Prop.

1994/95:89 Regeringens proposition

1994/95:89

Förslag till alkohollag

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 27 oktober 1994

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anna Hedborg

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att lagen (1977:292) om tillverkning av drycker, m.m.

och lagen (1977:293) om handel med drycker skall ersättas med en ny alkohollag.

Därmed avskaffas de nuvarande import-, export-, tillverknings- och

partihandelsmonopolen när det gäller spritdrycker, vin och starköl. Dessa

ersätts av ett alkoholpolitiskt motiverat tillståndssystem. En ny myndighet för

tillståndsgivning, kontroll och tillsyn inrättas.

 Propositionens förslag innebär också att kommunerna skall överta läns-

styrelsernas hantering av serveringstillstånd till restauranger samt att vissa

andra ändringar görs i nuvarande lagstiftning på alkoholområdet i syfte att

minska krångel och detaljreglering och skapa tydligare regler och skärpta krav

där det behövs.

Innehållsförteckning

1. Förslag till riksdagsbeslut................ 7

2. Lagtext.....................................7

 2.1 Förslag till alkohollag.................7

 2.2 Förslag till lag om ändring i

 sekretesslagen (1980:100)..............22

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1978:763) med vissa bestämmelser om

 marknadsföring av alkoholdrycker.......23

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1961:181) om försäljning av teknisk

 sprit m.m..............................24

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1958:205) om förverkande av alkohol-

 haltiga drycker m.m....................27

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1965:94) om polisregister m.m.........29

3. Ärendet och dess beredning.................30

4. Bakgrund...................................32

 4.1 Alkoholpolitiska kommissionen

 och LHD/LVM- utredningen...............32

 4.2 EES-avtalet............................33

 4.3Import och partihandel med starköl......34

 4.4 EU:s kompetens på alkoholområdet.......35

 4.5 Medlemskapsförhandlingarna mellan

 Sverige och EU.........................37

5. Nuvarande ordning..........................39

 5.1 Grunddragen i den svenska alkoholpoli-

 tiken..................................39

 5.2 Monopolen inom alkoholpolitiken........41

 5.3 Servering av alkoholdrycker............42

 5.4 Marknadsföring av alkoholdrycker.......43

 5.5 Kvalitetskontroll av alkoholdrycker....43

 5.6 Beskattning av alkoholdrycker..........44

 5.7 Teknisk sprit och alkoholhaltiga pre-

 parat..................................45

6. Behov av ändringar inom nuvarande system...46

 6.1 Alkoholmonopolen.......................46

 6.2 Serveringsbestämmelser.................48

7. Ett nytt system för tillstånd, kontroll

 och tillsyn inom alkoholområdet............50

 7.1 Alkoholinspektionen - en ny central

 myndighet..............................51

 7.2 Tillstånd för tillverkning av, parti-

 handel med och inköp av spritdrycker,

 vin och starköl........................54

 7.3 Kriterier för tillståndsgivning........55

8. Serveringsbestämmelser.....................57

 8.1 Allmänna överväganden..................57

 8.2 Ansvaret för att utreda och besluta

 om serveringstillstånd.................59

 8.3 Kriterier för tillståndsgivning........61

 8.4 Serveringstillståndets omfattning......65

 8.5 Matutbud...............................67

 8.6 Självservering.........................70

 8.7 Serveringstider........................70

 8.8 Serveringsansvarig personal............71

9. Öl klass II................................72

10. Tillsyn ...................................74

11. Register...................................77

12. Överklagande m m ..........................79

13. Avgifter...................................80

14. Kostnader..................................81

15. Ikraftträdande.............................82

16. Följdändringar i annan lagstiftning........84

17. Författningskommentar......................85

 17.1 Förslaget till Alkohollag.............85

 17.2 Förslaget till lag om ändring i sek-

 retesslagen (1980:100)...............122

 17.3 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1978:763) med vissa bestämmelser om

 marknadsföring av alkoholdrycker.....123

 17.4 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1961:181) om försäljning av teknisk

 sprit m.m............................123

 17.5 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1958:205) om förverkande av alkohol-

 haltiga drycker m.m..................124

 17.6 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1965:94) om polisregister m.m.......124

Bilaga 1Sammanfattning av Socialdepartementets

 departementspromemoria samt remis-

 sammanställning.......................125

Bilaga 2Departementspromemorians förslag till

 lagtext...............................141

Bilaga 3Sammanfattning av Alkoholpolitiska

 kommissionens delbetänkande samt

 remisssammanställning.................155

Bilaga 4Sammanfattning av LHD/LVM-utredningens

 betänkande samt remissammanställning..191

Bilaga 5Lagrådsremissens lagförslag...........198

Bilaga 6Lagrådets yttrande....................221

Bilaga 7Yttrande från Datainspektionen........228

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 27 oktober 1994...........................230

Rättsdatablad.................................231

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1.alkohollag,

 2.lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

 3.lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring

 av alkoholdrycker,

 4.lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.,

 5.lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker

 m.m.,

 6.lag om ändring i lagen (1965:94) om polisregister m.m.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till

Alkohollag

 Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § Denna lag gäller tillverkning av alkoholdrycker och handel med sådana varor.

Lagen gäller också tillverkning av sprit.

 Bestämmelser om införsel och försäljning av teknisk sprit finns i lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.

 Föreskrifter om marknadsföring av alkoholdrycker finns, förutom i denna lag,

även i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av

alkoholdrycker.

2 § Med sprit förstås en vätska som innehåller alkohol i en koncentration av mer

än 2,25 volymprocent. Med tillverkning av sprit förstås varje förfarande,

varigenom alkohol i sådan koncentration framställs eller utvinns. Vin, starköl

och öl anses dock inte som sprit. Inte heller utgör framställning av sådan dryck

tillverkning av sprit.

 Med mäsk förstås en jäsande vätska som blir sprit om den får fortsätta att

jäsa.

 Med alkohol avses i denna lag etylalkohol.

3 § Med alkoholdryck förstås en dryck som innehåller mer än 2,25 volymprocent

alkohol. Alkoholdrycker delas i denna lag in i spritdrycker, vin, starköl och

öl.

4 § Med spritdryck förstås en alkoholdryck som innehåller sprit.

5 § Med vin förstås en alkoholdryck som är framställd genom jäsning av druvor

eller druvmust eller av bär, frukt eller andra växtdelar samt andra

alkoholdrycker som innehåller högst 22 volymprocent alkohol och som inte är

spritdryck, starköl eller öl.

6 § Med starköl förstås jäst, odestillerad dryck som är framställd med torkat

eller rostat malt som huvudsakligt extraktgivande ämne och som innehåller mer än

3,5 volymprocent alkohol.

 Med öl förstås jäst, odestillerad dryck som är framställd med torkat eller

rostat malt som huvudsakligt extraktgivande ämne och vars alkoholhalt överstiger

2,25 men inte 3,5 volymprocent.

7 § Med lättdryck förstås dryck som antingen är fri från alkohol eller

innehåller högst 2,25 volymprocent alkohol.

8 § Tillverkare kallas den som driver yrkesmässig tillverkning enligt denna lag.

 Med försäljning förstås varje form av tillhandahållande av dryck mot

ersättning.

 Försäljning till konsument benämns detaljhandel eller, om den sker för

förtäring på stället, servering. Annan försäljning benämns partihandel.

2 kap. Tillverkning

1 § Sprit och spritdrycker får inte tillverkas utan tillstånd (tillverknings-

tillstånd).

 Spritdrycker med högre alkoholhalt än 60 volymprocent får inte tillverkas.

2 § Vin, starköl eller öl får inte tillverkas utan tillstånd om det inte gäller

tillverkning i hemmet för eget behov.

3 § Närmare bestämmelser om tillverkning av alkoholdrycker och sprit meddelas av

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen.

4 § Tillverkare av alkoholdrycker får förfoga över av honom tillverkad dryck för

försäljning endast enligt denna lag.

5 § Tillverkare av sprit får förfoga över av honom tillverkad sprit endast för

export och, efter medgivande av Alkoholinspektionen, för användning i egen

rörelse samt för försäljning enligt lagen (1961:181) om försäljning av teknisk

sprit m.m.

3 kap. Allmänna bestämmelser för försäljning

1 § Spritdrycker, vin eller starköl får inte säljas om det inte föreligger rätt

till det enligt denna lag. Särskilda bestämmelser gäller för detaljhandel med

och servering av öl.

 Spritdrycker med högre alkoholhalt än 60 volymprocent får inte säljas.

2 § Utan hinder av denna lag får spritdrycker, vin och starköl serveras till

passagerare på järnvägståg i internationell trafik.

 Genom vad som föreskrivs i denna lag inskränks inte den rätt till försäljning

som följer av gällande bestämmelser om tullager som har inrättats för förvaring

av proviant m.m. eller rätten till försäljning av obeskattade varor i

exportbutik.

3 § I fråga om rätt att förfoga över spritdrycker, vin och starköl som medförs

som proviant på fartyg och luftfartyg i internationell trafik gäller särskilda

bestämmelser.

4 § Försäljning av drycker som omfattas av denna lag skall skötas på ett sådant

sätt att skador i möjligaste mån förhindras.

 Den som tar befattning med försäljning av alkoholdrycker skall se till att

ordning och nykterhet råder på försäljningsstället.

5 § Den som tillverkar, säljer eller förmedlar försäljning av alkoholdrycker får

i sin rörelse lämna sådan dryck som gåva endast i form av varuprov.

 Vid marknadsföring av tjänster eller vid försäljning av andra varor än

alkoholdrycker får sådana drycker inte lämnas som gåva.

6 § Vid detaljhandel med och servering av alkoholdrycker skall lättdrycker

finnas att tillgå i tillfredsställande urval och omfattning.

7 § Den som är underårig eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken får inte bedriva försäljning av alkoholdrycker.

8 § Vid detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl får varor inte säljas

eller annars lämnas ut till den som inte har fyllt 20 år. Motsvarande gäller vid

detaljhandel med öl och servering av alkoholdrycker i fråga om den som inte har

fyllt 18 år.

 Alkoholdrycker får inte lämnas ut till den som är märkbart påverkad av alkohol

eller annat berusningsmedel.

 Alkoholdrycker får inte lämnas ut om det finns särskild anledning anta att

varan är avsedd att olovligen tillhandahållas någon.

 Den som lämnar ut alkoholdrycker skall förvissa sig om att mottagaren har

uppnått den ålder som anges i första stycket.

9 § Det är förbjudet att som ombud eller på därmed jämförligt sätt anskaffa

alkoholdrycker till den som enligt 8 § inte har rätt att få sådan vara utlämnad

till sig. Det är också förbjudet att i större omfattning tillhandagå annan med

att anskaffa alkoholdrycker.

 Spritdrycker, vin eller starköl får inte överlämnas som gåva eller lån till

den som inte har fyllt 20 år. Öl får inte överlämnas som gåva eller lån till den

som inte har fyllt 18 år. Vad nu sagts gäller inte när någon bjuder av en

alkoholdryck för förtäring på stället.

10 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får om synnerliga skäl

föreligger förbjuda eller inskränka försäljning av alkoholdrycker.

 Kommunen får för visst tillfälle, om det anses påkallat för ordningens

upprätthållande, förbjuda eller inskränka försäljning av alkoholdrycker.

4 kap. Partihandel m.m.

1 § Partihandel med spritdrycker, vin eller starköl får bedrivas endast av den

som har meddelats tillstånd (partihandelstillstånd). Den som har

tillverkningstillstånd som avser spritdrycker, vin eller starköl skall anses ha

partihandelstillstånd i fråga om motsvarande varor.

2 § Spritdrycker, vin och starköl får föras in till landet endast av den som har

tillverknings- eller partihandelstillstånd avseende sådana varor.

 Utöver vad som anges i första stycket får spritdrycker, vin och starköl föras

in

 1. av den som har rätt till tullfrihet enligt 4 § lagen (1994:000) om

tullfrihet m.m.,

 2. av resande som har fyllt 20 år eller person, som utför arbete på

transportmedel och som har uppnått nämnda ålder, för eget eller familjens bruk

eller som gåva till närstående för dennes eller dennes familjs personliga bruk

och

 3. som proviant på fartyg eller luftfartyg enligt särskilda bestämmelser.

 Spritdrycker, vin och starköl som medförs som proviant på järnvägståg i

internationell trafik, får föras in i den utsträckning som krävs för servering

av passagerare under tågets färd inom landet.

3 § Endast den som har tillverknings- eller partihandelstillstånd får förfoga

över spritdrycker, vin eller starköl på sätt som avses i 7 § första stycket

tullagen (1994:000). Sådana varor får av annan än den som har tillverknings-

eller partihandelstillstånd för varorna inte förvaras på annat tullager än

sådant som har inrättats för förvaring av proviant m.m. I övrigt gäller lagen

(1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor,

m.m.

4 § Tillstånd får ges till inköp av spritdrycker, vin eller starköl som används

i teknisk, industriell, medicinsk, vetenskaplig eller liknande verksamhet.

Inköpstillstånd medför rätt att köpa in varorna hos den som är berättigad att

bedriva partihandel med sådana varor.

5 § Den som är berättigad att bedriva partihandel får sälja varorna till

detaljhandelsbolaget, till den som har tillverknings- eller partihandelstill-

stånd för motsvarande varor och till den som har meddelats serveringstillstånd

för sådana varor. Tillståndshavaren får också exportera varorna eller sälja dem

till den som fått sådant särskilt tillstånd till inköp av varorna som avses i 4

§.

 Endast den som är berättigad att bedriva partihandel får omförpacka eller

buteljera varorna.

6 § Överlåts rörelse vari ingår verksamhet som är tillståndspliktig enligt denna

lag, får överlåtaren sälja sitt lager av spritdrycker, vin eller starköl till

sin efterträdare, om denne har beviljats tillstånd som gäller för verksamheten.

 Konkursbo eller dödsbo får utan hinder av bestämmelserna i denna lag sälja

spritdrycker, vin eller starköl till den som har tillverknings- eller

partihandelstillstånd för sådana drycker eller till detaljhandelsbolaget.

Motsvarande gäller då en tillståndspliktig verksamhet måste avvecklas till följd

av att tillståndet återkallats eller att andra tvingande skäl föreligger.

 Bestämmelserna i första och andra styckena gäller i tillämpliga delar även i

fråga om öl.

7 § Vid partihandel med spritdrycker, vin och starköl är säljaren skyldig att

förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller köpa in varan.

 Vid varje partihandelsställe skall, om innehavaren inte är enskild per-

son som själv förestår verksamheten, finnas en för uppgiften lämplig person som

har tillsyn över försäljningen (föreståndare).

8 § Den som är berättigad att bedriva partihandel med spritdrycker, vin eller

starköl ansvarar för att distributionen av varorna sker under betryggande

former. Detta gäller också om någon utomstående anlitas för distributionen.

 Tillståndshavare som avses i första stycket och som låter importera varor som

anges där har från och med att varorna kommit in i landet motsvarande ansvar för

distributionen av dem.

 Närmare föreskrifter om distribution av spritdrycker, vin och starköl meddelas

av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen.

5 kap. Detaljhandel

Detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl

1 § För detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl skall det finnas ett

särskilt för ändamålet bildat aktiebolag (detaljhandelsbolaget), som staten

äger.

 Detaljhandelsbolaget får inte importera, exportera eller tillverka drycker som

anges i första stycket.

 Detaljhandelsbolaget får, om det har partihandelstillstånd, bedriva för-

säljning till dem som har serveringstillstånd.

 Bestämmelser om detaljhandelsbolagets verksamhet och drift samt om särskild

kontroll från statens sida skall tas in i ett avtal som upprättas mellan staten

och bolaget.

2 § Detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl får bedrivas endast av

detaljhandelsbolaget.

 Detaljhandelsbolaget beslutar om försäljningsställenas förläggning en-ligt

riktlinjer i avtalet mellan staten och bolaget.

3 § Försäljning får ske antingen som försäljning till avhämtning eller genom

försändning på rekvisition.

4 § Vid detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl får varor inte lämnas ut

till köpare förrän de har betalats.

5 § Spritdrycker, vin eller starköl som inte hålls i lager skall på begäran

anskaffas, om inte detaljhandelsbolaget finner att det finns hinder mot det.

Detaljhandel med öl

6 § Detaljhandel med öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag,

tillåten under villkor att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som

livsmedelslokal enligt bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) samt att försäljning av matvaror bedrivs i

lokalen. Utan hinder av vad nu sagts får detaljhandel med öl bedrivas av

detaljhandelsbolaget samt av tillverkare av öl eller lättdrycker.

6 kap. Servering

1 § Servering av spritdrycker, vin och starköl får ske endast om tillstånd har

meddelats (serveringstillstånd).

 Servering av öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, tillåten

under villkor att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som

livsmedelslokal enligt bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) samt att servering av mat samtidigt bedrivs i

lokalen.

 Utan hinder av vad som föreskrivs i andra stycket får öl serveras av den som

enligt 23 § nämnda lag har meddelats särskilt tillstånd att yrkesmässigt hantera

livsmedel samt av den som har meddelats serveringstillstånd.

2 § Servering av alkoholdrycker skall ske med återhållsamhet och får inte

föranleda olägenheter i fråga om ordning och nykterhet.

3 § På serveringsställe där serveringstillstånd gäller skall tillståndshavaren

eller av honom utsedd serveringsansvarig person utöva tillsyn över serveringen

och vara närvarande under hela serveringstiden.

 Den som är serveringsansvarig skall med hänsyn till sina egenskaper och övriga

omständigheter vara lämplig för uppgiften.

 Tillståndshavaren skall till tillståndsmyndigheten anmäla den eller de

personer som har utsetts att ansvara för alkoholserveringen.

 För servering av spritdrycker, vin eller starköl får endast anlitas personal

som är anställd av tillståndshavaren. Restaurangskolor med serveringstillstånd

får dock i utbildningssyfte anlita restaurangskolans elever.

4 § Om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat får servering av öl påbörjas

tidigast klockan 07.00 och servering av andra alkoholdrycker tidigast klockan

11.00. Om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat skall servering av

alkoholdrycker avslutas senast klockan 01.00. Vad nu sagts gäller inte för

hotellrum med minibar.

 Serveringsställe skall vara utrymt senast 30 minuter efter serveringstidens

utgång.

5 § Den som har serveringstillstånd får köpa spritdrycker, vin och starköl som

behövs för rörelsen endast av någon som har partihandelstillstånd för varan.

6 § Priser på alkoholdrycker får vid servering inte sättas lägre än inköpspriset

för varan jämte skäligt tillägg. Priserna skall avvägas så att försäljning av

drycker med högre alkoholhalt inte främjas.

7 § På ett serveringsställe får åtgärder inte vidtas i syfte att förmå någon

gäst till inköp av alkoholdrycker.

8 § Från ett serveringsställe där serveringstillstånd gäller får inte någon

medföra eller tillåtas medföra spritdrycker, vin eller starköl som har serverats

där. Detta gäller inte hotellrum med minibar.

9 § På serveringsställe där serveringstillstånd gäller får inte någon dricka

eller tillåtas dricka andra alkoholdrycker än sådana som har serverats i

enlighet med tillståndet. Detta gäller dock inte på hotellrum.

 Inte heller får någon dricka eller tillåtas dricka alkoholdrycker på ett

serveringsställe där alkoholdrycker inte får serveras eller i en lokal, som

yrkesmässigt upplåts för anordnande av sådana sammankomster i slutna sällskap

vid vilka mat eller dryck tillhandahålls av innehavaren eller genom dennes

försorg och där servering av alkoholdrycker inte är tillåten.

 Alkoholdrycker som inte får serveras i en lokal som avses i denna paragraf får

inte heller förvaras i sådan lokal eller tillhörande utrymmen i annat fall än

när det är uppenbart att drycken inte är avsedd att drickas på stället.

 Förbuden enligt denna paragraf gäller inte i fråga om öl.

7 kap. Tillstånd m.m.

Tillverkningtillstånd, partihandelstillstånd och inköpstillstånd

1 § Tillverkningstillstånd, partihandelstillstånd och inköpstillstånd får

meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva

verksamheten. Sökanden skall också visa att han har tillfredsställande

lagringsmöjligheter.

 Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är

laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna.

 Tillståndsmyndigheten får om det finns särskilda skäl begränsa tillståndets

giltighet till viss tid. Myndigheten får också meddela de villkor som behövs, i

samband med beslutet om tillstånd eller senare under tillståndstiden.

2 § Tillverkningstillstånd kan gälla sprit, spritdrycker, vin, starköl och öl

eller avse en eller flera av dessa varor. Partihandelstillstånd och inköps-

tillstånd kan gälla spritdrycker, vin och starköl eller avse en eller två av

dessa drycker.

3 § Tillverknings-, partihandels- och inköpstillstånd meddelas av Alko-

holinspektionen. Ansökan om tillstånd skall göras skriftligen. Regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen meddelar närmare

föreskrifter om vilken utredning som sökanden skall ge in.

4 § Den som hos Alkoholinspektionen ansöker om tillstånd skall betala

ansökningsavgift. Den som beviljas tillstånd skall även betala en årlig

tillsynsavgift.

 Regeringen beslutar om avgifternas storlek. Ytterligare föreskrifter om

avgifterna meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Alkoholinspektionen.

Serveringstillstånd

5 § Serveringstillstånd kan meddelas för servering till allmänheten eller i

förening, företag eller annat slutet sällskap. Tillstånd kan avse servering året

runt, årligen under en viss tidsperiod, under en enstaka tidsperiod eller vid

ett enstaka tillfälle.

 Tillstånd, som avser servering året runt eller årligen under en viss

tidsperiod gäller tills vidare. Tillståndsmyndigheten får dock om det finns

särskilda skäl begränsa tillståndets giltighet till viss tid.

 I samband med beslut om serveringstillstånd eller senare får tillstånds-

myndigheten meddela de villkor som behövs.

6 § Serveringstillstånd kan gälla spritdrycker, vin och starköl eller avse en

eller två av dessa drycker.

7 § Serveringstillstånd får meddelas endast den som visar att han med hänsyn

till sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt

är lämplig att utöva verksamheten. Sökanden skall också visa att

serveringsstället uppfyller kraven i 8 §.

 Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är

laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna.

8 § Tillstånd för servering till allmänheten året runt eller årligen under viss

tidsperiod får meddelas endast om serveringsstället har ett kök för allsidig

matlagning och tillhandahåller lagad mat. Serveringsstället skall ha ett med

hänsyn till omständigheterna tillräckligt antal sittplatser för gäster.

 Tillstånd för servering till allmänheten under en enstaka tidsperiod eller vid

ett enstaka tillfälle får meddelas om serveringsstället tillhandahåller lagad

mat. Detsamma gäller beträffande tillstånd för servering i slutet sällskap.

 Om det finns en drinkbar skall den vara en mindre väsentlig del av

serveringsstället, inrättad i nära anslutning till matsal.

 Utan hinder av första och andra styckena får tillstånd meddelas för servering

av vin och starköl i foajé till teater eller konsertlokal. Servering får dock

endast ske under pauser i föreställningen.

 Servering av alkoholdrycker från minibar på hotellrum får ske på hotell med

serveringstillstånd. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Alkoholinspektionen får meddela närmare bestämmelser om serveringen.

9 § Om serveringen kan befaras medföra olägenheter från alkoholpolitisk

synpunkt, får serveringstillstånd vägras även om kraven i 7 och 8 §§ är

uppfyllda.

10 § Serveringstillstånd skall avse viss lokal eller annat avgränsat utrymme.

11 § Ombyggnad av serveringsställe som medför väsentlig ändring av

serveringslokalerna kräver särskilt medgivande av tillståndsmyndigheten. 12 §

Tillstånd till servering av spritdrycker, vin och starköl meddelas av den kommun

där serveringsstället är beläget.

 Serveringstillstånd, som avser servering i inrikes trafik på fartyg, luft-

fartyg eller järnvägståg (trafikservering), meddelas dock av den kommun där det

företag som vill bedriva serveringen har sitt säte eller där den person som vill

bedriva serveringen har sitt hemvist. Har företaget inte säte inom landet eller

personen inte hemvist inom landet, meddelas tillstånd av Stockholms kommun.

13 § Ansökan om serveringstillstånd görs skriftligen hos kommunen.

 Kommunen får ta ut avgift för prövningen enligt grunder som beslutas av

kommunfullmäktige.

 Kommunen får även ta ut avgift för tillsyn enligt 8 kap. av den som fått

tillstånd av kommunen.

14 § En ansökan om serveringstillstånd, som avser servering året runt eller

årligen under viss tidsperiod, får inte bifallas utan att polismyndighetens

yttrande inhämtas. Polismyndigheten skall i yttrandet redovisa de omständigheter

som ligger till grund för myndighetens bedömning och därvid särskilt yttra sig

om sökandens allmänna lämplighet för verksamheten.

 Om ansökan om serveringstillstånd avser servering inom eller invid militärt

område, skall yttrande dessutom inhämtas från vederbörande militära chef innan

ansökan får bifallas.

15 § Kommunens uppgifter enligt denna lag fullgörs av den eller de nämnder som

kommunfullmäktige bestämmer.

16 § Kommunen får träffa avtal med en annan kommun om att uppgifter som kommunen

har enligt denna lag skall ombesörjas helt eller delvis av den andra kommunen.

Kommunen får dock inte överlåta befogenhet att avgöra ärenden enligt detta

kapitel eller enligt 3 kap. 10 §.

Upphörande av tillstånd i vissa fall

17 § Har den som fått tillstånd enligt denna lag avlidit eller fått förvaltare

enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken med uppdrag som omfattar rörelsen och vill

dödsboet eller förvaltaren fortsätta rörelsen, skall anmälan göras till

tillståndsmyndigheten. Anmälan skall ha kommit in senast två månader efter

dödsfallet eller beslutet om förvaltare. Har anmälan inte kommit in inom denna

tid, upphör tillståndet att gälla efter tidens utgång.

 Har den som fått tillstånd försatts i konkurs, upphör tillståndet att gälla

omedelbart. Vill konkursboet fortsätta rörelsen skall ansökan göras hos

tillståndsmyndigheten. Myndigheten skall behandla en sådan ansökan med förtur.

Återkallelse m.m.

18 § Alkoholinspektionen skall återkalla tillverknings-, partihandels- eller

inköpstillstånd om

 1. tillståndet inte längre utnyttjas,

 2. tillståndshavaren inte följer de för tillståndet gällande bestämmelserna i

denna lag eller föreskrifter eller villkor meddelade med stöd av denna lag,

eller

 3. de förutsättningar som gäller för meddelande av tillståndet inte längre

föreligger.

19 § Kommunen skall återkalla serveringstillstånd om

 1. det inte endast tillfälligt uppkommer sådana olägenheter som avses i 6 kap.

2 §,

 2. tillståndshavaren inte följer de för servering eller serveringstillstånd

gällande bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter eller villkor meddelade

med stöd av denna lag, eller

 3. de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd enligt 7 och 8 §§

inte längre föreligger.

20 § I stället för återkallelse enligt 18 eller 19 § kan tillståndshavaren

meddelas varning, om varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig

åtgärd.

21 § Föranleder detaljhandel med eller servering av öl olägenheter i fråga om

ordning och nykterhet eller följs inte bestämmelserna i denna lag, får kommunen

förbjuda den som bedriver försäljningen att fortsätta verksamheten eller, om

förbud får anses vara en alltför ingripande åtgärd, meddela honom varning.

 Ett förbud enligt första stycket kan inskränkas till att gälla för vissa

närmare angivna tider eller under vissa närmare angivna omständigheter. Förbud

gäller i sex månader, räknat från det att den som bedriver försäljningen fått

del av beslutet.

 Den kommun där försäljningsstället är beläget beslutar om ingripande enligt

denna paragraf. Saknas fast försäljningsställe beslutar den kommun som avses i

12 § andra stycket.

8 kap. Tillsyn m.m.

1 § Alkoholinspektionen utövar central tillsyn över efterlevnaden av denna lag

och kan meddela allmänna råd till vägledning för tillämpningen av lagen.

 Länsstyrelsen utövar tillsyn inom länet. Länsstyrelsen skall också biträda

kommunerna med råd i deras verksamhet.

 Den omedelbara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om servering av

spritdrycker, vin och starköl utövas av kommunen och av polismyndigheten.

Kommunen och polismyndigheten utövar också tillsyn över servering av och

detaljhandel med öl.

2 § På begäran av någon annan tillsynsmyndighet skall kommunen lämna de

uppgifter som myndigheten behöver för sin tillsyn.

 Polismyndigheten skall underrätta andra tillsynsmyndigheter om förhållanden

som är av betydelse för dessa myndigheters tillsyn.

 Kronofogdemyndigheten skall underrätta vederbörande tillståndsmyndighet om en

tillståndshavare brister i sina skyldigheter att erlägga skatter eller

socialavgifter. På begäran av länsstyrelsen skall sådan underrättelse ges till

denna.

 På begäran av tillståndsmyndighet eller länsstyrelse skall skattemyndigheter

och andra myndigheter som uppbär eller driver in skatter eller avgifter lämna

uppgifter som tillståndsmyndigheten eller länsstyrelsen behöver för sin

tillståndsprövning eller tillsyn.

3 § Den som beviljats tillstånd skall hos tillståndsmyndigheten anmäla när han

avser att påbörja verksamheten. Anmälan skall även göras om verksamheten läggs

ned eller om avbrott görs i den. Anmälan skall också göras i fall verksamhetens

omfattning förändras eller om det i övrigt sker någon förändring i verksamheten

som är av betydelse för tillsynen. Även betydande förändringar av

ägarförhållanden skall anmälas.

 Anmälan i denna paragraf skall göras i förväg. Om det förhållande som

föranlett anmälningsskyldighet inte har kunnat förutses skall anmälan i stället

göras utan dröjsmål.

4 § Om en tillsynsmyndighet begär det skall en tillståndshavare lämna tillträde

till driftsställe med tillhörande lokaler och tillhandahålla handlingar som rör

verksamheten samt utan ersättning hjälpa till vid tillsynen, lämna varuprover

som behövs och redovisa uppgifter om verksamhetens omfattning och utveckling.

5 § Bokföring i rörelse som är tillståndspliktig skall vara så utformad att

kontroll av verksamheten är möjlig. Den som driver rörelsen är skyldig att på

anfordran av en tillsynsmyndighet förete bokföringshandlingarna. Han är dessutom

skyldig att lämna statistiska uppgifter i enlighet med de föreskrifter

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen meddelar.

6 § En tillsynsmyndighet har rätt att av den som bedriver servering av eller

detaljhandel med öl på anfordran få upplysningar och handlingar som behövs för

tillsynen. Tillsynsmyndigheten har också rätt att få tillträde till rörelsens

lokaler för att kunna utöva sin tillsyn.

7 § Polismyndigheten skall på begäran lämna annan tillsynsmyndighet det biträde

som behövs vid tillämpning av 4 - 6 §§.

9 kap. Överklagande

1 § Beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om inte något annat anges i

beslutet.

2 § Alkoholinspektionens och kommunens beslut får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Det överklagade beslutet får inte ändras utan att den

beslutande myndigheten har lämnats tillfälle att yttra sig.

 Alkoholinspektionen respektive kommunen får överklaga domstolens beslut.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

10 kap. Ansvar m.m.

1 § Den som

 1. olovligen tillverkar sprit eller spritdrycker,

 2. bereder mäsk i uppenbart syfte att olovligen tillverka sprit eller

spritdrycker eller

 3. forslar, döljer eller förvarar sprit eller spritdrycker, som uppenbarligen

är olovligt tillverkade, eller mäsk, som uppenbarligen är avsedd för olovlig

tillverkning av sprit eller spritdrycker,

döms till böter eller fängelse i högst två år.

2 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

 1. säljer alkoholdrycker utan tillstånd eller, om tillstånd inte behövs, utan

rätt enligt denna lag,

 2. serverar spritdrycker, vin eller starköl som har anskaffats på annat sätt

än som sägs i 6 kap. 5 §,

döms för olovlig försäljning av alkoholdrycker till böter eller fängelse i högst

två år.

3 § Är brott som anges i 1 eller 2 § grovt, döms till fängelse i högst fyra år.

Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen har

utgjort led i en verksamhet som bedrivits yrkesmässigt eller i större

omfattning.

4 § Den som olovligen tillverkar vin, starköl eller öl döms till böter eller

fängelse i högst sex månader.

5 § Den som innehar spritdrycker, vin eller starköl i uppenbart syfte att

olovligen sälja dem döms för olovligt innehav av alkoholdrycker till böter eller

fängelse i högst ett år.

6 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffar alkoholdrycker åt annan i

strid med 3 kap. 9 § döms för olovligt anskaffande av alkoholdrycker till böter

eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst

fyra år.

7 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer eller utlämnar alkoholdrycker

i strid med 3 kap. 8 § till någon som inte har uppnått föreskriven ålder eller

som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel, eller vid

partihandel underlåter att på sätt som föreskrivs i 4 kap. 7 § första stycket

förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller inköpa varan, döms

för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse i högst sex månader.

 För olovlig dryckeshantering döms också den som försäljer öl i strid med

förbud som meddelats enligt 7 kap. 21 § eller tillåter alkoholförtäring i strid

med 6 kap. 9 §.

8 § Är gärning som avses i 1, 2 och 4 - 7 §§ att anse som ringa, skall inte

dömas till straff.

9 § För försök eller förberedelse till brott som avses i 1, 2 och 6 §§ döms till

ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

 Den till vilken sprit, mäsk eller alkoholdrycker har anskaffats för personligt

bruk skall vara fri från ansvar för medverkan till brott som avses i detta

kapitel.

10 § Bestämmelser om ansvar för olovlig införsel och utförsel av alkoholdrycker

finns i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

11 kap. Förverkande

1 § Sprit, alkoholdrycker och mäsk som har varit föremål för brott enligt denna

lag eller värdet därav samt utbyte av sådant brott skall förklaras förverkade.

Förverkande av alkoholdrycker kan ske även hos den som är fri från ansvar för

brottet enligt 10 kap. 9 § andra stycket.

2 § Har sprit eller alkoholdrycker olovligen tillverkats skall även destil-

lationsapparater, apparatdelar och redskap som har använts vid tillverkningen,

råämnen som uppenbarligen varit avsedda för tillverkningen och beredningen samt

kärl och emballage som varorna har förvarats i, förklaras förverkade. Likaså

skall förråd av renings- och filtreringsmedel vilka uppenbarligen avsetts för

rening eller filtrering av olovligen tillverkad sprit förklaras förverkat.

3 § Förordnande om förverkande skall inte meddelas, om det skulle vara uppenbart

oskäligt.

4 § I fråga om sprit, alkoholdrycker eller mäsk som kan antas bli förverkade

gäller lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. i

tillämpliga delar. Alkoholdryck som har lagts upp på sådant tillfälligt lager

som nämns i 24 § tullförordningen (1994:000) skall anses som förverkad om den

inte har tagits ut från lagret inom 30 dagar från uppläggningen. Vad som nu har

sagts gäller även i fråga om sådan dryck som för tillfällig förvaring har

omhändertagits av tullmyndighet utan att läggas upp på tillfälligt lager.

5 § Chefen för utrikesdepartementet får medge undantag från 6 kap. 5 och 9 §§ på

begäran av främmande stat och internationell organisation som avses i lagen

(1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall.

12 kap. Register

1 § Alkoholinspektionen skall för de ändamål som anges i 2 § föra ett register

med hjälp av automatisk databehandling.

2 § Registret får användas för

 1. handläggning av ärenden om tillstånd,

 2. tillsyn över tillståndshavares verksamhet samt

 3. uppföljning och utvärdering av lagens tillämpning samt framställning av

statistik.

3 § Registret får innehålla uppgifter om

 1. den som har tillstånd,

 2. den som har haft tillstånd,

 3. den vars ansökan om tillstånd är föremål för prövning och

 4. den som tidigare har ansökt om tillstånd men vars ansökan har avslagits,

avvisats eller avskrivits.

 Regeringen får meddela föreskrifter om registrering av uppgifter i fråga om

olika företrädare för en verksamhet.

4 § I registret får beträffande de som avses i 3 § första stycket 1 eller 3

registreras

 1. uppgift om namn eller firma, person-, registrerings- eller organisa-

tionsnummer, adress och telefonnummer,

 2. uppgift om dom i brottmål, såvitt avser domstol, domsnummer, utgången i

målet och tillämpade bestämmelser,

 3. uppgift om förekomst av ärende hos polis- eller åklagarmyndighet, såvitt

avser diarienummer eller motsvarande beteckning,

 4. uppgift om registrering av mervärdeskatteskyldighet, punktskatteskyldighet

och upplagshavare enligt skattelagstiftningen,

 5. uppgift om konkurser samt restförda skatter och avgifter,

 6. uppgift om den verksamhet som tillståndet avser och om villkor som har

meddelats för denna,

 7. uppgift om överträdelser av föreskrifter och meddelade villkor samt om

utförda inspektioner och

 8. i den utsträckning regeringen närmare föreskriver, annan uppgift som har

särskild betydelse för handläggningen av ärenden enligt denna lag och inte utgör

personuppgift av känslig natur.

 Uppgifter som avses i första stycket 2 och 3 får endast registreras i den mån

de har betydelse för rätt till tillstånd enligt denna lag.

 I registret får beträffande den som avses i 3 § första stycket 2 eller 4

registreras uppgift som anges i första stycket 1 och 6.

5 § I registret får vidare anges tillståndsmyndighetens och domstols beslut i

ärenden enligt lagen och de bestämmelser som har tillämpats.

 Registret får också innehålla uppgift om tidpunkt för förhållanden som har

registrerats och tekniska och administrativa uppgifter, om uppgifterna behövs

för att tillgodose ändamålet med registret.

6 § Registeruppgift som inte behövs för handläggning av ett ärende eller för

tillsyn enligt lagen skall gallras under femte kalenderåret efter det att

uppgiften registrerats.

 Om tillstånd återkallas eller om sökt tillstånd vägras skall så snart beslutet

vunnit laga kraft alla uppgifter utom sådana som avses i 4 § första stycket 1

och 6 samt 5 § gallras ur registret.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om undantag från gallring för att bevara ett urval av material för

forskningens behov. Sådant material skall lämnas över till en arkivmyndighet.

7 § Regeringen får föreskriva att uppgifter till registret får hämtas från

register som förs av statlig eller kommunal myndighet.

8 § Uppgifter i registret får lämnas ut på medium för automatisk databehandling

för de ändamål och i den utsträckning som anges nedan till följande mottagare

Mottagare Uppgifter Ändamål

Polismyndighet Uppgift om Utredning och

 misstanke om lagföring

 brott enligt

 denna lag

Skattemyndighet Uppgift om Beskattning

och tullmyndighet verksamhet som eller påförande

 omfattas av av tull

 denna lag

9 § Alkoholinspektionen är skyldig att på begäran lämna ut uppgifter ur

registret till kommun och länsstyrelse i den utsträckning uppgifterna är av

betydelse för tillståndsprövning eller tillsyn.

10 § Tillståndshavare och de som söker tillstånd skall på lämpligt sätt ges

information om registret. Informationen skall innehålla en beskrivning av de

uppgifter som registret innehåller samt upplysningar om

 1. ändamålet med registret,

 2. rätten att få registerutdrag och att få till stånd rättelse enligt data-

lagen (1973:289) och

 3. de begränsningar i fråga om utlämnande av uppgifter på medium för

automatisk databehandling och om bevarande av uppgifter som gäller för

registret.

 1. Denna lag träder i kraft i fråga om 9 kap. 2 § tredje stycket den 1 januari

1998 och i övrigt den 1 januari 1995, då lagen (1977:292) om tillverkning av

drycker, m.m. och lagen (1977:293) om handel med drycker skall upphöra att

gälla.

 I fråga om beslut som allmän förvaltningsdomstol har meddelat före den 1

januari 1998 skall 9 kap. 2 § tredje stycket inte tillämpas vid överklagande av

beslutet.

 2. Tillstånd som har meddelats före ikraftträdandet skall i motsvarande

omfattning gälla som tillstånd enligt den nya lagen.

 Ansökningar om andra tillstånd än serveringstillstånd som inte har prövats

slutligt vid ikraftträdandet skall överlämnas för handläggning hos

Alkoholinspektionen.

 Har länsstyrelsen i fråga om ingripande mot serveringstillstånd meddelat

beslut före ikraftträdandet, tillämpas äldre bestämmelser beträffande

överklagande av beslutet och prövningen i överinstans.

 3. Partihandelsbolagets och detaljhandelsbolagets rättigheter enligt lagen

(1977:292) om tillverkning av drycker, m.m. och lagen (1977:293) om handel med

drycker skall, i de mån de avser verksamheter som enligt den nya lagen kräver

tillstånd, gälla som sådana tillstånd till dess tillstånd har meddelats

partihandelsbolaget eller detaljhandelsbolaget, dock längst till utgången av år

1995.

 4. Den som har serveringstillstånd får köpa spritdrycker, vin och utländskt

starköl som behövs för rörelsen endast av detaljhandelsbolaget eller av den som

har fått tillverknings- eller partihandelstillstånd enligt den nya lagen genom

beslut av Alkoholinspektionen.

 5. Under år 1995 skall länsstyrelsen fullgöra de uppgifter som åligger

kommunen enligt den nya lagen utom de som anges i 8 kap. Länsstyrelsen får dock

inte bifalla en ansökan om tillstånd enligt 7 kap. 5 § första stycket innan

kommunen yttrat sig, utom i de fall ansökan avser en enstaka tidsperiod eller

ett enstaka tillfälle.

 Ansökningar om tillstånd till servering som inte har prövats slutligt före

utgången av år 1995 skall överlämnas för handläggning hos vederbörande kommun.

 6. Under år 1996 och 1997 skall kommunen underrätta länsstyrelsen om alla

ansökningar om tillstånd enligt 7 kap. 5 § första stycket. Ansökningarna får

under nämnda tid inte bifallas innan länsstyrelsen yttrat sig. Vad nu sagts

gäller inte ansökningar som avser en enstaka tidsperiod eller ett enstaka

tillfälle.

 7. Under år 1996 och 1997 skall kommunen, när fråga uppkommer om återkallelse

av serveringstillstånd eller om förbud som nämns i 7 kap. 21 §, underrätta

länsstyrelsen. Ingripande får under nämnda tid inte beslutas innan länsstyrelsen

yttrat sig.

2.2 Förslag till

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att det i sekretesslagen (1980:100)1 skall införas en ny

paragraf, 9 kap. 24 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

9 kap.

24 §

 Sekretess gäller hos

 tillstånds- eller

 tillsynsmyndighet enligt

 alkohollagen (1994:000)

 för uppgift om enskilds

 personliga eller ekono-

 miska förhållanden, om det

 kan antas att den

 enskilde eller någon

 honom närstående lider

 skada eller men om

 uppgiften röjs. Sek-

 retessen gäller dock inte

 beslut i ärende om

 tillstånd.

