Regeringens proposition

1993/94:142

Lagstiftning med anledning av den av Förenta nationerna inrättade tribunalen

för brott i f.d. Jugoslavien

 Prop.

 1993/94:142

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 24 februari 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Reidunn Laurén

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås den lagstiftning som krävs för att Sverige skall kunna

uppfylla de förpliktelser som följer av det av Förenta nationernas säkerhetsråd

den 25 maj 1993 fattade beslutet om att inrätta den internationella tribunalen

för lagföring av personer som är ansvariga för allvarliga brott mot

internationell humanitär rätt begångna i f.d. Jugoslavien sedan 1991.

 Säkerhetsrådet fattade sitt beslut, resolution 827 (1993), med hänvisning till

kapitel VII i FN-stadgan. Detta innebär att inrättandet av tribunalen är en

verkställighetsåtgärd som syftar till att motverka ett av säkerhetsrådet

konstaterat hot mot fred och säkerhet. Ett beslut om en sådan åtgärd är

omedelbart bindande för samtliga FN:s medlemsstater.

 FN:s medlemsstater är enligt resolutionen skyldiga att samarbeta med tribunalen

och se till att nationella myndigheter följer dess framställningar om rättsligt

bistånd. En sådan framställning från tribunalen kan bl.a. avse upptagning av

vittnesmål eller annan bevisning, identifiering och lokalisering av personer

eller delgivning. Tribunalen har vidare rätt att begära att en stat skall

utlämna eller överföra en misstänkt, tilltalad eller dömd person till

tribunalen.

 I propositionen föreslås att regler om Sveriges skyldighet att bistå tribunalen

med internationell rättshjälp tas in i en särskild lag som i möjligaste

utsträckning hänvisar till den befintliga lagstiftningen om internationell

rättshjälp på brottmålsområdet. Vidare föreslås att lagen (1976:661) om

immunitet och privilegier i vissa fall skall omfatta tribunalen och till denna

anknutna personer.

 Lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 juli 1994.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

 2.1 Förslag till lag med anledning av inrättandet av Inter-

 nationella tribunalen för brott i f.d. Jugoslavien5

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:661) om

 immunitet och privilegier i vissa fall 9

3 Ärendet och dess beredning 10

4 Historisk bakgrund 10

5 Tribunalens tillkomst 11

6 Tribunalens status 13

7 Närmare om innehållet i tribunalens stadgar14

8 Lagstiftningsbehovet 22

 8.1 I vilka hänseenden krävs lagstiftning?22

 8.2 Närmare om lagens utformning 28

9 Kostnader 33

10Ikraftträdande 34

11Författningskommentar 34

 11.1 Förslaget till lag med anledning av inrättandet av

 Internationella tribunalen för brott i f.d Jugoslavien34

 11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:661) om

 immunitet och privilegier i vissa fall 41

Bilaga 1Förenta nationernas säkerhetsråds resolution

 827 (1993) i engelsk originaltext och i översättning

 till svenska 42

Bilaga 2Stadgan för den internationella tribunalen i engelsk

 originaltext och i översättning till svenska48

Bilaga 3Promemorians lagförslag 74

Bilaga 4Lagrådsremissens lagförslag 79

Bilaga 5Lagrådets yttrande 84

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 24 februari 1994 85

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag med anledning av inrättandet av Internationella tribunalenför brott i

f.d. Jugoslavien,

 2. lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegieri vissa fall.

 3

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till

Lag med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d.

Jugoslavien.

 Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1

 Om den av Förenta nationernas säkerhetsråd inrättade internationella tribunalen

för lagföring av personer som är ansvariga för allvarliga brott mot

internationell humanitär rätt begångna på f.d. Jugoslaviens territorium sedan

1991 begär att det i Sverige skall vidtas en åtgärd i anledning av ett sådant

brott, skall den begärda åtgärden vidtas enligt vad som sägs i denna lag.

2

 En framställning om åtgärd som avses i 1 görs av någon av tribunalens dömande

instanser eller av dess åklagare. Framställningen skall ges in till

Utrikesdepartementet.

Utlämning

3

 En person som vid tribunalen är misstänkt, tilltalad eller dömd för brott som

omfattas av tribunalens behörighet och som uppehåller sig i Sverige får utlämnas

till tribunalen efter beslut av regeringen.

 Ett beslut om häktning eller en dom som tribunalen meddelat i behörig ordning

skall godtas som grund för ett beslut om utlämning, om det inte framgår att

häktningsbeslutet eller domslutet är uppenbart oriktigt.

4

 En begäran om att en person som avses i 3 första stycket skall överlämnas

till tribunalen skall sändas vidare till Riksåklagaren. Denne skall avge

yttrande till regeringen. Till grund för sitt yttrande skall Riksåklagaren låta

verkställa nödvändig utredning enligt vad som är föreskrivet om förundersökning

i brottmål. Sedan utredningen avslutats skall Riksåklagaren överlämna ärendet

tillsammans med sitt yttrande till regeringen.

 Innan regeringen avgör ärendet skall den, om det finns särskilda skäl, inhämta

yttrande från Högsta domstolen.

5

 Om tvångsmedel i ett ärende om utlämning gäller vad som i allmänhet är

föreskrivet för brottmål. Beslut av rätten gäller tills vidare till dess ärendet

har avgjorts eller, när utlämning beslutats, tills denna har verkställts. Beslut

om tvångsmedel kan meddelas även efter det att utlämning har beslutats.

 Den som är häktad i ett utlämningsärende får begära att ny förhandling hålls

inom tre veckor från det att beslut senast meddelats.

6

 Den som kan komma att utlämnas enligt denna lag får på begäran av tribunalen,

eller på grund av efterlysning som har utfärdats på grund av beslut av

tribunalen, omedelbart anhållas eller åläggas reseförbud eller

anmälningsskyldighet av en åklagare enligt vad som i allmänhet gäller om

brottmål.

 Beslutas det om tvångsmedel enligt första stycket, skall 23 andra -fjärde

styckena lagen (1957:668) om utlämning för brott tillämpas.

7

 I fråga om utlämning till tribunalen gäller i övrigt 25 , 26 första stycket

samt 26 a lagen (1957:668) om utlämning för brott.

8

 Ett beslut om utlämning till tribunalen skall verkställas av polismyndigheten.

Om den som skall utlämnas är på fri fot, får polismyndigheten omhänderta honom,

dock längst under tjugofyra timmar.

Beslag

9

 I fråga om beslag gäller bestämmelserna i 1 och 2 , 6 första meningen samt

7 lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande

stat. Sedan utredningen avslutats skall Riksåklagaren överlämna ärendet

tillsammans med sitt yttrande till regeringen. I beslag tagen egendom överlämnas

till tribunalen efter beslut av regeringen.

 Har beslag verkställts, får den som drabbats av åtgärden begära att rätten

prövar beslaget. Rätten skall så snart det kan ske hålla förhandling i frågan.

Om förhandlingen gäller bestämmelserna i 24 kap. 17 andra stycket

rättegångsbalken.

Bevisupptagning m.m.

10

 I fråga om bevisupptagning gäller bestämmelserna i 1 första stycket första

meningen, 2 , 3 första och andra styckena samt 4 - 10 och 12 lagen

(1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol.

11

 På begäran av tribunalen får förhör hållas enligt bestämmelserna i 23 kap.

rättegångsbalken.

 En framställning om förhör skall av Utrikesdepartementet överlämnas till

Riksåklagaren för de åtgärder som påkallas av framställningen. Ärendet skall

därefter redovisas till Utrikesdepartementet.

Överförande av frihetsberövade personer för vittnesmål m.m.

12

 En person i Sverige som är berövad friheten får efter beslut av regeringen

föras över till tribunalen för förhör eller konfrontation i samband med

förundersökning eller vid rättegång, om förhöret eller konfrontationen avser

annat än den frihetsberövades egen brottslighet. Överförande får ske endast om

den frihetsberövade lämnat sitt samtycke till åtgärden.

 I fråga om överförande eller transport av en frihetsberövad person till

tribunalen gäller i övrigt 3 andra stycket, 5 samt 7 första stycket lagen

(1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på

brottmålsområdet.

Övriga bestämmelser

13

 På begäran av tribunalen skall en i Sverige pågående lagföring överföras till

tribunalen. Om en sådan begäran görs får åtal inte väckas för brottet. Förs

lagföringen över efter det att åtal har väckts, utgör detta rättegångshinder i

brottmålet.

 Har frågan om ansvar för en viss gärning prövats vid tribunalen, får åtal för

samma gärning inte väckas i Sverige.

 4

14

 Om tribunalen begär att en åtgärd skall vidtas beträffande den som misstänks

eller har åtalats eller dömts för brott, skall denne, om han begär det, biträdas

av en offentlig försvarare. I fråga om sådan gäller rättegångsbalkens

bestämmelser.

 Vidtas en åtgärd enligt 10 eller 11 beträffande en målsägande skall ett

särskilt biträde för denne (målsägandebiträde) förordnas, om det kan antas att

målsäganden har behov av sådant biträde vid förhöret eller bevisupptagningen. I

övrigt tillämpas bestämmelserna i 3 första meningen, 4 och 5 samt 7

första meningen lagen (1988:609) om målsägandebiträde.

15

 Ett vittne eller en målsägande eller sakkunnig i Sverige som har kallats för

att höras av tribunalen har rätt till ersättning för sin inställelse enligt

bestämmelser som meddelas av regeringen.

16

 Ersättning av allmänna medel till offentlig försvarare eller till annan samt

övriga kostnader för åtgärder som vidtagits enligt denna lag skall betalas av

staten.

17

 Bestämmelser i annan lag eller författning om rättshjälp åt domstol eller

myndighet i främmande stat tillämpas på framställningar från tribunalen, om de

inte strider mot bestämmelserna i denna lag.

________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 5

2.2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall

 Härigenom föreskrivs att bilagan till lagen (1976:661) om immunitet och

privilegier i vissa fall1 skall ha följande lydelse.

 Bilaga2

Immunitet och/eller privilegier gäller förTillämplig internationell följande

överenskommelse

Internationella Fysiska personer

or-

gan

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - -

46 Tribunalens Stadga för Inter-

Internationella ledamö-ter, åkla- nationella

 tribunalen garen och dennes tribunalen för

för personal, re- brott i f.d.

 brott i gistratorn och Jugoslavien

f.d. dennes personal fastställd genom

 Jugoslavien samt personer FN:s säkerhetsråds

 som på annat sätt resolution 827

 medverkar i den 25 maj 1993

 tribunalen

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

1 Lagen omtryckt 1987:341.

2 Bilagans lydelse enligt prop. 1993/94:120.

 6

3 Ärendet och dess beredning

Den 25 maj 1993 antog Förenta nationernas säkerhetsråd resolution 827 (1993) om

att inrätta en internationell tribunal för att beivra brott mot internationell

humanitär rätt och krigets lagar som begåtts i f.d. Jugoslavien. Rådet

fastställde samtidigt en stadga för tribunalen.

 Säkerhetsrådets resolution 827 (1993) i engelsk originaltext och i svensk

översättning finns i bilaga 1. Den av rådet beslutade stadgan för den

internationella tribunalen i engelsk originaltext och i översättning till

svenska finns i bilaga 2.

 Inom Justitiedepartementet har upprättats en promemoria med förslag till den

lagstiftning som krävs för att Sverige skall kunna uppfylla de förpliktelser som

följer av resolutionen. Promemorian har upprättats i samråd med

Utrikesdepartementet och efter överläggningar mellan justitiedepartementen i de

nordiska länderna. Säkerhetsrådets resolution har också varit föremål för

diskussion inom ramen för Europarådet. De lagförslag som lagts fram i

promemorian finns i bilaga 3.

 Förslaget har remissbehandlats. Yttranden har avgetts av Justitiekanslern,

Domstolsverket, Göta hovrätt, Stockholms tingsrätt, Malmö tingsrätt,

Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Generaltullstyrelsen, Riksskatteverket,

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet, Statens invandrarverk,

Sveriges Advokatsamfund och Sveriges Domareförbund. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr 93-4843).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 3 februari 1994 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande finns i

bilaga 5.

 Vissa redaktionella ändringar har gjorts i lagtexten.

4 Historisk bakgrund

Frågan om att inrätta en internationell brottmålsdomstol är inte ny. Redan 1919

förutskickade Versailles-traktaten en internationell brottsmålsdomstol för att

lagföra första världskrigets krigsförbrytare. Någon sådan tribunal inrättades

emellertid inte.

 Efter andra världskriget genomförde segrarmakterna krigsförbrytarrättegångar

mot tyskar och japaner i Nürnberg respektive Tokyo. Frågan om en permanent

internationell brottmålsdomstol blev då aktuell på nytt. FN:s generalförsamling

tillsatte en kommitté med uppgift att lagreglera brott mot fred och säkerhet

(Offences against the Peace and Security of Mankind) och utarbeta ett förslag

till stadgar för en internationell domstol. Det stadgeförslag som lades fram

1951 bordlades av generalförsamlingen. Ett reviderat förslag bordlades två år

senare. Frågan fördes därefter över till FN:s folkrättskommission (ILC) som

sedan dess har haft ärendet på dagordningen. Generalförsamlingens utskott för

juridiska frågor, sjätte utskottet, har vid ett flertal tillfällen under åren

diskuterat utformningen av dels en internationell strafflag, dels en stadga för

en permanent brottmålsdomstol på grundval av förslag från ILC.

 Skillnader i medlemsstaternas juridiska tradition och grundläggande olikheter

i de nationella rättssystemen har komplicerat och fördröjt ILC:s arbete. Under

det kalla kriget fanns det inget stöd hos säkerhetsrådets permanenta medlemmar

för att inrätta en överstatlig brottmålsdomstol i form av ett fristående organ

underställt generalförsamlingen. Uppfattningarna varierade också kraftigt bland

övriga medlemsstater om vilka brott som borde falla under en internationell

domstol. Genom det arbete som bedrivits inom ILC under senare år har dock frågan

om inrättandet av en permanent internationell brottmålsdomstol och även arbetet

med en internationell strafflag kommit närmare sin lösning. Sverige har

tillsammans med övriga nordiska länder i olika sammanhang aktivt understött

dessa strävanden.

5 Tribunalens tillkomst

Omvärlden har med stigande oro bevittnat hur befolkningen i f.d. Jugoslavien har

utsatts för övergrepp från de stridande parternas sida. FN, Europeiska

säkerhetskonferensen (ESK), Europeiska gemenskaperna (EG), Internationella röda

korset (ICRC) och andra organ har engagerat sig aktivt och i skarpa ordalag

fördömt parternas agerande.

 FN:s säkerhetsråd konstaterade i resolution 764 (1992) den 13 juli 1992 att

alla parter i konflikten i f.d. Jugoslavien är förpliktade att följa sina

åtaganden enligt internationell humanitär rätt och hänvisade särskilt till

Genèvekonventionerna från den 12 augusti 1949. Vidare fastslog rådet i samma

resolution att personer som begår eller som beordrar svåra överträdelser av

konventionerna är personligt ansvariga för sådana överträdelser.

 I resolution 771 (1992) den 13 augusti 1992 uttryckte säkerhetsrådet stark oro

över de fortlöpande rapporterna om fortsatta omfattande kränkningar av

internationell humanitär rätt i f.d. Jugoslavien och pekade särskilt på

situationen i Bosnien och Hercegovina. Rådet krävde att alla parter i konflikten

i f.d. Jugoslavien skulle upphöra med och avstå från varje form av brott mot

internationell humanitär rätt. Stater och internationella humanitära

organisationer uppmanades att samla in information om sådana brott och lämna

denna information till rådet.

 I resolution 780 (1992) den 6 oktober 1992 gav säkerhetsrådet gene-

ralsekreteraren i uppdrag att tillkalla en opartisk expertkommission för att

granska och analysera den information rådet begärt i resolution 771.

Kommissionen skulle undersöka om det fanns bevis för att svåra överträdelser av

Genèvekonventionerna och andra kränkningar av internationell humanitär rätt

förekommer i f.d. Jugoslavien.

 I en rapport till säkerhetsrådet den 9 februari 1993 presenterade

generalsekreteraren kommissionens slutsatser. Svåra överträdelser och andra

kränkningar av internationell humanitär rätt hade ägt rum i f.d. Jugoslavien.

Kommissionen påtalade särskilt att det förekom avsiktligt dödande, "etnisk

rensning", massmord, tortyr, våldtäkt, plundring och förstörelse av civil

egendom, förstörelse av kulturell och religiös egendom samt godtyckliga

arresteringar.

 Detta var bakgrunden till att säkerhetsrådet den 22 februari 1993 antog

resolution 808 (1993). I resolutionen slås fast att de brott som begås i f.d.

Jugoslavien utgör ett hot mot internationell fred och säkerhet. Rådet anför att

det skall vidta effektiva åtgärder för att förhindra att ytterligare brott begås

och för att få ansvariga personer ställda inför rätta. Rådet var övertygat om

att under de särskilda omständigheter som rådde i f.d. Jugoslavien skulle

inrättandet av en internationell tribunal bidra till att detta mål kunde nås och

till att fred skulle kunna återställas och upprätthållas. Man beslutade därför

att en internationell tribunal för lagföring av personer som är ansvariga för

allvarliga brott mot internationell humanitär rätt begångna i f.d. Jugoslavien

sedan 1991 skulle inrättas. Generalsekreteraren fick i uppdrag att inom 60 dagar

lägga fram ett konkret förslag till inrättande av en sådan tribunal.

 Generalsekreteraren lade den 3 maj 1993 fram sin rapport för säkerhetsrådet.

Den 25 maj 1993 godkände rådet generalsekreterarens rapport och antog resolution

827 (1993). I resolutionen anför rådet att det godkänner generalsekreterarens

rapport och beslutar att inrätta en internationell tribunal med enda syfte att

lagföra personer som är ansvariga för allvarliga brott mot internationell

humanitär rätt i f.d. Jugoslavien sedan den 1 januari 1991. Rådet antog vidare

den stadga för den internationella tribunalen som föreslogs i

generalsekreterarens rapport. I rapporten finns det en kommentar till varje

artikel. Rapporten finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr 93-4843).

 FN:s generalförsamling utsåg i september 1993 tribunalens domare. Dessa höll

sin första session den 17-30 november 1993 i[REDACTED_EFTERNAMN]. Domarna beslutade att

tribunalens officiella namn skall vara "The International Tribunal for Crimes in

former Yugoslavia". Vidare påbörjades arbetet med att utforma tribunalens

processordning. Tribunalens andra session hölls den 17 januari - 11 februari

1994. Enligt uppgift antog tribunalens domare då en processordning. Denna har

dock inte fått sin slutliga utformning. Processordningen blir enligt uppgift

offentlig tidigast i slutet av mars 1994.

6 Tribunalens status

Genom resolution 808 (1993) etablerade säkerhetsrådet den legala grunden för att

inrätta en internationell tribunal. Rådet slog fast att de brott mot

internationell humanitär rätt som äger rum i f.d. Jugoslavien utgör ett hot mot

internationell fred och säkerhet. Därmed var enligt rådet bestämmelserna i

FN-stadgans kapitel VII tillämpliga. Dessa ger säkerhetsrådet behörighet att

vidta åtgärder för att upprätthålla eller återställa internationell fred och

säkerhet. Beslut av säkerhetsrådet som fattas enligt detta kapitel är bindande

för alla medlemsländerna. Rådet gjorde den bedömningen att inrättandet av en

internationell tribunal skulle bidra till att återställa och upprätthålla

internationell fred och säkerhet.

