- eller en del av landet

ringen eller den myn- ta bort eller skada

dighet som regeringen eller ta frö från en växt

bestämmer meddela förbud av den arten där den

att inom landet eller växer vilt.

del av landet döda,

skada eller fånga vilt

levande djur av den

arten, om det inte

sker till försvar mot

angrepp på person eller

egendom, samt att ta

bort eller skada ett

sådant djurs ägg, rom

eller bo. Beträffande

djur, vars dödande

eller fångande är att

hänföra till jakt eller

fiske, gäller särskilda

bestämmelser.

 Behövs utöver förbud

enligt första eller

andra stycket eller

fredning enligt jakt-

lagstiftningen särskilt

skydd för djur- eller

växtart inom visst

område, får regeringen

eller den myndighet

som regeringen be-

stämmer meddela

föreskrifter som

inskränker rätten till

jakt eller fiske eller

allmänhetens eller

markägarens rätt att

uppehålla sig inom om-

rådet.

 14 a §

 Finns det risk för att

 en djurart kan komma

 att försvinna eller

 krävs det för att upp-

 fylla Sveriges

 internationella åtagan-

 den om skydd av vilt

 levande djurart, får

 regeringen eller den

 myndighet som

 regeringen bestämmer

 meddela föreskrifter om

 förbud att inom landet

 eller del av landet

 döda, skada eller fånga

 vilt levande djur av

 den arten, om det inte

 sker till försvar mot

 angrepp på person eller

 värdefull egendom, samt

 att ta bort eller

 skada ett sådant djurs

 ägg, rom eller bo.

 Särskilda bestämmelser

 gäller om att döda eller

 fånga djur, när åtgärden är

 att hänföra till jakt

 eller fiske.

 14 b §

 Om det, utöver förbud

 enligt 14 eller 14 a §

 eller fredning enligt

 jaktlagstiftningen,

 behövs särskilt skydd

 för en djur- eller

 växtart inom ett visst

 område, får regeringen

 eller den myndighet

 som regeringen

 bestämmer meddela

 föreskrifter som in-

 skränker rätten till

 jakt eller fiske eller

 allmänhetens eller

 markägarens rätt att

 uppehålla sig inom om-

 rådet.

 14 c §

 Till skydd för vilt

 levande djur- och

 växtarter eller natur-

 miljön får regeringen

 eller den myndighet

 som regeringen

 bestämmer meddela

 föreskrifter om förbud

 mot eller särskilda

 villkor för att sätta ut

 exemplar av sådan art i

 naturmiljön.

 Vad som sägs i första

 stycket gäller inte när

 föreskrifter som avses

 där finns i annan lag.

 19 a §

 En förteckning över

 sådana områden som bör

 beredas skydd i

 enlighet med Sveriges

 internationella

 åtaganden om skydd av

 naturområden skall

 upprättas av regeringen

 eller den myndighet

 som regeringen

 bestämmer. Av

 förteckningen skall

 framgå vilket områdess-

 kydd och vilka skydds-

 föreskrifter i övrigt

 som ansetts behövliga

 för att de interna-

 tionella åtagandena

 skall uppfyllas.

 Ett område som tagits

 upp i en förteckning

 enligt första stycket

 skall så snart som

 möjligt ges nödvändigt

 skydd i enlighet med

 4, 5, 7, 8, 10, 14 b,

 19 eller 20 §.

 19 b §

 Regeringen får förklara

 ett område som tagits

 upp i förteckningen

 enligt 19 a § som

 särskilt skyddsområde.

 Ett område som av

 Europeiska ekonomiska

 gemenskapen utpekats

 som ett område av

 intresse för

 gemenskapen skall av

 regeringen förklaras

 som särskilt

 bevarandeområde.

 19 c §

. För ett område som

 förklarats som särskilt

 skyddsområde eller som

 särskilt bevarandeområde

 enligt 19 b § får beslut

 enligt 7, 8 , 10, 14

 b, 19 eller 20 § helt

 eller delvis upphävas

 endast efter

 tillstånd av regeringen

 37 b §

 Till böter eller

 fängelse i högst sex

 månader döms den som

 obehörigen tar

 befattning med exem-

 plar av en djur- eller

 växtart, ägg, rom eller

 bon som gärningsmannen

 vet eller har skälig

 anledning anta har åt-

 kommits genom brott

 mot föreskrift som

 meddelats med stöd av

 14 eller 14 a §.

 Om brottet är att anse

 som grovt, döms till

 fängelse i högst två år.

 Vid bedömande av om

 brottet är grovt skall

 särskilt beaktas om

 gärningen avsåg exemplar

 av en hotad, sällsynt

 eller värdefull art

 eller om den utförts

 vanemässigt eller i

 större omfattning.

 Till ansvar enligt

 denna paragraf döms

 inte om gärningen är

 belagd med straff i

 lagen (1994:000) om

 åtgärder beträffande djur

 och växter som tillhör

 skyddade arter.

 Exemplar, ägg, rom

 eller bon som någon

 tagit befattning med

 genom brott som avses

 i första stycket skall

 förklaras förverkade om

 det inte är uppenbart

 oskäligt. I stället för

 egendomen kan dess

 värde helt eller delvis

 förklaras förverkat.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela

föreskrifter om in- eller utförsel av varor

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela

föreskrifter om in- eller utförsel av varor skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §[1]

 Regeringen får, med Regeringen får, med

den begränsning som den begränsning som

följer av 2 §, meddela följer av 2 §, meddela

föreskrifter om in- föreskrifter om in-

eller utförsel av eller utförsel av

varor, om det är på- varor, om det är på-

kallat av hänsyn till kallat av hänsyn till

risk för störning inom risk för störning inom

samhällsekonomin eller samhällsekonomin eller

folkförsörjningen, av folkförsörjningen, av

särskilda särskilda

handelspolitiska skäl handelspolitiska skäl

eller av hänsyn till eller av hänsyn till

behov att trygga behov att trygga

kvaliteten hos kvaliteten hos

produkter av visst produkter av visst

slag, till hälsovården, slag, till hälsovården,

miljövården, växtskyddet, miljövården, växtskyddet,

skyddet mot djurs- skyddet mot

jukdomar eller skyddet djursjukdomar eller

för utrotningshotade till kontrollen av

eller sällsynta arter materiel som kan få

av djur eller växter militär användning.

eller till kontrollen

av materiel som kan få

militär användning.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1991:641.

 [1]Senaste lydelse 1987:263.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:349) om återvinning av

dryckesförpackningar av aluminium

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:349) om återvinning av

dryckesförpackningar av aluminium

 dels att 4 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 a och 3 a §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 a §

 Den som yrkesmässigt

 importerar

 aluminiumburkar med

 eller utan dryck skall

 anmäla detta till

 regeringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer.

 3 a §

 Regler för uttag av

 sådana avgifter som avses

 i 3 § finns i lagen

 (1984:151) om

 punktskatter och

 prisregleringsavgifter.

 4 §

 Den som uppsåtligen Till böter eller

eller av oaktsamhet fängelse i högst ett år döms

bryter mot 2 § eller den som uppsåtligen eller

åsidosätter villkor som av grov oaktsamhet

har meddelats för 1. bryter mot 2 § eller

tillstånd enligt 2 § åsidosätter villkor som

eller bryter mot har meddelats för

föreskrifter som har tillstånd enligt 2 §,

meddelats med stöd av 3 2. bryter mot 2 a §,

§ döms till böter eller 3. bryter mot

fängelse i högst ett år. föreskrifter som har

 meddelats med stöd av 3 §,

 eller

 4. lämnar oriktig

 uppgift om förhållanden

 som är av betydelse i

 handling som avges till

 Till ansvar enligt ledning vid fastställande

första stycket döms av avgift.

inte, om ansvar för gär-

ningen kan ådömas enligt

lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling.

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt Föreslagen lydelse

prop. 1994/95:56

1 §[1]

Denna lag gäller för skatter och avgifter som tas ut enligt

 1. lagen (1928:376) om skatt på lotterivinster, lagen (1941:251) om särskild

varuskatt, lagen (1957:262) om allmän energiskatt, lagen (1961:372) om

bensinskatt, lagen (1961:394) om tobaksskatt, lagen (1972:266) om skatt på

annonser och reklam, lagen (1972:820) om skatt på spel, lagen (1973:37) om

avgift på vissa dryckesförpackningar, lagen (1973:1216) om särskild skatt för

oljeprodukter och kol, bilskrotningslagen (1975:343), lagen (1977:306) om

dryckesskatt, lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon, lagen

(1978:144) om skatt på vissa resor, lagen (1982:691) om skatt på vissa

kassettband, lagen (1982:1200) om skatt på videobandspelare, lagen (1982:1201)

om skatt på viss elektrisk kraft, lagen (1983:1053) om skatt på omsättning av

vissa värdepapper, lagen (1983:1104) om särskild skatt för elektrisk kraft från

kärnkraftverk, lagen (1984:351) om totalisatorskatt, lagen (1984:355) om skatt

på vissa dryckesförpackningar, lagen (1984:405) om stämpelskatt på aktier,

lagen (1984:410) om avgift på bekämpningsmedel, lagen (1988:1567) om miljöskatt

på inrikes flygtrafik, lagen (1990:582) om koldioxidskatt, lagen (1990:587) om

svavelskatt, 2 § första stycket 6 lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

pensionsmedel, lagen (1990:662) om skatt på vissa premiebetalningar, lagen

(1990:1087) om lagerskatt på vissa oljeprodukter, lagen (1990:1427) om särskild

premieskatt för grupplivförsäkring, m.m., lagen (1991:1482) om lotteriskatt,

lagen (1991:1483) om skatt på vinstsparande m.m., lagen (1992:1479) om

lagerskatt på viss bensin, lagen (1992:1438) om dieseloljeskatt och användning

av vissa oljeprodukter, lagen (1992:1439) om lagerskatt på dieselolja, lagen

(1994:000) om tobaksskatt, lagen (1994:000) om alkoholskatt, lagen (1994:000) om

skatt på energi.

 2. lagen (1967:340) om 2. lagen (1967:340) om

prisreglering på prisreglering på

jordbrukets område, jordbrukets område, lagen

lagen (1974:226) om (1974:226) om

prisreglering på fiskets prisreglering på fiskets

område, lagen (1984:409) område, lagen (1984:409)

om avgift på gödselmedel,om avgift på gödselmedel,

lagen (1990:615) om av- lagen (1990:615) om av-

gifter på vissa gifter på vissa

jordbruksprodukter jordbruksprodukter m.m.,

m.m., lagen (1990:616) lagen (1990:616) om

om införande av lagen införande av lagen

(1990:615) om avgifter (1990:615) om avgifter på

på vissa jordbrukspro- vissa jordbruksprodukter

dukter m.m. m.m., lagen (1982:349)

 om återvinning av

 dryckesförpackningar av

 aluminium.

 Har i författning som anges i första stycket eller i författning som utfärdats

med stöd av sådan författning lämnats bestämmelse som avviker från denna lag

gäller dock den bestämmelsen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1993:853.

3 Ärendet och dess beredning

Lagstiftningsfrågor på naturvårdsområdet

I enlighet med riksdagens ställningstagande i anslutning till 1991 års

miljöpolitiska proposition har de internationella överenskommelser på

naturvårdens område som Sverige är part i samt EG:s motsvarande rättsakter

kartlagts.

 Inom Miljö- och naturresursdepartementet har som resultat av detta arbete

upprättats dels en promemoria (Ds 1993:64) Regler om handel med skyddade djur-

och växtarter m.m., dels en promemoria (Ds 1994:87) Naturvårdslagen och EU -

förslag till lagändringar inför ett svenskt medlemskap.

 I den förstnämnda promemorian redovisas i allt väsentligt internationella

konventioner och EG-regler inom naturvårdens område och lämnas förslag till

regeländringar. Lagförslagen är där utformade på ett sådant sätt att den

föreslagna lagstiftningen kan träda i kraft oberoende av om Sverige är medlem i

EU eller inte. De i promemorian lämnade förslagen avser en ny lag om handel med

skyddade djur- och växtarter m.m., ändringar i jaktlagen (1987:259), ändringar i

naturvårdslagen (1964:822) och i lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela

föreskrifter om in- eller utförsel av varor. En sammanfattning av promemorian

återfinns i bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns

tillgänglig i Miljö- och naturresursdepartementet (dnr M93/4225/1).

 I den sistnämnda promemorian föreslås att Sverige med iakttagande av de

EG-direktiv och -förordningar som inte tillgodosetts genom promemorian Regler om

handel med skyddade djur- och växtarter m.m. inför den ytterligare reglering som

behövs om Sverige skulle bli medlem i EU. Det gäller komplettering av

bestämmelserna om tillsyn och ansvar i den ovannämnda lagen om handel med

skyddade djur- och växtarter m.m och vissa ändringar i naturvårdslagen om

skyddade områden och om föreskrifter för sådana områden. En sammanfattning av

promemorian återfinns i bilaga 3. Även den promemorian har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgänglig i departementet (dnr M94/3014/1). När Sverige

blir medlem i EU innebär det att svenska regler inom naturvårdens område måste

utformas i enlighet med det regelverk som gäller inom EU.

 I denna proposition lämnas förslag till en ny lag om åtgärder beträffande djur

och växter som tillhör skyddade arter, förslag till ändringar i jaktlagen,

naturvårdslagen och lagen med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller

utförsel av varor.

Lagstiftningsfrågor om dryckesförpackningar av aluminium

En arbetsgrupp inom regeringskansliet avgav i november 1993 en rapport

Gränskontroller och gränsformaliteter i ett EG/EU-medlemskaps-perspektiv. Mot

bakgrund av den redovisning som gjordes i rapporten beslutade regeringen i maj

1994 att lämna uppdrag till bl.a. berörda miljömyndigheter att inom sitt

respektive verksamhetsområde lämna förslag till ändrade miljöregler. Reglerna

skall behandla sådana fall när nu gällande föreskrifter kräver sådana

gränskontroller vid EU:s inre gränser som inte kan upprätthållas vid ett svenskt

medlemskap i EU. Statens jordbruksverk fick således i uppdrag att se över och

lämna förslag till ändringar i bl.a. förordningen (1983:847) om avgift vid

införsel av aluminiumburkar. Jordbruksverket har redovisat sitt uppdrag i juni

1994 och samtidigt lämnat förslag till ny lagstiftning inom området.

Jordbruksverkets yttrande finns i bilaga 9.

 Miljö- och naturresursdepartementet inbjöd Jordbruksverket samt berörda företag

och organisationer till ett möte i oktober 1994 med anledning av förestående

ändringar. Deltagarna fick inför mötet ta del av såväl Jordbruksverkets förslag

som ett inom Miljö- och naturresursdepartementet upprättat förslag. Det

sistnämnda förslaget stämmer i princip överens med förslaget i denna

proposition. En förteckning över inbjudna till och närvarande vid mötet finns i

bilaga 10. En sammanställning av framförda synpunkter finns tillgänglig i

departementet, dnr M/94/2962/1.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 5 november 1994 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådet har yttrat sig över dessa förslag.

Yttrandet finns i bilaga 7. Lagrådet har anmärkt på lagens rubrik och den

närmare utformningen av vissa paragrafer i den nya lagen och en del av övriga

lagförslag. Lagens rubrik är utformad i enlighet med Lagrådets förslag.

Regeringen kommer i det följande att under de berörda avsnitten närmare

återkomma till Lagrådets förslag och synpunkter i denna del. Som framgår av det

följande ansluter regeringen i allt väsentligt till vad Lagrådet har anfört.

Vissa redaktionella ändringar har gjorts i lagtexterna.

 Regeringen beslutade vidare den 10 november 1994 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 6.

 Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga

8.

4 En internationellt anpassad naturvårdslagstiftning

4.1 De internationella överenskommelserna

Det finns ett femtiotal internationella avtal eller konventioner som mer eller

mindre direkt berör skyddet av vilt levande djur och växter samt skyddet av

naturliga livsmiljöer. Skyddsåtagandena i dessa avtal är minimiåtaganden, dvs.

enskilda avtalsparter får införa strängare skyddsåtgärder än de som följer av

avtalen. Fram till mitten av 1900-talet rörde sig avtalen uteslutande om skydd

av fåglar samt reglering av valfångst.

 I promemorian Regler om handel med skyddade djur- och växtarter m.m. finns en

utförlig genomgång av konventionerna. Eftersom två konventioner är mer centrala

än de övriga återges dessa kortfattat i det följande. Det är dels den

Internationella konventionen om fågelsskydd (SÖ 1963:39), den s.k.

fågelskyddskonventionen, dels Konventionen om skydd av europeiska vilda djur och

växter samt deras naturliga miljö (SÖ 1983:30), Bernkonventionen.

 Fågelskyddskonventionen undertecknades i Paris år 1950. Den är uppbyggd på

principen att alla i vilt tillstånd levande fåglar bör skyddas åtminstone under

fortplantningstiden. Flyttfåglar bör dessutom skyddas under den tid då de

återvänder till sina boplatser. De fågelarter som hotas av utrotning eller som

är vetenskapligt intressanta bör skyddas under hela året. I konventionen finns

bestämmelser bl.a. om förbud mot kommersiell hantering av fåglar som fångats

eller dödats i strid mot konventionens bestämmelser samt om förbud att hålla

fågel i fångenskap under den för arten gällande fridlysningstiden. Vidare finns

i konventionen uppräknade ett antal jaktmetoder som skall vara förbjudna därför

att de orsakar förstörelse eller massfångst av fåglar eller tillfogar fåglarna

onödigt lidande.

 Bernkonventionen undertecknades år 1979 och trädde i kraft i juni 1982. I

augusti 1993 hade 28 stater däribland Sverige samt EG ratificerat konventionen.

Bernkonventionen har som mål att skydda vilt levande djur och växter och deras

biotoper, särskilt de arter och biotoper vars skydd kräver samarbete mellan

flera stater. Särskild uppmärksamhet ägnas utrotningshotade och sårbara arter,

framförallt endemiska arter, samt hotade miljöer. Nödvändiga åtgärder skall

vidtas för att bevara beståndet av vilt levande djur och växter på en nivå som

motsvarar ekologiska, vetenskapliga och kulturella krav.

 Lagstiftning eller andra åtgärder skall vidtas för att skydda speciellt

skyddsvärda växter (konventionens bilaga I), speciellt skyddsvärda djur (bilaga

II), skyddsvärda djur (bilaga III) samt de speciellt skyddsvärda växternas och

djurens livsmiljöer och hotade livsmiljöer. Bilagorna II och III upptar

däggdjur, fåglar, kräldjur och amfibier. Bilaga IV är en lista över medel och

metoder som inte får användas för att döda, fånga eller på annat sätt utnyttja

däggdjur eller fåglar.

4.2 EG-rättsakterna - en översikt

Inom EG finns ett flertal rättsakter som berör skyddet av vilda djur- och

växtarter. Redovisningen av EG-rättsakterna i de två promemoriorna som ligger

till grund för de förslag som läggs fram har inte gjorts samlat. Bestämmelserna

har återgetts under olika avsnitt. För att skapa en bättre överblick över

rättsakterna lämnas här en samlad genomgång av dessa.

 EG-rådet har godkänt en rad internationella miljökonventioner, däribland

Bernkonventionen och konventionen om skydd av flyttande vilda djur (SÖ 1983:37),

Bonnkonventionen. Enligt rådets direktiv 79/409/- EEG av den 2 april 1979 om

bevarande av vilda fåglar och rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om

bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter åligger det medlemsstaterna

att införa lagstiftning som uppfyller EG:s åtaganden enligt Bern- och

Bonnkonventionerna. Trots att EG som organisation inte är part i konventionen

angående våtmarker av internationell betydelse i synnerhet såsom livsmiljö för

våtmarksfåglar (SÖ 1975:76), Ramsarkonventionen eller våtmarkskonventionen,

åläggs medlemsstaterna i de ovan nämnda direktiven även att införa lagstiftning

som uppfyller den konventionens bestämmelser. T.ex. skall sådana områden som

skall utpekas som Ramsar-områden enligt konventionen även skyddas enligt EG:s

direktiv om bevarande av vilda fåglar.

 I rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar

(fågeldirektivet) finns regler till skydd för samtliga vilda fågelarter som

naturligt förekommer inom EG-staternas europeiska territorium (dock ej Grön-

land). Skyddet gäller för fåglar samt för deras ägg, reden och boplatser.

Direktivet förpliktar medlemsstaterna att vidta de åtgärder som är nödvändiga

för att upprätthålla fågelpopulationen på en nivå som uppfyller ekologiska,

vetenskapliga och kulturella krav och samtidigt tar hänsyn till ekonomiska krav

och rekreationsbehov.

 Till direktivet hör fem bilagor. Bilaga I upptar en förteckning över fågelarter

vars överlevnad och fortplantning skall säkerställas genom att särskilda

åtgärder vidtas för att bevara deras livsmiljö. I bilaga II anges de fågelarter

som får jagas i enlighet med bestämmelser i nationell lagstiftning. Vissa arter

får jagas i samtliga medlemsstater, resten bara i de i bilagan uppräknade

staterna. De fågelarter som anges i bilaga III får, under vissa angivna

förutsättningar, hanteras kommersiellt. Bilaga IV är en förteckning över

förbjudna jaktmetoder och jaktmedel. I bilaga V anges ämnesområden för

medlemsstaternas forskning och arbete beträffande fåglar.

 Medlemsstaterna skall införa ett generellt system för skydd av de vilda

fågelarterna som finns inom EG-staternas europeiska territorium. Det skall vara

förbjudet att avsiktligt döda eller fånga fåglarna, avsiktligt förstöra, skada

eller bortföra fåglarnas bon och ägg. Det skall också vara förbjudet att samla

in fågelägg i naturen, även om de är tomma. Medlemsstaterna skall vidare

förbjuda avsiktlig betydande störning av fåglarna särskilt under deras

häcknings- och uppfödningsperiod. Förbud skall även införas mot att förvara

sådana fåglar som inte får jagas eller fångas.

 De arter som anges i direktivets bilaga II får jagas inom gemenskapen i

enlighet med nationell lagstiftning. Medlemsstaterna skall dock säkerställa att

jakten på dessa arter inte äventyrar skyddet av arterna i deras ut-

bredningsområden. De arter som anges i bilaga II/1 får jagas inom

medlemsstaternas europeiska territorier. De arter som anges i bilaga II/2 får

endast jagas i vissa, i bilagan särskilt angivna, medlemsstater. Vidare anges i

direktivet vissa allmänna grundsatser som den nationella jaktlagstiftningen

skall uppfylla. Medlemsstaterna skall bl.a. tillse att de i den nationella

lagstiftningen inte medger fågeljakt under häcknings- eller

uppfödningssäsongerna eller jakt på flyttfåglar i samband med fåglarnas

återvändande till häckningsplatserna. Därutöver skall försäljning, transport

eller förvaring för försäljning och salubjudande av levande eller döda fåglar

förbjudas. Förbudet skall gälla fåglar och produkter av fåglar som naturligt

förekommer i någon medlemsstat. Undantag från förbudet regleras i

direktivsbilaga III.

 Medlemsstaterna skall förbjuda användning av samtliga storskaliga eller icke

selektiva jaktmedel eller jaktmetoder. Medel eller metoder som kan orsaka lokal

utrotning av en fågelart skall också förbjudas. Särskilt gäller detta de

jaktmedel och jaktmetoder som anges i direktivets bilaga IV a och som är i det

närmaste identisk med bilaga IV till Bernkonventionen. Enligt anslutningsavtalet

får dock Sverige fortsätta att bedriva fågelfångst med snara norr om 58 bredd-

graden nordlig bredd även vid ett svenskt medlemskap. I direktivets bilaga IV b

förbjuds användning av flygplan och motordrivna fordon vid fågeljakt. Vidare

förbjuds, med vissa undantag för jakt på öppna havet, jakt från motorbåtar som

kan framföras med hög hastighet.

 Medlemsstaterna får medge undantag från fredandebestämmelserna och från

bestämmelser om fångstmedel och fångstmetoder och om handel och hantering av

fåglar. En grundläggande förutsättning för ett undantag är att det inte finns

någon annan lämplig lösning. Undantag får medges med hänsyn till människors

hälsa och säkerhet eller flygsäkerheten. Vidare får undantag medges för att

undvika allvarlig skada på gröda, boskap, skog, fiske och vatten eller för att

skydda flora och fauna. Medlemsstaterna får vidare medge undantag för forsk-

nings- och undervisningsändamål samt för inplantering och återinplantering.

Slutligen får medlemsstaterna medge undantag för fångst, hållande i fångenskap

eller annan förnuftig användning av vissa fåglar i litet antal under

förutsättning att detta sker under strängt kontrollerade förhållanden och på en

selektiv grund. I föreskrifter skall anges de arter som får omfattas av undantag

samt de medel, arrangemang eller metoder som får tillåtas vid jakten. Vidare

skall i dessa föreskrifter anges under vilka förutsättningar, vilka tider och

inom vilka områden jakten får tillåtas. I föreskrifterna skall även anges den

myndighet som får bestämma om förutsättningarna för jakten är uppfyllda, de

medel, arrangemang och metoder som får användas samt inom vilka gränser och av

vem jakten får bedrivas.

 Vidare åläggs medlemsstaterna att tillse att införandet av fågelarter som inte

förekommer i vilt tillstånd inom medlemsstaternas europeiska territorium inte

menligt inverkar på den lokala floran och faunan.

 Medlemsstaterna skall bevaka att populationen av samtliga europeiska fågelarter

upprätthållas på önskad nivå. Medlemsstaterna skall därför vidta de åtgärder som

är nödvändiga för att bevara, upprätthålla eller återställa en till arealen

tillräckligt stor och skiftande livsmiljö för fåglarna. Åtgärderna skall i

första hand innebära att skyddade områden upprättas samt att livsmiljöer skapas

eller återställs. Underhåll och skötsel av den naturliga livsmiljön inom och

utanför de skyddade områdena skall ske i enlighet med de ekologiska behov som

föreligger.

 Särskilda bevarandeåtgärder skall vidtas beträffande livsmiljön för de fåglar

som förtecknats i direktivets bilaga I för att säkerställa fåglarnas överlevnad

och fortplantning inom det område där de förekommer. Medlemsstaterna skall även

vidta liknande bevarandeåtgärder beträffande livsmiljön för andra regelbundet

förekommande flyttfåglar. Därvid skall beaktas behovet av skydd för häcknings-,

ruggnings- och övervintringsområden. Särskild vikt skall läggas vid skyddet av

våtmarker och särskilt sådana av internationell betydelse. När åtgärderna vidtas

skall särskilt beaktas om arterna är utrotningshotade eller anses som sällsynta

på grund av små populationer eller begränsad lokal utbredning. Även det

förhållandet att arterna är känsliga för förändringar i sin livsmiljö skall

särskilt beaktas. Vidare skall särskilt beaktas arter som kräver speciell

uppmärksamhet på grund av den särskilda beskaffenheten av deras livsmiljö.

Medlemsstaterna skall klassificera de områden som behövs för att bevara de

fågelarter som förtecknats i bilaga I som särskilda skyddsområden.

 Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt

vilda djur och växter kallas i vardagligt tal för art- och habitatdirektivet.

Syftet med direktivet är att bidra till att säkerställa biologisk mångfald genom

att bevara naturliga livsmiljöer samt vilt levande djur och växter i

medlemsstaternas europeiska territorier. Hotade livsmiljöer och arter är en del

av gemenskapens naturliga arv och hoten mot dem är ofta av gränsöverskridande

natur varför det ansetts nödvändigt att vidta åtgärder på gemenskapsnivå för att

bevara dem.

 De åtgärder som vidtas skall bidra till att bibehålla eller återuppbygga en

gynnsam bevarandestatus beträffande naturliga livsmiljöer och vilt levande djur

och växter av intresse för gemenskapen. Åtgärderna skall vidtas med beaktande av

ekonomiska, sociala och kulturella förutsättningar samt regionala och lokala

särdrag.

 Till direktivet hör sex bilagor. Bilaga I upptar för gemenskapen intressanta

naturliga livsmiljöer som behöver skyddas genom särskilda bevarandeområden. I

bilaga II finns förtecknade för gemenskapen intressanta djur- och växtarter som

behöver skyddas genom att särskilda bevarandeområden inrättas. Bilaga III upptar

de kriterier som skall användas för att identifiera och välja ut områden som är

av intresse för gemenskapen och lämpliga att utpeka som särskilda

bevarandeområden. I bilaga IV förtecknas för gemenskapen intressanta djurarter

och växt-arter som behöver strängt skydd. Bilaga V utgörs av en förteckning över

för gemenskapen intressanta arter av djur och växter som kan behöva skyddas

genom särskilda skötselåtgärder. Bilaga VI utgörs av en förteckning över medel,

metoder och transportmedel som inte får användas när arter i bilagorna IV och V

fångas och dödas. I bilagorna II, IV och V finns arter av däggdjur, reptiler,

amfibier, fiskar, ryggradslösa djur samt växtarter.