 I fråga om uppgift i

 allmän handling gäller

 sekretessen i högst

 femtio år.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2.3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser

om marknadsföring av alkoholdrycker

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om

marknadsföring av alkoholdrycker att 1 och 4 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §

 Denna lag gäller näringsidkares marknadsföring som avser alkoholdrycker och

som vänder sig till konsumenter.

 Med alkoholdrycker Med alkoholdrycker

förstås spritdrycker, förstås spritdrycker, vin,

vin, starköl och öl i starköl och öl i den

den betydelse dessa be- betydelse dessa beteck-

teckningar har i lagen ningar har i

(1977:292) om till- alkohollagen (1994:000).

verkning av drycker,

m.m.

4 §

 Om förbud mot vissa Om förbud mot vissa

marknadsföringsåtgärder marknadsföringsåtgärder

finns bestämmelser i finns bestämmelser i

lagen (1977:293) om alkohollagen (1994:000).

handel med drycker.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

2.4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av

teknisk sprit m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1961:181) om försäljning av teknisk

sprit m.m.1 att 1 §, 4 §, 5 § 2 mom, 8 §, 8 a §, 9 § och 10 § skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §2

 Med teknisk sprit Med teknisk sprit

förstås sprit som är förstås sprit som är avsedd

avsedd att användas för att användas för tekniskt,

tekniskt, industriellt, industriellt, medi-

medicinskt, veten- cinskt, vetenskapligt

skapligt eller annat eller annat likartat

likartat ändamål och ändamål och som är hänförlig

som är hänförlig till till tulltaxenr 22.07

tulltaxenr 22.07 eller eller 22.08 B. 1 eller

22.08 B. 1 eller B. 2 B. 2 tulltaxelagen

tulltaxelagen (1987:1068).

(1987:1068). Vad som

sägs i denna lag om tek-

nisk sprit skall också

gälla spritdrycker, vin

och starköl, avsedda för

ändamål som nu sagts.

 Med alkoholhaltigt preparat förstås vara som innehåller mer än 1,8 viktprocent

etylalkohol och som inte är hänförlig till tulltaxenr 22.03 - 22.07 eller 22.08

B.1 eller B. 2. tulltaxelagen och inte heller är sådant läkemedel, som omfattas

av läkemedelslagen (1992:859).

 Med alkoholhaltigt läkemedel förstås ett läkemedel som omfattas av läkemedels-

lagen (1992:859) och som innehåller mer än 1,8 viktprocent etylalkohol.

 Beteckning i denna Beteckning i denna lag

lag har samma betydelse har samma betydelse som

som i lagen (1977:293) i alkohollagen

om handel med drycker. (1994:000).

 Bestämmelser om

 tillverkning av sprit

 och om handel med alko-

 holdrycker finns i

 alkohollagen (1994:000).

4 §3

 Teknisk sprit må utan Teknisk sprit och

särskilt tillstånd in- alkoholhaltiga preparat

föras till riket av får föras in till landet

partihandelsbolaget. endast av den som har

Tillstånd erfordras ej meddelats särskilt

heller i fall då tillstånd av Läkemedels-

denaturerad teknisk verket. Tillstånd

sprit eller erfordras dock inte i de

alkoholhaltiga preparat fall då denaturerad tek-

av resande införes nisk sprit eller

annorledes än i han- alkoholhaltiga preparat

delssyfte eller för förs in av resande annat

yrkesmässig förbrukning. än i handelssyfte eller

 för yrkesmässig

 förbrukning.

1 Lagens rubrik ändrad genom 1994:956.

2 Senaste lydelse 1994:956.

3 Senaste lydelse 1990:433.

 För annan införsel av

teknisk sprit och alko-

holhaltiga preparat än

som avses i första

stycket kräves särskilt

tillstånd av läkemedels-

verket.

 I fråga om hantering av oförtullad teknisk sprit och oförtullade alko-

holhaltiga preparat gäller lagen (1973:980) om transport, förvaring och

förstöring av införselreglerade varor, m.m. Läkemedelsverket äger föreskriva

begränsning av rätten att hantera oförtullad vara.

5 §

2 mom.4

 Teknisk sprit må, Teknisk sprit må,

förutom av partihandels- förutom av detaljhandels-

bolaget och detaljhan- bolaget, utan särskilt

delsbolaget, utan sär- tillstånd säljas av den

skilt tillstånd säljas som tillverkat varan. För

av den som tillverkat annan försäljning, som äger

varan. För annan för- rum annorledes än från

säljning, som äger rum apotek, erfordras

annorledes än från apo- Läkemedelsverkets

tek, erfordras tillstånd.

Läkemedelsverkets till-

stånd.

8 §5 Iakttages icke bestämmelserna i denna lag eller med stöd därav meddelade

föreskrifter må läkemedelsverket meddela vederbörande varning. Därest rättelse

ej vinnes eller varning ej anses vara tillfyllest, må verket förbjuda

försäljning eller, där tillstånd till försäljning, införsel eller inköp

meddelats, återkalla sådant tillstånd.

 Har tillstånd Har tillstånd

återkallats eller har återkallats eller har

tillståndshavaren tillståndshavaren

avlidit, åligger det avlidit, åligger det

tillståndshavaren eller tillståndshavaren eller

dödsboet att, i den mån dödsboet att, i den mån

läkemedelsverket därom Läkemedelsverket därom

förordnar, sälja sitt förordnar, sälja sitt

lager av teknisk sprit lager av teknisk sprit

till partihandels- till någon som har

bolaget, vilket är tillstånd till försäljning

skyldigt att till av sådan sprit.

skäligt pris inköpa

varan.

8 a §6

 För att täcka statens För att täcka statens

kostnader för kontrollen kostnader för kontrollen

enligt denna lag skall enligt denna lag skall

den som har fått till- den som har fått tillstånd

stånd till införsel av till införsel av teknisk

teknisk sprit eller sprit eller alkohol-

alkoholhaltiga preparat haltiga preparat eller

betala särskilda tillstånd till inköp eller

avgifter i den omfatt- försäljning av teknisk

ning som bestäms av sprit betala särskilda

regeringen eller, efter avgifter i den

regeringens bemyndi- omfattning som bestäms av

gande, läkemedelsverket. regeringen eller, efter

Detsamma skall gälla regeringens bemyndi-

partihandelsbolaget och gande, Läkemedelsverket.

den som har fått till-

stånd att tillverka

sprit enligt lagen

(1977:292) om tillverk-

ning av drycker, m.m.

4 Senaste lydelse 1994:956.

5 Senaste lydelse 1990:433.

6 Senaste lydelse 1991:408.

9 §7

 Den som säljer teknisk Den som säljer teknisk

sprit utan att äga rätt sprit utan att äga rätt

därtill enligt denna lag därtill enligt denna lag

eller överskrider dylik eller överskrider dylik

rätt eller bryter mot rätt eller bryter mot

bestämmelserna i 7 § bestämmelserna i 7 § dömes

dömes för olovlig för- för olovlig försäljning av

säljning av teknisk teknisk sprit till påföljd

sprit till påföljd som som angives i 10 kap. 2

angives i 72 § lagen eller 3 § alkohollagen

(1977:293) om handel med (1994:000).

drycker.

10 §8

 Den som olovligen Den som olovligen

borttager eller borttager eller försvagar

försvagar denaturerings- denatureringsmedel i

medel i teknisk sprit teknisk sprit eller

eller alkoholhaltigt alkoholhaltigt preparat

preparat dömes för dömes för olovligt för-

olovligt förfarande med farande med teknisk

teknisk sprit till på- sprit till påföljd som

följd som angives i 27 angives i 10 kap. 1

§ lagen (1977:292) om eller 3 § alkohollagen

tillverkning av (1994:000).

drycker, m.m. För den som säljer eller

 För den som säljer tillhandagår med

eller tillhandagår med anskaffande av teknisk

anskaffande av teknisk sprit eller alkoholhal-

sprit eller alkohol- tigt preparat varmed

haltigt preparat varmed vidtagits åtgärd enligt

vidtagits åtgärd enligt första stycket äger 10

första stycket äger 72 kap. 2 och 3 §§ alkohol-

§ lagen (1977:293) om lagen motsvarande

handel med drycker tillämpning. Detsamma

motsvarande tillämpning. gäller för den som

Detsamma gäller för den forslar, döljer eller

som forslar, döljer förvarar sådan vara.

eller förvarar sådan

vara.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 2. Tillstånd till införsel, inköp eller försäljning av spritdrycker, vin eller

starköl som har meddelats före ikraftträdandet skall gälla som tillstånd enligt

alkohollagen (1994:000). Tillståndet gäller dock endast för den tid som

Läkemedelsverket föreskrivit.

 3. Om en ansökan som avses i 2. inte har prövats slutligt vid ikraftträdandet

skall ansökningen överlämnas för handläggning hos Alkoholinspektionen.

7 Senaste lydelse 1977:294.

8 Senaste lydelse 1977:294.

2.5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m.

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §1

 Angående beslag av Angående beslag av

egendom som avses i 1 § egendom som avses i 1 §

skall vad i allmänhet är skall vad i allmänhet är

stadgat om beslag i stadgat om beslag i

brottmål äga motsvarande brottmål äga motsvarande

tillämpning med följande tillämpning med följande

avvikelser: avvikelser:

 1. Beslagtagen egen- 1. Beslagtagen egendom

dom må bevisligen för- må bevisligen förstöras om

störas om dess värde är dess värde är ringa eller

ringa eller egendomens egendomens förstörande

förstörande eljest måste eljest måste anses för-

anses försvarligt. I svarligt. I annat fall må

annat fall må egendomen egendomen försäljas,

försäljas, spritdrycker, spritdrycker, vin,

vin eller starköl till starköl och öl till den

det i lagen (1977:293) som är berättigad att

om handel med drycker tillverka eller att be-

omnämnda partihandels- driva partihandel med

bolaget, öl till till- sådana varor enligt

verkare av sådan vara alkohollagen (1994:000)

och annan egendom på och annan egendom på sätt

sätt som med hänsyn till som med hänsyn till egen-

egendomens beskaffenhet domens beskaffenhet fin-

finnes lämpligt. Belopp, nes lämpligt. Belopp, som

som erhållits vid erhållits vid försäljning

försäljning av beslag- av beslagtagen egendom,

tagen egendom, tillfaller kronan.

tillfaller kronan.

 Beslut om förstörande eller försäljning meddelas av undersökningsledaren eller

åklagaren. I fall som avses i 23 kap. 22 § första stycket första punkten

rättegångsbalken får sådant beslut meddelas även av polismyndigheten.

 Går beslag åter och är egendomen jämlikt denna paragraf förstörd eller såld,

skall ersättning av allmänna medel utgå med belopp, som motsvarar egendomens

pris vid försäljning till allmänheten eller eljest finnes skäligt.

 Beslut om ersättning meddelas av åklagaren. Är den som drabbats av beslaget

missnöjd med beslut om ersättning, äge han inom en månad från det han erhöll del

av beslutet påkalla rättens prövning därav. Ansökan härom göres vid den domstol,

som ägt upptaga fråga om beslagets bestånd. Ersättning utbetalas av

länsstyrelsen efter framställning av åklagaren.

 2. Om polisman verkställer beslag och förelägger förverkande av den

beslagtagna egendomen i föreläggande av ordningsbot, skall anmälan om beslaget

göras hos polismyndigheten.

 3. I fråga om spritdrycker, vin eller starköl, som i strid mot gällande

bestämmelser medföres vid offentlig tillställning, har den som tjänstgör

som ordningsvakt vid tillställningen samma rätt att taga egendomen i beslag som

enligt rättegångsbalken tillkommer polismyndigheten.

 Ordningsvakt som verkställt beslag skall skyndsamt till polismyndigheten göra

anmälan härom och överlämna den beslagtagna egendomen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

1 Lydelse enligt prop. 1994/95:23.

2.6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1965:94) om polisregister m.m.

 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1965:94) om polisregister m.m. skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 §1

 Utdrag av eller upplysning om innehållet i polisregister skall meddelas, när

framställning därom görs av

 1. justitiekanslern, 1. justitiekanslern,

riksdagens ombudsmän, riksdagens ombudsmän,

rikspolisstyrelsen, den rikspolisstyrelsen, den

centrala utlännnings- centrala utlännnings-

myndigheten, myndigheten,

länsstyrelse, länsrätt, länsstyrelse, länsrätt,

polismyndighet eller polismyndighet, allmän

allmän åklagare; åklagare eller

 Alkoholinspektionen;

 2. annan myndighet, om och i den mån regeringen för visst slag av ärenden

eller för särskilt fall ger tillstånd därtill;

 3. enskild, om han behöver utdraget för att ta till vara sin rätt i främmande

stat, för att få tillstånd att inresa, vistas, bosätta sig eller arbeta i

främmande stat eller för att pröva fråga om anställning eller uppdrag i

verksamhet, som avser vård eller som är av betydelse för rikets säkerhet eller

för förebyggandet eller beivrandet av brott, och regeringen i förordning

medgivit att utdrag eller upplysning lämnas för sådant ändamål eller, i annat

fall, om den enskilde styrker att hans rätt är beroende av upplysning ur

registret och regeringen medger att upplysningen meddelas.

 Regeringen kan förordna att en myndighet som avses i första stycket får ha

terminalåtkomst till polisregister.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

1 Senaste lydelse 1985:7.

3 Ärendet och dess beredning

Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet), som trädde i

kraft den 1 januari 1994, innebär att Sverige har åtagit sig att tillämpa

Europeiska gemenskapernas (EG:s) regelverk om monopol. Till avtalet fogade

Sverige, Norge, Finland och Island en gemensam deklaration, i vilken det ut-

talades att alkoholmonopolen i dessa länder grundas på viktiga hälso- och

socialpolitiska hänsynstaganden. Någon motsatt ståndpunkt framfördes inte av

EG-sidan. Deklarationen grundade sig på uppfattningen att monopolen var förenli-

ga med EES-avtalets regler, eftersom ingen diskriminering sker mellan medborgare

i Europeiska unionens (EU) medlemsstater och medborgare i länderna i Europeiska

frihandelsområdet (EFTA), samt på den möjlighet till undantag från varors fria

rörlighet som EES-avtalet medger för att t.ex. skydda människors hälsa och liv.

 Att de nordiska ländernas uppfattning, i varje fall numera inte delas av

EG-kommissionen har framkommit under anslutningsförhandlingarna med EU, bland

annat i kommissionens utlåtande över den svenska medlemskapsansökan. Därför

inleddes utredande samtal mellan företrädare för regeringen och EG-kommissionen.

 Inom ramen för medlemskapsförhandlingarna har sedan en skriftväxling ägt rum

mellan kommissionen och den svenska regeringen. Kommissionen har i

skriftväxlingen erinrat om import-, export-, partihandels- och tillverknings-

monopolens oförenlighet med EG:s regelverk. Vad gäller detaljhandelsmonopolet

anser kommissionen att om alla effekter som är diskriminerande mellan nationella

varor och varor importerade från övriga medlemsländer avlägsnas finner den inte

anledning att på eget initiativ vidta åtgärder mot detta monopol. EFTA:s

övervakningsmyndighet ESA har gjort samma bedömning som EG-kommissionen.

 Skriftväxlingen har följts av expertsamtal mellan företrädare för den svenska

regeringen och berörda tjänstegrenar inom kommissionen i syfte att precisera

förutsättningar för att säkerställa att detaljhandelsmonopolet fungerar

icke-diskriminerande.

 I regeringens proposition 1991/92:170, bil.IV (bet. 1992/93:EU1) om EES

konstaterades att i vissa hänseenden kan ändringar i alkohollagstiftningen

behöva genomföras som en anpassning till EG:s regelsystem, bl.a. vad gäller

restaurangernas inköp av svenskt respektive utländskt starköl.

 Mot denna bakgrund överlämnade regeringen den 3 juni 1993 till riksdagen

proposition 1992/93:253 om import av och partihandel med starköl. I

propositionen lämnades förslag till vissa ändringar av gällande regler med

innebörd att utländska tillverkare av starköl skulle ges tillträde till den

svenska marknaden på samma villkor som de svenska tillverkarna.

 Riksdagen beslutade (bet.1993/94:SoU9, rskr.1993/94:59) den 8 december 1993

att avslå regeringens proposition.

 Med anledning av riksdagens avslag och skriftväxlingen mellan den svenska

regeringen och EG-kommissionen överlämnade regeringen den 27 januari 1994 till

riksdagen proposition 1993/94:136 om riktlinjer för ett nytt tillståndssystem

för import, export, tillverkning och partihandel med alkoholdrycker. I

propositionen föreslogs riktlinjer för ett nytt tillståndssystem som skall

ersätta de nuvarande import-, export-, tillverknings- och partihandelsmonopolen

inom alkoholhanteringen liksom riktlinjer för inrättande av en ny central

myndighet inom alkoholområdet. Samtidigt anmäldes att regeringen senare skulle

återkomma till riksdagen med en proposition med de lagförslag som behövs för

införandet av det nya tillståndssystemet och inrättandet av den nya myndigheten.

 Den 20 april 1994 godkände riksdagen de i propositionen föreslagna

riktlinjerna (bet.1993/94:SoU22, rskr.1993/94:249).

 Inom Socialdepartementet har utarbetats en departementspromemoria, En ny

alkoholpolitisk tillsyns- och tillståndsmyndighet samt förslag till ny

alkohollag (Ds 1994:92), med bl.a. förslag till lagstiftning som föranleds av

det nya tillståndssystemet för import, export, tillverkning och partihandel med

alkoholdrycker. Promemorian har remissbehandlats. En sammanfattning av

promemorian och av remissammanställningen finns i bilaga 1. Promemorians

lagförslag redovisas i bilaga 2.

 Den pågående integrationen med övriga Europa var också ett av skälen till att

regeringen den 19 december 1991 bemyndigade chefen för Socialdepartementet att

tillkalla en alkoholpolitisk kommission (dir. 1991:124), med uppgift att se över

de alkoholpolitiska reglerna. Av direktiven framgår att kommissionen särskilt

bör uppmärksamma reglerna om tillstånd till servering av alkoholdrycker enligt

lagen (1977:293) om handel med drycker (LHD), liksom bestämmelserna om

serveringens bedrivande och andra frågor som gäller alkoholserveringen.

 I betänkandet Serveringsbestämmelser (SOU 1993:50) har kommissionen lämnat

förslag om att kommunerna skall överta huvuddelen av länsstyrelsernas hantering

av serveringstillstånd till restauranger samt att vissa andra ändringar görs i

LHD i syfte att minska krångel och detaljreglering och skapa tydligare regler

och skärpta krav där det behövs. Länsstyrelserna föreslås dock ha kvar vissa

tillsynsuppgifter samt även fortsättningsvis vara beslutsmyndighet för

administrativa ingripanden. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning

av betänkandet och av remissammanställningen finns i bilaga 3.

 I mars 1994 överlämnade kommissionen sitt slutbetänkande Svensk alkoholpolitik

- en strategi för framtiden (SOU 1994:24) som för närvarande är föremål för

remissbehandling.

 Den 27 maj 1992 beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med

uppdrag att bl.a. göra en analys av förutsättningarna för och konsekvenserna av

att tillståndsgivningen enligt LHD överförs till kommunerna. Utredningen antog

namnet LHD/LVM-utredningen. I betänkandet Kommunernas roll på alkoholområdet och

inom missbrukarvården (SOU 1993:31) föreslår utredaren att länsstyrelsernas hela

LHD-hantering dvs. såväl tillståndsgivning som tillsyn och sanktionsmöjligheter

förs över till kommunerna. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanfattning

av betänkandet och en sammanfattning av remissytrandena finns i bilaga 4.

 Regeringen lägger i denna proposition fram förslag till lagstiftning för ett

nytt tillståndssystem för import, export, tillverkning och partihandel med

alkoholdrycker. I propositionen föreslås också att kommunerna övertar länssty-

relsernas hantering av serveringstillstånd till restauranger samt att vissa

andra ändringar görs i nuvarande lagstiftning på alkoholområdet i enlighet med

ovan nämnda utredningsförslag. I samband härmed görs också en redaktionell

genomgång, varvid den nuvarande lagen (1977:293) om handel med drycker (LHD) och

lagen (1977:292) om tillverkning av drycker, m.m. (LTD) ersätts av en ny

alkohollag.

 Inom regeringskansliet har utarbetats ett förslag till lagrsådsremiss angående

ny alkohollag. Datainspektionen har den 15 september 1994 yttrat sig över

förslaget. Yttrandet finns i bilaga 7.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 15 september 1994 att inhämta Lagrådets yttrande över

de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6.

 Regeringen har i propositionen i allt väsentligt följt Lagrådets förslag.

Regeringen återkommer till Lagrådets yttrande i författningskommentaren till de

lagrum vilkas utformning Lagrådet lämnat synpunkter på. Se

författningskommentaren till 6 kap. 9 §, 7 kap. 5 och 21 §§, 10 kap. 6 och 9 §§,

11 kap. 3 §, 12 kap. 4 och 9 §§ alkohollagen samt första, andra och tredje

punkten i övergångsbestämmelserna till den lagen. Vissa språkliga och

redaktionella ändringar har också gjorts i lagtexten.

 Av kommentaren till 12 kap. 4 och 6 §§ alkohollagen framgår att några mindre

tillägg gjorts i förhållande till bestämmelsernas lydelse i lagrådsremissen. De

föreslagna tilläggen faller under Lagrådets granskningsområde. Deras

beskaffenhet är dock av sådan art att Lagrådets yttrande inte behöver inhämtas.

4 Bakgrund

4.1 Alkoholpolitiska kommissionen och

LHD/LVM-utredningen

Mot bakgrund av bl.a. den integrationsprocess som pågår med övriga Europa

beslutade regeringen den 19 december 1991 att tillkalla en alkoholpolitisk

kommission (S 1991:17) med uppdrag att utvärdera den hittillsvarande

alkoholpolitiken och lägga fram förslag till en strategi för framtiden - bl.a. i

ett EG-perspektiv. Kommissionen skulle enligt direktiven utreda hur de

alkoholpolitiska målen kan uppfyllas, även inom ramen för ett medlemskap i EG.

 Kommissionen skulle också analysera hur alkohollagstiftningen tillämpas i

praktiken och föreslå lagändringar i de fall kommissionen fann "att vissa

bestämmelser kan förenklas eller helt utmönstras för att de inte längre fyller

någon alkoholpolitisk funktion. I andra fall kan reglerna behöva förtydligas

eller skärpas för att bättre fylla ett alkoholpolitiskt syfte".

 Enligt direktiven ingick det även i kommissionens uppdrag att göra en översyn

av vården av alkoholmissbrukare och därvid särskilt uppmärksamma de kvinnliga

missbrukarnas vårdbehov. I uppdraget ingick också att genomföra en analys av

alkoholmissbrukets familjesociala konsekvenser.

 I mars 1994 överlämnade kommissionen sitt huvudbetänkande Svensk

alkoholpolitik - en strategi för framtiden (SOU 1994:24). Samtidigt överlämnades

delbetänkandena Svensk alkoholpolitik - bakgrund och nuläge (SOU 1994:25), Att

förebygga alkoholproblem (SOU 1994:26), Vård av alkoholmissbrukare (SOU

1994:27), Kvinnor och alkohol (SOU 1994:28) och Barn - Föräldrar - Alkohol (SOU

1994:29). Alla dessa betänkanden är f.n. föremål för remissbehandling. Tidigare

har som nämnts ovan kommissionen överlämnat delbetänkandet Serveringsbe-

stämmelser (SOU 1993:50) med förslag till ändringar i lagen (1977:293) om handel

med drycker (LHD). Utredningens förslag i detta delbetänkande sammanfattas i

bilaga 3.

 Genom beslut den 27 maj 1992 bemyndigade regeringen chefen för

Socialdepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en

analys av förutsättningarna för och konsekvenserna av att tillståndsgivningen

enligt LHD förs över från länsstyrelserna till kommunerna. Utredningen har haft

att redovisa de förslag till lagändringar som en kommunalisering av

tillståndsgivningen skulle erfordra, samt även överväga vilken besvärsordning

och överklagningsrätt som bör gälla.

 Utredningen har i betänkandet (SOU 1993:31) Kommunernas roll på alkoholområdet

och inom missbrukarvården föreslagit att tillståndsgivningen enligt LHD förs

över från länsstyrelserna till kommunerna. I samband därmed föreslås att det

s.k. kommunala vetot vid beviljande av serveringstillstånd avskaffas eftersom

detta inte kan anses förenligt med föreskrifterna i europakonventionen om de

mänskliga rättigheterna i och med att ett kommunalt veto inte kan överprövas i

sak av en domstol. Utredningen föreslår också att kommunerna ges huvudansvaret

för den direkta tillsynen av restaurangerna och rätten att fatta beslut om åter-

kallelse av redan givna tillstånd. Utredningens förslag sammanfattas i bilaga 4.

4.2 EES-avtalet

I regeringens proposition (1991/92:170, bil. IV) om europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES) konstaterades att EES-avtalet inte innebär några

förändringar av den svenska alkoholpolitikens mål. I vissa avseenden kan emel-

lertid ändringar i alkohollagstiftningen behöva genomföras som en anpassning

till EG:s regelsystem. EES-utskottet delade denna uppfattning.

 Den i Romfördraget och EES-avtalet grundläggande principen om varors fria

rörlighet över gränserna omfattar i princip även alkoholdrycker, teknisk sprit

och alkoholhaltiga preparat. Vid sidan om de grundläggande bestämmelserna är

bl.a. följande artiklar i EES-avtalet av relevans för det svenska

alkoholpolitiska regelsystemet.

 Artikel 16 om statliga handelsmonopol innebär att de avtalsslutande parterna

förbinder sig att säkerställa att statliga handelsmonopol anpassas på sådant

sätt att ingen diskriminering med avseende på anskaffnings- och avsättnings-

villkor föreligger mellan medborgare i EU:s medlemsstater och medborgare i

EFTA-staterna.

 Kvantitativa import- och exportrestriktioner eller åtgärder med motsvarande

verkan är förbjudna enligt artiklarna 11 - 12 i EES-avtalet. Undantag från

artiklarna 11 och 12 medges i artikel 13 om det är nödvändigt för att bl.a.

skydda människors hälsa och liv. Artikel 14 innehåller bl.a. förbud mot

diskriminerande skatter eller avgifter och artikel 23 innehåller bl.a. vissa

regler vad avser tekniska handelshinder i handeln med vin. Artikel 59 förbinder

de avtalsslutande parterna att tillse att bl.a. offentliga företag eller företag

med särskilda eller exklusiva rättigheter inte bryter mot EES-avtalets regler.

 Om ett företag har en marknadsdominerande ställning inom EES eller inom en

väsentlig del av samarbetsområdet är det enligt EES-avtalets artikel 54

förbjudet att missbruka denna ställning. Enbart det faktum att ett företag är

marknadsdominerande innebär emellertid inte någon överträdelse av

EES-bestämmelserna.

4.3 Import och partihandel med starköl

Som ett led i anpassningen förelades riksdagen den 3 juni 1993 proposition

1992/93:253 om import av och partihandel med starköl med förslag till ändringar

av gällande regler så att utländska tillverkare av starköl skulle ges tillträde

till den svenska marknaden på samma villkor som svenska tillverkare.

 Propositionen föregicks av en departementspromemoria S93/1067/IFO, Starköls-

försäljning till restauranger. I promemorian redovisades två alternativa

modeller för att uppnå likställighet mellan svenska och utländska tillverkare av

starköl.

 Först redovisades (alternativ A) ett förslag om att det i LHD skulle införas

ett ytterligare generellt undantag från import- och partihandelsmonopolet så att

utländska tillverkare av starköl skulle få föra in starköl i landet och även ges

rätt att sälja det direkt till restaurangerna. Den som enligt LHD har tillstånd

att servera starköl föreslogs även få rätt att importera starköl till den egna

serveringsverksamheten.

 Vidare redovisades (alternativ B) ett förslag om att införa ett särskilt till-

ståndssystem för partihandel med starköl. Ett sådant tillståndssystem skulle stå

vid sidan av tillverkningsrätten och omfatta i princip alla intressenter som

bedömdes vara lämpade att bedriva sådan partihandel, inklusive svenska och

utländska tillverkare av starköl. Med partihandelstillståndet skulle följa rätt

att föra in starköl i landet. Länsstyrelserna föreslogs svara för

tillståndsprövningen och tillsynen över verksamheten. Vid remissbehandlingen

av promemorian framkom en splittrad syn på de redovisade förslagen. Av de 29

remissinstanser som inkom med synpunkter tillstyrkte 17 något av förslagen i

promemorian. Alternativ A förordades av åtta remissinstanser, fem tillstyrkte

båda förslagen och alternativ B förordades av fyra instanser.

 Regeringen valde att föreslå riksdagen alternativ A, som innebar ett

generellt undantag från import- och partihandelsmonopolet omfattande alla

tillverkare av starköl, dvs. även utländska sådana. Dessa skulle få rätt att

föra in eget tillverkat starköl till landet och bedriva partihandel med varan.

 Socialutskottet föreslog i bet. 1993/94:SoU9 Import och partihandel med

starköl att riksdagen skulle anta regeringens förslag. Riksdagen beslutade att

avslå utskottets yrkande och biföll en reservation om avslag på propositionen

(rskr. 1993/94:59).

 I reservationen anfördes bl.a. att regeringen borde återkomma till riksdagen

med förslag om regler för import- och partihandel med starköl sedan

Alkoholpolitiska kommissionen slutfört sitt arbete.

 Alkoholpolitiska kommissionen har den 16 december 1993 i skrivelse till

regeringen (S93/10214/IFO) ansett det angeläget att, med hänsyn till att

EES-avtalets regler fr.o.m. den 1 januari 1994 blir giltiga i Sverige, riksdagen

ånyo föreläggs förslag till nya regler rörande import av och partihandel med

starköl. Den tidigare propositionen kan utgöra en grund för ett sådant förslag.

 Kommissionen anser att villkoren för import av och partihandel med starköl

snarast bör förändras så att det inte kan hävdas att utländska bryggerier är

diskriminerade i förhållande till svenska. Härigenom kan lagregler och

lagtillämpning få en utformning som är förenlig såväl med EES-avtalet som med

den svenska alkoholpolitiska grundsynen.

4.4 EU:s kompetens på alkoholområdet

Alkoholpolitik är inte en fråga på gemenskapsnivå inom EU. Alla EU-länder har

dock anslutit sig till Världshälsoorganisationens (WHO) hälsoprojekt "Hälsa för

alla år 2 000" där också alkoholfrågan berörs. Ministerrådet har i en

rekommendation uppmanat kommissionen att vid utformning av regler för handel med

alkoholdrycker beakta det arbete som sker i WHO.

 Bland de 37 mål för förbättrad hälsa som WHO:s europaregion har ställt upp

finns målet att sänka alkoholkonsumtionen med minst 25 % fram till år 2 000 från

1980 års nivå. För detta ändamål bör varje land utveckla en mångsidig alkohol-

politik, där en höjning av skatten på alkohol och en ökad kontroll av

tillgängligheten nämns som verksamma medel. Till hjälp för att förverkliga dessa

mål har europaregionen utarbetat en handlingsplan, European Alcohol Action Plan.

Även denna handlingsplan har antagits enhälligt av alla europaregionens stater.

I arbetet med att förverkliga denna plan har WHO tagit upp diskussioner med

EU-kommissionen. I Maastrichtavtalet, artikel 129, sägs att gemenskapen skall

bidra till att en hög hälsoskyddsnivå uppnås genom att främja samarbetet mellan

medlemsstaterna och vid behov stödja deras insatser. Gemenskapens insatser skall

inriktas på att förebygga sjukdomar genom att främja forskning om deras orsaker

och överföring samt genom hälsoupplysning och hälsoundervisning.

 I ett förslag till handlingsprogram inom området folkhälsa, som nyligen

framlagts av Europeiska Kommissionen, prioriteras informations- och förebyggande

insatser för att motverka alkoholens hälsorisker. Även i förslaget till program

rörande narkotikaberoende uttalas att programmet avser att också omfatta

insatser mot missbruk av alkohol och läkemedel. Även i EU:s cancerprogram

(Europe Against Cancer) tas alkoholen upp som den andra stora riskfaktorn för

cancer efter tobaksrökningen. Ett råd till EU-medborgarna för att minska risken

för cancer är att minska på alkoholkonsumtionen.

 Inom EU beslutar varje enskilt land om vilken alkoholpolitik respektive land

skall driva. Alkoholpolitiken berörs dock indirekt vid ett medlemskap genom att

vissa av de alkoholpolitiska medel som Sverige använder sig av i syfte att

minska alkoholkonsumtionen faller under EG:s handelspolitiska regelsystem. Detta

gäller framför allt de svenska alkoholmonopolen, marknadsföringsreglerna för

alkoholdrycker, alkoholskatterna och begränsningen av den privata införseln av

alkoholdrycker.

 Dessutom måste EG:s konkurrensregler tillämpas även för alkoholdrycker.

 Den i Romfördraget grundläggande principen om varors fria rörlighet över

gränserna omfattar i princip även alkoholdrycker, teknisk sprit och

alkoholhaltiga preparat. Vin och vinbaserat brännvin betraktas dessutom som

jordbruksprodukter och faller även under EG:s jordbruksregler.

 Inom EU har medlemsländerna genom Romfördraget åtagit sig att avskaffa tullar,

kvantitativa restriktioner och andra handelshinder i handeln med varandra.

 Romfördraget, artikel 37, behandlar handelsmonopol. De skall vara så utformade

att de inte diskriminerar produkter från andra medlemsländer. Fördragets artikel

36 innehåller undantagsregler för restriktioner i handeln som är till skydd för

bl.a. människors hälsa.

 I förhållande till Romfördraget är det främst de handelsbegränsande inslagen i

den svenska alkoholpolitiken som berörs, d.v.s. import-, export-,

tillverknings-, partihandels- och detaljhandelsmonopolen för spritdrycker, vin

och starköl. Dessa frågor har som nämnts ovan varit föremål för förhandling med

EG-sidan.

 På EU:s inre marknad kommer begränsningar i resandes införsel av varor för

personligt bruk i princip att vara avskaffade. För konsumenter kommer

gränshandeln således i princip att vara fri. Danmark och Irland får dock över-

gångsvis tillämpa vissa restriktioner för införsel av alkoholdrycker.

 Enligt ett av de grundläggande rådsdirektiven (92/12/EEC av den 25 februari

1992) skall punktskatter tas ut på alkohol, tobak och mineralolja. Bestämmelser

om de skattebelagda områdenas omfattning och om skattesatser ges i särskilda

direktiv. På den indirekta beskattningens område har utarbetats nya system inom

EU för att hantera beskattningen av varor som förs mellan olika EU-länder med i

huvudsak bibehållande av principen om att beskattningen skall tillfalla det land

där varan konsumeras och med bibehållande av en kontroll av att olika varor inte

orättmätigt undgår beskattning. Vad gäller import för eget bruk gäller dock det

motsatta, dvs. att varorna beskattas i inköpslandet. För att möjliggöra en

åtskillnad mellan kommersiell och privat import har genom EG:s direktiv

92/12/EEC införts vissa lägsta indikativa kvantiteter - 110 liter öl, 90 liter

vin och 10 liter sprit. Ett överskridande av dessa nivåer innebär dock inte i

sig något otillåtet. Om kvantiteterna överskrids är det den resandes sak att

bevisa att varorna inte är avsedda för kommersiellt bruk.

 Från direktiv 92/12/EEC har Danmark medgivits ett undantag, som är

tidsbegränsat att gälla t.o.m. utgången av år 1996. Undantaget gör det möjligt

för Danmark att vid privatinförsel tills vidare behålla nuvarande skatter på

sprit och tobak även om varorna redan är beskattade i ett annat EU-land. Över-

gångsregeln accepterades av övriga EG-länder under förutsättning av att de

danska reglerna ändrades så att fri införsel av vin och öl omedelbart blev

möjligt. En konsekvens av detta blev kraftigt sänkta priser i Danmark på vin och

starköl.

 Undantaget innebär också en rätt för Danmark att mängdmässigt begränsa den

skattefria införseln av sprit och tobak. I dansk tullagstiftning har dessa

kvantiteter angivits, varvid skillnad görs mellan inresande från annat EU-land,

som vistats mer än, eller mindre än 36 timmar utanför Danmark. Restriktionerna

är betydligt strängare i det sistnämnda fallet (ingen sprit, små mängder tobak).

 Det danska kontrollsystemet bygger på att den som reser in i Danmark från ett

annat EU-land skall deklarera införsel som överstiger de tillåtna kvantiteterna.

För ändamålet har tryckts särskilda kort varav ett exemplar skall lämnas i

särskilt angiven ordning till tull- och skattemyndigheterna och det andra

behållas för att uppvisas vid eventuell efterkontroll. Avgiften debiteras enligt

inbetalningskrav från myndigheterna.

 En speciell form av gränshandel är den s.k. tax-free försäljningen. Den

tillåts inom EU fram till och med den 30 juni 1999. Undantag från beskattning

gäller dock endast kvantiteter motsvarande dem som gäller vid införsel från

tredje land. Kontrollen skall ske vid försäljningsstället.

 För beskattningen av varor som transporteras över de inre gränserna gäller

inom EU två olika system för mervärdesskatt och för punktskatter. Systemen är

reglerade i ett antal direktiv. Samtliga medlemsländer måste använda sig av

dessa system. Något utrymme för att konstruera ett helt eget nationellt system

finns således inte. Se vidare avsnitt 5.6.

4.5 Medlemskapsförhandlingarna mellan Sverige och EU

Inom ramen för medlemskapsförhandlingarna mellan Sverige och EU om svenskt med-

lemskap i EU har en skriftväxling ägt rum mellan EG-kommissionen och den svenska

regeringen angående de svenska alkoholmonopolen.

 Kommissionen förutsätter att Sverige avvecklar de exklusiva import-, export-,

partihandels- och tillverkningsrättigheterna för sina respektive alkoholmonopol,

inklusive partihandelsfunktionen för serveringsställen. En sådan avveckling är

enligt kommissionens åsikt helt nödvändig för att göra den svenska

lagstiftningen förenlig med EG:s regelverk.

 Vad gäller det svenska detaljhandelsmonopolet, anser kommissionen att alla

effekter som är diskriminerande mellan nationella varor och varor importerade

från övriga medlemsstater måste avlägsnas. Med reservation för EG-domstolens

framtida rättstillämpning och kommissionens roll som väktare av fördraget om

europeiska unionen, finner kommissionen med utgångspunkt från existerande

tolkning av regelverket inte någon anledning att på eget initiativ vidta

åtgärder, varken nu eller efter en svensk anslutning till unionen, mot bibehål-

lande av detaljhandelsmonopolet.

 I skriftväxlingen påminnes om att Sverige redan genom EES-avtalets

bestämmelser har åtagit sig att tillämpa EG:s regelverk om monopol. Kommissionen

anser därför de nämnda förhållanden vara tillämpliga från och med EES-avtalets

ikraftträdande.

 Slutligen sägs att det - för att säkerställa att detaljhandelsmonopolets

verksamhet är förenligt med EG:s regelverk - är av yttersta vikt att

EG-kommissionen blir delaktig i en nära och regelbunden övervakning. Den svenska

regeringen har i brev till kommissionen för sin del ställt sig bakom de

principer som redovisats i kommissionens brev.

 I det slutliga avtalet har en notering gjorts angående den skriftväxling som

förevarit.

 Genom expertsamtal mellan företrädare för regeringen och berörda tjänstegrenar

inom kommissionen har principer identifierats och preciserats för att detaljhan-

delsmonopolet skall fungera icke-diskriminerande.

 Vid de protokollförda samtalen har fastslagits att så länge medborgare och

varor inom samarbetsområdet behandlas lika samt objektiva och transparenta

kriterier ligger till grund för de alkoholpolitiska regler som tillämpas i

Sverige står dessa enligt kommissionen inte i strid med EG:s regler. Detta

gäller även för detaljhandelsmonopolets verksamhet. Alla produkter måste behand-

las lika både när det gäller detaljhandelsmonopolets val av sortiment och dess

varuinformation till kunder. Nya varor måste ges bättre möjlighet att göra sig

kända för detaljhandelsmonopolets kunder. De kriterier som ligger till grund för

en varas tillträde till detaljhandelsmonopolets butiker måste uppfylla EG:s krav

på objektivitet.

 En annan mycket viktig förutsättning är att medborgare inom samarbetsområdet

ges samma möjlighet som svenska medborgare att verka inom alkoholområdet. De

skall ha samma möjlighet att arbeta och etablera företag. Deras produkter skall

behandlas på samma sätt som svenska produkter.

 Samtalen resulterade vidare i att Konkurrensverket, förutom sin sedvanliga

tillsyn på konkurrensområdet som verket utövar inom ramen för sin instruktion,

kommer att få i uppdrag att särskilt övervaka att detaljhandelsmonopolet inte

missbrukar sin dominerande ställning. Konkurrensverket skall rapportera direkt

till EG-kommissionen.

 Liksom Danmark, Norge och Finland har Sverige också medgivits undantag från

rådsdirektivet 92/12/EEC fram till utgången av år 1996. Undantaget gör det

möjligt för Sverige att vid införsel för privat bruk beskatta sprit, vin och

starköl över en viss mängd även om de vid införsel redan är beskattade i annat

EU-land. Undantaget medger också en rätt för Sverige att mängdmässigt begränsa

den skattefria införseln av dessa drycker. Mängdmässigt får resanden till

Sverige från annat EU-land för privat bruk maximalt införa en liter starksprit

eller tre liter starkvin, fem liter vin och 15 liter öl. I dessa kvoter ingår de

resandes införda skattefria varor (s.k. taxfree).

 Efter utgången av år 1996 skall reglerna omförhandlas. Översynen skall då ske

på samma sätt som den s.k. övergångsordningen för mervärdesskatt inom EU. Denna

förlängs automatiskt om inte ministerrådet enhälligt beslutar att den skall

upphöra. Eftersom beslutet i rådet måste vara enhälligt kommer Sverige således

även efter 1996 - såvida inte nuvarande beslutsregler ändras - att ha ett

avgörande inflytande över när övergångsreglerna beträffande införsel skall

avvecklas.

 Sverige har också överenskommit med EU om ett undantag från den skatteregel

som stadgar att beskattningsnivån måste vara proportionell till alkoholstyrkan.

När det gäller det svenska folkölet har överenskommits att skatteskillnaden

mellan detta öl och starkölet får bestå i ytterligare tre år, dvs till och med

1997, trots att skillnaden strider mot EG:s regler.

 Till frågan om resandebestämmelserna anknyter också EG:s regler om avveckling

av gränskontrollen mellan medlemsländerna. Sverige har inte i förhandlingarna

med EU begärt någon övergångsreglering i denna fråga. Hur kontrollen av att

införselbegränsningarna efterlevs skall vara utformad mellan Sverige och ett

annat EU-land har utretts. Jämför betänkandet Skyddet vid den inre gränsen (SOU

1994:131).