 I resolution 827 (1993) anges att rådet har fattat sitt beslut i enlighet med

FN-stadgans kapitel VII. I resolutionen godkänner rådet generalsekreterarens

förslag till stadgar för tribunalen och fastställer därmed stadgarna. Rådet

anför vidare att alla stater skall samarbeta till fullo med tribunalen och dess

organ och att alla stater därför skall vidta de åtgärder som behövs enligt

nationell lag för att genomföra vad som anges i resolution 827 och i tribunalens

stadga. Rådet hänvisar särskilt till artikel 29 i stadgan, som reglerar

tribunalens möjligheter att begära bistånd med rättshjälpsåtgärder från medlems-

länderna.

 Eftersom tribunalen har inrättats som en verkställighetsåtgärd under kapitel

VII, ankommer det på säkerhetsrådet att avgöra hur länge den skall fortsätta att

fungera. När rådet bedömer att målet att återställa och bevara fred och säkerhet

i f.d. Jugoslavien har uppnåtts torde det inte längre finnas grund för att

bibehålla tribunalen. En indikation på tidsperspektivet ges i stadgarna, där det

sägs att domarna, åklagaren och registratorn skall utnämnas för en period av

fyra år med möjlighet till förlängning.

7 Närmare om innehållet i tribunalens stadgar

Ingressen anger att tribunalen har upprättats av FN:s säkerhetsråd enligt

kapitel VII i FN-stadgan och att tribunalen skall fungera enligt vad som

föreskrivs i dess stadga.

 Artiklarna 1, 8 och 9 behandlar tribunalens behörighet. I artiklarna 2-5

definieras de brott som kan tas upp till prövning av tribunalen. Artiklarna 6

och 7 behandlar frågan om straffansvar. I artikel 10 behandlas principen

non-bis-in-idem. Artiklarna 11-17 redogör för tribunalens organisation. I

artiklarna 18-22 behandlas förundersökning och rättegångsförberedelser.

Artiklarna 23-26 reglerar dömande, straffmätning, överklagande, resning och

verkställighet. Artikel 29 behandlar frågor om s.k. internationell rättshjälp

till tribunalen. Artiklarna 30-34 reglerar immunitet, budgetfrågor, årlig

rapportering, tribunalens arbetsspråk m.m.

 I artikel 1 anges att tribunalen har behörighet att lagföra personer som är

ansvariga för allvarliga brott mot internationell humanitär rätt begångna på det

f.d. Jugoslaviens territorium sedan år 1991.

 I generalsekreterarens kommentar anförs följande i fråga om den legala grunden

för att vissa brott skall kunna lagföras inför tribunalen. All internationell

sedvanerätt är inte konventionsreglerad. All central humanitär konventionsrätt

utgör emellertid heller inte internationell sedvanerätt. I syfte att fullt ut

respektera principen att ingen skall dömas för andra gärningar än sådana som

enligt en vid den aktuella tidpunkten gällande rättsregel var att betrakta som

brott får tribunalen endast tillämpa sådana rättsregler som utom allt tvivel

utgör internationell sedvanerätt.

 Den del av den internationella konventionsrätten som enligt kommentaren anses

utgöra internationell sedvanerätt är de rättsregler tillämpliga vid väpnad

konflikt som återges i Genèvekonventionerna från den 12 augusti 1949 om skydd

för krigsoffer, den fjärde Haagkonventionen av den 18 oktober 1907 angående

lagar och bruk i landkrig och dess reglemente, folkmordkonventionen från den

9 december 1948 och Internationella militärdomstolens stadga från den 8 augusti

1945.

 I de följande artiklarna anges med detta som utgångspunkt vilka typer av brott

som tribunalen är behörig att lagföra.

 I artikel 2 ges tribunalen behörighet att lagföra brott mot 1949 års

Genèvekonventioner.

 Konventionerna reglerar krigföring från ett humanitärt perspektiv genom att

föreskriva skydd för vissa kategorier av personer vid väpnad konflikt, bl.a.

skadade och sjuka soldater, krigsfångar och civilbefolkning. De

humanitärrättsliga reglerna i dessa konventioner utgör kärnan i den sedvanerätt

som är tillämplig vid väpnad konflikt. Konventionerna specificerar vissa

särskilt allvarliga kränkningar. Dessa handlingar betecknas som svåra

överträdelser eller krigsförbrytelser. Artikeln återger åtta sådana handlingar,

ordagrant formulerade i enlighet med respektive konvention.

 I artikel 3 ges tribunalen behörighet att lagföra brott mot krigets lagar.

 Många bestämmelser i 1907 års fjärde Haagkonvention och dess reglemente ansågs

revolutionerande när de antogs, men de hade vid andra världskrigets utbrott

kommit att accepteras av alla civiliserade stater, vilket också erkändes vid

Nürnbergrättegångarna. I Haagkonventionen slås fast att rätten för stridande

part att föra krig inte är obegränsad och att vissa former av krigföring är

förbjudna enligt landkrigets lagar. Den tolkning och tillämpning av dessa regler

som utvecklades vid Nürnbergrättegångarna har enligt kommentaren till artikeln

legat till grund för formuleringarna i artikeln som innehåller en

exemplifierande uppräkning av sådana brott.

 I artikel 4 ges tribunalen behörighet att lagföra folkmordsbrott.

 Folkmord är, enligt 1948 års folkmordkonvention, ett brott för vilket

individer kan ställas inför rätta och straffas vare sig brottet begåtts i krig

eller under fredstid. De handlingar som i detta sammanhang utgör folkmord anges

i artikelns punkt 2. I punkten 3 anges ytterligare ett antal handlingar som

också är straffbara inför tribunalen, bl.a. stämpling, förberedelse och medhjälp

till folkmordsbrott. Eftersom dessa handlingar nämns särskilt i artikel 4 kan

viss oklarhet uppstå om motsvarande handlingar är straffbara i samband med de

övriga brott som anges i artiklarna 2-5. Artikel 7.1 tyder emellertid på att så

även skall vara fallet.

 I artikel 5 ges tribunalen behörighet att lagföra brott mot mänskligheten.

 I Nürnbergdomstolens stadga och domslut och i lag nummer 10 utfärdad av

förvaltarskapsrådet för Tyskland erkändes för första gången att vissa handlingar

riktade mot civilbefolkningen utgör brott mot mänskligheten. Sådana gärningar är

förbjudna vare sig de utförs under en internationell eller en intern väpnad

konflikt. Med brott mot mänskligheten avses särskilt inhumana handlingar av

mycket allvarlig karaktär som avsiktligt dödande, tortyr eller våldtäkt,

begångna som ett led i en utbredd eller systematisk attack mot civilbefolkningen

när de är riktade mot en befolkningsgrupp och grundar sig på nationella,

politiska, etniska, rasistiska eller religiösa motiv.

 Den uppräkning av brott mot mänskligheten som görs i artikeln stämmer till

sitt innehåll överens med artikel 3 i den fjärde Genèvekonventionen, men är

tydligare i och med att artikeln klart uttalar att våldtäkt utgör en inhuman

handling.

 I artikel 6 anges att endast fysiska personer kan bli föremål för

straffansvar.

 I kommentaren framhåller generalsekreteraren att det vore olämpligt att i

detta sammanhang ge tribunalen domsrätt över föreningar eller organisationer. En

sådan domsrätt vore enligt kommentaren meningsfull endast om ett medlemsskap i

en viss förening eller organisation i sig utgör ett brott som kunde tas upp av

tribunalen. Samtliga handlingar som tribunalen är behörig att döma över är

emellertid handlingar som begås av enskilda personer.

 Artikel 7 reglerar frågan om personligt straffansvar.

 Säkerhetsrådet har vid ett flertal tillfällen uttalat att personer som begår

allvarliga brott mot internationell humanitär rätt i f.d. Jugoslavien är

personligt ansvariga för sina handlingar. I kommentaren framhålls att även

personer som deltar vid planering, förberedelse eller då sådana handlingar

utförs bidrar till att brottet begås och att de därför är personligt ansvariga

för brottet. Denna syn reflekteras i punkten 1 i artikeln.

 Den allmänna rättsuppfattningen har, efter andra världskriget, varit att även

statsöverhuvuden, regeringsföreträdare och personer som uppträder i officiell

kapacitet är personligt ansvariga för handlingar som innebär allvarliga brott

mot internationell humanitär rätt. Detta synsätt återspeglas i punkten 2 i

artikeln. Sådana personer bör således inte få åberopa immunitet som försvar

eller förmildrande omständighet eller hänvisa till att en handling begåtts under

tjänsteutövning. En person i ansvarig ställning skall enligt punkten 3 i denna

artikel hållas personligt ansvarig för att ha beordrat någon att utföra en

handling som utgör brott enligt tribunalens stadga. En sådan person skall också

hållas ansvarig för att ha underlåtit att förhindra att sådana brott begås eller

att stävja olagligt uppträdande bland sina underlydande. Sådant indirekt ansvar

eller brottslig underlåtenhet skall föreligga om personen i högre ställning

kände till eller hade anledning att känna till att en underlydande stod i

begrepp att begå eller redan har begått brott och personen ändå underlät att

vidta nödvändiga och rimliga åtgärder för att förhindra sådana brott eller

straffa den som begått dem.

 Att ha agerat på order från en överordnad eller sin regering befriar enligt

punkten 4 i artikeln inte gärningsmannen från personligt ansvar och får inte

vara ett försvar. Tribunalen kan emellertid enligt artikeln betrakta åtlydnad av

en order från en överordnad som en förmildrande omständighet om den anser att

rättviseskäl kräver detta. Den kan enligt kommentaren t.ex. beakta att en person

lytt order från en överordnad som en förmildrande omständighet tillsammans med

andra faktorer såsom tvång eller avsaknad av moraliskt val. Enligt kommentaren

får tribunalen, mot bakgrund av generellt erkända och accepterade

rättsprinciper, ta ställning till om sådana faktorer som den tilltalades ringa

ålder eller psykiska hälsa skall tillåtas inskränka det personliga

straffansvaret.

 I artikel 8 fastställs var och när ett brott skall ha begåtts för att falla in

under tribunalens behörighet. I artikeln görs den avgränsningen att handlingarna

skall vara begångna i f.d. Jugoslavien. Brott som ägt rum utanför detta område

kan således inte tas upp av tribunalen. Med f.d. Jugoslavien avses det

territorium som tidigare utgjorde den Socialistiska Federala Republiken

Jugoslavien, inkluderande landyta, territorialvatten och luftrum. F.d.

Jugoslaviens yttre gränser reglerades efter andra världskriget i förhållande

till omkringliggande stater.

 I artikeln anges också tribunalens behörighet i förhållande till när brottet

begicks. I resolution 808 har säkerhetsrådet angivit att tribunalen skall vara

behörig att pröva brott begångna "sedan 1991". Generalsekreteraren anför i sin

rapport att detta bör anses innebära brott begångna vid vilken som helst

tidpunkt från och med den 1 januari 1991 och därefter. Det angivna datumet anses

inte ha någon specifik betydelse i händelseförloppet i konfliktområdet, utan är

en neutralt vald tidpunkt. Den valda tidpunkten är således avsedd att stärka

uppfattningen att den i sig inte innebär någon värdering beträffande konfliktens

internationella eller interna karaktär.

 Artikel 9 reglerar frågor om förhållandet mellan tribunalens och nationella

domstolars behörighet.

 Säkerhetsrådet hade, när det inrättade tribunalen, inte för avsikt att

omöjliggöra eller förhindra nationella domstolars behörighet i förhållande till

de gärningar som kan tas upp av tribunalen. Nationella domstolar borde snarast

uppmuntras att utöva sina funktioner i enlighet med nationell lag. Enligt

artikeln har tribunalen och nationella domstolar en parallell behörighet.

Tribunalen ges emellertid företräde. Den kan i vilket skede som helst under en

pågående process vid en nationell domstol formellt begära att domstolen skall

lämna över ärendet till tribunalen.

 I artikel 10 behandlas principen om non-bis-in-idem. Enligt denna får en

person inte lagföras två gånger för samma brott. I artikeln har principen kommit

till uttryck på så sätt att en person som lagförts av tribunalen inte får

lagföras för samma gärning inför en nationell domstol. Tribunalen kan dock i två

fall pröva en gärning som redan varit föremål för prövning vid en nationell

domstol, nämligen om den nationella domstolens brottsrubricering av en handling

inte överensstämmer med tribunalens stadga eller om kraven på opartiskhet,

oberoende och en effektivt förd talan inte har uppfyllts av den nationella

domstolen.

 Om tribunalen beslutar sig för att lagföra en person som redan dömts av en

nationell domstol, skall den vid straffmätningen ta hänsyn till i vilken

utsträckning den dömde redan har avtjänat ett straff som utdömts av en nationell

domstol för handlingen i fråga.

 Artikel 11 fastställer tribunalens organisation. Tribunalen skall bestå av tre

funktioner, nämligen ett dömande organ organiserat i tre kammare, en

åklagarfunktion och ett sekretariat. Åklagaren har till uppgift att utreda fall,

förbereda mål och föra talan i en kammare mot personer som är ansvariga för

brott som kan tas upp av tribunalen. De dömande instanserna består dels av två

rättegångskammare som skall pröva de mål som läggs fram, dels av en

överklagandekammare som skall överpröva rättegångskamrarnas domar. Ett

sekretariat, registratorskontoret, skall betjäna både åklagarfunktionen och de

dömande instanserna.

 Artikel 12 föreskriver att de dömande instansernas kammare skall bestå av

sammanlagt 11 oberoende domare, som skall vara av olika nationalitet. Vardera

rättegångskammaren skall bestå av tre domare. Fem domare skall bilda

överklagandekammaren.

 Artikel 13 fastställer vilka kvalifikationer domarna skall ha. De skall väljas

av FN:s generalförsamling för en period av fyra år. Tjänstevillkoren skall vara

desamma som för domare i Internationella domstolen i[REDACTED_EFTERNAMN].

 Om en vakans uppstår i en kammare skall generalsekreteraren i samråd med

säkerhetsrådets och generalförsamlingens ordförande utse en ersättare för den

återstående tjänstgöringsperioden.

 Artikel 14 reglerar domarnas tjänstgöring i kamrarna. Tribunalens domare skall

välja en ordförande bland sig. Denne skall ingå i överklagandekammaren och

presidera vid dess sammanträden. Ordföranden skall efter samråd fördela övriga

domare mellan de två rättegångskamrarna och överklagandekammaren. En domare får

endast tjänstgöra i den kammare han eller hon har tilldelats. Ledamöterna i

varje rättegångskammare skall välja en chefsdomare som skall presidera vid alla

sammanträden med kammaren i dess helhet.

 Artikel 15 föreskriver att tribunalens domare skall utforma och anta en

processordning med de regler för förfarandet och för bevisföringen som behövs.

Dessa regler skall avse skedet före rättegången, förfarandet vid rättegång och

överklagande, framläggandet av bevis, skydd för vittnen och för dem som utsatts

för brott samt övriga frågor som behöver regleras.

 Artikel 16 behandlar åklagarfunktionen. En oberoende åklagare skall ansvara

för alla brottsutredningar och föra talan mot personer som åtalas för brott.

Åklagaren skall utses av säkerhetsrådet på förslag från generalsekreteraren.

Förordnandet skall vara på fyra år, med möjlighet till förlängning.

Tjänstevillkoren skall vara desamma som de som gäller för en

undergeneralsekreterare i FN. Åklagaren skall biträdas av personal som skall

tillsättas av generalsekreteraren på rekommendation från åklagaren. Personalen

skall enligt kommentaren bestå av kvalificerade utredare, åklagare,

straffrättsjurister, verkställande personal samt medicinsk expertis. Den skall

fördelas på en utrednings- och en processavdelning. Med hänsyn till arten av de

brott som begåtts och till den utsatta position som offer för våldtäkt och andra

sexuella övergrepp befinner sig i, bör enligt kommentaren uppmärksamhet fästas

vid att kvalificerad kvinnlig personal anställs.

 Artikel 17 behandlar registratorskontoret. Enligt vad som fastställts i

artikel 11 skall kontoret betjäna tribunalens samtliga organ. Registratorn skall

utses av generalsekreteraren på förslag från tribunalens ordförande för en

fyraårsperiod, med möjlighet till förlängning. Tjänstevillkoren skall vara

desamma som för en biträdande generalsekreterare i FN. Registratorskontoret

skall enligt kommentaren sköta information till allmänheten och protokollära

funktioner, sammanställa mötesprotokoll, ansvara för möteslokaler, tolkning och

annan mötesservice, sköta tryckning och publicering av dokument, ansvara för all

administration inklusive budget och personal samt fungera som

kommunikationskanal till och från tribunalen.

 Artiklarna 18 och 19 reglerar förfarandet vid utredning, förundersökning, åtal

och prövning av stämningsansökan.

 Åklagaren skall inleda utredningar på eget initiativ eller på grundval av

information som erhållits från regeringar, FN-organ, mellanstatliga eller

icke-statliga organisationer eller från annat håll.

 Åklagaren skall värdera tillgängliga uppgifter och avgöra om de utgör

tillräcklig grund för fortsatt utredning. I utredningsarbetet skall åklagaren ha

befogenhet att förhöra misstänkta, personer som utsatts för brott samt vittnen,

samla in bevismaterial och genomföra platsundersökningar. Åklagaren kan även

begära hjälp av nationella myndigheter för detta arbete. När en utredning har

slutförts och åklagaren fastställt att det finns tillräckliga skäl för åtal,

skall en stämningsansökan med kortfattad beskrivning av fakta i målet och

angivande av de brott som den misstänkte anklagas för under tribunalens stadga

överlämnas till en domare i en av rättegångskamrarna. Domaren skall granska

stämningsansökan och fatta beslut om fallet skall avvisas eller åtal skall

väckas.

 Om åklagarens utredningsarbete innefattar förhör av den misstänkte skall denne

ha rätt att biträdas av försvarare efter eget val och ha rätt till rättshjälp,

om han inte själv kan bekosta försvarare. Den misstänkte är också berättigad

till nödvändig översättning till och från ett språk som han eller hon förstår.

 När domaren beslutat att åtal skall väckas kan denne på åklagarens begäran

utfärda sådana beslut och handlingar som behövs för gripande, häktning,

överlämnande eller utlämning av personer eller som i övrigt kan behövas för att

en rättegång skall kunna inledas.

 Artikel 20 reglerar formerna för väckande av åtal samt inledande och

genomförande av en rättegång.

 Rättegångskamrarna skall säkerställa att förfarandet genomförs i enlighet med

tribunalens regler för process och bevisprövning och se till att den tilltalades

rättigheter såsom dessa fastställs i stadgan respekteras. Rättegångskamrarna

skall också tillhandahålla tillfredsställande skydd för målsägande, dvs. de som

utsatts för det åtalade brottet, och för vittnen under processen. En person mot

vilken åtal väcks skall, efter det att åtalsbeslut fattats av tribunalen,

omedelbart informeras om innehållet i åtalspunkterna.

 Den tilltalade skall utan onödigt dröjsmål föras inför en rättegångskammare

och där formellt åtalas. Rättegångskammaren skall läsa upp åtalspunkterna,

försäkra sig om att den tilltalades rättigheter respekteras, få bekräftat att

den tilltalade förstår åtalspunkterna och uppmana denne att inkomma med en

svarsinlaga. När inlagan kommit in skall kammaren fastställa datum för

förhandling. Rättegång i den tilltalades frånvaro tillåts inte. Förhandlingen

skall vara offentlig, om inte rättegångskammaren beslutar om annat i enlighet

med reglerna i processordningen.