 Områden som är av intresse för gemenskapen skall enligt direktivet anges. Dessa

områden skall tillsammans med de särskilda skyddsområden som medlemsstaterna

utpekat i enlighet med fågeldirektivet ingå i ett sammanhängande europeiskt

nätverk benämnt Natura 2000.

 Medlemsstaterna skall på grundval av de kriterier som anges i bilaga III till

direktivet upprätta en förteckning över de områden i respektive stat som

innehåller sådana typer av naturliga livsmiljöer som förtecknats i bilaga I till

direktivet och de områden där inhemska arter som är förtecknade i bilaga II

finns. Förteckningen skall senast i maj 1995 överlämnas till EG-kommissionen.

Kommissionen skall därefter i samråd med medlemsstaten upprätta ett förslag över

vilka områden i medlemsstatens förteckning som är av intresse för gemenskapen.

På grundval av denna förslagslista fastställer kommissionen vilka områden som

anses vara av intresse för gemenskapen. En medlemsstat är förpliktad att

förklara ett sådant utpekat område som särskilt bevarandeområde och bereda

området erforderligt skydd.

 Åtgärder för att skydda de särskilda bevarandeområdena skall om det bedöms

lämpligt innefatta skötselplaner. Sådana planer kan vara speciellt utarbetade

för områdena eller ingå i andra utvecklingsplaner. Vidare skall områdena skyddas

genom lämpliga bindande rättsregler, administrativa åtgärder eller avtal.

Vidtagna åtgärder skall överensstämma med de ekologiska behoven för de

livsmiljöer, djurarter och växtarter som skall skyddas. Försämring av de

livsmiljöer som skall bevaras och icke obetydlig störning av de arter för vilkas

skull områdena utpekats skall undvikas av medlemsstaterna. Redan när området av

gemenskapen utpekas som område av intresse för gemenskapen skall medlemsstaten

bereda området visst skydd.

 De särskilda skyddsområden som fastställts i enlighet med fågeldirektivet skall

åtnjuta samma skydd som de särskilda bevarandeområdena.

 Ett system skall inrättas för att övervaka bevarandestatusen beträffande de

naturliga livsmiljöer och de arter som täcks av direktivet. Övervakningen skall

särskilt omfatta sådana områden som enligt direktivet är prioriterade

livsmiljöer samt de vilt levande djur- och växtarter som enligt direktivet är

prioriterade arter.

 I bilaga IV a anges för gemenskapen intressanta djurarter som behöver strängt

skydd. Bland de djur som är upptagna i bilagan finns olika arter av däggdjur,

reptiler, amfibier, fiskar och ryggradslösa djur. Medlemsstaterna skall vidta

nödvändiga åtgärder för att införa ett system som medför strängt skydd för de

djurarter som är förtecknade i bilaga IV a. Inom djurens naturliga

utbredningsområde skall det vara förbjudet att med avsikt fånga eller döda

vilda exemplar av dessa arter. Avsiktlig störning av dessa arter, speciellt

under reproduktionstiden eller övervintringen skall förbjudas. Det skall också

vara förbjudet att avsiktligt förstöra eller ta ägg från vilda exemplar samt att

försämra eller förstöra reproduktionsområden.

 Medlemsstaterna skall skydda de växtarter som är förtecknade i bilaga IV b.

Avsiktlig plockning, insamling, slagning, uppdragning med rötterna eller

förstöring av sådana växter inom artens naturliga utbredningsområde skall vara

förbjudet.

 Beträffande exemplar av de på bilaga IV förtecknade djur- och växtarterna som

tagits från naturen skall medlemsstaterna förbjuda förvaring, transport och

försäljning eller byte, eller utbjudande för försäljning eller byte med undantag

för sådana exemplar som tagits lagligt innan direktivet genomfördes.

 Bilaga V till direktivet är en förteckning över för gemenskapen intressanta

djur- och växtarter. Skötselåtgärder som innefattar reglering av att ta och

utnyttja sådana arter kan behöva vidtas.

 I direktivets bilaga VI anges de medel och metoder som inte får användas när

exemplar av vilda djur som anges i direktivets bilaga IV a eller V a fångas

eller dödas. Medlemsstaterna skall förbjuda användningen av alla icke selektiva

åtgärder som kan orsaka lokalt försvinnande av eller allvarlig störning av

sådana arter. Detta gäller särskilt för användning av de metoder som anges i

direktivets bilaga VI a vid däggdjursjakt respektive fiske samt alla former av

jakt från transportmedel som anges i bilaga VI b. Direktivets bilaga VI är i det

närmaste identiskt med Bernkonventionens bilaga IV.

 Medlemsstaterna får medge undantag från direktivets skyddsbestämmelser på

motsvarande sätt och grund som enligt fågeldirektivet.

 Medlemsstaterna skall studera om det är önskvärt att återinplantera sådana

inhemska arter som är förtecknade i bilaga IV som en åtgärd för att bevara

arten. Avsiktlig utsättning i naturmiljön av sådana arter som inte är inhemska

skall regleras så att inte nackdel uppstår för naturliga livsmiljöer inom artens

utbredningsområde eller för vilt levande inhemska djur eller växter. Om

medlemsstaten anser det nödvändigt skall den förbjuda sådan utsättning.

 Skyddet av valarna har stärkts genom rådets förordning (EEG) nr 348/81 av den

20 januari 1981 om gemensamma regler för import av produkter från djur av

ordningen Cetacea (valar). Genom förordningen infördes krav på tillstånd för

import (importlicens) avseende vissa valprodukter uppräknade i bilaga och

definierade i den gemensamma tulltaxan. Importlicens får inte utfärdas för

produkter som skall användas för kommersiella ändamål. Medlemsstaterna kan gå

längre och skydda andra valprodukter så länge åtgärderna inte skapar

handelshinder som strider mot Romfördraget. En särskild kommitté med

representanter från medlemsstaterna har upprättas för att pröva frågor som rör

tillämpningen av förordningen.

 EG som organisation är inte part i konventionen om internationell handel med

utrotningshotade arter av vilda djur och växter, CITES, men har ansökt om att

bli part. Vid ett konventionsmöte i Gabarone, Botswana, år 1983 beslöts att EG

skulle få bli konventionspart. Beslutet har ännu inte trätt i kraft eftersom ett

tillräckligt antal stater ännu inte godkänt det. Sverige godkände beslutet i

februari 1993. Eftersom flertalet av EG:s medlemsstater är parter i CITES har EG

ändå reglerat handeln mellan medlemsstaterna i enlighet med konventionen. Detta

har skett genom rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av den 3 december 1982 om

genomförande i gemenskapen av konventionen om internationell handel med

utrotningshotade arter av vilda djur och växter (EG:s CITES-förordning).

Konventionen skall gälla inom hela gemenskapen enligt de villkor som fastställs

i förordningen. Hänsyn skall tas till konventionens mål och principer vid till-

ämpningen av förordningen.

 Förordningen skall säkra en enhetlig tillämpning inom gemenskapen av vissa

handelspolitiska instrument. Åtgärder som berör tillämpning av konventionen inom

handeln får inte påverka den fria rörligheten för varor inom gemenskapen och

skall endast gälla för handel med tredje land. I förordningen finns en

förteckning över de delar och produkter av djur eller växter som omfattas av

förordningen. Förordningens bestämmelser innehåller i vissa fall krav på

strängare skyddsåtgärder än konventionen. Enligt förordningen krävs t.ex. att

importlandet utfärdar ett eget importtillstånd eller importcertifikat för alla

CITES-arter och inte bara som anges i konventionen för exemplar av de arter

beträffande vilka handel enligt konventionen regleras strängast (bilaga

I-arter).

 Även i övrigt behandlas i förordningen vissa arter som är upptagna i

konventionens bilaga II eller III lika strängt som de arter som är upptagna i

bilaga I. Handel, även inom medlemsstaterna, är förbjuden med de arter som

upptas i konventionens bilaga I samt med vissa arter upptagna i konventionens

bilaga II eller III.

 Medlemsstaterna får vidta strängare åtgärder än de som fastställs enligt

förordningen. Genom förordningen införs ett gemensamt förfarande för att utfärda

och visa upp tillstånd för att exportera, reexportera, importera och från havet

föra in exemplar av de arter som omfattas av konventionen. Medlemsstaterna skall

utse administrativa och vetenskapliga myndigheter för tillämpningen av

förordningen. Varje medlemsstat skall, med vissa undantag, godta av behöriga

myndigheter i andra medlemsstater fattade beslut och utfärdade tillstånd och

certifikat. Märkningar, plomberingar och stämplar som används för att

identifiera varor skall vara enhetliga inom gemenskapen.

 Till förordningen finns tre bilagor. Bilaga A utgörs av konventionen. I bilaga

B finns en förteckning över de delar och produkter från djur och växter som

omfattas av förordningens reglering. Bilaga C upptar djur- och växtarter

beträffande vilka EG tillämpar strängare skyddskrav än vad som följer av

konventionen.

 Det bör här nämnas att EG-kommissionen framlagt förslag till EG-rådet att anta

en ny förordning som skall ersätta rådets förordning (EEG) nr 3626/82.

Förslaget omarbetas f.n. inom rådet. Även enligt den föreslagna nya förordningen

finns möjlighet för medlemsstaterna att i vissa fall vidta strängare

skyddsåtgärder än de som fastställts i förordningen.

 Genom rådets förordning (EEG) nr 3418/83 av den 28 november 1983 om likartad

användning av dokument i samband med handel med utrotningshotade djur och växter

har införts ett likartat dokumentationssystem inom gemenskapen för att utfärda

och använda de dokument som behövs för att genomföra EG:s CITES-förordning.

 EG-rådet har utfärdat ytterligare två rättsakter för att reglera handel med

vilda djur. Syftet med rådets direktiv 83/129/EEG av den 28 mars 1983 om import

till medlemsstaterna av skinn från vissa sälungar och produkter av sådana skinn

är att bidra till skyddet av sälarterna grönlandssäl och klappmyts. Enligt

direktivet skall medlemsstaterna förhindra yrkesmässig import av pälsskinn från

ungar av grönlandssäl (whitecoats) och klappmyts (bluebacks) samt artiklar av

sådana pälsskinn. Förbudet gäller inte för varor som har sitt ursprung i

inuitbefolkningens traditionella fångst.

 Det huvudsakliga innehållet i rådets förordning (EEG) nr 3254/91 av den 4

november 1991 om förbud mot användning av rävsax inom gemenskapen, samt mot

införsel av skinn och varor som tillverkats av delar från vissa vilda djurarter

med ursprung i länder där man använder rävsax, eller där djur fångas på ett sätt

som inte motsvarar internationella normer om humana fångstmetoder framgår av

dess rubrik. I förordningens inledning hänvisas till att Bernkonventionen

innehåller förbud mot att använda icke-selektiva fångst- och avlivningsmetoder

samt fällor för att fånga in eller döda djur på ett storskaligt eller icke

selektivt sätt. Vidare anförs i förordningens inledning att avskaffandet av

fotsaxar kommer att få en positiv effekt på bevarandestatusen för hotade eller

utrotningshotade arter av vilda djur både inom och utom gemenskapen. Detta

gäller även arter som skyddas genom förordning (EEG) nr 3626/82. Hänvisning sker

också till den utveckling av fångstmetoder som pågår bl.a. i anslutning till

arbetet inom den internationella standardiseringsorganisationen (ISO).

 Förordningen innebär bl.a. förbud, från och med den 1 januari 1995, av import

till gemenskapen från tredje land av hudar m.m. från vissa i förordningens

bilaga I angivna pälsdjur. Importförbudet gäller inte import från stater som

förbjuder användning av fotsaxar. Genom förordningen säkras en enhetlig

tillämpning inom gemenskapen av importförbudet. Genom utfärdandet av förordning

(EC) nr 177/94 av den 28 januari 1994 har dock kommissionen uppskjutit

ikraftträdandet av importförbudet till den 1 januari 1996.

4.3 EG:s regelsystem

I huvudsak kan rättskällorna för EG-rätten indelas i fyra slag - primärrätten,

sekundärrätten, internationella avtal ingångna av gemenskapen samt EG-domstolens

praxis. Primärrättens område utgörs av de grundläggande fördragen. De sekundära

rättsakterna utgörs av bl.a. förordningar och direktiv, vilka har antagits av

institutionerna inom EG.

 Enligt Romfördraget skall en förordning ha allmän giltighet och till alla delar

vara bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat. Detta innebär att

förordningens bestämmelser i sig utgör en EG-författning som är överordnad den

nationella lagstiftningen.

 Ett direktiv skall enligt Romfördraget, med avseende på det resultat som skall

uppnås, vara bindande för varje medlemsstat till vilket det är riktat. De

nationella myndigheterna får bestämma form och tillvägagångssätt för

genomförandet.

 Sverige är förplikat att administrera gemenskapsrätten med samma omsorg som

gäller för genomförandet av svensk lagstiftning. Effektiviteten av

gemenskapsrätten får inte förminskas. Domstolen har uttalat att medlemsländerna

själva får besluta om medlen för att beivra brott mot gemenskapsrätten.

Överträdelser av gemenskapsrätten skall i så fall sanktioneras i enlighet med

liknande materiella och processuella bestämmelser som gäller för överträdelser

av nationell rätt av samma slag.

4.4 Internationella överenskommelser och svensk lagstiftning

Vissa av Sveriges internationella åtaganden i olika konventioner har ännu inte

till fullo införlivats i svensk rätt. Ett svenskt medlemskap i EU ställer

ytterligare krav på anpassning av det svenska regelverket.

 Svenska internationella åtaganden gäller där Sverige har jurisdiktion, dvs.

inom territoriet, i Sveriges ekonomiska zon, på svenska fartyg och luftfartyg

samt på andra områden där Sverige har åtagit sig att reglera viss verksamhet

beträffande personer under svensk jurisdiktion.

 När regeringen har ratificerat en överenskommelse och överenskommelsen trätt i

kraft är Sverige som stat folkrättsligt skyldig att uppfylla sina åtaganden

enligt överenskommelsen. Om åtagandena i en överenskommelse inte redan

överensstämmer med den svenska rättsordningen, måste denna ändras eller

kompletteras. Bestämmelser i en internationell överenskommelse gäller dessutom

inte för enskilda och myndigheter i Sverige förrän bestämmelserna införlivats

med svensk rätt genom lag, regeringsförordning eller myndighetsföreskrift. Det

finns olika metoder för hur förpliktelserna skall kunna införlivas med den

interna rättsordningen. Valet av metod har behandlats av bl.a. utredningen om

författningspublicering m.m. i betänkandet (SOU 1974:100) Internationella

överenskommelser och svensk rätt.

 Vid transformering omarbetas de delar av den internationella överenskommelsen

som behöver införlivas med svensk rätt till svensk författningstext.

Inkorporering innebär att det i en lag eller annan författning föreskrivs att

överenskommelsens bestämmelser gäller som svensk rätt.

 Föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller bl.a

åligganden för enskilda samt kommunernas befogenheter och åligganden skall

regleras i lag. Enligt 8 kap. 7 och 11 §§ RF kan vissa sådana frågor efter

bemyndigande i lag delegeras till regeringen eller myndighet under regeringen

att föreskriva om. Det gäller bl.a. föreskrifter som avser in- eller utförsel av

varor, näringsverksamhet, jakt, fiske, djurskydd eller natur- och miljövård.

Andra former för införlivande av bestämmelser i internationella överenskommelser

än genom lag eller andra föreskrifter med stöd av bemyndigande i lag, kan över-

vägas i den mån inte bestämmelserna ger upphov till rättigheter eller

skyldigheter för enskilda eller kommuner eller den internationella överens-

kommelsen innebär en förpliktelse att genomföra åtagandet genom lagstiftning.

 Inom EG finns till följd av EG-domstolens praxis en strikt syn på frågan om en

internationell konvention skall införlivas genom lagstiftning eller ej.

Huvudregeln är att gemenskapsreglerna skall införlivas genom lagstiftning.

Detta synsätt torde bli allt vanligare även på områden utanför EG-rätten. Det

tydligaste sättet för ett land att visa att man har uppfyllt sina

internationella åtaganden är att införa lagstiftning.

Allmänt om gällande svensk reglering

I den svenska lagstiftningen behandlas skydd av vilda djur- och växtarter

huvudsakligen i naturvårdslagen (1964:822) och jaktlagen (1987:259) samt i

föreskrifter meddelade med stöd av dessa lagar.Artskydd beträffande fiskar,

vattenlevande blötdjur och vattenlevande kräftdjur regleras i fiskelagen

(1993:787) och fiskeförordningen (1993:1097) vilka författningar har trätt i

kraft den 1 januari 1994.

 Bestämmelser som reglerar utsättning av främmande djur och växter i naturmiljön

finns i växtskyddslagen (1972:318), skogsvårdslagen (1979:429), jaktlagen, lagen

(1991:639) om förhandsgranskning av biologiska bekämpningsmedel och de

förordningar som är knutna till dessa lagar.

 Särskilda bestämmelser till skydd för naturmiljön finns i naturvårdslagen och i

föreskrifter meddelade med stöd av denna lag. Bland dessa kan särskilt nämnas

naturvårdsförordningen (1976:484) och nationalparksförordningen (1987:938). Vid

markanvändning och planering finns bestämmelser som syftar till att hänsyn skall

tas till naturvården. Ett indirekt skydd för naturmiljön finns i lagen (1987:12)

om hushållning med naturresurser m.m. (naturresurslagen) och i plan- och

bygglagen (1987:10). I naturresurslagen finns också bestämmelser om miljökonse-

kvensbeskrivningar. Av rennäringslagen (1971:437), lagen (1979:425) om skötsel

av jordbruksmark och av skogsvårdslagen framgår, att vid renskötsel, skötsel av

jordbruksmark, vid annan markanvändning i jordbruket och vid skötsel av skog

skall hänsyn tas till naturvårdens intressen.

 I lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller

utförsel av varor finns bemyndigande för regeringen att reglera internationell

handel med bl. a. utrotningshotade eller sällsynta arter av djur eller växter.

Sådan reglering finns i förordningen (1975:542) om tillämpning av konventionen

den 3 mars 1973 om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda

djur och växter (CITES-förordningen). Det kan särskilt nämnas att i förordningen

utpekas Jordbruksverket som svensk administrativ CITES-myndighet och

Naturvårdsverket som svensk vetenskaplig CITES-myndighet. Konventionen är i sin

helhet fogad som bilaga till förordningen. Föreskrifter för tillämpning i

Sverige av konventionen finns också i Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS

1992:56) om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och

växter. In- eller utförsel i strid mot föreskrifter meddelade med stöd av 1975

års bemyndigandelag kan föranleda ansvar enligt lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling.

 Inrikes handel och annan befattning med vilt regleras delvis i jaktlagen och

jaktförordningen (1987:905).

 De ovan angivna författningarna ger möjligheter att reglera huvuddelen av de

frågor som berörs i de nämnda internationella konventionerna och

EG-rättsakterna. Emellertid saknas möjligheten att reglera vissa förpliktelser

och en samlande svensk lagstiftning som ger möjlighet att reglera handel och

övrig hantering av vilt levande djur- och växtarter.

5 Lagstiftningsfrågor på naturvårdsområdet

5.1 Hanterings- och förvaringsregler

Regeringens förslag: En lag om hantering och

förvaring av djur och växter som tillhör skyddade

arter stiftas. Lagen utformas som en ramlag.

 I lagen införs ett bemyndigande för regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer, att

meddela föreskrifter om in- och utförsel,

transport, handel, förvaring, preparering och före-

visning avseende djur och växter, i den

utsträckning det behövs för att uppfylla Sveriges

internationella åtaganden eller av andra skäl, för

att skydda vilt levande djur- eller växtarter.

 Föreskrifter får innefatta förbud mot eller krav på

tillstånd eller andra särskilda villkor för

hantering av sådana djur eller växter.

Föreskrifterna får också reglera motsvarande

befattning med ägg, rom eller bon eller med en

annan produkt som utvunnits av djur eller växter.

 Regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för

myndigheternas verksamhet.

 I samband med förslaget till en ny lag föreslås

vissa ändringar i jaktlagen (1987:259) samt i

lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela

föreskrifter om in- eller utförsel av varor.

 I naturvårdslagen (1964:822) föreslås att det

införs straffansvar för den som obehörigen tar

befattning med exemplar av en djur- eller växtart,

ägg, rom eller bon som gärningsmannen vet eller har

skälig anledning anta har åtkommits genom brott mot

föreskrift som har meddelats med stöd av vissa

bestämmelser i lagen. Egendom som hanterats eller

förvarats i strid mot förbudet skall kunna

förverkas.

 Promemorians förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag.

Regleringsmöjligheterna beträffande hantering och preparering var mindre

omfattande i promemorian än de är i regeringsförslaget, t.ex. omfattade

promemorians bemyndigandebestämmelse beträffande verksamhetsreglering endast

sådan verksamhet som avser montering eller annan preparering av exemplar m.m. av

en vilt levande däggdjursart eller fågelart.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna är överlag positiva till den föreslagna

lagen. Flera remissinstanser har framfört att det av tydlighetsskäl vore

lämpligt att överföra alla fredningsbestämmelser till den nya lagen. Fråga om

tillstånd för konservatorsverksamhet berörs av flera remissinstanser.

Naturhistoriska riksmuseet har påtalat att den föreslagna regleringen av

konservatorsverksamhet bör utökas till att gälla montering eller preparering av

alla däggdjur och fåglar, samt arter av övriga grupper som omfattas av

skyddsföreskrifter meddelade med stöd av den föreslagna lagen eller som fredats

med stöd av naturvårdslagen. Muséet och Svenska naturskyddsföreningen anser att

även yrkesmässig förevisning av levande djur i zoologiska trädgårdar, akvarier

och terrarier skall omfattas av tillstånd eller villkor. Även Världsnaturfonden

och Sveriges lantbruksuniversitet anser att all konservatorsverksamhet som berör

fredade arter bör vara tillståndspliktig. Kungl. vetenskapsakademien påtalar att

reglerna för hantering av t.ex. trafikskadade eller ihjälsvultna djur bör

utformas så att de inte hindrar att materialet tas till vara för forskning eller

undervisning. Svenska jägareförbundet är kritiskt till en skärpning av den

reglering som gäller för konservatorer. Riksförbundet svensk fågelhobby anser

beträffande fågelhantering att den registrering som sker hos Statens

jordbruksverk vid import eller export av exemplar av CITES- reglerade arter är

tillräcklig. Föreningen varnar vidare för att en alltför långtgående reglering

av import och export av vilt levande djur- och växtarter medför betydande risk

för ökad smuggling med bl.a. djurplågeri som följd. Sveriges zoologiska

konservatorer påtalar att det sedan år 1984 finns regler för en frivillig

auktorisation av zoologiska konservatorer. Konservatorerna föreslår vidare att

ett system för märkning och journalföring utarbetas efter mönster av det system

som nu tillämpas i Danmark. Projekt Berguv väst framför att man i Sverige måste

införa tillståndstvång för uppfödning och utsläpp av hotade arter varvid

vederbörande uppfödares lämplighet och praktiska förutsättningar för att bedriva

verksamheten prövas i samband med tillståndsgivningen.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen får enligt lagen (1975:85) med

bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor meddela

sådana föreskrifter, om det är påkallat av hänsyn till bl.a. skyddet för

utrotningshotade eller sällsynta arter av djur eller växter. Regeringen får

överlåta åt en förvaltningsmyndighet att meddela sådana föreskrifter.

Bemyndigandet såvitt det avser djur eller växter av utrotningshotade eller

sällsynta arter infördes i samband med tillkomsten av jaktlagen. Enligt

föredragande statsrådet (prop. 1986/87:58 s. 37) sammanhängde den i

propositionen föreslagna lagändringen bl.a. med de problem som förorsakades av

illegal jakt och försäljning till utlandet av sällsynta djurarter.

 Detta bemyndigande utgör bl.a. stöd för förordningen (1975:542) om tillämpning

av konventionen den 3 mars 1973 om internationell handel med utrotningshotade

arter av vilda djur och växter, som införlivar konventionen om internationell

handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES) med svensk

rätt.

 Lagstiftning som i enlighet med bestämmelserna i 1950 års Pariskonvention om

fågelskydd direkt förbjuder import av fåglar som fångats eller dödats i annan

konventionsstat i strid mot konventionens bestämmelser saknas dock i Sverige. Om

en stat anser att internationell handel utgör ett hot mot en inhemsk djur- eller

växtart kan den staten dock begära att arten tas upp på CITES bilaga III vilket

innebär att det för import till Sverige av exemplar av sådan art från

ursprungsstaten krävs exporttillstånd från en myndighet i den staten.

 Enligt Bernkonventionen, som kortfattat redovisas i avsnitt 4.1, skall parterna

vid behov reglera innehav och inrikeshandel med vissa djur och växter oberoende

av om det kan visas att djuret eller växten olagligt fångats eller tagits i

landet eller åtkommits utomlands. För att uppfylla åtagandena i Bernkonventionen

bör därför den svenska lagstiftningen medge en sådan reglering.

 Viss reglering av handel med vilt kan ske med stöd av bemyndiganden i

jaktlagen (1987:259). Med hänsyn till viltvårdens behov, eller för att

tillgodose något annat syfte i jaktlagen, kan således föreskrifter meddelas med

förbud eller särskilda villkor för yrkesmässig handel med vilt. Särskilda

föreskrifter får också meddelas i fråga om att yrkesmässigt bedriven montering

eller annan preparering av vilt inte får ske utan särskilt tillstånd. Dessa får

även innefatta att andra särskilda föreskrifter eller villkor skall gälla för

sådan verksamhet.

 Några föreskrifter om förbud mot yrkesmässig handel med vilt har inte

meddelats. Föreskrifter beträffande krav på tillstånd för yrkesmässig montering

eller annan preparering av vilt samt beträffande krav på förteckning över i

yrkesmässig näringsverksamhet hanterat vilt finns i jaktförordningen (1987:905).

 Den som obehörigen tar befattning med vilt som han vet eller har skälig

anledning anta har dödats eller åtkommits i strid mot vissa av jaktlagens

bestämmelser, kan dömas för jakthäleri till böter eller fängelse i högst sex

månader. Om brottet är att anse som grovt kan fängelse i högst två år följa.

 Bestämmelsen om jakthäleri medför att innehav och hantering av vilt som

åtkommits i strid mot vissa av jaktlagens bestämmelser är förbjuden i Sverige.

Därmed täcks de centrala åtagandena i de internationella avtalen om förbud mot

innehav och hantering av vilt. Jakthäleriparagrafen är dock inte tillämplig om

åtkomsten av viltet skett i Sverige men inte utgjort jaktbrott eller om viltet

åtkommits utanför svenskt territorium.

 Någon motsvarande reglering av obehörig befattning med exemplar av fredade

djurarter eller växtarter som åtkommits genom brott mot naturvårdslagstiftningen

finns för närvarande inte. För att förstärka skyddet för fredade djur och växter

bör en bestämmelse om att någon obehörigen inte får ta befattning med exemplar

av en sådan art införas i naturvårdslagen. En sådan bestämmelse bör lämpligen

utformas efter förebild av jakthäleristadgandet och egendom som hanterats eller

förvarats i strid mot en föreskrift om fredning bör kunna förverkas.

 Med stöd av den nu föreslagna bestämmelsen eller av jakthäleribe- stämmelsen

blir det möjligt att ingripa mot hantering av djur och växter som fångats eller

tagits i strid mot naturvårdslagens eller jaktlagens fredandebestämmelser.

En ny lag

Sverige har ingått flera internationella överenskommelser om skydd för vilda

djur- och växtarter. Lagstiftningen om befattning med skyddade vilda djur och

växter behöver kompletteras för att uppnå ett tillräckligt skydd för hotade

djur- och växtarter. När Sverige blir medlem i EU tillkommer dessutom

ytterligare krav på regleringar inom detta område. Regeringen anser att reglerna

om nationell och internationell handel samt om övrig hantering och förvaring av

vilt levande djur och växter bör samlas under en lag i avsikt att underlätta

överblicken av lagstiftningen.

 Det är därför lämpligt att från 1975 års bemyndigandelag flytta bemyndigandet

att meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor med hänsyn till skyddet

för utrotningshotade eller sällsynta arter av djur eller växter till en särskild

lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter.

 Den nya lagen bör liksom 1975 års bemyndigandelag utformas som en ramlag för

att möjliggöra en snabb anpassning av regleringen till det skyddsbehov som

föreligger samt till de ändringar av Sveriges internationella åtaganden på

området som kommer att ske.

 Lagen bör innefatta ett bemyndigande att meddela de föreskrifter om in- och

utförsel, transport, handel, förvaring, preparering och förevisning som behövs

för att skydda en vilt levande djur- eller växtart. Sådana föreskrifter bör

kunna avse både levande och döda djur och växter samt ägg, rom och bon från

sådana djur liksom produkter av sådana djur och växter.

 I det nya bemyndigandet bör särskilt anges att Sveriges internationella

åtaganden utgör tillräcklig grund för att meddela föreskrifter till skydd för en

vilt levande djur- eller växtart. Därigenom skapas ökad möjlighet att uppfylla

ett konventionsåtagande om att förbjuda in- eller utförsel av exemplar av en

viss djur- eller växtart om en annan stat så begär till skydd för vilt levande

djur- eller växtarter i den staten.