5 Nuvarande ordning

5.1 Grunddragen i den svenska alkoholpolitiken

Grunderna för gällande alkoholpolitik fastställdes genom beslut av 1977 års

riksdag (prop. 1976/77:108, SkU40, rskr. 231). Enligt detta beslut skall målet

vara att begränsa alkoholens skadeverkningar genom att minska den totala,

alltför höga alkoholkonsumtionen. Denna strategi bygger på kunskaper och

beprövade erfarenheter av tillgänglighetens betydelse för utvecklingen av total-

konsumtionen och alkoholskadorna. En ökad tillgänglighet av alkohol medför en

ökad konsumtion. Ju mer alkohol det dricks i ett samhälle, desto fler människor

går också över från måttlighetsdrickande till missbruk. Omvänt gäller att ju

svårare det är att få tag i alkohol, desto mindre dricks det totalt sett och

desto färre människor skadas på grund av alkoholen.

 Detta synsätt har också anammats av Världshälsoorganisationen (WHO) och ligger

till grund för europaregionens handlingsplan (European Alcohol Action Plan) för

att minska alkoholskadorna i Europa. Planen har antagits enhälligt av alla euro-

paregionens stater, inklusive samtliga EU-stater.

 Sveriges viktigaste medel för att begränsa tillgängligheten är alkoholmo-

nopolen och prispolitiken. Den svenska alkoholpolitiken kompletterar dessa

åtgärder med bl.a. följande:

- begränsning av den privata införseln

- restriktiva regler för serveringstillstånd tillrestauranger

- åldersgränser vid försäljning av alkoholdrycker

- allmän hälsoupplysning, information om alkoholens skadeverkningar och

 förebyggande verksamhet inom socialtjänst, hälso- och sjukvård m.m.

 Alkoholdrycker är liksom många andra varor mycket priskänsliga. När priset går

upp minskar försäljningen. Sverige bedriver därför sedan länge en prispolitik

med höga alkoholskatter. Skatten på alkoholdrycker bestäms sedan den 1 juli 1992

helt utifrån dryckens alkoholstyrka och principen är att alkoholpriserna skall

följa prisutvecklingen i samhället.

 Den höga alkoholbeskattningen är ett i jämförelse med andra åtgärder mycket

verksamt medel för att minska konsumtionen och förebygga skador. Enligt de

undersökningar som gjorts i Sverige över prisets betydelse för

alkoholkonsumtionen ligger den s.k. priselasticiteten ganska nära -1,0 dvs. en

prissänkning på t.ex. fem procent ökar försäljningen med ca fem procent.

 Alkoholmonopolen skall utgöra en garant för att marknadsföring och försäljning

av alkoholdrycker till allmänheten sker återhållsamt och att lagar och

bestämmelser på alkoholområdet efterlevs. Desintresseringsprincipen, dvs.

begränsningen av det privata vinstintresset i syfte att hålla nere

alkoholkonsumtionen, är alkoholmonopolens huvudsakliga motivering. Ingen skall

genom en aktiv marknadsföring tillåtas tjäna pengar på andras beroende. Sociala

hänsyn skall vara vägledande i marknadsföring och försäljning av alkoholdrycker

- inte minst som ett skydd för ungdomen.

 Skyddet för ungdomen går som en röd tråd genom den svenska alko-

hollagstiftningen. Förbud mot att överlåta alkoholdrycker till ungdomar, ålders-

gränserna för inköp av alkoholdrycker liksom för servering av alkoholdrycker på

restauranger är exempel på detta.

 Den svenska alkoholpolitiken syftar också till att åstadkomma en övergång från

starkare till svagare alkoholdrycker. Denna politik har till stor del varit

framgångsrik. Spritdryckernas andel av den totala alkoholförsäljningen har sedan

1970-talet minskat med över 20 procentenheter medan vin- och ölförsäljningens

andel ökat med ca 10 procentenheter vardera.

 Den totala registrerade alkoholkonsumtionen har varit ganska stabil under de

senaste åren. Restaurangernas andel av den alkohol som säljs har dock ökat från

8,5 till 13,5 % mellan åren 1985 och 1992. Det som bidragit mest till den

ökningen är starkölet. Ungefär 40 % av starkölskonsumtionen sker i dag på

restauranger.

5.2 Monopolen inom alkoholpolitiken

En bärande princip i svensk alkohollagstiftning är att handel med spritdrycker,

vin och starköl skall vara förbehållen sådana företag i vilka det allmänna äger

bestämmande inflytande och där enskilt vinstintresse saknas. Genom att begränsa

det privata vinstintresset i alkoholhanteringen har man sökt uppnå en

återhållsam försäljning och skapa garantier för att de sociala hänsyn som är

nödvändiga vid försäljningen iakttas.

 Begränsningen av det privata vinstintresset är en gammal princip som i dag tar

sitt främsta uttryck i att stora delar av alkoholhandeln sker i två statliga

monopolbolag, V mässar ombord på

örlogsfartyg. Någon särskild motivering varför dessa skulle undantas har inte

lämnats. Undantagsregeln i LHD har därför inte tagits med i förslaget. De rent

praktiska skäl som kan antas ligga bakom bestämmelsen om servering ombord på

örlogsfartyg kan inte heller anses tillräckliga för att motivera en

särreglering.

2 §

Paragrafen handlar om serveringens bedrivande sedan tillstånd meddelats och hör

därför närmast hemma bland de allmänna bestämmelserna om servering i detta

kapitel. Bestämmelsen gäller emellertid även servering av öl. Om

tillståndshavaren inte iakttar denna bestämmelse kan tillståndet komma att

återkallas enligt 7 kap. 19 §. För den som serverar öl kan förbud meddelas

enligt 7 kap. 21 §.

3 §

Paragrafen motsvarar närmast 44 § och 45 § LHD.

 Av första och tredje styckena framgår att den särskilda myndighetsprövningen

av föreståndare och ersättare ersatts med att tillståndshavaren själv skall utse

serveringsansvarig person. Dessa personer skall anmälas till

tillståndsmyndigheten och skyldighet föreligger också för tillståndshavaren att

anmäla förändringar vid personalbyte. Alkoholservering får inte förekomma om

inte tillståndshavaren eller utsedd, och rapporterad, serveringsansvarig person

är närvarande vid serveringsstället.

 Enligt andra stycket skall serveringsansvarig person med hänsyn till sina

egenskaper och övriga omständigheter vara lämplig för uppgiften.

 Enligt fjärde stycket får vid bedrivande av serveringsrörelse för sprit-

drycker, vin och starköl endast anlitas personal som är anställd av till-

ståndshavaren. Detta gäller redan i dag. En nyhet är dock det undantag som

föreslås för restaurangskolor som även bedriver restaurangrörelse med

serveringstillstånd. På dessa restaurangskolor ingår alkoholservering som ett

led i utbildningen.

4 §

Paragrafen ersätter 46 och 47 §§ LHD. En viss tidigareläggning har skett av

serveringstiden. Servering av andra alkoholdrycker än öl får påbörjas klockan

11.00 mot tidigare klockan 12.00. Vidare har till följd av de nya reglerna om

serveringstillstånd för hotellrum med minibar tillagts att bestämmelsen om

serveringstid inte skall gälla för sådan servering.

 Regleringen av serveringstider syftar främst till att motverka olägenheter som

onykterhet och oordning. I samband med tillkomsten av LHD uttalades att det

allmänt sett var angeläget med enhetliga serveringstider för likvärdiga

restauranger inom kommunen, eventuellt inom större områden eller inom hela

länet. Detta främst för att undvika trafik av gäster som när ett ställe stänger,

söker sig till ett annat som fortfarande är öppet. Departementschefen uttalade

också att med hänsyn till att tidpunkten för serveringens avslutande generellt

bestämts till klockan 01.00 för spritdrycker, vin och starköl hade det framtida

behovet av utsträckt serveringstid för dessa drycker begränsats (prop.

1976/77:108 s 83). Utvecklingen i framför allt storstäderna har emellertid gått

mot alltmer utsträckta serveringstider. Företrädesvis har klockan 03.00 angetts

som sluttid men exempel finns på än mer utsträckta serveringstider. Inte sällan

har de riktigt sena sluttiderna lämnats under en prövotid efter godkännande av

såväl kommunen som polismyndigheten. Utvecklingen visar således att det finns

ett visst behov av lokal variation vad gäller serveringstidens förläggning. Mot

bakgrund bl.a. härav saknas det för närvarande tillräckliga skäl att lagligen

begränsa serveringstiderna till ett visst klockslag. Det måste dock kraftfullt

understrykas att reglerna om serveringstider utgör en inte oväsentlig del av den

svenska alkoholpolitiken och att sociala hänsyn därför skall ha klart företräde

framför affärsmässiga eller konkurrensmässiga sådana. Enbart den omständigheten

att en konkurrerande restaurang redan erhållit utsträckt serveringstid kan inte

motivera bifall till en ansökning av ifrågavarande slag. Kommunen måste som

tillståndsmyndighet i varje enskilt fall bedöma riskerna för olägenheter i

samband med en utsträckning av serveringstiden. Polismyndighets och

miljöförvaltnings yttranden och inställning skall alltid tillmätas stor

betydelse vid bestämmande av serveringstider. Detta gäller inte minst vid

prövning av ansökningar om tillstånd till servering efter klockan 01.00.

Föreskrifter om serveringstider kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol

enligt 9 kap. 2 §.

5 §

Paragrafen ersätter 49 § LHD. Den ändrade lydelsen är föranledd av förslaget att

partihandel skall kunna drivas av den som har partihandelstillstånd eller

tillverkningstillstånd för varan.

6 §

Paragrafen motsvarar delvis 50 § LHD. Relateringen till detaljhandelspriset för

varan jämte skäligt tillägg för serveringskostnaderna har dock ersatts med

inköpspriset för varan jämte skäligt tillägg. I skäligt tillägg inkluderas skatt

samt kostnader för hantering och servering.

 EG-domstolen har i målen C267 och 268/Keck och Mithousard, som gällde ett

förbud i fransk lagstiftning att återsälja varor till ett pris som understeg

inköpspriset, uttalat att tillämpningen på varor från andra medlemsländer av

nationella regler, som förbjuder eller hindrar vissa metoder för avsättning av

varor, inte utgör direkta eller indirekta, faktiska eller potentiella

handelshinder. Förutsättningen är dock att de nationella reglerna tillämpas lika

i förhållande till alla operatörer inom det nationella territoriet och att

reglerna rättsligt och faktiskt har samma effekt på marknadsföringen av inhemska

och importerade varor.

 Inköpspriset är lämpligare att ha som utgångspunkt än detaljhandelspriset

eftersom det inte är säkert att alla de drycker som serveras på restauranger

kommer att finnas inom detaljhandeln.

7 §

Paragrafen motsvarar 53 § LHD. Det s.k. animeringsförbudet avser åtgärder som

innebär en aktiv påverkan. Enbart en förfrågan från serveringspersonalens sida

om ytterligare alkoholdrycker önskas innan kassan stängs strider inte mot

förbudet. Se i övrigt kommentaren under 5 kap. 1 § och hänvisningen där till

lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker.

8 §

Paragrafen ersätter 54 § LHD. Bestämmelsen syftar bl.a. till att förhindra att

detaljhandelsmonopolet skall kunna kringgås. Tillståndsplikten för försäljning

av öl föreslås upphävd, se 5 kap. 6 §. Till följd härav bör det vara möjligt för

en restaurang att sälja öl på annat sätt än genom servering. En sådan

försäljning kan bli aktuell för pizzarestauranger och liknande som säljer mat

för avhämtning.

 Den servering som sker på hotellrum med minibar har uttryckligen undantagits

från paragrafens tillämpningsområde.

 Den tidigare möjligheten, jämför 77 § LHD, att utdöma penningböter för gäst

som från serveringsställe medför spritdrycker, vin eller starköl har inte

ersatts med någon motsvarande bestämmelse i den nya lagen. Det är

tillståndshavaren som svarar för att lagens bestämmelser följs vid

serveringsstället.

9 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 56 § LHD. Enligt paragrafens första stycke är

det i princip förbjudet att på ställen med serveringstillstånd dricka eller

tillåta någon att dricka andra alkoholdrycker än sådana som har serverats i

enlighet med tillståndet.

 Andra stycket innehåller ett förbud mot att i vissa andra lokaler dricka eller

tillåta någon att dricka alkoholdrycker överhuvudtaget.

 Tredje stycket anger som huvudregel att alkoholdrycker som inte får serveras i

en lokal som avses i paragrafen inte heller får förvaras i en sådan lokal eller

tillhörande utrymmen. Undantaget i tredje stycket tar sikte på bl.a. det fallet

att en gäst lämnar in en medhavd alkoholdryck för förvaring hos garderobiären.

 Möjligheten i 77 § LHD att utdöma penningböter för gäst som på

serveringsställe dricker andra drycker än vad som är tillåtet bör inte ersättas

med någon motsvarande bestämmelse i den nya lagen. Åtgärder för att komma till

rätta med bl.a. illegala klubbar bör ges en annan utformning än en möjlighet att

bötfälla besökaren.

 Av fjärde stycket framgår att de förvarings- och förtäringsförbud som

föreskrivs i paragrafen inte omfattar öl. Fjärde stycket har lagts till para-

grafen efter påpekande av Lagrådet att sagda begränsning inte framgick av

lagtexten.

7 kap. Tillstånd m.m.

Tillverkningstillstånd, partihandelstillstånd och inköpstillstånd

1 §

Paragrafen ersätter 20 § LTD, som föreskriver vilka kriterier som gäller för

tillverkningsstillstånd, men har utvidgats till att också gälla partihan-

delstillstånd och inköpstillstånd.

 I första stycket har utöver de kriterier som gäller för tillverkningstillstånd

i dag lagts personliga förhållanden och lagringsmöjligheter. Omständigheter i

övrigt kan t.ex. vara kunskap om reglerna för alkoholhantering.

 Genom den valda formuleringen framgår tydligt att det är sökanden som har

bevisbördan och som skall visa att kriterierna för att erhålla tillstånd är

uppfyllda (jfr kommentaren till 7 §).

 Andra och tredje styckena har inte någon motsvarighet i 20 § LTD.

 Vad som sägs i andra stycket om laglydnad och benägenhet att fullgöra sina

skyldigheter mot det allmänna, är detsamma som gäller för serveringstillstånd,

se 7 § andra stycket.

 Enligt tredje stycket får tillståndets giltighet begränsas till viss tid om

det föreligger särskilda skäl. Tillståndet får också förenas med villkor.

Detsamma gäller för serveringstillstånd, se 5 § tredje stycket. Även efter det

att tillstånd meddelats får tillståndsmyndigheten ge de nya villkor som behövs.

 Angående den närmare innebörden av begreppet personliga och ekonomiska

förhållanden hänvisas till kommentaren under 7 §.

2 §

I paragrafen föreskrivs att tillstånden kan gälla en eller flera av de till-

ståndspliktiga varorna. Motsvarande reglering såvitt gäller serveringstillstånd

finns i 6 §.

 I fråga om partihandel och annan försäljning av teknisk sprit och alko-

holhaltiga preparat gäller LFT.

3 §

Enligt denna bestämmelse, som till sitt innehåll ersätter 23 § LTD, skall en ny

myndighet, Alkoholinspektionen, besluta om tillverkningstillstånd,

partihandelstillstånd och inköpstillstånd.

 Ansökan om tillstånd skall göras skriftligen. Alkoholinspektionen bör ges

möjlighet att meddela föreskrifter om vilken utredning som skall bifogas

ansökan. Genom en ändring i lagen (1965:94) om polisregister m.m. ges

inspektionen möjlighet att erhålla utdrag av eller upplysning om innehållet i

polisregister, jfr avsnitt 17.6. Det skall inte vara möjligt för en person som

är dömd för grov eller upprepad brottslighet att erhålla tillstånd enligt

alkohollagen. Inspektionen kan inte begära att den enskilde sökanden företer

utdrag av polisregister eftersom sekretessen för innehållet i ett sådant

register även gäller gentemot den enskilde själv, jfr 7 kap. 17 § sekretesslagen

(1980:100).

4 §

Bestämmelsen ger Alkoholinspektionen möjlighet att ta ut avgifter av den som

ansöker om tillstånd och av tillståndshavare. Bestämmelsen innebär att

myndigheten förutom ansökningsavgift även kan ta ut avgift för den löpande

tillsynen över verksamhet som bedrivs med tillstånd. Avgifterna är avsedda att

täcka myndighetens kostnader för granskning av ansökningar och för tillsyn över

tillståndshavare. Samma principer bör gälla för dessa avgifter som för de

avgifter som kommunerna har rätt att ta ut i fråga om serveringstillstånden, se

kommentaren under 13 §. Regeringen beslutar dock om avgifternas storlek.

 Om tillståndshavare inte betalar avgifter som förfallit till betalning kan vid

upprepad eller avsevärd sådan underlåtenhet återkallelse av tillståndet enligt

18 § komma i fråga.

Serveringstillstånd

5 §

I denna paragraf anges vilka olika typer av serveringstillstånd som kan ges.

Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 37 och 43 §§ LHD. Ändringar i lydelse i

förhållande till LHD är huvudsakligen av redaktionell art. Bl.a har ordet klubb

bytts ut mot företag, eftersom klubb och förening används synonymt. Ett företag

kan också vara ett slutet sällskap. Någon ändring i sak är inte avsedd. Den

slutliga utformningen av paragrafen överensstämmer med den lydelse som har

föreslagits av Lagrådet.

 I andra stycket föreskrivs liksom nu att tillståndsmyndigheten, om det finns

särskilda skäl, får begränsa serveringstillståndets giltighet till viss tid.

Sådana särskilda skäl kan vara att sökandens situation inte kan överblickas

annat än för en begränsad tid eller att förändringar i verksamheten, vilka

motiverar en förnyad prövning, kan förutses.

 Enligt tredje stycket har tillståndsmyndigheten vidare möjlighet att förena

serveringstillståndet med särskilda villkor för serveringen. Det kan gälla,

förutom serveringstider (jfr 6 kap. 4 §), t.ex. serveringslokalernas

beskaffenhet, särskilda villkor för utomhusservering och särskilda krav på

övervakande personal eller ordningsvakter. Villkoren bör även kunna innebära

t.ex. att servering av starkare drycker bara får ske vid tider då bordservering

förekommer. Även efter det att tillstånd meddelats kan tillståndsmyndigheten ge

de nya villkor som behövs. Nya villkor kan t.ex. vara påkallade när serveringen

medfört alkoholpolitiska olägenheter som likväl inte är så allvarliga att grund

för återkallelse av tillståndet föreligger. Villkoren kan emellertid också vara

påkallade av yttre omständigheter. En sådan situation kan t.ex. föreligga för

serveringar nära stora idrottsanläggningar eller motsvarande, där i samband med

större evenemang ordningsstörningar är att vänta. Beslut om tidsbegränsning av

tillstånd eller om villkor kan överklagas enligt 9 kap. 2 §.

6 §

Paragrafen motsvarar 38 § första stycket LHD med den följdändring som krävs med

anledning av att tillstånd inte längre ställs upp för servering av och

detaljhandel med öl.

 Någon motsvarighet till andra stycket i 38 § LHD finns inte med i paragrafen,

eftersom all särreglering av alkoholservering på flyg, tåg och båtar i inrikes

trafik tas bort.

7 §

Kommunernas möjlighet till veto enligt 61 § LHD har tagits bort. Detta medför

att en ordning införs där kommunen noggrant måste motivera sitt avslag på en

ansökan om serveringstillstånd.

 Första stycket ställer högre krav på sökanden än dagens regler i och med att

sökanden skall visa att han är lämplig att bedriva alkoholservering och att

serveringsstället uppfyller kraven i 8 §. Bevisbördan läggs alltså på sökanden.

Detta medför att tillstånd inte kan beviljas t.ex. om ingenting är känt om

sökandens tidigare verksamhet. Att inga anmärkningar framkommit är således inte

tillräckligt. För tillstånd bör krävas en utredning som gör sannolikt att

sökanden kommer att bedriva serveringen i enlighet med lagens bestämmelser.

 Servering av alkoholdrycker är en socialt ansvarsfull uppgift. För att få

tillstånd till sådan servering måste därför sökanden uppfylla högt ställda krav

på lämplighet. När det gäller en juridisk person måste lämplighetskraven även

riktas mot den eller de fysiska personer som har ett betydande inflytande i

rörelsen i egenskap av t.ex. verkställande direktör, styrelseledamot,

bolagsdelägare eller aktieägare med betydande aktieinnehav. Även annan ekonomisk

intressent bakom en rörelse kan komma att innefattas i prövningen.

 Kravet på skötsamhet och personlig lämplighet kvarstår även efter det att

tillstånd meddelats. Om brister konstateras föreligger inte längre de

förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd, vilket i princip innebär

att åtgärd skall vidtas enligt 19 §. Detsamma gäller om bristen fanns redan vid

tillståndsgivningen men uppdagas först senare.

 Åtgärder kan vidtas mot en tillståndshavare som visar bristande lämplighet

även om han skött serveringen av alkoholdrycker i enlighet med lagen.

Administrativa ingripanden kan nämligen ske då en tillståndshavare inte längre

anses lämplig att bedriva försäljning av alkoholdrycker. Sådan olämplighet hos

en tillståndshavare som bör medföra att tillståndet återkallas är t.ex. brott

som har anknytning till rörelsen, narkotikabrott, trafiknykterhetsbrott och

våldsbrott. Vidare är ekonomisk misskötsamhet, även sådan som inte är brottslig,

exempel på sådan personlig olämplighet som skall föranleda omprövning av

tillståndet.

 Prövningen av lämpligheten skall mot bakgrund av det ovan anförda avse

sökandens personliga och ekonomiska förhållanden i vid mening. Ekonomisk

skötsamhet i allmänhet är en god indikation på att sökanden kan förväntas leva

upp till lagens krav på tillståndshavare. Förutsättningar hos sökanden att kunna

hålla en ordnad bokföring måste ges samma tyngd i prövningen som bl.a. hans

branschkunnande. När en sökande har dömts för brott måste det förflyta en ganska

lång tid innan tillstånd kan komma i fråga. Motsvarande gäller tillstånd för en

sökande som varit inblandad i konkurs. Det är i detta sammanhang av mindre

betydelse om konkursen inträffat i serveringsrörelse eller i annan

näringsverksamhet. Misstanke om ekonomiska oegentligheter eller brottslig

verksamhet bör också kunna leda till att tillstånd vägras. Det ankommer på

sökanden att förete den utredning som behövs för att ändra en sådan bedömning.

Det är därför av särskild vikt att avslag på ansökningar, helt eller delvis,

motiveras noga. Om sökanden är en juridisk person skall, som nämnts, också de

fysiska personerna som har det bestämmande inflytandet uppfylla

lämplighetskravet.

 Andra stycket föreskriver liksom i dag att tillståndsmyndigheten skall ta

särskild hänsyn till att sökanden visar sig lämplig med avseende på laglydnad

och benägenhet att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna.

 Rätten för en tillståndshavare är som framgått ovan inte ovillkorlig. För att

ett tillstånd skall få meddelas eller behållas krävs ekonomisk skötsamhet.

Ekonomiskt misskötsamma tillståndshavare kan på ett otillbörligt sätt skaffa sig

konkurrensfördelar och göra det svårt för seriösa tillståndshavare att hävda

sig, vilket leder till en för branschen osund utveckling. Detta kan också

medföra risker att bl.a. servering av alkoholdrycker missköts. Den som drar sig

undan från beskattning eller som i övrigt på ett betydande sätt missköter sina

ekonomiska åligganden gentemot det allmänna är därför inte lämplig att inneha

tillstånd enligt lagen. Som exempel kan nämnas misskötta skatte- och

avgiftsinbetalningar och allvarligt åsidosättande av bokförings- och

uppgiftsskyldighet. Av en tillståndshavare krävs således att han självmant

fullgör sina åligganden när det gäller bl.a. skatter och avgifter och att han

reglerar uppkomna skulder.

 Ekonomisk misskötsamhet kan visa sig på många olika sätt. Den allvarligaste

formen av ekonomisk misskötsamhet är ekonomisk brottslighet. Som exempel kan

nämnas brott enligt skattebrottslagen, uppbördslagen samt bokföringsbrott. I det

alkoholpolitiska sammanhanget får sådan brottslighet som har anknytning till

rörelsen betraktas som särskilt allvarlig.

 Även annan ekonomisk misskötsamhet kan medföra att tillstånd vägras eller att

förutsättningar föreligger för återkallelse av redan meddelat tillstånd. Här

avses både vårdslöshet i ekonomiska sammanhang och ett beteende som, utan att

vara straffbelagt, innebär ett systematiskt åsidosättande av skyldigheter som

medborgare eller näringsidkare. För att vägra ett tillstånd eller att initiera

ett ingripande enligt lagen krävs således inte att misskötsamheten är uppsåtlig.

Ett åsidosättande av ekonomiska förpliktelser mot samhället genom vårdslöshet

kan alltså utgöra grund för att vägra ett tillstånd eller grund för att ingripa

mot ett tillstånd.

 Enbart en eller ett fåtal restförda skatte- eller avgiftsskulder m.m. bör,

såvida det inte rör sig om betydande belopp, normalt inte diskvalificera

tillståndshavaren eller hindra en person från att få ett sökt tillstånd. Även en

seriös företagare kan, t.ex. under en kortare tidsperiod, råka i ekonomiska

svårigheter. Öppna kontakter med kronofogdemyndigheten och en välskött

avbetalningsplan får normalt anses tyda på att tillståndshavaren eller personen

ändå är seriös. Det är också väsentligt att bedöma hur skulden uppkommit, om det

t.ex. rör sig om upprepade försummelser. Visad vilja från sökanden eller

tillståndshavaren att betala bör också kunna beaktas. Betydande ekonomisk

misskötsamhet som inte är brottslig kan vara av många olika slag. Som exempel

kan nämnas upprepade restföringar, brutna avbetalningsplaner, ökande skuld trots

avbetalning, stora slutliga räkningar på grund av uteblivna preliminära

debiteringar, skattebetalning först vid konkursansökan eller fortsatt drift av

en rörelse i likvidationspliktigt skick.

 En viktig del av en rörelses skötsel är bokföringen. Den ligger till grund för

bl.a. inkomsttaxering, redovisning av mervärdeskatt och löner, källskatt,

arbetsgivaravgifter och kontrolluppgifter för anställda. En riktig bokföring är

således ett krav för att en rörelse skall kunna skötas på ett seriöst sätt. En

bristfällig bokföring eller avsaknad av bokföring kan föranleda att en

tillståndshavare bedöms som olämplig att fortsatta den tillståndspliktiga

verksamheten.

 Avslutningsvis bör framhållas att det är tillståndshavarens eller den

sökandens beteende innan en omprövning inletts eller en ansökan ingivits som

främst har betydelse vid bedömningen av lämpligheten. Detta medför bl.a. att om

en skuld betalas först efter det att tillståndsmyndigheten inlett sin

omprövning, bör detta inte annat än i undantagsfall påverka

lämplighetsbedömningen. Ett sådant fall kan vara att tillståndshavaren eller

sökanden övertygande visar att han har vilja eller förmåga att seriöst sköta den

tillståndspliktiga rörelsen i fortsättningen. Vad som här sagts gäller i

motsvarande mån också den som ansöker om eller har beviljats tillverknings-,

partihandels- eller inköpstillstånd.

8 §

I paragrafen, som till sitt innehåll motsvarar 41 och 48 §§ LHD, finns

bestämmelser om att lagad mat skall kunna tillhandahållas vid servering av

spritdrycker, vin och starköl. Tillsammans med 7 § regleras härmed de

grundläggande förutsättningarna för att kunna få ett serveringstillstånd.

 Nuvarande bestämmelse om att matserveringen skall utgöra en betydande del av

rörelsen ersätts i första stycket med ett krav som, när det är fråga om

servering till allmänheten, innebär att det skall finnas ett välutrustat

restaurangkök som också skall användas.

 Serveringsstället skall vara godkänt för allsidig matlagning. Detta innebär

att lokalen åtminstone måste vara godkänd av den lokala miljöförvaltningen

enligt bestämmelser som meddelats med stöd av 22 § tredje stycket

livsmedelslagen. Ett tillstånd att servera spritdrycker, vin och starköl till

allmänheten förutsätter att serveringsstället kan erbjuda sina gäster ett

varierat utbud av maträtter. Lokalerna skall ha en sådan utformning och vara

utrustade på så sätt att matservering kan ske.

 Serveringsstället skall vidare ha ett med hänsyn till omständigheterna

tillräckligt antal sittplatser för gäster. Det är inte meningen att servering-

stillstånd skall ges för gatukök och liknande miljöer.

 Lagad mat skall i princip finnas att tillgå under hela den tid som servering

av spritdrycker, vin och starköl pågår. I drinkbarer och på sen kvällstid

behöver dock inte matutbudet vara lika varierat och komplett som i övrigt.

 För servering i slutna sällskap eller vid enstaka tidsperioder eller enstaka

tillfällen till allmänheten uppställs enligt andra stycket inte fullt samma

krav. Även för dessa tillståndskategorier gäller dock att lagad mat måste

tillhandahållas.

 Av tredje stycket följer att drinkbar endast får utgöra en mindre väsentlig

del av serveringsstället och att baren skall vara inrättad i nära anslutning

till matsal.

 Enligt fjärde stycket kan tillståndsmyndigheten medge servering av vin och

starköl under paus i teater och konsertlokaler. Där behövs således inte något

kök eller någon matservering. Det ligger i sakens natur att särskild

restriktivitet skall iakttas vad gäller ansökningar om pausservering i samband

med utpräglade ungdomsevenemang.

 I det femte stycket föreskrivs att hotell med serveringstillstånd får inrätta

s.k. minibarer. Det ankommer på Alkoholinspektionen att meddela närmare

föreskrifter om serveringens bedrivande i dessa sammanhang. Föreskrifterna bör

ta sikte på att undvika att underåriga får åtkomst till minibarer i samband med

övernattningar och att garantera att den enskildes önskemål om att slippa en

minibar vid hotellvistelse respekteras.

 Av 6 kap. 4 § och 7 kap. 5 § följer att tillståndsmyndigheten kan begränsa

serveringstiden för tillståndspliktiga drycker till exempelvis tider då lagad

mat erbjuds. Motsvarande gäller då serveringsstället annars ändrar karaktär

under öppethållandet.

9 §

Av paragrafen framgår att tillstånd får vägras om serveringen kan befaras

medföra olägenheter från alkoholpolitisk synpunkt, även om sökanden uppfyller

kraven i 7 och 8 §§. Det finns alltså ingen generell "rätt" att få

serveringstillstånd.

 Kommunen skall i stället för den tidigare s.k. behovsprövningen bedöma

riskerna för eventuella alkoholpolitiska olägenheter.

 Polismyndighetens yttrande om ordningsläget i området för den tilltänkta

etableringen och miljöförvaltningens bedömning av risken för att störningar

uppkommer för närboende skall tillmätas stor vikt i tillståndsprövningen. Liksom

i dag skall det för en kommun vara möjligt att förhindra restaurangetablering

med servering av alkoholdrycker i särskilt känsliga områden, såsom i närhet av

skolor, ungdomsgårdar eller där många ungdomar annars brukar samlas, eller i

områden med känd missbruksproblematik. Om antalet restauranger i ett område har

ökat eller riskerar att öka till en sådan omfattning att påvisbara alkoholpo-

litiska olägenheter är för handen bör kommunen som tillståndsmyndighet kunna

vägra nya serveringstillstånd i området.

 Kommunen kan i t.ex. alkoholpolitiska program precisera vilka allmänna

kriterier kommunen avser att tillämpa vid bedömningen av om en servering kan

orsaka alkoholpolitiska olägenheter. En individuell prövning måste dock alltid

ske med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Ett avslag på en

ansökan om tillstånd måste också motiveras, antingen med hänvisning till

sökanden eller serveringsstället eller med hänsyn till att alkoholpolitiska

olägenheter kan befaras uppstå genom den tilltänkta serveringen. Skälen för

bedömningen måste preciseras i beslutet. Ett avslag på en ansökan om

serveringstillstånd kan således inte grundas enbart på att det kommunala

alkoholpolitiska programmet förbjuder etablering på ett visst angivet sätt eller

en viss angiven plats. Programmet kan inte bli föremål för prövning i samband

med de förvaltningsbesvär som kan anföras över kommunens avslagsbeslut hos

allmän förvaltningsdomstol enligt 9 kap. 2 §. För anförande av besvär över de

alkoholpolitiska programmen gäller i stället den i 10 kap. kommunallagen

(1991:900) föreskrivna ordningen.

 Ibland ingår svåra avvägningar vid tillståndsprövningen där olika intressen

ställs mot varandra. Alkohollagstiftningen har dock tillkommit för att begränsa

alkoholens skadeverkningar och är i första hand en social skyddslagstiftning.

Härav följer att i de fall alkoholpolitiska hänsyn ställs mot företagsekonomiska

eller näringspolitiska skall de alkoholpolitiska hänsynen ha företräde.

10 §

Paragrafen ersätter 36 § första stycket LHD och understryker att tillstånd till

servering hänför sig till ett visst serveringsställe.

11 §

Paragrafen motsvarar 42 § LHD med undantag av att den särskilda regeln om

drinkbarstillstånd har slopats, jämför 8 § tredje stycket. Bestämmelsen

innehåller därmed endast ett krav på särskilt medgivande för ombyggnad av

serveringsställe. Medgivande krävs dock endast vid väsentlig ändring av

serveringslokalerna.

12 §

Ändringen i förhållande till den nuvarande regeln om tillståndsmyndighet i 58 §

LHD innebär att det blir kommunen i stället för länsstyrelsen som får ansvaret

för att lämna såväl tillfälliga som permanenta serveringstillstånd. Den slutliga

utformningen av paragrafen överensstämmer med den lydelse som har föreslagits av

Lagrådet.

 De permanenta serveringstillstånden till restauranger, klubbar m.fl. är de

mest svårutredda och krävande tillståndsärendena enligt LHD. Det är inte

uteslutet att vissa kommuner kan behöva förstärka sin kompetens för att kunna

handlägga dessa på ett tillfredställande sätt. Ärendena kräver inte endast

kunskaper inom t.ex. det sociala området samt miljö- och hälsoskyddsområdet utan

också kunskaper om t.ex. bokföring, skatteregler, arbetsrättsliga förhållanden

samt sedvänja inom näringslivet. Mycket av denna kompetens kan dock finnas på

olika håll inom kommunens organisation. Det är självfallet viktigt att samordna

och ta till vara hela denna kunskap vid handläggningen av frågor om

serveringstillstånd. Mycket talar för att dessa ärenden bör handläggas centralt

inom kommunen. Det är också viktigt att den politiska ledningen i kommunen får

en samlad bild av kommunens praxis. De närmare riktlinjerna för handläggning och

beslutsfunktioner bör med beaktande av vad som nu anförts utformas av kommunen

själv, se 15 §.

 Möjligheten att anlita annan kommun för fullgörande av utredningar m.m. i

tillståndsärenden behandlas under 16 §.

13 §

Första stycket ersätter första stycket i 59 § LHD. "Tillståndsmyndigheten" har

dock ersatts med "kommunen".

 Andra och tredje styckena innebär en nyhet i förhållande till vad som gäller

enligt 59 § LHD. Kommunen ges därmed rätt att ta ut avgift för prövningen av

ansökningar om serveringstillstånd. Grunderna för avgiftsuttaget bör bestämmas

av kommunfullmäktige och självfallet följa de allmänna krav som finns beträffade

kommunala taxor (jfr RÅ 1986 ref.30). Rätten att ta ut avgift omfattar enligt

förslaget såväl själva tillståndsprövningen som kostnaden för löpande tillsyn

över tillståndshavarna. Avsikten är att avgiftsmöjligheten skall täcka också den

utökade omedelbara tillsyn som kommer att falla på kommunen i och med att

länsstyrelsens tillsyn får en delvis annan inriktning. Den avgift som tas ut för

tillsyn förutsätts beräknas efter schablon och inte efter antal

tillsynstillfällen som kommunen finner erforderligt i varje särskilt fall. Detta

hindrar inte en uppdelning på olika avgiftsklasser med hänsyn till det

varierande behov av tillsyn som kan föreligga för olika typer av

serveringsställen.

14 §

Paragrafen motsvarar till sitt innehåll 60 § LHD. Ändringen i första stycket är

i första hand en anpassning till att kommunen själv föreslås besluta om

tillstånd. Polismyndighetens yttrande, som hittills varit obligatoriskt i alla

ärenden om permanenta serveringstillstånd, bör emellertid kunna underlåtas om en

ansökan uppenbart ändå måste avslås av andra skäl. Detta har uttryckts så att en

ansökan inte får bifallas utan att polismyndighetens yttrande inhämtats. En

motsvarande ändring har gjorts i andra stycket beträffande yttrande från militär

chef.

 De yttranden eller andra uppgifter som inhämtas i ett tillståndsärende måste

självfallet kommuniceras med den sökande i enlighet med reglerna i 17 §

förvaltningslagen (1986:223), jfr RÅ 1992 ref. 20. I det sammanhanget bör

observeras att det inte föreslås någon rätt för kommunen att inhämta utdrag av

kriminalregistret eller av polisregister i tillståndsärendena. Det får

förutsättas att polismyndigheten i sitt yttrande redovisar sådana uppgifter i

den mån de anses vara av beskaffenhet att de bör inverka på bedömningen av

frågan om serveringstillstånd. Polismyndigheten skall med andra ord ange de

omständigheter som ligger till grund för myndighetens ställningstagande till den

aktuella ansökningen. Yttrandet skall i förekommande fall innehålla upplysning

om att den sökande har dömts för brott eller att sökanden är misstänkt för

brott. Enligt 8 § lagen (1965:94) om polisregister får polismyndighet utfärda

intyg om bl.a. någons lämplighet för viss verksamhet till länsstyrelsen.

Motsvarande skall naturligtvis gälla i förhållande till de kommunala nämnder som

i fortsättningen skall handlägga ansökningar om serveringstillstånd. I andra

meningen i första stycket föreskrivs därför att polismyndigheten i sitt yttrande

skall avge ett utlåtande om den sökandes lämplighet för den sökta verksamheten,

jämför 8 § 2. lagen om polisregister.

15 §

Enligt paragrafen skall kommunens uppgifter enligt lagen fullgöras av den eller

de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer.

16 §

Enligt paragrafen får en kommun träffa avtal med en annan kommun om att den

senare skall fullgöra vissa kommunala uppgifter enligt lagen. Detta gäller dock

inte själva beslutfattandet i ärenden om tillstånd eller ingripanden mot

enskilda tillståndshavare. Avsikten är att ge främst mindre kommuner med ett

begränsat antal ärenden enligt lagen möjlighet att anlita en annan kommun främst

för tillsynsuppgifter och mera komplicerade tillståndsutredningar. Tillsynen kan

härigenom inordnas i ett större organiserat schema och genomföras mera

planmässigt och effektivt. I fråga om utredningar o.d. märks framför allt

utredningar om vissa misstänkta ekonomiska oegentligheter, vilka kan kräva

särskild sakkunskap. Det har emellertid inte bedömts lämpligt att låta en kommun

kunna avhända sig även själva beslutsfunktionen i de enskilda ärendena och

därmed ansvaret för att bevaka de allmänna alkoholpolitiska intressena.

 En annan sak är att det inte föreligger något hinder för en kommun att anlita

fristående expertis eller konsulter i tillståndsärenden så länge inte dessa

anförtros uppgifter som innefattar någon form av myndighetsutövning. Detta

följer av allmänna regler och påkallar inte någon särskild bestämmelse. Kommunen

måste emellertid beakta de sekretessfrågor som därvid kan uppkomma.

Upphörande av tillstånd i vissa fall

17 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 63 § LHD.

 Ändringarna i första stycket är föranledda av förslaget att slopa prövningen

av föreståndares lämplighet. Bestämmelsen har också gjorts generellt gällande

för alla tillstånd enligt lagen. Vad som händer vid konkurs regleras i andra

stycket.

 Även andra stycket gäller för alla tillstånd enligt lagen. Om innehavare av

tillstånd försätts i konkurs upphör med omedelbar verkan tillståndet att gälla.

Ett konkursbo skall dock kunna ansöka om att driva rörelsen vidare med möjlighet

att bibehålla eller återfå tillståndet. En sådan ansökan skall behandlas av

tillståndsmyndigheten med förtur. En rimlig handläggningstid för denna typ av

ärenden är längst en vecka. Det har inte förskrivits någon särskild tid inom

vilken boet skall ansöka om att få fortsätta verksamheten. För de fall

förutsättningar föreligger för att fortsätta verksamheten kan antas att sådan

ansökan ändå kommer att inges tämligen omgående efter konkursbeslutet.

Återkallelse m.m.

18 §

Enligt denna paragraf skall Alkoholinspektionen under vissa förutsättningar

återkalla av myndigheten meddelat tillstånd till tillverkning, partihandel eller

inköp. I förhållande till de återkallelsegrunder som gäller i dag för

tillverkningstillstånd har som grund lagts till att de förutsättningar som

gäller för meddelande av tillstånd inte längre föreligger. Det bör vara fråga om

mera påtagliga förändringar, så att tillstånd inte skulle ha meddelats i

motsvarande situation.

 Om en anmärkning är av mindre allvarligt slag och kan antas komma att rättas

till, kan i stället varning komma i fråga. Höga krav måste dock ställas på dem

som har tillstånd, bl.a. med hänsyn till deras rätt till omförpackning av varor,

ansvar för skatteuppbörd m.m. Även mindre anmärkningar bör därför kunna utgöra

skäl för återkallelse, särskilt om de upprepas. I övrigt hänvisas till

kommentaren under 7 §. Vad som där anförs angående den närmare innebörden av

begreppet personliga och ekonomiska förhållanden är avsett att kunna tillämpas

för samtliga tillståndshavare enligt lagen.

19 §

I de fall olägenheter har uppstått vid servering av spritdrycker, vin och

starköl föreslås detta utgöra grund för återkallelse om det inte endast är en

tillfällig händelse. Grund för återkallelse föreslås vidare föreligga om de

förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd inte längre föreligger. I

övrigt hänvisas till kommentaren under 7 §.

20 §

Denna bestämmelse ger Alkoholinspektionen respektive kommunen möjlighet att, om

särskilda skäl föreligger, meddela varning i stället för att återkalla

tillståndet.

 Utgångspunkten för förslaget är alltså att återkallelse skall ske i de fall

som anges i 18 och 19 §§. Om tillståndshavaren vidtar erforderliga åtgärder för

att rätta till förhållandena så att det kan antas att verksamheten i

fortsättningen kommer att bedrivas i enlighet med gällande föreskrifter och

meddelade villkor kan dock ingripandet begränsas till varning. Även andra fall

kan tänkas, t.ex. då en överträdelse av en föreskrift varit tillfällig eller

berott på ett missförstånd, eller dylikt. I sammanhanget kan också erinras om

tillståndsmyndighets möjlighet att meddela villkor enligt 7 kap. 1 § och 7 kap.