 Artikel 21 fastställer den tilltalades rättigheter. I artikeln tillförsäkras

den tilltalade bl.a. rätt till försvarare och tolkhjälp, att få sin sak prövad i

sin närvaro och utan dröjsmål och att få åberopa egen bevisning. Vidare

föreskrivs att den tilltalade inte får tvingas att vittna mot sig själv eller

förklara sig skyldig.

 Artikel 22 reglerar frågan om skydd för vittnen och för dem som utsatts för

brott. Där föreskrivs att tribunalen i sin processordning skall reglera frågan

om skydd för brottsoffer och vittnen. Sådana skyddsåtgärder skall innefatta, men

inte begränsas till, förhandlingar inom stängda dörrar och skydd av

brottsoffrets identitet.

 Artikel 23 och 24 behandlar dom och straff.

 En dom skall avkunnas av en majoritet av kammarens domare och meddelas vid en

offentlig förhandling. Domen skall vara skriftlig och innehålla en motivering.

Skiljaktiga eller separata meningar får fogas till domen.

 Tribunalen får som påföljd endast döma till fängelse. Tribunalen har sålunda

inte behörighet att utdöma dödsstraff. Vid straffmätningen bör

rättegångskamrarna beakta sådana faktorer som brottets allvar och den

tilltalades personliga omständigheter i det enskilda fallet. Vid fastställande

av fängelsestraffets längd skall rättegångskamrarna enligt kommentaren följa

allmän praxis i f.d. Jugoslavien beträffande strafftidens längd. Förutom

fängelsestraff kan tribunalen besluta att egendom och tillgångar som den

skyldige skaffat sig genom en brottslig handling skall återställas till dess

rättmätiga ägare.

 Artikel 25 reglerar möjligheten till överklagande. En dom kan överklagas om

den rättstillämpning som legat till grund för domslutet varit felaktig eller om

ett faktafel har lett till felaktig dom. Såväl den dömde som åklagaren kan

överklaga på dessa grunder.

 Artikel 26 behandlar möjligheten till resning i ett mål som avgjorts av

tribunalen.

 Om det, efter det att en dom har meddelats, kommer fram nya fakta som inte var

kända vid tiden för målet och som kunde ha haft en avgörande inverkan på

avgörandet, kan den dömde eller åklagaren begära resning i målet. Några närmare

bestämmelser om vad en sådan begäran skall innehålla eller hur den skall

behandlas anges inte i stadgan utan torde få regleras närmare i tribunalens

processordning.

 Artikel 27 anger att straff skall avtjänas i den stat som tribunalen bestäm-

mer, i enlighet med tillämplig lag i denna stat och under tribunalens

överinseende. Tribunalen avgör i varje enskilt fall i vilken stat den dömde

skall avtjäna sitt straff. Tribunalen förväntas anvisa var straffet skall

avtjänas i samband med att den meddelar domen.

 Som skäl för att strafftiden skall avtjänas utanför f.d. Jugoslavien anför

generalsekreteraren i kommentaren att det rör sig om en mycket speciell typ av

brott och att tribunalen har en internationell karaktär. Säkerhetsrådet

förväntas uppmana FN:s medlemsstater, utanför f.d. Jugoslavien, att meddela att

de är beredda att ställa fängelseplatser till förfogande. Dessa besked skall

vidarebefordras till registratorn som sedan upprättar en lista över tillgängliga

fängelseplatser.

 Artikel 28 anger att en person som förklarats skyldig till brott skall kunna

komma i fråga för nåd eller straffomvandling i enlighet med tillämplig lag i den

stat där straffet avtjänas. I sådana fall skall staten i fråga underrätta

tribunalen, som skall besluta i saken i enlighet med intresset av rättvisa och

allmänna rättsprinciper.

 Artikel 29 reglerar samarbetet mellan tribunalen och nationella rättsliga

instanser och rättsligt bistånd från nationella myndigheter.

 FN:s medlemsstater är skyldiga att vidta nödvändiga åtgärder så att rådets

beslut kan genomföras. Staterna är skyldiga att samarbeta med tribunalen, att

vara den behjälplig i alla stadier av ett ärende och att säkerställa att

nationella myndigheter lämnar tribunalen rättsligt bistånd vid insamlande av

bevis, hörande av vittnen, misstänkta och experter, identifiering och

lokalisering av personer och delgivning. Medlemsstaterna skall vidare bistå

tribunalen med att gripa eller häkta personer och överlämna eller överföra en

tilltalad till tribunalen.

 Artikel 30 behandlar privilegier och immunitet. Artikeln föreskriver att 1946

års FN-konvention om privilegier och immunitet skall vara tillämplig på

tribunalen, dess domare, dess åklagare och åklagarens personal samt på dess

registrator och registratorns personal. Domarna, åklagaren och registratorn

jämställs med diplomatiska sändebud. Åklagarens och registratorskontorets

personal jämställs med FN-tjänstemän och skall behandlas i enlighet med

artiklarna V och VII i den nämnda konventionen.

 Övriga personer vars närvaro behövs vid tribunalen, inklusive den tilltalade,

skall enligt artikeln ges sådan behandling som är nödvändig för att tribunalen

skall fungera tillfredsställande.

 Artikel 31 anger att tribunalen skall ha sitt säte i[REDACTED_EFTERNAMN] i Nederländerna.

 Artikel 32 anger att kostnaderna för tribunalen skall bekostas av FN:s

reguljära budget i enlighet med artikel 17 i FN-stadgan.

 Artikel 33 anger att tribunalens officiella språk skall vara engelska och

franska. Detta innebär att simultantolkning till och från dessa två språk alltid

skall vara tillgänglig vid förhandlingar i kammare och vid andra möten och

överläggningar. Stora delar av tribunalens dokumentation torde också behöva

översättas till något eller båda språken.

 Enligt artikel 34 skall tribunalens ordförande årligen rapportera om verk-

samheten till säkerhetsrådet och till generalförsamlingen.

8 Lagstiftningsbehovet

8.1 I vilka hänseenden krävs lagstiftning?

 7

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanserna tillstyrker promemorians

bedömning av lagstiftningsbehovet eller lämnar den utan erinran. En

remissinstans anmärker att det saknas en regel som möjliggör verkställighet av

beslut om återlämnande av egendom eller intäkter som förvärvats genom brott.

 Skälen för regeringens bedömning: Tribunalen har inrättats med stöd av

bestämmelserna i kapitel VII i FN-stadgan vilket innebär att beslutet är

omedelbart bindande för samtliga FN:s medlemsstater. Dessa är därför skyldiga

att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att syftet med beslutet skall kunna

uppnås.

 De flesta av artiklarna i tribunalens stadga reglerar frågor som gäller endast

tribunalen. De kräver därför inte några lagstiftningsåtgärder från svensk sida.

Innehållet i artikel 29 kräver dock lagstiftning, liksom föreskrifterna i

artiklarna 9, 10 och 30.

 Stadgans artikel 29 innehåller föreskrifter om internationell rättshjälp.

Enligt denna skall FN:s medlemsstater bistå tribunalen med att identifiera och

lokalisera personer, ta upp vittnesmål och annan bevisning samt med att delge

handlingar. Medlemsstaterna skall vidare bistå tribunalen med att gripa eller

häkta personer och överlämna eller överföra en tilltalad till tribunalen. Av

artikeln framgår att uppräkningen inte är uttömmande. Det kan därför inte

uteslutas att tribunalen kommer att begära bistånd med andra former av

internationell rättshjälp. Man bör räkna med att närmare föreskrifter om

tillämpningen av artikel 29 kommer att meddelas i den processordning som enligt

artikel 15 i stadgan skall utformas och antas av domarna i tribunalen. Det går

därför inte att i dag fastslå exakt vilka åtgärder som medlemsstaterna är

skyldiga att lämna rättshjälp med.

 Det kan förutsättas att tribunalens dömande instanser har behörighet att

begära bistånd med alla typer av åtgärder enligt artikel 29. Det går däremot

inte att utläsa ur artikeln vilka särskilda åtgärder som tribunalens åklagare är

behörig att begära bistånd med. Av artikel 18, som innehåller regler om

förundersökning och åtal, kan dock den slutsatsen dras att åklagarens roll

kommer att i mycket likna den som gäller för en svensk åklagare. Man får därför

utgå från att tribunalens åklagare kommer att begära bistånd med olika åtgärder

som aktualiseras i samband med en förundersökning.

 Sverige lämnar sedan gammalt sådan internationell rättshjälp i brottmål som

regleras i artikel 29. Rättshjälp lämnas i princip både till stater som Sverige

har träffat en överenskommelse med om internationell rättshjälp och sådana

stater som inte kan stödja en framställning om rättshjälp på en särskild

överenskommelse. Samarbetet med främmande stater om internationell rättshjälp i

brottmål bygger främst på konventioner och bilaterala avtal.

 Tribunalen är ett av FN inrättat organ och den hör inte under någon enskild

stat. Eftersom den svenska lagstiftningen om internationell rättshjälp

förutsätter att en begäran om rättshjälp kommer från en domstol eller myndighet

i en främmande stat, är lagstiftningen inte direkt tillämplig i förhållande till

tribunalen. För att Sverige skall kunna bistå tribunalen med alla de åtgärder

som anges i artikel 29 krävs det därför lagstiftningsåtgärder.

 Vid utformningen av den lagstiftning som krävs måste vissa speciella

omständigheter beaktas. En enskild stats åtagande om att lämna internationell

rättshjälp grundar sig ofta på att staten tillträtt en konvention eller att den

slutit ett bilateralt avtal. När det gäller bilaterala avtal har den enskilda

staten haft ett inflytande över i vilken utsträckning rättshjälp skall ges och

på vilka villkor det skall ske. Multilaterala konventioner på området lämnar

oftast utrymme för en enskild stat att göra vissa förbehåll, t.ex. att en viss

form av rättshjälp inte kommer att ges. En enskild stat kan vidare i sin interna

lagstiftning föreskriva att olika former av internationell rättshjälp skall

lämnas utan att det ställs krav på ömsesidighet. Staten förfogar då helt över

frågan om vilka åtgärder som man ger bistånd med och vilka villkor som skall

gälla för att en viss åtgärd skall vidtas.

 Regler om internationell rättshjälp åt tribunalen kommer att bygga på andra

förutsättningar. Föreskriften i artikel 29 i stadgan att medlemsstaterna skall

bistå tribunalen med internationell rättshjälp grundar sig inte på ett avtal

mellan de enskilda staterna utan är närmast att se som ett påbud till

medlemsländerna att se till att respektive inhemsk rättsordning ger möjlighet

till sådant bistånd. Detta innebär att Sverige och övriga medlemsstater vid

utformningen av den interna lagstiftningen har begränsade möjligheter att

inskränka biståndet till att avse endast vissa rättshjälpsåtgärder eller att

ställa upp villkor för biståndet.

 De svenska bestämmelserna om internationell rättshjälp återfinns i en mängd

olika författningar. I lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på

begäran av främmande stat (tvångsmedelslagen) finns bestämmelser om beslag och

husrannsakan för bevisändamål och om beslag eller kvarstad för att säkerställa

ett förverkande. Genom reglerna i lagen (1946:816) om bevisupptagning åt

utländsk domstol (bevisupptagningslagen) kan alla sorters bevis som är tillåtna

enligt svensk rätt tas upp på begäran av en utländsk domstol. I lagen (1991:435)

med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet finns

bl.a. regler om överförande av en i Sverige frihetsberövad person till främmande

stat för förhör eller konfrontation som avser annat än den frihetsberövades egen

brottslighet. Beträffande utlämning för lagföring eller straffavtjänande i främ-

mande stat gäller bestämmelserna i lagen (1957:668) om utlämning för brott

(utlämningslagen). Kungörelsen (1909:24 s 1.) ang. delgivning av handling på

begäran av utländsk myndighet gör det möjligt att bistå utländska myndigheter

med delgivning av handlingar.

 De aktuella lagarna har en i grunden likartad uppbyggnad. I särskilda

bestämmelser finns regler om vilka åtgärder som Sverige lämnar bistånd med. I

anslutning till dessa finns föreskrifter om vilka villkor som gäller för att

aktuellt bistånd skall ges. Ett exempel på mer allmänna villkor är att

gärningen, som är föremål för utredning eller lagföring i den främmande staten,

skall motsvara brott enligt svensk lag eller att brottet skall vara av viss

svårhet eller att det inte får röra sig om ett politiskt brott. I de olika

författningarna kan det också förekomma särskilda villkor. Enligt

utlämningslagen får t.ex. en svensk medborgare inte utlämnas. De olika villkoren

är oftast tvingande; om något av dem föreligger kan den begärda åtgärden inte

vidtas. Författningarna innehåller även regler om själva förfarandet. I

förhållande till stater utanför Norden som Sverige inte träffat särskild

överenskommelse med gäller så gott som genomgående att framställningen skall ges

in till Utrikesdepartementet. Normalt skall framställningen ges in på

diplomatisk väg, såvida det inte finns en överenskommelse om att direkt

kommunikation är tillåten. I fråga om förfarandet inom Sverige gäller i stort

sett samma regler som när motsvarande åtgärd vidtas i samband med en inhemsk

utredning av eller lagföring för brott. Beträffande vissa åtgärder av mer

ingripande natur, såsom utlämning för brott, överförande av frihetsberövad per-

son eller beslag och överlämnade av egendom till främmande stat, har det lagts i

regeringens händer att fatta det slutliga beslutet om den begärda åtgärden skall

bifallas eller inte.

 Den typ av åtgärd som kan antas bli den mest aktuella i förhållande till

tribunalen är begäran om förhör under förundersökningen. För sådana åtgärder

saknas det dock regler i den svenska lagstiftningen. Sådana regler torde inte

heller behövas så länge några tvångsmedel inte är aktuella. Det finns emellertid

inga regler som gör det möjligt för svenska åklagare att bistå en åklagare i

främmande stat med förhör på förundersökningsstadiet om tvångsmedel måste

tillgripas. I en promemoria från Justitiedepartementet angående Sveriges

tillträde till Europarådets förverkandekonvention (Ds 1993:17) föreslås

emellertid att regler införs som gör ett sådant bistånd möjligt. Promemorian har

remissbehandlats och förslagen bereds för närvarande inom Justitiedepartementet.

 Artiklarna 9 och 10 i stadgan behandlar andra frågor som har ett visst samband

med reglerna om internationell rättshjälp och som också kräver lagstiftning.

 Enligt artikel 9 i stadgan är tribunalen parallellt behörig med nationella

domstolar, men tribunalen kan alltid begära att en lagföring förs över till

tribunalen. Vidare får enligt artikel 10 en gärning, som prövats av tribunalen,

inte bli föremål för prövning av en nationell domstol. Däremot kan tribunalen

under vissa förutsättningar pröva en gärning som redan prövats av en nationell

domstol. Om den nationella domstolens bedömning av brottet inte stämmer överens

med vad gärningen är att bedöma som enligt stadgan, eller om handläggningen vid

den nationella domstolen inte varit opartisk, oberoende eller endast genomfördes

för skens skull, kan tribunalen ändå komma att ta upp gärningen till prövning.

 Tribunalen kommer enbart att pröva gärningar som har ägt rum i f.d.

Jugoslavien. Den svenska rättsordningen tillerkänner svenska domstolar en

vidsträckt domsrätt. Exempelvis kan en gärning - oavsett var den har begåtts -

bli föremål för lagföring i Sverige om det lindrigaste straffet som är

föreskrivet för brottet i svensk lag är fängelse i fyra år (2 kap. 3 7

brottsbalken). Under förutsättning att gärningen var straffbar också där den

begicks gäller vidare generellt svensk domsrätt beträffande svenska medborgare

och andra med hemvist här (2 kap. 2 brottsbalken). Det kan därför inte

uteslutas att en gärning som omfattas av tribunalens behörighet kan komma att

bli föremål för lagföring i Sverige. Enligt 2 kap. 5 a brottsbalken får under

vissa förutsättningar en gärning som prövats genom lagakraftägande dom, som

meddelats i främmande stat, inte bli föremål för lagföring i Sverige. Denna

regel är inte tillämplig beträffande tribunalens domar. I detta hänseende krävs

därför lagstiftning.

 En sak som inte berörs i stadgan är frågan om immunitet för vittne, sakkunnig

eller annan som skall vittna eller på annat sätt medverka vid det rättsliga

förfarandet inför tribunalen. Normalt skyddas en sådan person genom regler om

att denne inte får åtalas, frihetsberövas, straffas osv. för handlingar som

hänför sig till tiden före utresan från den andra statens territorium. Stadgan

reglerar inte heller frågan om tribunalen får begära att vittnen eller andra som

skall höras skall tvingas att infinna sig inför tribunalen. Varken de

multilaterala överenskommelserna på området eller den svenska lagstiftningen om

internationell rättshjälp tillåter ett sådant förfarande. Det finns därför inte

några skäl att nu föreslå en regel som gör det möjligt att tvångsvis överföra

andra än tilltalade till tribunalen.

 I stadgan ges inte några regler för den situationen att någon gett en osann

utsaga inför tribunalen. Med hänsyn till det sätt på vilket tribunalens

behörighet har avgränsats i stadgan är det tveksamt om tribunalen har domsrätt

över en sådan gärning. Det kan därför förutses att eventuella menedsbrott inför

tribunalen i stället skall tas upp vid nationella domstolar. För att detta skall

vara möjligt i Sverige krävs det lagstiftning, dels för att gärningen som sådan

skall vara straffbar och dels för att den skall omfattas av svensk domsrätt. Vid

införandet av sådan lagstiftning bör den nyligen genomförda kriminaliseringen av

osann respektive ovarsam utsaga inför EFTA-domstolen kunna tjäna som förebild

(prop. 1992/93:81, bet. 1992/93:JuU14, rskr. 1992/93:74, SFS 1993:83). För att

närmare kunna ange gränserna kring det straffbara området och för att kunna

precisera kretsen av de personer i processen (parter, vittnen, sakkunniga etc.)

som skall omfattas av straffansvaret, måste emellertid tribunalens

processordning vara känd, i vart fall i de delar som reglerar skyldigheten att

avlägga vittnesmål och sanningsplikten hos dem som yttrar sig. Det är därför

inte möjligt att i detta sammanhang föreslå nödvändig lagstiftning. Det kan

därför finnas anledning för regeringen att återkomma i denna fråga sedan tri-

bunalens processordning fastställts.

 Stadgan innehåller inte någon förpliktelse för medlemsländerna att bistå med

verkställandet av beslut enligt artikel 24 att egendom eller intäkter som

förvärvats genom brott skall återlämnas. Sådana beslut torde främst komma att

avse egendom som finns i f.d. Jugoslavien. Saken kan tänkas bli närmare reglerad

i processordningen. Den bör därför inte lagregleras innan processordningen

blivit fastställd. Om medlemsländerna blir förpliktade att verkställa sådana

beslut är en möjlig lösning att, såsom en remissinstans påpekat, införa en regel

som ger kronofogdemyndigheten behörighet att verkställa sådana beslut. I den mån

det handlar om egendom i Sverige som frånhänts annan genom brott finns det

bestämmelser i tvångsmedelslagen om att sådan kan tas i beslag och överlämnas

till främmande stat. Denna möjlighet bör kunna ställas till tribunalens

förfogande.