 Vidare bör bemyndigandena i jaktlagen att reglera handel med samt montering

eller annan preparering av vilt flyttas över till den nya lagen.

 När det gäller frågan om reglering i en samlad lagstiftning av de

fredningsbestämmelser som idag finns i svensk lag gör regeringen följande

bedömning. Fredningsbestämmelser finns i svensk lagstiftning i jakt-, fiske- och

naturvårdslagstiftningen. Flera remissinstanser har uttalat att alla

fredningsbestämmelser borde överföras till den nu föreslagna nya lagen för att

erhålla en bättre överskådlighet bl.a. för myndigheterna. Samma argument kan

dock, enligt regeringens bedömning, anföras för att behålla

fredningsbestämmelserna beträffande vilt, fiskar samt vattenlevande blötdjur och

kräftdjur inom respektive sektorslagstiftning. Regeringen anser därför att det

för närvarande inte föreligger skäl för att föra dessa bestämmelser till den nu

föreslagna lagstiftningen.

 Den föreslagna lagens funktion i regelsystemet kan åskådliggöras enligt

följande. Fredande av vilda djur- och växtarter regleras även fortsättningsvis

enbart i respektive sektorslagstiftning, dvs. naturvårdslagen, jaktlagen och

fiskelagen. Brott mot en fredningsbestämmelse medför i typfallet att den som

förövat brottet också kommer att förvara och transportera det fredade exemplaret

i omedelbar anslutning till fredandebrottet. Om det med stöd av den nya lagen

meddelats förbud att utan tillstånd förvara eller transportera exemplar av en

sådan art innebär förvaringen och transporten i omedelbart samband med

fredningsbrottet även brott mot den nya lagen. Det naturliga är dock att en

sådan förvaring och transport betraktas som del av fredningsbrottet och att

detta brott därmed får anses konsumera ett brott mot den nya lagen.

 I jaktlagstiftningen finns bestämmelser om obehörig befattning med vilt som

åtkommits genom jaktbrott eller genom åsidosättande av vad som bestämts i en för

jakt meddelad licens (jakthäleri). I naturvårdslagen föreslås nu en motsvarande

bestämmelse som straffbelägger obehörig befattning med djur och växter som

fredats enligt den lagen. Genom dessa bestämmelser kan ingripande ske mot all

hantering av de djur och växter som bevisligen fångats eller tagits i strid mot

jaktlagens respektive naturvårdslagens fredningsbestämmelser under förutsättning

att gärningsmannen vet eller har skälig anledning anta att exemplaren åtkommits

på sådant sätt.

 I vissa fall är dock denna reglering av hantering och förvaring inte

tillräcklig för att upprätthålla erforderligt skydd för vissa djur- och

växtarter. Detta gäller bl.a. när något föregående brott mot svenska

fredningsbestämmelser inte kan visas eller när en reglering av förvaring och

hantering behövs för att genomföra en effektiv kontroll av ett införselförbud

beträffande exemplar av en viss art.

 Om det med stöd av den nya lagen meddelats förbud att utan tillstånd hantera

eller förvara exemplar av en viss art kommer tillämpningsområdet för ett sådant

straffbud att i vissa fall sammanfalla med tillämpningsområdet för de ovannämnda

"häleribestämmelserna" i jaktlagen och naturvårdslagen. Jakthäleribestämmelsen

och den bestämmelse om obehörig befattning med enligt naturvårdslagstiftningens

skyddade djur och växter som föreslås ovan, bör inte tillämpas när

förutsättningar att tillämpa den nya lagens ansvarsbestämmelser föreligger. För

att säkerställa att den nu föreslagna hanterings- och förvaringslagstiftningen

alltid används vid sådan lagkonkurrens har nu subsidiaritetsbestämmelser med

denna innebörd föreslagits i jaktlagen och naturvårdslagen.

Verksamhetstillstånd i vissa fall

För att skydda vilt levande djur- och växtarter är det viktigt att sådan

verksamhet där hantering och förvaring av ett stort antal vilda djur och växter

sker regleras och kontrolleras. Med stöd av nya lagen kan föreskrifter meddelas

som innebär att t.ex. yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte bedriven handel,

förevisning och preparering av exemplar av en vilt levande djur- eller växtart

inte får ske utan särskilt verksamhetstillstånd eller att andra särskilda

villkor skall gälla för sådan verksamhet. En föreskrift i ett tillstånd bör

förutom hantering av exemplar även kunna avse hantering av ägg, rom och bon och

av en produkt som utvunnits av djur eller växter. I vissa fall kan det vara

lämpligt att i stället för krav på verksamhetstillstånd införa en skyldighet att

anmäla verksamheten till tillsynsmyndigheten. I likhet med vad som för närva-

rande gäller beträffande yrkesmässig konservatorsverksamhet beträffande vilt bör

länsstyrelsen vara tillstånds- och tillsynsmyndighet beträffande dessa

verksamheter.

 Såsom förutsättning för tillstånd kan t.ex. uppställas krav på redovisad

kunskap om aktuell lagstiftning, artkännedom och om andra förhållanden av

betydelse för verksamheten. Vid tillståndsprövningen bör undersökas om sökanden

gjort sig skyldig till brott mot den nu föreslagna lagstiftningen,

jaktlagstiftningen, naturvårdslagstiftningen eller annan lagstiftning av

betydelse för verksamheten. Med stöd av bemyndigandet kan t.ex. också införas en

skyldighet att föra förteckning över vissa djur och växter m.m. som hanteras i

de nu aktuella verksamheterna. Ett tillstånd bör kunna återkallas bl.a. om

tillståndshavaren brutit mot ett ur artskyddssynpunkt väsentligt villkor i

tillståndet.

 Ett införande av nya krav på tillstånd för de nu nämnda verksamheterna kommer

bl.a. att påverka möjligheterna för vissa nu verksamma näringsidkare att

fortsätta med sin näring. Det är därför väsentligt att grundligt utreda vilka

regler som bör gälla för verksamheterna och konsekvenserna av en sådan

reglering. Naturvårdsverket bör därför få i uppdrag, i samråd med bl.a.

Naturhistoriska riksmuseet samt närmast berörda intresseorganisationer såsom

Zoobranschens Riksförbund, Svenska Djurparksföreningen och Sveriges Zoologiska

konservatorer, att utreda lämplig reglering av verksamheterna.

 I avvaktan på resultatet av en sådan utredning bör bemyndigandet i den nya

lagen utgöra ny laglig grund för de bestämmelser i jaktförordningen och

jaktkungörelsen som nu reglerar yrkesmässigt bedriven montering eller annan

preparering av vilt.

Den närmare utformningen av övriga hanteringsregler

Till en förordning under lagen bör överföras de nuvarande reglerna om in- och

utförsel av varor i förordning (1975:542) om tillämpning av konventionen den 3

mars 1973 om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och

växter. I samband därmed bör övervägas vissa skärpningar av den nuvarande

förordningens bestämmelser om införseltillstånd samt övervägas om krav på

tillstånd för återutförsel bör införas på det sätt som föreslagits i

departementspromemorian (Ds 1993:64). Vidare bör övervägas om vissa arter som

inte regleras enligt CITES, trots detta, bör omfattas av införseltillstånd. Det

kan t.ex. bli aktuellt att införa krav på införseltillstånd beträffande samtliga

reptiler, eventuellt med undantag för vissa särskilt angivna arter.

 Många reptilarter är hotade. Införsel till Sverige av reptiler har i praktiken

under lång tid varit förbjuden med stöd av bestämmelserna i veterinära

införselkungörelsen (1958:551) och med hänvisning till risken för

salmonellaspridning. Inom Jordbruksverket pågår en utredning om detta förbud

även fortsättningsvis kan upprätthållas på denna grund. Om det på bestämmelserna

i veterinära införselkungörelsen gällande införselförbudet inte längre

upprätthålls kan enligt bl.a. Världsnaturfonden förväntas en mycket omfattande

införsel av reptiler till Sverige. En reglering av införseln av reptiler till

Sverige med stöd av bemyndigandet i den nya lagen bör därför övervägas.

 Vidare bör övervägas att i en förordning med stöd av ovannämnda bemyndigande

införa förbud mot att utan tillstånd hantera eller förvara exemplar av arter som

räknas upp i förordningen. En grundläggande förutsättning för tillstånd bör vara

att exemplaret åtkommits i överensstämmelse med gällande lagstiftning.

Beträffande levande exemplar av en art bör hinder för tillstånd också föreligga

dels om den population exemplaret tagits från riskerar att påverkas ogynnsamt av

tagandet, dels om ett utsläppande av exemplaret i naturen riskerar att fysiskt

eller genetiskt ogynnsamt påverka inhemska populationer av vilda växter och

djur. Ett tillstånd bör kunna förenas med villkor t.ex. med krav på märkning.

Även ett sådant tillstånd bör kunna återkallas i likhet med vad som sagts om

verksamhetstillstånd. En myndighet bör föra register över beviljade tillstånd. I

likhet med vad som för närvarande gäller enligt den CITES-relaterade

lagstiftningen bör Jordbruksverket vara tillståndsmyndighet. För detta talar

även verkets övergripande ansvar för djurskydds- och veterinärverksamheten. Med

hänsyn till den centrala roll Naturvårdsverket har för skyddet av vilt levande

djur- och växt-arter bör tillståndsmyndigheten samråda med Naturvårdsverket

innan tillstånd meddelas.

 Särskild återhållsamhet bör iakttas vad gäller att tillståndsbelägga förvaring

av djur eller växter som finns hos en enskild när en reglering av förvaringen av

exemplar av den aktuella arten införs. Sådana exemplar är i sig oftast

ointressanta för att uppnå det med regleringen åsyftade artskyddet och de kan

också, framförallt i form av uppstoppade fåglar, förekomma i stora mängder i

bl.a. privata hem. En reglering av sådan förvaring kan medföra stora

administrationskostnader för myndigheterna och mycket bekymmer och besvär för

privatpersoner. Ett krav på tillstånd för förvaring beträffande exemplar av viss

art kan dock i vissa undantagsfall även behöva omfatta sådana döda exemplar för

att det genom regleringen införda artskyddet skall bli effektivt och praktiskt

möjligt att övervaka.

 För att erhålla ett tillstånd till förvaring av döda eller levande exemplar som

innehas av enskild när ett tillståndskrav träder i kraft bör det vara

tillräckligt med en anmälan eller ansökan till tillståndsmyndigheten, om inte

annat krävs med hänsyn till Sveriges internationella åtaganden. Även ett

tillstånd som erhållits efter en sådan förenklad prövning bör kunna förses med

villkor och kunna återkallas.

 Exempel på djurarter och växtarter som kan komma i fråga för att omfattas av

reglering beträffande handel, förvaring, förevisning, preparering eller

transport av exemplar m.m. är arter som är fredade i hela landet enligt

naturvårdslagstiftningen, arter som utgör statens vilt enligt

jaktlagstiftningen, övriga rovfåglar samt övriga arter i överensstämmelse med

svenska skyddsintressen. Vid bedömandet av vilka svenska djur- och växtarter som

bör omfattas av en sådan skyddsreglering bör särskilt övervägas om redan

jakthäleribestämmelsen eller den föreslagna bestämmelsen om obehörig befattning

enligt naturvårdslagen med skyddade djur- och växtarter ger ett tillräckligt

skydd. När det gäller utrotningshotade arter kan den internationella

handelsregleringen i vissa fall behöva förstärkas med en reglering avseende

hantering eller förvaring i Sverige. Detta gäller i första hand arter upptagna

på CITES bilaga I.

 Vidare kan det på grund av Sveriges övriga internationella åtaganden föreligga

behov av sådan reglering, t.ex. behov av att reglera hantering och förvaring i

enlighet med EG:s båda artsskyddsdirektiv, dvs. fågeldirektivet respektive art-

och habitatdirektivet. En sådan reglering i enlighet med dessa båda direktiv

innebär också att Sveriges motsvarande åtagande enligt bl.a. Bernkonventionen är

uppfyllt.

 En reglering bör utformas på så sätt att den på bästa sätt främjar skyddet av

en hotad art. I många fall förekommer uppfödning i fångenskap av bl.a. fåglar

och reptiler samt odling av exemplar av vilt levande växtarter. Exemplar som

uppföds på detta sätt kan i vissa fall bidra till att minska

exploateringstrycket på de vilt levande exemplaren av arterna. I vissa andra

fall medför sådan uppfödning eller odling risk för oavsiktlig spridning av

främmande arter till den svenska naturen. Vidare kan sådan uppfödning eller

odling användas för att dölja att exemplar hanteras i strid mot t.ex.

jaktlagstiftningen, naturvårdslagstiftningen eller den nu aktuella

lagstiftningen. Det är därför väsentligt att både den positiva och den negativa

sidan av sådan uppfödning eller odling beaktas vid utformning och tillämpning av

den nu aktuella regleringen.

Finansiering

Förslaget om en ny lag följer av Sveriges internationella åtaganden. Eftersom

tillstånden som grundar sig på lagen avses bli avgiftsfinan- sierade innebär

inte förslaget några kostnader för det allmänna.

5.2 Särskild EG- anpassning

Regeringens förslag: När Sverige blir medlem i EU

görs tillsyns-, ansvars- och förverkande bestämmel-

serna i den nya lagen tillämpliga i förhållande till

rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av den 3 december

1982 om genomförande i gemenskapen av konventionen om

internationell handel med utrotningshotade arter av

vilda djur och växter.

Promemorians förslag: I promemorian Naturvårdslagen och EU föreslagna

lagändringar överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian

föreslogs också att nuvarande tillståndsbestämmelser i förordningen (1975:542)

om tillämpning av konventionen den 3 mars 1973 om internationell handel med

utrotningshotade arter av vilda djur och växter inte längre skall gälla i

förhållande till EU:s medlemsstater samt att som kompensatoriska åtgärder härför

borde införas tillstånd för handel inom Sverige med levande djur av de arter som

är upptagna på CITES bilaga II och III.

Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna har inte haft något att

erinra mot den föreslagna lagregleringen. Den kritik som framkommit har främst

riktat sig mot det föreslagna generella kravet på handelstillstånd.

Jordbruksverket har påtalat risken med att en avgift som ger kostnadstäckning

för kontrollverksamheten i vissa fall kan innebära en relativt hög avgift i

förhållande till värdet på de djur som avgiften avser, vilket kan styra över

handeln till en okontrollerad marknad. Kommerskollegium har påtalat att

införseltillstånd eller särskilt handelstillstånd för arter upptagna i bilaga II

och III i CITES går längre än EG:s motsvarande förordning. Skulle promemorians

förslag gå igenom innebär detta att Sverige ensidigt begränsar och kontrollerar

handeln med dessa arter även när gränskontrollen upphör vid ett EU-medlemskap.

Svenska kommunförbundet, Riksförbundet svensk fågelhobby och Zoobranschens

riksförbund framför liknande kritik. Svensk fågelhobby pekar särskilt på att om

förslaget genomförs regleras nästan all hantering av papegojfåglar. Dessa är

nästan uteslutande uppfödda i Sverige. Vidare påtalas risken för att kostnaderna

för att erhålla ett handelstillstånd skulle bli lika höga som för

importtillstånd (700 kr).

Skälen för regeringens förslag: Inom EG finns fyra förordningar som särskilt

reglerar handel med vilda djur och växter. Dessa förordningar är (EEG) nr 348/81

om gemensamma regler för import av produkter från djur av ordningen Cetacea

(valar), (EEG) nr 3626/82 om genomförande i gemenskapen av konventionen om

internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter, (EEG)

nr 3418/83 om likartad användning av dokument i samband med handel med ut-

rotningshotade djur och växter och (EEG) nr 3254/91 om förbud mot användning av

rävsax inom gemenskapen, samt mot införsel av skinn och varor som tillverkats av

delar från vissa vilda djurarter med ursprung i länder där man använder rävsax,

eller där djur fångas på ett sätt som inte motsvarar internationella normer om

humana fångstmetoder (fotsaxförordningen). Vidare finns direktivet 83/129/EEG om

import till medlemsländerna av skinn från vissa sälungar och produkter av sådana

skinn.

Beträffande innehållet i förordning (EEG) nr 3626/82 (EG:s CITES-förordning) bör

utöver vad som tidigare redovisats följande noteras. Inom EG är kommersiell

förevisning av och handel med arter som omfattas av konventionens bilaga I och

förordningens bilaga C del 1 förbjuden om inte särskilt tillstånd föreligger.

Transport inom gemenskapen av levande djur av arter som upptas på den ovannämnda

konventionsbilagan eller den ovannämnda delen av förordningsbilagan kräver också

tillstånd. Det finns vissa möjligheter för medlemsstaterna att vidta strängare

åtgärder än de som fastställs i förordningen, bl.a. för att bevara inhemska

arter och arter i ursprungslandet.

De valprodukter vars handel regleras genom CITES importregleras i Sverige genom

förordningen (1975:542) om tillämpning av konventionen den 3 mars 1973 om

internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (den

svenska CITES-förordningen). Importreglering av andra valprodukter till Sverige

saknas. Sverige har inte heller någon importreglering motsvarande fotsaxförord-

ningen.

EG:s förordning (EEG) nr 3626/82 har utformats så att EG:s medlemsstater genom

att uppfylla förordningen även uppfyller CITES. På samtliga de områden där

EG-förordningens regler är strängare än den svenska nuvarande lagstiftningen

kommer således medlemsskapet i EU att innebära en förstärkning av skyddet för

CITES-arterna.

Det är lämpligt att för handel med stater som inte är medlemmar i EU (tredje

land) behålla de bestämmelser om krav på tillstånd som finns i den svenska

CITES-förordningen, eftersom dessa i vissa fall är strängare än EG:s motsvarande

bestämmelser.

I avsaknad av gränskontroller inom EU bör kraven på tillstånd i den svenska

CITES-förordningen inte gälla för införsel från eller reexport till andra

medlemsstater. Det är dock angeläget att Sverige även som medlem i EU kan

kontrollera och begränsa hanteringen i Sverige av levande djur av en

CITES-reglerad art. En sådan begränsning möjliggörs genom den nu föreslagna

lagen om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter.

Med beaktande av remisskritiken finner regeringen att promemorians förslag om

att införa ett generellt krav på handelstillstånd beträffande levande djur av de

arter som är upptagna på CITES bilaga II och III inte bör genomföras.

När Sverige blir medlem i EU bör reglerna i den svenska CITES-förordningen

föras över till en förordning under den föreslagna lagen. Konventionen behöver

inte inkorporeras genom den nya förordningen eftersom CITES genom förordning

(EEG) nr 3626/82 vid ett EU-medlemskap blir gällande rätt i Sverige.

Bestämmelserna i förordning (EEG) nr 3626/82 om krav på tillstånd för handel,

kommersiell förevisning och transport inom gemenskapen av vissa CITES-arter

medför att ett tillsynssystem för sådan hantering måste införas i Sverige.

Vidare fordras bl.a. särskilda ansvarsbestämmelser för att brott i Sverige mot

EG-förordningen skall kunna beivras. Genom att låta tillsyns-, ansvars- och

förverkandebestämmelserna i den nya lagen omfatta även EG-förordningen

tillgodoses dessa krav.

De bestämmelser som krävs för att Sverige skall uppfylla bestämmelserna i

direktiv 83/129/EEG om import till medlemsstaterna av skinn från vissa sälungar

och produkter av sådana skinn kan meddelas i en svensk förordning med stöd av

bestämmelser i den föreslagna nya lagen.

5.3 Tillsyn och påföljd

Regeringens förslag: I lagen införs nödvändiga till-

synsbestämmelser. Tillsynen över efterlevanden av

lagen och föreskrifter som meddelats med stöd av

lagen skall utövas av den eller de myndigheter som

regeringen bestämmer.

 Straffbestämmelserna i lagen utformas i enlighet

med vad som gäller för motsvarande eller liknande

brott i naturvårdslagen (1964:822) och jaktlagen

(1987:259).

Promemorians förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har överlag ingen erinran mot promemorians

förslag. Rikspolisstyrelsen påtalar att det kan finnas skäl att överväga om inte

bostaden eller del av bostaden bör ingå i utrymmen som tillsynsmyndigheten får

inspektera, men styrelsen godtar att en sådan lösning inte väljs nu.

Rikspolisstyrelsen föreslår att tillsynsmyndigheten får begära verkställighet

hos polisen samt en skärpning av straffsatserna. Generaltullstyrelsen

tillstyrker de förslag i promemorian som gäller in- och utförsel av varor.

Skälen för regeringens förslag: Tillsyn över efterlevnaden av lagen och

föreskrifter som meddelats med stöd av lagen bör utövas av länsstyrelsen förutom

när det gäller in- eller utförsel av varor där tillsyn och kontroll redan nu

utövas av tullmyndigheten och Kustbevakningen. För tillsynen bör en

tillsynsmyndighet få tillträde till område, fordon, fartyg, lokaler och andra

utrymmen som används vid yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte bedriven

hantering eller som omfattas av tillstånd enligt den nya lagen. En viktig del i

länsstyrelsens tillsyn blir kontrollen av de förteckningar över i verksamheten

mottagna djur och växter som skall upprättas.

Lagrådet har påtalat att den i lagrådsremissen föreslagna paragrafen bör

utformas så att det klart framgår vem som har den berörda skyldigheten att lämna

upplysningar och handlingar. Lagrådets förslag utmynnar i att skyldigheten skall

gälla för den som yrkesmässigt eller i förvärvsyfte tar sådan befattning med

djur eller växter som avses i 1 §.

Som framgår av vad som sagts under avsnitt 5.1 och som framgår av den nya lagens

inledande paragraf är avsikten att befattningen med vilt levande skyddade djur

och växter i flera fall skall kunna kräva tillstånd. Tillståndskravet behöver

inte med nödvändighet vara knutet till en yrkesmässig verksamhet. Alla som har

tillstånd för att ta befattning av de skyddade djuren eller växterna måste kunna

kontrolleras. Regeringen anser följaktligen att paragrafen måste formuleras

något vidare än vad Lagrådet föreslagit.

I vissa fall kommer samma myndighet att ha hand om såväl tillsynen som

tillståndsfrågor. I och för sig skulle det vara bättre om tillsyns- och

tillståndsfrågorna låg på olika myndigheter. En sådan ordning är ägnad att inge

förtroende för prövningsmyndighetens opartiskhet. Emellertid får man räkna med

att de kunskaper som behövs för båda uppgifterna finns samlade hos en och samma

myndighet. Vidare står begränsade resurser till förfogande och dessa måste

utnyttjas på bästa sätt. Detta leder till slutsatsen att en och samma myndighet

kan bli aktuell som såväl tillstånds- som tillsynsmyndighet.

Inom varje länspolismyndighet finns en polisman som är kontaktperson i s.k.

CITES-frågor. Som Rikspolisstyrelsen påtalat är det lämpligt att den särskilda

kompetens den berörda polispersonalen tillägnat sig tas till vara. Det kan

lämpligen ske genom att tillsynsmyndigheten får begära verkställighet hos

polisen när det gäller beslut som avser tillträde till områden m.m.

Regeringen anser att brott mot föreskrifter om sådan hantering som meddelats

med stöd av den föreslagna lagen bör, som även föreslagits i promemorian, anses

vara så allvarligt att fängelse skall ingå i straffskalan. Reglerna om

husrannsakan i 28 kap. rättegångsbalken blir därmed tillämpliga i samband med

förundersökning av brottet. Om brott mot hanterings- eller förvaringsföreskrift

avser exemplar av hotad, sällsynt eller värdefull art eller skett vanemässigt

eller i större omfattning bör brottet kunna bedömas som grovt och föranleda

fängelsestraff på upp till två år. Dessa strafföreskrifter överensstämmer med

dem i naturvårdslagen och jaktlagen. I de fall misstanke om brott föreligger så

finns, som ovan påpekats, möjlighet till husrannsakan.

Lagrådet har med anledning av de föreslagna straffbestämmelserna anfört bl.a.

följande. "Lagrådet har inte möjlighet att bedöma hur omfattande de föreskrifter

som avses meddelas med stöd av bemyndigandet i 1 § kommer att bli. Vad som sägs

i 1 § andra stycket om föreskrifter avseende förbud mot åtgärder samt tillstånd

och andra villkor för åtgärder avses dock endast utgöra exempel på föreskrifter

som omfattas av bemyndigandet. Man synes därför få räkna med att föreskrifter

kommer att meddelas även i andra hänseenden. Av vad nyss sagts framgår att

straffbestämmelsen i första stycket punkt 1 i förevarande paragraf omfattar

samtliga åtgärder som innebär åsidosättande av föreskrifter, vilka meddelats med

stöd av delegationsbestämmelsen i 1 §; här bortses från ringa fall av

överträdelser. Mot bakgrund av det tidigare anförda ifrågasätter Lagrådet om

inte det föreslagna straffansvaret går för långt." Lagrådet framför liknande

synpunkter beträffande EG-förordningen nr 3626/82.

Alla föreskrifter som utfärdas med stöd av den nya lagen eller ifrågavarande

bestämmelser i EG-förordningen nr 3626/82 bör givetvis inte, som Lagrådet

antyder, straffbeläggas. Det är överträdelse av föreskrifter och

tillståndsvillkor beträffande själva befattningen med de skyddade djuren eller

växterna eller vad som i övrigt i denna del anges i 1 § som bör straffbeläggas.

Genom att i paragrafen införa en begränsning av kriminaliseringen till de

åtgärder som angivits i föreskrifter och tillståndsvillkor tillgodoses den av

Lagrådet efterfrågade preciseringen.

Vissa av de förfaranden med däggdjur och fåglar som blir straffbelagda med stöd

av den föreslagna lagen är också att betrakta som jakthäleri enligt 46 §

jaktlagen. För att undvika lagkonkurrens bör i 46 § jaktlagen införas en

bestämmelse om att ansvar för jakthäleri (eller grovt jakthäleri) inte skall

dömas om gärningen är belagd med straff i den nya lagen. Detsamma gäller på

motsvarande sätt för den föreslagna bestämmelsen i naturvårdslagen, om obehörig

befattning med skyddade djur och växter.

I promemorian har inte gjorts något undantag för lindrigare oaktsamhetsbrott.

Regeringen anser att en sådan bestämmelse bör införas. Det medför att oaktsamma

handlingar som i sig kan vara ursäkliga inte skall medföra något straff.

5.4 Förverkande

Regeringens förslag: Om någon har begått brott som

avses i lagen skall djur, växter, ägg, rom eller

bon eller produkter av djur eller växter kunna

förklaras förverkade. Även fortskaffningsmedel och

andra hjälpmedel som använts eller medförts vid

brott som avses i lagen skall kunna förklaras

förverkade. I stället för egendom kan dess värde helt

eller delvis förklaras förverkat.

 Promemorian förslag: Förslaget i promemorian Regler om handel med skyddade

djur- och växtarter m.m. överensstämmer i stort med regeringens förslag vad

gäller möjligheterna att förverka hanterad eller förvarad egendom. I promemorian

lämnades dock inte något förslag angående förverkande av brottshjälpmedel.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser har påtalat behovet av att kunna

förverka hjälpmedel, särskilt fortskaffningsmedel, som använts vid eller

medförts vid brott mot den föreslagna lagen.

Skälen för regeringens förslag: Förverkande av egendom är en s.k. särskild

rättsverkan av brott och inte en del av påföljden. De grundläggande

bestämmelserna om förverkande finns i 36 kap. brottsbalken. Bestämmelserna om

förverkande är alltid tillämpliga vid brott enligt brottsbalken. Även inom

specialstraffrätten kan dock i många fall förverkande ske. Som huvudregel krävs

i sådana fall att det i den ifrågavarande specialstraffrättsliga författningen

finns bestämmelser om detta. Utan sådana bestämmelser kan dock förverkande ske

enligt 36 kap. 3 och 4 §§.

I olika miljörättsliga lagar finns föreskrifter om förverkande dels av utbyte av

brott, dels av olika slag av egendom som varit föremål för brott, dels i något

fall av hjälpmedel vid brott. I 49 § jaktlagen finns t.ex. bestämmelser om

förverkande av jaktredskap, fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som använts

eller medförts vid jaktbrott.

Den nu föreslagna lagen avser att skydda hotade djur- och växtarter. De förbud

och föreskrifter som kommer att uppställas med stöd av lagen avser således

särskilt skyddsvärda intressen. Vissa arter kan genom att ytterligare ett eller

ett fåtal exemplar försvinner ur naturen nå den avgörande försvagning av

beståndet att arten inte längre överlever. Det skulle framstå som stötande att

någon som begår brott mot lagen samtidigt kan räkna med att få behålla ett

exemplar som tillhör en art som skall skyddas av lagen. Förverkandereglen i

denna del bör utformas så att förverkande kan ske om det inte är uppenbart

oskäligt. Bestämmelsen överensstämmer i denna del därmed med bestämmelsen i 36

kap. 1 § brottsbalken.