5 §.

 Varning kan överklagas enligt 9 kap. 2 §.

21 §

Paragrafen ersätter 65 § LHD. Vid beslut om förbud mot i paragrafen angiven

verksamhet gäller samma beslutsordning som vid återkallelse av

serveringstillstånd. Ett förbud behöver inte vara totalt utan kan exempelvis

vara begränsat till vissa tider under dygnet eller till att gälla endast under

vissa omständigheter, exempelvis större konsert- eller idrottsevenemang.

Beslutet som sådant gäller dock alltid i sex månader, räknat från delfåendet av

beslutet. Därefter krävs i förekommande fall en ny prövning och ett nytt beslut.

 Fullt samma krav kan inte ställas på en näringsidkare enligt denna paragraf

som på den som fått tillstånd till servering av starkare drycker. Om ett förbud

vid en samlad bedömning får anses vara en alltför ingripande åtgärd kan

ingripandet begränsas till varning. Angivna förutsättning för att begränsa ett

ingripande enligt paragrafen till varning har förordats av Lagrådet.

 Ett förbud enligt 7 kap. 21 § är straffsanktionerat enligt 10 kap. 7 § andra

stycket.

 Beslut om förbud eller varning kan överklagas enligt 9 kap. 2 §.

8 kap. Tillsyn m.m.

1 §

Paragrafen reglerar huvuddragen i tillsynen enligt lagen.

 I första stycket anges att Alkoholinspektionen utövar den centrala tillsynen

över efterlevnaden av lagen. Inspektionens omedelbara tillsyn avser främst

tillsyn över innehavare av tillverknings-, partihandels- eller inköpstillstånd

(jfr 7 kap 3 §). Alkoholinspektionen skall också utfärda föreskrifter i den

utsträckning regeringen bemyndigar inspektionen därtill samt allmänna råd till

vägledning för tillämpningen av lagen i dess helhet.

 Regionalt utövar länsstyrelsen tillsyn och bistår på så sätt Alkoholin-

spektionen. I detta ligger också tillsyn över kommunernas tillämpning av lagens

bestämmelser om servering och deras tillståndsgivning till sådan verksamhet.

Länsstyrelsen skall även bistå kommunerna med råd i deras verksamhet.

 Av tredje stycket följer att den omedelbara tillsynen på det lokala planet

över efterlevnaden av bestämmelserna i lagen om servering av spritdrycker, vin

och starköl utövas av kommunen och av polismyndigheten. Regleringen innebär inte

någon inskränkning av Alkoholinspektionens eller länsstyrelsens möjlighet att

utföra sin tillsyn på dessa områden. Länsstyrelsen kan alltså t.ex. göra

punktinsatser på serveringsställen för att följa upp kommunernas

tillståndsgivning och tillsyn. Det är dock inte meningen att Alkoholinspektionen

och länsstyrelserna skall bedriva en med kommunernas tillsyn parallell

verksamhet.

 I tredje styckets andra mening anges att kommunen och polismyndigheten även

skall bedriva tillsyn över servering av och detaljhandel med öl, dvs. icke

tillståndspliktiga områden. Bestämmelsen hänger samman med förslaget att trots

att tillståndsplikten tas bort för sådan detaljhandel och servering så skall

sanktioner kunna tillgripas om dessa typer av alkoholhantering medför

olägenheter.

 Den löpande tillsynen enligt tredje stycket ankommer i första hand på

kommunen. Polismyndigheternas tillsyn får liksom idag i huvudsak begränsas till

de observationer myndigheterna gör i samband med ingripanden och kontroller i

och kring serveringsställen.

2 §

På begäran av annan tillsynsmyndighet, dvs. av Alkoholinspektionen,

länsstyrelsen eller polismyndigheten, har kommunen enligt första stycket en

skyldighet att lämna de uppgifter som myndigheten behöver för sin respektive

tillsyn över efterlevnaden av lagen. Det säger sig självt att det är fråga om

uppgifter som kommunen har tillgängliga på grund av sin egen tillstånds- eller

tillsynsverksamhet och som inte behöver efterforskas särskilt. I lagen behöver

inte särskilt anges att länsstyrelsen fortlöpande skall rapportera till

Alkoholinspektionen.

 Polismyndigheten skall enligt andra stycket underrätta annan tillsynsmyndighet

- Alkoholinspektionen, länsstyrelsen, kommunen, annan polismyndighet - om

förhållanden som är av betydelse för de senare myndigheternas tillsyn. I

praktiken torde polismyndighetens rapporter, precis som idag, hänföra sig till

olägenheter i samband med tillståndspliktig servering. Någon begränsning av

rapporteringsskyldigheten till endast detta område finns emellertid inte och är

inte heller önskvärd.

 Tredje stycket anger att kronofogdemyndigheten skall underrätta vederbörande

tillståndsmyndighet samt, efter begäran av länsstyrelsen, länsstyrelsen om den

som har tillstånd brister i sina skyldigheter mot det allmänna på i paragrafen

angivna sätt. I fjärde stycket föreskrivs att skattemyndigheterna på begäran av

tillståndsmyndighet eller länsstyrelse skall lämna uppgifter som behövs för

såväl tillståndsprövningen som tillsynen. Behöriga att motta eller begära

uppgifter som avses i tredje och fjärde styckena är således Alkoholinspektionen

och kommunen samt länsstyrelsen. Polismyndigheten kan inte med stöd av fjärde

stycket begära uppgifter av skattemyndigheterna. Inte heller föreligger för

kronofogdemyndigheten någon skyldighet enligt tredje stycket att underrätta

polismyndighet. Ifrågavarande uppgifter - som på serveringssidan visat sig vara

oerhört värdefulla för tillsynen - bör i första hand lämnas till de organ som

har att initiera frågan om sanktioner eller som har ett löpande tillsynsansvar

enligt lagen.

3 §

Skyldigheterna i paragrafen gäller all tillståndspliktig verksamhet. An-

mälningsskyldighet föreligger för det fall den tillståndspliktiga verksamhetens

omfattning förändras eller om det i övrigt sker någon förändring i verksamheten

som är av betydelse för tillsynen. Sist nämnda anmälningsskyldighet tar sikte på

bl.a. det fallet att exempelvis en partihandlare skaffar sig lagerlokaler på en

ny ort. Tillverknings- eller partihandelstillståndet är inte knutet till ett

visst "ställe". Det är därför av utomordentlig betydelse att

tillståndsmyndigheten hålls underrättad om var den tillståndspliktiga

verksamheten faktiskt bedrivs.

 Alkoholpolitiska kommissionen har föreslagit en ändring i 36 § LHD av innebörd

att den som förvärvat andel av rörelse med serveringstillstånd uppgående till

minst 50 % av aktie- eller bolagskapitalet skall vara skyldig att anmäla detta

till tillståndsmyndigheten. Här föreslås i stället att anmälningsskyldighet

föreligger vid alla betydande förändringar av ägarförhållanden i

tillståndspliktig verksamhet. Alkoholinspektionen kan genom

verkställighetsföreskrifter och allmänna råd ge vägledning för vilka

ägarförändringar som skall anmälas till respektive tillståndsmyndighet. Den som

underlåter att iaktta i paragrafen föreskriven anmälningsskyldighet kan drabbas

av administrativt ingripande enligt 7 kap. 18 § eller 7 kap. 19 §.

 Anmälan skall enligt andra stycket göras i förväg. För det fall den händelse

som föranlett anmälningsskyldigheten inte har kunnat förutses, t.ex. om en

partihandlares lager har förstörts genom eldsvåda, skall anmälan i stället göras

utan dröjsmål.

4 §

Skyldigheterna gäller all tillståndspliktig verksamhet och gäller i förhållande

till samtliga tillsynsmyndigheter.

5 §

Skyldigheterna i paragrafen gäller liksom de i 4 § all tillståndspliktig

verksamhet enligt lagen. Skyldigheterna gäller också i förhållande till samtliga

tillsynsmyndigheter.

6 §

Tillsynsmyndighet kan med stöd av bestämmelsen begära upplysningar och

handlingar och göra inspektioner även hos den som bedriver detaljhandel med öl

eller hos den som serverar sådan alkoholdryck, jämför 1 § tredje stycket andra

meningen.

7 §

Enligt paragrafen skall polismyndigheten lämna det biträde som behövs för

tillsynen enligt 4-6 §§, t.ex. att bereda tillträde till låsta lokaler eller ut-

rymmen.

 Enligt 24 § LTD kan viteshot riktas mot den tillverkare som vägrar att

exempelvis lämna tillträde för olika kontroller. Mot bakgrund av bl.a. att

polismyndigheten på annan tillsynsmyndighets begäran skall biträda vid tillsynen

har det bedömts som obehövligt att i den nya lagen införa motsvarande

bestämmelser om vite. Vidare riskerar den näringsidkare som inte vill medverka

vid tillsynen att förlora sitt tillstånd, jämför 7 kap. 18-19 §§, eller att

förbjudas att fortsätta sin verksamhet, jämför 7 kap. 21 §.

9 kap. Överklagande

1 §

Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 25 § LTD och 67 § LHD, med undantag

för att det är andra beslutsmyndigheter. Alkoholinspektionen respektive kommunen

bör i varje enskilt ärende enligt lagen överväga om verkställigheten av beslutet

kan eller bör skjutas upp till dess det vunnit laga kraft. Mot bakgrund av

lagstiftningens karaktär av social skyddslagstiftning föreskrivs dock som

huvudregel att samtliga beslut enligt lagen skall gälla omedelbart, oberoende av

om beslutet har vunnit laga kraft. I samband med överklagande till länsrätten

kan i förekommande fall inhibition yrkas.

2 §

I första stycket slås fast att kommunens beslut får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol, dvs. hos länsrätten. Även Alkoholinspektionens beslut bör

överklagas hos länsrätten, i enlighet med den nya ordning för överklagande som

numera eftersträvas. Detta medför att alla beslut enligt lagen som överklagas

prövas av länsrätten som första instans. Av 22 § förvaltningslagen (1986:223)

följer att Alkoholinspektionens och kommunens beslut får överklagas av den som

beslutet angår, om det har gått honom emot, jämför avsnitt 12. I andra meningen

klargörs att länsrätten inte får ändra ett beslut av Alkoholinspektionen eller

av kommunen innan dessa har lämnats tillfälle att yttra sig över allt som

tillförts målet.

 I andra stycket slås fast att domstolens beslut får överklagas av Alko-

holinspektionen respektive kommunen. Vem som i övrigt får överklaga domstolens

beslut får avgöras med ledning av 33 § andra stycket förvaltningsprocesslagen

(1971:291). Lydelsen i andra stycket har föreslagits av Lagrådet. Det bör

observeras att Alkoholinspektionen respektive kommunen kommer att inta ställning

som part i processen i högre rätt.

 Vid överklagande av länsrättens beslut bör krävas prövningstillstånd i

kammarrätten, jämför 34 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) som har trätt i

kraft den 1 oktober 1994. Med beaktande av dels att kommunen i stället för

länsstyrelsen skall besluta om meddelande och återkallelse av

serveringstillstånd, dels den nya ordningen med framför allt tillverknings- och

partihandelstillstånd bör det emellertid avvaktas med att införa

prövningstillstånd i kammarrätt för mål enligt alkohollagen till dess det

utvecklats en stabil vägledande rättspraxis. I ikraftträdandebestämmelserna har

därför föreskrivits att tredje stycket i förevarande lagrum skall träda i kraft

först den 1 januari 1998.

 Alkoholinspektionens beslut skall överklagas hos länsrätten i Stockholms län.

Detta behöver inte anges särskilt i lagen utan följer direkt av 14 § andra

stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar i lagrummets lydelse

från och med den 1 oktober 1994. För en sådan ordning talar behovet av en

enhetlig nationell praxis vid tillståndsgivning och ingripanden avseende

tillverkning och partihandel med alkoholdrycker. Antalet mål enligt

ifrågavarande bestämmelser i lagen torde inte heller bli så stort att en

uppdelning på landets samtliga länsrätter är motiverad.

 Motsvarande frågeställning uppkommer inte vid överklagande av kommuns beslut,

jämför 7 kap. 12 §.

10 kap. Ansvar m.m.

1 §

Paragrafen motsvarar 27 § första stycket LTD, med den skillnaden att

bestämmelsen gäller förutom tillverkning av sprit även tillverkning av

spritdrycker.

 Den nuvarande möjligheten att utdöma straffskatt i 37 § LTD bör enligt

betänkande (SOU 1994:74) av utredningen om en teknisk anpassning av

mervärdeskatten och punktskatterna till EG tas bort eller ersättas med någon

annan sanktionsform. Bestämmelsen om straffskatt har strukits med anledning

därav och då det kan bedömas tillräckligt med det sanktionssystem som finns i

övrigt. Förutom att den som olagligt tillverkar sprit kan få ett kännbart straff

enligt denna bestämmelse så kan vinning av brottet förverkas enligt 11 kap. 1 §.

Vid ett medlemskap i EU kommer också den ordningen att gälla att all

tillverkning av sprit och spritdrycker blir punktskattepliktig. För en närmare

redogörelse av EGs regler om punktskatter hänvisas till ovan nämnda betänkande.

2 §

Paragrafen motsvarar 72 § första stycket LHD. Bestämmelsen ger möjlighet att

straffrättsligt ingripa mot bl.a. servering av "smuggelsprit" eller spritdrycker

som härrör från hembränning eller renaturering.

3 §

Paragrafen, som motsvarar 27 § andra stycket LTD och 72 § andra stycket LHD,

handlar om grovt sådant brott som anges i 1 eller 2 §.

4 §

Paragrafen motsvarar 28 § LTD och avser yrkesmässig tillverkning utan tillstånd.

5 och 6 §§

Paragraferna motsvarar 74 och 75 §§ LHD. I 6 § stadgas således ansvar för den

som anskaffar alkoholdrycker åt någon som inte har rätt att få sådan vara

utlämnad till sig. Förfarandet jämställs i fråga om påföljd med olovlig

försäljning av alkoholdrycker, jämför 2 och 3 §§. Lagrådet har påpekat att

lydelsen av 6 § i lagrådsremissen medför att det inte längre skulle vara möjligt

att bedöma förfarande enligt paragrafen som grovt brott. Någon sådan

inskränkning har inte varit avsedd varför bestämmelsen omarbetats i enlighet med

den lydelse som har föreslagits av Lagrådet. Vid bedömande av om brott enligt 6

§ skall anses som grovt brott skall, i linje med vad som gäller enligt 3 §,

särskilt beaktas om gärningen har utgjort led i en verksamhet som bedrivits

yrkesmässigt eller i större omfattning.

7 §

Paragrafen ersätter 76 § LHD. Begreppet alkoholdrycker i första stycket

inbegriper även öl. Bestämmelsen har också omarbetats i linje med vad som gäller

för 3 kap. 8 §.

 I andra stycket har i förhållande till vad som gäller idag alkoholfria drycker

ersatts med öl som en följd av den föreslagna lydelsen av 7 kap. 21 §. I nämnda

bestämmelse har nämligen den nuvarande möjligheten till förbud i vissa fall mot

försäljning av alkoholfria drycker ersatts med möjlighet till förbud i vissa

fall mot försäljning av öl.

8 §

Paragrafen motsvarar, med endast redaktionella ändringar, 29 § LTD och 78 §

första stycket LHD. Ringa brott kan det exempelvis vara om tillåten alkoholhalt

överskridits endast i ringa mån. Brottet kan dock vara att betrakta som ringa

även av andra orsaker.

9 §

Första stycket ersätter bl.a. 78 § andra stycket LHD. Förutom försök till sådana

brott föreslås att också förberedelse skall vara straffbar. Därmed kan de

nuvarande bestämmelserna om destillationsapparater och delar till sådana

apparater liksom om aktiverat kol i 18, 30 och 31 §§ LTD tas bort. Förberedelse

till olaglig tillverkning av sprit täcker t.ex. innehav av destillationsapparat,

eller del av sådan apparat, som uppenbarligen är avsedd att användas för olaglig

tillverkning av sprit. Detsamma gäller t.ex. innehav av aktiverat kol.

 Lagrådet har framhållit att bestämmelsen i första stycket utvidgar det

straffbara området. I LHD straffbeläggs nämligen försök till olovlig försäljning

och olovligt anskaffande av alkoholdrycker medan förberedelse till sådana

gärningar är straffritt. LTD innehåller överhuvudtaget inga bestämmelser om

försök och förberedelse till brott. Lagrådet påpekar vidare att sist nämnda lag

innehåller straffbestämmelser avseende vissa åtgärder med destillationsapparater

och aktiverat kol. Som framhållits ovan har dessa bestämmelser inte förts över

till alkohollagen. Sådana åtgärder kan dock i viss utsträckning omfattas av

straffbestäm-melsen i förevarande paragrafs första stycke, som dock enligt

Lagrådet har en vidare tillämpning. Regeringen vill för sin del framhålla att

ett avskaffande av bl.a. det uttryckliga förbudet i LTD mot att utan tillstånd

inneha destillationsapparat, kräver en utvidgning av det straffbara området i

enlighet med vad som föreslås i propositionen. Den som innehar

destillationsapparat men saknar tillverkningstillstånd för sprit eller sprit-

drycker bör enligt regeringens mening kunna ställas till ansvar. Detta blir

möjligt genom den föreslagna straffbestämmelsen om förberedelse till brott som

avses i 10 kap. 1 § alkohollagen. Förberedelse till olovlig försäljning av alko-

holdrycker eller olovligt anskaffande av alkoholdrycker, 10 kap. 2 och 6 §§,

föreligger exempelvis då någon med uppsåt att främja sådant brott lämnar eller

mottar pengar som vederlag för brottet.

 Andra stycket motsvarar i sak 34 § LTD och 78 § tredje stycket LHD. Den

slutliga utformningen av andra stycket överenstämmer med den lydelse som

föreslagits av Lagrådet. Genom lagändring som trätt i kraft den 1 juli 1994 (SFS

1994:458) har den allmänna medverkansregleringen i 23 kap. brottsbalken

utvidgtas till att gälla även gärningar utanför balken när fängelse är

föreskrivet. Straffskalan för samtliga i alkohollagen straffbelagda gärningar

innehåller fängelse. Särskilda bestämmelser i alkohollagen om medverkan till

brott fyller därför inte någon självständig funktion och har därför på Lagrådets

inrådan inte tagits med i det slutliga lagförslaget. Andra stycket i förevarande

lagrum måste således läsas tillsammans med 23 kap. 4 § brottsbalken.

Medverkansansvar skall dock, som framgår av förevarande lagrum, inte träffa den

till vilken sprit, mäsk eller alkoholdrycker har anskaffats för personligt bruk.

10 §

Paragrafen motsvarar 73 § LHD.

11 kap. Förverkande

1 och 2 §§

Paragraferna motsvarar i huvudsak tillsammans med 3 §, efter vissa redaktionella

ändringar, 35 § LTD och 79 § LHD.

3 §

Paragrafen ersätter 35 § fjärde stycket LTD och bestämmelsen i 79 § LHD om när

ett förverkande är uppenbart obilligt. Den slutliga utformningen av bestämmelsen

överensstämmer med Lagrådets förslag.

4 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 36 § LTD och 80 § LHD. Ändringen i ordalydelse

är föranledd av att det i LTD och LHD omnämnda partihandelsbolagets särställning

har avskaffats. Reglerna har också anpassats till vad som krävs vid ett

medlemskap i EU.

5 §

Paragrafen motsvarar 81 § LHD. Bestämmelsen har ursprungligen tillkommit främst

för att möjliggöra servering av skattefria varor vid främmande stats

representation utanför beskickningen.

12 kap. Register

1 §

I kapitlet ges bestämmelser om det register som skall föras hos den centrala

tillsynsmyndigheten. Bestämmelserna är helt nya. Några motsvarande bestämmelser

har således inte funnits för Socialstyrelsens handläggning av tillståndsärenden.

 I paragrafen anges att Alkoholinspektionen skall föra ett register för de

ändamål som räknas upp i 2 §.

2 §

Det nya alkoholpolitiskt motiverade regelverket för tillståndsgivning, kontroll

och tillsyn skapar behov av ett heltäckande informationssystem. I paragrafen

anges detta systems ändamål. Registret får användas dels för handläggning av

ärenden om tillstånd, dels för tillsyn över samtliga tillståndshavare och dels

för uppföljning och utvärdering av lagens tillämpning samt framställning av

statistik.

3 §

I bestämmelsen anges vilka fysiska eller juridiska personer som får registreras

i registret. Punkten 4 är bl.a. föranledd av det samhälleliga intresset av att

kunna förebygga bulvanförhållanden.

 I 4 kap. 7 § andra stycket finns bestämmelser om föreståndare vid parti-

handelsställe, d.v.s. hos tillverkare eller partihandlare. Regeringen får med

stöd av andra stycket i nu förevarande paragraf meddela föreskrifter om

registrering av uppgifter angående sådana föreståndare. Regeringen får

emellertid också meddela föreskrifter om registrering av uppgifter om andra

företrädare för en verksamhet, exempelvis styrelseledamöter eller

fullmaktshavare. Denna föreskriftsrätt för regeringen kan inte delegeras till

Alkoholinspektionen.

4 §

Paragrafens första stycke innehåller en uppräkning av de uppgifter som får

registreras beträffande tillståndshavare och dem som har ansökningar om

tillstånd under prövning. Uppgift som avses i 2. får endast innefatta uppgift om

utgången i målet och uppgift om det lagrum som har tillämpats samt uppgift om

domsnummer och domstol. Uppgift som avses i 3. skall endast innefatta en

identifikationsbeteckning, exempelvis ett diarienummer, som kan ligga till

grund för vidare utredning utan ytterligare hjälp av registret. På Lagrådets

inrådan har angivna begränsningar tagits in i lagtexten. I förhållande till

förslaget i lagrådsremissen har nu också uttryckligen angivits i 2. att uppgift

avseende dom i brottmål även får innefatta utgången i målet, dvs. om den

tilltalade fällts eller friats.

 Av andra stycket framgår att uppgifter som avses i första stycket 2 och 3

endast får registreras i den mån de har betydelse för rätt till tillstånd enligt

alkohollagen. Det innebär att uppgifterna kan behövas dels vid prövning av

ansökningar om tillstånd, dels i den löpande tillsynsverksamheten. Uppgifterna

måste således, för att få registreras, vara av betydelse för frågan om tillstånd

eller för tillsyn enligt lagen.

 Tredje stycket anger vilka uppgifter som får finnas registrerade beträffande

dels dem som har haft tillstånd enligt lagen, dels dem som har ansökt om

tillstånd enligt lagen men som t.ex. har fått avslag på ansökningen.

 Att känsliga uppgifter måste gallras sedan ett tillståndsärende avslutats

genom ett avslag eller en återkallelse framgår av 6 §.

 Bemyndigandet till regeringen i punkt 8 begränsas till att avse uppgifter som

har särskild betydelse för handläggningen av ärenden enligt lagen och får inte

omfatta känsliga personuppgifter. På Lagrådets inrådan har angivna begränsningar

tagits in i lagtexten.

 Såvitt avser tredje stycket har Lagrådet föreslagit att hänvisningen i stycket

i lagrådsremissen till 5 § bör utgå av redaktionella skäl. Regeringen delar

Lagrådets bedömning. I förhållande till förslaget i lagrådsremissen har

emellertid tillagts att registrering även får ske av uppgift som anges i första

stycket 6. Denna utvidgning, vilken inte innefattar någon känslig personuppgift,

fordrar inte någon ny behandling hos Lagrådet, jämför 6 § andra stycket.

5 §

Av första stycket följer att myndighetens eller förvaltningsdomstols slutliga

beslut i ärenden enligt lagen alltid får registreras jämte hänvisning till

tillämpligt lagrum. Med beslut avses domslutet eller motsvarande, inte t.ex.

bakgrundsbeskrivning och domskäl.

 Andra stycket innehåller bestämmelser om registrering av uppgifter av mer

administrativ karaktär.

6 §

Första stycket innehåller allmänna regler om gallring av uppgifter ur registret.

 Enligt andra stycket skall integritetskänsliga uppgifter gallras så snart ett

beslut om återkallelse av tillstånd eller ett beslut om avslag på ansökan om

tillstånd vunnit laga kraft. Regleringen utgör en avvägning mellan hänsynen till

den enkildes integritet och ändamålet med registret. I förhållande till

förslaget i lagrådsremissen har tillagts att uppgift som avses i 4 § första

stycket 6. inte behöver gallras, jämför 4 § tredje stycket. Bevarande av

uppgifter om vilken typ av verksamhet som förekommit eller vilken typ av

verksamhet som tillstånd sökts för är av stor betydelse vid prövning av en ny

ansökan från en person som tidigare har förekommit i något ärende enligt lagen.

Det bör observeras att uppgifter om den som har haft tillstånd enligt lagen

endast får avse uppgifter som sägs i 4 § första stycket 1. och 6. samt 5 §.

Andra uppgifter om denne kan tillföras registret först efter det att en ny

ansökan om tillstånd givits in.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan enligt tredje

stycket meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten att gallra uppgifter

ur tillståndsregistret. Undantaget tar dock endast sikte på sådant material som

skall användas vid forskning. Material som undantas från gallring skall lämnas

över till en arkivmyndighet.

7 §

Av paragrafen framgår att regeringen i förordning får föreskriva att uppgifter

till registret får hämtas från förvaltningsmyndigheters register. Det har inte

ansetts nödvändigt att särskilt ange att bemyndigandet inte får utnyttjas till

att avse andra uppgifter än sådana som har betydelse för handläggningen av

ärenden enligt lagen.

 Angående vilka uppgifter som får inhämtas hänvisas till 4 §.

8 §

Uppgifter ur tillståndsregistret får för de ändamål som anges i paragrafen

utlämnas till polismyndighet och skatte- eller tullmyndighet.

9 §

I paragrafen anges att Alkoholinspektionen är skyldig att på begäran av

länsstyrelse eller kommun lämna ut uppgifter ur registret i den mån uppgifterna

är av betydelse för tillståndsprövning eller tillsyn. Bestämmelsen skall ses mot

bakgrund av förslaget i propositionen om en ny bestämmelse i sekretesslagen om

skydd för uppgifter om enskilds förhållanden i förevarande sammanhang av såväl

personlig som ekonomisk natur, 9 kap. 24 § sekretesslagen. Paragrafen skall

läsas tillsammans med 14 kap. 1 § nämnda lag och utgör en s.k. sekretessbrytande

bestämmelse. Den slutliga utformningen av paragrafen överensstämmer med den

lydelse som har föreslagits av Lagrådet. Utlämnande av uppgifter enligt denna

paragraf kan inte ske på ADB-medium.

10 §

Paragrafen innehåller regler om information angående registret till den som har

eller den som söker tillstånd enligt lagen.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1.

Lagen träder i kraft den 1 januari 1995. Vid ikraftträdandet upphör LTD och LHD

att gälla. Bestämmelsen om prövningstillstånd i kammarrätten träder dock inte i

kraft förrän den 1 januari 1998, jämför kommentaren under 9 kap. 2 §.

 Lagrådet har framhållit att det i övergångsbestämmelserna i lagrådsremissen

saknas en bestämmelse med anledning av regleringen om prövningstillstånd i

kammarrätten. Lagrådet har förordat att en sådan bestämmelse införs i en ny 3.

och att bestämmelsen ges följande utformning. "I fråga om beslut som allmän

förvaltningsdomstol har meddelat före den 1 januari 1998 tillämpas, i stället

för 9 kap. 2 § tredje stycket i nya lagen, äldre bestämmelser om överklagande".

Regeringen delar Lagrådets bedömning att en sådan bestämmelse måste föras in

lagtexten. Regeringen anser dock att övergångsbestämmelsen kan föras in som ett

andra stycke i 1. och att bestämmelsen kan ges den utformning som framgår av

propositionen.

2.

Tillstånd som har meddelats med stöd av LTD och LHD skall gälla som tillstånd

enligt den nya lagen. Detta innebär bl.a. att nu gällande serveringstillstånd

efter den 1 januari 1995 skall ses som tillstånd enligt den nya lagen.

Motsvarande gäller för tillverkningstillstånd som meddelats med stöd av LTD.

Tillstånden gäller endast "i motsvarande omfattning". Tillståndshavarna ges med

andra ord inte några rättigheter utöver dem som följer av de tillstånd som

meddelats med stöd av LTD eller LHD. Tillsynsavgift tas ut från och med den 1

januari 1995. Eventuella sanktioner mot nu ifrågavarande tillstånd prövas enligt

den nya lagen från och med ikraftträdandet. Motsvarande gäller också för de

tillstånd till inköp av spridrycker, vin och starköl som har meddelats av

Läkemedelsverket och som nu förs över till Alkoholinspektionens tilsynsområde,

jämför övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m.

 Ansökningar om tillstånd som är anhängiga hos Socialstyrelsen vid lagens

ikraftträdande skall överlämnas till Alkoholinspektionen för vidare

handläggning.

 För det fall länsstyrelsen har meddelat beslut före ikraftträdandet som avser

ingripande mot ett serveringstillstånd skall äldre bestämmelser tillämpas

beträffande överklagande av beslutet och prövningen i överinstans. Detta innebär

att bestämmelserna i LHD skall tillämpas och att kammarrätten är besvärsinstans.

Ansökningar om serveringstillstånd som är anhängiga antingen hos länsstyrelsen

eller, efter överklagande, hos kammarrätten vid ikraftträdandet prövas enligt

den nya lagen. Den slutliga utformningen av tredje stycket i förevarande

övergångsbestämmelse överensstämmer med den lydelse som har föreslagits av

Lagrådet.

3.

Partihandelsbolagets och detaljhandelsbolagets rätt enligt LTD och LHD skall

gälla som tillstånd enligt den nya lagen intill dess tillstånd erhållits. Den

rätt för detaljhandelsbolaget som avses är bolagets möjlighet att sälja till

restauranger innan ansökan om partihandelstillstånd för denna verksamhet har

hunnit behandlas av Alkoholinspektionen, jämför 5 kap. 1 §. Bland de rättigheter

som avses för V vård,

förebyggande och marknad, som görs i kapitel 2 att förebyggande arbete är

överordnat och i sig innefattar vård och marknad.

 Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning har liknande synpunkter.

Folkhälsoinstitutet anser att det internationella samarbete som den nya myn-

digheten ska engagera sig i bör avgränsas till området "marknaden"samt den

lagtillämpning och kontroll som är aktuell för området.

 Stadskontoret har i huvudsak inget att erinra mot arbetsgruppens förslag men

vill reservera sig för eventuell omprövning av vissa frågor i samband med att

alkoholpolitiska kommissionens förslag remissbehandlas. Stadskontoret anser dock

att ansvarsfördelningen mellan den nya myndigheten och andra myndigheter inte

tillfredsställande har utretts i föreliggande betänkande. Den nya myndighetens

ansvarsområde är enligt Stadskontorets mening främst frågor som rör hanteringen

av alkoholhaltiga drycker samt alkohollagens efterlevnad. Även det

samordningsansvar som åligger den nya myndigheten bör främst avgränsas till

verkets primära verksamhet.

 Även Konsumentverket (KO) varnar för det dubbelarbete som kan bli följden av

att marknadsföringsfrågorna enligt arbetsgruppens förslag ska utredas först

under 1995 när den nya myndigheten redan är verksam. En ökad risk för att detta

sker är enligt Konsumentverket att det är oklart vad som menas med att "följa

marknadsföringen". Konsumentverket föreslår att det övervägs om det är mest

ändamålsenligt attmarknadsföringsreglerna är knutna till marknadsföringslagen

och om Konsumentverket/KO även i framtiden ska ha ansvaret för tillsynen.

Konsumentverket menar att detta inte behöver vara självklart då

alkoholreklamreglerna bärs upp av folkhälsointresset snarare än av ett renodlat

konsumentintresse.

 Livsmedelsverket anser att det bör klargöras att den nya myndighetens

tillsynsuppgift avser de alkoholpolitiska aspekterna av hanteringen för alkohol.

Tillsynen över de livsmedelshygieniska aspekterna och renlighetsaspekterna

tillfaller de myndigheter som har tillsyn enligt livsmedelslagen (Ds 1994:92

s.47) I promemorian redogörs för att det nya verket kan komma att utforma bl.a.

föreskrifter som framställning av vin, tillverkning av starköl och märkning av

starköl (s.48). Livsmedelsverket vill i detta sammanhang betona att det är

Livsmedelsverket som har "föreskriftsrätten" inom dessa områden när det gäller

regler som syftar till att skydda konsumenterna mot ur hälsosynpunkt olämpliga

livsmedel eller att främja redlighet i handeln.

 Läkemedelsverket tillstyrker att en ny myndighet med i huvudsak de uppgifter

utredningen föreslår inrättas. Läkemedelsverket föreslår att tillverkningen av

sprit flyttas till lagen om försäljning av teknisk sprit m.m. samt att all

handel med alkoholhaltiga drycker överförs till alkohollagen för att åstadkomma

en tydligare ansvarsfördelning mellan den nya myndigheten och Läkemedelsverket

samt ett mer trovärdigt avgiftssystem. Läkemedelsverket efterlyser även en mer

utförlig beskrivning av effekterna av EG:s punktskatter (kap. 2.2.). Man påpekar

även att förfarandet med skatt på etylalkohol (SOU 1994:74) kan innebära ett

förändrat behov av tillsynsinsatser.

 Även Svenska Bryggareföreningen påpekar att punktskatterna inte behandlats

tillfredsställande. Man anser att om Sverige går in i EU och inte, i takt med

att gränsskyddet avvecklas, anpassar punktskatterna på alkoholdrycker till den i

Danmark (och Tyskland) gällande nivån omöjliggörs verkets tillsynsuppgift och

tillståndsuppgiften kommer att sakna praktisk betydelse. Svenska

Bryggareföreningen påpekar att den tänkta budget på 25 milj kr/år som beskrivs i

betänkandet skulle kunna innebära en prisökning på ca. 20 milj kr i

konsumentledet. Man föreslår därför att tillståndshavaren kan göra avdrag för

avgiften till den nya myndigheten vid deklarationen av dryckesskatt alternativt

att dryckesskatten sänks med ett belopp motsvarande avgiften till verket.

 Länsrätten i Stockholm är mycket kritisk mot uppläggningen av arbetet på en

översyn av den svenska alkoholpolitiken och alkohollagstiftningen. Man tillstyr-

ker alltjämt förslagen om att den nya myndigheten beslutar om tillstånd för

tillverkning och partihandel och återkallelse av sådana tillstånd med

överklagningsrätt till länsrätt.

 Polismyndigheten i Umeå anmärker att alkoholpolitikens förverkligande fodrar

att det finns en myndighet med detta utpekade ansvar. Ansvarsfördelningen mellan

den nya myndigheten och Folkhälsoinstitutet bör på denna punkt tydliggöras.

Enligt polismyndigheten bör såväl huvudansvar som samordning av det förebyggande

arbetet läggas på den nya myndigheten och inte på Folkhälsoinstitutet, vilket

antyds i promemorian.

 Även Systembolaget anser att den nya myndighetens viktigaste uppgift är av

förebyggande karaktär. Systembolaget anmärker att den uppdelning av aktörer och

ansvarsområden som görs i promemorian (s.16-17) förefaller konstlad. Man anför

att det grundläggande för den nordiska alkoholpolitiken är att de mest väsent-

liga förebyggande åtgärderna har formen av ingrepp i marknaden som t.ex.

prisinstrumentet, monopollagstiftningen och andra regleringar Systembolaget

anser att den nya myndigheten i utgångsläget har sin uppgift inom den

befolkningsinriktade strategin, d.v.s. inom den restriktiva alkoholpolitiken.

 Systembolaget föreslår även att det skapas en särskild nämnd som kan behandla

överklaganden av Systembolagets sortimentsbeslut och att en sådan nämnd

tillsätts och admininstreras av den nya myndigheten.

 Vin om handel med drycker.

 3. Andra tillståd som har meddelats före ikraftträdandet, liksom partihan-

delsbolagets och detaljhandelsbolagets rätt enligt äldre bestämmelser, skall

gälla som tillstånd enligtden nya lagen till dess nytt tillstånd erhållits, dock

längst t.o.m. den 31 december 1995.

Sammanställning av remissyttranden över

alkoholpolitiska kommissionens delbetänkande

Serveringsbestämmelser - Förslag till ändringar i

lagen (1977:293) om handel med drycker (LHD)

SOU 1993:50

Remissinstanser

Delbetänkande remissbehandlades under perioden Juni-Oktober 1993. Följande

instanser har beretts möjlighet att lämna synpunkter på rapporten:

 Socialstyrelsen, Folkhälsoinstitutet, Rikspolisstyrelsen, Överbefälhavaren,

Domstolsverket, Statskontoret, Riksrevisionsverket, Skolverket, Livsme-

delsverket, Konsumentverket, Konkurrensverket, Riksdagens ombudsmän (JO),

Kommerskollegium, Näringsfrihetsombudsmannen, Kammarrätten i Stockholm,

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Stockholm, Länsrätten i Göteborgs- och

Bohus län, Länsrätten i Örebro län, Länsrätten i Hallands län, Länsstyrelsen i

Stockholms län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Länsstyrelsen i Värmlands län,

Länsstyrelsen i Jämtlands län, Länsstyrelsen i Älvsborgs län, Länsstyrelsen i

Malmöhus län, Polismyndigheten i Stockholm, Polismyndigheten i Göteborg, Polis-

myndigheten i Umeå, Polismyndigheten i Norrköping, änsstyrelsen i Östergötlands

län, Svenska kommunförbundet, Landstingsförbundet, Göteborgs kommun, Stockholms

kommun, Haninge kommun, Uppsala kommun, Linköpings kommun, Kalmar kommun, Malmö

kommun, Borlänge kommun, Sundsvalls kommun, Kalix kommun, Halmstads kommun,

Östersunds kommun, Norrköpings kommun, Tjänstemännens centralorganisation (TCO),

Sveriges Akademikers centralorganisation (SACO), Landsorganisationen i Sverige

(LO), Hotell- och Restauranganställdas förbund, Handelstjänstemannaförbundet,

Sveriges Hotell- och Restaurangförbund (SHR), Svenska Bryggareföreningen,

Föreningen Sveriges socialchefer (FSS), Föreningen Länsstyrelsens Alkoholhand-

läggare, Alkoholproblematikernas riksorganisation (ALRO), Centralförbundet för

alkohol- och narkotikaupplysning (CAN), Scandinavien Airlines System, Statens

Järnvägar, Systembolaget AB, Trafikresturanger AB, Nykterhetsrörelsens landsför-

bund, IOGT-NTO, De Kristna Samfundens Nykterhetsrörelse, Sveriges

Blåbandsförbund.

 Därutöver har spontana yttrande inkommit från: MHF-Ungdom, Stats-

tjänstemannaförbundet, Kristna Socialdemokraterna, Länsstyrelsernas

Socialtjänstförening (LSF), Umeå kommun, Grossistförbundet Svensk Handel,

Helsingborgs stad, Lärarnas missionsförening, Riksförbundet Kristen fostrans

lokalavdelning i Stockholm, Vita Bandet Stockholmsdistriktet, Kristdemokratiska

samhällspartiets kvinnoförbunds lokalförening i Stockholms stad och län samt

Teatrarnas Riksförbund.

 Åtta stycken remissinstanser svarar att de inte har några synpunkter eller

avstår från att lämna synpunkter på Alkoholpolitiska kommissionens förslag:

Överbefälhavaren, Statskontoret, Riksrevisionsverket, Skolverket,

Kommerskollegium, Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Uppsala kommun och

Statens Järnvägar. Ytterligare två instanser har avstått från att yttra sig men

gör ändå några anmärkningar, det är Centralförbundet för alkohol- och

narkotikaupplysning (CAN) och Svenska Bryggarföreningen.

 Sex instanser har inte svarat: Haninge kommun, Halmstads kommun,

Handelstjänstemannaförbundet, Alkoholproblematikernas riksorganisation (ALRO)

Skandinavien Airlines System.

1 Inledning

Alkoholpolitiska kommissionen tillsattes 1991 med uppdrag att utvärdera den

hittillsvarande alkoholpolitiken och lägga fram ett förslag till en strategi för

framtiden. I uppdraget ingick även att se över de regler som nu finns för

tillståndsgivning till restauranger, liksom bestämmelserna om hur serveringen

skall bedrivas. Lagstiftningen tillämpning skulle även analyseras. Kommissionens

utredning av serveringspolitiken lades fram i det här aktuella delbetänkandet,

Serveringsbestämmelser - Förslag till ändringar i lagen om handel med drycker

(SOU 1993:50).

 Den kommande sammanställningen har huvudsakligen koncentrerats på

remissinstansernas invändningar eller förslag till justeringar av kommissionens

förslag. Det är endast när instansen i klartext uttalar att man tillstyrker

kommissionens förslag som detta har noterats. Ett stort antal instanser har

endast kommenterat några få förslag och säger sig i övrigt inte ha några

invändningar eller kommentarer. Det är alltså fler instanser som tillstyrker

kommissionens förslag än vad som här redovisas.

 I huvudsak är remissinstanserna positiva till kommissionens förslag. Många

instanser anser i synnerhet att det är positivt att det görs en översyn av LHD

och att onödiga detaljregleringar avskaffas samtidigt som det sker en skärpning

av lagen på vissa områden. De anmärkningar som görs är mer inriktade på form än

sakinnehåll.

 Nykterhetsrörelsen har flera invändningar till kommissionens förslag utom i de

delar som innebär en skärpning av nuvarande regler. IOGT-NTO anser sig även ha

svårt att bedöma förslagen då det av delbetänkandet inte framgår hur

kommissionen tänkt sig att den alkoholpolitiska strategin i stort bör utformas.

Nykterhetsrörelsens största invändning är annars att man tolkar det som att

alkoholens tillgänglighet, och därmed även den totala alkoholkonsumtionen,

kommer att öka med kommissionens förslag. Generellt så gör dock inte

länsstyrelserna och kommunerna denna tolkning av kommissionens förslag.

 Flera instanser gör inte några kommentarer angående de eventuella

alkoholpolitiska konsekvenserna av kommissionens förslag utan begränsar sina

synpunkter till de förslag som rör instansens verksamhetsområde. De områden som

särskilt föranlett kommentarer och även invändningar från flera instanser är

Matens andel av försäljningen, Tillståndsprövning, Besvärsrätt, Tillsyn och

Sanktionssystem. I anslutning till dessa avsnitt i görs i denna sammanställning

korta sammanfattningar av de synpunkter som instanserna framfört.