 I artikel 30 finns bestämmelser om tribunalens status och privilegie- och

immunitetsbestämmelser för domare, åklagare och registrator samt annan personal

i tribunalens tjänst. Enligt artikeln skall övriga personer vars närvaro behövs

vid tribunalen ges sådan behandling som är nödvändig för att tribunalen skall

fungera tillfredsställande. Denna reglering kräver lagstiftning.

 8

8.2 Närmare om lagens utformning

 Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian

föreslås dock inte någon möjlighet att i ärenden om utlämning inhämta yttrande

från Högsta domstolen. Promemorian innehåller heller inte något förslag om att

målsägandebiträde skall kunna förordnas.

 Remissinstanserna: Alla remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran

den modell för lagstiftningen som föreslagits. Justitiekanslern, Domstolsverket,

Göta hovrätt, Sveriges Advokatsamfund och Sveriges Domareförbund framför

synpunkter på att utlämningsfrågan enligt promemorians förslag inte skall prövas

av Högsta domstolen. Malmö tingsrätt anmärker att det saknas en generell regel

om verkställighet i Sverige av påföljder. Sveriges Advokatsamfund anser att den

som misstänks för eller är åtalad för brott skall vara berättigad till

rättshjälp enligt reglerna i rättshjälpslagen såväl vid förfarandet i Sverige

som inför tribunalen och att målsägande vid förfarandet inför tribunalen skall

ha samma rätt till rättshjälp enligt rättshjälpslagen som gäller för

angelägenhet som behandlas i Sverige.

 Skälen för regeringens förslag: Det är, särskilt med hänsyn till att den

svenska lagstiftningen om internationell rättshjälp genomgående innehåller

villkor som inte kan tillämpas i förhållande till tribunalen, inte tillräckligt

att endast göra den svenska lagstiftningen på området generellt tillämplig på

tribunalen. De bestämmelser som krävs bör därför i stället tas in i en särskild

lag. Eftersom den svenska lagstiftningen omfattar de flesta åtgärder som kan bli

aktuella i förhållande till tribunalen, och dessutom ger förutsättningar för ett

enhetligt förfarande gentemot tribunalen, bör lagen i största möjliga

utsträckning bygga på hänvisningar till den befintliga lagstiftningen angående

internationell rättshjälp. Denna metod har också klara fördelar för de

tillämpande organen.

 I lagen bör sålunda göras hänvisningar till vissa bestämmelser i

tvångsmedelslagen, bevisupptagningslagen, utlämningslagen och lagen (1991:435)

med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet.

 Lagen bör därutöver innehålla en föreskrift som gör det möjligt för

tribunalens åklagare att begära att en svensk åklagare bistår med förhör på

förundersökningsstadiet efter mönster av förslaget i promemorian Ds 1993:17 (jfr

avsnitt 8.1). Vidare bör lagen innehålla en föreskrift om att bestämmelser i

andra svenska författningar som rör internationell rätthjälp skall tillämpas på

framställningar från tribunalen, om de inte strider mot bestämmelserna i denna

lag.

 Därigenom torde de åtgärder som, såvitt i dag kan bedömas, kan bli aktuella

enligt stadgans artikel 29 täckas av lagen.

 Enligt artikel 9 kan tribunalen begära att en i Sverige pågående lagföring

skall överföras till tribunalen. I lagen bör därför införas en bestämmelse som

innebär att en sådan begäran skall bifallas och att begäran innebär att åtal

inte får väckas i Sverige för brottet. Har åtal redan väckts, skall överföringen

utgöra rättegångshinder i brottmålet.

 Enligt artikel 10 i stadgan får en gärning som prövats av tribunalen inte bli

föremål för prövning av en nationell domstol. I lagen bör därför införas en

bestämmelse att åtal inte får väckas vid svensk domstol för en gärning som varit

föremål för prövning av tribunalen.

 Enligt FN:s beslut är medlemsstaterna - såsom framhållits i det föregående -

skyldiga att bistå tribunalen med rättsligt bistånd. Det innebär att lagen inte

bör innehålla några hänvisningar till de olika villkor som i den nu gällande

lagstiftningen om internationell rättshjälp ställs upp för att bistånd skall

lämnas.

 När det är fråga om åtgärder av mer ingripande natur, såsom utlämning,

överförande av en frihetsberövad person för förhör eller konfrontation eller

beslag, bör dock lagen lämna ett visst utrymme för en prövning av om åtgärden

skall bifallas eller inte. Denna prövning måste dock vara ytterst begränsad och

inskränka sig till de fall då ett bifall till den aktuella åtgärden skulle vara

uppenbart stötande eller annars stå i uppenbar strid med den svenska rättsord-

ningen. Sådana prövningar görs normalt inom ramen för allt internationellt

samarbete utan att det finns några särskilda föreskrifter om detta. I de allra

flesta fall, t.ex. om förhållandena är sådana att en persons hälsotillstånd

hindrar en utlämning, kan man dessutom räkna med att frågor av detta slag kan

klaras ut genom underhandskontakter med tribunalen. Genom att framställningar om

utlämning, överförande av en frihetsberövad person för förhör eller

konfrontation eller om beslag slutligen prövas av regeringen finns det en

möjlighet att göra en diskretionär prövning. I denna ingår att besvara frågan om

den begärda åtgärden skulle vara uppenbart stridande mot den svenska rätts-

ordningen. Intresset av att ta hänsyn till svenska rättsprinciper måste

emellertid vägas mot den folkrättsliga skyldigheten att samarbeta med

tribunalen. En situation då det kan bli aktuellt att överväga om ett bifall till

en begäran skulle stå i uppenbar strid med den svenska rättsordningen är om

tribunalen begär att en person skall utlämnas för ett brott och personen i fråga

redan har dömts för den aktuella gärningen i Sverige (res judicata).

 Tribunalens stadgar tillåter inte att utlämning vägras i fråga om det egna

landets medborgare. Regeringsformen innehåller inte något direkt förbud mot

utlämning av svenska medborgare. Någon hänvisning bör därför inte göras till

utlämningslagens förbud mot utlämning av svenska medborgare. Det skall därför i

och för sig vara möjligt att utlämna en svensk medborgare för lagföring inför

tribunalen. Däremot gäller enligt 2 kap. 7 regeringsformen att en svensk med-

borgare inte får landsförvisas. Enligt förarbetena till bestämmelsen innebär

detta också i praktiken ett visst skydd i fråga om utlämning. Skyddet mot

landsförvisning bör uppfattas så att det även avser det fall då utlämning av en

svensk medborgare på grund av brott skulle ge anledning till antagandet att den

utlämnade skulle bli berövad friheten under så lång tid att han knappast skulle

kunna någonsin återvända till Sverige (bet. 1975/76:KU 56 s. 32). Om denna fråga

aktualiseras, måste regeringen förvissa sig om att en utlämning inte får en

sådan verkan. En tänkbar lösning - som dock torde kräva lagstiftning - är att

det träffas en särskild överenskommelse för det enskilda fallet, som innebär att

ett eventuellt fängelsestraff helt eller delvis skall avtjänas i Sverige. För

närvarande saknas underlag för ett ställningstagande i denna fråga. Till bilden

hör att tribunalen inte torde ha någon möjlighet att hålla dömda personer

frihetsberövade efter det domen meddelats och att Nederländerna enligt uppgift

avser att omvandla tribunalens domar till nederländska domar så att verk-

ställighet kan påbörjas där. Detta förhållande kan, liksom den processordning

som tribunalens domare skall fastställa, bli av betydelse för hur frågan skall

lösas.

 När det gäller de svenska myndigheternas hantering av de åtgärder som

tribunalen begär bistånd med bör såväl prövningen som förfarandet innefatta så

få inskränkande moment som möjligt. I vissa situationer kan det dock inte

undvikas att någon form av begränsning finns. Till exempel bör i fråga om beslag

handlingar som enligt 27 kap. 2 rättegångsbalken är skyddade mot en sådan

åtgärd ha ett sådant skydd även i detta sammanhang. Det är vidare så att en

person som anhållits med stöd av 23 utlämningslagen inte kan vara frihets-

berövad hur länge som helst utan att en begäran om utlämning görs. Regeln om att

en sådan begäran skall göras inom 40 dagar bör därför upprätthållas även i detta

sammanhang. Även kravet på samtycke från en i Sverige frihetsberövad person som

begärs överförd för vittnesförhör bör gälla eftersom det inte är aktuellt att nu

införa regler om att ett vittne kan tvingas inställa sig inför tribunalen.

 Enligt utlämningslagen skall frågan om utlämning lagligen kan ske prövas av

Högsta domstolen, om inte den som avses med framställan samtycker till

utlämning. Om Högsta domstolen finner att det finns hinder mot utlämning med

hänsyn till vissa närmare angivna bestämmelser i utlämningslagen, får utlämning

inte ske. Som ovan nämnts kan de villkor, som enligt gällande lagstiftning

uppställts vad gäller möjligheten att tillmötesgå en framställan från främmande

stat, inte göras tillämpliga i förhållande till tribunalen. Av detta följer att

en laglighetsprövning i ett ärende om utlämning till tribunalen skulle bli högst

begränsad. Det kan därför ifrågasättas om det är meningsfullt att ha en

domstolsprövning i dessa frågor. I det remitterade förslaget föreslogs mot denna

bakgrund ingen regel om att Högsta domstolen skall pröva ärenden om utlämning.

Flera remissinstanser har ifrågasatt om inte en sådan prövning trots allt bör

ske. Även om en prövning av domstol måste bli mycket begränsad delar regeringen

remissinstansernas bedömning att det i vissa enskilda fall kan vara av värde om

Högsta domstolen yttrar sig innan regeringen fattar sitt beslut. Med hänsyn till

detta bör regeringen ha möjlighet att som underlag för sitt beslut inhämta ett

yttrande från Högsta domstolen i frågan om utlämning bör beviljas. En

bestämmelse om detta bör tas in i lagen.

 När det gäller tvångsmedel i anledning av en begäran om utlämning till

tribunalen eller en internationell efterlysning måste däremot alltid en

domstolsprövning ske. Detta följer inte bara av regeringsformen utan även av

innehållet i artikel 5 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga

rättigheterna och de grundläggande friheterna. Denna domstolsprövning bör

föreskrivas genom att det i lagen görs en hänvisning till 23 utlämninglagen.

Också beslagsfrågor bör kunna prövas av domstol.

 Av lagen bör framgå att en begäran om rättshjälp kan göras av någon av

tribunalens dömande instanser eller av dess åklagare. Reglerna bör utformas så

att tribunalens framställningar skall ges in direkt till Utrikesdepartementet

och att den diplomatiska vägen inte behöver användas. I fråga om det inhemska

förfarandet vid verkställandet av framställningen bör i största möjliga

utsträckning hänvisning ske till de i respektive författning förekommande

reglerna.Enligt artiklarna 18 och 21 har den som misstänks eller har åtalats för

brott en ovillkorlig rätt till försvarare. De gärningar som kan prövas av

tribunalen är av mycket allvarlig natur. Enligt regeringens mening bör den som

är misstänkt, åtalad eller dömd för en sådan gärning ha rätt att biträdas av en

försvarare om tribunalen begär att en åtgärd vidtas i Sverige beträffande honom.

Även denna fråga bör lagregleras. Sveriges Advokatsamfund anför att reglerna om

rättshjälp åt misstänkt i brottmål bör göras tillämpliga och detta såväl i fråga

om förfarandet i Sverige som inför tribunalen. Samfundet uttalar att det måste

vara en självklar utgångspunkt för lagstiftningen att den som är misstänkt i mål

inför tribunalen har samma rättssäkerhet som den som är misstänkt i ett svenskt

brottmål. Det finns enligt regeringens mening inte anledning för Sverige att ge

regler om den misstänktes eller tilltalades rättigheter vid förfarandet inför

tribunalen. Den saken regleras genom stadgan för tribunalen. Kompletterande

regler kan komma att ges i processordningen. En regel om obligatorisk rätt till

offentlig försvarare torde utgöra ett fullgott skydd för den misstänkte eller

tilltalade vid förfarandet i Sverige.

 En åtgärd som kan bli aktuell att vidta i Sverige är förhör med målsägande. I

det svenska brottmålsförfarandet kan vid vissa typer av brott ett

målsägandebiträde förordnas för målsäganden. Biträdet skall enligt 3 lagen

(1988:609) om målsägandebiträde ta till vara målsägandens intressen i målet och

lämna stöd och hjälp till målsäganden. Med hänsyn till att många av de brott som

kan komma under tribunalens prövning utgör mycket allvarliga kränkningar av

målsägandens person, bör motsvarande möjlighet till stöd och hjälp finnas vid

förhör som hålls i Sverige på begäran av tribunalen. Sveriges Advokatsamfund har

föreslagit att en regel införs i rättshjälpslagen av innebörd att förfarandet

inför tribunalen likställs med ett förfarande i Sverige. Syftet är att

målsägande skall kunna beviljas rättshjälp i större utsträckning än vad som

enligt gällande lagstiftning är möjligt för rättegång i brottmål utomlands.

Någon sådan bestämmelse bör enligt regeringens mening inte införas. Liksom i

fråga om misstänkta och tilltalade ankommer det på tribunalen att mot bakgrund

av stadgan fastställa målsägandenas rättigheter m.m. vid förfarandet inför

tribunalen.

 Stadgan ger inte någon närmare anvisning om hur vittnen och andra som skall

höras inför tribunalen skall få ersättning för sin inställelse. Myndigheterna i

det land där den som skall höras bor kan rent praktiskt underlätta för denne att

infinna sig inför tribunalen. Frågan om förskott och ersättning till den som

skall höras av tribunalen bör därför lagregleras.

 Lagen bör innehålla en uttrycklig föreskrift om att de kostnader som föranleds

av Sveriges bistånd till tribunalen skall betalas av staten; detta beroende

bl.a. på att det i stadgan inte finns några regler som tillåter medlemsstaterna

att begära ersättning från tribunalen för de kostnader som uppstår i samband med

att åtgärder vidtas i Sverige.

 Den lagreglering som nu föreslås bygger i stor utsträckning på hänvisningar

till den befintliga lagstiftningen om internationell rättshjälp. De

sekretessbestämmelser som är tillämpliga i sådana ärenden blir därför också

tillämpliga i ärenden där Sverige bistår tribunalen med olika åtgärder.

 Främst är det bestämmelsen om utrikessekretess i 2 kap. 1 sekretesslagen

(1980:100) som kan bli tillämplig. Enligt bestämmelsen gäller sekretess för

uppgift som rör bl.a. mellanfolklig organisation om ett röjande av uppgiften kan

störa Sveriges mellanfolkliga förbindelser eller på annat sätt skada landet.

Skaderekvisitet är hos regeringen och inom utrikesrepresentationen omvänt, dvs.

presumtionen är för sekretess. Hos övriga myndigheter är skaderekvisitet rakt,

dvs. offentlighet är huvudregeln. Bestämmelsen möjliggör att uppgifter

hemlighålls även efter det att ett ärende avslutats hos svenska myndigheter.

Även bestämmelserna i 5 kap. 1 första stycket punkterna 2 och 3, 7 kap. 14

och 9 kap. 17 sekretesslagen (1980:100) kan bli aktuella. I 5 kap. 1 och

9 kap. 17 finns regler om sekretess i vissa fall för uppgifter i bl.a.

brottsutredande och brottsbeivrande verksamhet. Att observera vid tillämpningen

av 5 kap. 1 är att skaderekvisitet endast omfattar svenska myndigheters

verksamhet. I 7 kap. 14 finns bestämmelser om sekretess till skydd för

utlänningar. Eftersom dessa bestämmelser tillgodoser det behov av sekretess som

finns i de aktuella ärendena krävs det inga lagstiftningsåtgärder på denna

punkt.

 Frågor om immunitet och privilegier för internationella organ m.m. regleras

genom lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Enligt 4

denna lag åtnjuter vissa i bilagan till lagen uppräknade internationella organ

och personer med anknytning till sådana organ immunitet och privilegier enligt

vad som har bestämts i stadga eller avtal som är i kraft i förhållande till

Sverige. Bilagan bör kompletteras så att den omfattar även tribunalen och till

denna anknutna personer.

9 Kostnader

Det går i dag inte att bedöma i vilken omfattning tribunalen kommer att begära

bistånd från Sverige med olika åtgärder. Enligt regeringens bedömning torde dock

förslaget inte medföra några mer betydande kostnader. De torde därför kunna

rymmas inom ramen för de befintliga resurserna för rättsväsendet.

10 Ikraftträdande

De föreslagna författningsändringarna bör kunna träda i kraft den 1 juli 1994.

Några övergångsbestämmelser behövs inte.

11 Författningskommentar

11.1 Förslaget till lag med anledning av inrättandet av Internationella

tribunalen för brott i f.d. Jugoslavien

1

Av paragrafen framgår att lagens tillämpningsområde är begränsat till att gälla

framställningar från tribunalen. Framställningarna skall avse en begäran om att

en åtgärd i anledning av ett sådant brott som tribunalen enligt stadgan

inrättats för att lagföra skall vidtas här. Sverige är förpliktat att bistå med

dessa åtgärder. Det är tribunalens uppgift att utifrån stadgans bestämmelser

avgränsa vilka gärningar som kan lagföras inför tribunalen. Då en framställning

från tribunalen kommer får det förutsättas att en sådan prövning ägt rum. De

svenska myndigheterna skall därför normalt inte gå in på frågan om tribunalen är

behörig att pröva den gärning som framställningen avser.

2

Paragrafen, som riktar sig till de svenska myndigheterna, ger vissa anvisningar

om hur en framställan från tribunalen anhängiggörs.

 Av bestämmelsen framgår att en framställning från tribunalen kan göras av

någon av de dömande instanserna eller av tribunalens åklagare. Av artikel 11 i

tribunalens stadga framgår att tribunalen består av såväl de dömande instanserna

som åklagaren. Av artikel 18 framgår att åklagaren har befogenhet att begära

bistånd från medlemsstaterna vid utförandet av sina uppgifter. I vissa fall, som

t.ex. beträffande beslag enligt tvångsmedelslagen, tillåter svensk lagstiftning

angående internationell rättshjälp i brottmål redan att en framställning görs av

åklagare i främmande stat. Detta är däremot inte möjligt beträffande vissa andra

åtgärder, t.ex. bevisupptagning vid domstol, som åklagaren kan tänkas begära

bistånd med. Därför behövs det en generell regel som klargör att åtgärder skall

vidtas i Sverige även på begäran av tribunalens åklagare. Av paragrafen framgår

vidare att en framställning från tribunalen alltid skall ges in till

Utrikesdepartementet.

3

Första stycket, som innehåller regler om utlämning till tribunalen av en person

som misstänks eller är åtalad eller dömd för brott, motsvarar sakligt innehållet

i 1 utlämningslagen. Hänvisningen till tribunalens behörighet ersätter

utlämningslagens krav på straffbarhet i den främmande staten. Tribunalens

behörighet anges i dess stadga.

 Innehållet i andra stycket motsvarar den ordning som för Sveriges del gäller

enligt den europeiska utlämningskonventionen (SÖ 1959:65) med hänsyn till det

förbehåll som Sverige gjort beträffande artikel 12 i konventionen. Således skall

en dom eller ett beslut om häktning godtas såsom grund för utlämning, om det

inte framgår att domslutet eller beslutet är uppenbart oriktigt, exempelvis

genom att det står klart att den som begärs utlämnad befunnit sig på annan plats

vid tiden för brottet (jfr prop. 1958:139 s.13 samt NJA II 1958 s.30).