Flera remissinstanser har påtalat att det förekommer att exemplar eller ägg av

djur av skyddade arter på beställning genom t.ex. boplundring tas om hand och i

specialbyggda värmelådor transporteras ut ur landet. I vissa fall sker

transporten i speciellt iordningställda bilar där t.ex. sådana lådor byggts in.

Denna hantering är i vissa fall mycket lönsam eftersom exemplar av de djurarter

som här åsyftas ofta betingar ett högt pris på den utländska marknaden.

Vid utformande av en förverkanderegel måste bl.a. bestämmelsens rent

brottsförebyggande syfte beaktas. Ett fordon som används vid sådan illegal

hantering som här avses är ofta bara inte ett hjälpmedel utan kan också vara en

förutsättning för denna hantering. Det förefaller troligt att risken för ett

förverkande av ett fordon som använts vid brott som här avses kommer att verka

avhållande för gärningsmannen.

Regeringen delar således den av dessa remissinstanser framförda uppfattningen

att en möjlighet att förverka fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som

använts eller medförts vid brott mot den nu föreslagna lagstifningen kan bidra

till att minska den hantering som här omnämns. Regeln bör utformas med den

ovannämnda bestämmelsen i jaktlagen som förebild.

5.5 Fredande av däggdjur och fåglar

Regeringens bedömning: Någon lagändring behövs inte

för att Sverige skall uppfylla gällande internatio-

nella avtal om fredande av vilda däggdjur och fåglar

(vilt) på svenskt territorium.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att invända mot den bedömning som

görs i promemorian. Emellertid påtalar flera remissinstanser, däribland Sveriges

lantbruksuniversitet, att det vid en eventuell ändring i jaktförordningen och

dess bilagor avseende skyddsjakt noga måste övervägas vad som framgår av olika

konventioner.

Skälen för regeringens bedömning: Grundregeln enligt 3 § jaktlagen är att allt

vilt är fredat året om. Frågan om fredandebestämmelserna i den svenska

jaktlagstiftningen står i överensstämmelse med de internationella avtalen gäller

därför närmast de undantag från fredningen som medges.

Vissa möjligheter till undantag från fredning framgår direkt av jaktlagens 7 - 9

§§. Dessa undantagsbestämmelser som huvudsakligen reglerar viss

skadeförebyggande jakt får anses stå i överensstämmelse med de internationella

avtal som Sverige f.n. har åtagit sig att följa. Övriga undantag från jaktlagens

grundregel om fredande av vilt regleras i jaktförordningen.

Inom regeringskansliet pågår en översyn av jaktlagens bestämmelser för att se

om dessa behöver ändras i anledning av att huvuddelen av fågeldirektivets och

art- och habitatdirektivets bestämmelser blir tilllämpliga när Sverige blir

medlem i EU.

5.6 Skydd för däggdjur och fåglar utanför Sveriges territorium

Regeringens förslag: Jaktlagen (1987:259) skall i

särskilt angivna fall gälla även inom Sveriges eko-

nomiska zon samt vid jakt från svenska fartyg eller

luftfartyg på det fria havet utanför den ekonomiska

zonen.

 Vilt levande däggdjur och fåglar skall enligt jakt-

lagen vara fredade inom Sveriges ekonomiska zon.

 Svensk domstol skall vara behörig att pröva ansvar

för brott mot jaktlagen inom Sveriges ekonomiska zon.

 Regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om

förbud eller särskilda villkor för jakt från svenska

fartyg och luftfartyg på det fria havet utanför den

ekonomiska zonen.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget.

Kustbevakningen tillstyrker att jaktlagstiftningen utvidgas till att gälla även

i svensk ekonomisk zon samt vid jakt från svenskt fartyg och luftfartyg på det

fria havet utanför zonen i de fall som anges särskilt. Stockholms universitet

anser att det är förvånande att förbudet mot att med uppsåt fånga och döda

småvalar inte direkt införs i lagen.

 Skälen för regeringens förslag: Till valfångskonventionen finns anvisningar

som är en integrerad del av konventionen. Anvisningarna innehåller bl. a.

bestämmelser om vilka arter som skall vara fridlysta, tid då valfångst är

tillåten, farvatten där valfångst är tillåten respektive förbjuden, minimistor-

lekar för olika arter samt tid och metoder för och omfånget av valfångsten.

Varje fördragsslutande regering skall vidta lämpliga åtgärder för att trygga

tillämpningen av konventionens bestämmelser och för bestraffning av brott mot

dessa. Åtal för brott mot konventionen skall väckas i den stat under vars

jurisdiktion överträdelsen faller. En konventionspart får meddela tillstånd

för medborgare i landet att i vetenskapligt syfte jaga val. Sådan jakt är

undantagen från konventionens jaktbestämmelser.

 Enligt bilagan till överenskommelsen om bevarandet av småvalar i Nordsjön och

Östersjön, småvalsavtalet, skall parterna bemöda sig om att genom lagstiftning

uppnå dels ett förbud i den nationella lagstiftningen mot att uppsåtligt fånga

och döda småvalar, dels en skyldighet att omedelbart släppa alla småvalar som

fångats levande och oskadade. Åtgärder för att tillämpa dessa regler skall

vidtas på nationell nivå.

 När valar befinner sig på svenskt territorialvatten är djuren fredade enligt

3 § jaktlagen och valfångst att betrakta som jaktbrott eller grovt jaktbrott.

Naturvårdsverket får genom föreskrifter eller beslut i det enskilda fallet ge

tillstånd till jakt efter annars fredade djur för vetenskapliga behov, under-

visningsändamål eller annat särskilt ändamål.Genom bestämmelserna i lagen

(1992:1140) om Sveriges ekonomiska zon omfattas bl.a. skydd för och bevarande

av den marina miljön och utnyttjande av naturtillgångar inom Sveriges

ekonomiska zon av svensk jurisdiktion.

 Gällande svensk reglering är inte fullt tillräcklig för att Sverige skall

uppfylla fredningsåtagandet i småvalsavtalet. Därför bör det geografiska

tillämpningsområdet för jaktlagens fredningsbestämmelse beträffande valar

utvidgas till avse även Sveriges ekonomiska zon. Med tanke på den ovannämnda

bestämmelsen i lagen om Sveriges ekonomiska zon bör bestämmelsen i jaktlagen ges

ett sådant utvidgat tillämpningsområde beträffande allt vilt.

 Regeringen föreslår vidare att en ändring görs i jaktlagen för att alltid

möjliggöra lagföring av i Sverige ej bosatta personer som bryter mot en sådan

fredningsbestämmelse i den ekonomiska zonen. I jaktlagen bör införas en

bestämmelse om att svensk domstol skall vara behörig att behandla mål om brott

mot lagen även om domsrättsreglerna i 2 kap. 2 och 3 §§ brottsbalken inte är

tillämpliga. Vidare bör i jaktlagen införas en bestämmelse som utpekar behörig

domstol vid brott mot lagen eller mot föreskrift meddelad med stöd av lagen då

brottet förövats inom den ekonomiska zonen. I likhet med vad som anges i lagen

(1992:1140) om Sveriges ekonomiska zon bör som behörig domstol utpekas den

tingsrätt vars domkrets är närmast den plats där brottet förövades.

 För att uppfylla valfångstkonventionens åtagande bör, utöver ovan föreslagna

fredningsbestämmelse inom Sveriges ekonomiska zon, även jakt från svenskt

fartyg på eller luftfartyg över det fria havet utanför Sveriges ekonomiska zon

regleras. För att möjliggöra detta bör regeringen bemyndigas att meddela före-

skrifter om förbud eller särskilda villkor för sådan jakt. Internationella

valfångstkommissionen (IWC) har beslutat att all valjakt skall vara förbjuden.

Med stöd av det föreslagna bemyndigande kan ett förbud mot valjakt införas i

jaktförordningen. Regeringen avser att återkomma i annan ordning i denna fråga.

Framtida beslut av IWC kan föranleda andra ändringar i jaktförordningen.

 Genom att införa dessa författningsförändringar kan lagföring ske vid svensk

domstol och efter svensk lag i enlighet med bestämmelserna i 2 kap. brotts-

balken om svensk strafflags tillämplighet i rummet och i 19 kap. rättegångs-

balken om laga domstol.

5.7 Fångstmedel och fångstmetoder

Regeringens förslag: Ett generellt förbud mot jakt

från motordrivna fortskaffningsmedel införs i jakt-

lagen (1987:259).

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att erinra mot den föreslagna

lagändringen. Några remissinstanser, däribland Svenska jägareförbundet,

invänder mot den i promemorian föreslagna ändringen i jaktförordningen om att

inte tillåta användningen av ficklampa vid jakt efter grävling eller mård.

Beträffande förbudet mot jakt från motordrivna fortskaffningsmedel framhåller

förbundet med skärpa att någon omvärdering av begreppet jakt inte får ske.

Bakgrunden härtill är bl.a. att motordrivna fortskaffningsmedel används vid

utsättning, vittjning och kontroll av fångstredskap.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt Bernkonventionen skall det vara för-

bjudet, vid jakt efter vilda djur som anges i konventionens bilaga II eller III,

att använda icke selektiva metoder och alla andra metoder som lokalt kan leda

till att populationen av någon art försvinner eller blir allvarligt störd. I

bilagorna anges ett stort antal vilda däggdjur, de flesta vilda fåglar och

samtliga vilda kräldjur och amfibier.

 Bilaga IV innehåller förbjudna medel och metoder för dödande, infångande samt

andra former av utnyttjande av däggdjur och fåglar. I bilagan upptas snaror,

bandspelare, vissa elektriska anordningar, konstgjorda ljuskällor, bländande

föremål, anordningar för att lysa upp bytet, elektroniska kikarsikten för

mörkerjakt, sprängämnen, nät, fällor, gift och förgiftat eller bedövande bete,

halvautomatiska eller automatiska vapen vars magasin kan laddas med mer än två

patroner, luftfartyg och motordrivna fortskaffningsmedel i rörelse. Det är

också förbjudet att använda blinda eller vingklippta levande fåglar som lock-

bete samt att använda lim och krokar. Förbudet mot fågelfångst med snara gäller

inte vid fångst av ripor norr om 58:e breddgraden nordlig bredd.

 Fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet innehåller förbud mot i stort

sett samma jaktmedel och jaktmetoder som upptas i bilaga IV till Bernkonven-

tionen.

 I Sverige regleras jaktmedel och jaktmetoder i 30, 31 och 52 §§ jaktlagen.

Vid jakt får användas endast de vapen och jaktmedel i övrigt som regeringen

eller en myndighet föreskriver. I jaktförordningen finns vissa bestämmelser om

jaktmedel samt bemyndigande för Naturvårdsverket att utfärda ytterligare före-

skrifter om jaktmedel. Vidare fårNaturvårdsverket enligt jaktförordningen med-

dela föreskrifter om t.ex. tillstånd eller andra begränsningar för fångstred-

skap och om vilka ytterligare jaktredskap som får användas. Naturvårdsverket

meddelar genom jaktkungörelsen närmare föreskrifter om fångstredskap och andra

jaktmedel. Inom regeringskansliet pågår arbete med att se över frågan om

fångstmedel och fångstmetoder. Regeringen avser att återkomma i annan ordning i

denna fråga.

 Enligt 31 § jaktlagen får jakt med skjutvapen inte ske från motordrivna

fortskaffningsmedel. Förbudsbestämmelserna i de internationella avtalen

omfattar dock även annan jakt än jakt med skjutvapen, t.ex. jakt med pilbåge

eller med nät. Även om dessa jaktmetoder inte är tillåtna i Sverige bör, för

att tillgodose EG-reglerna på området, orden "med skjutvapen" uteslutas ur

lagtexten. Därigenom införs ett generellt förbud mot jakt från motordrivna

fortskaffningsmedel. Jägarförbundet har påtalat att den jakt som bedrivs med

särskilda fångstredskap i vissa fall kräver att man kan använda motordrivna

fortskaffningsmedel. Detta för att man skall kunna sätta ut, kontrollera och

vittja redskapen. Den föreslagna ändringen avser inte att ta bort dessa

möjligheter.

 Beträffande kräldjur, amfibier och ryggradslösa djur saknas i svensk lag-

stiftning någon direkt reglering av fångstmedel och fångstmetoder. Om det är

fara att en sådan djurart kan komma att försvinna får regeringen eller myndighet

enligt nuvarande 14 § andra stycket naturvårdslagen meddela förbud att inom

landet eller del av landet döda eller fånga vilt levande djur av den arten.

En myndighet som meddelat sådant förbud får enligt naturvårdsförordningen i

särskilda fall medge undantag från förbudet. Detta innebär att den myndighet som

beviljar undantag från fredning kan, om behov därav föreligger, som villkor för

undantaget föreskriva att vissa fångstmedel eller fångstmetoder skall användas.

Inom regeringskansliet pågår en översyn av naturvårdsförordningen inför ett

svenskt EU-medlemskap.

5.8 Fredande av vilda växter samt kräldjur, amfibier,

fiskar och ryggradslösa djur

Regeringens förslag: I naturvårdslagen (1964:822)

införs en bestämmelse som ger möjlighet att freda

vilt levande exemplar av en djurart eller växtart

om det krävs för att uppfylla Sveriges internatio-

nella åtaganden.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot

promemorians förslag. Naturhistoriska riksmuseet har anmärkt att benämningarna

"växtart" och "djurart" i strikt taxonomisk mening inte omfattar t.ex. svampar.

 Skälen för regeringens förslag: I såväl Bernkonventionen som i art- och

habitatdirektivet anges arter av vilda växter som det skall vara förbjudet

att avsiktligt plocka, samla, klippa av eller gräva upp. I konventionen och

direktivet finns också bestämmelser till skydd för alla arter av kräldjur och

amfibier.

 Fredning av vilda växter kan föreskrivas med stöd av 14 § första stycket

naturvårdslagen om det är fara för att en växtart kan komma att försvinna eller

 utsättas för plundring.Förbud mot att fånga och döda kräldjur och amfibier som

förekommer i Sverige kan föreskrivas med stöd av andra stycket i samma paragraf.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får, om det är fara för att

en djurart kan komma att försvinna, meddela förbud att inom landet eller del av

landet döda, skada eller fånga vilt levande djur av den arten, om det inte sker

till försvar mot angrepp på person eller egendom, samt att ta bort eller skada

ett sådant djurs ägg, rom eller bo. Detta gäller dock inte djur vars dödande

eller fångande är att hänföra till jakt eller fiske.

 Förbud enligt nämnda paragraf meddelas av Naturvårdsverket för hela landet

och av länsstyrelsen för länet eller del därav. Den myndighet som har meddelat

ett förbud får i särskilda fall medge undantag från förbudet. Förbud enligt

bestämmelsen skall inte utgöra hinder mot att marken utnyttjas på ett

ändamålsenligt sätt om ej annat föreskrivs vid förbudets meddelande.

Länsstyrelsen får meddela föreskrifter, som inskränker allmänhetens och

markägarens rätt att uppehålla sig inom område där, utöver fredning, särskilt

skydd för djur- eller växtlivet behövs.

 Förbud mot fångst av djur vars fångande är att hänföra till fiske kan införas

med stöd av fiskelagen i fråga om fiske inom Sveriges sjöterritorium och

Sveriges ekonomiska zon samt i fråga om svenskt havsfiske utanför den ekono-

miska zonen. Reglerna om fiske gäller förutom fisk även vattenlevande blötdjur

och vattenlevande kräftdjur. Enligt 19 § fiskelagen får föreskrifter meddelas

som förbjuder eller begränsar fiske inom vissa områden efter vissa fiskarter

eller för vissa ändamål.

 De enligt konventionen strängt skyddade vilt levande växter (bilaga I), vilda

kräldjur och amfibier (bilaga II) som har sitt naturliga utbredningsområde i

Sverige, bör kunna skyddas enligt bestämmelser i naturvårdslagen.

 Den nuvarande regleringen i 14 § naturvårdslagen ger inte möjlighet att

ingripa enbart i förebyggande syfte, dvs. innan någon fara för att arten kan

komma att försvinna eller utsättas för plundring i Sverige uppkommit. Sådant

skydd för arterna skall emellertid kunna meddelas för att Sverige skall upp-

fylla sina internationella åtaganden.

 Regeln i naturvårdslagen bör därför ändras och utformas så att den även

rymmer ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer

att meddela bestämmelser till skydd för en växt- eller djurart i de fall det

behövs för att uppfylla Sveriges internationella åtaganden.

 Det kan vara lämpligt att dela upp den nuvarande 14 § naturvårdslagen i tre

paragrafer varav en (14 §) bör innefatta bemyndigande att skydda växter och en

(14 a §) bör innefatta bemyndigande att skydda djur.

 Vidare bör en paragraf (14 b §) motsvara tredje stycket i den nu gällande

paragrafen och bemyndiga regeringen eller en myndighet att meddela föreskrifter

som inskränker rätten till jakt eller fiske eller rätten att uppehålla sig inom

visst område om det behövs ett särskilt skydd för djur- eller växtart inom

området.

 Undantag från en växt- eller djurskyddsföreskrift som utfärdats med stöd av

de föreslagna 14 och 14 a §§ naturvårdslagen, får, med hänsyn till Bernkonven-

tionen och art- och habitatdirektivet, endast avse sådana undantag som tillåts

enligt konventionen eller direktivet. Detta gäller de växter och djur som upp-

tas i konventionens bilaga I och II och direktivets bilaga IV.

 Med anledning av Naturhistoriska riksmuseets anmärkning bör framhållas att

benämningarna växtart och djurart skall tolkas i sin vidaste bemärkelse och att

växtart således omfattar även svampar.

 Beträffande vilt levande växter, vilda kräldjur, amfibier och ryggradslösa

djur är arterna ofta minst lika beroende av att deras livsmiljö skyddas som av

att arterna i sig fredas. Regeringen återkommer i avsnitt 5.10 till denna fråga.

5.9 Utsättning av främmande djur och växter i naturmiljön

Regeringens förslag: Till skydd för vilt levande djur-

eller växtarter eller naturmiljön skall föreskrifter

kunna meddelas om förbud mot eller särskilda villkor

för att sätta ut exemplar av en vilt levande djurart

eller växtart i naturmiljön.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot

förslaget. Naturhistoriska riksmuseet menar att paragrafen bör innehålla krav

på en miljökonsekvensanalys innan utsättning får ske. Vidare påpekar muséet

att uttrycket "vilt levande djurart eller växtart" inte är heltäckande. En

genmanipulerad population kan komma att betecknas som en ny art och därmed inte

längre omfattas av föreslagen lagstiftning. Kungl. vetenskapsakademien anser att

förslaget om att förhindra utsättning av främmande arter bör gälla alla fall där

sådan utsättning inte godkänts av en allsidigt sammansatt expertgrupp. Skogs-

styrelsen betonar att bemyndigandet att meddela föreskrifter kan komma i

konflikt med bestämmelserna i 7 § skogsvårdslagen.

 Skälen för regeringens förslag: Sverige har internationella åtaganden i fråga

om utsättande av främmande arter. Enligt Bernkonventionen åtar sig parterna

bl.a att strängt kontrollera utsättning i naturen av icke inhemska arter. I

Bonnkonventionen åtar sig parterna att förebygga, minska eller kontrollera de

faktorer som kan tänkas ytterligare utsätta en art för fara, däribland in-

förandet av främmande arter. Enligt fågeldirektivet åläggs medlemsstaterna att

tillse att införandet av fågelarter som inte förekommer i vilt tillstånd inom

medlemsstaternas europeiska territorium inte menligt inverkar på den lokala

floran och faunan. I art- och habitatdirektivet anges att avsiktlig utsättning

i naturmiljön av sådana arter som inte är inhemska skall regleras så att inte

nackdel uppstår för naturliga livsmiljöer inom artens utbredningsområde eller

för vilt levande inhemska djur eller växter. Om medlemsstaten anser det nöd-

vändigt skall den förbjuda sådan utsättning.

 Ändamålet med utsättningskontroll är att skydda inhemska vilda djurarter och

växtarter samt naturmiljön. I Sverige finns särskilda regler om utsättning av

fiskar, växter, vilt och biologiska bekämpningsmedel.

 Även om den svenska lagstiftningen om reglering av utsättning av främmande

arter f.n. uppfyller bestämmelserna i de internationella avtalen finns det inte

något bemyndigande i den nuvarande lagstiftningen för regeringen eller en

myndighet att vid behov reglera utsättning av amfibier eller reptiler i natur-

miljön. Detsamma gäller beträffande de flesta arter ryggradslösa djur. Även

om utsättning av vissa arter regleras i speciallagstiftning kan behov uppkomma

att av naturskyddsskäl reglera utsättning i naturmiljön. Ett bemyndigande som

medger detta bör därför införas i naturvårdslagen. För att öppna en generell

möjlighet att vid behov förbjuda eller ställa upp särskilda villkor för att

sätta ut exemplar av en vilt levande djurart eller växtart i naturmiljön, bör

regler om detta införas i naturvårdslagen. Bemyndigandet bör i huvudsak användas

för att förbjuda eller ställa upp särskilda villkor för utsättning av djur eller

växter utanför artens nuvarande utbredningsområde. Föreskrifter bör dock även

kunna meddelas för att av smittskyddsskäl förbjuda utsättning av djur eller

växter i naturmiljön oaktat om utsättningen sker inom eller utanför artens

nuvarande naturliga utbredningsområde. Om utsättning av en art i naturmiljön

kan regleras på ett tillfredsställande sätt med stöd av speciallagstiftning bör

sådan reglering alltid tillämpas.

 Med stöd av det föreslagna bemyndigandet kan vid behov en bestämmelse införas

i naturvårdsförordningen som förbjuder utsättning av exemplar av en viss djur-

art eller växtart i naturmiljön om inte tillstånd av en myndighet föreligger.

Beträffande Naturhistoriska riksmuseets påpekande om genmanipulerade arter

erinrar regeringen om de särskilda regler som gäller enligt lagen (1994:900) om

genetiskt modifierade organismer.

 Vad gäller Vetenskapsakademiens påpekande om en expertgrupps godkännande vill

regeringen peka på att den här föreslagna regleringen ger möjlighet att

besluta om ett sådant förfarande.

5.10 Skydd av naturliga livsmiljöer

Regeringens förslag: I naturvårdslagen (1964:822) in-

förs en skyldighet att i skälig utsträckning miljö-

mässigt gottgöra det intrång i naturvårdsintresset

som förorsakats genom beslut om undantag från eller

helt upphävande av reservatsföreskrifter för en

skyddad våtmark.

 En förteckning skall upprättas över områden som bör

beredas skydd i enlighet med Sveriges internationella

åtaganden om skydd av naturområden. Ett område som

upptagits på denna förteckning skall beredas nödvän-

digt skydd enligt naturvårdslagen.

 Med tillämpning av denna förteckning och i enlighet

med fågeldirektivet införs bestämmelser om att rege-

ringen får förklara områden som särskilda skyddsom-

råden.

 Bestämmelser införs om att ett område i Sverige som

av EG utpekats som område av intresse för Europeiska

gemenskapen av regeringen skall förklaras som sär-

skilt bevarandeområde. Beträffande ett område som

förklarats som särskilt skyddsområde eller särskilt

bevarandeområde får ett beslut om upphävande, helt

eller delvis, av skyddsföreskrifter eller områdes-

skydd endast meddelas efter särskilt tillstånd av

regeringen.

 Promemoriornas förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Det övervägande antalet remissinstanser är positiva till

förslagen. När det gäller undantag eller upphävande av reservat-föreskrifter

har några remissinstanser reagerat mot att kravet om kompensation är för lågt

ställt. Naturskyddsföreningen ifrågasätter om det överhuvudtaget går att

kompensera det förhållandet att skyddet upphävs för en våtmark på den s.k.

Ramsar-listan.

 När det gäller EG-regleringen har myndigheterna och institutionerna, med

undantag för Uppsala universitet, inte några erinringar mot de remitterade

förslagen.

 Uppsala universitet och Naturskyddsföreningen framför att det av promemorian

Naturvårdslagen och EU inte framgår att det finns ett betydande antal mate-

riella bestämmelser i de två direktiven och vad detta kräver av svensk

lagstiftning. De betonar att lagstiftningen i sig måste tydligt återspegla

direktiven, med den precisering dessa har fått genom rättspraxis i EG-domstolen.

 Skälen för regeringens förslag: I promemorian Handel med skyddade djur- och

växtarter m.m. finns en utförlig genomgång av de internationella konventioner-

nas krav på skydd av arternas naturliga livsmiljöer. Där finns också en utför-

lig redovisning av de svenska regler som finns att tillgå för att tillgodose

detta skydd. Utöver dessa regler tillkommer krav på viss EG-anpassning när

Sverige blir medlem i EU.Våtmarkerna utgör viktiga biotoper för bl.a.

fågelarter. Ett av de största hoten mot våtmarksområden är markavvattning. Utan

markavvattning är det nästan alltid omöjligt att utföra arbetsföretag i våt-

marksområden. Enligt 18 d § naturvårdslagen får regeringen förbjuda markavvatt-

ning i områden där det är särskilt angeläget att våtmarkerna bevaras. Genom

föreskrifter i naturvårdsförordningen har förbud införts mot

markavvattning i avsevärda delar av landet. Förbudet omfattar bl.a. samtliga

områden som utpekats som våtmarker av internationell betydelse i synnerhet såsom

livsmiljö för våtmarksfåglar, s.k. Ramsar-områden.

 Sverige har enligt konventionen åtagit sig att så långt som möjligt gottgöra

varje förlust av skyddad våtmarksresurs. De typer av områdesskydd som är mest

intressanta i detta avseende är naturreservat och naturvårdsområden. För att

Sverige tydligt skall uppfylla konventions- åtagandet bör det intrång i natur-

vårdsintresset som ett beslut om upphävande av områdesskydd för en våtmark

medför i skälig utsträckning gottgöras. Detta bör även gälla intrång som främst

ger påtaglig kvalitativ effekt. Kompensationen för upphävande av skydd

beträffande ett område kan bestå i att ett annat våtmarksområde av motsvarande

intresse för naturvården skyddas. Kompensationen kan även bestå i åtgärder som

ökar naturvårdsintresset av annat skyddat område, t.ex. kan restaurering av en

igenväxt fågelsjö gottgöra förlust av annan våtmarksresurs så att en bättre

eller likvärdig livsmiljö skapas. Vad särskilt gäller de områden som utpekats

som Ramsar-områden och som således bedöms tillhöra landets för naturvården mest

värdefulla områden är det naturligtvis mycket svårt att i skälig mån gottgöra

ett intrång i naturvårdsintresset. Detta medför att den nu föreslagna

kompensationsbestämmelsen särskilt stärker skyddet för Ramsar-områden.

 Konventionsåtagandena om skydd av naturliga livsmiljöer i 1950 års

Pariskonvention om fågelskydd och Bonnkonventionen liksom kraven enligt

Ramsarkonventionen, Överenskommelsen om fladdermössens bevarande i Europa,

Bernkonventionen samt fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet om

möjlighet att föreskriva om fysiskt skydd av områden är i den svenska

lagstiftningen uppfyllda genom reglerna i naturvårdslagen om områdesskydd.

 För att tydligare genomföra Sveriges internationella åtaganden bör områdes-

skyddet följas upp med en förteckning över de områden som bör beredas skydd i

enlighet med dessa åtaganden. Som har föreslagits i ovannämnda promemoria kan

det därvid vara lämpligt att Naturvårdsverket får i uppdrag att upprätta en

sådan förteckning. Regeringen avser därför att återkomma till Naturvårdsverket

med ett sådant uppdrag. Samråd bör ske med berörda länsstyrelser och kommuner

samt om det bedöms nödvändigt med andra berörda myndigheter, t.ex. skogsvårds-

styrelser. Av förteckningen bör närmare framgå vilket områdesskydd och vilka

skyddsföreskrifter som behövs för att uppfylla de internationella åtagandena.

Beträffande vissa områden kan den bedömningen komma att göras att området har

nödvändigt skydd enligt bestämmelserna i naturresurslagen eller annan lagstift-

ning och att något områdesskydd enligt naturvårdslagen inte är nödvändigt. De

flesta områden i en sådan förteckning kommer att vara sådana som redan har

nödvändigt skydd enligt naturvårdslagen. När förteckningen upprättas bör sär-

skilt beaktas om skyddsåtgärderna medför att pågående markanvändning avsevärt

försvåras.

 Ett område som upptagits i förteckningen bör så snart som möjligt beredas

nödvändigt områdesskydd som nationalpark, naturreservat, naturvårdsområde eller

djur- eller växtskyddsområde. I vissa fall kan nödvändigt områdesskydd uppnås

genom att föreskrift enligt 20 § naturvårdslagen meddelas avseende området. En

sådan föreskrift innebär att anmälan för samråd med länsstyrelsen alltid göras

i fråga om särskilda slag av arbetsföretag. Beträffande sådana arbetsföretag

får länstyrelsen förelägga företagaren att vidtaga de åtgärder som behövs för

att begränsa eller motverka skada på naturmiljön. Om sådana åtgärder inte är

tillräckliga och det är nödvändigt från naturvårdssynpunkt, får länsstyrelsen

förbjuda företaget. Detta samrådsförfarande kan vara aktuellt att tillämpa när

nödvändigt områdesskydd för arter med stora revir skall uppnås och hoten mot

arterna i första hand inte är utarmning av deras livsmiljö utan istället för-

följelse, störningar eller andra liknande faktorer. Arter med stora revir är

t.ex. järv, utter och varg.