 I det följande görs inramade referat av kommissionens olika förslag så som de

presenteras i delbetänkandet ( SOU 1993:50 s. 10-17). För kommissionens förslag

till lagparagrafer, samt utförligare resonemang kring förslagen, hänvisas till

betänkandet. Remissinstansernas synpunkter har organiserats enligt principen att

tillstyrkanden refereras först och avstyrkanden sist. I mittpartiet har

instanser som endast gör vissa påpekanden, samt de som har vissa förbehåll

samlats.

2 Mindre krångel och detaljreglering

2.1 Matens andel av försäljningen

Idag gäller att servering av mat måste uppgå till

en "betydande del av rörelsen" för att man skall

få servera starkare drycker än öl klass II. Detta

leder till en resurskrävande detaljkontroll, med

begränsat alkoholpolitiskt värde. Kommissionen

anser att "den svenska modellen" med ett samband

mellan mat och alkoholservering skall finnas

kvar, men enklare utformad. För tillstånd bör det

räcka med ett godkänt restaurangkök och att lagad

mat tillhandahålls.

Sammanfattning

I huvudsak är remissinstanserna positiva till kommissionens förslag. Flera

instanser påpekar dock att förslaget att kräva ett godkänt restaurangkök och att

lagad mat tillhandahålls kan innebära en skärpning av nuvarande regler på ett

sätt som kanske inte varit kommissionens avsikt. Restauranger som t.ex.

utnyttjar mikrovågsugn eller cateringföretag skulle inte få serveringstillstånd.

Remissinstanserna synpunkter

MHF-Ungdom, Statstjänstemannaförbundet och Umeå kommun instämmer i behovet av

förenkling av serveringsbestämmelserna och tillstyrker kommissionens förslag i

denna del. Det ses även som viktigt att kopplingen mellan mat- och

alkoholservering finns kvar.

 Även Länsstyrelsen i Jämtlands län är positiv till kommissionens förslag.

Länsstyrelsen tillägger att man förordar en helhetssyn på rörelsen vid

tillståndsgivning och att det bör krävas av ett serveringsställe att man i sin

annonsering och framtoning betonar att mat serveras:

 En uppenbar risk föreligger annars att en förskjutning i konsumtionsmönstret

mot ökad dryckeskonsumtion kommer att ske i redan befintliga

restauranger. Det är mycket viktigt att en restaurang även i fortsättningen

måste kunna tillhandahålla mat under hela den tid som servering av

alkoholdrycker pågår.

 Länsstyrelsen i Norrbottens län påpekar däremot att "förslaget beträffande

matens andel av försäljningen inte ger utrymme för renodlade pubar. Eftersom

sådana serveringsställen idag finns och även i framtiden kommer att vara

efterfrågade bör det i lagen öppnas en möjlighet att ge tillstånd för sådana."

 Statens Livsmedelsverk har synpunkter på vad som avses med "kök som är

godkänt" och lämnar följande kommentar angående 41 §:

 I 41 § i förslaget anges att tillstånd för servering till allmänheten för

endast meddelas den som har ett serveringsställe med kök som är godkänt för

allsidig matlagning och som tillhandahåller lagad mat. Med "kök som är godkänt"

torde avses en livsmedelslokal som är godkänd för storhushållsverksamhet. Kravet

på att lagad mat skall tillhandahållas kan uppfyllas av ett mottagningskök. I

ett sådant kök sker ingen eller mycket begränsad beredning av mat. Färdig mat

kan tas från annat kök, exempelvis cateringkök, i mottagningsköket sker endast

uppläggning av maten och dylikt. Det kan gälla ganska omfattande servering som

smörgåsbord eller julbord.

 Konkurrensverket ser positivt på kommissionens förslag men har invändningar

mot det föreslagna kravet på utbud av lagad mat:

 Konkurrensverket kan inte finna att kommissionen övertygande har motiverat de

till synes skärpta kraven vad gäller krav på allsidig matlagning och

restaurangkökets utformning. Denna detaljreglering riskerar att försvåra försök

till effektivisering genom t.ex. förenklad, effektiv och nyskapande

mathållning/../.

 Förslaget kan även innebära att verksamhet som utnyttjar cateringföretag som

leverantörer inte får tillstånd att servera alkohol. Konkurrensverket anser "att

utöver en strikt alkoholpolitisk bedömning samt lämplighetsprövning av sökanden

och dennes lokal bör ingen ytterligare detaljstyrning av verksamheten ske".

 Kammarrätten i Sundsvall har liknande invändningar vad gäller kravet på

restaurangköket och påpekar att modern matlagning innebär olika krav på

köksutrustning och att det därför förefaller onödigt att specificera dessa.

 Avgörande för rätten till tillstånd bör i stället vara att sökanden avser att

tillhandahålla vad som enligt normalt språkbruk är att anse som lagad mat och

möjligen därutöver att köksutrustningen är sådan att den medger att sådan mat

kan serveras under betryggande former.

 Även Sveriges Hotell- och Restaurangförbund (SHR) har invändningar mot delar

av förslaget och avstyrker att restaurangerna måste ha ett eget kök. Däremot

tillstyrks att lagad mat skall serveras för att få ett serveringstillstånd.

 Restaurangen måste fritt få bestämma hur och var maten produceras. Det

viktigaste är att gästerna får tillgång till matservice och inte att res-

taurangen har ett eget kök. Kommissionens resonemang på denna del menar man

binder restaurangnäringen på ett olyckligt och för framtiden hämmande sätt./.../

Matutbudet bör dock vara en varaktig del i rörelsen så att det är en permanent,

inte tillfällig service.

 Länsstyrelsen i Östergötlands län anser som ovanstående instanser att

förslaget innebär en skärpning av nuvarande regler på ett sätt som inte kan ha

varit kommissionens avsikt. Förslaget att lagad mat ska kunna tillredas av

råvaror skulle innebära att flera Restauranger som i dag har tillstånd inte

skulle ha tillräckligt kvalificerade kök. Förutom att problem kan skapas vid

förslagets genomförande så kan det finnas risk för att "det uppstår rörelser med

''''utställningskök'''' tillkomna endast för att visas upp vid myndigheternas

inspektionsbesök". Kravet att tillhandahålla mat under hela serveringstiden

uppfylls inte heller av de många kvällsöppna Restauranger, som stänger köket vid

23-tiden. Länsstyrelsen i Östergötlands län efterlyser vidare en samordning

mellan LHD och livsmedelslagen:

 Detta kunde möjligen ske så att miljöförvaltningarnas godkännande skulle

resultera i en "klassificering" av restauranger i grupper. I lagen om handel med

drycker och i kommunens riktlinjer fick sedan anges vilka alkoholdrycker de

olika grupperingarna skulle vara kvalificerade för. En bedömning med samtliga

tillståndskriterier skulle därefter få göras från denna utgångspunkt. En sådan

ordning skulle också göra det möjligt för handläggande tjänstemän på de olika

myndigheterna/förvaltningarna att visa upp ett "gemensamt ansikte" mot sökanden.

 Föreningen Länsstyrelsernas Alkoholhandläggare (FLA) anför i stort sett samma

motiv och argument för en harmonisering mellan LHD och livsmedelslagen. Även FLA

förordar någon sorts indelning av restaurangerna i klasser enligt typ av

alkoholtillstånd.

 Socialstyrelsen anmärker att "41 § bör omformuleras så att det tydligare

framgår att lagad mat måste tillhandahållas under hela tiden som servering av

spritdrycker, vin eller starköl pågår."

 Även Kammarätten anser att 40 § bör bearbetas lagtekniskt då det sista stycket

i förslaget framstår som obegripligt mot bakgrund av innehållet i det första

stycket. Språket i det första stycket bör även ses över.

2.2 Självservering och drinkbarer

S.k. självservering av spritdrycker, vin och

starköl är förbjuden utan särskilt tillstånd.

Självservering kan betyda att gäst i samband med

brickservering av mat även får ta med sig ett glas

vin eller öl till bordet. Detta kan också betyda

att gäster "går omkring i lokalen med glas i

handen", vilket i princip inte är tillåtet. För att

få inrätta en drinkbar krävs också särskilt tillstånd.

Kommissionen föreslår att dessa förbud tas bort.

Drinkbarer får emellertid inte bli alltför domi-

nerande. Därför behålles en regel om att de skall

utgöra en mindre del av restaurangrörelsen.

Remissinstansernas synpunkter

Länsstyrelsen i Jämtland och Statstjänstemannaförbundet och Umeå kommun

tillstyrker kommissionens förslag. Länsstyrelsen i Värmland tillstyrker

förslaget och betonar att det viktiga är att "restaurangkaraktären bibehålles

under hela tiden som serveringsverksamheten pågår". Umeå kommun tillstyrker

förslaget men anser att "relationen mellan drinkbar och matserveringsutrymme

borde dock ha klargjorts bättre".

 Länsstyrelsen i Östergötlands län tillstyrker förslaget om slopat drink-

barstillstånd och tillägger att bestämmelsen om att drinkbar skall vara en

mindre väsentlig del av restaurangen, inrättad i nära anslutning till matsal

också bör utgå för att regeln ska bli praktiskt tillämpbar. Länsstyrelsen

påpekar även att "bardisk" är ett i dag mer korrekt språkbruk än "drinkbar".

 IOGT-NTO-rörelsen anser att det är viktigt att alkoholserveringen kopplas till

mat. Därför bör drinkbarer ej tillåtas.

2.3 Föreståndare och ersättare

All servering av alkoholdrycker skall övervakas av

en föreståndare eller, vid dennes frånvaro, en

ersättare. Deras lämplighet prövas på i princip samma

sätt som tillståndshavarens. Personalomsättningen

inom restaurangbranschen är mycket stor, vilket för

med sig många nya ansökningar. Att godkänna

föreståndare och ersättare tar därför mycket tid

i anspråk hos tillståndsmyndigheten. Det är inte

meningsfullt att använda myndighetsresurser till

denna hantering. Om alkholserveringen inte sköts

på ett tillfredsställande sätt är det ändå alltid

tillståndshavaren som har ansvaret, även om han

inte är personligen närvarande. Det ligger därför

i tillståndshavarens eget intresse att alltid ha

ansvarig personal på plats. Kommissionen föreslår

att tillståndhavaren själv får utse serverings-

ansvarig personal.

Remissinstansernas synpunkter

Umeå kommun, Sveriges Hotell- och Restaurangförbund och Statstjäns-

temannaförbundet tillstyrker kommissionens förslag. Länsstyrelsen i Malmöhus län

tillstyrker förslaget men påpekar att "prövningen av tillståndshavarens

lämplighet blir genom dennes ökade ansvar ännu viktigare och måste uppmärksammas

särskilt".

 Kalmar kommuns socialnämnd tillstyrker förslaget men vill betona att det är

viktigt att det alltid finns en serveringsansvarig personal som är rapporterad

till tillståndsgivaren. "Detta för att man t.ex. vid tillsyn kan vända sig till

denna person med synpunkter och förfrågningar."

 Nykterhetsrörelsens Landsförbund samt De Kristna Samfundens Nykterhetsrörelse

(DKSN) anför att det bör vara obligatoriskt för den person som ansvarar för

alkoholserveringen att ha den utbildning som kommissionen föreslår i

betänkandet.

 Om en nyanställd inte har denna kompetens bör dispens för t.ex. tre veckor

kunna utfärdas. Den kostnad som resturangägaren därvid åsamkas skall ses som en

avgift för att hantera alkoholhaltiga drycker. I andra sammanhang finns ju

utomordentligt stränga regler för att t.ex. undvika matförgiftning. Det finns

skäl att vidmakthålla regler för att undvika "dryckesförgiftning", d.v.s.

fylleri, olaglig servering m.m.

 Även MHF-Ungdom förespråkar krav på utbildning av personalen som en ersättning

för det nuvarande systemet. I utbildningen bör ingå "vilka bestämmelser LHD

innehåller, hur de är tänkta att tillämpas samt, inte minst viktigt, vilka

syften som ligger bakom dem. Utbildningen bör också innehålla information om

alkohol och dess skadeverkningar." Det bör enligt MHF-ungdom räcka med en kurs

på ett par dagar. Om inte detta krav kan tillgodoses bör det gamla systemet

behållas.

 Polismyndigheten i Stockholm avstyrker förslaget med motiveringen att det är

en större fördel att det vid inspektion alltid finns en "godkänd

serveringsansvarig", än de "rationaliseringsvinster" som åstakoms med förslaget.

Den nuvarande ordningen anses även ha en "preventiv verkan" när

serveringsansvariga utses.

 Sveriges Blåbandsförbund avstyrker kommissionens förslag och kräver utbildning

för samtlig personal.

2.4 Alkoholservering på teater

Det är f.n. inte tillåtet att servera vin eller

starköl i pausen på teatrar utan att samtidigt

servera lagad mat. Detta innebär i praktiken ett

förbud. Kommissionen föreslår att tillstånd för

pausservering av vin, starköl och öl utan krav på

lagad mat skall kunna ges till teatrar och

konsertlokaler.

Remissinstansernas synpunkter

Föreningen Sveriges Socialchefer, Statstjänstemannaförbundet och Sundsvalls

kommun tillstyrker förslaget.

 Kammarrätten i Sundsvall vill framhålla att "avsaknaden av en traditionell

foajé inte bör utesluta att serveringstillstånd meddelas för vin och starköl i

teater eller konsertlokal. Servering bör också kunna ske före och efter en

föreställning under förutsättning att lämpliga utrymmen för detta finns."

 Länsstyrelsen i Värmland tillstyrker förslaget med motiveringen att den

nuvarande bestämmelsen är svår att alkoholpolitiskt försvara "då besökarna

besöker lokalen i annat syfte än att inta alkoholdryck". Länsstyrelsen anser

även att det enligt samma motiv kan anses onödigt att begränsa tillståndet till

vin och starköl. Däremot anses en begränsning naturlig när det gäller servering

under barn- och ungdomsföreställningar.

 Länsstyrelsen i Östergötlands län instämmer i kommissionens förslag men

"ifrågasätter det rimliga i att t.ex. ställa samma krav på sökandens

branscherfarenhet som vid ett ''''vanligt'''' restaurangtillstånd. Länsstyrelsen anser

det inte heller vara alkoholpolitiskt motiverat att serveringstillståndet endast

får omfatta starköl och vin.

 Sveriges Hotell- och Restaurangförbund anser att förslaget skulle kunna

utsträckas till servering av alkohol omedelbart före och efter föreställningen.

SHR förespråkar också servering av spritdrycker.

 Teatrarnas Riksförbund (TR) som tillstyrker förslaget har samma synpunkter som

SHR. Det är särskilt begränsningen till pausservering som man anser gör

förslaget till en "halvmeseyr". I stället bör begreppet vara "servering i

anslutning till teaterföreställning, konsert eller liknande". TR anser det vara

en internationellt spridd företeelse att "tidigt anlända besökare i samband med

att t.ex. biljetter hämtas ut i god tid kan få tillgång till service i väntan på

föreställningens eller konsertens början utan att behöva uppsöka restaurang.

 Polismyndigheten i Stockholm påpekar att "alkoholförsäljning i samband med

vissa rockkonserter kan vara mindre lämpligt ur ordningssynpunkt. Att förena

dessa tillstånd med villkor som säger att servering inte får ske när evenemangen

riktar sig till en ungdomlig publik kan medföra praktiska tillämpningsproblem."

 Nykterhetsrörelsens Landsförbund (NLF)samt DKSN avstyrker förslaget och

hänvisar bl.a till alkoholens sövande inverkan:

 Det är också en logisk kullerbytta att hävda att flygtiderna på inrikes flyg

är korta, varför inte behov föreligger, medan man i pausen på en pjäs som varar

1½ timma skulle under 15 minuter förtära en dryck som i grunden rent biologiskt

verkar sövande, när det oftast i slutet av pjäser krävs intellektuell skärpa för

att få ut behållning och budskap från författaren.

 IOGT-NTO-rörelsen, Sveriges Blåbandsförbund, Lärarnas missionsförening, Vita

Bandet och Riksförbundet Kristen Fostrans lokalavdelning i Stockholm avstyrker

förslaget.

 MHF-Ungdom anser att förslaget är mycket dåligt och vill understryka att

"alkohol och kultur inte hör ihop".

2.5 Trafikservering samt servering vid nöjes- och

idrottsplatser

För alkoholservering på flyg, tåg och båtar i inrikes

trafik gäller särskilda regler. Tillståndet får inte

omfatta spritdrycker, om inte särskilda skäl

föreligger. Några serveringstider gäller inte.

Tillstånd till restauranger på nöjes- och

idrottsplatser får också endast ges om det finns

särskilda skäl. I praktiken har dock så många

undantag från denna regel gjorts att det inte är

meningsfullt att behålla den. Kommissionen föreslår

att särregleringen slopas och att ansökningar om

trafikservering och om servering i restauranger på

nöjes-och idrottsplatser skall prövas på samma

grunder som övriga serveringsställen. Kommunerna

kan ange närmare riktlinjer för tillstånd till

restauranger vid idrottsplatser i sina

alkoholpolitiska program och även förena ett

eventuellt tillstånd med föreskrifter.

Remissinstansernas synpunkter

SJ via AB Trafikrestauranger, Statstjänstemannaförbundet och Konkurrensverket

tillstyrker kommissionens förslag. Länsstyrelsen i Värmland instämmer i

förslaget men vill betona vikten av att kraven för att få tillstånd bör vara

detsamma som för vanliga restauranger.

 Rikspolisstyrelsen "finner det olyckligt att kommissionen föreslår slopande av

den restriktiva särbestämmelsen om serveringstillstånd vid nöjes- och

idrottsplatser". Anledningen till detta är att man anser att bestämmelsen har

haft en "god nykterhetspedagogisk effekt" i synnerhet på ungdomar. Vidare anser

Rikspolisstyrelsen att "kommissionen i sitt delbetänkande gör en skönbeskrivning

av verkligheten genom att jämföra förhållanden vid stora nöjes- och

idrottsanläggningar med förhållanden vid vissa högklassiga krogar".

 Polismyndigheten i Stockholm avstyrker förslaget med motiveringen att "det är

viktigt att markera att idrott och alkohol inte hör ihop". Ett ytterligare

argument är "den alkoholkultur som en del unga fotbollssupporters har idag".

 Nykterhetsrörelsens Landsförbund samt DKSN avstyrker förslaget. I motiveringen

nämns att vid korta flygresor bör man inte fresta de som ska fortsätta resan med

bil att dricka alkohol. Man anser det även anmärkningsvärt att kommissionen

lättar på bestämmelserna kring servering av alkohol på nöjes- och

idrottsplatser. Dels då alkohol av idrotten klassas som ett dopingmedel och dels

då "EG nu skärper tonen kring hur alkohol skall få främjas i form av reklam

kring ungdoms- och idrottsanläggningar".

 MHF-Ungdom anser att det är viktigt att betona att alkohol och idrott inte hör

ihop samt att idrottsplatser inte får bli ekonomiskt beroende av

alkoholservering. Vidare anser MHF-ungdom att "det är ett steg i fel riktning"

att öka tillgängligheten på alkohol istället för att minska den. Här tas även

argumentet om fortsatt färd med bil upp som ett argument mot försäljning av

alkohol på tåg och flyg.

 Polisen i Umeå, Umeå kommun, IOGT-NTO-rörelsen, Lärarnas missionsförening och

Sveriges Blåbandsförbund avstyrker förslaget om slopandet av särbestämmelser för

idrotts- och nöjesplatser med liknande argument som redan refererats.

2.6 Minibarer på hotell

Utomlands är det vanligt att hotellrummen har s.k.

minibarer med alkoholdrycker. Det har sedan länge

varit förbjudet i Sverige. Kammarrätten i Stockholm

biföll dock i slutet av 1991 ett överklagande från

ett hotell i Stockholm. Även andra hotell har nu

fått tillstånd till minibarer, trots att det

egentligen strider mot LHD:s bestämmelser. Det

råder oklarhet om lagtillämpningen i dessa ärenden.

Kommissionen förslår att minibarer på vissa villkor

tillåts på hotell med serveringstillstånd.

Remissinstansernas synpunkter

Föreningen Sveriges Socialchefer och Sundsvalls kommun tillstyrker förslaget.

Sveriges Hotell- och Restaurangförbund (SHR) tillstyrker förslaget som man anser

är "en självklar anpassning till internationella förhållanden". SHR anser även

att gästerna själva bör få avgöra om de vill ha tillgång till minibar eller

inte. Vidare anser SHR att förslagen angående "förfarandet vid bokning" och

"särskilda föreskrifter" är onödiga. Grossistförbundet Svensk Handel anser att

minibarer bör få finnas även på hotell utan restaurang.

 Kammarrätten i Sundsvall förordar att grundläggande bestämmelser om

serveringens bedrivande tas in i lagtexten istället för det vidsträckta

bemyndigande för regeringen eller Socialstyrelsen att meddela närmare

bestämmelser efter det att serveringstillstånd meddelats.

 Länsstyrelsen i Malmöhus län påpekar att det är viktigt att gästen vid

incheckningen kan välja om han vill ha tillgång till minibar eller inte. Vidare

bör "bestämmelserna kring minibar utformas så att de inte strider mot andra

paragrafer i LHD".

 Länsstyrelsen i Värmland anser att en förutsättning för att minibarer ska

tillåtas är vissa ändringar i lagstiftningen.

 För närvarande kan de som har minibarer med alkoholdryck komma att bryta mot

förbuden om förvarings- och förtäringsförbud samt tidsfrister för servering. Det

är vidare obekant för Länsstyrelsen om de gäster som har med egen alkoholdryck

på ett hotellrum "insynat" för minibar upplyses om att de kan komma att göra sig

skyldiga till brott.

 Föreningen Länsstyrelsernas Alkoholhandläggare (FLA) har synpunkter på

förslagets konstruktion:

 Tillstånd till försäljning av alkoholdrycker hänför sig till viss lokal eller

annat avgränsat utrymme - som disponeras av tillståndshavaren. På ett hotellrum

kan svårligen någon form av serveringstillstånd medges utan att detta kommer i

konflikt med nuvarande bestämmelser i 46, 47, 54, 56 och 71 §§ LHD. Som

kommissionens förslag utformats är det oklart om försäljning från minibar är att

betrakta som servering eller detaljhandel eftersom på hotellrum inköpt

alkoholdryck skulle få medföras från lokalen utan hinder av nu gällande förbud

mot ett sådant förfarande. När det gäller den sistnämnda försäljningsformen

erinras också om att systembolaget har monopol på detaljhandel med starköl, vin

och spritdrycker. Inte heller kan bestämmelserna i 11 § LHD om vilka som får

serveras alkohol annat än med svårighet efterlevas, än mindre kan efterlevnaden

av dessa regler kontrolleras.

 FLA tillstyrker förslaget men för att kommissionens målsättning att förenkla

lagstiftningen ska uppnås bör förslaget omformuleras enligt följande i 41 § 4 st

och 71 § 2 st:

 På hotell med serveringstillstånd får i hotellrum, utan hinder av be-

stämmelserna i 25 och 30 §§ försäljning av sådana alkoholdrycker som

serveringstillståndet omfattar ske från s.k. minibar.

 Följdändring i 71 § 2 st:

 Bestämmelsen gäller inte uthyrt hotellrum med s.k. minibar.

 IOGT-NTO-rörelsen avstyrker med motiveringen att det är viktigt att

alkoholserveringen kopplas till mat samt att alkohol i form av drinkbarer på

hotellrum skulle innebära en stor frestelse för människor med alkoholproblem.

 Nykterhetsrörelsens landsförbund samt De Kristna Samfundens Nykterhetsrörelse

(DKSN) avvisar förslaget om minibarer med skärpa och pekar på en rad

alkoholpolitiska konsekvenser:

- Åldersgränsen 18 år upphör i princip.

- Sociala risker (t.ex. för rehabiliterade alkoholister).

- Risk för ökat rattfylleri.

- Ökad risk för störning av andra hotellgäster.

- Förslaget verkar kostnadsdrivande för rumshyran.

- En grundläggande regel i alkoholpolitiken är non-profit. (För fullständiga

 motiveringar under varje punkt hänvisas till remissvaret.)

 MHF-Ungdom avstyrker förslaget. Om förslaget ändå går igenom anser MHF-ungdom

att det är ett absolut krav att "man skriver in i LHD att det krävs ett aktivt

val av hotellgästen för att han ska få alkoholhaltiga drycker i sin minibar".

 Sveriges Blåbandsförbund, Lärarnas missionsförening,Riksförbundet Kristen

Fostrans lokal avdelning i Sthlm och Vita bandet avstyrker kommissionen

förslag.

2.7 Öl klass II

Servering och detaljhandel med öl klass II får

enligt LHD endast bedrivas av den som har

meddelats särskilt tillstånd. Tillstånd får bara ges

till den som säljer eller serverar mat. Sambandet

mellan ölförsäljning och försäljning av matvaror

respektive servering av mat bör behållas, men

kommissionen föreslår att den särskilda tillstånd-

splikten slopas med undantag för partihandel med

öl. Åldersgränsen behålls och även övriga restriktioner

i huvudsak. En möjlighet att förbjuda fortsatt

detaljhandel med eller servering av öl införs i

lagstiftningen. Brister i nykterhet och ordning

eller försäljning till underåriga kan vara svåra att

förutse vid tillståndsgivningen, som av resursskäl

ofta är mycket summarisk. Missförhållanden skall i

stället mötas med en effektiv tillsynsverksamhet,

administrativa sanktioner och straffrättsliga

påföljder.

Remissinstansernas synpunkter

Statstjänstemannaförbundet och Sveriges Hotell- och Restaurangförbund

tillstyrker förslaget. Umeå kommun tillstyrker förslaget med förbehåll att

inköpsåldern även i fortsättningen är 18 år. Länsstyrelsen i Jämtland

tillstyrker förslaget med samma förbehåll och tillägger att endast restauranger

och butiker som miljöförvaltningen godkänt bör får tillstånd.

Tillsynsmyndigheten bör även vid behov kunna ingripa.

 Länsstyrelsen i Malmöhus län understryker det ökade behovet av tillsyn om

tillståndsplikten försvinner. "Kommunerna bör i sina alkoholpolitiska program

särskilt uppmärksamma ungdomar och ungdomarnas fritidsaktiviteter i alkoholfria

miljöer för att motverka underårigas inköp av öl."

 Länsstyrelsen i Värmland som tillstyrker förslaget har liknande synpunkter.

T.ex. bör "det finns ett verkningsfullt sanktionssystem mot de handlare som

exempelvis överträder bestämmelserna och säljer till minderåriga".

 Socialstyrelsen förordar en ändring med lydelsen: "Partihandlare bör vid

handel med öl klass II ha skyldighet att kontrollera att det finns en godkänd

livsmedelslokal enligt 22 § livsmedelslagen eller 16 eller 37 §

livsmedelsförordningen." Det är enligt Socialstyrelsens mening olämpligt att

helt slopa partihandlares kontrollplikt vad gäller öl klass II, då det finns

stor risk att t.ex. vanliga kiosker börjar handla med öl.

 Svenska Bryggareföreningen anser att kravet på att försäljning av öl klass II

endast får ske i godkända livsmedelslokaler bör slopas. Ett exempel man anför är

att redan idag kan öl klass II köpas på många bensinstationer och kvällsöppna

närlivsbutiker. Ett annat skäl är att "förbudet innebär att detaljhandel

specialiserad på enbart försäljning av öl, vatten och läskedrycker omöjliggörs.

Sådan detaljhandel utgör i EG en väsentlig och kostnadseffektiv del av

konkurrensen på dryckesmarknaden. Förslaget torde strida mot konkurrenslagar i

EG och i Sverige.

 Systembolaget uttrycker en viss tveksamhet inför förslaget som man menar kan

leda till en "okontrollerade försäljning". Systembolaget anför att Försäljning

av öl klass II står för 20 % av den totala alkoholförsäljningen och det kan

missbrukas av barn och unga. IOGT-NTO-rörelsen avstyrker bestämt förslaget med

samma motivering.

 Nykterhetsrörelsens Landsförbund samt DKSN avstyrker förslaget då svårigheten

att göra ålderskontroll vid inköp ökar om antalet försäljningsställen blir fler.

MHF-Ungdom anser att förslaget är ett av kommissionens sämsta. Man anför i

huvudsak samma argumentation som nykterhetsrörelserna och avstyrker med skärpa.

 Sveriges Blåbandsförbund och Riksförbundet Kristen Fostrans lokalavdelning i

Stockholm, Lärarnas missionsförbund och Vita Bandet samt Kristdemokratiska

Samhällspartiets kvinnoförbund (lokal-förening i Sthlm stad) avstyrker

kommissionens förslag.

3 Tydligare regler

3.1 Tillståndsprövning

Enligt nuvarande ordning skall det kommunala

vetot användas för att förhindra överetablering av

restauranger. Vetot kan ej överklagas. Emellertid

bör tillståndsprövningen flyttas från länsstyrelserna

till kommunerna. Kommunerna kan då ha inflytande

över serveringsverksamheten utan veto. Vetot kan

också ifrågasättas ur ett folkrättsligt perspektiv.

Det är inte förenligt med Europakonventionen för de

mänskliga rättigheterna, som Sverige har anslutit

sig till. Såväl tillståndsbeslut som ingripanden av

olika slag måste kunna prövas av domstol. Vetot bör

därför avskaffas. "Behovet" av en restaurang är ett

svårtolkat begrepp. Utan koppling till vetot blir

behovsprövningen otydlig. Kommissionen föreslår därför

att veto och behovsprövning ersätts med att

tillståndsmyndigheten vid prövningen av ansökningar

om serveringstillstånd skall inrikta prövningen i

denna del på att undvika att en etablering medför

alkoholpolitiska olägenheter. Kommunerna bör i

alkoholpolitiska program närmare utveckla hur

lagens kriterier skall tillämpas. Varje ansökan

skall med omsorg och ansvar bedömas från dessa

utgångspunkter.

Sammanfattning

I huvudsak är remissinstanserna positiva till kommissionens förslag. Flera

instanser yttrar sig främst om förslaget att överföra tillståndsprövningen till

kommunerna. Ett antal instanser uttrycker tveksamhet inför en kommunalisering av

tillståndsprövningen eller avstyrker helt detta. Det görs även påpekanden om att

det finns behov av att förtydliga vad som menas med alkoholpolitiska olägenheter

för att detta skall kunna fungera som grund för avslag.

Remissinstansernas synpunkter

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Hallands län, Länsstyrelsen i Värmland,

Länsstyrelsen i Norrbottens län, Svenska kommunförbundet, Linköpings kommun,

Malmö kommun, Norrköpings kommun , Sundsvalls kommun, Umeå kommun, Systembolaget

och Folkhälsoinstitutet tillstyrker kommissionens förslag. Stockholms kommun

tillstyrker förslaget men anser det vara en stor nackdel att det kommunala vetot

avskaffas.

 Föreningen Sveriges Socialchefer tillstyrker att tillståndsprövningen överförs

till kommunerna men förordar att reformens finansiering klargöras innan den

genomförs.

 Konkurrensverket tillstyrker förslaget. Verket understryker att en viktig

förutsättning för att tillståndsprövningen överflyttas till kommunerna är att

behovsprövningen avskaffas. Det kan annars uppstå "en konfliktsituation mellan

kommunens roll som tillståndsgivare och kommunens eventuella ekonomiska

intressen".

 Länsstyrelsen i Malmöhus län ansluter sig till kommissionens förslag men vill

understryka att det "vid en kommunalisering av tillståndsprövningen ställs ökade

krav på att göra tydligt vad som ingår i prövningen. Avslag på ansökan måste

motiveras, eftersom alla beslut i fortsättningen kan få en sakprövning om de

överklagas till domstol."

 Länsstyrelsen i Östergötlands län tillstyrker förslaget att föra över

tillståndsprövningen till kommunerna men påpekar att det kommer att innebära att

polisens utredningsansvar ökar. Länsstyrelsen bedömer även att det kan bli svårt

för tillståndsmyndigheten att hävda trolig "alkoholpolitisk olägenhet" som grund

för avslag.

 Länsstyrelsen i Jämtland ansluter sig till kommissionens förslag med ett

undantag. Länsstyrelsen ifrågasätter om förslaget att ersätta behovsprövningen

med en bedömning av om serveringen riskerar att "medföra alkoholpolitiska

olägenheter" verkligen innebär ett förtydligande:

 Att dessutom på föreslaget sätt överlåta åt kommunerna att i alkoholpolitiska

program (som kan variera från en kommun till en annan) närmare utveckla hur

lagens kriterier skall tillämpas är inte bra. Förslaget till ändring av 40 § LHD

bör omarbetas och kriteriet "medföra alkoholpolitiska olägenheter" bör utgå. -

Kan det befaras (på grund av vad som framkommit under utredningen) att en

restaurangetablering kommer att medföra ordnings- eller nykterhetsproblem eller

förorsaka störningar för närboende skall tillstånd kunna vägras. Behövs lagstöd

för ett sådant ställningstagande kan det lämpligen ske genom att ett stadgande

härom får ersätta sista stycket i § 40 LHD i dess föreslagna nya lydelse.

 Polisen i Umeå anser att om det kommunala vetot slopas så kommer det bli svårt

att "upprätthålla en sträng etableringskontroll". Detta menar man kan leda till

en stor ökning av antalet krogar och alkoholrelaterad brottslighet. Vad gäller

de alkoholpolitiska programmen så måste det i lagtexten framgå vilken "rättslig

verkan och tyngd" de har. I så fall skulle dessa kunna fylla en veto funktion.

 IOGT-NTO-rörelsen föreslår att varje kommun ska fastställa ett maximerat antal

serveringsställen och om behov föreligger ett kösystem. Man föreslår även

omprövning av serveringstillstånd vart femte år. IOGT-NTO-rörelsen påpekar också

vikten av att det finns god kompetens och kunskap på den kommunala nivån så att

inte andra intressen väger tyngre.

 Statstjänstemannaförbundet har liknande synpunkter och anser att en

kommunalisering enligt kommissionens förslag inte tillvaratar länsstyrelsernas

kompetens.

 Länsstyrelsen i Älvsborgs län tillstyrker förslaget med förbehåll att

länsstyrelserna fortsätter att handha frågor om administrativa ingripanden.

Borlänge kommun däremot tillstyrker förslaget men anser att kommunen också bör

få ansvaret att sköta administrativa ingripanden. Föreningen Länsstyrelsernas

Alkoholhandläggare är principiellt emot att flytta tillståndsfrågorna från

länsstyrelserna. Men om detta är oundvikligt så kan FLA tänka sig den

konstruktion av ansvarsfördelningen som kommissionen föreslagit.

 Rikspolisstyrelsen är mycket tveksam till förslaget i sin helhet och

tillstyrker endast med förbehåll att polismyndigheten får större "påver-

kansmöjligheter". "Särskilt förslagen i §§ 40, 64 och 65 bör kompletteras på

sådant sätt att polismyndigheten får möjlighet att spela en aktiv roll i dessa

sammanhang." Vidare är man mycket tveksam till att flytta tillståndsgivningen

från länsstyrelserna till kommunerna då antalet restauranger kan öka och således

även alkoholrelaterad brottslighet. Man är också tveksam till de

alkoholpolitiska program som kommunerna enligt förslaget bör utforma, då

kommunerna kan låta sig påverkas av de "fria marknadskrafterna".

 Även Landsorganisationen i Sverige (LO) anser det vara orimligt att kommunerna

själva ska överta tillståndsgivningen samtidigt som många kommuner har

egenintresse i restaurangbranschen.

 Kammarrätten i Stockholm avstyrker en kommunalisering av tillståndsprövningen.

Man menar att de skäl som kommissionen redovisat för att länsstyrelsen

fortsättningsvis ska vara beslutsmyndighet för de administrativa ingripandena

enligt LHD - att handläggningen kräver stor noggrannhet, opartiskhet och

juridiskt kunnande - talar mot en kommunalisering. Kammarrätten delar däremot

kommissionens uppfattning att samhällets resurser för tillämpningen av LHD måste

föras över från tillståndsprövning till inspektionsverksamhet och kontroll.

Kammarrätten delar även kommissionens uppfattning att det kommunala vetot bör

avskaffas.

 Sveriges Hotell- och Restaurangförbund avstyrker kommissionens förslag om

kommunalisering av tillståndsgivningen. Kommissionens förslag att det kommunala

vetot ej bör bibehållas tillstyrks däremot.

 Polismyndigheten i Stockholm, Nykterhetsrörelsens Landsförbund anser, De

Kristna Samfundens Nykterhetsrörelse (DKSN) samt Sveriges Blåbandsförbund anser

att länsstyrelsen även i fortsättningen skall vara tillstånds- och tillsynsmyn-

dighet.

3.2 Lämplighets- och lokalprövning

Sökanden skall vara lämplig, bl.a. ekonomiskt

skötsam, för den socialt ansvarsfulla uppgiften att

servera spritdrycker, vin eller starköl.

Kommissionen föreslår ingen ändring därvidlag. De

krav som gäller för den personliga lämpligheten

skall dock klart anges på förhand och sökanden bör

åläggas att själv förete nödvändiga ansöknings-

handlingar. Även lokalprövningen skall följa strikta

regler. Vissa grundförutsättningar måste vara

uppfyllda. Lokalernas inredning skiftar dock ofta

i takt med trenderna i restaurangbranschen och

variationer i lokalernas utformning bör därför kunna

tillåtas.

Remissinstansernas synpunkter

Nykterhetsrörelsens Landsförbund och IOGT-NTO-rörelsen och Sveriges

Blåbandsförbund stödjer kommissionens förslag.

 Konkurrensverket tillstyrker kommissionen förslag med motivationen att risken

minskar att "andra hänsyn än alkoholpolitiska kommer att ligga till grund för

besluten och ökar förutsättningarna för ett varierat marknadsutbud".

 Länsstyrelsen i Värmland tillstyrker förslagen och tillägger att det skärpta

kravet på utbildning "är en nödvändighet med hänsyn till den stora omsättningen

av restauranger såväl nyetableringar som byten av innehavare". Länsstyrelsen

förespråkar vidare någon form av "körkort" för dem som skall driva alko-

holservering liknande de krav som länder i Europa redan infört för den personal

som ska servera alkohol.

 Även MHF-Ungdom tillstyrker kommissionens förslag och tillägger att

"utbildning om alkoholens skadeeffekter och svensk alkoholpolitik borde vara ett

krav för att få tillstånd".

 Umeå kommun tillstyrker förslagen men efterlyser också en starkare koppling

mellan utbildning och serveringstillstånd. Utredningen borde ha lagt ett

"konkretare" förslag. "Så har exempelvis Stockholms kommun tidigare presenterat

ett förslag till ''''körkort'''' för krögare där uppfyllandet av vissa utbildningskrav

är en förutsättning för erhållande av serveringstillstånd."

 Riksdagens ombudsmän (JO) har invändningar mot att sökanden enligt 40 § andra

stycke ska visa att han är lämplig. JO menar att det slutligen bör vara en

uppgift för tillståndsmyndigheten att bedöma lämpligheten och för den sökande

att till sin ansökan bifoga handlingar som förbättrar hans chans att få

tillstånd:

 Bestämmelsens andra stycke bör därför ges en annorlunda utformning än i

förslaget. Vilka intyg och övriga handlingar som en sökande skall åläggas att

förete torde kunna regleras i förordning eller myndighetsföreskrifter. På de

grunder som här anförts angående utformningen av bestämmelsens andra stycke bör

även dess tredje stycke omformuleras och i sak utformas i överensstämmelse med

bestämmelsens nu gällande andra stycke. I ett fjärde stycke föreslås att

tillstånd under viss förutsättning skall få vägras även om sökanden uppfyller

kraven i första stycket. Hänvisningen i första stycket är svårförståelig,

eftersom där inte uppställs några uttryckliga krav. Möjligen avses här i stället

de krav som uppställs i andra stycket.

 Länsstyrelsen i Jämtland anser att även kronofogdemyndigheten bör yttra sig

vid en lämplighetsprövning och att det bör tas in ett stadgande om detta i 60 §

LDH. Länsstyrelsen anför att "enbart av sökande ingivna utdrag från krono-

fogdemyndigheten kan inte anses tillräckligt för att få en bild av sökandens

förmåga att sköta sin ekonomi och fullgöra sina förpliktelser gentemot det

allmänna".

3.3 Serveringstider

I dag gäller att servering av spritdrycker, vin

och starköl får påbörjas klockan 12.00 och skall

normalt avslutas 01.00, även om undantag

förekommer. Någon rekommenderad sluttid finns inte,

förutom att serveringen "normalt" skall avslutas

klockan 01.00. Dessa bestämmelser har lett till

osäkerhet om vad som egentligen gäller. Kommis-

sionen föreslår att tillståndsmyndigheten fritt får

bestämma tider för alkoholserveringen, dock att

servering skall få påbörjas tidigast klockan 11.00

och avslutas senast klockan 03.00. Vid prövningen

av serveringens sluttid skall särskild hänsyn tas

till risken för att närboende störs.

Remissinstansernas synpunkter

Länsstyrelsen i Jämtland, Sundsvalls kommun och MHF-Ungdom tillstyrker

kommissionens förslag.

 Konkurrensverket betonar "vikten av att särskilda hänsyn tas till krav på

konkurrensneutralitet mellan och likabehandling av restaurangföretag". Olika

öppethållandetider i erhållna serveringstillstånd är ofta avgörande för

konkurrensförhållandet.

 Länsstyrelsen i Norrbottens län ifrågasätter om det finns anledning att

reglera serveringstiderna i samband med tillståndsgivningen då det föranleder en

mängd ärenden som endast handlar om förlängt öppethållande. Länsstyrelsen anser

att det bör räcka med en lagreglering om serveringstid till senast 03.00.

 På samma sätt anser Polismyndigheten i Göteborg att serveringstiderna inte bör

lagstadgas utan kan avgöras lokalt. Polismyndigheten delar reservanten Sten

Svenssons uppfattning att paragraf 46 bör tas bort i sin helhet. Detsamma anser

Sveriges Hotell- och Restaurangförbund som annars förslår serveringstid mellan

08.00-05.00. Även Stockholm stad anser att serveringstiderna bör kunna avgöras

lokalt av kommunen med hänsyn till miljö, närboende e.t.c.

 Helsingborgs stad påpekar att närheten till kontinenten och Danmarksfärjorna

gör staden speciell - det finns möjlighet att köpa sprit hela natten. Ett

förlängt öppethållande får enligt Helsingborg stad först effekt om det gäller

"riktiga" restauranger som drar en vuxen publik. Polismyndighetens erfarenhet är

att efter stängningstiden 03.00. så strömmar människor till både färjor och

illegala klubbar. För att minska denna tendens föreslår Helsingborg att:

 /.../man i den nya lagstiftningen ger möjlighet att meddela dispens efter

klockan 03.00. För att inte risken att sluttiden förskjuts genom en mängd

dispenser bör dispensmöjligheten begränsas mycket snävt, möjligen genom en

procentuell fördelning inom staden. Det är för övrigt bara Helsingborg och de

tre storstäderna, Stockholm, Göteborg och Malmö som skulle behöva använda sig av

dispensmöjligheten. För Helsingborgs del skulle en dispensmöjlighet ge större

möjlighet till kontroll av alkoholserveringen eftersom den då sker på

restauranger med tillstånd och tillsyn.