4

Regleringen av förfarandet i ärenden om utlämning innebär att i stort sett samma

ordning skall gälla som enligt utlämningslagen. Den största skillnaden är att

prövningen av förutsättningarna för utlämning hos Högsta domstolen inte är

obligatorisk. Regeringen har i stället möjlighet att inhämta ett yttrande från

Högsta domstolen.

 Första stycket motsvarar innehållet i 15 första meningen, 16 första

stycket och 17 utlämningslagen. Det är formulerat så att utlämningsförfarandet

blir tillämpligt oavsett hur tribunalen har formulerat sin begäran att en person

skall överlämnas dit för lagföring.

 Av andra stycket framgår att regeringen, om det finns särskilda skäl, skall

inhämta ett yttrande från Högsta domstolen innan den avgör ärendet. Med hänsyn

till att det inte finns några egentliga vägransgrunder torde frågan om utlämning

skall medges normalt vara av tämligen okomplicerad natur. Som närmare redovisats

i avsnitt 8.2 kan en utlämning i vissa fall tänkas strida mot regeringsformens

förbud mot landsförvisning av svensk medborgare. Uppkommer fråga om att utlämna

en svensk medborgare eller framkommer det i övrigt i ett enskilt fall att en

utlämning kan strida mot en grundläggande princip för den svenska rättsordningen

kan det finnas särskilda skäl att inhämta ett yttrande från Högsta domstolen.

5

Första stycket motsvarar 16 andra stycket första och andra meningarna och 16

tredje stycket utlämningslagen. I konsekvens med att Högsta domstolen normalt

inte skall pröva förutsättningarna för en utlämning bör beslut om tvångsmedel

inte, såsom gäller enligt utlämningslagen, överklagas direkt till Högsta

domstolen. I detta avseende gäller i stället rättegångsbalkens bestämmelser.

 Andra stycket motsvarar 16 femte stycket utlämningslagen.

6

Första stycket har sin förebild i 23 första stycket utlämningslagen med

undantag av bestämmelsen om beslag i utlämningslagen. Beslag på begäran av

tribunalen regleras i stället i 9 .

 Genom andra stycket görs utlämningslagens bestämmelser om förfarandet i

samband med användande av tvångsmedel enligt första stycket direkt tillämpliga.

Vad som i de angivna bestämmelserna sägs om den främmande staten skall i stället

avse tribunalen. Även prövningen av sådana provisoriska åtgärder måste göras

under hänsynstagande till de långtgående förpliktelser som Sverige har gentemot

tribunalen. Utrymmet för att avslå begärda åtgärder är således avsevärt mer

begränsat än i vanliga utlämningsärenden.

7

I paragrafen föreskrivs att vissa övriga bestämmelser i utlämningslagen skall

tillämpas i förhållande till tribunalen, nämligen 25, 26 och 26 a .

 Enligt 25 utlämningslagen får åtal inte väckas för det brott för vilket

utlämning har begärts, såvida inte begäran avslagits. Om utlämning beviljas

efter det att åtal väckts utgör detta förhållande rättegångshinder i brottmålet.

 Chefen för Justitiedepartementet får enligt 26 utlämningslagen medge att den

som av främmande stat utlämnas till annan stat får föras genom landet, om han

inte är svensk medborgare och synnerliga skäl inte heller i annat hänseende

talar däremot. Bestämmelsen kan således inte tillämpas om en svensk medborgare

skall föras genom Sverige i samband med utlämning till tribunalen från ett annat

land. I ett sådant fall krävs ett beslut om utlämning även från Sverige.

 I 26 a utlämningslagen ges föreskrifter om återförande av en person som

utlämnats till Sverige för rättegång här i landet på villkor att den utlämnade

senare överlämnas till en myndighet i den främmande staten. Denna bestämmelse

kan tänkas behöva tillämpas om en person, som är häktad vid tribunalen i

avvaktan på rättegång, har begått brott även i Sverige och tribunalen medger att

personen förs till Sverige för att närvara vid en rättegång här.

8

Paragrafen har sin närmaste motsvarighet i 20 andra stycket utlämningslagen.

Till skillnad från vad som gäller enligt utlämningslagen ankommer det på

polismyndigheten att verkställa beslutet om utlämning och således föra den som

skall utlämnas ut ur landet till en plats som bestäms i samråd med tribunalen.

Därvid bör i huvudsak samma ordning kunna tillämpas som gäller vid verk-

ställighet av beslut om utvisning.

9

Genom bestämmelsen blir vissa regler om beslag enligt tvångsmedelslagen gällande

i förhållande till tribunalen. Beslag får användas i fråga om föremål och

skriftlig handling som kan antas äga betydelse för utredning om gärningen eller

vara någon frånhänd genom denna eller egendom som skäligen kan antas vara

förverkad på grund av brott. I och med att ingen hänvisning görs till de

allmänna villkor som ställs upp i tvångsmedelslagens 3 blir myndigheternas

prövning tämligen begränsad. En förutsättning för att beslag eller husrannsakan

för eftersökande av föremål som är taget i beslag skall få ske är dock att

förutsättningar för åtgärden föreligger enligt reglerna om detta i 27 och 28

kap. rättegångsbalken. I fråga om förfarandet gäller i stort samma ordning som

enligt tvångsmedelslagen. Det innebär bl.a. att bestämmelserna i 27 kap. 9-13

och 28 kap. 4-10 rättegångsbalken är tillämpliga då beslaget skall

verkställas.

 Paragrafens regler om domstolsprövning är annorlunda utformade än i

tvångsmedelslagen. Där gäller att rätten alltid skall pröva, förutom att

beslaget är förenligt med tillämpliga bestämmelser i 27 kap. rättegångsbalken,

om hinder möter mot den begärda åtgärden enligt reglerna i 3 tvångsmedelslagen

och om det är påkallat att föreskriva förbehåll enligt 4 . Dessa paragrafer är

inte tillämpliga i fråga om en begäran från tribunalen. Reglerna om

domstolsprövning har i stället utformats på det sättet att den som drabbas av

ett beslag kan påkalla rättens prövning av beslaget. Rättens prövning är in-

skränkt till frågan om beslaget är förenligt med tillämpliga bestämmelser i

rättegångsbalken.

10

Bevisupptagningslagen är utformad på det sättet att alla former av bevis som är

tillåtna enligt svensk rätt kan komma i fråga för bevisupptagning. Genom

bestämmelserna i denna paragraf blir detta möjligt även i förhållande till

tribunalen. Bestämmelsen hänvisar inte till de villkor som ställts upp i 1

bevisupptagningslagen. I fråga om förfarandet gäller att Utrikesdepartementet

skall förmedla tribunalens framställning till den domstol som har att genomföra

bevisupptagningen. Vid ärendets behandling är främst rättegångsbalkens regler

tillämpliga. Det innebär bl.a. att domstolen kan använda alla de tvångsmedel,

inklusive hämtning till förhör, som enligt rättegångsbalken står till buds i

samband med förhandling med bevisupptagning. Bestämmelserna i 5 - 8

bevisupptagningslagen gör det vidare möjligt att i vissa hänseenden anpassa

förfarandet efter tribunalens önskemål. Av 12 följer att domstolen, sedan

ärendet avslutats, alltid skall redovisa protokollet över vad som förekommit vid

bevisupptagningen till Utrikesdepartementet. Eftersom kostnaderna för åtgärder

som vidtagits enligt denna lag enligt 16 alltid skall stanna på staten är

regeln i 10 första stycket bevisupptagningslagen att domstolen skall bifoga en

skrivelse angående kostnader inte tillämplig vid bevisupptagning på begäran av

tribunalen.

11

Bestämmelsen, som inte har någon motsvarighet i gällande lagstiftning om

internationell rättshjälp i brottmål, gör det möjligt att bistå tribunalen - i

första hand dess åklagare - med förhör på förundersökningsstadiet. Det ställs

inte upp något krav på att förfarandet har nått ett visst stadium. Detta innebär

exempelvis att den begärda åtgärden kan vidtas även om förfarandet vid

tribunalen inte kommit så långt att det finns någon bestämd misstänkt person.

Förhöret skall hållas enligt bestämmelserna i 23 kap. rättegångsbalken. Det

innebär att förhör kan hållas såväl med en misstänkt person som med någon annan

som kan antas kunna lämna uppgifter av betydelse för utredningen. För förhöret

gäller samma regler om tvångsmedel, tidsfrister m.m. som för förhör under en

svensk förundersökning.

 Av andra stycket framgår i vilken ordning framställningen skall handläggas.

Kan förhöret inte verkställas, t.ex. av den anledningen att vederbörande inte

går att få tag på, får Utrikesdepartementet underrätta tribunalen om detta.

12

Enligt första stycket får en i Sverige frihetsberövad person efter beslut av

regeringen överföras till tribunalen för förhör eller konfrontation om förhöret

eller konfrontationen avser annat än dennes egen brottslighet. Bestämmelsen

gäller alla typer av frihetsberövanden. Den omfattar både sådana som föranletts

av att personen i fråga har begått brott och sådana som beror på att personen på

grund av sitt psykiska tillstånd eller sina personliga förhållanden i övrigt har

ansetts vara i behov av ett omhändertagande. Den frihetsberövades medverkan

skall avse förhör eller konfrontation. Med förhör avses här både förhör under

förundersökning eller motsvarande och vittnesförhör eller förhör med målsägande

under rättegång. Detsamma gäller konfrontation. Utformningen av bestämmelsen

stämmer i dessa hänseenden överens med reglerna om överförande av en

frihetsberövad person i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om

internationellt samarbete på brottmålsområdet. I fråga om förutsättningarna för

att ett överförande skall ske skiljer sig dock bestämmelserna åt. Det enda

villkor som uppställs i denna paragraf är att den frihetsberövades samtycke

krävs för att överförande skall få ske (jfr avsnitt 8.2).

 I andra stycket görs en hänvisning till de bestämmelser i lagen (1991:435) om

internationellt samarbete på brottmålsområdet som reglerar förfarandet rörande

en framställning om överförande av en frihetsberövad person. Det innebär bl.a.

att yttrande alltid skall begäras in från den myndighet som svarar för

omhändertagandet av den frihetsberövade och att regeringen, då den bifaller

framställningen, i beslutet skall ange när den frihetsberövade senast skall

återföras till Sverige, eller i förekommande fall, försättas på fri fot. Genom

hänvisningen till 7 öppnas vidare en möjlighet att ge tillstånd till transport

genom Sverige av en person som är frihetsberövad i en främmande stat och som

skall föras över till tribunalen.

13

Av första stycket framgår att en lagföring skall överföras till tribunalen om

den begär det. Vidare föreskrivs att en sådan begäran innebär att åtal inte får

väckas i Sverige för brottet eller, om åtal redan väckts, att överföringen utgör

rättegångshinder i brottmålet. Om en begäran om överföring av lagföringen även

består i en begäran om utlämning av den misstänkte eller tilltalade regleras

frågan om rättegångshinder även i 7 genom en hänvisning till 25 utläm-

ningslagen. Den bestämmelsen har dock betydelse även för de fall en begäran om

utlämning inte är förenad med en överföring av lagföringen.

 I andra stycket föreskrivs att åtal inte får väckas i Sverige för en gärning

som prövats av tribunalen. Innebörden av denna bestämmelse är att svensk rätt, i

enlighet med vad som föreskrivs i artikel 10 i tribunalens stadga, tillerkänner

tribunalens avgöranden en absolut negativ rättskraft i förhållande till svensk

domsrätt. Om åtal skulle väckas i Sverige för en gärning som redan prövats av

tribunalen, skall rätten sålunda avvisa åtalet på grund av res judicata.

14

I första stycket anges att om tribunalen begär att en åtgärd skall vidtas

beträffande den som misstänks för eller har åtalats för brott som omfattas av

tribunalens behörighet har denne en ovillkorlig rätt att biträdas av en

offentlig försvarare. Ett förordnande lär i första hand bli aktuellt i de fall

då åtgärden avser ett utlämningsförfarande eller ett förhör med den aktuella

personen. Avser åtgärden förhör under förundersökning eller en annan åtgärd som

inte kommer under svensk domstols prövning utan uteslutande vidtas av t.ex.

åklagare kommer rättens handläggning normalt att bestå i ett förordnande av den

offentliga försvararen samt ett beslut om entledigande av och ersättning till

försvararen.

 I andra stycket föreskrivs att en målsägande, som skall höras i Sverige, har

rätt att få ett målsägandebiträde förordnat för sig om målsäganden kan antas ha

behov av sådant biträde. Av paragrafen framgår att förordnandet för biträdet

endast omfattar förfarandet i Sverige. De brott som kan komma under tribunalens

prövning torde oftast vara av sådan art att det är befogat att ett

målsägandebiträde förordnas. Det kan emellertid tänkas att det ibland kan bli

fråga om brott som någon lidit skada av men som ändå inte kränkt målsäganden på

ett sådant sätt att denne har behov av ett målsägandebiträde. Med hänsyn till

detta har bestämmelserna om målsägandebiträde inte utformats som en obligatorisk

rätt till sådant biträde. Förfarandet vid förordnandet av målsägandebiträde samt

dennes uppgifter och rätt till ersättning regleras genom hänvisningar till lagen

(1988:609) om målsägandebiträde.

15

I paragrafen föreskrivs att vittnen, målsägande och sakkunniga i Sverige som

kallas till förhör inför tribunalen har rätt till ersättning för sin

inställelse. Närmare bestämmelser om ersättningen meddelas av regeringen.

16

I paragrafen föreskrivs att ersättning av allmänna medel till offentlig

försvarare eller annan och andra kostnader som uppstått på grund av åtgärd som

vidtagits enligt denna lag skall stanna på staten.

17

Paragrafen gör det möjligt att tillämpa även andra författningar som rör

internationell rättshjälp och som det inte hänvisas till i denna lag på en

begäran från tribunalen. Exempelvis kan härigenom bistånd ges med delgivning av

handling enligt reglerna i kungörelsen (1909:24 s. 1) ang. delgivning av

handling på begäran av utländsk myndighet.

11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och

privilegier i vissa fall

Förslaget har behandlats i avsnitt 8.2.

 9

RESOLUTION 827 (1993)

Adopted by the Security Council at its 3217th meeting, on 25 May 1993

 The Security Council,

 Reaffirming its resolution 713 (1991) of 25 September 1991 and all subsequent

relevant resolutions,

 Having considered the report of the Secretary-General (S/25704 and Add.1)

pursuant to paragraph 2 of resolution 808 (1993),

 Expressing once again its grave alarm at continuing reports of widespread and

flagrant violations of international humanitarian law occurring within the

territory of the former Yugoslavia, and especially in the Republic of Bosnia and

Herzegovina, including reports of mass killings, massive, organized and

systematic detention and rape of women, and the continuance of the practice of

"ethnic cleansing", including for the acquisition and the holding of territory,

 Determining that this situation continues to constitute a threat to

international peace and security,

 Determined to put an end to such crimes and to take effective measures to bring

to justice the persons who are responsible for them,

 Convinced that in the particular circumstances of the former Yugoslavia the

establishment as an ad hoc measure by the Council of an international tribunal

and the prosecution of persons responsible for serious violations of

international humanitarian law would enable this aim to be achieved and would

contribute to the restoration and maintenance of peace,

 Believing that the establishment of an international tribunal and the

prosecution of persons responsible for the above-mentioned violations of

international humanitarian law will contribute to ensuring that such violations

are halted and effectively redressed,

 Noting in this regard the recommendation by the Co-Chairmen of the Steering

Committee of the International Conference on the Former Yugoslavia for the

establishment of such a tribunal (S/25221),

 Reaffirming in this regard its decision in resolution 808 (1993) that an

international tribunal shall be established for the prosecution of persons

responsible for serious violations of international humanitarian law committed

in the territory of the former Yugoslavia since 1991,

 Considering that, pending the appointment of the Prosecutor of the

 42

RESOLUTION 827 (1993)

Antagen av säkerhetsrådet vid dess 3217:e möte den 25 maj 1993.

 Säkerhetsrådet,

 som bekräftar sin resolution 713 (1991) av den 25 september 1991 och alla

senare relevanta resolutioner,

 som har behandlat generalsekreterarens rapport (S/25704 och tillägg 1) avgiven

i enlighet med punkt 2 i resolution 808 (1993),

 som än en gång uttrycker sin allvarliga oro över återkommande rapporter om

omfattande och flagranta kränkningar av internationell humanitär rätt begångna

inom f.d. Jugoslaviens territorium, och särskilt i Republiken Bosnien och

Hercegovina, däribland rapporter om massmord, massivt, organiserat och

systematiskt frihetsberövande och våldtäkt av kvinnor samt fortsatt "etnisk

rensning", även då detta sker i syfte att förvärva och behålla territorium,

 som fastställer att denna situation fortsätter att utgöra ett hot mot

internationell fred och säkerhet,

 som har föresatt sig att sätta stopp för sådana brott och vidta effektiva

åtgärder för att ställa dem som är ansvariga för dessa inför rätta,

 som är övertygat om att, under de särskilda omständigheter som råder i f.d.