 Regeringen gör den bedömningen att förslaget inte innebär några utgiftsök-

ningar för det allmänna.

 För att Sverige skall uppfylla kraven enligt fågeldirektivet bör med tillämp-

ning av den ovannämnda förteckningen områden av regeringen kunna förklaras som

särskilda skyddsområden. Ett område bör dock inte förklaras som sådant

skyddsområde innan det omfattas av nödvändigt skydd enligt naturvårdslagen.

Vidare bör med tillämpning av den ovannämnda förteckningen och i enlighet med

art- och habitatdirektivet förslag på områden som är lämpliga att utpeka som

områden av intresse för europeiska gemenskapen överlämnas till EG-kommissionen.

 Eftersom Sverige endast skall föreslå sådana områden som upptas i den ovan-

nämnda förteckningen föreligger även före EG-beslutet en skyldighet för Sverige

att bereda området nödvändigt områdesskydd enligt naturvårdslagen. På detta

sätt kan införandet av EG:s områdesskydd ske i enlighet med naturvårdslagens

nuvarande reglering som bl.a. innebär att det huvudsakliga beslutsfattandet

sker på regional eller lokal nivå. Det är lämpligt att Naturvårdsverket får i

uppdrag att till regeringen lämna förslag på särskilda skyddsområden och

områden av intresse för gemenskapen.

 Efter det att EG-kommissionen, på förslag av en medlemsstat, utpekat ett

område som intressant för europeiska gemenskapen är medlemsstaten skyldig att

senast inom sex år från utpekandet förklara området som särskilt bevarandeom-

råde och bereda området nödvändigt skydd. Uppgiften att förklara ett område som

särskilt bevarandeområde bör utföras av regeringen i likhet med vad som före-

slås gälla avseende särskilda skyddsområden.

 De områden som på detta sätt utpekats som omfattande av EG-rättsliga regler

bör behålla sina respektive områdesskyddsbeteckningar enligt naturvårdslagen.

 Enligt fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet föreligger skyldighet

för medlemsstaterna att bereda ett särskilt skyddsområde och ett särskilt be-

varandeområde nödvändigt skydd samt att bibehålla detta skydd. Det är bara

under de i det sistnämnda direktivet angivna förutsättningarna som undantag

från skyddsföreskrifter eller helt eller delvis upphävande av skyddsföreskrifter

eller områdesskyddet får ske. En sådan förutsättning är att nödvändiga

kompensationsåtgärder för att skydda det övergripande sammanhanget i Natura 2000

vidtas. I vissa fall skall kommissionens åsikt i frågan inhämtas. Med hänsyn

till dessa speciella förhållanden är det lämpligt att införa en bestämmelse som,

utöver naturvårdslagens ordinarie regelsystem, medför att regeringen skall lämna

särskilt tillstånd för sådant upphävande.

 Enligt art- och habitatdirektivet finns en möjlighet att även utpeka områden

som inte upptagits på medlemsstaternas förslagslista till områden av intresse

för europeiska gemenskapen. För ett sådant beslut krävs dock att rådet är en-

hälligt. Den berörda staten har med andra ord vetorätt. Under den tid proce-

duren pågår föreligger skyldighet för den berörda staten att skydda området

mot försämring. Om det är Sverige som berörs innebär detta att området skall

upptas på förteckningen över områden som bör beredas skydd i enlighet med

Sveriges internationella åtaganden. Det innebär i sin tur att Sverige blir

skyldig att bereda området nödvändigt skydd enligt naturvårdslagen.

 I Ramsarkonventionen, överenskommelsen om fladdermössens bevarande i Europa,

Bernkonventionen samt i art- och habitatdirektivet finns också ett krav på ett

mera allmänt skydd av biotoper. Detta är i svensk lagstiftning uppfyllt genom

de regler om natur- och kulturmiljöhänsyn som finns i rennäringslagen, skogs-

vårdslagen, lagen om skötsel av jordbruksmark och den nya fiskelagen samt genom

naturvårdslagens regler om biotopskydd och om krav på tillstånd för miljöpå-

verkande arbetsföretag m.m. Renskötsel regleras i rennäringslagen (1971:437).

Det finns för närvarande inte några föreskrifter utfärdade av Jordbruksverket

om natur- och kulturmiljöhänsyn i rennäringen.

 Enligt Ramsarkonventionen, Bernkonventionen och art- och habitatdirektivet

skall i samband med planering och när riktlinjer dras för utvecklingen sådan

hänsyn tas till skyddade områden att försämring av dessa undviks eller så långt

som möjligt begränsas. Områden av riksintresse för naturvården åtnjuter enligt

naturresurslagen ett förstärkt skydd vid planering.

 Genom den svenska lagstiftningen om miljökonsekvensbeskrivningar går det att

uppfylla art- och habitatdirektivets krav på bedömning av planers och projekts

påverkan på skyddade områden.

 Som framgår av avsnitt 1.3 i den remitterade promemorian Regler om handel med

skyddade djur- och växtarter m.m. har EG-domstolen vid ett flertal tillfällen

prövat medlemsstaternas genomförande av fågel- direktivet. Domstolen har i

samband därmed uttalat att det är tillräckligt att direktivet på ett klart och

precist sätt transformeras till en generell lagstiftning, så att en fullständig

tillämpning kan säkerställas. Överfört till svenska förhållanden innebär detta

bl.a. att direktivets bestämmelser inte behöver uppfyllas genom lag. Det räcker

att lagen bemyndigar regeringen (eller myndighet) att utfärda generella före-

skrifter och att den fullständiga regleringen framgår av en förordning eller en

myndighets föreskrift. Så är också avsikten att regeringen skall göra.

5.11 Ikraftträdande

Regeringens förslag: Den nya lagen om åtgärder

beträffande djur och växter som tillhör skyddade

arter och de föreslagna ändringarna i jaktlagen

(1987:259), naturvårdslagen (1964:822) och lagen

(1975:85) med bemyndigande att meddela

föreskrifter om in- eller utförsel av varor skall

träda i kraft den 1 januari 1995.

 Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte kommenterat ikraftträdandet.

 Skälen för regeringens förslag: För det fall Sverige blir medlem i EU från

den 1 januari 1995 skall bl.a. vissa bestämmelser i EG:s rättsakter vara

straffsanktionerade i Sverige. I den nya lagen om åtgärder beträffande djur

och växter som tillhör skyddade arter finns tillsyns- och ansvarsbestämmelser

som berör en EG-förordning. I jaktlagen och naturvårdslagen föreslås

förändringar som berörs av den nya lagen. Även förslaget till ändring i 1975 års

bemyndigandelag är knutet till den nya lagen. Flera av de föreslagna

bestämmelserna i naturvårdslagen har också direkt anknytning till EG-rättsakter.

 Mot bakgrund av det anförda bör den nya lagen och de föreslagna ändringarna

i övrigt träda i kraft den 1 januari 1995.

 Lagrådet har påpekat att om jaktlagens bestämmelser i 37 och 38 §§ om handel

med och preparering av vilt upphör att gälla i enlighet med vad som föreslagits

bör en övergångsbestämmelse införas.

 Regeringen delar den av Lagrådet framförda uppfattningen.

 Emellertid kommer även de föreskrifter och tillstånd etc., som utfärdats med

stöd av bemyndigandet att sakna stöd i lag. Ytterligare övergångsbestämmelser

bör därför införas dels till den nya lagen, dels till jaktlagen.

6 Lagstiftningsfrågor om dryckesförpackningar av aluminium

6.1 Förutsättningar vid ett medlemskap i EU

Ett medlemskap i EU innebär att Sverige ansluter sig till en tullunion och blir

en del av ett gemensamt tullområde. Den inre marknaden, som anses genomförd från

den 1 januari 1993, innebär dock mer än ett avskaffande av tullavgifter och

andra motsvarande avgifter. Målsättningen är att åstadkomma ett område utan inre

gränser, ett område inom vilket varor skall kunna cirkulera fritt mellan de

olika medlemsländerna. Detta innebär att gränskontroller och gränsformaliteter

av det slag som finns i dag i princip avskaffas mellan medlemsstaterna.

 Det finns dock i en del fall gemensamma EG-regler på miljöområdet

som skall säkerställa att en nödvändig kontroll av varutransporter skall kunna

upprätthållas trots frånvaron av gränskontroller. Exempel är bestämmelserna om

transporter med avfall och om handeln med utrotningshotade djur och växter.

6.2 Gällande rätt

Enligt lagen om återvinning av aluminiumburkar får regeringen meddela

föreskrifter om avgift vid import av aluminiumburkar med eller utan dryck och de

andra föreskrifter som kan behövas för att säkerställa att inhemska och

importerade burkar kan konkurrera på lika villkor när ett pantsystem har

inrättats. Regeringen får överlåta åt en myndighet att meddela sådana

föreskrifter. Regeringen lämnade 1982 Aktiebolaget Svenska Returpack tillstånd

att bedriva återvinningsverksamhet genom ett pantsystem. Genom förordningen

(1983:847) om avgift vid införsel av aluminiumburkar har föreskrivits att en

burkavgift skall betalas med det belopp Statens jordbruksverk fastställer vid

införsel av närmare angivna drycker på burk. Avgiften betalas till Tullverket,

som redovisar inbetalade avgifter till Jordbruksverket. De inbetalade avgifterna

överförs därefter av Jordbruksverket till AB Svenska Returpack. Jordbruksverket

beslutar om befrielse av avgift för den som genom avtal med AB Svenska Returpack

har anslutit sig till pantsystem för aluminiumburkar.

 Lagen (1960:418) om straff för varusmuggling är tillämplig vid import av

aluminiumburkar. Tullagen (1987:1065) gäller i fråga om avgiften. Regeringen

har till riksdagen lagt fram förslag till ny tullagstiftning som behövs vid ett

medlemskap i EU (prop. 1994/95:34).

6.3 Anmälningsskyldighet vid införsel av aluminiumburkar

Regeringens förslag: Anmälningsskyldighet införs för

den som importerar aluminiumburkar med eller utan

dryck. Reglerna i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter görs

tillämpliga på avgiftsförfarandet.

 Statens jordbruksverks förslag: Jordbruksverket har föreslagit krav

på tillstånd för yrkesmässig import av aluminiumburkar med eller utan dryck och

som villkor för tillståndet att importören är ansluten till AB Svenska

Returpacks återvinningssystem eller ett liknande system. Motsvarande krav

föreslås för inhemska tillverkare av aluminiumburkar. Som ett alternativ har

Jordbruksverket föreslagit anmälningsskyldighet för tillverkare och importörer.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig är positiva till att

anmälningsskyldighet införs för importörer.

 Skälen för regeringens förslag: Det nuvarande pantsystemet för aluminium-

burkar fungerar på det sättet att burktillverkaren vid försäljning till

bryggerierna tar betalt för den pant som belöper på varje burk. Burktillverkaren

betalar i sin tur detta belopp till AB Svensk Returpack som administrerar

pantsystemet. Kostnaden övervältras på konsumenten som får betala panten när han

köper dryck i aluminiumburk. Å andra sidan återfås panten när den tomma burken

återlämnas. AB Svenska Returpack ersätter butiken för utbetalda panter. För att

uppnå konkurrens på lika villkor mellan inhemska burktillverkare och importörer

av aluminiumburkar tas en avgift ut, f.n. 51,5 öre, vid import av alumi-

niumburkar. Avgiftssystemets nuvarande utformning förutsätter Tullverkets

medverkan i samband med att aluminiumburkarna anges till förtullning.

 I stället för dessa regler som bygger på gränskontroll har Statens

jordbruksverk, efter regeringens uppdrag, lämnat förslag till en annan ordning.

Jordbruksverket har föreslagit krav på tillstånd och anslutning till AB Svenska

Returpack eller något annat återvinningssystem för importörer av aluminiumburkar

med eller utan dryck. Det skulle med en sådan ordning inte föreligga någon

skyldighet att erlägga avgift för importerade burkar. Motsvarande krav på

tillstånd skulle även åläggas inhemska tillverkare av aluminiumburkar. Som ett

alternativ till krav på tillstånd har verket föreslagit anmälningsskyldighet för

tillverkare och importörer.

 I valet mellan de två förslag till nyordning som Jordbruksverket

föreslagit konstaterar regeringen, att förslaget om krav på tillstånd skulle

kräva en omfattande administration och enligt regeringens uppfattning vara mer

ingripande än vad som är nödvändigt med hänsyn enbart till kravet på minskat

behov av gränskontroller.

 Regeringen förespråkar istället att det nuvarande avgiftssystemet i

allt väsentligt bibehålls och att Tullverkets medverkan ersätts med en an-

mälningsskyldighet hos Jordbruksverket, huvudsakligen i enlighet med verkets

alternativa förslag, för importörer av aluminiumburkar. Avgiften skall alltså

erläggas direkt till Jordbruksverket. Även möjligheten till befrielse från

avgiftsskyldighet för den som anslutit sig till AB Svenska Returpack skulle

därmed kunna behållas.

 I lagen (1982:349) om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium

införs således en anmälningsskyldighet för importörer av aluminiumburkar med

eller utan dryck. Särskilda regler om sanktioner föreslås också ingå i lagen

som en följd av att lagen om straff för varusmuggling inte längre kommer

att vara tillämplig. Samtidigt som nya straffbestämmelser införs föreslås att

det för straffbarhet skall krävas grov oaktsamhet eller uppsåt.

Kriminalpolitiska skäl talar för att kvalificera de gärningar som skall vara

straffbelagda.

 För att Jordbruksverket på ett effektivt sätt skall kunna fullgöra

sin nya uppgift bör den föreslagna regleringen lagtekniskt knytas till lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

 Lagändringarna förutsätter också ändringar i förordningen (1983:847) om avgift

vid införsel av aluminiumburkar.

 Den föreslagna ordningen med ett anmälningsförfarande kommer inte att medföra

några kostnadsökningar för staten. Den gällande ordningen är avgiftsfinansierad

och även Jordbruksverkets kostnader enligt den föreslagna ordningen kommer att

täckas av avgifter.

7 Författningskommentar

7.1 Förslaget till lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör

skyddade arter

Sverige har ingått flera internationella överenskommelser om skydd för vilda

djur- och växtarter. I samband med utarbetandet av promemorian Regler om handel

med skyddade djur- och växtarter m.m. Ds 1993:64 framkom att svensk lagstiftning

i vissa fall behöver ändras för att Sverige tydligare skall uppfylla sina

internationella åtaganden. Vidare framkom bl.a. att lagstiftningen om befattning

med skyddade vilda djur och växter behöver kompletteras för att uppnå, också

från svenska utgångspunkter, ett tillräckligt skydd för hotade djur- och

växtarter. När Sverige blir medlem i EU tillkommer dessutom ytterligare krav på

regleringar inom detta område.

 I promemorian föreslogs att vissa av de nuvarande bemyndigandereglerna på

området skulle kompletteras och sammanföras i en lag om handel med skyddade

djur- och växtarter m.m. Lagen skulle utgöra stöd för meddelandet av föreskrif-

ter om förvaring och handel med exemplar av sådana arter.

 Den nu föreslagna lagen är en ramlag och innehåller ett bemyndigande för

regeringen att meddela de föreskrifter om in- och utförsel, transport, handel,

förvaring, preparering och förevisning som behövs för att skydda en vilt levande

djur- eller växtart eller som behövs för att uppfylla ett svenskt

internationellt åtagande att skydda en sådan art. Föreskrifterna får också

reglera motsvarande befattning med ägg, rom eller bo eller annan produkt som

utvunnits av djur eller växter. Vidare ger lagen möjlighet att meddela

föreskrifter om att krav på särskilt tillstånd eller andra särskilda villkor

skall gälla för yrkesmässig eller i förvärvssyfte bedriven verksamhet med vilda

djur och växter. Lagen innehåller därutöver regler om tillstånd, tillsyn och

ansvar.

 Lagreglerna har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, om inte annat

anmärks.

In- och utförsel, handel m.m.

1 § För att skydda vilt levande djur- och växtarter får regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer, i den mån det behövs för att uppfylla

Sveriges internationella åtaganden på området eller av andra skäl, meddela före-

skrifter angående in- och utförsel, transport, handel, förvaring, preparering

och förevisning avseende djur och växter. Föreskrifterna får också reglera

motsvarande befattning med ägg, rom eller bo eller med annan produkt som

utvunnits av djur eller växter.

 Föreskrifter som avses i första stycket får, förutom annat, innefatta förbud

mot eller krav på tillstånd eller andra särskilda villkor för sådana åtgärder

som anges där.

Paragrafens reglering vad avser in- och utförsel har i huvudsak överförts från

1 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller

utförsel av varor. En utvidgning av bemyndigandet har skett genom att rekvisitet

"skydd för utrotningshotade eller sällsynta arter av djur eller växter" bytts ut

mot rekvisitet "att skydda vilt levande djur- eller växtarter". Paragrafens

syfte är att möjliggöra införande av sådan reglering som behövs för att

förhindra att vissa arter utrotas eller alltför kraftigt decimeras. Arterna

behöver således inte vara utrotningshotade.

 Paragrafen innefattar det nuvarande bemyndigandet för regeringen enligt 1975

års lag att genom föreskrifter uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen

om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter

(CITES). Bemyndigandet i paragrafen kan också vid behov användas för att införa

strängare reglering än konventionens. En sådan reglering kan omfatta såväl

arter som omfattas av CITES som andra arter.

 Enligt paragrafen blir det möjligt att förbjuda eller begränsa angivna

åtgärder beträffande levande eller döda djur eller växter av vilt levande arter.

 Med stöd av paragrafen kan t.ex. som en förutsättning för hantering eller

förvaring föreskrivas krav på myndighetstillstånd. Tillståndet får förenas med

villkor. Även utan ett tillståndsförfarande kan särskilda villkor för olika

åtgärder meddelas.

 Paragrafen innefattar det nuvarande bemyndigandet för regeringen i 38 § jakt-

lagen att föreskriva tillståndskrav för konservatorsverksamhet beträffande

vilda däggdjur och fåglar. Bemyndigandet ger även en möjlighet att föreskriva

om tillståndskrav för annan verksamhet där vilda djur och växter hanteras t.ex.

uppvisning av djur i djurparker eller på andra platser. Med stöd av bemyn-

digandet kan t.ex. förutom tillståndskrav införas en skyldighet att föra

förteckning över vissa djur och växter som hanteras i sådana verksamheter.

 Det bör föreskrivas att länsstyrelsen skall vara tillståndsmyndighet.

Därigenom får länsstyrelsen kunskap om förekomsten av t.ex. handels-, förevis-

nings- och konservatorsverksamhet. En sådan kunskap är nödvändig för full-

görandet av den tillsynsverksamhet som skall förekomma enligt denna lag.

 I lagen avses med exemplar av vilt levande djur- eller växtarter exemplar som

i modern tid har fångats eller tagits direkt i naturen i Sverige eller i ut-

landet och exemplar som härstammar från sådana exemplar. Med exemplar avses

också delar av exemplar. För växtarter avses med exemplar också frö. Handel

innefattar saluförande, försäljning och byte. Montering innefattas i prepare-

ring. Uppfödning och odling innefattas i förvaring.

 Av allmänna förvaltningsrättsliga principer följer att ett tillstånd kan

återkallas. En återkallelse får anses förutsätta ett visst kvalificerat åsido-

sättande av skyldigheter enligt denna lag.

2 § Tillstånd får inte ges till den som underlåtit att fullgöra sina skyldig-

heter enligt ett tidigare meddelat tillstånd, om inte särskilda omständigheter

föranleder något annat.

Enligt paragrafen skall tillstånd vägras en tidigare misskötsam tillståndshavare

då denne söker ett nytt tillstånd, om inte särskilda skäl föranleder att

tillståndsmyndigheten bör göra en annan bedömning. Vid denna bedömning får

beaktas vilken underlåtenhet tillståndshavaren gjort sig skyldig till och vilken

betydelse detta har för möjligheten att uppnå eller vidmakthålla det skydd för

djur- och växtarter som tillståndsregleringen åsyftar.

Tillsyn

3 § Tillsyn över efterlevnaden av föreskrifter som meddelats med stöd av denna

lag och av villkor som meddelats med stöd av sådana föreskrifter skall utövas av

den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Detta gäller också i fråga om

tillsyn över efterlevnaden av rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av den 3

december 1982 om genomförande i gemenskapen av konventionen om internationell

handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter.

Tillsyn enligt lagen och EG-förordningen bör utövas av länsstyrelsen förutom när

det gäller in- och utförsel där tillsyn och kontroll redan nu utövas av

tullmyndigheten och Kustbevakningen.

4 § En tillsynsmyndighet har rätt att på begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för tillsynen av den som yrkesmässigt eller annars i

förvärvssyfte eller på grund av tillstånd tar sådan befattning med djur,

växter, ägg, rom, bon eller produkter som avses i 1 §.

Bestämmelsen i paragrafen ger tillsynsmyndigheten möjlighet att få tillgång till

förteckningar över djur och växter som hanteras i en verksamhet samt fakturor,

handelsböcker, följesedlar, leveransverifikationer och liknande handlingar. De

uppgifter som framkommer i samband med tillämpningen av denna paragraf kan i sin

tur ligga till grund för vitesbeslut och andra ingripanden. Underlåtenhet att

lämna upplysningar och handlingar kan medföra straffansvar enligt 9 §.

 Tillsynsmyndighetens rätt till upplysningar och handlingar omfattar

i Lagrådets förslag inte annan än den som yrkesmässigt eller i förvärvssyfte tar

befattning med skyddade växter eller djur. Som utvecklats i avsnitt 5.3 bör även

upplysningsplikten och skyldigheten att tillhandahålla handlingar omfatta den

som i enlighet med ett tillstånd enligt denna lag tar sådan befattning med det

som är skyddat enligt de bemyndiganden som utfärdats med stöd av lagen. En

redaktionell bearbetning har också gjorts av Lagrådets förslag.

5 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs för

efterlevnaden av föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag och av villkor

som meddelats med stöd av sådana föreskrifter samt för efterlevnaden av rådets

förordning (EEG) nr 3626/82.

 Ett föreläggande eller förbud får förenas med vite.

 Underlåter någon att fullgöra sina skyldigheter enligt föreskrifter eller

villkor som avses i första stycket eller enligt villkor som meddelats i

samband med föreläggande, får myndigheten förordna om rättelse. Ett sådant

beslut får verkställas enligt utsökningsbalken. Verkställigheten sker på den

försumliges bekostnad.

I paragrafens första stycke regleras tillsynsmyndighetens möjligheter att

använda förelägganden och förbud enligt lagen. En tillsynsmyndighet bör vid den

enskildes bristande efterlevnad av föreskrifter försöka få denne att vidta

rättelse på frivillig väg genom råd och anvisningar.

 Om den frivilliga vägen inte är framkomlig kan ett vitesföreläggande vara ett

alternativ till en åtalsanmälan. Ett vitesföreläggande är också bättre än en

åtalsanmälan när det är angeläget att erhålla en snabb effekt av myndighetsin-

gripandet, t.ex. om ett nyfångat djur hålls i fångenskap i strid mot föreskrift

som meddelats med stöd av 1 § och djuret riskerar att ta skada av fångenskapen.

Vitesföreläggande bör dock inte tillämpas som ett alternativ till åtalsanmälan

i de fall då frågan lämpligen bör prövas straffrättsligt. Förelägganden och

förbud får förenas med vite. Bestämmelser om vite finns i lagen (1985:206) om

viten.

 Om någon inte vidtar en åtgärd som åligger honom enligt föreskrifter eller

villkor som meddelats med stöd av lagen eller enligt en tillsynsmyndighets

föreläggande får tillsynsmyndigheten, enligt paragrafens tredje stycke, förord-

na om rättelse på hans bekostnad. Det blir sedan kronofogdemyndigheten som får

verkställa rättelsebeslutet (jfr. 16 kap. utsökningsbalken).

 I enlighet med vad Lagrådet påtalat har i tredje stycket införts en

bestämmelse om att sådant beslut får verkställas.

6 § För tillsynen har en tillsynsmyndighet rätt till tillträde till områden,

lokaler och andra utrymmen, fordon och fartyg som används vid yrkesmässig eller

annars i förvärvssyfte bedriven verksamhet eller som omfattas av tillstånd

enligt denna lag och där göra undersökningar. Vad nu sagts gäller dock inte

beträffande bostäder.

 Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för tillsynen enligt denna

paragraf.

Bestämmelsen i paragrafens första stycke ger tillsynsmyndigheten rätt att för

tillsynen få tillträde till visst område m.m. och där göra undersökningar. En

sådan rätt är en förutsättning för en effektiv tillsyn.Beträffande rekvisiten

yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte anförs följande. Med yrkesmässig avses

i paragrafen en verksamhet där den som är ansvarig är näringsidkare och

hanteringen ingår i en verksamhet av ekonomisk art. Med näringsidkare och

näringsverksamhet avses här detsamma som i civilrättslig lagstiftning, t.ex.

bokföringslagen (1976:125). Jfr. också 16 kap. 10 c § brottsbalken (prop.

1980/81:176 s. 14). Utanför begreppet yrkesmässig faller emellertid sådan

verksamhet i vinstsyfte som sker i mindre omfattning, t.ex. en verksamhet vid

sidan av den egentliga sysselsättningen. Även sådan verksamhet omfattas dock av

paragrafen genom tillägget eller annars i förvärvssyfte. Verksamheten måste dock

ha viss omfattning för att det skall kunna vara fråga om verksamhet i

förvärvssyfte.

 Enligt paragrafens andra stycke skall polismyndigheten på begäran biträda

tillsynsmyndigheten med tillträde och undersökning. I allmänhet brukar

föreskrivas att kronofogdemyndigheten skall biträda tillsynsmyndigheten i

liknande fall som här avses. Den särskilda regleringen i detta fall utgår från

att det vid varje länspolismyndighet finns en polisman som är kontaktperson i

s.k. CITES-frågor. Den särskilda kompetens som den berörda polispersonalen har

tillägnat sig bör tas tillvara och vidareutvecklas på detta sätt.

 Tillsynsmöjligheten måste även omfatta dem som utan att bedriva yrkesmässig

verksamhet befattar sig med skyddade djur och växter. Paragrafen har därför i

förhållande till Lagrådets förslag utvidgats till att omfatta tillträde i de

fall då tillstånd föreligger.

Avgifter

7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om avgifter för myndigheternas verksamhet.

Genom bestämmelsen i denna paragraf får föreskrifter utfärdas om skyldighet för

den som bedriver sådan verksamhet som berörs av tillsynen enligt denna lag att

betala avgift för tillsynsmyndighetens verksamhet.

 Lagrådet har i sitt förslag begränsat dessa avgifter till tillsynsmyndighetens

verksamhet. Av vad som tidigare sagts framgår emellertid att avsikten är att

också tillståndsgivning skall kunna avgiftsbeläggas. Regeringen anser att det

därför klart bör framgå av lagens utformning att även sådana avgifter får tas ut

av myndigheterna.

Ansvar

8 § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som med uppsåt eller

av oaktsamhet tar sådan befattning med djur, växter, ägg, rom, bon eller

produkter av djur eller växter

 1. som strider mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 1 § eller mot

ett villkor som har uppställts i samband med att ett tillstånd meddelats eller i

annat beslut i enskilt fall,

 2. som strider mot en bestämmelse om in- och utförsel, transport, handel och

förevisning i rådets förordning (EEG) nr 3626/82.

 Om ett brott enligt första stycket är att anse som grovt, döms till fängelse i

högst två år. Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om

gärningen avsett exemplar av hotad, sällsynt eller värdefull art eller om den

utförts vanemässigt eller i större omfattning.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

 Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i

brottsbalken eller i lagen (1960:418) om straff för varu- smuggling.

I denna och i närmast följande paragraf finns lagens straffbestämmelser.

Strafflatituderna överensstämmer huvudsakligen med strafflatituderna för motsva-

rande eller liknande brott i naturvårdslagen och jaktlagen.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Detta undantag medför att oaktsamma

handlingar som i sig kan vara ursäktliga inte behöver medföra något straff.

 Det som straffbeläggs är överträdelse av föreskrifter och tillståndsvillkor

beträffande själva befattningen med de skyddade djur, växter, ägg, rom, bon

eller med produkter som anges i 1 § eller ifrågavarande EG-förordning.

 Paragrafen har som framgår av avsnitt 5.3 ändrats något i förhållande till

Lagrådets förslag.

9 § Till böter döms den som i en ansökan eller annan handling som ges in enligt

denna lag eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen eller enligt rådets

förordning (EEG) nr 3626/82, med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att lämna

en uppgift eller lämnar en oriktig uppgift om förhållanden av betydelse för

tillstånd eller tillsyn.