 Rikspolisstyrelsen tillstyrker förslaget med förbehållet att polisen får

större möjligheter att påverka alkoholserveringen. Då skulle man även kunna

tänka sig att skötsamma restauranger skulle kunna ha ett ännu senare

öppethållande i syfte att motverka "svartklubbarna". Annars är man tveksam

"till att generellt tillåta kl. 03.00 som sluttid eftersom erfarenheten säger

att en sådan tidsangivelse kommer att förskjuta kroglivet till efternatten - med

ökad risk för störningar och därmed ökade kostnader för tillsyn och

ordningshållning". Även Polisen i Umeå och Umeå kommun är tveksam till en

senareläggning av serveringstiden utifrån samma argument. Kommunen avstyrker

denna del av förslaget.

 Kammarrätten i Stockholm instämmer i kommissionens resonemang kring prövningen

av serveringstid men är också tveksam till förslaget att införa en senaste

sluttid men av en annan orsak. Anledningen är att man avvakta utvärderingen av

en försöksverksamhet i Stockholm med öppettid till 05.00.

 Polismyndigheten i Stockholm kan för närvarande inte tillstyrka förslaget. Man

hänvisar till ovan nämnda försöksverksamhet vilken i ett par fall givit ett

negativt utfall. En slutlig utvärdering har dock ännu inte gjorts.

 Länsstyrelsen i Värmland instämmer i kommissionens argumentation men betonar

att servering efter 03.00 inte bör tillåtas. Länsstyrelsen anser det inte heller

vara något hållbart argument att man via sent öppethållande kan motarbeta

"svartklubbar".

 Länsstyrelsen i Östergötland påpekar att förslaget kan leda till att den

förskjutning av serveringstiderna som redan har skett ökar ytterligare. Även

Föreningen Länsstyrelsernas Alkoholhandläggare (FLA) befarar att serveringstiden

kommer att förskjutas och undrar om det är "önskvärt".

 Göteborgs kommun anser att frågan om möjlighet att kunna medge undantag för

servering till senare än klockan 03.00 bör utredas ytterligare.

 Nykterhetsrörelsens Landsförbund, De Kristna Samfundens Nykterhetsrörelse

(DKSN), Kristna Socialdemokraterna, Broderskapsrörelsen, Kristdemokratiska

Samhällspartiets kvinnoförbund (lokalavdelning i Stockholm) och

IOGT-NTO-rörelsen tillstyrker att servering får påbörjas 11.00 men anser att

sluttiden bör vara 01.00. Sveriges Blåbandsförbund avvisar kommissionens

förslag.

3.4 Tillståndsbevis

En vanlig regel i andra länder är att de meddelade

rättigheterna skall anslås i lokalen. Detta är en

upplysning för både restauranggäster och

myndigheter. Kommissionen menar att det finns skäl

för att införa motsvarande ordning även i Sverige,

dvs. att tillståndsbeviset skall anslås på väl synlig

plats i serveringslokalen.

Remissinstansernas synpunkter

Länsstyrelsen i Värmland anser att förslaget är positivt om tillståndsbeviset

anslås på väl synlig plats i serveringslokalen. Länsstyrelsen i Östergötlands

län anser att däremot att det är tillräckligt om tillståndet på begäran kan

uppvisas. Länsstyrelsen i Malmöhus län berättar att man redan har denna ordning

och att det underlättar vid tillsynsmyndigheternas besök.

 Sundsvalls kommun tillstyrker förslaget och tillägger att anslaget även kan

innehålla såväl "väsentliga faktauppgifter, som information till gäster och

tillsynsmyndigheter".

 Nykterhetsrörelsens Landsförbund, Sveriges Hotell- och Restaurangförbund samt

MHF-Ungdom tillstyrker kommissionens förslag.

3.5 Prövotider

Ett tidsbegränsat tillstånd (även kallat tillstånd

med prövotid) används ofta då tveksamheter

föreligger. Enligt nuvarande regler skall dock

denna möjlighet användas restriktivt och förnyade

prövotider får i princip inte förekomma.

Kommissionen föreslår att tillståndsmyndighetens

möjligheter att använda prövotider utvidgas. De är

t.ex. användbara för restauranger med tydlig

inriktning på ungdomar, och där

tillståndsmyndigheten behöver en längre tid på sig

innan slutlig ställning kan tas till ansökan om

alkoholservering.

Remissinstansernas synpunkter

Sveriges Hotell- och Restaurangförbund, Nykterhetsrörelsens Landsförbund och

Sundsvalls kommun tillstyrker kommissionens förslag. MHF-Ungdom anser att alla

permanenta tillstånd borde föregås av en prövotid.

 Länsrätten i Hallands län anser att möjligheten att tidsbegränsa ett tillstånd

till en prövotid (37 § LHD) bör tas bort:

 En enskild person som får tillstånd att servera alkoholdrycker behöver ofta

göra stora och kostsamma investeringar i lokaler och andra anordningar för att

serveringen skall kunna ske under trevliga och betryggande former. Övervägande

rättssäkerhetsskäl talar för att han bör kunna utgå från att han får behålla

tillståndet om han inte missköter sig innan sådana investeringar görs.

Eventuella tveksamheter om lämpligheten att i ett visst fall ge tillstånd bör

kunna undanröjas i en utvidgad utredning och tillsyn.

3.6 Festivaler och tillfälliga arrangemang

Ansökningarna om tillfälliga serveringstillstånd har

ökat kraftigt på senare år. Servering till

allmänheten vid "festivaler" av olika slag står för

en betydande del av denna ökning. Hur reglerna

skall tillämpas råder det delade meningar om.

Kommissionen föreslår att kommunerna bör utforma

särskilda riktlinjer om festivaler och andra större

evenemang som vänder sig till allmänheten. Dessa

riktlinjer kan ingå i kommunens alkoholpolitiska

program. För servering till allmänheten bör samma

krav på bransch-vana och matutbud gälla för

tillfälliga tillstånd som för tillsvidaretillstånd.

Remissinstansernas synpunkter

Länsstyrelsen i Norrbottens län påpekar att ansökningarna om tillfälliga

tillstånd tar mycket tid då kriterier för tillståndsgivning saknas. Länssty-

relsen anser dock att det i lagen ska anges vilka förutsättningar som ska finnas

för tillståndsgivning då dessa ansökningar har ökat i antal och gäller både

stora och små arrangemang.

 Länsrätten i Stockholms län kritiserar kommissionens förslag främst då de

särskilda riktlinjer som kommunerna föreslås utforma inte har något större värde

i en förvaltningsrättslig process.

 En kommun kan inte med rättslig verkan i en förvaltningsbesvärsprocess ställa

upp andra krav eller ytterligare krav utöver de som ställs upp i lag. Program

och riktlinjer kan vidare leda till problem när det gäller att identifiera

besvär som kommunalbesvär eller förvaltningsbesvär.

 Länsrätten föreslår i stället att uppstramningen av ansökningsförfarandet

åstadkoms genom att Socialstyrelsen ges i uppdrag att utfärda allmänna råd i

denna fråga.

 Länsstyrelsen i Jämtland anser att kommissionen förslag får konsekvensen att

tillfälliga tillstånd endast kan ges till dem som har ett serveringsställe som

tillhandahåller lagad mat (enligt 41 § andra stycket LHD). Länsstyrelsen

ifrågasätter om denna begränsning varit kommissionens avsikt då det i dag är

vanligt med sökande som endast "tillfälligt hyr en lokal för en tillställning".

Länsstyrelsen i Jämtland gör annars samma påpekanden som länsstyrelsen i

Norbottens län med undantag för att man inte har något förslag hur problemet ska

lösas.

 MHF-Ungdom anser att det är positivt med ökningen av festivaler och folkfester

men anser det "olyckligt att dessa så starkt kommit att förknippas med en friare

tillgång till alkohol". MHF-Ungdom efterlyser en attitydförändring så att inte

"alla folknöjen kräver ''''öl-tält'''' för att bli så festliga som de borde vara".

Följden kan bli ökat gatuvåld, rattfylleri m.m.

3.7 Utbildning för restaurangpersonal

Kommissionen anser det mycket angeläget att

personer som driver alkoholservering är kompetenta

för sin uppgift. Ett rimligt krav för att få

serveringstillstånd är att tillståndshavaren har gått

igenom någon form av branschutbildning. Idag finns

restaurangskola, dvs. endast en längre utbildning.

Kommissionen föreslår att Socialstyrelsen får i

uppdrag att utarbeta en lämplig kortare utbildning

för restaurangpersonal. Utbildningen bör ge ökat

företagskunnande och även innehålla avsnitt om

alkoholens skadeverkningar samt om hur en

ansvarsfull och återhållsam alkoholservering kan

bedrivas. Genomgången utbildning skall sedan gälla

som ett krav för att kunna få tillstånd för servering

till allmänheten. Kostnaderna för genomförande av

utbildningen skall täckas med kursavgifter från

deltagarna.

Remissinstansernas synpunkter

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att förslaget är bra och fyller ett viktigt

behov inte minst vad det gäller de alkoholpolitiska frågorna. Länsrätten i

Jämtland, Kalmar kommuns socialnämnd, IOGT-NTO-rörelsen, Sveriges

Blåbandsförbund och MHF-Ungdom tillstyrker också förslaget.

 Göteborgs kommun och Statstjänstemannaförbundet anser att det är angeläget att

en kortare utbildning införes som komplement till restaurangskolan.

 Nykterhetsrörelsens Landsorganisation samt DKSN tillstyrker förslaget och

föreslår att det förläggs som uppdragsutbildning på studieförbund och

folkhögskolor. Systembolaget tillstyrker kommissionens förslag och vill gärna

"ge synpunkter på uppläggningen och eventuellt medverka i utbildningen". Umeå

kommun vill understryka kommissionen förslag angående utbildning som krav för

att erhålla serveringstillstånd.

 Länsrätten i Stockholm anser att förslaget är onödigt och "främst medför ökad

byråkrati, varför någon sådan utbildning inte bör införas". Länsrätten anser att

den kunskap som efterlyses redan är ett krav för att få serveringstillstånd och

i annat fall kan behovet tillgodoses genom informationsmaterial.

 Sveriges Hotell- och Restaurangförbund (SHR) informerar om att ett

utbildningsprogram som SHR nu lanserar uppfyller kommissionens krav. SHR

föreslår därför att det räcker om Socialstyrelsen "övervakar" att utbildningen

fortsätter.

3.8 Handläggningstider

En ansökan om serveringstillstånd är ofta förenad med

stora ekonomiska investeringar. Det är rimligt att

en sökande bör kunna få svar på en ansökan inom viss

angiven tid. Det är också rimligt att till-

ståndsmyndigheten får skälig tid för

tillståndsprövningen. Kommissionen föreslår att

Socialstyrelsen i allmänna råd anger skäliga an-

sökning- och handläggningstider med ledning av vad

kommissionen har anfört i detta betänkande.

Remissinstansernas synpunkter

Länsstyrelsen i Jämtland, MHF-Ungdom tillstyrker kommissionens förslag.

 Länsstyrelsen i Östergötlands län anser att den handläggningstid vid

överföring av serveringstillstånd (1-2 månader)vid ägarbyten som föreslås av

kommissionen är för lång. "Om handläggningen tar mer än 3-4 veckor är risken

stor att sökanden ''''tar saken i egna händer''''. Länsstyrelsen bedömer att ett

överföringsärende, om ansökan är komplett, idag tar ca. två veckor. Korta

handläggningstider i enlighet med ovan torde i kommunen kräva delegation till

tjänstemannanivå."

 Systembolaget efterlyser ett "snabbare administrativt förfarande" då butikerna

ofta får vänta länge på besked från länsstyrelserna om förändringar i

tillståndsverksamheten.

3.9 Tillsyn

Övervakning av nykterhet och ordning är normalt i

första hand en kommunal och polisiär angelägenhet. I

kommunerna finns också personella resurser för

tillsynsändamål och dessutom en betydande

lokalkännedom. Kommunerna bör ges rätt att ta ut

tillsynsavgifter för de kostsamma

restauranginspektionerna som ofta måste utföras på

obekväm arbetstid. Kommissionen anser att

kommunerna skall sköta den direkta tillsynen av

restaurangerna och att den naturligt kan knyta an

till socialtjänstens uppsökande verksamhet. Kommis-

sionen betonar att särskilda resurser bör avsättas

för tillsynen, bl.a. för att kontrollera ordning

och nykterhet samt tillståndshavarnas ekonomiska

skötsamhet.

Sammanfattning

I huvudsak är remissinstanserna positiva till kommissionens förslag. Flera

instanser kommenterar främst rollfördelningen mellan kommunerna och

länsstyrelsen och det är svårare att hitta egentliga tillstyrkanden eller

avstyrkanden. En viss oklarhet över vilken roll som kommissionen tillskriver

länsstyrelsen avspeglas generellt i instansernas svar. Det görs flera påpekanden

om att länsstyrelserna bör ha ett övergripande ansvar. Några instanser

förespråkar även att kommunerna endast bör ansvara för den yttre tillsynen.

Förutsättningen att det finns resurser för tillsyn är även något som flera

instanser understryker.

Remissinstansernas synpunkter

Länsstyrelsen i Älvsborg, Linköpings kommun tillstyrker kommissionens förslag.

Socialstyrelsen anför att en nödvändig förutsättning för förslaget är att det

finns kompetens och resurser hos länsstyrelserna för att klara av tillsyn och

uppföljning. Det är även viktigt då de regionala uppföljningarna bildar

underlag för Socialstyrelsens nationella uppföljning.

 Länsstyrelsen i Stockholms län anser att länsstyrelsen bör få en "formell

samordningsroll" för att garantera att tillsynen sköts på ett "enhetligt och

rättssäkert sätt". Man vill i detta sammanhang även påminna om Länsstyrelsens

nya uppgifter inom konkurrensområdet (4 § konkurrensförordningen 1993:173) som

också kräver samordningsansvar.

 Länsstyrelsen i Värmland betonar vikten av en fungerande tillsyn och påpekar

att de tre myndigheter/organ som idag har ansvaret för tillsynen "samarbetar i

mycket varierande grad". Tillsynsverksamheten har i praktiken ofta utförts av

länsstyrelsen.

 Länsstyrelsen i Jämtland sympatiserar med kommissionens intentioner att skapa

tydliga och enkla regler men kan inte ansluta sig till kommissionen strategi att

föra över resurser från tillståndprövning till inspektionsverksamhet och

kontroll.

 Det är nödvändigt att prövningstillstånden av ansökningar om serve-

ringstillstånd även i fortsättningen sker med noggrannhet och med iakttagande av

de rättsregler och den praxis som finns på området. Det krävs som regel starkare

skäl för att återkalla ett tillstånd än för att avslå en ansökan om tillstånd.

Det är rimligen ett betydligt men för den enskilde att tvingas avbryta en redan

etablerad verksamhet än att inte få tillstånd att sätta igång en ännu inte

påbörjad verksamhet. Olämpliga serveringsställen/restauratörer bör rensas bort

redan vid tillståndsprövningen. En nedrustning av verksamheten med

tillståndsgivningen vore olycklig.

 Annars anser man att kommunen bör ha huvudansvaret för tillsynen på lokal nivå

och länsstyrelsen på regional nivå, med uppgifter av mer övergripande och

samordnande art. Länsstyrelsen förordar att "särskilda resurser avsätts för

tillsynen, bl.a. för kontroll av ordning och nykterhet samt tillståndshavarens

ekonomiska skötsamhet".

 Svenska kommunförbundet anser att "Alkoholpolitiska kommissionen kan

kritiseras för att den inte tillräckligt ventlierat rollfördelningen mellan de

brottsbekämpande myndigheterna och den myndighet som har att hantera LDH".

Kommunförbundet utgår vidare från att ekonomisk brottslighet är en uppgift för

polis-, skatte- och kronofogdemyndigheter och att detta tydligt kommer framgå av

propositionstext (§ 64 LDH).

 Statskontoret, Stockholms kommun, Sundsvalls kommun, Statstjänste-

mannaförbundet och Föreningen Sveriges socialchefer förespråkar att ansvaret för

tillsynen delas mellan kommunerna och länsstyrelserna. I huvudsak bör kommunerna

ansvara för den yttre tillsynen och länsstyrelserna för den inre. Flera av

instanserna understryker vikten av att kommuner och länsstyrelser utvecklar

former för samarbete. Vidare föreslår Stadskontoret att en närmare

ansvarsfördelning kan prövas i samband med att Socialtjänstkommitténs förslag

behandlas.

 Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att länsstyrelsen ska vara tillsyns-

myndighet med motiveringen att där finns fackkompetens och bred erfarenhet bl.a.

av ekonomisk brottslighet.

 Polisen i Umeå anser att Kommissionens tilltro till kommuner och statliga

myndigheters förmåga att kunna åstadkomma en effektiv tillsyn är "blåögd". Man

anför att de sektorer som förväntas utöva tillsyn är föremål för kraftiga

nedskärningar och minskning av resurserna och det förefaller därför paradoxalt

att tro att tillsynen ska kunna öka under sådana omständigheter. Polisen i Umeå

menar därför att "ökad tillsyn" inte kan motverka "de olägenheter som kan följa

av den liberalisering av tillståndsgivningen som föreslås". Vidare påpekar

polisen att en ökad tillsyn som endast innebär att en "överförfriskad

restaurangkund som körs ut på gatan utgör en större riskfaktor för ordningen och

säkerheten än om han fått sitta kvar och nyktra till på restaurangen".

 Rikspolisstyrelsen föreslår att polisen bör kunna ta ut ersättning för

tillsynen med hänvisning till kommande besparingar. Vidare bör länspolismästaren

få en mer framträdande roll.

 Kalmar kommun anser att en förutsättning för att kommunen ska överta fler

uppgifter är att avgifter kan tas ut för ansökningar och tillsyn. Föreningen

Länsstyrelsernas Alkoholhandläggare anser att såväl central styrning och

måluppföljning som särskilda anslag är en absolut förutsättning för att

länsstyrelsen ska bli en effektiv tillsynsmyndighet efter en kommunalisering av

tillsynen.

 Även Länsstyrelsen i Östergötland påtalar att resursbrist utgör ett hinder för

tillsyn. Här gäller det dock Socialstyrelsen som man anser kan få svårigheter

att klara sina uppgifter med nuvarande resurstilldelning.

 Sveriges Hotell- och Restaurangförbund föreslår att kommissionen i sitt

fortsatta arbete bör överväga om inte aktiebolag ska vara en obligatorisk form

för företag med serveringstillstånd. Det argument man anför är att tillsyn,

kontroll och insyn är mycket bättre i aktiebolag än i andra företagsformer.

 MHF-Ungdom instämmer i[REDACTED_EFTERNAMN] Larssons reservation (att tillstånd och tillsyn ej

ska handhas av kommunen). Annars gör man även här samma påpekande som flera

instanser att det är en absolut förutsättning att det vid en kommunalisering av

tillsynen anvisas särskilda medel för denna och att Socialstyrelsen bör se till

att kommunerna utför sina uppgifter.

 Sveriges Blåbandsförbund avvisar kommissionens förslag. IOGT-NTO-rörelsen,

Nykterhetsrörelsens Landsförbund samt DKSN avstyrker förslaget med motiveringen

att små och medelstora kommuner kan få svårt både med finansiering och med att

utöva effektiv tillsyn. Man påpekar också att det kan bli svårigheter då

kommuner kan ha olika alkoholpolitik och regler.

3.10 Besvärsrätt

Vid tillståndsprövningen för en tilltänkt

restaurangetablering skall stor uppmärksamhet ägnas

åt polisens yttrande om ordningsläget i området samt

miljöförvaltningens bedömning av risken för att när-

boende störs. Detta gäller vid prövningen av

nyetablering men även vid ansökningar om tillstånd

för sena serveringstider. Kommissionen föreslår

dessutom att skyddet för de närboende skall

innefatta rätten att överklaga ett beslut om

serveringstillstånd. Detta skrivs in i lagen.

Länsstyrelsen ges också rätt att överklaga kommunens

tillståndsbeslut om länsstyrelsen i sin tillsyn

finner att beslutet inte överensstämmer med

lagstiftningens intentioner.

Sammanfattning

I huvudsak är remissinstanserna positiva till kommissionens förslag. Flera

instanser har olika åsikter om länsstyrelsernas och de boendes besvärsrätt. Ett

antal remissinstanser (ca. tio stycken) avstyrker länsstyrelsernas besvärsrätt.

Den huvudsakliga motiveringen är att en besvärsrätt för länsstyrelserna är

överflödig då länsstyrelserna kan utöva tillsyn. Däremot är de flesta instanser

som kommenterat förslaget positiva till att de boende får besvärsrätt.

Remissinstansernas synpunkter

Socialstyrelsen instämmer i kommissionens förslag angående besvärsrätten men

påpekar att det är mycket viktigt att det finns en bestämmelse om att beslut om

serveringstillstånd kungörs i ortstidningen. Motiveringen till det är att de

berörda annars kan förbli omedvetna om beslutet och sin rätt att överklaga.

 Folkhälsoinstitutet anser att förslaget är bra då länsstyrelsens besvärsrätt

kan fungera som en garanti för att man vid tillståndsprövning verkligen ser till

de alkoholpolitska konsekvenserna."Det finns skäl att understryka betydelsen av

denna besvärsrätt, eftersom LHD/LVM-utredningen samtidigt har avvisat tanken på

att länsstyrelsen ska ges en sådan rätt." MHF-Ungdom tillstyrker kommissionens

förslag med liknande motivering. Sveriges Blåbandsförbund tillstyrker förslaget.

 Länsstyrelsen i Jämtland tillstyrker förslaget angående boendes besvärsrätt.

Man anser även att länsstyrelserna bör få besvärsrätt om kommunerna blir

tillståndsmyndighet. Göteborgs kommun och Statstjänstemannaförbundet anmärker

att det är mycket viktigt att de boendes besvärsrätt regleras i lagen.

IOGT-NTO-rörelsen anser att utöver kommissionens förslag angående närboendes

besvärsrätt "ska slås fast den vidsträckta besvärsrätt som gällde fram till

1990".

 Länsrätten i Stockholm tillstyrker länsstyrelsernas besvärsrätt men inte de

boendes. De störningar som boende kan utsättas för kan åtgärdas via

"bestämmelserna om sanitär olägenhet och polisens verksamhet för att

upprätthålla den allmänna ordningen". Länsrätten förespråkar i stället att man

skapar " utrymme för länsstyrelseaktiviteter för återkallelse av tillstånd". I

detta får man medhåll av Länsrätten i Örebro län.

 Länsstyrelsen i Malmöhus län avstyrker, med liknande argument som länsrätten i

Stockholm, de boendes besvärsrsrätt. Man påpekar dessutom att eventuella

störningar för de boende redan i dag skall vägas in vid tillståndsprövningen.

Länsstyrelsen anser att överklagningsrätt i beslut om serveringsärende enbart

bör gälla den sökande.

 Länsrätten i Göteborgs- och Bohus län samt länsrätten i Hallands län

avstyrker däremot länsstyrelsernas besvärsrätt men tillstyrker de boendes.

Länsrätten i Göteborgs- och Bohuslän förordar även att kungörelseförfarandet

behålls.

 Kalmar kommuns socialnämnd ifrågasätter länsstyrelsernas besvärsrätt med

hänvisning till att länsstyrelsernas tillsynsmöjligheter ändå ökar då de

avlastas ärenden. Kommunen efterlyser däremot ytterligare klarlägganden av de

boendes besvärsrätt och vill inte ta ställning i frågan.

 Statskontoret avstyrker länsstyrelsernas besvärsrätt med motiveringen att det

är onödigt när närboende har besvärsrätt och länsstyrelsen ansvarar för intern

tillsyn och för administrativa ingripanden.

 Polismyndigheten i Stockholm har liknande synpunkter och anför att "om

kommunerna blir tillstånsmyndighet bör länsstyrelsen av hänsyn till de sökande

utöva sitt tillsynsansvar på annat sätt än genom överklagandeinstitutet".

 Domstolsverket avstyrker förslaget om länsstyrelsernas besvärsrätt med

hänvisning till LHD/LVM-utredningen (SOU 1993: 31, s. 100). Vidare har man

kritik mot utformningen av 68 §. Det framgår inte vad som anses med närboende

och det är även oklart vilka tillståndsbeslut som länsstyrelsen får överklaga.

Även Sundsvalls och Umeås kommuner avstyrker länsstyrelsernas besvärsrätt.

 Länsstyrelsernas socialtjänstförening (LSF) avstyrker förslaget om

länsstyrelsernas besvärsrätt med motiveringen att ändringen principiellt avviker

från länsstyrelsernas "förhållningssätt mot kommunala beslut". En sådan

besvärsrätt för länsstyrelserna existerar dessutom inte i någon annan lag.

 Kammarrätten i Sundsvall avstyrker besvärsrätten både för de närboende och

länsstyrelserna. Kammarrätten anser att kommissionen inte har framfört några

skäl som motiverar "att införa från den normala förvaltningsprocessen avvikande

regler om överklagande av beslut enligt LHD". Man anser även att länsstyrelserna

bör kunna "fullgöra sin tillsynsfunktion utan en sådan överklagningsrätt". Även

Riksdagens ombudsmän (JO)avstyrker förslaget i dessa bägge delar.

 Länsstyrelsen i Värmland har ett förslag för att undvika ett "alltför

tillkrånglat beslutssystem". Förslaget förutsätter att kommunerna får

tillståndsprövningen och primär tillsyn:

 * Kommunalt beslut överprövas av länsstyrelse. Om kommun finner felaktigheter

m.m. hos tillståndshavaren meddelas detta till länsstyrelse som självständigt

har att pröva om fog finns för sanktion eller ingripande.

 * Länsstyrelse utövar regional tillsyn med samma befogenheter som kommun.

Länsstyrelse behöver då inte ha möjlighet att överklaga kommuns beslut. Prövar

överklagade kommunala beslut.

 * Länsstyrelses beslut oavsett vilken åtgärd det är överklagas till kam-

marrätt.

 Länsstyrelsen i Östergötlands län anser inte att länsstyrelsernas besvärsrätt

ska skrivas in i lagstiftningen. Länsstyrelsen anser dock att polismyndigheten

bör ha besvärsrätt då ett tillstånd "befaras allvarligt komma att störa den

allmänna ordningen och säkerheten". Vidare anför man att "enligt 22 §

förvaltningslagen får ett beslut överklagas av den som beslutet angår".

Närboende bör alltså enligt "förvaltningsrättslig praxis" kunna överklaga

tillstånd och därför behöver detta inte heller anges i lagtext. Ett ytterligare

argument är att oklarhet kan uppstå om "andra som beslutet kan angå har sådan

rätt". Detta bör dock kunna klarläggas genom "motivuttalanden".

4 Skärpta krav där det behövs

4.1 Restaurangklubbar

Lagen tillåter att serveringstillstånd kan ges till

slutna sällskap. Allmänt gäller då lägre krav på både

branschvana, lokaler och matutbud. De slutna

sällskap som här avses är t.ex. ideella föreningar

och företag. Genom att konstruera ett slutet

sällskap som endast har till syfte att bedriva

restaurangverksamhet kan reglerna för tillstånds-

givningen kringgås. Givetvis är dessa

sammanslutningar inte att betrakta som slutna

sällskap i lagstiftarens mening. En företeelse som

har blivit allt vanligare är de s.k. restaurang-

klubbarna. Dessa klubbar är som regel inriktade på

diskoteksverksamhet med medlemskort, som be-

rättigar till inträde. Restaurangklubbarna använder

ofta lokaler som endast har tillstånd för servering

till slutna sällskap. Klubbverksamheten drivs till

övervägande del av personer utan tillräcklig brans-

chvana. Vid sidan av de helt illegala

spritklubbarna konkurrerar de med de etablerade

restaurangerna om delar av restaurangpubliken.

Eftersom de åsidosätter de regler som gäller för

vanliga restauranger bedriver de en osund

konkurrens. Kommissionen föreslår att till-

ståndsmyndigheten alltid vid ansökningar från slutna

sällskap skall ta de av föreningsstadgar, styrelse-

eller årsmöteprotokoll, verksamhetsberättelse, m.m.,

för att pröva om det rör sig om en verklig förening

eller en konstruerad sammanslutning i syfte att

servera alkohol.

Remissinstansernas synpunkter

Länsstyrelsen i Malmöhus län instämmer i kommissionen resonemang och framhåller

att det finns ett behov av skärpta krav vid tillståndsprövning för slutna

sällskap samt att dessa bör anges i föreskrifter eller allmänna råd till

lagstiftningen.

 Länsstyrelsen i Jämtlands län tillstyrker förslaget och tillägger att man inte

har några större problem med dessa ärenden. Länsstyrelsen tillämpar redan i dag

kommissionens förslag.

 Systembolaget tillstyrker kommissionens förslag och understryker "de

svårigheter som systembutikerna har för att avgöra om ett stort inköp är avsett

för privat bruk eller för en illegal verksamhet".

 Länsrätten i Stockholm anser att kommissionens förslag inte är ändamålsenligt

då även s.k. "verkliga" föreningar som har stadgar, styrelseprotokoll m.m. kan

bedriva resturangklubbar. Det föreslagna systemet har redan tillämpats i olika

län till synes utan större framgång. Enligt länsrättens mening borde

restaurangklubbarna med enklare medel kunna förhindras genom ett förtydligande

av vad som avses med slutna sällskap i lagens om handel med drycker mening."

 Sveriges Hotell- och Restaurangförbund har i en bilaga (bilaga 3, skrivelse

1993-01-19) föreslagit en ändring av tillståndstyperna som man anser vara

"enklare och tydligare" än kommissionens förslag. I denna bilaga klargörs även

gränsdragningen mellan privata och kommersiella tillställningar.

 Sveriges Blåbandsförbund föreslår att möjligheten att erhålla servering-

stillstånd för slutna sällskap avskaffas.

4.2 Inköp från bryggeri

När möjligheten att sälja starköl direkt till

restauranger infördes 1977 var det enligt

kommissionens bedömning inte lagstiftarens avsikt

att detta skulle innebära att bryggerierna även

kunde sälja direkt till konsumenterna. Det är

emellertid vad som sker genom att flera har

upptäckt att det finns ett "kryphål" i

lagstiftningen, nämligen att konstruera ett

tillfälligt slutet sällskap som därefter ansöker om

serveringstillstånd. Inköp från bryggerierna kan

medföra väsentliga rabatter samt möjlighet att få

disponera en s.k. ölpump. Kommissionen föreslår att

lagstiftningen i denna del skärps. Endast in-

nehavare av tillstånd för stadigvarande servering

bör få köpa starköl direkt från bryggeri. Detta innebär

att de som tillfälligt får servera alkoholdrycker

hänvisas till Systembolaget även när det gäller inköp

av starköl.

Remissinstansernas synpunkter

Länsstyrelsen i Värmland och Länsstyrelsen i Jämtland, MHF-Ungdom och Umeå

kommun tillstyrker förslaget. Länsstyrelsen i Malmöhus län instämmer i

kommissionens förslag men påpekar att tillstånd för stadigvarande servering bör

inkludera restauranger som meddelats tillstånd under en prövoperiod. Denna

synpunkt delar även Länsstyrelsen i Östergötlands län som också tillstyrker

förslaget. Länsstyrelsen vill däremot ifrågasätta termen stadigvarande

serveringstillstånd då den både i betänkandet och i andra sammanhang vanligaste

benämningen är permanent tillstånd.

 IOGT-NTO-rörelsen och Sveriges Blåbandsförbund stödjer reservationen av

ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] och vill återinföra förbudet för svenska och utländska

bryggerier att ha partihandel med starköl.

4.3 Anmälningsskyldighet vid ägarbyten

Kommissionen finner det otillfredsställande att

personer med bristande lämplighet, som exempelvis

gjort sig skyldiga till ekonomiska brott eller

serverat underåriga, kan förvärva restauranger med

serveringstillstånd utan att detta skall anmälas

till tillståndsmyndigheten. Kommissionen föreslår

att en anmälningsskyldighet av förvärv införs för de

fall då det dominerande ägarinflytandet väsentligt

har förändrats. Denna skyldighet bör inträffa när en

ny ägares andel eller ägarinflytande uppgår till

minst 50 % av restaurangrörelsen. Brister den nye

tillståndshavarens lämplighet kan tillståndet dras

in.

Remissinstansernas synpunkter

Rikspolisstyrelsen, Polismyndigheten i Umeå, IOGT-NTO-rörelsen och Länsstyrelsen

i Malmö tillstyrker förslaget. Länsstyrelsen påpekar dock att den föreslagna

regeln kan "kringgås t.ex. på så sätt att två personer vardera förvärvar en

andel strax under 50%, och därigenom tillsammans får ett dominerande

ägarinflytande utan att tillståndsmyndigheten får vetskap om förhållandet.

Kostnaderna för tillsyn kommer att öka p.g.a utökade kontakter med PRV som tar

ut avgifter för förfrågningar från länsstyrelsen."

 Sundsvalls kommun och MHF-Ungdom. anser att det bör övervägas att införa

anmälningsskyldighet vid mindre ägarbyte än andel kring 50 %, eftersom ett stort

antal restaurangrörelser har flera delägare. Föreningen Länsstyrelsernas

Alkoholhandläggare och Umeå kommun förespråkar obligatorisk omprövning vid

förändrade ägarförhållanden.

 Även Polismyndigheten i Stockholm anser att kommissionens förslag är

otillräckligt. Myndigheten anför att då en aktie kan ha 10 gånger större

röstvärde än en annan så kan "en person utan att äga 50 % av aktiekapitalet ha

majoritet av rösterna. En aktieägare som på så vis förfogar över ett

serveringstillstånd borde ha en skyldighet att anmäla sig till tillstånds-

myndigheten."

 Landsorganisationen i Sverige (LO) förespråkar att samma regler som vid

konkurser ska gälla då administration och tillförlitlighet förbättras om

reglerna är enhetliga.

4.4 Legitimationsplikt

Ett problem som ofta uppmärksammas vid

inspektioner är att personer som inte har uppnått

lagstadgad serveringsålder inte heller har

legitimation med sig. Det kan därför vara svårt att

konstatera om personen i fråga är underårig eller

inte. Ord står mot ord. En naturlig åtgärd är att

serveringspersonalen begär att personer som kan

antas inte ha fyllt 18 år styrker sin ålder med

legitimationshandling. Det sker också vanligen,

men långt ifrån alltid. Vid inköp av alkoholdrycker

på Systembolaget är det fullt accepterat att

personalen begär legitimation i tveksamma fall.

Krav på att uppvisa legitimation förekommer också

som ett naturligt inslag i många andra sammanhang.

I 11 § LHD stadgas att innan alkoholdrycker lämnas

ut skall mottagaren på begäran styrka sin ålder.

(Denna bestämmelse omfattar även servering.) Det

borde därför inte uppfattas som ett alltför stort

intrång i den personliga integriteten om denna

regel används vid restaurangbesök i samma

utsträckning som på Systembolaget. Kommissionen

återkommer till frågor om ungdom och alkohol i

slutbetänkandet.

Remissinstansernas synpunkter

Länsstyrelsen i Värmland, Länsstyrelsen i Stockholms län och Sundsvalls kommun

tillstyrker förslaget och föreslår att legitimationsplikten kombineras med

rätten för länsstyrelsen och kommunens inspektörer att begära legitimation. Umeå

kommun anser att legitimationsplikt är ett minimikrav.

 Systembolaget menar att en metod liknande deras egen, där personalen är

instruerad att begära legitimation av de kunder som ser ut att vara under 25 år,

borde kunna tillämpas inom restaurangbranschen.

 MHF-Ungdom, Sveriges Blåbandsförbund, Lärarnas missionsförening, Vita Bandet

och Kristdemokratiska Samhällspartiets Kvinnoförbund (lokal-förening i Stockholm

stad), IOGT-NTO-rörelsen samt DKSN anser att åldersgränserna för inköp och

servering av alkohol bör samordnas till 20 eller 21 år.

4.5 Konkurser

I dag kan en restaurang fortsätta att servera

alkoholdrycker efter att rörelsen gjort konkurs.

Erfarenheten har visat att mindre seriösa till-

ståndshavare efter en konkurs inte är lika noga med

att följa gällande bestämmelser. Osunda

restaurangföretag kan också på fördelaktiga villkor

fortsätta att konkurrera med seriösa

tillståndshavare en lång tid efter en konkurs,

bland annat med hjälp av lönegarantin. Kommissionen

föreslår att serveringstillståndet automatiskt skall

upphöra vid konkurs. Serveringen kan fortsätta först

efter att en ny ansökan beviljats.

Remissinstansernas synpunkter

Konkurrensverket, Landsorganisationen i Sverige (LO) samt Länsstyrelserna i

Värmland, Jämtland, Norrbottens och Malmöhus län tillstyrker kommissionens

förslag. Malmöhus län tillägger att "Tingsrätt eller konkursförvaltare bör

åläggas att meddela tillståndsmyndigheten när ett restaurangföretag har försatts

i konkurs, eljest kan vid en fortsatt försäljning konkurrensfördelar komma att

uppstå".

 Sundsvalls kommun tillstyrker att serveringstillståndet automatiskt skall

upphöra vid konkurs men är "tveksam till att en ansökan från en kon-

kursförvaltare om att återfå serveringstillståndet skall behandlas med förtur".

IOGT-NTO-rörelsen, DKSN samt Sveriges Blåbandsförbund tillstyrker kommissionens

förslag. Umeå kommun hälsar förslaget att serveringstillstånden skall upphöra

vid konkurser med tillfredsställelse.

 Sveriges Hotell- och Restaurangförbund tillstyrker förslaget om att ett

serveringstillstånd automatiskt skall upphöra vid konkurs men anser att

förslaget om förtur bör övervägas ytterligare så att tiden innan nytt ser-

veringstillstånd erhålles blir densamma som för en ny rörelse.

 Riksdagens ombudsmän (JO) avstyrker förslaget med motiveringen att de problem

som ofta uppstår vid konkurser inte är något unikt för denna bransch. JO anser

att missbruk av konkursinstitutet bör "bekämpas genom allmängiltiga regler och

andra åtgärder, vilka täcker hela fältet av ekonomisk brottslighet i

näringsverksamhet och inte genom punktvisa branschinsatser". Man anser även att

de flesta konkurser har naturliga anledningar som t.ex. konkurrens,

konjunkturnedgång och inte kan "misstänkas vara planerade som ett led i något

brottsligt förfarande". JO anför vidare att det inte föreligger några hinder i

63 § första stycket att förkorta den tidsram inom vilken anmälan om konkurs ska

göras om den bedöms vara för lång.

4.6 Sanktionssystem

En av de grundläggande principerna i regelsystemet

är att om försäljning av alkoholdrycker leder till

brister i nykterhet och ordning eller om

bestämmelserna i lagen inte efterföljs skall

lagstiftningen innehålla möjligheter till

administrativa ingripanden. Kommissionen föreslår

att sanktionssystemet görs effektivare genom att

medge möjligheter att under en begränsad tid dra in

tillståndet (suspension) och att omedelbart

återkalla serveringstillståndet vid allvarliga över-

trädelser. Länsstyrelserna bör även i fortsättningen

vara beslutsmyndighet för administrativa ingri-

panden.

Sammanfattning

I huvudsak är remissinstanserna positiva till kommissionens förslag. Av de

instanser som yttrat sig är det ungefär lika många som tillstyrker att

länsstyrelserna ska handha de administrativa ingripandena, som avstyrker

detsamma. Den vanligaste motiveringen vid ett avstyrkande är att ansvaret för

sanktioner, tillståndsgivning och tillsyn bör vara sammanhållet. Några instanser

har även synpunkter på den lagtekniska utformningen.

Remissinstansernas synpunkter

Konkurrensverket, Länsstyrelsen i Malmöhus län, Länsstyrelsen i Värmland,

Länsstyrelsen i Jämtland, Polismyndigheten i Umeå, Systembolaget, Länsrätten i

Örebro, Landstingsförbundet, LO, Statskontoret, IOGT-NTO-rörelsen och Sveriges

Blåbandsförbund tillstyrker kommissionens förslag.

 Sundsvalls kommun tillstyrker kommissionens förslag och anför att

"länsstyrelsen har en organisation för att smidigt, opartiskt och juridiskt

korrekt besluta om sanktioner" och kommunerna "slipper inrätta resurskrävande

organisationer för detta". Sundsvalls kommun menar att den kommunala

beslutsprocessen är dåligt anpassad till denna typ av ärenden. Föreningen

Sveriges Socialchefer och Föreningen Länsstyrelsernas Alkoholhandläggare anför

liknande argument och tillstyrker kommissionens förslag.

 Statstjänstemannaförbundet anser att tungt vägande argument för att

sanktionsbesluten ska ligga på länsstyrelserna är att beslutsvägen annars kan

bli längre vilket kan blir ett hinder när det finns behov av snabba ingripanden.

 Rikspolisstyrelsen tillstyrker förslaget men anser att det bör skärpas

ytterligare. I uppräkningen av orsaker som ligger till grund för återkallelse

saknas "vanlig grov brottslighet ex.vis grova stölder, hälerier, narkotikabrott,

våldsbrott m.m. Rikspolisstyrelsen anser att även dessa uppräknade brottstyper

bör utgöra återkallelsegrunder."

 Domstolsverket skriver att den föreslagna lydelsen av 64 § första stycket,

andra meningen bör utformas enligt följande:

 Uppkommer sådan olägenhet eller iakttas att inte bestämmelserna i denna lag

eller med stöd därav meddelade föreskrifter skall länsstyrelsen besluta om

sanktion enligt denna paragraf. Kraftigare sanktion får inte användas än vad som

krävs för att åstadkomma rättelse.

 Länsrätten i Stockholm tillstyrker i huvudsak den föreslagna utformningen av

sanktionssystemet, men avstyrker att "varning införs som en särskild

sanktionsform med överklagningsrätt till domstol". Länsrätten anser att "först

när det blivit fråga om begränsningar i eller återkallelser av tillstånd bör

saken kunna bli föremål för domstolsprövning".

 Även Länsrätten i Hallands län instämmer i kommissionens förslag men har

synpunkter på den lagtekniska utformningen:

 Länsrätten föreslår att begreppet interimistisk återkallelse inte införs som

en särskild sanktion. I stället bör införas en regel som möjliggör återkallelse

tills vidare av ett tillstånd. Denna åtgärd kan om man så vill kallas

interimistisk återkallelse. Förutsättningarna för att tillämpa regeln bör

utformas så att det skall vara sannolikt att ett tillstånd kommer att återkallas

och att kommunens (länsstyrelsens) beslut om återkallelse inte kan avvaktas med

hänsyn till ärendets brådskande natur. Av rättsäkerhetsskäl bör ett beslut om

återkallelse tills vidare vara begränsat i tiden eller förenat med villkor om

att omprövning av beslutet skall ske inom viss tid.