Jugoslavien, upprättandet av en internationell tribunal som en ad hoc-åtgärd

från säkerhetsrådets sida och lagföring av personer som är ansvariga för allvar-

liga kränkningar av internationell humanitär rätt skulle göra det möjligt att

uppnå detta syfte och bidra till att fred återställs och upprätthålls,

 som hyser tron att upprättandet av en internationell tribunal och lagföring av

personer som är ansvariga för ovannämnda kränkningar av internationell humanitär

rätt kommer att bidra till att säkerställa att sådana kränkningar upphör och att

rättvisa skipas,

 som noterar i detta sammanhang rekommendationen från viceordföranden i

styrkommittén för Internationella konferensen om f.d. Jugoslavien om

upprättandet av en sådan tribunal (S/25221),

 som bekräftar i detta sammanhang sitt beslut i resolution 808 (1993) att en

internationell tribunal skall upprättas för lagföring av personer som är

ansvariga för allvarliga kränkningar av internationell humanitär rätt begångna

på f.d. Jugoslaviens territorium sedan 1991,

 som anser, i avvaktan på utnämningen av Internationella tribunalens

 43

International Tribunal, the Commission of Experts established pursuant to

resolution 780 (1992) should continue on an urgent basis the collection of

information relating to evidence of grave breaches of the Geneva Conventions and

other violations of international humanitarian law as proposed in its interim

report (S/25274),

 Acting under Chapter VII of the Charter of the United Nations,

 1. Approves the report of the Secretary-General;

 2. Decides hereby to establish an international tribunal for the sole purpose

of prosecuting persons responsible for serious violations of international

humanitarian law committed in the territory of the former Yugoslavia between 1

January 1991 and a date to be determined by the Security Council upon the

restoration of peace and to this end to adopt the Statute of the International

Tribunal annexed to the above-mentioned report;

 3. Requests the Secretary-General to submit to the judges of the International

Tribunal, upon their election, any suggestions received from States for the

rules of procedure and evidence called for in Article 15 of the Statute of the

International Tribunal;

 4. Decides that all States shall cooperate fully with the International

Tribunal and its organs in accordance with the present resolution and the

Statute of the International Tribunal and that consequently all States shall

take any measures necessary under their domestic law to implement the provisions

of the present resolution and the Statute, including the obligation of States to

comply with requests for assistance or orders issued by a Trial Chamber under

Article 29 of the Statute;

 5. Urges States and intergovernmental and non-governmental organizations to

contribute funds, equipment and services to the International Tribunal,

including the offer of expert personnel;

 6. Decides that the determination of the seat of the International Tribunal is

subject to the conclusion of appropriate arrangements between the United Nations

and the Netherlands acceptable to the Council, and that the International

Tribunal may sit elsewhere when it considers it necessary for the efficient

exercise of its functions;

 7. Decides also that the work of the International Tribunal shall be carried

out without prejudice to the right of the victims to seek, through appropriate

means, compensation for damages incurred as a result of violations of

international humanitarian law;

 8. Requests the Secretary-General to implement urgently the present resolution

and in particular to make practical arrangements for the effective functioning

of the International Tribunal at the

 44

åklagare, att den expertkommission som upprättats enligt resolution 780 (1992)

skyndsamt bör fortsätta insamlingen av bevismaterial om allvarliga överträdelser

av Genèvekonventionerna och andra kränkningar av internationell humanitär rätt

såsom föreslogs i dess interimsrapport (S/25274),

 som agerar med stöd av kapitel VII i Förenta nationernas stadga och

 1. godkänner generalsekreterarens rapport;

 2. beslutar härmed att upprätta en internationell tribunal för det enda syftet

att lagföra personer som är ansvariga för allvarliga kränkningar av

internationell humanitär rätt begångna inom f.d. Jugoslaviens territorium från

och med den 1 januari 1991 och till ett datum som bestäms av säkerhetsrådet då

fred återupprättats, och att därför anta Internationella tribunalens stadga, som

är fogad till ovannämnda rapport;

 3. anmodar generalsekreteraren att tillställa Internationella tribunalens

domare, när de valts, alla förslag till procedur- och bevisregler som erhållits

från staterna enligt artikel 15 i Internationella tribunalens stadga;

 4. beslutar att alla stater skall samarbeta till fullo med Internationella

tribunalen och dess organ i enlighet med denna resolution och Internationella

tribunalens stadga och att följaktligen alla stater skall vidta nödvändiga

åtgärder med stöd av sin nationella lagstiftning för att uppfylla bestämmelserna

i denna resolution och i stadgan, däribland skyldighet för staterna att

efterkomma varje begäran om bistånd eller beslut utfärdat av en

rättegångskammare, enligt artikel 29 i stadgan;

 5. uppmanar staterna och mellanstatliga och icke-statliga organisationer att

bidra med penningmedel, utrustning och tjänster till Internationella tribunalen,

däribland erbjudande om experter;

 6. beslutar att fastställandet av Internationella tribunalens säte skall vara

avhängigt att överenskommelse om lämpliga arrangemang, godtagbara för

säkerhetsrådet, kan träffas mellan Förenta nationerna och Nederländerna, samt

att Internationella tribunalen får sammanträda på annan plats, när den finner

det nödvändigt för att effektivt kunna utöva sina uppgifter;

 7. beslutar även att det arbete den Internationella tribunalen utför inte skall

inskränka offrens rätt att på lämpligt sätt söka ersättning för skada som de

lidit till följd av kränkningar av internationell humanitär rätt;

 8. anmodar generalsekreteraren att skyndsamt genomföra denna resolution och att

i synnerhet vidta praktiska åtgärder för att Internationella tribunalen skall

kunna fungera effektivt så snart som

 45

earliest time and to report periodically to the Council;

 9. Decides to remain actively seized of the matter.

 46

möjligt samt att periodiskt avlämna rapport till säkerhetsrådet;

 9. beslutar att fortsättningsvis aktivt följa frågan.

 47

Statute of the International Tribunal

 Having been established by the Security Council acting under Chapter VII of the

Charter of the United Nations, the International Tribunal for the Prosecution of

Persons Responsible for Serious Violations of International Humanitarian Law

Committed in the Territory of the Former Yugoslavia since 1991 (hereinafter

referred to as "the International Tribunal") shall function in accordance with

the provisions of the present Statute.

Article 1

Competence of the International Tribunal

 The International Tribunal shall have the power to prosecute persons

responsible for serious violations of international humanitarian law committed

in the territory of the former Yugoslavia since 1991 in accordance with the

provisions of the present Statute.

Article 2

Grave breaches of the Geneva Conventions of 1949

The International Tribunal shall have the power to prosecute persons committing

or ordering to be committed grave breaches of the Geneva Conventions of 12

August 1949, namely the following acts against persons or property protected

under the provisions of the relevant Geneva Convention:

 a) wilful killing;

 b) torture or inhuman treatment, including biological experiments;

 c) wilfully causing great suffering or serious injury to body or health;

 d) extensive destruction and appropriation of property, not justified by

military necessity and carried out unlawfully and wantonly;

 e) compelling a prisoner of war or a civilian to serve in the forces of a

hostile power;

 f) wilfully depriving a prisoner of war or a civilian of the rights of fair and

regular trial;

 g) unlawful deportation or transfer or unlawful confinement of a civilian;

 h) taking civilians as hostages.

 48

Internationella tribunalens stadga

 Efter att ha inrättats av säkerhetsrådet enligt kapitel VII i Förenta nationer-

nas stadga skall Internationella tribunalen för lagföring av personer som är

ansvariga för allvarliga brott mot internationell humanitär rätt begångna på

f.d. Jugoslaviens territorium sedan 1991 (nedan kallad "Internationella tribu-

nalen") verka i enlighet med bestämmelserna i denna stadga.

Artikel 1

Internationella tribunalens behörighet

 Internationella tribunalen skall ha behörighet att enligt denna stadga lagföra

personer som är ansvariga för allvarliga brott mot internationell humanitär rätt

begångna på f.d. Jugoslaviens territorium sedan 1991.

Artikel 2

Allvarliga överträdelser av 1949 års Genèvekonventioner

 Internationella tribunalen skall ha behörighet att lagföra personer som begår

eller beordrar allvarliga överträdelser av Genèvekonventionerna av den 12

augusti 1949, nämligen följande handlingar riktade mot personer eller egendom

som skyddas enligt bestämmelserna i tillämplig Genèvekonvention:

 a) uppsåtligt dödande,

 b) tortyr eller omänsklig behandling, inbegripet biologiska experiment,

 c) att uppsåtligt förorsaka svårt lidande eller svår skada till kropp eller

hälsa,

 d) omfattande förstörelse och tillägnelse av egendom som inte rättfärdigas av

militär nödvändighet och som skett olagligt och godtyckligt,

 e) att tvinga en krigsfånge eller en civilperson att tjänstgöra i en fientlig

makts väpnade styrkor,

 f) att uppsåtligt beröva en krigsfånge eller en civilperson rätten till en

opartisk rättegång i laga ordning,

 g) olaglig deportation eller förflyttning eller olaglig inspärrning av en

civilperson,

 h) tagande av civilpersoner som gisslan.

 49

Article 3

Violations of the laws or customs of war

 The International Tribunal shall have the power to prosecute persons violating

the laws or customs of war. Such violations shall include, but not limited to:

 a) employment of poisonous weapons or other weapons calculated to cause

unnessary suffering;

 b) wanton destruction of cities, towns or villages, or devastation not jus-

tified by military necessity;

 c) attack, or bombardment, by whatever means, of undefended towns, villages,

dwellings, or buildings;

 d) seizure of, destruction or wilful damage done to institutions dedicated to

religion, charity and education, the arts and sciences, historic monuments and

works of art and science;

 e) plunder of public or private property.

Article 4

Genocide

 1. The International Tribunal shall have the power to prosecute persons

committing genocide as defined in paragraph 2 of this article or of committing

any of the other acts enumerated in paragraph 3 of this article.

 2. Genocide means any of the following acts committed with intent to destroy,

in whole or in part, a national, ethnical, racial or religious group, as such:

 a) killing members of the group;

 b) causing serious bodily or mental harm to members of the group;

 c) deliberately inflicting on the group conditions of life calculated to bring

about its physical destruction in whole or in part;

 d) imposing measures intended to prevent births within the group;

 e) forcibly transferring children of the group to another group.

 3. The following acts shall be punishable:

 a) genocide;

 b) conspiracy to commit genocide;

 c) direct and public incitement to commit genocide;

 d) attempt to commit genocide;

 e) complicity in genocide.

 50

Artikel 3

Kränkningar av krigets lagar eller sedvanerätt

 Internationella tribunalen skall ha behörighet att lagföra personer som kränker

krigets lagar eller sedvanerätt. Sådana kränkningar skall innefatta men inte

vara begränsade till

 a) användande av giftvapen eller andra vapen som beräknas förorsaka onödigt

lidande,

 b) godtycklig förstörelse av städer eller byar eller ödeläggelse som inte rätt-

färdigas av militär nödvändighet,

 c) anfall på eller bombardemang av oförsvarade städer, byar, bostäder eller

byggnader, oavsett med vilka medel,

 d) beslagtagande eller förstörelse av eller uppsåtlig skada på institutioner

avsedda för religionsutövning, välgörenhet och utbildning, konst och vetenskap,

historiska minnesmärken samt konstverk och vetenskapliga arbeten,

 e) plundring av offentlig eller privat egendom.

Artikel 4

Folkmord

 1. Internationella tribunalen skall ha behörighet att lagföra personer som be-

går folkmord enligt definitionen i 2 eller någon av de andra handlingar som

uppräknas i 3.

 2. Med folkmord avses vilken som helst av följande handlingar som begås i

avsikt att, helt eller delvis, förinta en nationell, etnisk, rasmässigt bestämd

eller religiös grupp, nämligen

 a) att döda medlemmar av gruppen,

 b) att tillfoga medlemmar av gruppen svår kroppslig eller själslig skada,

 c) att uppsåtligen påtvinga gruppen levnadsvillkor som är avsedda att medföra

dess fysiska undergång helt eller delvis,

 d) att genomföra åtgärder som är avsedda att förhindra födslar inom gruppen,

 e) att med våld överföra barn från gruppen till en annan grupp.

 3. Följande handlingar skall vara straffbara:

 a) folkmord,

 b) stämpling till folkmord,

 c) omedelbar och offentlig uppmaning till folkmord,

 d) försök till folkmord,

 e) delaktighet i folkmord.

 51

Article 5

Crimes against humanity

 The international Tribunal shall have the power to prosecute persons

responsible for the following crimes when committed in armed conflict, whether

international or internal in character, and directed against any civilian

population:

 a) murder;

 b) extermination;

 c) enslavement;

 d) deportation;

 e) imprisonment;

 f) torture;

 g) rape;

 h) persecutions on political, racial and religious grounds;

 i) other inhumane acts.

Article 6

Personal jurisdiction

 The International Tribunal shall have jurisdiction over natural persons

pursuant to the provisions of the present Statute.

Article 7

Individual criminal responsibility

 1. A person who planned, instigated, ordered, committed or otherwise aided and

abetted in the planning, preparation or execution of a crime referred to in

articles 2 to 5 of the present Statute, shall be individually responsible for

the crime.

 2. The official position of any accused person, whether as Head of State or

Government or as a responsible Government official, shall not relieve such

person of criminal responsibility nor mitigate punishment.

 3. The fact that any of the acts referred to in articles 2 to 5 of the present

Statute was committed by a subordinate does not relieve his superior of criminal

responsibility if he knew or had reason to know that the subordinate was about

to commit such acts or had done so and the superior failed to take the necessary

and reasonable measures to prevent such acts or to punish the perpetrators

thereof.

 4. The fact that an accused person acted pursuant to an order of a Government

or of a superior shall not relieve him of criminal respon-

 52

Artikel 5

Brott mot mänskligheten

 Internationella tribunalen skall ha behörighet att lagföra personer som är an-

svariga för följande brott när de begås under väpnad konflikt, vare sig denna är

av internationell eller nationell karaktär, och som riktas mot en civil-

befolkning:

 a) mord,

 b) utrotning,

 c) förslavning,

 d) deportering,

 e) fängslande,

 f) tortyr,

 g) våldtäkt,

 h) förföljelse på politiska, rasmässiga och religiösa grunder,

 i) andra inhumana handlingar.

Artikel 6

Domsrätt över fysiska personer

 Internationella tribunalen skall ha domsrätt över fysiska personer i enlighet

med bestämmelserna i denna stadga.

Artikel 7

Personligt straffansvar

 1. Den som planerat, anstiftat, beordrat, begått eller på annat sätt medverkat

vid planering, förberedelse eller utförande av ett brott som avses i artiklarna

2 - 5 i denna stadga skall vara personligen ansvarig för brottet.

 2. Den anklagades officiella ställning skall, oavsett om vederbörande är stats-

eller regeringschef eller en ansvarig statlig tjänsteman, inte frita honom från

straffansvar eller lindra straffet.

 3. Den omständigheten att någon av de handlingar som avses i artiklarna 2 - 5 i

denna stadga begåtts av en underordnad fritar inte hans överordnade från

straffansvar, om denne känt till eller haft anledning att känna till att den

underordnade stod i begrepp att begå sådana handlingar eller redan hade gjort

detta och den överordnade underlåtit att vidta nödvändiga och rimliga åtgärder

för att förhindra sådana handlingar eller för att straffa dem som begått sådana

handlingar.

 4. Den omständigheten att en anklagad person handlat enligt order

 53

sibility but may be considered in mitigation of punishment if the International

Tribunal determines that justice so requires.

Article 8

Territorial and temporal jurisdiction

 The territorial jurisdiction of the International Tribunal shall extend to the

territory of the former Socialist Federal Republic of Yugoslavia, including its

land surface, airspace and territorial waters. The temporal jurisdiction of the

International Tribunal shall extend to a period beginning on 1 January 1991.

Article 9

Concurrent jurisdiction

 1. The International Tribunal and national courts shall have concurrent

jurisdiction to prosecute persons for serious violations of international

humanitarian law committed in the territory of the former Yugoslavia since 1

January 1991.

 2. The International Tribunal shall have primacy over national courts. At any

stage of the procedure, the International Tribunal may formally request national

courts to defer to the competence of the International Tribunal in accordance

with the present Statute and the Rules of Procedure and Evidence of the

International Tribunal.

Article 10

Non-bis-in-idem

 1. No person shall be tried before a national court for acts constituting

serious violations of international humanitarian law under the present Statute,

for which he or she has already been tried by the International Tribunal.

 2. A person who has been tried by a national court for acts constituting

serious violations of international humanitarian law may be subsequently tried

by the International Tribunal only if:

 a) the act for which he or she was tried was characterized as an ordinary

crime; or

 b) the national court proceedings were not impartial or independent, were

designed to shield the accused from international criminal responsibility, or

the case was not diligently prosecuted.

 3. In considering the penalty to be imposed on a person convicted

 54

av regeringen eller av en överordnad skall inte frita honom från straffansvar

men kan beaktas såsom en förmildrande omständighet vid straffmätningen, om

Internationella tribunalen fastställer att rättvisan så kräver.

Artikel 8

Territoriell och temporal domsrätt

 Internationella tribunalens territoriella domsrätt skall omfatta f.d. Jugosla-

viens territorium, innefattande dess landyta, luftrum och territorialvatten.

Internationella tribunalens temporala domsrätt skall sträcka sig från den 1

januari 1991.

Artikel 9

Jämlöpande domsrätt

 1. Internationella tribunalen och nationella domstolar skall ha jämlöpande

domsrätt i fråga om att lagföra personer för allvarliga brott mot internationell

humanitär rätt begångna på f.d. Jugoslaviens territorium från den 1 januari

1991.

 2. Internationella tribunalen skall ha företräde framför nationella domstolar.

I varje skede av förfarandet får Internationella tribunalen formellt anmoda

nationella domstolar att överföra lagföring till Internationella tribunalen i

enlighet med denna stadga och Internationella tribunalens förfaranderegler och

bevisregler.

Artikel 10

Non-bis-in-idem

 1. Ingen får ställas inför rätta vid en nationell domstol för handlingar som

utgör allvarliga brott mot internationell humanitär rätt enligt denna stadga för

vilka han eller hon redan har dömts av Internationella tribunalen.

 2. En person som har dömts av en nationell domstol för handlingar som utgör

allvarliga brott mot internationell humanitär rätt får senare dömas av

Internationella tribunalen endast om

 a) den handling för vilken han eller hon har dömts har betecknats som ett

vanligt brott eller

 b) den nationella rättegången inte har varit opartisk eller oberoende, om den

har syftat till att skydda den anklagade från internationellt straffansvar eller

målet inte handlades på ett omsorgsfullt sätt.

 3. Vid övervägande av vilket straff som skall ådömas en person

 55

of a crime under the present Statute, the International Tribunal shall take into

account the extent to which any penalty imposed by a national court on the same

person for the same act has already been served.

Article 11

Organization of the International Tribunal

 The International Tribunal shall consist of the following organs:

 a) The Chambers, comprising two Trial Chambers and an Appeals Chamber;

 b) The Prosecutor, and

 c) A Registry, servicing both the Chambers and the Prosecutor.

Article 12

Composition of the Chambers

 The Chambers shall be composed of eleven independent judges, no two of whom may

be nationals of the same State, who shall serve as follows:

 a) Three judges shall serve in each of the Trial Chambers;

 b) Five judges shall serve in the Appeals Chamber.

Article 13

Qualifications and election of judges

 1. The judges shall be persons of high moral character, impartiality and

integrity who possess the qualifications required in their respective countries

for appointment to the highest judicial offices. In the overall composition of

the Chambers due account shall be taken of the experience of the judges in

criminal law, international law, including international humanitarian law and

human rights law.

 2. The judges of the International Tribunal shall be elected by the General

Assembly from a list submitted by the Security Council, in the following manner:

 a) The Secretary-General shall invite nominations for judges of the

International Tribunal from States Members of the United Nations and non-member

States maintaining permanent observer missions at United Nations Headquarters;

 b) Within sixty days of the date of the invitation of the Secretary-General,

each State may nominate up to two candidates meeting the qualifications set out

in paragraph 1 above, no two of whom shall be of the same nationality;

 56

som förklarats skyldig till brott enligt denna stadga skall Internationella

tribunalen ta hänsyn till i vilken utsträckning ett straff som utmätts av en

nationell domstol för samma person och för samma gärning redan har avtjänats.

Artikel 11Internationella tribunalens organisationInternationella tribunalen

skall bestå av följande organ:

 a) kamrarna, som omfattar två rättegångskammare och en kammare för över-

klagande,

 b) åklagaren och

 c) ett registratorskontor som utför tjänster till såväl kamrarna som åklagaren.

Artikel 12

Kamrarnas sammansättning

 Kamrarna skall vara sammansatta av elva oberoende domare, som skall vara

medborgare i olika stater och som skall tjänstgöra enligt följande:

 a) tre domare skall tjänstgöra i varje rättegångskammare,

 b) fem domare skall tjänstgöra i kammaren för överklagande.

Artikel 13

Domarnas kvalifikationer och val av domare

 1. Domarna skall vara personer kända för hög moral, opartiskhet och integritet

och besitta de kvalifikationer som krävs i deras respektive länder för att

utnämnas till de högsta domarposterna. Vid sammansättningen av kamrarna i sin

helhet skall vederbörlig hänsyn tas till domarnas erfarenhet av straffrätt och

internationell rätt, innefattande internationell humanitär rätt och mänskliga

rättigheter.