Genom paragrafen straffbeläggs vissa förseelser mot uppgiftsskyldighet som finns

reglerad i lagens bestämmelser eller mot föreskrift som meddelats med stöd av

lagen eller den angivna EG rättsakten. Förevarande paragraf är inriktad på brott

där en tillstånds- eller tillsynsmyndighets verksamhet försvåras av handlingen

eller underlåtenheten.

10 § Den som inte rättat sig efter ett vitesföreläggande enligt 5 § eller som

överträtt ett vitesförbud enligt samma paragraf får inte dömas till ansvar

enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet.

Om ett vitesföreläggande eller förbud och en straffregel bygger på samma grund

skall inte mer än en sanktion dömas ut. Vitet ges därvid företräde.

Förverkande

11 § Om någon har begått brott som avses i 8 §, skall egendom som nämns i 1 §

och som gärningsmannen tagit befattning med, förklaras förverkad, om det inte är

uppenbart oskäligt.

 I stället för egendom kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat.

I paragrafen regleras möjligheterna att förverka egendom som hanterats eller

förvarats i strid mot förbud eller annan föreskrift som meddelats med stöd av 1

§ eller i strid mot vissa bestämmelser i förordning (EEG) nr 3626/82.

 Enligt bestämmelserna i lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom

och hittegods m.m. skall förverkad egendom i allmänhet försäljas. Det kan dock i

vissa fall finnas anledning att från sådan försäljning undanta dels djur eller

växt som behövs för forskningsändamål, dels djur eller växt som kan återföras

till vilt tillstånd. Undantag från försäljning får ske genom att en föreskrift

om detta tas in i en lag eller förordning. Regeringen har således möjlighet att

i en förordning föreskriva om erforderliga undantag från bestämmelserna i den

ovannämnda förfarandelagen.

12 § Fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som har använts eller medförts vid

brott som avses i 8 § får förklaras förverkade, om det behövs för att förebygga

brott eller om det annars finns särskilda skäl.

 I stället för hjälpmedlet kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat.

Paragrafen har sin motsvarighet i 49 § jaktlagen. Förslaget har kommenterats i

avsnitt 5.4.

 Av paragrafen framgår att fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som har

använts vid brott som avses i 8 § får förklaras förverkade.

 Bestämmelsen är konstruerad så att förverkande får ske. Därmed föreligger inte

en presumtion för förverkande. Som allmän förutsättning för förverkande enligt

paragrafen gäller att det skall vara påkallat för att förebygga brott eller att

det annars föreligger särskilda skäl.

 Som exempel på andra hjälpmedel som det kan bli aktuellt att förverka med stöd

av denna paragraf kan nämnas värmelådor för transport av levande ägg och

fågelungar samt frysboxar för förvaring av döda djur.

 Genom bestämmelsen i paragrafens andra stycke öppnas en möjlighet för domstolen

att i stället för sakförverkande besluta om värdeförverkande. Domstolen har

därvid möjlighet att av billighetsskäl förklara endast en del av hjälpmedlets

värde förverkat.

Tystnadsplikt

13 § Den som har tagit befattning med ärende som avses i denna lag får inte

obehörigen röja eller utnyttja vad han därvid fått veta om någons affärs- eller

driftförhållanden.

 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

I tillsyns- eller tillståndsärende enligt denna lag kommer myndigheterna att i

vissa fall behöva anlita biträde av utomstående experter bl.a. för att

artbestämma djur och växter. Dessa experter kan i samband med deltagandet i

myndighetsverksamheten få kännedom om någons affärs- eller driftförhållanden.

Det är därför nödvändigt att lagen innehåller särskilda bestämmelser om

tystnadsplikt.

 Brott mot paragrafens bestämmelser utgör brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap.

3 § brottsbalken.

Överklagande

14 § En myndighets beslut i särskilda fall enligt denna lag eller enligt

föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut om meddelande av

föreskrifter med stöd av ett bemyndigande enligt denna lag meddelas av

regeringen.

Bestämmelserna i första stycket i denna paragraf reglerar rätten att överklaga

beslut som har meddelats i enskilda fall enligt lagen och enligt föreskrifter

som har meddelats med stöd av lagen. Här innefattas beslut avseende bl.a.

beviljande av tillstånd, tillståndsvillkor, förbud och förelägganden samt

påförande av avgifter.

 För överklagande till kammarrätt krävs i enlighet med andra likartade

bestämmelser prövningstillstånd.

7.2 Förslaget till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)

1 §

Ändringen behandlas i avsnitt 5.6. I den nuvarande lydelsen av paragrafen anges

inte lagens geografiska tillämpningsområde. Genom bestämmelserna i lagen

(1992:1140) om Sveriges ekonomiska zon omfattas bl.a. skydd för och bevarande av

den marina miljön och utnyttjande av naturtillgångar inom Sveriges ekonomiska

zon av svensk jurisdiktion. Genom ändring av paragrafen har jaktlagens

tillämpningsområde utvidgats till att i de fall som anges särskilt omfatta även

Sveriges ekonomiska zon.

 Genom valfångstkonventionen har Sverige åtagit sig att reglera val-

fångstverksamhet av personer eller med fartyg under svensk jurisdiktion. För att

kunna uppfylla denna förpliktelse har jaktlagens tillämpningsområde utvidgats

till att, i de fall som anges särskilt, omfatta även jakt från svenskt fartyg

eller luftfartyg på det fria havet utanför den ekonomiska zonen. Av lagen

(1966:374) om Sveriges sjöterritorium följer att Sveriges sjöterritorium

omfattar inre vatten och territorialhavet och begränsas mot det fria havet eller

annan stats territorium av territorialgränsen.

 Det fria havet omfattar, med vissa undantag, de havsområden som är belägna

utanför territorialgränser och ekonomiska zoner.

3 §

Ändringen behandlas i avsnitt 5.6 och innebär att paragrafens frednings-

bestämmelse utvidgas till att även omfatta allt vilt som befinner sig inom

Sveriges ekonomiska zon. Ändringen är i första hand föranledd av Sveriges

åtagande i 1992 års Överenskommelse om bevarandet av småvalar i Nordsjön och

Östersjön att inom ramen för Sveriges jurisdiktion iaktta vissa regler för att

skydda småvalarna. Den föreslagna paragrafen innebär också att Sverige inom den

ekonomiska zonen uppfyllt sitt lagstiftningsmässiga åtagande enligt

valfångstkonventionen.

29 a §

Paragrafen som är ny behandlas i avsnitt 5.6. I paragrafen bemyndigas regeringen

att meddela föreskrifter om förbud eller särskilda villkor för jakt från svenska

fartyg eller luftfartyg på det fria havet utanför Sveriges ekonomiska zon.

Sådana föreskrifter eller förbud får endast meddelas när det krävs för att

uppfylla Sveriges internationella åtaganden om skydd av vilt. Paragrafen har

tillkommit för att tillsammans med fredandebestämmelsen i 3 § möjliggöra

uppfyllandet av Sveriges åtaganden enligt valfångstkonventionen att trygga

tillämpningen av konventionens bestämmelser och bestraffa brott mot dessa

bestämmelser vid fångstverksamhet som bedrivs från fartyg eller luftfartyg under

svensk jurisdiktion. Bemyndigandet i paragrafen kan också användas för att

uppfylla eventuella framtida svenska internationella åtaganden om reglering av

jakt från svenskt fartyg eller luftfartyg på det fria havet utanför Sveriges

ekonomiska zon.

31 §

Ändringen, som behandlas i avsnitt 5.8. innebär att det införs ett generellt

förbud mot jakt från motordrivna fortskaffningsmedel.

43 §

Paragrafen behandlar jaktbrott. Andra punkten i paragrafen har ändrats i

anledning av det nya bemyndigandet i 29 a §. Brott mot föreskrift som meddelats

med stöd av 29 a § utgör jaktbrott och sanktioneras enligt 43 och 44 §§.

44 §

I paragrafen behandlas grovt jaktbrott. Ändringen innebär att en omständighet

som särskilt skall beaktas vid bedömandet av om brottet är grovt ändras från "om

det avsåg ett utrotningshotat, sällsynt eller värdefullt vilt" till "om det

avsåg ett hotat, sällsynt eller värdefullt vilt". Genom ändringen klargörs att

paragrafen också skall omfatta en viltart vars svenska population är hotad även

om arten i ett globalt perspektiv inte är utrotningshotad. Ändringen medför

också att vid bedömandet av om jaktbrott eller jakthäleri (se 46 §) är grovt

skall samma särskilda omständigheter beaktas som vid motsvarande bedömning

enligt 8 § i den föreslagna lagen om åtgärder beträffande djur och växter som

tillhör skyddade arter.

45 §

Paragrafen har ändrats så att hänvisningarna till 37 och 38 §§ tagits bort ur 45

§ första stycket punkt 4 och 6. Detta är en följdändring av att 37 och 38 §§

föreslås upphöra att gälla.

46 §

Ändringen behandlas i avsnitt 5.3. I paragrafen definieras och regleras

jakthäleri. Ändringen består i att ett nytt tredje stycke införs. Till ansvar

för jakthäleri skall inte dömas om gärningen är belagd med straff i den nu

föreslagna lagen om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade

arter. Ändringen har vidtagits för att säkerställa att den nyss nämnda lagens

ansvarsbestämmelser tillämpas när förutsättningar för detta föreligger.

 En indirekt ändring av 46 § sker också genom den ovan kommenterade ändringen i

44 § andra stycket 1 vartill hänvisas i 46 § andra stycket.

51 a §

I paragrafen, som är ny och som har behandlats i avsnitt 5.6, föreskrivs att

svensk domstol skall vara behörig att behandla mål om brott mot lagen även om

domsrättsreglerna i 2 kap. 2 och 3 §§ brottsbalken inte är tillämpliga.

Bestämmelsen tar sikte på de fall då utlänning som inte är bosatt i Sverige

begår brott mot jaktlagen inom den svenska ekonomiska zonen.

51 b §

I paragrafen, som är ny och som har behandlats i avsnitt 5.6, finns en

forumbestämmelse som gäller åtal för brott förövat inom den ekonomiska zonen.

52 §

I paragrafen anges vilka bemyndiganden att meddela föreskrifter eller beslut

enligt lagen som regeringen får överlåta åt förvaltningsmyndighet. Ändringen i

paragrafen är en följdändring i anledning av det ovan föreslagna nya

bemyndigandet i 29 a § samt av förslaget ovan att 37 och 38 §§ skall upphöra att

gälla.

Övergångsbestämmelse

Under avsnitt 5.11 har de särskilda övergångsbestämmelserna kommenterats. Den

har tillkommit med anledning av att 37 och 38 § upphör att gälla.

7.3 Förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822)

12 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 5.11. I paragrafen regleras i ett nytt tredje

stycke möjligheterna för myndighet att meddela beslut om undantag från eller

upphävande av reservatföreskrift för en skyddad våtmark. Enligt ändringen införs

som en ytterligare förutsättning för ett sådant beslut att det intrång i

naturvårdsintresset som upphävandet medför i skälig utsträckning skall

gottgöras. Gottgörelsen för upphävande av skydd beträffande ett område kan bestå

i att ett annat våtmarksområde av motsvarande intresse för naturvården skyddas.

Gottgörelsen kan även bestå i åtgärder som ökar naturvårdsintresset av annat

skyddat område, t.ex. kan restaurering av en igenväxt fågelsjö kompensera

förlust av annan våtmarksresurs. Att intrånget i naturvårdsintresset i skälig

utsträckning skall gottgöras innebär att en bedömning i varje särskilt fall

skall göras beträffande möjligheten och lämpligheten av att vidta kom-

pensationsåtgärder. Intrånget i naturvårdsintresset skall gottgöras om inte

särskilda skäl talar däremot. Ett särskilt skäl för att underlåta att

gottgörelse i ett naturvårdsintresse kan vara att det skyddade området inte är

ett Ramsar-område sammantaget med att intrånget i naturvårdsintresset är mycket

begränsat. Det bör särskilt anmärkas att det nu föreslagna tredje stycket på

intet sätt påverkar möjligheten att enligt andra stycket ålägga företaget

kostnadsansvar för intrånget i naturvårdsintresset.

 Enligt 19 § andra stycket skall bl.a 12 § äga motsvarande tillämpning

beträffande naturvårdsområde.

 I paragrafens första och andra stycke har redaktionella ändringar företagits.

14 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 5.8. Genom paragrafen bemyndigas regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer, om det finns risk för att en

växtart kan komma att försvinna eller utsättas för plundring eller om det krävs

för att uppfylla Sveriges internationella åtaganden om skydd för en vilt levande

växtart, att meddela fredningsbestämmelser beträffande sådana växter. Risk för

att en växtart kan komma att försvinna kan avse sådan risk beträffande landet

som helhet, en region eller ett län.

 Genom ändringen införs en möjlighet att freda växter om det krävs för att

uppfylla Sveriges internationella åtaganden inom detta område oavsett om

växtarten anses hotad i Sverige. Vidare klargörs i paragrafen att förbud kan

meddelas mot att ta frö från växt av viss art. I övrigt motsvarar paragrafen

helt nuvarande 14 § första stycket.

14 a §

Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 5.8. Genom paragrafen bemyndigas

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, om det finns risk för

att en djurart kan komma att försvinna eller om det krävs för att uppfylla

Sveriges internationella åtaganden om skydd av en vilt levande djurart, att

meddela fredningsbestämmelser beträffande sådana djur. Risk för att en djurart

kan komma att försvinna kan avse sådan risk beträffande landet som helhet, en

region eller ett län.

 Genom paragrafen införs en möjlighet att freda djur om det krävs för att

uppfylla Sveriges internationella åtaganden inom detta område oavsett om

djurarten anses hotad i Sverige. För att öka skyddet för enskilda exemplar av en

djurart som åtnjuter skydd har paragrafens undantag för angrepp på egendom

kvalificerats till att endast gälla angrepp på värdefull egendom. Därmed uppnås

också bättre överensstämmelse med brottsbalkens nödparagraf (24 kap. 4 §).

 I övrigt motsvarar paragrafen helt nuvarande 14 § andra stycket.

14 b §

Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 5.8. Genom paragrafen bemyndigas

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, om det utöver förbud

enligt 14 eller 14 a § eller fredning enligt jaktlagstiftningen behövs särskilt

skydd för djurart eller växtart inom ett område, att meddela vissa

skyddsföreskrifter för området. Paragrafen motsvarar helt nuvarande 14 § tredje

stycket.

14 c §

Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 5.9.

 Genom paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer, att till skydd för vilt levande djurart eller växt-art eller

naturmiljön, meddela föreskrifter som förbjuder eller ställer upp särskilda

villkor för att sätt ut exemplar av en vilt levande djurart eller växtart i

naturmiljön.

 I Sverige finns redan i viss speciallagstiftning föreskrifter som förbjuder

eller ställer upp särskilda villkor för att sätta ut vissa vilt levande djur-

och växtarter i naturmiljön. Beträffande reptiler och amfibier samt huvuddelen

av de ryggradslösa djuren finns dock inte tidigare någon möjlighet att förbjuda

eller på annat sätt reglera ett sådant utsättande.

 Om det eftersträvade skyddet för djur, växter eller naturmiljön skall

upprätthållas med stöd av speciallagstiftning skall dock sådan reglering alltid

tillämpas.

19 a §

Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 5.10.

 Bestämmelsen innebär skyldighet för regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer att upprätta en förteckning över områden som bör beredas skydd i

enlighet med Sveriges internationella åtaganden om skydd av naturområden.

Förteckningen bör regelbundet revideras för att hålla den aktuell. Av

förteckningen skall framgå vilket områdesskydd och skyddsföreskrifter i övrigt

som ansetts behövliga för att uppfylla de internationella åtagandena. Ett område

som upptagits i en sådan förteckning skall så snart som möjligt beredas

erforderligt skydd som nationalpark, naturreservat, naturvårdsområde eller som

djur- eller växtskyddsområde. I vissa fall kan dock nödvändigt skydd enligt

naturvårdslagen uppnås genom att föreskrift enligt 20 § (samrådsparagrafen)

meddelas beträffande området.

19 b §

Paragrafen som är ny har behandlats i avsnitt 5.10.

 Regeringen får med tillämpning av den enligt 19 a § upprättade förteckningen

och i enlighet med fågeldirektivet förklara områden som särskilda skyddsområden.

En skyldighet för Sverige att vid ett medlemskap utfärda sådan förklaring följer

av fågeldirektivet.

 Bestämmelsen innebär vidare att regeringen får förklara ett område som särskilt

bevarandeområde om området utpekats som ett område av intresse för gemenskapen.

Ett sådant utpekande sker av kommissionen eller i undantagsfall av rådet. Enligt

art- och habitatdirektivet är en medlemsstat förpliktad att förklara ett sådant

utpekat område som särskilt bevarandeområde och bereda området erforderligt

skydd.

 Av den enligt 19 a § upprättade förteckningen skall det framgå vilket skydd ett

område ansetts behöva. Det kan förutsättas att de flesta områden som har ett

sådant stort skyddsintresse att de är intressanta för EG redan erhållit

erforderligt skydd enligt naturvårdslagen. I övriga fall bör frågan om sådant

skydd för området avgöras innan EG:s direktivsbestämmelser om områdesskydd,

genom förklaring av området som särskilt skyddsområde eller bevarandeområde,

blir tillämpliga på området.

19 c §

Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 5.10.

 En medlemsstat i EG är inte bara skyldig att bereda ett utpekat område

erforderligt skydd utan är också skyldig att vidmakthålla skyddet. Ett

områdesskydd får helt eller delvis upphävas under vissa i art- och

habitatdirektivet upptagna förutsättningar. I vissa fall förutsätter ett

upphävandebeslut att kontakt tas med EG-kommissionen.

 Genom paragrafen införs krav på särskilt tillstånd från regeringen för beslut

om att områdesskyddet helt eller delvis skall upphävas för ett särskilt

skyddsområde eller särskilt bevarandeområde. Vid denna tillståndsprövning av

regeringen skall endast bedömas om det aktuella upphävandet är tillåtet enligt

EG:s rättsordning. Regeringen kan dock villkora ett tillståndsbeslut om det

krävs för att uppfylla en EG-bestämmelse. Regeringen kan t.ex. föreskriva att

kompensationsåtgärder vidtas för att skydda det övergripande sammanhanget av

Natura 2000. Upphävandeärendet skall i övrigt hanteras i enlighet med

naturvårdslagens nuvarande regler.

37 b §

Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 5.1 och 5.3. Den är utformad

efter förebild av stadgandet om jakthäleri i 46 § jaktlagen. Genom paragrafens

första stycke införs en ansvarsbestämmelse för den som obehörigen tar befattning

med exemplar av en djurart eller växtart, ägg, rom eller bon som åtkommits

genom brott mot förbud eller föreskrift som meddelats med stöd av 14 eller 14 a

§. Med exemplar av växtart avses i paragrafen även del av exemplar och frö. För

att någon skall kunnas dömas till ansvar krävs att gärningsmannen vet eller har

skälig anledning anta att exemplaret, ägget, rommen eller boet åtkommits genom

ovan angivet förbrott. Genom denna bestämmelse blir i vissa fall även

förvaringen av exemplar av skyddade växt- och djurarter förbjudet. För brott mot

bestämmelsen kan utdömas böter eller fängelse i högst sex månader eller, om

brottet är grovt, fängelse i högst två år.

 I paragrafens andra stycke behandlas grovt brott. Vid bedömande av om brottet

är grovt skall särskilt beaktas om gärningen avsåg exemplar eller del av

exemplar av en hotad, sällsynt eller värdefull art eller om den utförts

vanemässigt eller i större omfattning.

 Enligt paragrafens tredje stycke skall ansvar enligt första eller andra stycket

inte ådömas om gärningen är belagd med straff i den nu föreslagna lagen om

åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter. Bestämmelsen

har införts för att säkerställa att den nyss nämnda lagens ansvarsbestämmelser

alltid används när förutsättningar för detta föreligger.

 Enligt paragrafens fjärde stycke skall exemplar, ägg, rom eller bo som

hanterats eller förvarats i strid mot första stycket, förklaras förverkat om det

inte är uppenbart oskäligt.

7.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela

föreskrifter om in- eller utförsel av varor

1 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 5.1.

 I paragrafen bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om in- eller

utförsel av varor om det är påkallat av vissa i paragrafen uppräk-nade

anledningar. Ändringen innebär att regeringens bemyndigande att med stöd av

denna paragraf meddela sådana föreskrifter av hänsyn till skyddet för

utrotningshotade eller sällsynta arter av djur eller växter upphör. Motsvarande

bemyndigande har istället införts i 1 § lagen om åtgärder beträffande djur och

växter som tillhör skyddade arter.

7.5 Förslaget till ändring i lagen (1982:349) om återvinning av

dryckesförpackningar av aluminium

2 a §

Förslaget har närmare kommenterats under avsnitt 6.3. Anmälningsskyldigheten

träffar den som importerar sådana burkar som enligt 3 § kan beläggas med

burkavgift. Anmälningsskyldigheten är straffsanktionerad enligt 4 § 2.

 Regeringen kan föreskriva att anmälningsförfarandet skall handläggas på

myndighetsnivå.

3 a §

Förfarandet regleras i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle-

ringsavgifter.

4 §

Genom ändring i första stycket har i punkten 2 sanktioner införts i denna lag

för den som inte fullgör sin anmälningsskyldighet enligt 2 a §. Vidare kan

enligt den nya punkten 4 den dömas till straff som lämnar oriktig uppgift om

förhållanden som är av betydelse i handling som avges till ledning vid

fastställande av avgift.

 För samtliga gärningar gäller att straffbarhet fordrar uppsåt eller grov

oaktsamhet. För fall av normalgraden av oaktsamhet finns i stället andra

möjligheter till åtgärder, t.ex. vitesförelägganden eller skattetillägg.

 Det tidigare andra stycket har utgått.

Sammanfattning av departementspromemorian (Ds 1993:64) Regler om handel med

skyddade djur- och växtarter m.m.

I promemorian kartläggs i enlighet med riksdagens ställningstagande i anslutning

till 1991 års miljöpolitiska proposition de internationella överenskommelser på

naturvårdsområdet som Sverige är part i samt EG:s motsvarande rättsakter.

Förslag lämnas om lagändringar som behövs för att Sverige skall uppfylla de

internationella åtagandena genom lagstiftning.I Konventionen om skydd av

europeiska vilda djur och växter och deras naturliga miljö (Bernkonventionen)

finns bl.a. regler om nationell handel med vilt levande djur och växter.

 I promemorian föreslås en ny lag om handel med skyddade djur- och växtarter

m.m.. Föreskrifter om förvaring och handel får meddelas om det behövs för att

uppfylla Sveriges internationella åtaganden eller annars för att skydda en vilt

levande djurart eller växtart. Föreskrifter får gälla förbud eller särskilda

villkor för förvaring eller handel med exemplar eller del av exemplar av en

djurart eller växtart.

 I den föreslagna lagen införs också ett bemyndigande att meddela föreskrifter

om yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte bedriven preparering av exemplar

eller del av exemplar av en vilt levande däggdjursart eller fågelart.

 Från lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller

utförsel av varor till den nya lagen överförs och utvidgas bemyndigandet

beträffande vissa varor. Föreskrifter om in- eller utförsel av varor får

meddelas om det behövs för att uppfylla Sveriges internationella åtaganden eller

annars med hänsyn till miljövården och därmed samman-hängande hälsoskyddsfrågor

eller för att skydda en vilt levande djurart eller växtart. Sveriges åtaganden

om reglering av internationell handel enligt Konventionen om internationell

handel med utrotningshotade djur och växter kan därigenom uppfyllas. Detsamma

gäller beträffande Sveriges motsvarande åtaganden enligt 1950 års Internatio-

nella konvention om fågelskydd.

 Särskilda tillsyns- och ansvarsbestämmelser föreslås i den nya lagen.

 I enlighet med Bernkonventionen föreslås även ändringar i naturvårdslagen och

jaktlagen.

 I naturvårdslagen föreslås en möjlighet att freda vilt levande exemplar av

djurart eller växtart om det behövs för att uppfylla Sveriges internationella

åtaganden. Sådana djur och växter kommer att kunna fredas även om arten inte är

hotad i Sverige. Ett förbud mot obehörig befattning med exemplar av enligt

naturvårdslagen fredad djurart eller växtart införs. Vidare föreslås att före-

skrifter om förbud eller särskilda villkor för att sätta ut exemplar av vilt

levande djurart eller växtart i naturmil-jön får meddelas till skydd för annan

vilt levande djurart eller växtart eller naturmiljön.

 I jaktlagen föreslås ett generellt förbud mot jakt från motordrivna fortskaff-

ningsmedel.

 För att uppfylla bestämmelserna i Internationella konventionen för reglering av

valfångsten och i Överenskommelsen om bevarandet av småvalar i Nordsjön och

Östersjön föreslås vissa ändringar i jaktlagen. Lagens tillämpningsområde

utvidgas till att gälla inom Sveriges ekonomiska zon samt vid jakt från svenska

fartyg eller luftfartyg på det fria havet utanför den ekonomiska zonen. Vilt

levande däggdjur och fåglar skall vara fredade inom Sveriges ekonomiska zon.

Föreskrifter som förbjuder eller ställer upp särskilda villkor för jakt från

svenska fartyg och luftfartyg på det fria havet utanför den ekonomiska zonen

skall få meddelas om det behövs för att uppfylla Sveriges internationella åta-

gan-den.

 För att stärka skyddet av naturliga livsmiljöer och för att uppfylla Sveriges

internationella åtaganden enligt Konventionen angående våtmarker av interna-

tionell betydelse, i synnerhet såsom livsmiljö för våtmarksfåglar föreslås

ändring i naturvårdslagen. En skyldighet införs att i skälig mån kompensera det

intrång i naturvårdsintresset som ett beslut att helt eller delvis upphäva ett

naturreservat eller ett naturvårdsområde som avser en våtmark medför. Förslag

lämnas också om en förteckning över områden som bör beredas skydd i enlighet med

Sveriges internationella åtaganden om skydd av naturområden samt om att ett

område som upptagits på förteckningen skall beredas erforderligt skydd enligt

naturvårdslagen.

 Därutöver behandlas i promemorian ett förslag från Naturvårdsverket om ändring

i förordningen (1975:542) om tillämpning av konventionen den 3 mars 1973 om

internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter. I

promemorian föreslås att förordningen ändras så att det skall krävas

myndighetstillstånd för reexport av exemplar av vissa vilt levande djurarter.

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttranden kommit in från Riksdagens ombudsmän JO,

Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Kommerskollegium, Försvarsmaktens organisa-

tionsmyndighet, Kustbevakningen, Sjöfartsverket, Generaltullstyrelsen, Statens

Jordbruksverk, Skogsstyrelsen, Fiskeriverket, Riksantikvarieämbetet och Statens

historiska muséer, Naturhistoriska riksmuséet, Konsumentverket, Statens

naturvårdsverk, Kemikalieinspektionen, Hovätten för västra Sverige, Kammarrätten

i Stockholm, Stockholms, Uppsala, Lunds och Göteborgs universitet, Statens

växtsortnämnd, Sveriges lantbruksuniversitet, länsstyrelserna i Uppsala, Got-

lands, Kristiandstads, Göteborg och Bohus, Kopparbergs, Västernorrlands och

Norrbottens län, Stockholms stad, Karlskrona, Malmö, Uddevalla, Västerås, Gävle,

Östersunds och Skellefteå kommuner, Kungliga vetenskapsakademien, Svenska Kom-

munförbundet, Svenska naturskyddsföreningen, Svenska Jägareförbundet,

Lantbrukarnas Riksförbund, Föreningen våra rovdjur, Jordens vänner,

Riksförbundet Svensk fågelhobby, Svenska djurparksföreningen, Sveriges

ornitologiska förening, Sveriges zoologiska konservatorer, Världsnaturfonden,

Zoobranschens riksförbund.

 Dessutom har yttranden kommit in från Projekt Berguv Väst, Svenska

rovfågelföreningen, Svenska rovågelstiftelsen, Jan[REDACTED_EFTERNAMN], Konservator Åke

Bursell, Anders Swahnberg och Jonas Edholm.

Sammanfattning av departementspromemorian (Ds 1994:87) Naturvårdslagen och

EU - förslag till lagändringar inför ett svenskt medlemskap

I departementspromemorian Regler om handel med skyddade djur- och växtarter

m.m., Ds 1993:64, har lämnats förslag till regeländringar för att Sverige skall

uppfylla sina åtaganden när det gäller internationella överenskommelser på

naturvårdens område. Även EG:s motsvarande rättsakter har kartlagts i den

promemorian.

 I föreliggande promemoria lämnas förslag till kompletterande lagändringar som

behövs för att den svenska naturvårdslagstiftningen skall vara anpassad till de

regler som gäller inom EU.