 Riksdagens ombudsmän (JO) anmärker att "tankegången bakom angivandet av

''''särskild föreskrift'''' som en sanktion är svårförståelig". JO anför att

tillståndsmyndigheten bör kunna skärpa föreskrifterna via sin tillsyn när det

bedöms som nödvändigt. JO framhåller även att det bör framgå av lagtexten att

sanktionen "suspension" inte gäller längre tid än en månad.

 Göteborgs kommun anser inte att det är rationellt att återkallelse av

tillstånd ligger på en statlig myndighet vilket bl.a. kan försena handlägg-

ningen. Kommunen anser även att socialstyrelsen bör utfärda allmänna råd och

föreskrifter för när sanktioner skall tillgripas. "Utvecklingen kan annars leda

till att varje åtgärdande myndighet tvingas utfärda egna interna riktlinjer med

delvis olika innehåll."

 Även Kammarrätten i Sundsvall, Länsstyrelsen i Norrbottens län och Linköpings

kommun anser att kommunerna ska ha befogenheten att besluta om administrativa

ingripanden.

 Polismyndigheten i Göteborg, SACO, Stockholms stad, Norrköpings kommun, Malmö

kommun, Umeå kommun, Kalix kommun och Borlänge kommun anser att såväl sanktioner

som tillsyn och tillståndsgivning m.m. bör handläggas av samma myndighet -

kommunen. Den huvudsakliga motiveringen är att dessa funktioner bör vara

samlade. Stockholms stad understryker att finansieringen av kommunernas

merkostnader för de nya uppgifterna och övriga förberedelser måste vara klara

innan bestämmelsen träder i kraft.

 Kalmar kommuns socialnämnd anför att om man har för avsikt att förändra

nuvarande förhållanden och ej urholka lagstiftningen, så bör rätten att fatta

beslut om tillstånd höra samman med rätten att ingripa med sanktioner.

 Även Länsstyrelsernas socialtjänstförening (LSF) anser att ovan nämnda

funktioner bör vara samlade och att länsstyrelsens roll ska vara att "genom

tillsyn och uppföljning stödja kommunen så att lagstiftningen tillämpas enligt

lagstiftarens intentioner".

 Stockholms kommun instämmer med ovanstående instanser och anför som motiv att:

"Sanktionsmöjligheten är en viktig del i alkoholpolitiken och bör därför finnas

hos tillståndsgivaren. Eftersom mycket talar för att ansvaret för den inre och

yttre granskningen av tillstånden bör delas mellan kommunen och länsstyrelsen är

det angeläget att finna smidiga samarbetsformer som gör det möjligt för kommunen

att snabbt agera."

4.7 Illegala spritklubbar

Klubbar med illegal verksamhet, bland annat

alkoholservering utan tillstånd, har funnits länge.

De illegala spritklubbarna betalar ingen skatt,

inga sociala avgifter och har dåligt utrustade

lokaler. På dessa grunder kan de hålla lägre priser

än restauranger med serveringstillstånd och

klubbarna konkurrerar därmed illojalt med de

seriösa tillståndshavarna. Återkommande gör

polismyndigheten tillslag mot dessa klubbar för

att stoppa den olagliga verksamheten. Trots

beslag av både alkoholdrycker och kontanter är det

inte ovanligt att lokalen kort tid efter polisens

tillslag på nytt används till samma verksamhet som

tidigare. Lokalen finns ju kvar och andra

personer tar över driften. Kommissionen föreslår att

fastighetsägare/hyresvärdar som medvetet upplåter

lokal till olaglig alkoholservering genom en ny

lagregel görs straffansvariga.

 Remissinstansernas synpunkter

Sveriges Hotell- och Restaurangförbund Sveriges Blåbandsförbund, Nyk-

terhetsrörelsens Landsförbund samt DKSN tillstyrker kommissionens förslag.

Enligt NLFs och DKSNs uppfattning borde man i ett tillägg utforma en paragraf

som innebär att lokalen kan förslutas av polismyndigheten.

 Polismyndigheten i Stockholm påpekar att en rättslig process i dessa fall kan

ta lång tid och att den illegala verksamheten då ofta fortgår. "Det är angeläget

att rättsläget skärskådas med sikte på att i författning ge polisen ett

uttryckligt stöd att hindra vidare alkoholservering i lokalen. Polismyndigheten

föreslår därför att denna fråga utreds noggrant". Rikspolisstyrelsen anser

att kommissionens förslag i huvudsak är bra men menar att den föreslagna

ansvarsregeln måste kompletteras för att bli effektiv. Man föreslår att ett

sekundäransvar ska finnas" för den som faktiskt handhar fastighetsskötseln,

eftersom ägar- och hyresförhållanden i olika bolagsformer erfarenhetsmässigt är

mycket svåra att fastställa". Konsekvensen skulle annars kunna bli att "ägare"

till spritklubbar "av rent formella skäl kan driva gäck med polismyndigheter och

övriga myndigheter".

 Även Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att kommissionens förslag går i rätt

riktning men är otillräckligt. Länsstyrelsen anför att en då en förutsättning

är att "upplåtaren skall ha vetskap om att olaga servering av alkoholdrycker

förekommer" kommer problem uppstå med bevisning. En komplettering bör därför

göras i form av någon slags "underrättesleskyldighet gentemot fastighetsägaren"

när t.ex. polisen har funnit att olaga servering förekommer.

 Riksdagens ombudsmän (JO) har synpunkter på de straffbestämmelsen som

kommissionen föreslår i 72 § tredje stycket. I remissvaret finns ett mycket

utförligt resonemang kring paragrafer i LHD och Brottsbalken. JO föreslår en

annan utformning av 72 § tredje stycket där hyresvärdens ansvar tydligare

regleras och där det finns en bättre överensstämmelse med de regleringar som

finns för den som hyrt ut en lägenhet där dobbleri har förekommit.

 Får den som med nyttjanderätt har upplåtit en lägenhet vetskap om att

lägenheten används för sådan servering som avses i första stycket och underlåter

han att göra vad som skäligen kan begäras för att få upplåtelsen att upphöra,

skall han, om verksamheten fortsätter eller återupptas i lägenheten, anses ha

främjat verksamheten och dömas till ansvar enligt vad som föreskrivits om

medverkan i 78 § tredje stycket.

Remissammanställning

Kommunernas roll inom alkoholområdet/LHD

(SOU 1993:31)

I. Förteckning över instanser som yttrat sig

Av de remissinstanser som anmodats eller erbjudits att inkomma med synpunkter på

rubricerat betänkande har följande inkommit med synpunkter;

 Socialstyrelsen, Folkhälsoinstitutet, Kriminalvårdsstyrelsen, Brottsföre-

byggande rådet, Statskontoret, Riksrevisionsverket, Statistiska centralbyrån,

Livsmedelsverket, Konsumentverket, Konkurrensverket, Statens

institutionsstyrelse, Kommerskollegium, Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i

Sundsvall, Länsrätten i Stockholm, Länsrätten i Göteborgs- och Bohuslän,

Länsrätten i Örebro län, Länsrätten i Hallands län, Länsstyrelsen i Stockholms

län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Länsstyrelsen i Malmöhus län,

Länsstyrelsen i Värmlands län, Riks-dagens ombudsmän, Polismyndigheten i

Stockholm, Polismyndigheten i Göteborg, Polismyndigheten i Umeå,

Polismyndigheten i Norrköping, Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet,

Stockholms läns landsting, Göteborgs- och Bohus läns landsting, Malmöhus läns

landsting, Skaraborgs läns landsting, Stockholms kommun, Haninge kommun, Uppsala

kommun, Linköpings kommun, Kalmar kommun, Malmö kommun, Borlänge kommun,

Sundsvalls kommun, Halmstad kommun, Östersunds kommun, Sveriges

kommunaltjänstemannaförbund (SKTF), Statstjänstemannförbundet, Sveriges

psykologförbund, Sveriges socionomers, personal- Kammarrätten i Stockholm,

Länsstyrelsen i Värmlands län, Polismyndigheten i Stockholm, Polismyndigheten i

Umeå, Landsorganisationen (LO), Alkoholproblematikers riksorganisation (ALRO),

Svenska Restauratörförbundets arbetsgivareförening (SRA), Sveriges Hotell- och

Restaurangförbund (S H R).

 Kammarrätten avstyrker utredningens förslag att kommunerna skall ta över

ansvaret för prövning av frågor om dels tillstånd till detalj- och partihandel

med öl klass II, dels tillstånd till servering av alkoholdrycker. Domstolen är

också kritisk till utredningens förslag att kommunerna skall ges ansvaret för

återkallelse m.m. av meddelade tillstånd. Kammarrätten anser att särskilt

följande förhållanden talar mot en kommunalisering av tillståndsgivningen. Det

ställs stora krav vid tillståndsprövningen på att de prövande organen besitter

kunskaper i såväl sociala som ekonomiska frågor. Vidare krävs ett väl utvecklat

samarbete med polis-, kronofogde-, och skattemyndigheter. Det är vanligt

förekommande att kommunerna har egna intressen i hotell- och restaurangnäringen

vilket medför en inte obetydlig risk för intressekonflikter vid prövning av

tillståndsfrågor. Kammarrätten ifrågasätter om de grundläggande intentionerna

bakom alkohollagstiftningen kan upprätthållas vid den omfattande uppdelning på

tillståndsmyndigheter som blir följden av en kommunalisering. Risken för en

oenhetlig tillämpning är uppenbar. Kammarrätten anser att den nu rådande och väl

fungerande ordningen med länsstyrelsen som tillståndsmyndighet bör bibehållas.

Kammarrätten delar utredningens uppfattning att oavsett om tillståndsbesluten

kommunaliseras så bör reglerna om det kommunala vetot ses över. För det fall en

kommunalisering skulle ske av tillståndsgivningen anser kammarrätten likväl att

rättssäkerhetskäl påkallar att länsstyrelsen även i fortsättningen skall vara

beslutsmyndighet för administrativa ingripanden.

 Länsstyrelsen i Värmlands län avstyrker utredningens förslag om överförandet

av besluts- och tillsynsfunktioner till kommunerna men tillstyrker de förslag

till förenklingar som föreslås. Enligt länsstyrelsens mening bör en reformerad

lagstiftning innebära att kommunernas roll tydliggörs genom att de sociala

aspekterna i serveringsfrågorna lyfts fram genom en aktiv tillsyn och

förebyggande verksamhet. En annan myndighet, lämpligen länsstyrelsen, bör pröva

ansökningar och ha en övergripande tillsyn i dessa frågor. Oavsett om

beslutanderätten överförs till kommunerna eller ej är det länsstyrelsens

uppfattning att det kommunala vetot bör avskaffas.

 Polismyndigheten i Stockholm tillstyrker inte förslaget att på alkoholområdet

föra över tillståndsgivning och tillsynsansvar m.m. från länsstyrelse till

kommunerna, eftersom antalet beslutsmyndigheter då blir fler och

polismyndigheten anser att länsstyrelsen spelar en viktig roll för att skapa och

vidmakthålla en enhetlig tillämpning. Att länsstyrelsen bör ha tillsynsansvaret

motiveras bl.a av krav på ökad samordning av kontrollen över den ekonomiska

brottsligheten inom restaurangbranschen samt att länsstyrelsen besitter den

juridiska kompetensen som krävs. Polismyndigheten i Stockholm avslutar med att

påpeka att om förslaget om ny tillståndsmyndighet genomförs så bör

tillståndsgivning och tillsynsansvar ankomma på en och samma myndighet.

 Polisen i Umeå menar att en tydlig, enhetlig och rättssäker tillståndspraxis

vad avser LHD förutsätter att länsstyrelsen även fortsättningsvis är

tillståndsmyndighet i dessa ärenden. Polisen i Umeå skriver vidare att en

kommunalisering av tillståndsprövningen kommer att ställa krav på personella

resurser, samtidigt som det faktum att kommunerna har resursbrist gör att man

antar att tillståndsprövningen kommer att ta merparten av kommunernas resurser

inom detta område och att tillsynen därför kan förväntas bli eftersatt.

 LO och Hotell- och Restauranganställdas förbund delar inte utredarens

uppfattning att kommunen skall få ett utökat ansvar för tillsyn samt ansvaret

för återkallelse m.m. utan vill istället hänvisa till alkoholpolitiska

kommissionens betänkande där tillsyn och sanktioner föreslås ligga kvar hos

länsstyrelsen.

 ALRO menar att det är av central betydelse att den av riksdagen fastlagda

alkoholpolitiken tillämpas på ett enhetligt sätt, så att rättssäkerheten inte

äventyras. ALRO menar att en likformig tillståndsprövning försvåras då antalet

beslutsmyndigheter utökas vid en kommunalisering. Man påpekar dessutom att de

alkoholpolitiska aspekterna kan få stå tillbaka för näringspolitiska aspekter,

där risken för otillbörliga hänsynstaganden är särskilt stor om kommunen har ett

ekonomiskt intresse i någon serveringsrörelse på orten. ALROs uppfattning är att

det är mycket tveksamt om ens möjligt för kommunerna att bygga upp en organisa-

tion med motsvarande kompetens som länsstyrelserna idag besitter. ALRO ser det

som ett oförsvarligt slöseri med resurser att slå sönder en väl fungerande

organisation som länsstyrelsen till förmån för något som enligt vår uppfattning

inte har någon möjlighet att fås att fungera i den nu rådande kommunala

samhällsekonomin.

 Svenska Restauratörförbundets Arbetsgivareförening (SRA) anser att en

kommunalisering av tillståndsgivning och tillsyn avseende handel med drycker

innebär starka betänkligheter ur rättssäkerhetssynpunkt. Dessutom anser man att

bekämpningen av oseriositet inom branschen försvåras bl.a. avseende ekonomisk

brottslighet och tillhörande illojal konkurrens. SRA tycker att länsstyrelserna

har en effektiv hantering av ärenden enligt LHD och ett omfattande samarbete med

andra myndigheter. Förenklingar i LHD skulle emellertid kunna leda till ännu

bättre resultat.

 Sveriges Hotell- och restaurangförbund begär att tillståndsgivning och

kontroller ligger kvar hos länsstyrelserna med hänvisning till ovan förda

resonemang.

 12 remissinstanser svarar att de inte har några synpunkter eller avstår från

att lämna synpunkter på utredarens förslag. De remissinstanser vilka avstått

från att svara är;

 Statistiska centralbyrån, Livsmedelsverket, Konsumentverket, Kommerskollegium,

Stockholms läns landsting, Malmöhus läns landsting, Uppsala kommun, Sveriges

socionomers, personal- och förvaltningstjänstemäns riksförbund, Riksförbundet

för behandlingshem (RFB), Sällskapet Länkarna, Länkens Kamratförbund och

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län.

 Samordnar remissvaret med remissen Serveringsbestämmelser SOU 1993:50;

 Folkhälsoinstitutet, Riksrevisionsverket, Riksdagens ombudsmän, Kalmar kommun

och IOGT-NTO har aviserat samordnade remissvar.

Lagrådsremissens lagförslag

1.1 Förslag till

Alkohollag

 Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § Denna lag gäller tillverkning av alkoholdrycker och handel med sådana varor.

Lagen gäller också tillverkning av sprit.

 Bestämmelser om införsel och försäljning av teknisk sprit finns i lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.

 Föreskrifter om marknadsföring av alkoholdrycker finns, förutom i denna lag,

även i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av

alkoholdrycker.

2 § Med sprit förstås en vara som innehåller alkohol i en koncentration av mer

än 2,25 volymprocent. Med tillverkning av sprit förstås varje förfarande,

varigenom alkohol i sådan koncentration framställs eller utvinns. Vin, starköl

eller öl anses dock inte som sprit. Inte heller utgör framställning av sådan

dryck tillverkning av sprit.

 Med mäsk förstås en jäsande vätska som blir sprit om den får fortsätta att

jäsa så att alkoholhalten överstiger 2,25 volymprocent.

 Med alkohol avses i denna lag etylalkohol.

3 § Med alkoholdrycker förstås drycker som innehåller mer än 2,25 volymprocent

alkohol. Alkoholdrycker delas in i spritdrycker, vin, starköl och öl.

4 § Med spritdryck förstås i denna lag en alkoholdryck som innehåller sprit.

5 § Med vin förstås i denna lag alkoholdrycker som är framställda genom jäsning

av druvor eller druvmust, drycker som är framställda av bär, frukt, rabarber

eller liknande samt andra alkoholdrycker som innehåller högst 22 volymprocent

alkohol och som inte är spritdrycker enligt 4 § eller starköl eller öl enligt 6

§.

6 § Med starköl förstås jäst, odestillerad dryck som är framställd med torkat

eller rostat malt som huvudsakligt extraktgivande ämne och som innehåller mer än

3,5 volymprocent alkohol.

 Med öl förstås jäst, odestillerad dryck som är framställd med torkat eller

rostat malt som huvudsakligt extraktgivande ämne och vars alkoholhalt överstiger

2,25 men inte 3,5 volymprocent.

7 § Med lättdryck förstås dryck som antingen är fri från alkohol eller

innehåller högst 2,25 volymprocent alkohol.

8 § Tillverkare kallas den som driver yrkesmässig tillverkning enligt denna lag.

 Med försäljning förstås varje form av tillhandahållande av dryck mot

ersättning.

 Försäljning till konsument benämns detaljhandel eller, om den sker för

förtäring på stället, servering. Annan försäljning benämns partihandel.

2 kap. Tillverkning

1 § Sprit och spritdrycker får inte tillverkas utan tillstånd.

 Spritdrycker med högre alkoholhalt än 60 volymprocent får inte tillverkas.

2 § Vin, starköl eller öl får inte tillverkas utan tillstånd om det inte gäller

tillverkning i hemmet för eget behov.

3 § Närmare bestämmelser om tillverkning av alkoholdrycker och sprit meddelas av

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen.

4 § Tillverkare av alkoholdrycker får förfoga över av honom tillverkad dryck för

försäljning endast enligt denna lag.

5 § Tillverkare av sprit får förfoga över av honom tillverkad sprit endast för

export och, efter medgivande av Alkoholinspektionen, för användning i egen

rörelse samt för försäljning enligt lagen (1961:181) om försäljning av teknisk

sprit m.m.

3 kap. Allmänna bestämmelser för försäljning

1 § Spritdrycker, vin eller starköl får inte säljas om det inte föreligger rätt

till det enligt denna lag. Särskilda bestämmelser gäller för detaljhandel med

och servering av öl.

 Spritdrycker med högre alkoholhalt än 60 volymprocent får inte säljas.

2 § Utan hinder av denna lag får spritdrycker, vin och starköl serveras till

passagerare på järnvägståg i internationell trafik.

 Genom vad som föreskrivs i denna lag görs inte inskränkningar i den rätt till

försäljning som följer av gällande bestämmelser om tullager som har inrättats

för förvaring av proviant m.m. samt till försäljning av obeskattade varor i

exportbutik.

3 § I fråga om rätt att förfoga över spritdrycker, vin och starköl som medförs

som proviant på fartyg och luftfartyg i internationell trafik gäller särskilda

bestämmelser.

4 § Försäljning av drycker som omfattas av denna lag skall skötas på ett sådant

sätt att skador i möjligaste mån förhindras.

 Den som tar befattning med försäljning av alkoholdrycker skall se till att

ordning och nykterhet råder på försäljningsstället.

5 § Den som tillverkar, säljer eller förmedlar försäljning av alkoholdrycker får

i sin rörelse lämna sådan dryck som gåva endast i form av varuprov.

 Vid marknadsföring av tjänster eller vid försäljning av andra varor än

alkoholdrycker får sådana drycker inte lämnas som gåva.

6 § Vid detaljhandel med och servering av alkoholdrycker skall lättdrycker

finnas att tillgå i tillfredsställande urval och omfattning.

7 § Den som är underårig eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken får inte bedriva försäljning av alkoholdrycker.

8 § Vid detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl får varor inte säljas

eller lämnas ut till den som inte har fyllt 20 år. Motsvarande gäller vid

detaljhandel med öl och servering av alkoholdrycker i fråga om den som inte har

fyllt 18 år.

 Alkoholdrycker får inte säljas eller lämnas ut till den som är märkbart

påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel.

 Alkoholdrycker får inte lämnas ut om det finns särskild anledning att anta att

varan är avsedd att olovligen tillhandahållas någon.

 Den som lämnar ut alkoholdrycker skall förvissa sig om att mottagaren har

uppnått den ålder som anges i första stycket.

9 § Det är förbjudet att som ombud eller på därmed jämförligt sätt anskaffa

alkoholdrycker till den som enligt 8 § inte har rätt att få sådan vara utlämnad

till sig. Det är också förbjudet att i större omfattning tillhandagå annan med

att anskaffa alkoholdrycker.

 Spritdrycker, vin eller starköl får inte överlämnas som gåva eller lån till

den som inte har fyllt 20 år. Öl får inte överlämnas som gåva eller lån till den

som inte har fyllt 18 år. Vad nu sagts gäller inte när någon bjuder av en

alkoholdryck för förtäring på stället.

10 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får om synnerliga skäl

föreligger förbjuda eller inskränka försäljning av alkoholdrycker.

 Kommunen får för visst tillfälle, om det anses påkallat för ordningens

upprätthållande, förbjuda eller inskränka försäljning av alkoholdrycker.

4 kap. Partihandel m.m.

1 § Partihandel med spritdrycker, vin eller starköl får bedrivas av den som har

meddelats partihandelstillstånd. Den som har tillverkningstillstånd för

spritdrycker, vin eller starköl skall anses ha partihandelstillstånd för

motsvarande varor.

2 § Spritdrycker, vin och starköl får föras in till landet av den som har

tillverknings- eller partihandelstillstånd för sådana varor.

 Utöver vad som anges i första stycket får spritdrycker, vin och starköl föras

in

 1. av den som har rätt till tullfrihet enligt 4 § lagen (1994:000) om

tullfrihet m.m.,

 2. av resande eller av person, som utför arbete på transportmedel, som har

fyllt 20 år, för eget bruk eller familjens bruk eller som gåva till närstående

för dennes eller dennes familjs personliga bruk och

 3. som proviant på fartyg eller luftfartyg enligt särskilda bestämmelser.

 Spritdrycker, vin och starköl som medförs som proviant på järnvägståg i

internationell trafik, får föras in i den utsträckning som krävs för servering

av passagerare under tågets färd inom landet.

3 § Spritdrycker, vin eller starköl får inte tas om hand på sätt som avses i 7 §

första stycket tullagen (1994:000) av annan än den som har tillverknings- eller

partihandelstillstånd för varorna. Sådana varor får av annan än den som har

tillverknings- eller partihandelstillstånd för varorna inte förvaras på annat

tullager än sådant som har inrättats för förvaring av proviant m.m. I övrigt

gäller lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor, m.m.

4 § Inköpstillstånd får ges i fråga om spritdrycker, vin eller starköl som

används i teknisk, industriell, medicinsk, vetenskaplig eller liknande

verksamhet. Inköpstillstånd medför rätt att köpa in varorna hos den som är

berättigad att bedriva partihandel med sådana varor.

5 § Den som enligt 1 § är berättigad att bedriva partihandel får dels sälja

varorna till detaljhandelsbolaget, till den som har tillverknings- eller

partihandelstillstånd för motsvarande varor och till den som har meddelats

serveringstillstånd för sådana varor, dels exportera varorna. Varorna får också

säljas till den som fått sådant särskilt tillstånd till inköp av varorna som

avses i 4 §.

 Endast den som är berättigad att bedriva partihandel får omförpacka eller

buteljera varorna.

6 § Överlåts rörelse med verksamhet som är tillståndspliktig enligt denna lag,

får överlåtaren sälja sitt lager av spritdrycker, vin eller starköl till sin

efterträdare om efterträdaren har beviljats tillstånd för verksamheten.

 För konkursbo eller dödsbo får utan hinder av bestämmelserna i denna lag

spritdrycker, vin eller starköl säljas till den som har tillverknings- eller

partihandelstillstånd för sådana drycker eller till detaljhandelsbolaget.

Motsvarande gäller även då en tillståndspliktig verksamhet måste avvecklas till

följd av att tillståndet återkallats eller andra tvingande skäl.

 Bestämmelserna i första och andra stycket gäller i tillämpliga delar även i

fråga om öl.

7 § Vid partihandel med spritdrycker, vin och starköl är säljaren skyldig att

förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller köpa in varan.

 Vid varje partihandelsställe skall, om innehavaren inte är enskild person som

själv förestår verksamheten, finnas en för uppgiften lämplig person som har

tillsyn över försäljningen (föreståndare).

8 § Den som är berättigad att bedriva partihandel med spritdrycker, vin eller

starköl ansvarar för att distributionen av varorna sker under betryggande

former. Detta gäller också om någon utomstående anlitas för distributionen.

 Tillståndshavare som nämns i första stycket och som låter importera sådana

varor har från och med att varorna kommit in i landet motsvarande ansvar för

distributionen av dem.

 Närmare föreskrifter om distribution av spritdrycker, vin och starköl meddelas

av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen.

5 kap. Detaljhandel

Detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl

1 § För detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl skall det finnas ett

särskilt för ändamålet bildat aktiebolag (detaljhandelsbolaget), som staten

äger.

 Detaljhandelsbolaget får inte importera, exportera eller tillverka drycker som

anges i första stycket.

 Detaljhandelsbolaget får, med partihandelstillstånd, bedriva försäljning till

den som har serveringstillstånd.

 Bestämmelser om detaljhandelsbolagets verksamhet och drift samt om särskild

kontroll från statens sida skall tas in i det avtal som upprättas mellan staten

och bolaget.

2 § Detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl får bedrivas endast av

detaljhandelsbolaget.

 Detaljhandelsbolaget beslutar om försäljningsställenas förläggning enligt

riktlinjer i avtalet mellan staten och bolaget.

3 § Försäljning får ske antingen som försäljning till avhämtning eller genom

försändning på rekvisition.

4 § Vid detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl får vara inte lämnas ut

till köpare förrän den har betalats.

5 § Spritdrycker, vin eller starköl som inte hålls i lager skall på begäran

anskaffas om inte detaljhandelsbolaget finner att det finns hinder mot det.

Detaljhandel med öl

6 § Detaljhandel med öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag,

tillåten under villkor att lokalen, där verksamheten bedrivs, är godkänd som

livsmedelslokal enligt bestämmelser som meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) samt att försäljning av matvaror bedrivs i

lokalen. Detaljhandel med öl får även bedrivas av detaljhandelsbolaget samt av

tillverkare av öl eller lättdrycker.

6 kap. Servering

1 § Servering av spritdrycker, vin och starköl får ske endast om serve-

ringstillstånd har meddelats enligt bestämmelserna i 7 kap.

 Servering av öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, tillåten

under villkor att lokalen, där verksamheten bedrivs, är godkänd som

livsmedelslokal enligt bestämmelser som meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) samt att servering av mat samtidigt bedrivs

i lokalen. Motsvarande gäller för den som enligt 23 § samma lag har meddelats

särskilt tillstånd att yrkesmässigt hantera livsmedel.

 Den som har meddelats serveringstillstånd får dessutom servera öl i enlighet

med tillståndet.

2 § Servering av alkoholdrycker skall ske med återhållsamhet och får inte

föranleda olägenheter i fråga om ordning och nykterhet.

3 § På ställe med serveringstillstånd enligt denna lag skall tillståndshavaren

eller av honom utsedd serveringsansvarig personal utöva tillsyn över serveringen

och vara närvarande under hela serveringstiden.

 Serveringsansvarig personal skall med hänsyn till sina egenskaper och övriga

omständigheter vara lämplig för uppgiften.

 Tillståndshavaren skall till tillståndsmyndigheten anmäla vilka personer som

har utsetts till ansvariga för alkoholserveringen.

 För servering av spritdrycker, vin eller starköl får endast anlitas personal

som är anställd av tillståndshavaren. Restaurangskolor med serveringstillstånd

får dock i utbildningssyfte även anlita restaurangskolans elever.

4 § Om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat får servering av öl påbörjas

tidigast klockan 07.00 och servering av andra alkoholdrycker tidigast klockan

11.00. Om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat skall servering av

alkoholdrycker avslutas senast klockan 01.00.

 Serveringsställe skall vara utrymt senast 30 minuter efter serveringstidens

utgång (stängningstid).

 Första stycket gäller inte för hotellrum med minibar.

5 § Den som har serveringstillstånd är skyldig att köpa alla spritdrycker, allt

vin och allt starköl som behövs för rörelsen av någon som har

partihandelstillstånd för varan.

6 § Priser på alkoholdrycker får vid servering inte sättas lägre än inköpspriset

för varan jämte skäligt tillägg. Priserna skall avvägas så att försäljning av

drycker med högre alkoholhalt inte främjas.

7 § På ett serveringsställe får åtgärder inte vidtas i syfte att förmå någon

gäst till inköp av alkoholdrycker.

8 § Från ett serveringsställe får inte någon medföra eller tillåtas medföra

spritdrycker, vin eller starköl. Detta gäller inte hotellrum med minibar.

9 § På ställe med serveringstillstånd får inte någon dricka eller tillåtas

dricka andra alkoholdrycker än vad som har serverats i enlighet med tillståndet.

Detta gäller dock inte på hotellrum.

 Inte heller får någon dricka eller tillåtas dricka alkoholdrycker på ett

serveringsställe där alkoholdrycker inte får serveras eller i en lokal, som

yrkesmässigt upplåts för anordnande av sammankomster i slutna sällskap vid vilka

mat eller dryck tillhandahålls av innehavaren eller genom dennes försorg och där

servering av alkoholdrycker inte är tillåten.

 Alkoholdrycker som inte får serveras i en lokal som avses i denna paragraf får

inte heller förvaras i sådan lokal eller tillhörande utrymme annat än om det är

uppenbart att drycken inte är avsedd att drickas på stället.

7 kap. Tillstånd m.m.

Tillverkningtillstånd, partihandelstillstånd och inköpstillstånd

1 § Tillverkningstillstånd, partihandelstillstånd och inköpstillstånd får endast

meddelas den som visar sig lämplig att utöva verksamheten med hänsyn till sina

personliga och ekonomiska förhållanden, lagringsmöjligheter och omständigheter i

övrigt.

 Tillståndsmyndigheten skall ta särskild hänsyn till om sökanden visar sig

lämplig med avseende på laglydnad och benägenhet att fullgöra sina skyldigheter

mot det allmänna. Tillståndsmyndigheten får om det finns särskilda skäl begränsa

tillståndets giltighet till viss tid, samt meddela de villkor som behövs.

Villkor får ges i samband med beslut om tillstånd eller senare under

tillståndstiden.

2 § Tillverkningstillstånd kan gälla sprit, spritdrycker, vin, starköl och öl

eller begränsas till en eller flera av dessa varor. Partihandelstillstånd och

inköpstillstånd kan gälla spritdrycker, vin och starköl eller begränsas till en

eller två av dessa drycker.

3 § Tillverknings-, partihandels- och inköpstillstånd meddelas av Alko-

holinspektionen. Ansökan om tillstånd skall göras skriftligen. Regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen meddelar närmare

föreskrifter om vilken utredning som skall bifogas ansökan.

4 § Den som hos Alkoholinspektionen ansöker om tillstånd enligt denna lag skall

betala ansökningsavgift. Den som beviljas tillstånd skall även betala en årlig

tillsynsavgift.

 Regeringen beslutar om avgifternas storlek och får meddela ytterligare

föreskrifter om sådana avgifter. Efter bemyndigande av regeringen får

Alkoholinspektionen meddela sådana ytterligare föreskrifter om avgifter som inte

gäller avgifternas storlek.

Serveringstillstånd

5 § Serveringstillstånd kan avse servering

 1. till allmänheten året runt, årligen under viss tidsperiod, vid ett enstaka

tillfälle eller under en enstaka tidsperiod,

 2. till förening, företag eller annat slutet sällskap året runt, årligen under

en viss tidsperiod, vid ett enstaka tillfälle eller under en enstaka tidsperiod.

 Serveringstillstånd kan avse servering på luftfartyg, fartyg eller järnvägståg

i inrikes trafik (trafikservering).

 Tillståndsmyndigheten får om det finns särskilda skäl begränsa serve-

ringstillståndets giltighet till viss tid, samt meddela de villkor som behövs.

Villkor får ges i samband med beslut om tillstånd eller senare under

tillståndstiden.

6 § Serveringstillstånd kan gälla spritdrycker, vin och starköl eller begränsas

till en eller två av dessa drycker.

7 § Serveringstillstånd får endast meddelas den som visar sig lämplig att utöva

verksamheten med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden.

Sökanden skall också visa att serveringsstället uppfyller kraven i 8 §.

 Tillståndsmyndigheten skall ta särskild hänsyn till om sökanden visar sig

lämplig med avseende på laglydnad och benägenhet att fullgöra sina skyldigheter

mot det allmänna.

8 § Tillstånd för servering till allmänheten får endast meddelas om

serveringsstället har ett kök för allsidig matlagning och kan tillhandahålla

lagad mat. Serveringsstället skall ha ett tillfredsställande antal sittplatser

för gäster.

 Tillstånd för tillfällig servering eller till slutet sällskap får meddelas om

serveringsstället tillhandahåller lagad mat.

 Om det finns en drinkbar skall den vara en mindre väsentlig del av

serveringsstället, inrättad i nära anslutning till matsal.

 Utan hinder av första eller andra stycket får serveringstillstånd meddelas för

vin och starköl i foajé till teater eller konsertlokal. Alkoholserveringen får

dock endast ske i pauser under pågående föreställning.

 Servering av alkoholdrycker från minibarer på hotellrum får ske på hotell med

serveringstillstånd. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Alkoholinspektionen får meddela närmare bestämmelser om serveringen.

9 § Om serveringen kan befaras medföra olägenheter från alkoholpolitisk

synpunkt, får serveringstillstånd vägras även om sökanden uppfyller kraven i 7

och 8 §§.

10 § Serveringstillstånd gäller viss lokal eller annat avgränsat utrymme.

11 § Ombyggnad av serveringsställe som medför väsentlig ändring av

serveringslokalerna kräver särskilt medgivande av tillståndsmyndigheten. 12 §

Tillstånd till annan servering av spritdrycker, vin och starköl än

trafikservering meddelas av den kommun där serveringsstället är beläget.

 Tillstånd till trafikservering meddelas av den kommun där det företag som vill

bedriva serveringen har sitt säte eller där den person som vill bedriva

serveringen har sitt hemvist. Har företaget inte säte inom landet eller personen

inte hemvist inom landet, meddelas tillstånd av Stockholms kommun.

13 § Ansökan om serveringstillstånd görs skriftligen hos kommunen.

 Kommunen får ta ut avgift för prövningen enligt grunder som beslutas av

kommunfullmäktige.

 Kommunen får även ta ut avgift för tillsyn enligt 8 kap. av den som fått

tillstånd av kommunen enligt denna lag.

14 § En ansökan om serveringstillstånd enligt 5 § första stycket, som inte avser

ett enstaka tillfälle eller enstaka tidsperiod, får inte bifallas utan att

polismyndighetens yttrande inhämtas. Polismyndigheten skall i yttrandet redovisa

de omständigheter som ligger till grund för myndighetens bedömning samt avge

utlåtande om sökandens allmänna lämplighet för verksamheten.

 Om en ansökan om serveringstillstånd avser servering inom eller invid militärt

område skall yttrande dessutom inhämtas från vederbörande militära chef innan

ansökan får bifallas.

15 § Kommunens uppgifter enligt denna lag fullgörs av den eller de nämnder som

kommunfullmäktige bestämmer.

16 § Kommunen får träffa avtal med en annan kommun om att uppgifter som

kommunen har enligt denna lag skall ombesörjas helt eller delvis av den andra

kommunen. Kommunen får dock inte med stöd av denna bes- tämmelse överlåta

befogenhet att avgöra ärenden enligt 7 kap. eller 3 kap. 10 §.

Upphörande av tillstånd i vissa fall

17 § Har den som fått tillstånd enligt denna lag avlidit eller fått förvaltare

enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken med uppdrag som omfattar rörelsen och vill

dödsboet eller förvaltaren fortsätta rörelsen, skall anmälan göras till

tillståndsmyndigheten. Anmälan skall ha kommit in senast två månader efter

dödsfallet eller beslutet om förvaltare. Har anmälan inte kommit in inom

föreskriven tid, upphör tillståndet att gälla den dag anmälningstiden gick ut.

 Har den som fått tillstånd försatts i konkurs, upphör tillståndet att gälla.

Vill konkursboet eller konkursförvaltaren fortsätta rörelsen skall ansökan göras

till tillståndsmyndigheten. Tillståndsmyndigheten skall behandla en sådan

ansökan med förtur.

Återkallelse m.m.

18 § Alkoholinspektionen skall återkalla tillverknings-, partihandels- eller

inköpstillstånd om

 1. rätten enligt tillståndet inte längre utnyttjas,

 2. tillståndshavaren inte följer de för tillståndet gällande bestämmelserna i

denna lag eller föreskrifter eller villkor meddelade med stöd av denna lag,

eller

 3. de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd inte längre

föreligger.

19 § Kommunen skall återkalla serveringstillstånd om

 1. det inte endast tillfälligt uppkommer sådan olägenhet som avses i 6 kap.

2 §,

 2. tillståndshavaren inte följer de för servering eller serveringstillstånd

gällande bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter eller villkor meddelade

med stöd av denna lag, eller

 3. de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd enligt 7 och 8 §§

inte längre föreligger.

20 § I stället för återkallelse enligt 18 eller 19 § kan tillståndshavaren

meddelas varning, om varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig

åtgärd.

21 § Föranleder detaljhandel med eller servering av öl olägenheter i fråga om

ordning och nykterhet, eller följs inte bestämmelserna i denna lag, får kommunen

förbjuda den som bedriver försäljningen att fortsätta verksamheten eller, om

mildrande omständigheter föreligger, meddela honom varning.

 Ett förbud enligt första stycket kan inskränkas till att gälla för vissa

närmare angivna tider eller under vissa närmare angivna omständigheter. Förbud

gäller i sex månader, räknat från det att den som bedriver försäljningen fått

del av beslutet.

 Den kommun där försäljningsstället är beläget beslutar om ingripande enligt

denna paragraf. Saknas fast försäljningsställe skall 12 § andra stycket

tillämpas.

8 kap. Tillsyn m.m.

1 § Alkoholinspektionen utövar den centrala tillsynen över efterlevnaden av

denna lag och kan utfärda allmänna råd till vägledning för tillämpningen av

lagen.

 Länsstyrelsen utövar tillsynen inom länet. Länsstyrelsen skall också följa

kommunernas tillämpning av denna lag samt biträda kommunerna med råd i deras

verksamhet.

 Den omedelbara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna i lagen om

servering av spritdrycker, vin och starköl utövas av kommunen och av

polismyndigheten. Kommunen och polismyndigheten utövar också tillsyn över

servering av och detaljhandel med öl.

2 § På begäran av någon annan tillsynsmyndighet skall kommunen lämna de

uppgifter som myndigheten behöver för tillsyn enligt denna lag.

 Polismyndigheten skall underrätta andra tillsynsmyndigheter om förhållanden

som är av betydelse för dessa myndigheters tillsyn.

 Kronofogdemyndigheten skall underrätta vederbörande tillståndsmyndighet om den

som har tillstånd enligt denna lag brister i sina skyldigheter att erlägga

skatter eller socialavgifter. På begäran från länsstyrelsen skall samma

underrättelse ges till länsstyrelsen.

 På begäran av tillståndsmyndighet eller länsstyrelse skall skattemyndigheter

och andra myndigheter som uppbär eller driver in skatter eller avgifter lämna

uppgifter som tillståndsmyndigheten eller länsstyrelsen behöver för

tillståndsprövning eller tillsyn enligt denna lag.

3 § Den som beviljats tillstånd enligt denna lag skall hos tillståndsmyndigheten

i förväg anmäla när han tänker påbörja verksamheten. Sådan anmälan skall även

göras om verksamheten läggs ned eller om avbrott görs i den. Anmälan skall också

göras i de fall verksamhetens omfattning förändras eller om det i övrigt sker

någon förändring i verksamheten som är av betydelse för tillsynen. Även

betydande förändringar av ägarförhållanden skall anmälas.

4 § Om en tillsynsmyndighet begär det skall en tillståndshavare lämna tillträde

till driftsställe med tillhörande lokaler, tillhandahålla handelsböcker och

övriga handlingar som rör verksamheten, utan ersättning hjälpa till vid

tillsynen, lämna varuprover som behövs samt redovisa uppgifter om verksamhetens

omfattning och utveckling.

5 § Bokföring i rörelse som är tillståndspliktig enligt denna lag skall vara så

utformad att kontroll av verksamheten är möjlig. Den som driver rörelsen är

skyldig att på anfordran av en tillsynsmyndighet förete bokföringen i rörelsen.

Han är dessutom skyldig att lämna statistiska uppgifter i enlighet med de

föreskrifter regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Alkoholinspektionen meddelar.

6 § En tillsynsmyndighet har rätt att på anfordran få upplysningar och

handlingar som behövs för tillsyn enligt denna lag. Tillsynsmyndighet har också

rätt att få tillträde till rörelsens lokaler för att kunna utöva sin tillsyn

enligt 1 §.

7 § Polismyndigheten skall på begäran lämna det biträde som behövs för sådan

tillsyn som nämns i 4-6 §§.

9 kap. Överklagande

1 § Beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om inte något annat anges i

beslutet.

2 § Alkoholinspektionens och kommunens beslut enligt denna lag får överklagas

till allmän förvaltningsdomstol. Det överklagade beslutet får inte ändras utan

att Alkoholinspektionen respektive kommunen har lämnats tillfälle att yttra sig.

 Domstolens beslut får överklagas av Alkoholinspektionen respektive kommunen.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

10 kap Ansvar m.m.

1 § Den som

 1. olovligen tillverkar sprit eller spritdrycker,

 2. bereder mäsk i uppenbart syfte att olovligen tillverka sprit eller sprit-

drycker eller

 3. forslar, döljer eller förvarar sprit eller spritdrycker, som uppenbarligen

är olovligt tillverkade, eller mäsk, som uppenbarligen är avsedd för olovlig

tillverkning av sprit eller spritdrycker, döms till böter eller fängelse i högst

två år.

2 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

 1. säljer alkoholdrycker utan tillstånd eller, om tillstånd inte behövs, utan

rätt enligt denna lag,

 2. serverar spritdrycker, vin eller starköl som har anskaffats på annat sätt

än som sägs i 6 kap. 5 §, döms för olovlig försäljning av alkoholdrycker till

böter eller fängelse i högst två år.

3 § Är brott som anges i 1 eller 2 § grovt, döms till fängelse i högst fyra år.

Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om det har utgjort

led i en verksamhet som bedrivits yrkesmässigt eller i större omfattning.

4 § Den som olovligen tillverkar vin, starköl eller öl döms till böter eller

fängelse i högst sex månader.