 2. Internationella tribunalens domare skall väljas på följande sätt av general-

församlingen från en lista som inlämnats av säkerhetsrådet:

 a) generalsekreteraren skall uppmana Förenta nationernas medlemsstater och

icke-medlemsstater som upprätthåller permanenta observatörsdelegationer vid

Förenta nationernas högkvarter att nominera domare till Internationella

tribunalen,

 b) varje stat får inom sextio dagar från dagen för generalsekreterarens upp-

maning nominera högst två kandidater som uppfyller de i 1 angivna

kvalifikationerna och som inte får vara av samma nationalitet,

 57

 c) The Secretary-General shall forward the nominations received to the Security

Council.[REDACTED_EFTERNAMN] the nominations received the Security Council shall establish a

list of not less than twenty-two and not more than thirty-three candidates,

taking due account of the adequate representation of the principal legal systems

of the world;

 d) The president of the Security Council shall transmit the list of candidates

to the President of the General Assembly.[REDACTED_EFTERNAMN] that list the General Assembly

shall elect the eleven judges of the International Tribunal. The candidates who

receive an absolute majority of the votes of the States Members of the United

Nations and of the non-Member States maintaining permanent observer missions at

United Nations Headquarters, shall be declared elected. Should two candidates of

the same nationality obtain the required majority vote, the one who received the

higher number of votes shall be considered elected.

 3. In the event of a vacancy in the Chambers, after consultation with the

Presidents of the Security Council and of the General Assembly, the

Secretary-General shall appoint a person meeting the qualifications of paragraph

1 above, for the remainder of the term of office concerned.

 4. The judges shall be elected for a term of four years. The terms and

conditions of service shall be those of the judges of the International Court of

Justice. They shall be eligible for re-election.

Article 14

Officers and members of the Chambers

 1. The judges of the International Tribunal shall elect a President.

 2. The President of the International Tribunal shall be a member of the Appeals

Chamber and shall preside over its proceedings.

 3. After consultation with the judges of the International Tribunal, the

President shall assign the judges to the Appeals Chamber and to the Trial

Chambers. A judge shall serve only in the Chamber to which he or she was

assigned.

 4. The judges of each Trial Chamber shall elect a Presiding Judge, who shall

conduct all of the proceedings of the Trial Chamber as a whole.

 58

 c) generalsekreteraren skall vidarebefordra de mottagna nomineringarna till

säkerhetsrådet. Från de nomineringar som mottagits skall säkerhetsrådet upprätta

en lista med minst tjugotvå och högst trettiotre kandidater, varvid vederbörlig

hänsyn tas till en lämplig representation av de viktigaste rättssystemen i

världen,

 d) säkerhetsrådets ordförande skall överlämna listan över kandidaterna till

generalförsamlingens ordförande. Från denna lista skall generalförsam-lingen

välja elva domare till Internationella tribunalen. De kandidater som erhåller en

absolut majoritet av rösterna från Förenta nationernas medlemsstater och de

icke-medlemsstater som upprätthåller permanenta observatörsdelegationer vid

Förenta nationernas högkvarter skall förklaras valda. Skulle två kandidater av

samma nationalitet få den nödvändiga röstmajoriteten, skall den som erhållit det

största antalet röster anses vald.

 3. I händelse av att en plats blir ledig i kamrarna, skall generalsekreteraren,

efter samråd med säkerhetsrådets och generalförsamlingens ordförande, utse en

person som uppfyller de i punkt 1 angivna kvalifikationerna för den återstående

delen av den berörda tjänstgöringsperioden.

 4. Domarna skall väljas för en fyraårsperiod. Tjänstgöringsvillkoren skall vara

desamma som för Internationella domstolens domare. De skall kunna omväljas.

Artikel 14

Tjänstemän och medlemmar av kamrarna

 1. Internationella tribunalens domare skall välja en ordförande.

 2. Internationella tribunalens ordförande skall vara medlem av kammaren för

överklagande och skall vara ordförande vid dess förhandlingar.

 3. Efter samråd med Internationella tribunalens domare skall ordföranden utse

domarna till kammaren för överklagande och till rättegångskamrarna. En domare

får endast tjänstgöra i den kammare som han eller hon har utsetts till.

 4. Domarna i varje rättegångskammare skall välja en domare som ordförande,

vilken skall leda alla förhandlingar i rättegångskammaren i dess helhet.

 59

Article 15

Rules of procedure and evidence

 The judges of the International Tribunal shall adopt rules of procedure and

evidence for the conduct of the pre-trial phase of the proceedings, trials and

appeals, the admission of evidence, the protection of victims and witnesses and

other appropriate matters.

Article 16

The Prosecutor

 1. The Prosecutor shall be responsible for the investigation and prosecution of

persons responsible for serious violations of international humanitarian law

committed in the territory of the former Yugoslavia since 1 January 1991.

 2. The Prosecutor shall act independently as a separate organ of the

International Tribunal. He or she shall not seek or receive instructions from

any Government or from any other source.

 3. The Office of the prosecutor shall be composed of a prosecutor and such

other qualified staff as may be required.

 4. The Prosecutor shall be appointed by the Security Council on nomination by

the Secretary-General. He or she shall be of high moral character and possess

the highest level of competence and experience in the conduct of investigations

and prosecutions of criminal cases. The Prosecutor shall serve for a four-year

term and be eligible for reappointment. The terms and conditions of service of

the Prosecutor shall be those of an Under-Secretary-General of the United

Nations.

 5. The staff of the Office of the Prosecutor shall be appointed by the

Secretary-General on the recommendation of the Prosecutor.

Article 17

The Registry1.The Registry shall be responsible for the administration and ser-

vicing of the International Tribunal.

 2. The Registry shall consist of a Registrar and such other staff as may be

required.

 3. The Registrar shall be appointed by the Secretary-General after consultation

with the President of the International Tribunal. He or she shall serve for a

four-year term and be eligible for reappointment. The terms and conditions of

service of the Registrar shall be those of

 60

Artikel 15

Förfaranderegler och bevisregler

 Internationella tribunalens domare skall anta förfaranderegler och bevisregler

för det förberedande skedet inför en rättegång, rättegångar och överklaganden,

tillåtande av bevis, skydd av brottsoffer och vittnen samt beträffande andra

erforderliga frågor.

Artikel 16

Åklagaren

 1. Åklagaren skall ansvara för undersökning och åtal av personer som är

ansvariga för allvarliga brott mot internationell humanitär rätt begångna på

f.d. Jugoslaviens territorium från och med den 1 januari 1991.

 2. Åklagaren skall handla självständigt som ett från Internationella tribunalen

åtskilt organ. Han eller hon får inte begära eller ta emot instruktioner från

någon regering eller från något annat håll.

 3. Åklagarens sekretariat skall bestå av en åklagare och sådan annan kva-

lificerad personal som kan erfordras.

 4. Åklagaren skall utnämnas av säkerhetsrådet efter nominering av gene-

ralsekreteraren. Han eller hon skall ha hög moral och vara ytterst kompetent och

erfaren i fråga om utredningar och åtal i brottmål. Åklagaren skall tjänstgöra

under en fyraårsperiod och skall kunna omväljas. Tjänstgöringsvillkoren för

åklagaren skall vara desamma som för en undergeneralsekreterare vid Förenta

nationerna.

 5. Personalen vid åklagarens sekretariat skall utnämnas av generalsekreteraren

efter rekommendation av åklagaren.

Artikel 17

Registratorskontoret

 1. Registratorskontoret skall ansvara för administration och tjänster till

Internationella tribunalen.

 2. Registratorskontoret skall bestå av en registrator och sådan annan personal

som kan erfordras.

 3. Registratorn skall utnämnas av generalsekreteraren efter samråd med Inter-

nationella tribunalens ordförande. Han eller hon skall tjänstgöra under en

fyraårsperiod och skall kunna omväljas. Tjänstevillkoren för registratorn skall

vara desamma som för en biträdande

 61

an Assistant Secretary-General of the United Nations.

 4.The staff of the Registry shall be appointed by the Secretary-General on

the recommendation of the Registrar.

Article 18

Investigation and preparation of indictment

 1. The Prosecutor shall initiate investigations ex-officio or on the basis of

information obtained from any source, particularly from Governments, United

Nations organs, intergovernmental and non-governmental organizations. The

Prosecutor shall assess the information received or obtained and decide whether

there is sufficient basis to proceed.

 2. The Prosecutor shall have the power to question suspects, victims and

witnesses, to collect evidence and to conduct on-site investigations. In

carrying out these tasks, the Prosecutor may, as appropriate, seek the assis-

tance of the State authorities concerned.

 3. If questioned, the suspect shall be entitled to be assisted by counsel of

his own choice, including the right to have legal assistance assigned to him

without payment by him in any such case if he does not have sufficient means to

pay for it, as well as to necessary translation into and from a language he

speaks and understands.

 4.Upon a determination that a prima facie case exists, the Prosecutor shall

prepare an indictment containing a concise statement of the facts and the crime

or crimes with which the accused is charged under the Statute. The indictment

shall be transmitted to a judge of the Trial Chamber.

Article 19

Review of the indictment

 1. The judge of the Trial Chamber to whom the indictment has been transmitted

shall review it. If satisfied that a prima facie case has been established by

the Prosecutor, he shall confirm the indictment. If not so satisfied, the

indictment shall be dismissed.

 2. Upon confirmation of an indictment, the judge may, at the requestof the

Prosecutor, issue such orders and warrants for the arrest, detention, surrender

or transfer of persons, and any other orders as may be required for the conduct

of the trial.

 62

generalsekreterare vid Förenta nationerna.

 4. Registratorskontorets personal skall utnämnas av generalsekreteraren efter

rekommendation av registratorn.Artikel 18

Förundersökning och förberedelse av stämningsansökan

 1. Åklagaren skall inleda förundersökningar på eget initiativ eller på grundval

av information som erhållits från olika håll, särskilt från regeringar, Förenta

nationernas organ samt mellanstatliga och icke-statliga organisationer.

Åklagaren skall bedöma den mottagna eller erhållna informationen och avgöra om

det finns tillräcklig grund att gå vidare.

 2. Åklagaren skall ha befogenhet att förhöra misstänkta, brottsoffer och vitt-

nen, att insamla bevis och att bedriva undersökningar på platsen. Vid utförandet

av dessa uppgifter får åklagaren på lämpligt sätt begära bistånd från de

statliga myndigheter som berörs.

 3. Vid förhör skall den misstänkte ha rätt till en advokat som han själv ut-

sett, innefattande rätt att få sig anvisat ett rättegångsbiträde utan kostnader

för honom i varje sådant mål, om han inte har tillräckliga medel att betala för

ett sådant liksom rätt till nödvändig översättning till och från ett språk som

han talar och förstår.

 4.Efter att ha fastställt att det finns tillräckliga skäl för åtal, skall

åklagaren förbereda en ansökan om stämning som innehåller en kortfattad redo-

görelse för omständigheterna och det eller de brott för vilka den misstänkte

anklagas enligt denna stadga. Åtalet skall överlämnas till en domare i

rättegångskammaren.

Artikel 19

Granskning av stämningsansökan

 1. Den domare i rättegångskammaren till vilken åtalet har överlämnats skall

granska detta. Om han finner att åklagaren har presenterat tillräckliga skäl för

åtal skall han godkänna åtalet. Om han inte gör det, skall målet avskrivas.

 2. Efter godkännande av åtalet får domaren, på begäran av åklagaren, utfärda

sådana order om gripande, häktning, överlämnande eller överförande av personer

samt sådana andra beslut som kan behövas för genomförandet av rättegången.

 63

Article 20

Commencement and conduct of trial proceedings

 1. The Trial Chambers shall ensure that a trial is fair and expeditious and

that proceedings are conducted in accordance with the rules of procedure and

evidence, with full respect for the rights of the accused and due regard for the

protection of victims and witnesses.

 2. A person against whom an indictment has been confirmed shall, pursuant to an

order or an arrest warrant of the International Tribunal, be taken into custody,

immediately informed of the charges against him and transferred to the

International Tribunal.

 3. The Trial Chamber shall read the indictment, satisfy itself that the rights

of the accused are respected, confirm that the accused understands the

indictment, and instruct the accused to enter a plea. The Trial Chamber shall

then set the date for trial.

 4. The hearings shall be public unless the Trial Chamber decides to close the

proceedings in accordance with its rules of procedure and evidence.

Article 21

Rights of the accused

 1. All persons shall be equal before the International Tribunal.

 2. In the determination of charges against him, the accused shall be entitled

to a fair and public hearing, subject to article 22 of the Statute.

 3. The accused shall be presumed innocent until proved quilty according to the

provisions of the present Statute.

 4. In the determination of any charge against the accused pursuant to the

present Statute, the accused shall be entitled to the following minimum

quarantees, in full equality:

 a) to be informed promptly and in detail in a language which he understands of

the nature and cause of the charge against him;

 b) to have adequate time and facilities for the preparation of his defence and

to communicate with counsel of his own choosing;

 c) to be tried without undue delay;

 d) to be tried in his presence, and to defend himself in person or through

legal assistance of his own choosing; to be informed, if he does not have legal

assistance, of this right; and to have legal assistance assigned to him, in any

case where the interests of justice so require, and without payment by him in

any such case if he does

 64

Artikel 20

Inledande och genomförande av rättegång

 1. Rättegångskamrarna skall säkerställa en rättvis och snabb rättegång och att

förhandlingarna bedrivs i enlighet med förfaran-dereglerna och bevisreglerna med

full respekt för den anklagades rättigheter och med vederbörlig hänsyn till

skyddet av brottsoffer och vittnen.

 2. En person mot vilken ett åtal har godkänts skall enligt ett beslut eller en

häktningsorder från Internationella tribunalen häktas, omedelbart informeras om

anklagelserna mot honom och överföras till Internationella tribunalen.

 3. Rättegångskammaren skall läsa åtalspunkterna, försäkra sig om att den

anklagades rättigheter respekteras, få bekräftat att den anklagade förstår

åtalet och anmoda den anklagade att gå i svaromål. Rättegångskammaren skall

sedan fastställa datum för rättegången.

 4. Rättegångarna skall vara offentliga, om inte rättegångskammaren beslutar att

förhandlingarna skall ske inom lyckta dörrar i enlighet med dess procedurregler

och bevisregler.

Artikel 21

Den tilltalades rättigheter

 1. Alla skall vara lika inför Internationella tribunalen.

 2. Vid prövning av anklagelser mot honom skall den tilltalade ha rätt till en

rättvis och offentlig rättegång, med förbehåll för vad som föranleds av artikel

22 i stadgan.

 3. Den tilltalade skall betraktas som oskyldig till dess hans skuld fastställts

i enlighet med bestämmelserna i denna stadga.

 4. Vid prövning av varje anklagelse mot den anklagade enligt denna stadga skall

den tilltalade fullt ut ha rätt till följande minimigarantier:

 a) att omedelbart och i detalj på ett språk som han förstår bli underrättad om

innebörden av och grunden för anklagelsen mot honom,

 b) att få tillräcklig tid och möjligheter att förbereda sitt försvar och att

rådgöra med advokat som han själv utsett,

 c) att få sin sak prövad utan oskäligt dröjsmål,

 d) att få sin sak prövad i sin närvaro och att försvara sig personligen eller

genom rättegångsbiträde som han själv utsett; om han inte har rättegångsbiträde,

att bli underrättad om sin rätt till sådant samt att i varje mål där rättvisans

intresse så kräver kostnadsfritt få sig anvisat ett rättegångsbiträde, om han

saknar medel att

 65

not have sufficient means to pay for it;

 e) to examine, or have examined, the witnesses against him and to obtain the

attendance and examination of witnesses on his behalf under the same conditions

as witnesses against him;

 f) to have the free assistance of an interpreter if he cannot understand or

speak the language used in the International Tribunal;

 g) not to be compelled to testify against himself or to confess guilt.

Article 22

Protection of victims and witnesses

 The International Tribunal shall provide in its rules of procedure and evidence

for the protection of victims and witnesses. Such protection measures shall

include, but shall not be limited to, the conduct of in camera proceedings and

the protection of the victim''''s identity.

Article 23

Judgement

 1. The Trial Chambers shall pronounce judgements and impose sentences and

penalties on persons convicted of serious violations of international

humanitarian law.

 2. The judgement shall be rendered by a majority of the judges of the Trial

Chamber, and shall be delivered by the Trial Chamber in public. It shall be

accompanied by a reasoned opinion in writing, to which separate or dissenting

opinions may be appended.

Article 24

Penalties

 1. The penalty imposed by the Trial Chamber shall be limited to imprisonment.

In determining the terms of imprisonment, the Trial Chambers shall have recourse

to the general practice regarding prison sentences in the courts of the former

Yugoslavia.

 2. In imposing the sentences, the Trial Chambers should take into account such

factors as the gravity of the offence and the individual circumstances of the

convicted person.

 3. In addition to imprisonment, the Trial Chambers may order the return of any

property and proceeds acquired by criminal conduct, including by means of

duress, to their rightful owners.

 66

betala för ett sådant,

 e) att förhöra eller låta förhöra de vittnen som åberopas mot honom och att för

egen räkning få vittnen inkallade och förhörda under samma förhållanden som

vittnen åberopade mot honom,

 f) att kostnadsfritt få bistånd av en tolk, om han inte förstår eller talar det

språk som används i Internationella tribunalen,

 g) att inte tvingas vittna mot sig själv eller erkänna sig skyldig.

Artikel 22

Skydd av brottsoffer och vittnen

 Internationella tribunalen skall i sina förfaranderegler och bevisregler före-

skriva skydd för brottsoffer och vittnen. Sådana skyddsåtgärder skall innefatta,

men inte begränsas till, förhandlingar inom lyckta dörrar och skydd av

brottsoffrets identitet.

Artikel 23

Domar

 1. Rättegångskamrarna skall döma, och utmäta straff för personer som förklarats

skyldiga till allvarliga brott mot internationell humanitär rätt.

 2. Domen skall beslutas av en majoritet av rättegångskammarens domare och skall

meddelas offentligt av rättegångskammaren. Den skall åtföljas av en skriftlig

motivering, till vilken kan fogas separata eller skiljaktiga meningar.

Artikel 24

Straff

 1. Det straff som utmäts av rättegångskammaren kan endast utgöras av

fängelsestraff. Vid fastställande av strafftiden skall rättegångskammaren följa

allmän praxis beträffande fängelsestraff i f.d Jugoslavien.

 2. Vid straffmätning bör rättegångskamrarna ta hänsyn till sådana faktorer som

brottets svårhetsgrad och den dömdes personliga omständigheter.

 3. Utöver fängelsestraff får rättegångskamrarna besluta om återlämnande av

egendom och intäkter som förvärvats genom brott, inbegripet olaga tvång, till de

rättmätiga ägarna.

 67

Article 25

Appellate proceedings

 1. The Appeals Chamber shall hear appeals from persons convicted by the Trial

Chambers or from the Prosecutor on the following grounds:

 a) an error on a question of law invalidating the decision; or

 b) an error of fact which has occasioned a miscarriage of justice.

 2. The Appeals Chamber may affirm, reverse or revise the decisions taken by the

Trial Chambers.

Article 26

Review proceedings

 Where a new fact has been discovered which was not known at the time of the

proceedings before the Trial Chambers or the Appeals Chamber and which could

have been a decisive factor in reaching the decision, the convicted person or

the Prosecutor may submit to the International Tribunal an application for

review of the judgement.

Article 27

Enforcement of sentences

 Imprisonment shall be served in a State designated by the International

Tribunal from a list of States which have indicated to the Security Council

their willingness to accept convicted persons. Such imprisonment shall be in

accordance with the applicable law of the State concerned, subject to the

supervision of the International Tribunal.