 Enligt promemorian 1993:64 skall en förteckning över områden som bör beredas

skydd i enlighet med Sveriges internationella åtaganden om skydd av naturområden

upprättas. Dessa områden skall beredas erforderligt skydd enligt

naturvårdslagen. I föreliggande promemoria föreslås tillägg i naturvårdslagen

som innebär, att regeringen med tillämpning av förteckningen och i enlighet med

direktiv 79/409/EEG om bevarande av vilda fåglar och direktiv 92/43/EEG om

bevarande av naturliga livsmil-jöer och av vilda djur och växter får förklara

områden som EG-fågelskyddsområden. Vidare föreslås att regeringen i enlighet med

samma EG-rättsakter får lämna förslag till EG-kommissionen på områden lämpliga

att utpeka som viktiga för gemenskapen. Ett område får inte förklaras som

EG-fågelskyddsområde innan det omfattas av erforderligt skydd enligt

naturvårdslagen.

 Enligt förslaget får regeringen även förklara ett område i Sverige som

EG-naturskyddsområde, om det av gemenskapen utpekats som viktigt för gemen-

skapen.

 För båda typerna av områden bör gälla att beslut om upphävande av områdesskydd,

helt eller delvis, endast får meddelas efter särskilt tillstånd av regeringen.

 I promemorian föreslås vidare vissa kompletteringar till den i promemorian

1993:64 föreslagna lagen om handel med skyddade djur- och växtarter. Tillsyns-

och ansvarsbestämmelserna i nyssnämnda lag görs tillämpliga i förhållande till

förordning (EEG) nr 3626/82 om tillämpning inom gemenskapen av konventionen om

internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter.

 Nuvarande tillståndsbestämmelser i förordningen (1975:542) om tillämpning av

konventionen den 3 mars 1973 om internationell handel med utrotningshotade arter

av vilda djur och växter, skall inte längre gälla i förhållande till EU:s

medlemsstater. Som kompensatoriska åtgärder införs krav på tillstånd för handel

inom Sverige med levande exemplar av vissa djurarter.

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttranden kommit in från Riksdagens ombudsmän JO,

Rikspolisstyrelsen, Kommerskollegium, Försvarsmaktens organisationsmyndighet,

Kustbevakningen, Sjöfartsverket, Generaltullstyrelsen, Statens Jordbruksverk,

Skogsstyrelsen, Fiskeriverket, Riksantikvarieämbetet och Statens historiska

muséer, Naturhistoriska riksmuséet, Konsumentverket, Statens naturvårdsverk,

Kemikalieinspektionen, Hovätten för västra Sverige, Kammarrätten i Stockholm,

Stockholms, Uppsala, Lunds och Göteborgs universitet, Statens växtsortnämnd,

länsstyrelserna i Uppsala, Gotlands, Kristiandstads, Göteborg och Bohus, Koppar-

bergs, Västernorrlands och Norrbottens län, Stockholms stad, Växjö, Karlskrona,

Malmö, Uddevalla, Gävle, Östersunds och Skellefteå kommuner, Kungliga

vetenskapsakademien, Svenska Kommunförbundet, Svenska naturskyddsföreningen,

Svenska Jägareförbundet, Lantbrukarnas Riksförbund, Riksförbundet Svensk

fågelhobby, Svenska djurparksföreningen, Sveriges Herpetologiska Förening,

Sveriges zoologiska konservatorer, Världsnaturfonden, Zoobranschens riksförbund.

 Dessutom har yttranden kommit in från Britta[REDACTED_EFTERNAMN], Svenska djurrådet, Jonas

Edholm och Fyris zoo.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om hantering och förvaring av skyddade djur- och växtarter

Lagens tillämpningsområde

1 § För att skydda en vilt levande djur- eller växtart får regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer meddela de föreskrifter om in- och utförsel,

handel, förvaring, förevisning, preparering och transport som behövs för att

uppfylla Sveriges internationella åtaganden eller som annars behövs för att

skydda en sådan art.

 Föreskrifter får innefatta förbud mot eller krav på tillstånd eller andra

särskilda villkor för sådan hantering som avses i första stycket av exemplar,

ägg, rom eller bo av en vilt levande djur- eller växtart, eller en med lätthet

igenkännlig produkt som utvunnits därav.

2 § Tillstånd enligt denna lag får inte ges till den som underlåtit att fullgöra

sina skyldigheter enligt ett sådant tidigare tillstånd, om inte särskilda

omständigheter föranleder något annat.

Tillsyn

3 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag eller föreskrifter eller villkor

som meddelats med stöd av lagen skall utövas av den eller de myndigheter som

regeringen bestämmer. Detta gäller också för tillsyn över efterlevnaden av

rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av den 3 december 1982 om genomförande i

gemenskapen av konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter

av vilda djur och växter.

4 § En tillsynsmyndighet har rätt att för tillsynen

på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs.

5 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs i

enskilda fall för efterlevnaden av denna lag eller föreskrifter eller villkor

som har meddelats med stöd av lagen liksom för efterlevnaden i Sverige av rådets

förordning (EEG) nr 3626/82 av den 3 december 1982 om genomförande i gemenskapen

av konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda

djur och växter.

 Ett föreläggande eller förbud får förenas med vite.

 Underlåter någon sina skyldigheter enligt föreskrifter eller villkor som

meddelats med stöd av lagen eller enligt en tillsynsmyndighets föreläggande, får

myndigheten förordna om rättelse på hans eller hennes bekostnad.

6 § För tillsyn enligt denna lag har en tillsynsmyndighet rätt till tillträde

till områden, fordon, fartyg, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder,

som används vid yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte bedriven hantering

enligt denna lag och där göra undersökningar.

 Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för tillsynen enligt denna

paragraf.

Avgifter

7 § Föreskrifter om avgifter för en myndighets verksamhet enligt denna lag

eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, får meddelas av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Påföljd

8 § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som med uppsåt eller

av oaktsamhet

 1. bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 1 §,

 2. i Sverige bryter mot bestämmelserna om in- och utförsel, handel,

förevisning eller transport i rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av den 3

december 1982 om genomförande i gemenskapen av konventionen om internationell

handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter.

 Om ett brott enligt första stycket är att anse som grovt, döms till fängelse i

högst två år. Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om det

avsett exemplar av hotad, sällsynt eller värdefull art eller om brottet utförts

vanemässigt eller i större omfattning.

 Till ansvar enligt första eller andra stycket döms inte om gärningen är belagd

med straff i brottsbalken eller i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

9 § Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att lämna

en uppgift eller lämnar en oriktig uppgift om förhållanden av betydelse för

tillstånd eller tillsyn i en ansökan eller annan handling som avges enligt denna

lag eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen eller enligt sådana

bestämmelser i rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av den 3 december 1982 om

genomförande i gemenskapen av konventionen av internationell handel med

utrotningshotade arter av vilda djur och växter.

10 § Den som inte rättat sig efter ett vitesföreläggande enligt 5 § eller som

överträtt ett vitesförbud enligt samma paragraf får inte dömas till ansvar

enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet.

11 § Om någon begått brott som avses i 8 § skall förklaras förverkade de

djurexemplar och de växtexemplar, samt de delar, produkter, ägg, den rom eller

de bon av exemplar, som han eller hon hanterat i strid mot förbud eller

föreskrift som meddelats med stöd av 1 § om det inte är uppenbart oskäligt.

 I stället för egendom kan egendomens värde helt eller delvis förklaras

förverkat.

12 § Fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som har använts eller medförts vid

brott som avses i 8 § får förklaras förverkade, om det behövs för att förebygga

brott eller om det annars finns särskilda skäl.

 I stället för ett hjälpmedel kan dess värde helt eller delvis förklaras

förverkat.

13 § Den som har tagit befattning med ärende som avses i denna lag får inte

obehörigen röja eller utnyttja vad han erfarit om någons affärs- eller

driftförhållanden.

 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

Instanser för överklagande

14 § En tillsyns- eller tillståndsmyndighets beslut i särskilda fall enligt

denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs för överklagande till kammarrätten.

 Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut om föreskrifter med stöd

av ett bemyndigande enligt denna lag meddelas av regeringen.

______________

 Denna lag träder ikraft den 1 januari 1995.

Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)

 Härigenom föreskrivs i fråga om jaktlagen (1987:259)

 dels att 37 och 38 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken närmast före 37 § skall utgå,

 dels att 1, 3, 31, 43, 44, 45, 46, och 52 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 29 a, 51 a och

51 b §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

 Denna lag gäller Denna lag gäller

viltvården, rätten till viltvården, rätten till

jakt och jaktens jakt och jaktens

bedrivande samt frågor bedrivande inom

som har samband därmed. svenskt territorium

 samt frågor som har

 samband därmed.

 Lagen gäller också i de

 fall som anges särskilt

 1. inom Sveriges

 ekonomiska zon,

 2. jakt från svenskt

 fartyg på det fria

 havet utanför den eko-

 nomiska zonen,

 3. jakt från svenskt

 luftfartyg över det

 fria havet utanför den

 ekonomiska zonen.

 Utöver bestämmelserna i denna lag gäller föreskrifter i andra författningar i

fråga om skyddet och vården av viltet.

3 §

 Viltet är fredat och får jagas endast om detta följer av denna lag eller av

föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen. När viltet är

fredat, gäller fredningen också dess ägg och bon.

 Detta gäller även också

 Sveriges ekonomiska

 zon.

 29 a §

 För att uppfylla

 Sveriges interna-

 tionella förpliktelser

 om skydd av vilt, får

 regeringen meddela

 föreskrifter om förbud

 eller särskilda villkor

 för jakt från svenskt

 1. fartyg på det fria

 havet utanför Sveriges

 ekonomiska zon,

 2. luftfartyg över det

 fria havet utanför den

 ekonomiska zonen.

 31 §

 Jakt med skjutvapen Jakt får inte ske från

får inte ske från motordrivna

motordrivna fortskaff- fortskaffningsmedel.

ningsmedel. Sådana Sådana fort-

fortskaffningsmedel skaffningsmedel eller

eller andra motor- andra motordrivna

drivna anordningar får anordningar får inte

inte heller användas för heller användas för att

att söka efter, spåra, söka efter, spåra,

förfölja eller genskjuta förfölja eller genskjuta

vilt, för att hindra vilt, för att hindra

vilt att undkomma vilt att undkomma

eller för att avleda eller för att avleda

viltets uppmärksamhet viltets uppmärksamhet

från den som jagar. från den som jagar.

 Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från första stycket.

 Regeringen får meddela föreskrifter som förbjuder eller ställer upp särskilda

villkor för medförande av skjutvapen vid färd med motordrivna

fortskaffningsmedel.

 43 §[2]

 För jaktbrott döms till För jaktbrott döms till

böter eller fängelse i böter eller fängelse i

högst sex månader den högst sex månader den

som som

 1. med uppsåt eller av 1. med uppsåt eller av

grov oaktsamhet grov oaktsamhet

olovligen jagar på olovligen jagar på

annans jaktområde eller annans jaktområde eller

där tillägnar sig vilt där tillägnar sig vilt

eller vid jakt som eller vid jakt som

sker med stöd av licens sker med stöd av licens

bryter mot en för bryter mot en för

jakten väsentlig be- jakten väsentlig be-

stämmelse i licensen stämmelse i licensen

eller eller

 2. med uppsåt eller av 2. med uppsåt eller av

oaktsamhet bryter mot oaktsamhet bryter mot

3 §, 31 § första stycket, 3 §, 31 § första stycket,

32 § eller mot en före- 32 § eller mot en före-

skrift som har skrift som har

meddelats med stöd av meddelats med stöd av

25 §, 29 § 1 eller 30 § 25 §, 29 § 1, 29 a §

första stycket. eller 30 § första

 stycket.

 **Fotnot**

 [2]Jfr. prop. 1994/95:23.

 44 §

 Om ett jaktbrott är att anse som grovt, döms till fängelse i högst två år.

 Vid bedömandet av om Vid bedömandet av om

brottet är grovt skall brottet är grovt skall

särskilt beaktas särskilt beaktas

 1. om det avsåg ett 1. om det avsåg ett

utrotningshotat, hotat, sällsynt, eller

sällsynt eller värdefullt vilt,

värdefullt vilt,

 2. om det har utförts 2. om det har utförts

vanemässigt eller i vanemässigt eller i

större omfattning, större omfattning,

 3. om det utförts med 3. om det utförts med

otillåten hjälp av ett otillåten hjälp av ett

motordrivet fortskaff- motordrivet fortskaff-

ningsmedel eller någon ningsmedel eller någon

annan motordriven annan motordriven

anordning. anordning.

 45 §[3]

 Till böter döms den som Till böter döms den som

med uppsåt eller av med uppsåt eller av

oaktsamhet oaktsamhet

 1. bryter mot 5 § 1. bryter mot 5 §

andra stycket, 6 § andra stycket, 6 §

första stycket eller 13 första stycket eller 13

§, §,

 2. underlåter att 2. underlåter att

fullgöra anmäl- fullgöra anmäl-

ningsskyldighet som ningsskyldighet som

har föreskrivits med har föreskrivits med

stöd av 26 §, om ansvar stöd av 26 §, om ansvar

för gärningen inte kan för gärningen inte kan

ådömas enligt lagen ådömas enligt lagen

(1951:649) om straff (1951:649) om straff

för vissa trafikbrott, för vissa trafikbrott,

 3. bryter mot 27 §, om 3. bryter mot 27 §, om

ansvar för gärningen ansvar för gärningen

inte kan ådömas enligt inte kan ådömas enligt

brottsbalken, brottsbalken,

 4. underlåter att 4. underlåter att

fullgöra skyldighet fullgöra skyldighet

enligt 28 § eller vad enligt 28 §,

som åligger honom

enligt 38 § andra

stycket, 5. bryter mot en

 5. bryter mot en föreskrift som har

föreskrift som har meddelats med stöd av 6 §

meddelats med stöd av 6 § andra stycket, 29 § 4,

andra stycket, 29 § 4, 30 § tredje stycket

30 § tredje stycket eller 31 § tredje

eller 31 § tredje stycket eller

stycket eller 6. bryter mot 35 §

 6. bryter mot 35 § eller mot en föreskrift

eller mot en föreskrift som har meddelats med

som har meddelats med stöd av 36 §, 40 § första

stöd av 36 § 37 §, 38 § stycket eller 41 §

första stycket, 40 § första stycket.

första stycket eller 41 §

första stycket.

 Den som med uppsåt bryter mot 34 § döms till böter.

 Den som i annat fall än som avses i 43 § 1 med uppsåt eller av oaktsamhet

åsidosätter vad som bestämts i en för jakt meddelad licens döms till

penningböter.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar enligt denna paragraf.

 46 §[4]

 Den som obehörigen tar befattning med vilt som han vet eller har skälig

anledning att anta har dödats eller åtkommits genom jaktbrott eller brott som

avses i 45 § tredje stycket, döms för jakthäleri till böter eller fängelse i

högst sex månader.

 Om brottet är att anse som grovt, döms till fängelse i högst två år. Vid

bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas sådana omständigheter

som anges i 44 § andra stycket 1 och 2.

 Till ansvar enligt

 första eller andra

 stycket döms inte om

 gärningen är belagd med

 straff i lagen

 (1994:000) om

 hantering och förvaring

 av skyddade djur- och

 växtarter.

 51 a §

 Den som har begått

 brott enligt denna lag

 utanför svenskt

 territorium döms vid

 svensk domstol, även om

 2 kap. 2 eller 3 §

 brottsbalken inte är

 tillämplig.

 51 b §

 Om ett brott mot

 denna lag eller mot

 någon föreskrift som

 meddelats med stöd av

 lagen har förövats inom

 den ekonomiska zonen,

 får åtal för brottet

 väckas vid den tingsrätt

 vars domkrets är närmast

 den plats där brottet

 förövades.

 52 §

 Regeringen får överlåta Regeringen får överlåta

åt en åt en

förvaltningsmyndighet förvaltningsmyndighet

att meddela sådana att meddela sådana

föreskrifter eller föreskrifter eller

beslut som avses i 6 § beslut som avses i 6 §

andra stycket, 23-26, andra stycket, 23-26,

29 och 30 §§, 31 § andra 29, 29 a och 30 §§, 31 §

och tredje styckena, andra och tredje

36 och 37 §§, 38 § första styckena, 36 §, 40 §

stycket, 40 § första och första och andra

andra styckena, 41 § styckena, 41 § första

första stycket 2, 48 § stycket 2, 48 § andra

andra stycket och 50 §. stycket och 50 §.

_______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 **Fotnot**

 [3]Jfr. prop. 1994/95:23.

 [4]Jfr. prop. 1994/95:23.

Förslag till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822)

 Härigenom föreskrivs i fråga om naturvårdslagen (1964:822)

 dels att 12 och 14 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas sju nya paragrafer, 14 a-c, 19 a-c och 37 b

§§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 12 §

 Länsstyrelsen får i Länsstyrelsen får i

särskilda fall medgiva särskilda fall medge

undantag från meddelade undantag från meddelade

reservatsföreskrifter. reservatsföreskrifter.

Om synnerliga skäl äro Om det finns

därtill, får myndighet synnerliga skäl, får den

som meddelar beslut myndighet som meddelar

enligt 7-10 §§ helt beslut enligt 7-10 §§

eller delvis upphäva helt eller delvis

beslutet. upphäva beslutet.

 Meddelas beslut

Meddelas beslut enligt enligt första stycket

första stycket för att för att lämna rum för

lämna rum för arbetsföre- arbetsföretag, får

tag, äger länsstyrelsen länsstyrelsen föreskriva

föreskriva att företaget att företaget skall

skall bekosta särskild bekosta en särskild

undersökning av undersökning av

naturreservatet eller naturreservatet eller

särskild åtgärd för att särskilda åtgärder för att

bevara det eller på bevara det eller på

annat sätt gottgöra annat sätt gottgöra

intrånget i intrånget i

naturvårdsintresset. naturvårdsintresset.

 Ett beslut att göra

 undantag från eller

 helt upphäva reservats-

 föreskrifter för en

 skyddad våtmark får

 meddelas endast om

 intrånget i

 naturvårdsintresset i

 skälig utsträckning

 gottgörs.

 14 §

 Är fara att en växtart Finns det risk för att

kan komma att försvinna en växtart kan komma

eller utsättas för plun- att försvinna eller

dring, får regeringen utsättas för plundring

eller den myndighet eller om det krävs för

som regeringen bestäm- att uppfylla Sveriges

mer meddela förbud att internationella åtagan-

inom landet eller en den om skydd av en

del av landet ta bort vilt levande växtart,

eller skada en växt av får regeringen eller

den arten där den växer den myndighet som

vilt. regeringen bestämmer

 Är fara att en djurart meddela föreskrifter om

kan komma att förbud att inom landet

försvinna, får rege- eller en del av landet

ringen eller den myn- ta bort eller skada

dighet som regeringen eller ta frö från en växt

bestämmer meddela förbud av den arten där den

att inom landet eller växer vilt.

del av landet döda,

skada eller fånga vilt

levande djur av den

arten, om det inte

sker till försvar mot

angrepp på person eller

egendom, samt att ta

bort eller skada ett

sådant djurs ägg, rom

eller bo. Beträffande

djur, vars dödande

eller fångande är att

hänföra till jakt eller

fiske, gäller särskilda

bestämmelser.

 Behövs utöver förbud

enligt första eller

andra stycket eller

fredning enligt jakt-

lagstiftningen särskilt

skydd för djur- eller

växtart inom visst

område, får regeringen

eller den myndighet

som regeringen be-

stämmer meddela

föreskrifter som

inskränker rätten till

jakt eller fiske eller

allmänhetens eller

markägarens rätt att

uppehålla sig inom om-

rådet.

 14 a §

 Finns det risk för att

 en djurart kan komma

 att försvinna eller om

 det krävs för att upp-

 fylla Sveriges

 internationella

 åtaganden om skydd av

 vilt levande djurart

 får regeringen eller

 den myndighet som

 regeringen bestämmer

 meddela föreskrifter om

 förbud att inom landet

 eller del av landet

 döda, skada eller fånga

 vilt levande djur av

 den arten, om det inte

 sker till försvar mot

 angrepp på person eller

 värdefull egendom, samt

 att ta bort eller

 skada ett sådant djurs

 ägg, rom eller bo.

 Särskilda bestämmelser

 gäller för att döda eller

 fånga djur, om åtgärden är

 att hänföra till jakt

 eller fiske.

 14 b §

 Om det behövs utöver

 förbud enligt 14 eller

 14 a § eller fredning

 enligt jaktlagstift-

 ningen särskilt skydd

 för en djur- eller

 växtart inom ett visst

 område, får regeringen

 eller den myndighet

 som regeringen

 bestämmer meddela

 föreskrifter som in-

 skränker rätten till

 jakt eller fiske eller

 allmänhetens eller

 markägarens rätt att

 uppehålla sig inom om-

 rådet.

 14 c §

 Till skydd för vilt

 levande djur- eller

 växtarter eller natur-

 miljön, får regeringen

 eller den myndighet

 som regeringen

 bestämmer meddela

 föreskrifter om förbud

 mot eller särskilda

 villkor för att sätta ut

 exemplar av vilt

 levande djur- eller

 växtart i naturmiljön.

 Vad som sägs i första

 stycket gäller inte om

 skyddet skall

 upprätthållas med stöd av

 annan lagstiftning.

 19 a §

 En förteckning över

 sådana områden som bör

 beredas skydd i

 enlighet med Sveriges

 internationella

 åtaganden om skydd av

 naturområden skall

 upprättas av regeringen

 eller den myndighet

 som regeringen

 bestämmer. Av

 förteckningen skall

 framgå vilket områdes-

 skydd och vilka

 skyddsföreskrifter i

 övrigt som behövs för att

 de internationella

 åtagandena skall

 uppfyllas. När förteck-

 ningen upprättas skall

 särskilt beaktas om

 nödvändiga skyddsåtgärder

 medför att pågående

 markanvändning avsevärt

 försvåras.

 Ett område som tagits

 upp i en förteckning

 enligt första stycket

 skall så snart som

 möjligt ges nödvändigt

 skydd i enlighet med

 4, 5, 7, 8, 10, 14 b,

 19 eller 20 §.

 19 b §

 Med tillämpning av

 förteckningen enligt 19

 a § får regeringen

 förklara ett område som

 särskilt skyddsområde.

 Ett område i Sverige

 som av Europeiska

 gemenskapen utpekats

 som ett område av

 intresse för Europeiska

 gemenskapen skall av

 regeringen förklaras

 som särskilt

 bevarandeområde.

 19 c §

. För ett område som

 förklarats som särskilt

 skyddsområde eller som

 särskilt bevarandeområde

 enligt 19 b § får beslut

 enligt 7, 8 , 10, 14

 b, 19 eller 20 § helt

 eller delvis upphävas

 endast efter särskilt

 tillstånd av regeringen

 37 b §

 Till böter eller

 fängelse i högst sex

 månader döms den som

 utan att vara behörig

 tar befattning med

 exemplar av en djur-

 eller växtart, delar av

 sådant exemplar, ägg,

 rom eller bon som han,

 eller hon vet eller

 har skälig anledning

 anta har åtkommits

 genom brott mot förbud

 eller föreskrift som

 meddelats med stöd av

 14 eller 14 a §.

 Om brottet är att anse

 som grovt, döms till

 fängelse i högst två år.

 Vid bedömandet av om

 brottet är grovt skall

 särskilt beaktas om det

 avsåg exemplar eller

 delar av exemplar av

 en hotad, sällsynt

 eller värdefull art

 eller om det utförts

 vanemässigt eller i

 större omfattning.

 Till ansvar enligt

 första eller andra

 stycket döms inte om

 gärningen är belagd med

 straff i lagen

 (1994:000) om

 hantering och förvaring

 av skyddade djurarter

 och växtarter.

 Exemplar, delar av

 exemplar, ägg, rom

 eller bon som hante-

 rats eller förvarats i

 strid mot första

 stycket skall förklaras

 förverkade om det inte

 är uppenbart oskäligt. I

 stället för egendom kan

 egendomens värde helt

 eller delvis förklaras

 förverkat.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

Förslag till lag om ändring i lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela

föreskrifter om in- eller utförsel av varor

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela

föreskrifter om in- eller utförsel av varor skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

 Regeringen får, med Regeringen får, med

den begränsning som den begränsning som

följer av 2 §, meddela följer av 2 §, meddela

föreskrifter om in- föreskrifter om in-

eller utförsel av eller utförsel av

varor, om det är på- varor, om det är på-

kallat av hänsyn till kallat av hänsyn till

risk för störning inom risk för störning inom

samhällsekonomin eller samhällsekonomin eller

folkförsörjningen, av folkförsörjningen, av

särskilda särskilda

handelspolitiska skäl handelspolitiska skäl

eller av hänsyn till eller av hänsyn till

behov att trygga behov att trygga

kvaliteten hos kvaliteten hos

produkter av visst produkter av visst

slag, till hälsovården, slag, till hälsovården,

miljövården, växtskyddet, miljövården, växtskyddet,

skyddet mot djurs- skyddet mot

jukdomar eller skyddet djursjukdomar eller

för utrotningshotade till kontrollen av

eller sällsynta arter materiel som kan få

av djur eller växter militär användning.

eller till kontrollen

av materiel som kan få

militär användning.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1982:349) om återvinning av

dryckesförpackningar av aluminium

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:349) om återvinning av

dryckesförpackningar av aluminium

 dels att 4 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 a och 3 a §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 a §

 Den som yrkesmässigt

 importerar

 aluminiumburkar med

 eller utan dryck skall

 anmäla detta till

 regeringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer.

 3 a §

 Regler för uttag av

 sådana avgifter som avses

 i 3 § finns i lagen

 (1984:151) om

 punktskatter och

 prisregleringsavgifter.

 4 §

 Den som uppsåtligen Till böter eller

eller av oaktsamhet fängelse i högst ett år döms

bryter mot 2 § eller den som uppsåtligen eller

åsidosätter villkor som av grov oaktsamhet

har meddelats för 1. bryter mot 2 § eller

tillstånd enligt 2 § åsidosätter villkor som

eller bryter mot har meddelats för

föreskrifter som har tillstånd enligt 2 §,

meddelats med stöd av 3 2. bryter mot 2 a §,

§ döms till böter eller 3. bryter mot

fängelse i högst ett år. föreskrifter som har

 meddelats med stöd av 3 §,

 eller

 4. lämnar oriktig

 uppgift om förhållanden

 som är av betydelse i

 handling som avges till

 ledning vid fastställande

 av avgift.

 Till ansvar enligt

första stycket döms inte,

om ansvar för gärningen

kan ådömas enligt lagen

(1960:418) om straff för

varusmuggling.

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt proposition 1994/95:56 Föreslagen lydelse

1 §[5]

Denna lag gäller för skatter och avgifter som tas ut enligt

 1. lagen (1928:376) om skatt på lotterivinster, lagen (1941:251) om särskild

varuskatt, lagen (1957:262) om allmän energiskatt, lagen (1961:372) om

bensinskatt, lagen (1961:394) om tobaksskatt, lagen (1972:266) om skatt på

annonser och reklam, lagen (1972:820) om skatt på spel, lagen (1973:37) om

avgift på vissa dryckesförpackningar, lagen (1973:1216) om särskild skatt för

oljeprodukter och kol, bilskrotningslagen (1975:343), lagen (1977:306) om

dryckesskatt, lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon, lagen

(1978:144) om skatt på vissa resor, lagen (1982:691) om skatt på vissa

kassettband, lagen (1982:1200) om skatt på videobandspelare, lagen (1982:1201)

om skatt på viss elektrisk kraft, lagen (1983:1053) om skatt på omsättning av

vissa värdepapper, lagen (1983:1104) om särskild skatt för elektrisk kraft från

kärnkraftverk, lagen (1984:351) om totalisatorskatt, lagen (1984:355) om skatt

på vissa dryckesförpackningar, lagen (1984:405) om stämpelskatt på aktier,

lagen (1984:410) om avgift på bekämpningsmedel, lagen (1988:1567) om miljöskatt

på inrikes flygtrafik, lagen (1990:582) om koldioxidskatt, lagen (1990:587) om

svavelskatt, 2 § första stycket 6 lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

pensionsmedel, lagen (1990:662) om skatt på vissa premiebetalningar, lagen

(1990:1087) om lagerskatt på vissa oljeprodukter, lagen (1990:1427) om särskild

premieskatt för grupplivförsäkring, m.m., lagen (1991:1482) om lotteriskatt,

lagen (1991:1483) om skatt på vinstsparande m.m., lagen (1992:1479) om

lagerskatt på viss bensin, lagen (1992:1438) om dieseloljeskatt och användning

av vissa oljeprodukter, lagen (1992:1439) om lagerskatt på dieselolja, lagen

(1994:000) om tobaksskatt, lagen (1994:000) om alkoholskatt, lagen (1994:000) om

skatt på energi.

 2. lagen (1967:340) om 2. lagen (1967:340) om

prisreglering på prisreglering på

jordbrukets område, jordbrukets område, lagen

lagen (1974:226) om (1974:226) om

prisreglering på fiskets prisreglering på fiskets

område, lagen (1984:409) område, lagen (1984:409)

om avgift på gödsel- om avgift på gödselmedel,

medel, lagen (1990:615) lagen (1990:615) om av-

om avgifter på vissa gifter på vissa

vissa jordbruksprodukter jordbruksprodukter m.m.,

m.m., lagen (1990:616) lagen (1990:616) om

om införande av lagen införande av lagen

(1990:615) om avgifter (1990:615) om avgifter på

på vissa jordbrukspro- vissa jordbruksprodukter

dukter m.m. m.m., lagen (1982:349)

 om återvinning av

 dryckesförpackningar av

 aluminium.