Article 28

Pardon or commutation of sentences

 If, pursuant to the applicable law of the State in which the convicted person

is imprisoned, he or she is eligible for pardon or commutation of sentence, the

State concerned shall notify the International Tribunal accordingly. The

President of the International Tribunal, in consultation with the judges, shall

decide the matter on the basis of the interests of justice and the general

principles of law.

 68

Artikel 25

Överklagande

 1. Kammaren för överklagande skall behandla överklaganden från personer som

förklarats skyldiga av rättegångskamrarna eller från åklagaren på följande

grunder:

 a) ett fel i en rättsfråga som gör domen ogiltig eller

 b) ett fel i en sakfråga som har förorsakat en felaktig dom.

 2.Kammaren för överklagande får fastställa, upphäva eller revidera de av

rättegångskamrarna fattade besluten.

Artikel 26

Omprövning

 Då en ny omständighet har upptäckts, som inte var känd vid tidpunkten för

förfarandet i rättegångskamrarna eller i kammaren för överklagande och som kunde

ha avgörande betydelse för utgången, får den som förklarats skyldig eller

åklagaren inlämna en ansökan om omprövning av domen till Internationella

tribunalen.

Artikel 27

Straffverkställighet

 Fängelsestraff skall avtjänas i en stat som utsetts av Internationella

tribunalen från en lista över stater vilka för säkerhetsrådet uppgivit att de är

villiga att ta emot personer som förklarats skyldiga till brott. Sådant

fängelsestraff skall avtjänas i enlighet med tillämplig lag i den berörda

staten, under överinseende av Internationella tribunalen.

Artikel 28

Nåd eller förvandling av straff

 Om, enligt tillämplig lag i den stat där den dömde är fängslad, han eller hon

kan komma i fråga för nåd eller straffnedsättning, skall den berörda staten

underrätta Internationella tribunalen om detta. Internationella tribu- nalens

ordförande skall i samråd med domarna avgöra saken på grundval av intresset av

rättvisa och allmänna rättsprinciper.

 69

Article 29

Cooperation and judicial assistance

 1. States shall cooperate with the International Tribunal in the investigation

and prosecution of persons accused of committing serious violations of

international humanitarian law.

 2. States shall comply without undue delay with any request for assistance or

an order issued by a Trial Chamber, including, but not limited to:

 a) the identification and location of persons;

 b) the taking of testimony and the production of evidence;

 c) the service of documents;

 d) the arrest or detention of persons;

 e) the surrender or the transfer of the accused to the International Tribunal.

Article 30

The status, privileges and immunities of the International Tribunal

 1. The Convention on the Privileges and Immunities of the United Nations of 13

February 1946 shall apply to the International Tribunal, the judges, the

Prosecutor and his staff, and the Registrar and his staff.

 2. The judges, the Prosecutor and the Registrar shall enjoy the privileges and

immunities, exemptions and facilities accorded to diplomatic envoys, in

accordance with international law.

 3. The staff of the Prosecutor and of the Registrar shall enjoy the privileges

and immunities accorded to officials of the United Nations under articles V and

VII of the Convention referred to in paragraph 1 of this article.

 4. Other persons, including the accused, required at the seat of the

International Tribunal shall be accorded such treatment as is necessary for the

proper functioning of the International Tribunal.

Article 31

Seat of the International Tribunal

 The International Tribunal shall have its seat at The Hague.

 70

Artikel 29

Samarbete och rättsligt bistånd

 1. Staterna skall samarbeta med Internationella tribunalen vid utredning och

lagföring av personer som anklagats för allvarliga brott mot humanitär rätt.

 2. Staterna skall utan onödigt dröjsmål uppfylla varje begäran om bistånd eller

beslut utfärdat av en rättegångskammare, innefattande men inte begränsat till

 a) identifiering och lokalisering av personer,

 b) upptagande av vittnesmål och företeende av bevis,

 c) delgivning,

 d) gripande eller kvarhållande av personer,

 e) överlämnande eller överföring av den anklagade till Internationella

tribunalen.

Artikel 30

Internationella tribunalens status, privilegier och immunitet

 1. Konventionen den 13 februari 1946 rörande Förenta nationernas privilegier

och immuniteter skall tillämpas på Internationella tribunalen, domarna,

åklagaren och dennes personal samt på registratorn och dennes personal.

 2. Domarna, åklagaren och registratorn skall åtnjuta de privilegier och den

immunitet, de befrielser och de lättnader som medges diplomatiska sändebud i

enlighet med internationell rätt.

 3. Åklagarens och registratorns personal skall åtnjuta de privilegier och den

immunitet som medges Förenta nationernas tjänstemän enligt artiklarna V och VII

i den konvention som avses i punkt 1 i denna artikel.

 4. Andra personer, innefattande den tilltalade, som behövs vid Internationella

tribunalens säte skall medges den behandling som är nödvändig för att

Internationella tribunalen skall fungera tillfredsställande.

Artikel 31

Internationella tribunalens säte

 Internationella tribunalen skall ha sitt säte i[REDACTED_EFTERNAMN].

 71

Article 32

Expenses of the International Tribunal

 The expenses of the International Tribunal shall be borne by the regular budget

of the United Nations in accordance with Article 17 of the Charter of the United

Nations.

Article 33

Working languagesThe working languages of the International Tribunal shall be

English and French.

Article 34

Annual report

 The President of the International Tribunal shall submit an annual report of

the International Tribunal to the Security Council and to the General Assembly.

 72

Artikel 32

Internationella tribunalens utgifter

 Internationella tribunalens utgifter skall finansieras över Förenta nationernas

ordinarie budget enligt artikel 17 i Förenta nationernas stadga.

Artikel 33

Arbetsspråk

 Internationella tribunalens arbetsspråk skall vara engelska och franska.

Artikel 34

Årlig rapport

 Internationella tribunalens ordförande skall till säkerhetsrådet och general-

församlingen inlämna en årlig rapport om Internationella tribunalen.

 73

Promemorians lagförslag

2.1 Förslag till

Lag med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d.

Jugoslavien

 Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1

 Om den av Förenta nationernas säkerhetsråd inrättade internationella tribunalen

för lagföring av personer som är ansvariga för allvarliga brott mot

internationell humanitär rätt begångna på f.d. Jugoslaviens territorium sedan

1991 begär att det i Sverige skall vidtas en åtgärd för utredning av eller

lagföring för sådana brott, skall den begärda åtgärden vidtas enligt vad som

sägs i denna lag.

2

 En framställning om åtgärd som avses i 1 görs av någon av tri-

bunalens dömande instanser eller av dess åklagare. Framställningen skall ges in

till Utrikesdepartementet.

Utlämning

3

 En person som är misstänkt, tilltalad eller dömd för brott som omfattas av

tribunalens behörighet och som uppehåller sig i Sverige, får utlämnas till

tribunalen efter beslut av regeringen.

 Ett av tribunalen i behörig ordning fattat beslut om häktning eller en meddelad

dom skall godtas som grund för ett beslut om utlämning, om det inte framgår att

häktningsbeslutet eller domslutet är uppenbart oriktigt.

4

 En begäran om att en person som avses i 3 första stycket skall överföras till

tribunalen skall lämnas över till Riksåklagaren. Denne skall avge yttrande till

regeringen. Till grund för sitt yttrande skall Riksåklagaren låta verkställa

nödvändig utredning enligt vad som är föreskrivet om förundersökning i brottmål.

Sedan utredningen avslutats skall Riksåklagaren överlämna ärendet tillsammans

med sitt yttrande till regeringen.

 Om tvångsmedel gäller vad som i allmänhet är föreskrivet för brottmål. Beslut

av rätten gäller tills vidare intill dess ärendet har avgjorts eller, när

utlämning beslutats, tills denna har verkställts. Beslut om tvångsmedel kan

meddelas även efter det att utlämning har beslutats.

 Den som är häktad i ett utlämningsärende får påkalla att ny förhandling hålls

inom tre veckor från det beslut senast meddelats.

5

 Den som kan antas bli föremål för utlämning enligt denna lag får på begäran av

tribunalen, eller på grund av efterlysning som har utfärdats på grund av beslut

av tribunalen, omedelbart anhållas eller åläggas reseförbud eller

anmälningsskyldighet av en åklagare enligt vad som i allmänhet gäller om

brottmål.

 Beslutas det om tvångsmedel enligt första stycket, skall 23 andra -fjärde

styckena lagen (1957:668) om utlämning för brott tillämpas.

6

 I fråga om utlämning till tribunalen gäller i övrigt 25 , 26 första stycket

samt 26 a lagen (1957:668) om utlämning för brott.

7

 Ett beslut om utlämning till tribunalen skall verkställas av polismyndigheten.

Om den som skall utlämnas är på fri fot, får polismyndigheten omhänderta honom,

dock längst under tjugofyra timmar.

Beslag

8

 I fråga om beslag gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 1 och

2 , 5 första stycket, 6 första meningen samt 7 och 8 lagen (1975:295)

om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat.

Bevisupptagning m.m.

9

 I fråga om bevisupptagning gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 1

första stycket första meningen, 2 , 3 första och andra styckena samt 4 - 10

och 12 lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol.

10

 På begäran av tribunalen får förhör hållas enligt bestämmelserna i 23 kap.

rättegångsbalken.

 En framställning om förhör skall av Utrikesdepartementet överlämnas till

Riksåklagaren för de åtgärder som påkallas av framställningen. Ärendet skall

därefter redovisas till Utrikesdepartementet.

Överförande av frihetsberövade personer för vittnesmål m.m.

11

 En person i Sverige som är berövad friheten får efter beslut av regeringen

föras över till tribunalen för förhör eller konfrontation i samband med

förundersökning eller vid rättegång, om förhöret eller konfrontationen avser

annat än den frihetsberövades egen brottslighet. Överförande får ske endast om

den frihetsberövade lämnat sitt samtycke till åtgärden.

 I fråga om överförande eller transport av en frihetsberövad person till

tribunalen gäller i övrigt i tillämpliga delar 3 andra stycket, samt 4, 5 och

7 lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på

brottmålsområdet.

Övriga bestämmelser

12

 Har frågan om ansvar för viss gärning prövats vid tribunalen, får åtal för

samma gärning inte väckas i Sverige.

13

 Vidtas enligt denna lag en åtgärd beträffande den som misstänks eller har

åtalats eller dömts för brott som omfattas av tribunalens behörighet, skall

denne, om han begär det, vid förfarandet biträdas av en offentlig försvarare som

utses av rätten. I fråga om ersättning till offentlig försvarare skall

bestämmelserna i 21 kap. 10 rättegångsbalken tillämpas.

14

 Ett vittne eller en målsägande eller sakkunnig som från Sverige har kallats för

att höras av tribunalen har rätt till ersättning för sin inställelse enligt

bestämmelser som meddelas av regeringen.

15

 Ersättning av allmänna medel till offentlig försvarare eller till annan samt

övriga kostnader för åtgärd som vidtagits enligt denna lag skall stanna på

staten.

16

 Bestämmelser i annan lag eller författning om rättshjälp åt domstol eller

myndighet i främmande stat tillämpas på framställningar från tribunalen, om de

inte strider mot bestämmelserna i denna lag.

________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 74

2.2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall

 Härigenom föreskrivs att bilagan till lagen (1976:661) om immunitet

och privilegier i vissa fall1 skall ha följande lydelse.

 Bilaga

Immunitet och/eller privilegier gäller förTillämplig internationell följande

överenskommelse

Internationella Fysiska personer

or-

gan

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - -

43. Tribunalens Stadga för Inter-

Internationella ledamö-ter, åkla- nationella

 tribunalen garen och dennes tribunalen för

för personal, re- brott i f.d.

 brott i gistratorn och Jugoslavien

f.d. dennes personal fastställd genom

 Jugoslavien samt personer FN:s säkerhetsråds

 som på annat sätt resolution 827

 medverkar i den 25 maj 1993

 tribunalen

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

1Senaste lydelsen av bilagan 1993:550.

 75

Lagrådsremissens lagförslag

2.1 Förslag till

Lag med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d.

Jugoslavien.

 Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1

 Om den av Förenta nationernas säkerhetsråd inrättade internationella tribunalen

för lagföring av personer som är ansvariga för allvarliga brott mot

internationell humanitär rätt begångna på f.d. Jugoslaviens territorium sedan

1991 begär att det i Sverige skall vidtas en åtgärd i anledning av ett sådant

brott, skall den begärda åtgärden vidtas enligt vad som sägs i denna lag.

2

 En framställning om åtgärd som avses i 1 görs av någon av tribunalens dömande

instanser eller av dess åklagare. Framställningen skall ges in till

Utrikesdepartementet.

Utlämning

3

 En person som är misstänkt, tilltalad eller dömd för brott som omfattas av

tribunalens behörighet och som uppehåller sig i Sverige, får utlämnas till

tribunalen efter beslut av regeringen.

 Ett beslut om häktning eller en dom som tribunalen meddelat i behörig ordning

skall godtas som grund för ett beslut om utlämning, om det inte framgår att

häktningsbeslutet eller domslutet är uppenbart oriktigt.

4

 En begäran om att en person som avses i 3 första stycket skall överlämnas

till tribunalen skall sändas vidare till Riksåklagaren. Denne skall avge

yttrande till regeringen. Till grund för sitt yttrande skall Riksåklagaren låta

verkställa nödvändig utredning enligt vad som är föreskrivet om förundersökning

i brottmål. Sedan utredningen avslutats skall Riksåklagaren överlämna ärendet

tillsammans med sitt yttrande till regeringen.

 Innan regeringen avgör ärendet skall den, om det finns särskilda skäl, begära

in yttrande från Högsta domstolen.

5

 Om tvångsmedel i ett ärende om utlämning gäller vad som i allmänhet är

föreskrivet för brottmål. Beslut av rätten gäller tills vidare till dess ärendet

har avgjorts eller, när utlämning beslutats, tills denna har verkställts. Beslut

om tvångsmedel kan meddelas även efter det att utlämning har beslutats.

 Den som är häktad i ett utlämningsärende får begära att ny förhandling hålls

inom tre veckor från det att beslut senast meddelats.

6

 Den som kan komma att utlämnas enligt denna lag får på begäran av tribunalen,

eller på grund av efterlysning som har utfärdats på grund av beslut av

tribunalen, omedelbart anhållas eller åläggas reseförbud eller

anmälningsskyldighet av en åklagare enligt vad som i allmänhet gäller om

brottmål.

 Beslutas det om tvångsmedel enligt första stycket, skall 23 andra - fjärde

styckena lagen (1957:668) om utlämning för brott tillämpas.

7

 I fråga om utlämning till tribunalen gäller i övrigt 25 , 26 första stycket

samt 26 a lagen (1957:668) om utlämning för brott.

8

 Ett beslut om utlämning till tribunalen skall verkställas av polismyndigheten.

Om den som skall utlämnas är på fri fot, får polismyndigheten omhänderta honom,

dock längst under tjugofyra timmar.

Beslag

9

 I fråga om beslag gäller bestämmelserna i 1 och 2 , 6 första meningen, samt

7 lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande

stat. Sedan utredningen avslutats skall Riksåklagaren överlämna ärendet

tillsammans med sitt yttrande till regeringen. I beslag tagen egendom överlämnas

till tribunalen efter beslut av regeringen.

 Har beslag verkställts, får den som drabbats av åtgärden begära att rätten

prövar beslaget. Rätten skall så snart det kan ske hålla förhandling i frågan.

Om förhandlingen gäller bestämmelserna i 24 kap. 17 andra stycket

rättegångsbalken.

Bevisupptagning m.m.

10

 I fråga om bevisupptagning gäller bestämmelserna i 1 första stycket första

meningen, 2 , 3 första och andra styckena samt 4 - 10 och 12 lagen

(1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol.

11

 På begäran av tribunalen får förhör hållas enligt bestämmelserna i 23 kap.

rättegångsbalken.

 En framställning om förhör skall av Utrikesdepartementet överlämnas till

Riksåklagaren för de åtgärder som påkallas av framställningen. Ärendet skall

därefter redovisas till Utrikesdepartementet.

Överförande av frihetsberövade personer för vittnesmål m.m.

12

 En person i Sverige som är berövad friheten får efter beslut av regeringen

föras över till tribunalen för förhör eller konfrontation i samband med

förundersökning eller vid rättegång, om förhöret eller konfrontationen avser

annat än den frihetsberövades egen brottslighet. Överförande får ske endast om

den frihetsberövade lämnat sitt samtycke till åtgärden.

 I fråga om överförande eller transport av en frihetsberövad person till

tribunalen gäller i övrigt 3 andra stycket, 5 samt 7 första stycket lagen

(1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på

brottmålsområdet.

Övriga bestämmelser

13

 På begäran av tribunalen skall en i Sverige pågående lagföring överföras till

tribunalen. Om en sådan begäran görs får åtal inte väckas för brottet. Förs

lagföringen över efter det att åtal har väckts, utgör detta rättegångshinder i

brottmålet.

 Har frågan om ansvar för en viss gärning prövats vid tribunalen, får åtal för

samma gärning inte väckas i Sverige.

 79

14

 Vidtas enligt denna lag en åtgärd beträffande den som misstänks eller har

åtalats eller dömts för brott, skall denne, om han begär det, biträdas av en

offentlig försvarare. I fråga om sådan gäller rättegångsbalkens bestämmelser.

 Vidtas en åtgärd enligt 10 eller 11 beträffande en målsägande skall ett

särskilt biträde för denne (målsägandebiträde) förordnas, om det kan antas att

målsäganden har behov av sådant biträde vid förhöret eller bevisupptagningen. I

övrigt tillämpas bestämmelserna i 3 första meningen, 4 och 5 samt 7

första meningen lagen (1988:609) om målsägandebiträde.

15

 Ett vittne eller en målsägande eller sakkunnig som från Sverige har kallats för

att höras av tribunalen har rätt till ersättning för sin inställelse enligt

bestämmelser som meddelas av regeringen.

16

 Ersättning av allmänna medel till offentlig försvarare eller till annan samt

övriga kostnader för åtgärder som vidtagits enligt denna lag skall betalas av

staten.

17

 Bestämmelser i annan lag eller författning om rättshjälp åt domstol eller

myndighet i främmande stat tillämpas på framställningar från tribunalen, om de

inte strider mot bestämmelserna i denna lag.

________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 80

2.2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall

 Härigenom föreskrivs att bilagan till lagen (1976:661) om immunitet och

privilegier i vissa fall1 skall ha följande lydelse.

 Bilaga2

Immunitet och/eller privilegier gäller förTillämplig internationell följande

överenskommelse

Internationella Fysiska personer

or-

gan

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - -

46. Tribunalens Stadga för Inter-

Internationella ledamö-ter, åkla- nationella

 tribunalen garen och dennes tribunalen för

för personal, re- brott i f.d.

 brott i gistratorn och Jugoslavien

f.d. dennes personal fastställd genom

 Jugoslavien samt personer FN:s säkerhetsråds

 som på annat sätt resolution 827

 medverkar i den 25 maj 1993

 tribunalen

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

1Lagen omtryckt 1987:341.

2Bilagans lydelse enligt prop. 1993/94:120.

 81

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-02-14

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

 Enligt en lagrådsremiss den 3 februari 1994 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag med

anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d.

Jugoslavien, m.m.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorerna Lars-Johan
[REDACTED_EFTERNAMN] och Anders Perklev.

 Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 84

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 februari 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Laurén

______________

Regeringen beslutar proposition 1993/94:142 Lagstiftning med anledning av den av

Förenta nationerna inrättade tribunalen för brott i f.d. Jugoslavien.

 85