 Har i författning som anges i första stycket eller i författning som utfärdats

med stöd av sådan författning lämnats bestämmelse som avviker från denna lag

gäller dock den bestämmelsen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 **Fotnot**

 [5]Senaste lydelse 1993:853.

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-11-11

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet

Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 3 november 1994 (Miljö- och naturresurs-

departementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag

till

1. lag om hantering och förvaring av skyddade djur- och

växtarter,

2. lag om ändring i jaktlagen (1987:259),

3. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822),

4. lag om ändring i lagen (1975:85) med bemyndigande att

meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrätts-

assessorn Kjell-Olof Wennström.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om hantering och förvaring av skyddade djur- och växtarter

Lagrådet anmärker inledningsvis att granskningen av lagförslaget utmynnat i så

många ändringsförslag att det befunnits lämpligt att, som en bilaga till detta

protokoll, redovisa den lydelse av lagen i dess helhet som Lagrådet förordar. I

denna lydelse ingår då även ett antal förslag till redaktionella ändringar som

inte särskilt kommenteras i det följande.

Lagens benämning

Av 1 § framgår att lagen är avsedd att skydda vilt levande djur- och växtarter

vid in- och utförsel, handel, förvaring, förevisning, preparering och transport.

Den föreslagna benämningen "lag om hantering och förvaring av skyddade djur- och

växtarter" kan inte anses ge en rättvisande bild av lagens innehåll. I den till

grund för remissen liggande departementspromemorian betecknades lagen som "lag

om handel med skyddade djur- och växtarter". Inte heller den benämningen var

emellertid särskilt träffande. Lagrådet förordar att lagen i stället benämns

"Lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter."

Rubrikerna

Före 1 och 2 §§ har satts in en rubrik med lydelsen "Lagens tillämpningsområde".

Rubriken ger emellertid ingen adekvat beskrivning av paragrafernas innehåll.

Lagrådet föreslår att rubriken i stället får lydelsen "In- och utförsel, handel

m.m."

 Före 8 § har satts in rubriken "Påföljd". Den täcker 8-13 §§. Dessa paragrafer

behandlar så vitt skilda områden som straffansvar, konkurrens mellan

vitesföreläggande och straffansvar, förverkande samt tystnadsplikt. Rubriken kan

således inte anses väl vald. Lagrådet förordar att den ersätts av tre nya

rubriker. Före 8 § sätts in rubriken "Ansvar, före 11 § rubriken "Förverkande"

och före 13 § rubriken "Tystnadsplikt".

 När det gäller rubriken före 14 § "Instanser för överklagande" föreslår

Lagrådet att den ändras till "Överklagande".

1 §

Paragrafen som är lagens portalparagraf ger i första stycket regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer ett bemyndigande att i fråga om sådana

åtgärder som Lagrådet nämnt ovan meddela föreskrifter för att skydda vilt

levande djur- eller växtarter, i den mån så behövs för att uppfylla Sveriges

internationella åtaganden eller av andra skäl.

 I andra stycket anges att föreskrifterna får innefatta förbud mot eller krav på

tillstånd eller andra särskilda villkor för hantering av exemplar etc.

 Som andra stycket avfattats ger det intryck av att utgöra en begränsning av

bemyndigandet i första stycket. Enligt vad som upplysts vid föredragningen har

detta inte varit avsikten. Bestämmelsen har i stället tillkommit i syfte att

exemplifiera vad en föreskrift kan innehålla. Andra stycket bör enligt Lagrådets

mening avfattas så att denna avsikt framgår tydligare. I tydlighetens intresse

bör paragrafen även i övrigt ges en annan redaktionell utformning.

4 §

Enligt denna paragraf har en tillsynsmyndighet rätt att för tillsynen på begäran

få de upplysningar och handlingar som behövs. I paragrafen anges inte vem som

har den motsvarande skyldigheten att lämna upplysningar och handlingar. Vad som

anförs i författningskommentaren tyder emellertid på att en avgränsning till

personer som bedriver någon verksamhet som nämns i 1 § är avsedd.

 Enligt Lagrådets mening bör paragrafen kompletteras så att det klart framgår

vem som har den berörda skyldigheten att lämna upplysningar och handlingar. Att

klarhet råder på den punkten är angeläget, inte minst därför att skyldigheten

avses bli straffsanktionerad.

5 §

Förevarande paragraf innehåller bestämmelser om föreläggande och förbud. I

första stycket anges att en tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och

förbud som behövs i enskilda fall för efterlevnaden av den föreslagna lagen

eller föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av den lagen liksom

för efterlevnaden i Sverige av en viss angiven EG-förordning. Enligt andra

stycket får ett föreläggande eller förbud förenas med vite. I tredje stycket

föreskrivs att, om någon underlåter sina skyldigheter enligt föreskrifter eller

villkor som meddelats med stöd av lagen eller enligt en tillsynsmyndighets före-

läggande, myndigheten får förordna om rättelse på hans eller hennes bekostnad.

 I författningskommentaren har i anslutning till bestämmelsen i tredje stycket

anförts att det är kronofogdemyndigheten som får verkställa rättelsebeslutet,

varvid hänvisas till 16 kap. utsökningsbalken. I anledning härav vill Lagrådet

framhålla följande.

 Tillsynsmyndigheten utgör en förvaltningsmyndighet. Enligt 3 kap. 1 § första

stycket 6 utsökningsbalken är det en förutsättning för att för-

valtningsmyndighets beslut skall utgöra verkställbar exekutionstitel att

beslutet enligt särskild föreskrift får verkställas. (Jfr 13 § lagen 1981:775 om

införande av utsökningsbalken.) För att tillsynsmyndighetens beslut om rättelse

skall kunna verkställas av kronofogdemyndigheten krävs det alltså att det i den

föreslagna lagen införs en bestämmelse om att sådant beslut får verkställas.

Lagrådet föreslår att så sker.

8 §

I denna paragraf föreslås straffansvar för vissa åtgärder. I första stycket

anges att till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som med uppsåt

eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 1 §

(punkt 1) eller i Sverige bryter mot bestämmelserna om in- och utförsel, handel,

förevisning eller transport i den EG-förordning som nämns i 3 och 5 §§ (punkt

2). Andra stycket innehåller regler om grovt brott och tredje stycket en regel

om lagkonkurrens. I paragrafens fjärde stycke finns en bestämmelse om

straffrihet i ringa fall.

 Lagrådet har inte möjlighet att bedöma hur omfattande de föreskrifter som avses

meddelas med stöd av bemyndigandet i 1 § kommer att bli. Vad som sägs i 1 §

andra stycket om föreskrifter avseende förbud mot åtgärder samt tillstånd och

andra villkor för åtgärder avses dock endast utgöra exempel på föreskrifter som

omfattas av bemyndigandet. Man synes därför få räkna med att föreskrifter kommer

att meddelas även i andra hänseenden.

 Av vad nyss sagts framgår att straffbestämmelsen i första stycket punkt 1 i

förevarande paragraf omfattar samtliga åtgärder som innebär åsidosättande av

föreskrifter, vilka meddelats med stöd av delegationsbestämmelsen i 1 §; här

bortses från ringa fall av överträdelser. Mot bakgrund av det tidigare anförda

ifrågasätter Lagrådet om inte det föreslagna straffansvaret går för långt.

 EG-förordningen nr 3626/82 innehåller bl.a. föreskrifter om krav på att

importtillstånd, exporttillstånd eller annan handling skall uppvisas vid

införsel eller utförsel av vissa djur m.m. (artikel 5). Det torde inte vara

avsett att sådana skyldigheter skall vara straffsanktionerade. Lagrådet anser

att punkt 2 i paragrafens första stycke bör förtydligas så att det klart framgår

vilka bestämmelser i förordningen som omfattas av straffansvaret.

 Straffbestämmelsen i nämnda punkt 1 kommer att gälla bl.a. åsidosättande av

villkor, som i normföreskrifter uppställs för att viss åtgärder skall få vidtas

beträffande berörda djur eller växter m.m. Däremot omfattas inte åsidosättande

av villkor, vilka har meddelats i samband med tillstånd till viss åtgärd eller

verksamhet eller som annars har upptagits i beslut för enskilda fall. Vid

föredragningen inför Lagrådet har emellertid upplysts att det är avsett att även

sådana villkor skall vara straffsanktionerade.

 Om denna avsikt skall genomföras, måste bestämmelsen kompletteras. Det kan ske

genom att i punkt 1 tillfogas förslagsvis följande: "------ eller mot ett

villkor som har uppställts i samband med att ett tillstånd meddelats eller i

annat beslut i ett enskilt fall". Det bör dock understrykas att detta innebär

att straffansvaret blir än mera långtgående.

11 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om förverkande. Enligt första stycket skall,

om någon har begått brott som avses i 8 §, de djurexemplar och de växtexemplar

m.m. som han eller hon hanterat i strid mot förbud eller föreskrift som med-

delats med stöd av 1 § förklaras förverkade om det inte är uppenbart oskäligt. I

andra stycket anges att i stället för egendomen egendomens värde kan helt eller

delvis förklaras förverkat.

 I 8 § straffbeläggs dels brott mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 1

§, dels brott mot bestämmelserna i en angiven EG-förordning. Som förevarande

paragraf utformats kan emellertid förverkande ske endast i det förstnämnda

fallet. Av författningskommentaren framgår att denna begränsning inte varit

avsedd. Eftersom förverkande rimligen bör kunna ske vid alla brott enligt 8 §

bör förevarande paragraf ges en lydelse som medger detta.

Förslaget till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)

46 §

Denna paragraf innehåller bestämmelser om ansvar för jakthäleri. I ett nytt

tredje stycke föreslås en konkurrensregel med avseende på den föreslagna nya

lagen. Där anges att till ansvar enligt första eller andra stycket döms inte om

gärningen är belagd med straff i lagen om hantering och förvaring av skyddade

djur- och växtarter.

 I det föregående har Lagrådet förordat att rubriken till den föreslagna nya

lagen ges annan lydelse än som föreslagits. Till följd härav och med en mindre

formell jämkning bör tredje stycket i förevarande paragraf ges följande lydelse:

"Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i

lagen (1994:000) om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade

arter."

51 a och 51 b §§

Enligt 51 a § döms den som har begått brott enligt denna lag utanför svenskt

territorium vid svensk domstol, även om 2 kap. 2 eller 3 § brottsbalken inte är

tillämplig.

 I 51 b § finns en forumbestämmelse för det fallet att ett brott mot denna lag

eller mot någon föreskrift som meddelats med stöd av lagen har förövats inom den

ekonomiska zonen. I ett sådant fall får enligt bestämmelsen åtal för brottet

väckas vid den tingsrätt vars domkrets är närmast den plats där brottet

förövades.

 Såvitt framgår av den motivering till 51 a § som lämnas i lagrådsremissen tar

den bestämmelsen sikte endast på brottslighet som begås inom Sveriges ekonomiska

zon. Denna begränsning bör enligt Lagrådets mening komma till uttryck i

lagtexten. Lagrådet förordar mot denna bakgrund att orden "utanför Sveriges

territorium" i 51 a § byts ut mot "inom Sveriges ekonomiska zon".

 Enligt lagförslaget rör 51 a § fall då någon begått "brott enligt denna lag"

medan det i 51 b § är fråga om "brott mot denna lag eller mot någon föreskrift

som meddelats med stöd av lagen". Såvitt framgår av vad som anförs i lagråds-

remissen synes det inte vara avsett annat än att de båda paragraferna skall avse

samma slags brott. Lagrådet förordar därför att de avfattas likalydande i det

berörda hänseendet. Enligt Lagrådets mening är avgränsningen "brott enligt denna

lag" att förorda.

Övergångsregleringen

I remissen föreslås beträffande jaktlagen bl.a. att 37 och 38 §§ skall upphöra

att gälla. Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om handel med vilt och

preparering av vilt. I följd av detta förslag föreslås också att vad 45 § inne-

håller om straffansvar med avseende på nämnda bestämmelser skall utgå. Någon

särskild övergångsbestämmelse med anledning härav har inte tagits upp i

remissen.

 37 och 38 §§ jaktlagen ersätts av bestämmelser i den föreslagna särskilda

lagen, vilken också innehåller ansvarsbestämmelser som ansluter därtill. Dessa

blir tilllämpliga på otillåtna åtgärder som vidtas efter ikraftträdandet. Om

någon som före ikraftträdandet har handlat i strid med 37 eller 38 § jaktlagen

lagförs först efter ikraftträdandet, bör ansvarsbestämmelserna i 45 § jaktlagen

i dess äldre lydelse kunna tillämpas; annars torde gärningen inte kunna

föranleda straffansvar.

 På grund av det anförda föreslår Lagrådet att efter ikraftträdanderegeln tas

upp en övergångsbestämmelse av följande lydelse:

"45 § i dess äldre lydelse gäller fortfarande i fall då någon före ikraft-

trädandet har underlåtit att fullgöra vad som ålegat honom enligt 38 § andra

stycket eller brutit mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 37 § eller

38 § första stycket."

Förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822)

12 §

I första stycket föreskrivs att länsstyrelsen i särskilda fall får medge

undantag från meddelade reservatföreskrifter. Om det finns synnerliga skäl får

myndighet som meddelar beslut om naturreservat och föreskrifter i anslutning

därtill helt eller delvis upphäva beslutet. Enligt andra stycket får

länsstyrelsen, när beslut enligt första stycket meddelas för att lämna rum för

ett arbetsföretag, ge vissa föreskrifter för företaget.

 I remissen föreslås att till paragrafen fogas ett nytt tredje stycke, enligt

vilket ett beslut att göra undantag från eller helt upphäva reservatföreskrifter

för en skyddad våtmark får meddelas endast om intrånget i naturvårdsintresset i

skälig utsträckning gottgörs.

 Som tredje stycket utformats gäller den där föreskrivna begränsningen i

förhållande till första stycket endast undantag från reservatföreskrifter och

helt upphävande av sådana föreskrifter. Vid föredragningen har upplysts att

avsikten varit att begränsningen också skall gälla vid ett delvis upphävande av

ett beslut om reservatföreskrift. Lagtexten bör utformas så att denna avsikt

tydligt framgår.

 Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att tredje stycket ges följande

lydelse:

"Ett beslut enligt första stycket som avser en skyddad våtmark får meddelas

endast om intrånget i naturvårdsintresset i skälig utsträckning gottgörs."

19 a §

I denna paragraf föreslås bestämmelser om skyldighet för regeringen eller

myndighet som regeringen bestämmer att upprätta en förteckning över områden som

bör beredas skydd enligt Sveriges internationella åtaganden om skydd av natur-

områden. Enligt första stycket andra meningen skall av förteckningen framgå

vilket områdesskydd och vilka skyddsföreskrifter i övrigt som behövs för att de

internationella åtagandena skall uppfyllas. I tredje meningen föreskrivs att det

när förteckningen upprättas skall särskilt beaktas om nödvändiga skyddsåtgärder

medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras.

 Av förslaget synes framgå att de skyddsföreskrifter som ansetts behövliga i

samband med förteckningens upprättande inte är bindande vid senare behandling av

frågan; detta har också bekräftats vid föredragningen inför Lagrådet. Mot

bakgrund härav finns knappast anledning att i paragrafen medtaga den bestämmelse

som tagits upp som tredje mening i första stycket. Den torde dessutom kunna

föranleda missförstånd. Lagrådet förordar därför att tredje meningen får utgå.

37 b §

I paragrafen förs in ansvarsbestämmelser motsvarande bestämmelserna om

jakthäleri i 46 § jaktlagen. Tredje stycket innehåller en regel om lagkonkurrens

av innebörd att till ansvar enligt paragrafen inte döms om gärningen är belagd

med straff i lagen om hantering och förvaring av skyddade djur- och växtarter.

 Om Lagrådets förslag till ändrad benämning på sistnämnda lag följs bör tredje

stycket med en viss redaktionell ändring ges följande lydelse:

"Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i

lagen (1994:000) om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade

arter."

Förslaget till lag om ändring i lagen (1975:85) med

bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

BILAGA

Lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter

In- och utförsel, handel m.m.

1 § För att skydda vilt levande djur- och växtarter får regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer, i den mån det behövs för att uppfylla

Sveriges internationella åtaganden på området eller av andra skäl, meddela före-

skrifter angående in- och utförsel, transport, handel, förvaring, preparering

och förevisning avseende djur och växter. Föreskrifterna får också reglera

motsvarande befattning med ägg, rom eller bo eller annan produkt som utvunnits

av djur eller växter.

 Föreskrifter som avses i första stycket får, förutom annat, innefatta förbud

mot eller krav på tillstånd eller andra särskilda villkor för sådana åtgärder

som anges där.

2 § Tillstånd får inte ges till den som underlåtit att fullgöra sina skyldig-

heter enligt ett tidigare meddelat tillstånd, om inte särskilda omständigheter

föranleder något annat.

Tillsyn

3 § Tillsyn över efterlevnaden av föreskrifter som meddelats med stöd av denna

lag och av villkor som meddelats med stöd av sådana föreskrifter skall utövas av

den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Detta gäller också i fråga om

tillsyn över efterlevnaden av rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av den 3

december 1982 om genomförande i gemenskapen av konventionen om internationell

handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter.

4 § En tillsynsmyndighet har rätt att av den som yrkesmässigt eller annars i

förvärvssyfte tar sådan befattning med djur eller växter som avses i 1 § på

begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen.

5 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs för

efterlevnaden av föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag och av villkor

som meddelats med stöd av sådana föreskrifter samt för efterlevnaden av rådets

förordning (EEG) nr 3626/82.

 Ett föreläggande eller förbud får förenas med vite.

 Underlåter någon att fullgöra sina skyldigheter enligt föreskrifter eller

villkor som avses i första stycket eller enligt villkor som meddelats i samband

med föreläggande, får myndigheten förordna om rättelse. Sådant beslut får verk-

ställas enligt utsökningsbalken. Verkställigheten sker på den försumliges

bekostnad.

6 § För tillsynen har en tillsynsmyndighet rätt till tillträde till områden,

lokaler och andra utrymmen, fordon och fartyg som används vid yrkesmässig eller

annars i förvärvssyfte bedriven verksamhet enligt denna lag och där göra under-

sökningar. Vad nu sagts gäller dock inte beträffande bostäder.

 Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för tillsynen enligt denna

paragraf.

Avgifter

7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om avgifter för tillsynsmyndigheternas verksamhet.

Ansvar

8 § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som med uppsåt eller

av oaktsamhet

 1. bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 1 § (eller mot ett

villkor som har uppställts i samband med att ett tillstånd meddelats eller i

annat beslut i enskilt fall),

 2. bryter mot bestämmelserna om in- och utförsel, transport, handel och

förevisning i rådets förordning (EEG) nr 3626/82.

 Om ett brott enligt första stycket är att anse som grovt, döms till fängelse i

högst två år. Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om

gärningen avsett exemplar av hotad, sällsynt eller värdefull art eller om den

utförts vanemässigt eller i större omfattning.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

 Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i

brottsbalken eller i lagen (1960:418) om straff för varu- smuggling.

9 § Till böter döms den som i en ansökan eller annan handling, som ges in enligt

denna lag eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen eller enligt rådets

förordning (EEG) nr 3626/82, med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att lämna

en uppgift eller lämnar en oriktig uppgift om förhållanden av betydelse för

tillstånd eller tillsyn.

10 § Den som inte rättat sig efter ett vitesföreläggande enligt 5 § eller som

överträtt ett vitesförbud enligt samma paragraf får inte dömas till ansvar

enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet.

Förverkande

11 § Om någon har begått brott som avses i 8 § skall egendom, som nämns i 1 §

och som gärningsmannen tagit befattning med, förklaras förverkad om det inte är

uppenbart oskäligt.

 I stället för egendomen kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat.

12 § Fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som har använts eller medförts vid

brott som avses i 8 § får förklaras förverkade, om det behövs för att förebygga

brott eller om det annars finns särskilda skäl.

 I stället för hjälpmedlet kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat.

Tystnadsplikt

13 § Den som har tagit befattning med ärende som avses i denna lag får inte

obehörigen röja eller utnyttja vad han därvid erfarit om någons affärs- eller

driftförhållanden.

 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

Överklagande

14 § En myndighets beslut i särskilda fall enligt denna lag eller enligt

föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut om meddelande av

föreskrifter med stöd av ett bemyndigande enligt denna lag meddelas av

regeringen.

_______________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-11-14

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

Enligt en lagrådsremiss den 10 november 1994 (Miljö- och naturresurs-

departementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag

till lag om ändring i lagen (1982:349) om återvinning av dryckesförpackningarav

aluminium, m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Agneta

Eberhardt.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Statens jordbruksverks yttrande

Uppdrag att se över miljöregler med krav på gränskontroller

Statens jordbruksverk har i regeringsuppdrag den 26 maj 1994 fått i uppdrag att

se över och lämna förslag till ändring i miljöregler som innehåller import-

eller exportrestriktioner och därmed ställer krav på sådana gränskontroller vid

EU:s inre gränser som inte kan upprätthållas vid ett svenskt medlemskap i EU.

Uppdraget avser förordningen (1983:847) om avgift vid införsel av

aluminiumburkar och lagen (1991:336) om vissa dryckesförpackningar.

 Vad först avser lagen (1991:336) om vissa dryckesförpackningar och den med stöd

av lagen beslutade förordningen (1991:338) om vissa dryckesförpackningar anser

Jordbruksverket att några ändringar inte behöver göras i dessa författningar om

gränskontrollerna upphör. Enligt nämnda lag krävs för yrkesmässig överlåtelse av

konsumtionsfärdig dryck på PET-flaska ett hanteringstillstånd för den som tappar

eller importerar drycken på flaska. Författningarna innehåller inga regler om

gränskontroller, utan all nödvändig kontroll sker av Jordbruksverket som är

tillsynsmyndighet.

 Vad sedan gäller förordningen (1983:847) om avgift vid införsel av

aluminiumburkar innehåller den bl.a. bestämmelser om att en avgift (burkavgift)

skall tas ut av Tullverket vid införsel av aluminiumburkar som är avsedda för

eller innehåller konsumtionsfärdig dryck av visst slag. Denna förordning

innehåller således bestämmelser som måste ändras om gränskontrollerna inte

längre kan upprätthållas.

 Retursystemet för aluminiumburkar är uppbyggt på ett annat sätt än

retursystemet för PET-flaskor. I motsats till retursystemet för PET-flaskor är

det inte den som tappar eller importerar drycken som skall ha ett tillstånd,

utan den som bedriver verksamhet som avser att främja återvinning genom ett

pantsystem. Bestämmelser om detta finns i lagen (1982:349) om återvinning av

dryckesförpackningar av aluminium. För att likställa de importerade burkarna med

de inhemska burkarna som ingår i ett pantsystem tas en avgift ut vid gränsen på

importerade burkar enligt bestämmelser i förordningen om avgift vid införsel av

aluminiumburkar. Jordbruksverket har med stöd av nämnda förordning meddelat

föreskrifter om bl.a. burkavgiftens storlek.

 En möjlig lösning till ett fungerande återvinningssystem för aluminiumburkar

när gränskontrollerna upphör är, att i stället för nuvarande system införa ett

system efter samma modell som retursystemet för PET-flaskor. Fördelen med detta

skulle vara att retursystemen byggs upp efter samma modell. Mot detta förslag

talar dock följande. Den tid som återstår till dess förändringarna måste vara

genomförda är mycket kort. En så genomgripande förändring som att byta från

nuvarande system till ett system uppbyggt efter samma modell som för PET-flas-

korna kan knappast hinnas genomföras. Återvinningssystemet för aluminiumburkar

är i dag ett väl fungerande system. Jordbruksverket anser därför att nuvarande

system inte bör överges, utan att det i stället bör vidtas de förändringar som

är nödvändiga inom nuvarande system.

 Redan i dag finns det möjlighet för importörer att vid införsel befrias från

att erlägga burkavgiften till Tullverket. Enligt bestämmelser i förordningen om

avgift vid införsel av aluminiumburkar skall den som genom avtal med AB Svenska

Returpack har anslutit sig till pantsystemet för aluminiumburkar av

Jordbruksverket befrias från att erlägga burkavgift.

 Om gränskontrollerna försvinner föreslår Jordbruksverket att det införs ett

obligatoriskt anslutningskrav till AB Svenska Returpacks återvinningssystem

eller ett liknande återvinningssystem. För att kunna kontrollera att alla

importörer är anslutna till ett återvinningssystem föreslås att bestämmelser

införs om tillståndskrav för yrkesmässig import av aluminiumburkar som är

avsedda för eller innehåller konsumtionsfärdig dryck hänförlig till tulltaxenr

20.09 eller 22.01-22.08 tull-taxelagen (1987:1068). Som krav för tillståndet

skall gälla att importö- ren visar att aluminiumburken ingår i ett

återvinningssystem. För de inhemska aktörerna uppställs motsvarande krav.

Jordbruksverket föreslår här att tillståndskravet läggs på tillverkaren av

aluminiumburkar. Jordbruksverket föreslår vidare att sanktioner införs för den

som yrkesmässigt tillverkar eller importerar aluminiumburkar utan tillstånd.

 Som alternativ till tillståndskravet kan man i stället införa endast en

anmälningsskyldighet för tillverkare och importörer. Till detta får då kopplas

dels sanktioner för den som inte fullgör anmälningsskyldigheten, dels sanktioner

för den anmälningsskyldige om denne tillverkar eller importerar aluminiumburkar

utan att vara ansluten till ett återvinningssystem.

 Fördelen med ett krav på tillstånd jämfört med endast en anmälningsskyldighet

är att det vid en kontroll direkt kan konstateras om tillverkningen eller

importen är laglig eller inte. Tveksamheter kan däremot bli fallet om det endast

föreligger en anmälningsskyldighet, eftersom det då vid kontroll först måste

utredas om det finns något avtal med ett återvinningsföretag eller ej. Detta kan

om motstridiga uppgifter framkommer vara svårt att utreda.

 Jordbruksverket föreslår vidare att det införs bestämmelser om en

tillsynsmyndighet och dess befogenheter. Med hänvisning till att Jordbruksverket

redan i dag har vissa uppgifter med anknytning till återvinningssystemet för

aluminiumburkar ligger det nära till hands att Jordbruksverket utses till

tillsynsmyndighet.

 Vad gäller avgifter för tillsynsverksamheten får Jordbruksverket i dag enligt

villkor i regeringens tillståndsbeslut för AB Svenska Returpack ersättning för

sina kostnader. Motsvarande villkor kan meddelas av regeringen om ett annat

återvinningsföretag erhåller tillstånd. Behov av att ta ut avgifter av de

tillståndspliktiga tillverkarna och importörerna bedöms därför inte föreligga.

 Frågor om tillstånd för tillverkare och importörer handläggs lämpligen på

myndighetsnivå.

Med hänvisning till ovanstående föreslår Jordbruksverket följande:

1. Inga förändringar genomförs vad avser lagen (1991:336) om vissa

dryckesförpackningar och förordningen (1991:338) om vissa dryckesförpackningar.

2. Lagen (1982:349) om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium ändras

på så sätt att den får den lydelse som framgår av bilaga 1[1].

3. En ny förordning om återvinning av aluminiumburkar beslutas enligt bilaga

2[1]. Förordningen (1983:847) om avgift vid införsel av aluminiumburkar kan

därvid upphävas.

Detta ärende har avgjorts av generaldirektören efter föredragning av

byrådirektören E.[REDACTED_EFTERNAMN]. I ärendets slutliga handläggning har enhets-chefen
[REDACTED_EFTERNAMN] deltagit.

 **Fotnot**

 [1]Uteslutna i bilaga 9.

Förteckning över remissinstanser som inbjudits till möte om ändring i lagen

(1982:349) om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium

Jordbruksverket (deltar ej)

Returpack (deltar genom Rolf Andersson)

PLM AB (deltar genom Anders Linde)

Svenska Bryggareföreningen (deltar genom Sven Romander)

ICA Handlarnas AB (deltar ej)

Kooperativa Förbundet (deltar genom Per Baumann)

Riksförbundet Kiosk och Gatukök (deltar ej)

Sveriges Livsmedelhandlaresförbund (deltar ej)

Vivo (deltar ej)

Miljö- och naturresursdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 november 1994

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:117 Lag om åtgärder beträffande djur och

växter som tillhör skyddade arter, m.m.

Rättsdatablad

___________________________________________________________

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, upp- bakomliggande EG-

 häver eller regler

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

___________________________________________________________

Naturvårdslagen 14, 14 a - c §§

(1964:822)

Lagen (1975:85) 1 §

med bemyndigande

att meddela

föreskrifter om

in- eller utförsel

av varor

Jaktlagen 29a, 31, 37, 38,

(1987:259) 52 §§

Lagen (1994:000) 1 § 382R3626

om åtgärder

beträffande djur

och växter som

tillhör skyddade

arter