5 § Den som innehar spritdrycker, vin eller starköl i uppenbart syfte att

olovligen sälja dem, döms för olovligt innehav av alkoholdrycker till böter

eller fängelse i högst ett år.

6 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffar alkoholdrycker åt annan i

strid med 3 kap. 9 § döms för olovligt anskaffande av alkoholdrycker till

påföljd som anges i 2 §.

7 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer eller utlämnar alkoholdrycker

i strid med 3 kap. 8 § till någon som inte har uppnått föreskriven ålder eller

som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel, eller vid

partihandel underlåter att på sätt som föreskrivs i 4 kap. 7 § första stycket

förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller inköpa varan, döms

för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse i högst sex månader.

 För olovlig dryckeshantering döms också den som försäljer öl i strid med

förbud som meddelats enligt 7 kap. 21 § eller tillåter alkoholförtäring i strid

med 6 kap. 9 §.

8 § Är gärning som avses i 1, 2 och 4-7 §§ att anse som ringa, skall inte dömas

till straff.

9 § För försök eller förberedelse till brott som avses i 1, 2 och 6 §§ döms till

ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

 Har flera medverkat till gärning som avses i 1-7 §§ eller vid försök eller

förberedelse till brott enligt första stycket, skall 23 kap. 4 och 5 §§

brottsbalken tillämpas. Den till vilken sprit, mäsk eller alkoholdrycker har

överlåtits för personligt bruk skall dock vara fri från ansvar.

10 § Bestämmelser om ansvar för olovlig införsel och utförsel av alkoholdrycker

finns i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

11 kap. Förverkande och beslag

1 § Sprit, alkoholdrycker och mäsk som har varit föremål för brott enligt denna

lag eller värdet därav samt utbyte av sådant brott skall förklaras förverkade.

Förverkande av alkoholdrycker kan ske även hos den som är fri från ansvar från

brottet enligt 10 kap. 9 § andra stycket andra meningen.

2 § Har sprit eller alkoholdrycker olovligen tillverkats enligt denna lag skall

även destillationsapparater, apparatdelar och redskap som har använts vid

tillverkningen, råämnen som uppenbarligen varit avsedda för tillverkningen och

beredningen samt kärl och emballage som varorna har förvarats i, förklaras

förverkade. Likaså skall förråd av renings- och filtreringsmedel vilka

uppenbarligen avsetts för rening eller filtrering av olovligen tillverkad sprit

förklaras förverkat.

3 § Om ett förordnande om förverkande skulle vara obilligt, får förverkandet

helt eller delvis efterges.

4 § I fråga om sprit, alkoholdryck eller mäsk som kan antas bli förverkad enligt

denna lag gäller lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m.

i tillämpliga delar. Alkoholdryck som har lagts upp på sådant tillfälligt lager

som nämns i 24 § tullförordningen (1994:000) skall anses som förverkad om den

inte har tagits ut från lagret inom 30 dagar från uppläggningen. Vad som nu har

sagts gäller även i fråga om sådan dryck som för tillfällig förvaring har

omhändertagits av tullmyndighet utan att läggas upp på tillfälligt lager.

5 § Chefen för utrikesdepartementet får medge undantag från 6 kap. 5 och 9 §§ på

begäran av främmande stat och internationell organisation som avses i lagen

(1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall.

12 kap. Register

1 § Alkoholinspektionen skall för de ändamål som anges i 2 § föra ett

tillståndsregister på medium för automatisk databehandling.

2 § Tillståndsregistret får användas för

 1. handläggning av ärenden om tillstånd,

 2. tillsyn över tillståndshavare samt

 3. uppföljning, utvärdering och framställning av statistik beträffande ärenden

enligt lagen.

3 § Tillståndsregistret får innehålla uppgifter om

 1. den som har tillstånd enligt lagen,

 2. den som har haft tillstånd enligt lagen,

 3. den som ansöker om tillstånd enligt lagen och

 4. den som har ansökt om tillstånd enligt lagen.

 Regeringen får meddela föreskrifter om registrering av uppgifter även i fråga

om olika företrädare för en verksamhet.

4 § I registret får beträffande den som avses i 3 § första stycket 1 och 3

registreras

 1. uppgift om namn eller firma, person-, registrerings- eller organisa-

tionsnummer, adress och telefonnummer,

 2. uppgift om dom i brottmål,

 3. uppgift om förekomst av ärende hos polis- eller åklagarmyndighet,

 4. uppgift om registrering av mervärdeskatteskyldighet, punktskatte-

skyldighet och upplagshavare enligt skattelagstiftningen,

 5. uppgift om konkurser, restförda skatter och avgifter,

 6. uppgift om den verksamhet som tillstånd avser eller söks för och om

särskilda villkor som kan ha meddelats för denna,

 7. uppgift om brott mot föreskrifter och meddelade villkor och om utförda

inspektioner och

 8. i den utsträckning regeringen närmare föreskriver, annan uppgift som har

betydelse för handläggningen av ärenden enligt denna lag.

 Uppgifter som avses i första stycket 2 och 3 får endast registreras i den mån

de har betydelse för rätt till tillstånd enligt denna lag.

 I registret får beträffande den som avses i 3 § första stycket 2 och 4

registreras uppgift som sägs i första stycket 1 samt uppgift som avses i 5 §.

5 § I tillståndsregistret får anges myndighetens beslut i ärenden enligt lagen,

liksom domstols beslut, och de bestämmelser som har tillämpats.

 Registret får också innehålla uppgifter om tidpunkt för registrerade

förhållanden samt tekniska och administrativa uppgifter, om uppgifterna behövs

för att tillgodose ändamålet med registret.

6 § Registerinformation som inte behövs för handläggning av ett ärende eller för

tillsyn enligt lagen skall gallras under femte kalenderåret efter det att

uppgiften registrerats.

 Om tillstånd återkallas eller om sökt tillstånd vägras skall så snart beslutet

vunnit laga kraft, alla uppgifter utom sådana som avses i 4 § första stycket 1

och 6 samt 5 § gallras ur registret.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om undantag från gallring för att bevara ett urval av material för

forskningens behov. Sådant material skall lämnas över till en arkivmyndighet.

7 § Regeringen får föreskriva att uppgifter till registret får hämtas från

register som förs av statlig eller kommunal myndighet.

8 § Uppgifter i tillståndsregistret får lämnas ut på medium för automatisk

databehandling för de ändamål och i den utsträckning som anges nedan till

följande mottagare

Mottagare Uppgifter Ändamål

Polismyndighet Uppgift om Utredning och

 misstanke om lagföring

 brott enligt

 denna lag

Skattemyndighet Uppgift om Beskattning

och tullmyndighet verksamhet som eller påförande

 omfattas av av tull

 denna lag

9 § Uppgifter ur registret får lämnas ut till kommun och länsstyrelse i den

utsträckning uppgifterna är av betydelse för tillståndsprövning eller tillsyn.

10 § Tillståndshavare och de som söker tillstånd skall på lämpligt sätt ges

information om registret. Informationen skall innehålla en beskrivning av de

uppgifter som registret innehåller samt upplysningar om

 1. ändamålet med registret,

 2. rätten att få registerutdrag och rättelse till stånd enligt datalagen

(1973:289),

 3. de begränsningar i fråga om utlämnande av uppgifter på medium för

automatisk databehandling och bevarande av uppgifter som gäller för registret.

_________

 1. Denna lag träder i kraft, i fråga om 9 kap. 2 § tredje stycket den 1

januari 1998 och i övrigt den 1 januari 1995 då lagen (1977:292) om tillverkning

av drycker, m.m. och lagen (1977:293) om handel med drycker skall upphöra att

gälla.

 2. Tillstånd som har meddelats före ikraftträdandet skall gälla som tillstånd

enligt den nya lagen.

 Ansökningar om andra tillstånd än serveringstillstånd som inte har prövats

slutligt vid ikraftträdandet skall överlämnas för handläggning hos Alkoholin-

spektionen.

 Mål som väckts i kammarrätten av enskild före ikraftträdandet och som avser

ingripande mot ett serveringstillstånd prövas enligt äldre bestämmelser.

 3. Detaljhandelsbolagets och det i lagen (1977:293) om handel med drycker

omnämnda partihandelsbolagets rätt enligt äldre bestämmelser, skall gälla som

tillstånd enligt den nya lagen till dess nytt tillstånd erhållits, dock längst

t.o.m. den 31 december 1995.

 4. Den som har serveringstillstånd är skyldig att köpa alla spritdrycker, allt

vin och allt utländskt starköl som behövs för rörelsen hos detaljhandelsbolaget

eller hos den som har fått tillverknings- eller partihandelstillstånd enligt den

nya lagen genom beslut av Alkoholinspektionen.

 5. Under år 1995 skall länsstyrelsen fullgöra de uppgifter som åligger kom-

munen enligt den nya lagen utom de som anges i 8 kap. Under denna tid får

länsstyrelsen inte bifalla en ansökan om tillstånd enligt 7 kap. 5 § första

stycket innan kommunen yttrat sig, utom i de fall ansökan avser ett enstaka

tillfälle eller en enstaka tidsperiod.

 Ansökningar om tillstånd till servering som inte har prövats slutligt den 1

januari 1996 skall överlämnas för handläggning hos vederbörande kommun.

 6. Under år 1996 och 1997 skall kommunen underrätta länsstyrelsen om alla

ansökningar om tillstånd enligt 7 kap. 5 § första stycket utom sådana som avser

ett enstaka tillfälle eller en enstaka tidsperiod. En sådan ansökan får under

nämnda tid inte bifallas innan länsstyrelsen yttrat sig.

 7. Under år 1996 och 1997 skall kommunen, när fråga uppkommer om återkallelse

av serveringstillstånd eller förbud som nämns i 7 kap. 21 §, underrätta

länsstyrelsen. Sådan åtgärd får under nämnda inte beslutas innan länsstyrelsen

yttrat sig.

1.2 Förslag till

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att det i sekretesslagen (1980:100)[1] skall införas en

ny paragraf, 9 kap. 24 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

9 kap.

 24 §

 Sekretess gäller hos

 tillstånds- eller

 tillsynsmyndighet enligt

 alkohollagen (1994:000)

 för uppgift om enskilds

 personliga eller

 ekonomiska förhållanden,

 om det kan antas att den

 enskilde eller någon

 honom närstående lider

 skada eller men om

 uppgiften röjs. Sekre-

 tessen gäller dock inte

 beslut i ärende om till-

 stånd.

 I fråga om uppgift i

 allmän handling gäller

 sekretessen i högst

 femtio år.

_______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1992:1474

1.3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av

alkoholdrycker

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om

marknadsföring av alkoholdrycker att 1 och 4 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §

 Denna lag gäller näringsidkares marknadsföring som avser alkoholdrycker och

som vänder sig till konsumenter.

 Med alkoholdrycker Med alkoholdrycker

förstås spritdrycker, förstås spritdrycker, vin,

vin, starköl och öl i starköl och öl i den

den betydelse dessa betydelse dessa

beteckningar har i beteckningar har i

lagen (1977:292) om alkohollagen (1994:000).

tillverkning av

drycker, m.m.

4 §

 Om förbud mot vissa Om förbud mot vissa

marknadsföringsåtgärder marknadsföringsåtgärder

finns bestämmelser i finns bestämmelser i

lagen (1977:293) om alkohollagen (1994:000).

handel med drycker.

_____________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

1.4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av

teknisk sprit m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1961:1819 om försäljning av teknisk

sprit m.m.[1] att 1 §, 4 §, 5 § 2 mom, 8 §, 8 a §, 9 § och 10 § skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §[2]

 Med teknisk sprit Med teknisk sprit

förstås sprit som är förstås sprit som är avsedd

avsedd att användas för att användas för tekniskt,

tekniskt, industriellt, industriellt,

medicinskt, veten- medicinskt,

skapligt eller annat vetenskapligt eller

likartat ändamål och annat likartat ändamål och

som är hänförlig till som är hänförlig till

tulltaxenr 22.07 eller tulltaxenr 22.07 eller

22.08 B. 1 eller B. 2 22.08 B. 1 eller B. 2

tulltaxelagen tulltaxelagen

(1987:1068). Vad som (1987:1068)

sägs i denna lag om tek-

nisk sprit skall också

gälla spritdrycker, vin

och starköl, avsedda för

ändamål som nu sagts.

 Med alkoholhaltigt preparat förstås vara som innehåller mer än 1,8 viktprocent

etylalkohol och som inte är hänförlig till tulltaxenr 22.03-22.07 eller 22.08

B.1 eller B. 2. tulltaxelagen och inte heller är sådant läkemedel, som omfattas

av läkemedelslagen (1992:859).

 Med alkoholhaltigt läkemedel förstås ett läkemedel som omfattas av

läkemedelslagen (1992:859) och som innehåller mer än 1,8 viktprocent

etylalkohol.

 Beteckning i denna Beteckning i denna lag

lag har samma betydelse har samma betydelse som

som i lagen (1977:293) i alkohollagen

om handel med drycker. (1994:000).

 Bestämmelser om

 tillverkning av sprit

 och om handel med alko-

 holdrycker finns i

 alkohollagen (1994:000).

 **Fotnot**

 [1]Lagens rubrik ändrad genom

 1994:956

 [2]Senaste lydelse 1994:956

4 §[3]

 Teknisk sprit må utan Teknisk sprit och

särskilt tillstånd in- alkoholhaltiga preparat

föras till riket av får föras in till landet

partihandelsbolaget. endast av den som har

Tillstånd erfordras ej meddelats särskilt

heller i fall då tillstånd av Läkemedels-

denaturerad teknisk verket. Tillstånd

sprit eller alkoholhal- erfordras dock inte i de

tiga preparat av fall då denaturerad tek-

resande införes an- nisk sprit eller

norledes än i alkoholhaltiga preparat

handelssyfte eller för förs in av resande annat

yrkesmässig förbrukning. än i handelssyfte eller

 För annan införsel av för yrkesmässig

teknisk sprit och förbrukning.

alkoholhaltiga preparat

än som avses i första

stycket kräves särskilt

tillstånd av läkeme-

delsverket.

 I fråga om hantering av oförtullad teknisk sprit och oförtullade alko-

holhaltiga preparat gäller lagen (1973:980) om transport, förvaring och

förstöring av införselreglerade varor, m.m. Läkemedelsverket äger föreskriva

begränsning av rätten att hantera oförtullad vara.

5 § 2 mom.[4]

 Teknisk sprit må, Teknisk sprit må,

förutom av parti- förutom av detalj-

handelsbolaget och handelsbolaget, utan

detaljhandelsbolaget, särskilt tillstånd säljas

utan särskilt tillstånd av den som tillverkat

säljas av den som varan. För annan

tillverkat varan. För försäljning, som äger rum

annan försäljning, som annorledes än från apotek,

äger rum annorledes än erfordras Läkemedelsver-

från apotek, erfordras kets tillstånd.

Läkemedelsverkets

tillstånd.

8 §[5]

 Iakttages icke bestämmelserna i denna lag eller med stöd därav meddelade före-

skrifter må läkemedelsverket meddela vederbörande varning. Därest rättelse ej

vinnes eller varning ej anses vara tillfyllest, må verket förbjuda försäljning

eller, där tillstånd till försäljning, införsel eller inköp meddelats, återkalla

sådant tillstånd.

 Har tillstånd Har tillstånd

återkallats eller har återkallats eller har

tillståndshavaren tillståndshavaren

avlidit, åligger det avlidit, åligger det

tillståndshavaren eller tillståndshavaren eller

dödsboet att, i den mån dödsboet att, i den mån

läkemedelsverket därom Läkemedelsverket därom för-

förordnar, sälja sitt ordnar, sälja sitt lager

lager av teknisk sprit av teknisk sprit till

till någon som har tillstånd

partihandelsbolaget, till försäljning av

vilket är skyldigt att spriten.

till skäligt pris inköpa

varan.

 **Fotnot**

 [3]Senaste lydelse 1990:433

 [4]Senaste lydelse 1994:956

 [5]Senaste lydelse 1990:433

8 a §[6]

 För att täcka statens För att täcka statens

kostnader för kontrollen kostnader för kontrollen

enligt denna lag skall enligt denna lag skall

den som har fått den som har fått tillstånd

tillstånd till införsel till införsel av teknisk

av teknisk sprit eller sprit eller al-

alkoholhaltiga preparat koholhaltiga preparat

betala särskilda eller tillstånd till inköp

avgifter i den eller försäljning av

omfattning som bestäms teknisk sprit betala

av regeringen eller, särskilda avgifter i den

efter regeringens omfattning som bestäms av

bemyndigande, regeringen eller, efter

läkemedelsverket. regeringens

Detsamma skall gälla bemyndigande, Läke-

partihandelsbolaget och medelsverket.

den som har fått

tillstånd att tillverka

sprit enligt lagen

(1977:292) om

tillverkning av

drycker, m.m.

9 §[7]

 Den som säljer teknisk Den som säljer teknisk

sprit utan att äga rätt sprit utan att äga rätt

därtill enligt denna lag därtill enligt denna lag

eller överskrider dylik eller överskrider dylik

rätt eller bryter mot rätt eller bryter mot

bestämmelserna i 7 § dö- bestämmelserna i 7 § dömes

mes för olovlig försälj- för olovlig försäljning av

ning av teknisk sprit teknisk sprit till påföljd

till påföljd som angives som angives i 10 kap. 2 §

i 72 § lagen (1977:293) eller 10 kap. 3 §

om handel med drycker. alkohollagen (1994:000).

10 §[8]

 Den som olovligen Den som olovligen

borttager eller borttager eller försvagar

försvagar denatureringsmedel i

denatureringsmedel i teknisk sprit eller

teknisk sprit eller alkoholhaltigt preparat

alkoholhaltigt preparat dömes för för olovligt

dömes för för olovligt förfarande med teknisk

förfarande med teknisk sprit till påföljd som

sprit till påföljd som angives i 10 kap. 1 §

angives i 27 § lagen eller 10 kap. 3 §

(1977:292) om alkohollagen (1994:000).

tillverkning av För den som säljer eller

drycker, m.m. tillhandagår med

 För den som säljer anskaffande av teknisk

eller tillhandagår med sprit eller

anskaffande av teknisk alkoholhaltigt preparat

sprit eller varmed vidtagits åtgärd

alkoholhaltigt preparat enligt första stycket äger

varmed vidtagits åtgärd 10 kap. 2 § och 10 kap. 3 §

enligt första stycket alkohollagen motsvarande

äger 72 § lagen tillämpning. Detsamma gäl-

(1977:293) om handel ler för den som forslar,

med drycker motsvarande döljer eller förvarar sådan

tillämpning. Detsamma vara.

gäller för den som for-

slar, döljer eller

förvarar sådan vara.

 **Fotnot**

 [6]Senaste lydelse 1991:408

 [7]Senaste lydelse 1977:294

 [8]Senaste lydelse 1977:294

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 2. Tillstånd till införsel, inköp eller försäljning av spritdrycker, vin eller

starköl som har meddelats före ikraftträdandet skall gälla som tillstånd enligt

alkohollagen (1994:000). Tillståndet gäller dock endast för den tid som

Läkemedelsverket föreskrivit.

 3. Om en ansökan som avses i 2. inte har prövats slutligt vid ikraftträdandet

skall ansökningen överlämnas för handläggning hos Alkoholinspektionen.

1.5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m.

 Härigenom föreskrivs att 2 § första stycket 1. lagen (1958:205) om förverkande

av alkoholhaltiga drycker m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §[1]

 Angående beslag av Angående beslag av

egendom som avses i 1 § egendom som avses i 1 §

skall vad i allmänhet är skall vad i allmänhet är

stadgat om beslag i stadgat om beslag i

brottmål äga motsvarande brottmål äga motsvarande

tillämpning med följande tillämpning med följande

avvikelser: avvikelser:

 1. Beslagtagen egen- 1. Beslagtagen egendom

dom må bevisligen för- må bevisligen förstöras om

störas om dess värde är dess värde är ringa eller

ringa eller egendomens egendomens förstörande

förstörande eljest måste eljest måste anses

anses försvarligt. I försvarligt. I annat fall

annat fall må egendomen må egendomen försäljas,

försäljas, spritdrycker, spritdrycker, vin,

vin eller starköl till starköl och öl till den

det i lagen (1977:293) som är berättigad att

om handel med drycker tillverka eller att

omnämnda bedriva partihandel med

partihandelsbolaget, öl sådana varor enligt

till tillverkare av alkohollagen (1994:000)

sådan vara och annan och annan egendom på sätt

egendom på sätt som med som med hänsyn till

hänsyn till egendomens egendomens beskaffenhet

beskaffenhet finnes läm- finnes lämpligt. Belopp,

pligt. Belopp, som er- som erhållits vid

hållits vid försäljning försäljning av beslagtagen

av beslagtagen egendom, egendom, tillfaller

tillfaller kronan. kronan.

 Beslut om förstörande eller försäljning meddelas av undersökningsledaren eller

åklagaren. I fall som avses i 23 kap. 22 § första stycket första punkten

rättegångsbalken får sådant beslut meddelas även av polismyndigheten.

 Går beslag åter och är egendomen jämlikt denna paragraf förstörd eller såld,

skall ersättning av allmänna medel utgå med belopp, som motsvarar egendomens

pris vid försäljning till allmänheten eller eljest finnes skäligt.

 Beslut om ersättning meddelas av åklagaren. Är den som drabbats av beslaget

missnöjd med beslut om ersättning, äge han inom en månad från det han erhöll del

av beslutet påkalla rättens prövning därav. Ansökan härom göres vid den domstol,

som ägt upptaga fråga om beslagets bestånd.

 Ersättning utbetalas av länsstyrelsen efter framställning av åklagaren.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1980:582

1.6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1965:94) om polisregister m.m.

 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1965:94) om polisregister m.m. skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 §

 Utdrag av eller upplysning om innehållet i polisregister skall meddelas, när

framställning därom görs av

 1. justitiekanslern, 1. justitiekanslern,

riksdagens ombudsmän, riksdagens ombudsmän,

rikspolisstyrelsen, den rikspolisstyrelsen, den

centrala centrala

utlännningsmyndigheten, utlännningsmyndigheten,

länsstyrelse, länsrätt, länsstyrelse, länsrätt,

polismyndighet eller polismyndighet, allmän

allmän åklagare; åklagare eller

 Alkoholinspektionen;

 2. annan myndighet, om och i den mån regeringen för visst slag av ärenden

eller för särskilt fall ger tillstånd därtill;

 3. enskild, om han behöver utdraget för att ta till vara sin rätt i främmande

stat, för att få tillstånd att inresa, vistas, bosätta sig eller arbeta i

främmande stat eller för att pröva fråga om anställning eller uppdrag i

verksamhet, som avser vård eller som är av betydelse för rikets säkerhet eller

för förebyggandet eller beivrandet av brott, och regeringen i förordning

medgivit att utdrag eller upplysning lämnas för sådant ändamål eller, i annat

fall, om den enskilde styrker att hans rätt är beroende av upplysning ur

registret och regeringen medger att upplysningen meddelas.

 Regeringen kan förordna att en myndighet som avses i första stycket får ha

terminalåtkomst till polisregister.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-10-24

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 15 september 1994 (Socialdepartementet) har rege-

ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. alkohollag,

 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

 3. lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring

av alkoholdrycker,

 4. lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.,

 5. lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker

m.m.,

 6. lag om ändring i lagen (1965:94) om polisregister m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn

Christian Groth.

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till alkohollag

6 kap.

9 §

Enligt paragrafens första stycke är det i princip förbjudet att på ställen med

serveringstillstånd dricka eller tillåta någon att dricka andra alkoholdrycker

än sådana som serverats i enlighet med tillståndet. Andra stycket innehåller ett

förbud mot att i vissa andra lokaler dricka eller tillåta någon att dricka

alkoholdrycker överhuvudtaget. Enligt en bestämmelse i paragrafens tredje stycke

förbjuds vidare viss förvaring av alkoholdrycker. Enligt den bestämmelsen gäller

som huvudregel att alkoholdrycker som inte får serveras i en lokal som avses i

paragrafen inte heller får förvaras i en sådan lokal eller tillhörande utrymme.

 Vid föredragningen inför Lagrådet har upplysts att de olika förbuden inte är

avsedda att gälla i fråga om öl. Denna begränsning framgår inte av lagtexten.

Lagrådet förordar därför den ändringen i paragrafen att det i ett nytt fjärde

stycke slås fast att förbuden inte gäller i fråga om öl.

I övrigt förordar Lagrådet vissa redaktionella jämkningar.

 På grund av det anförda kan paragrafen ges förslagsvis följande lydelse:

 "På serveringsställe där serveringstillstånd gäller får inte någon dricka

eller tillåtas dricka andra alkoholdrycker än sådana som har serverats i

enlighet med tillståndet. Detta gäller dock inte på hotellrum.

Inte heller får någon dricka eller tillåtas dricka alkoholdrycker på ett

serveringsställe där alkoholdrycker inte får serveras eller i en lokal, som

yrkesmässigt upplåts för anordnande av sådana sammankomster i slutna sällskap

vid vilka mat eller dryck tillhandahålls av innehavaren eller genom dennes

försorg och där servering av alkoholdrycker inte är tillåten.

 Alkoholdrycker som inte får serveras i en lokal som avses i denna paragraf får

inte heller förvaras i sådan lokal eller tillhörande utrymmen i annat fall än

när det är uppenbart att drycken inte är avsedd att drickas på stället.

 Förbuden enligt denna paragraf gäller inte i fråga om öl."

7 kap.

5 §

I paragrafen anges vilka olika slag av serveringstillstånd som kan ges. Enligt

första stycket, som är uppdelat på två punkter, kan tillstånd meddelas för

servering till allmänheten eller i förening, företag eller annat slutet

sällskap. Tillstånden kan avse servering året runt, årligen under viss

tidsperiod, vid ett enstaka tillfälle eller under en enstaka tidsperiod. Av

andra stycket framgår att serveringstillstånd kan avse s.k. trafikservering,

varmed avses servering på vissa transportmedel. I tredje stycket anges att

tillståndsmyndigheten kan om det finns särskilda skäl begränsa tillståndets

giltighet till viss tid samt meddela de villkor som behövs. Villkoren får

meddelas i samband med tillståndsbeslutet eller senare under tillståndstiden.

 Bestämmelsen i andra stycket om trafikservering fyller ingen självständig

funktion i förevarande paragraf. Den bör därför utgå och i stället fogas in i 12

§ andra stycket, som anger vilken myndighet som meddelar tillstånd till

trafikservering.

 Vad som sägs i tredje stycket om begränsning av ett tillstånds giltighet har

sin bakgrund i att tillstånd till servering året runt eller årligen under en

viss tidsperiod gäller tills vidare. För att förståelsen av bestämmelsen skall

underlättas bör detta förhållande framgå direkt av lagtexten. Stycket bör därför

kompletteras med en bestämmelse av innebörd att nämnda tillstånd gäller tills

vidare.

 I paragrafen bör därutöver göras vissa redaktionella ändringar.

 Med hänsyn till det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande

lydelse:

 "Serveringstillstånd kan meddelas för servering till allmänheten eller i

förening, företag eller annat slutet sällskap. Tillstånd kan avse servering året

runt, årligen under en viss tidsperiod, under en enstaka tidsperiod eller vid

ett enstaka tillfälle.

 Tillstånd, som avser servering året runt eller årligen under en viss

tidsperiod gäller tills vidare. Tillståndsmyndigheten får dock om det finns

särskilda skäl begränsa tillståndets gilighet till viss tid.

 I samband med beslut om serveringstillstånd eller senare får tillstånds-

myndigheten meddela de villkor som behövs."

12 §

Som anförts under 5 § bör vad som anges i den paragrafens andra stycke om

trafikservering fogas in i andra stycket i förevarande paragraf. Vissa

redaktionella ändringar bör vidare göras i paragrafens första stycke.

 Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse:

 "Tillstånd till servering av spritdrycker, vin och starköl meddelas av den

kommun där serveringsstället är beläget.

 Serveringstillstånd, som avser servering i inrikes trafik på fartyg, luft-

fartyg eller järnvägståg (trafikservering), meddelas dock av den kommun där det

företag som vill bedriva serveringen har sitt säte eller där den person som vill

bedriva serveringen har sitt hemvist. Har företaget inte säte inom landet eller

personen inte hemvist inom landet, meddelas tillstånd av Stockholms kommun."

21 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om ingripande från kommunens sida mot

försäljning av öl, när denna inte äger rum på tillfredsställande sätt. I första

stycket anges sålunda att, om detaljhandel med eller servering av öl föranleder

olägenheter i fråga om ordning och nykterhet eller bestämmelserna i den

föreslagna lagen inte följs, kommunen får förbjuda den som bedriver

försäljningen att fortsätta verksamheten eller, om mildrande omständigheter

föreligger, meddela honom varning.

 Vad som anges som förutsättning för att varning skall komma i fråga - att

mildrande omständigheter föreligger - ger närmast intryck av att ingripande

enligt paragrafen har straffrättslig karaktär. I författningskommentaren uttalas

att mildrande omständigheter kan vara att olägenheterna inte beror på

näringsidkaren själv eller är svåra för honom att påverka eller förhindra, t.ex.

tillfälliga besök av störande ungdomar.

 Även om ingripande enligt paragrafen får en straffliknande effekt, är syftet

därmed uppenbarligen ett annat nämligen att förhindra att försäljning av öl sker

under olämpliga former. Med hänsyn härtill passar uttrycket "om mildrande

omständigheter föreligger" mindre väl. Med anledning av vad som anförts i

författningskommentaren kan för övrigt framhållas att meddelande av varning

framstår som en tämligen meningslös åtgärd i fall då olägenheterna inte beror på

näringsidkaren själv och denne har svårt att påverka eller förhindra dem.

 Mot bakgrund av det sagda föreslår Lagrådet att bestämmelsen i det berörda

hänseendet utformas på följande sätt:

 "--------- eller, om förbud får anses vara en alltför ingripande åtgärd,

meddela honom varning."

10 kap.

6 §

Enligt paragrafen döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffar

alkoholdrycker åt annan i strid med 3 kap. 9 § för olovligt anskaffande av

alkoholdrycker till "påföljd som anges i 2 §". Vid föredragningen inför Lagrådet

har upplysts att det är avsett att även straffskalan i 3 § för grovt brott skall

vara tillämplig vid brott enligt förevarande paragraf. Den avsedda innebörden

framgår dock inte av lagtexten. Mot denna bakgrund förordar Lagrådet att före-

varande paragraf ges följande lydelse:

 "Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffar alkoholdrycker åt annan i

strid med 3 kap. 9 § döms för olovligt anskaffande av alkoholdrycker till böter

eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst

fyra år."

9 §

I första stycket anges att för försök eller förberedelse till brott som avses i

1, 2 och 6 §§ (olovlig tillverkning av sprit m.m., olovlig försäljning av

alkoholdrycker och olovligt anskaffande av alkoholdrycker) döms till ansvar

enligt 23 kap. brottsbalken. Andra stycket innehåller i första meningen en

föreskrift om att 23 kap. 4 och 5 §§ brottsbalken skall tillämpas om flera

medverkat till en straffbelagd gärning. Enligt andra meningen skall den till

vilken sprit, mäsk eller alkoholdrycker har överlåtits för personligt bruk dock

vara fri från ansvar.

 Lagrådet konstaterar att genom bestämmelsen i första stycket utvidgas det

straffbara området. I lagen om handel med drycker straffbeläggs sålunda försök

till olovlig försäljning och olovligt anskaffande av alkoholdrycker medan för-

beredelse till sådana gärningar är straffritt. Lagen om tillverkning av drycker

m.m. innehåller inga bestämmelser om försök och förberedelse till brott. I lagen

finns emellertid straffbestämmelser avseende vissa åtgärder med destilla-

tionsapparater och aktiverat kol vilka bestämmelser inte förs över till alkohol-

lagen. Dessa gärningar kan i viss utsträckning omfattas av straffbestämmelsen i

första stycket av förevarande paragraf som dock har en vidare tillämpning.

 Författningskommentaren innehåller endast mycket kortfattade motiv till

paragrafen. Några skäl för en ökad kriminalisering av förfaranden med

alkoholdrycker anges inte. Enligt Lagrådets mening bör en vidgad kriminalisering

komma till stånd först efter att behovet härav närmare analyserats. Lagrådet

förutsätter att så sker under det fortsatta lagstiftningsarbetet.

 Beträffande därefter paragrafens andra stycke har genom en lagändring som

trätt i kraft den 1 juli 1994 (SFS 1994:458, prop. 1993/94:130) den allmänna

medverkansregleringen i 23 kap. brottsbalken utvidgats till att gälla även

gärningar utanför balken när fängelse är föreskrivet. Straff- skalan för

samtliga i alkohollagen straffbelagda gärningar innehåller fängelse.

Bestämmelserna i första meningen om medverkan fyller därför inte någon

självständig funktion och bör utgå. I andra meningen bör vidare göras vissa

redaktionella ändringar.

 Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att paragrafens andra stycke ges

följande lydelse:

 "Den till vilken sprit, mäsk eller alkoholdrycker har anskaffats för

personligt bruk skall vara fri från ansvar för medverkan till brott som avses i

detta kapitel."

11 kap.

3 §

Mot bakgrund av bestämmelserna om förverkande av alkoholdrycker m.m. i 1 och 2

§§ i föreslås i förevarande 3 § att, om ett förordnande om förverkande skulle

vara obilligt, förverkandet får helt eller delvis efterges.

 I enlighet med vad som gäller i flertalet andra liknande fall bör undantaget

vara tillämpligt endast då förverkande skulle vara uppenbart obilligt. Även i

övrigt torde saknas anledning att utforma bestämmelsen annorlunda än vad som i

allmänhet är fallet med motsvarande bestämmelser av samma innebörd på andra om-

råden. Lagrådet föreslår därför att bestämmelsen ges följande lydelse:

 "Förordnande om förverkande skall inte meddelas, om det skulle vara uppenbart

oskäligt."

12 kap.

4 §

Första stycket innehåller en uppräkning i åtta punkter av uppgifter som får

registreras beträffande dem som har tillstånd eller som ansöker om tillstånd.

 Registrering får enligt punkt 2 ske av uppgift om dom i brottmål och enligt

punkt 3 av uppgift om förekomst av ärende hos polis- eller åklagarmyndighet.

Enligt författningskommentaren får uppgift som avses i punkt 2 endast innefatta

det lagrum som har tillämpats samt domsnummer och domstol. Beträffande punkt 3

anges att uppgift om ärendet endast skall innehålla en

identifikationsbeteckning, exempelvis ett diarienummer. Med hänsyn till att det

här är fråga om mycket integritetskänsliga uppgifter bör de i författ-

ningskommentaren angivna begränsningarna föras in i lagtexten.

 I punkt 8 har tagits in ett bemyndigande för regeringen att ge närmare

föreskrifter om registrering av annan uppgift som har betydelse för hand-

läggningen av ärenden enligt lagen. I motsats till övriga punkter öppnar punkt 8

möjlighet för registrering av en vid krets av uppgifter. Enligt författ-

ningskommentaren skall emellertid bemyndigandet inte få användas för

registrering av känsliga personuppgifter. Även denna begränsning bör framgå av

lagtexten.

 Enligt tredje stycket får beträffande dem som har haft tillstånd eller som har

sökt men vägrats tillstånd registreras uppgift som sägs i första punkten 1 och

uppgift som avses i 5 §.

 Enligt vad som upplysts vid föredragningen gäller de uppgifter som avses i 5 §

såväl dem som anges i första stycket som dem som anges i tredje stycket av 4 §.

Hänvisningen till 5 § i tredje stycket bör därför utgå.

 Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att första stycket punkterna 2,

3 och 8 ges följande lydelse:

 "2. uppgift om dom i brottmål, såvitt avser domstol, domsnummer och tillämpade

bestämmelser,

 3. uppgift om förekomst av ärende hos polis- eller åklagarmyndighet, såvitt

avser diarienummer eller motsvarande beteckning,

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

 8. i den utsträckning regeringen närmare föreskriver, annan uppgift som har

särskild betydelse för handläggningen av ärenden enligt denna lag och inte utgör

personuppgift av känslig natur."

 Vidare föreslår Lagrådet att tredje stycket ges följande lydelse:

 "I registret får beträffande den som avses i 3 § första stycket 2 och 4

registreras uppgift som anges i första stycket 1."

9 §

Enligt denna paragraf får uppgifter ur registret lämnas ut till kommun och

länsstyrelse i den utsträckning uppgifterna är av betydelse för till-

ståndsprövning eller tillsyn. Den föreslagna bestämmelsen skall ses mot bakgrund

av förslaget i remissen till ny sekretessregel i 9 kap. 24 § sekretesslagen

(1980:100). Syftet med bestämmelsen torde vara att begränsa den nya

sekretessregelns räckvidd så att den inte hindrar att kommuner och länsstyrelser

får den tillgång till uppgifter ur registret som de behöver. För att denna inne-

börd skall framgå otvetydigt av lagtexten förordar Lagrådet att paragrafen ges

följande lydelse (jfr 14 kap. 1 § andra meningen sekretesslagen):

 "Alkoholinspektionen är skyldig att på begäran lämna ut uppgifter ur registret

till kommun och länsstyrelse i den utsträckning uppgifterna är av betydelse för

tillståndsprövning eller tillsyn."

Övergångsbestämmelserna

Under punkt 2 har i tredje stycket tagits upp en bestämmelse avseende prövningen

i kammarrätt av fråga om ingripande mot serveringstillstånd. Där anges att mål

som väckts i kammarrätten av enskild före ikraftträdandet och som avser

ingripande mot ett serveringstillstånd prövas enligt äldre bestämmelser. Härmed

åsyftas bestämmelserna i lagen om handel med drycker, vilka torde vara något

mindre stränga än motsvarande bestämmelser i den nya lagen.

 Förslagets ståndpunkt är att de nya bestämmelserna om prövning i sak i princip

skall tillämpas omedelbart efter ikraftträdandet. Detta gäller bl.a. ärende om

ingripande mot tillståndshavare, vilket börjat handläggas hos länsstyrelsen före

ikraftträdandet. Med hänsyn härtill och med beaktande av syftet med ingripande

kan ifrågasättas om det finns tillräckliga skäl att just i det fall som avses i

den nu berörda övergångsregeln tillämpa äldre bestämmelser Lagrådet vill dock

inte motsätta sig att så sker.

 Det finns emellertid inte anledning att begränsa en undantagsregel till mål

som har anhängiggjorts i kammarrätten före ikraftträdandet. Utifrån det synsätt

som måste ligga bakom remissförslaget bör äldre bestämmelser tillämpas i kammar-

rätten så snart länsstyrelsens beslut i saken har meddelats före

ikraftträdandet, dvs även om överklagande sker först därefter. I sistnämnda

situation bör äldre bestämmelser tillämpas även beträffande själva överklagan-

det.

 Mot bakgrund av det sagda föreslår Lagrådet att tredje stycket i punkt 2 ges

följande lydelse:

 "Har länsstyrelsen i fråga om ingripande mot serveringstillstånd meddelat

beslut före ikraftträdandet, tillämpas äldre bestämmelser beträffande

överklagande av beslutet och prövningen i överinstans."

 Den nya lagen skall, enligt vad som föreslås i punkt 1, träda i kraft den 1

januari 1998 såvitt avser bestämmelsen i 9 kap. 2 § 3 st. om att det krävs

prövningstillstånd vid överklagande av allmän förvaltningsdomstols, dvs läns-

rättens, beslut till kammarrätten. Någon särskild övergångsbestämmelse i

anledning härav har inte föreslagits.

 Av allmänna processrättsliga principer får anses följa att en ny bestämmelse

som kräver prövningstillstånd för att överklagande skall tas upp till prövning

inte bör tilllämpas i fråga om beslut som har meddelats före ikraftträdandet,

även om överklagande sker först därefter (se t.ex. övergångsbestämmelserna till

lagen 1993:514 om ändring i rättegångsbalken och lagen 1993:516 om ändring i

utsökningsbalken). Detta bör komma till uttryck i övergångsbestämmelserna. Före-

skriften kan lämpligen tas upp som en ny punkt 3, vilket medför förskjutning av

numreringen av de följande bestämmelserna.

 Den nya bestämmelsen kan få förslagsvis följande lydelse:

 "I fråga om beslut som allmän förvaltningsdomstol har meddelat före den 1

januari 1998 tillämpas, i stället för 9 kap 2 § tredje stycket i nya lagen,

äldre bestämmelser om överklagande."

 I punkt 3 återfinns en bestämmelse om verkan efter ikraftträdandet av

detaljhandelsbolagets och partihandelsbolagets monopolställning enligt nuvarande

reglering. I punkten föreskrivs sålunda att detaljhandelsbolagets och det i

lagen om handel med drycker omnämnda partihandelsbolagets rätt enligt äldre

bestämmelser skall gälla som tillstånd enligt den nya lagen till dess nytt

tillstånd erhållits, dock längst t.o.m. den 31 december 1995.

 Trots paragrafens generella lydelse kan det inte vara avsett att den skall

avse andra monopolrättigheter än de som bortfaller i den nya lagen och där

ersätts av krav på tillstånd. Detta bör i klarhetens intresse framgå av

lydelsen. Denna bör även i övrigt jämkas. Lagrådet föreslår följande lydelse:

 "Partihandelsbolagets och detaljhandelsbolagets rättigheter enligt lagen

(1977:292) om tillverkning av drycker, m.m. och lagen (1977:293) om handel med

drycker skall, i den mån de avser verksamheter som enligt den nya lagen kräver

tillstånd, gälla som sådana tillstånd till dess tillstånd har meddelats

partihandelsbolaget eller detaljhandelsbolaget, dock längst till utgången av år

1995."

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Yttrande enligt 2 a § datalagen (1973:289) över

förslag till lagrådsremiss med förslag till ny

alkohollag

Departementet har anmodat Datainspektionen att yttra sig över ett förslag till

lagrådsremiss med förslag till ny alkohollag. Ett exemplar av förslaget kom

inspektionen till handa den 12 september 1994 och begäran om yttrande den 14

september 1994 med svar nästa dag. Den tid Datainspektionen fått till förfogande

att granska förslaget har alltså varit kort, särskilt med hänsyn till att

lagrådsremissen innehåller betydande förändringar i förhållande till den

tidigare remitterade promemorian.

 Enligt förslaget skall alla som har, har haft, ansöker om eller har ansökt om

tillstånd enligt alkohollagen registreras i tillståndsregistret. Det gäller inte

endast de som förekommer i ärenden hos Alkoholinspektionen utan även den stora

mängd enskilda som omfattas av kommunernas myndighetsutövning enligt

alkohollagen. Datainspektionen avstyrker en så omfattande registrering.

Alkoholinspektionen skall pröva ansökningar om tillverknings-, partihandels- och

inköpstillstånd samt utöva tillsyn över tillståndshavarna. Över dessa

tillståndshavare bör inspektionen få föra ett personregister.

Alkoholinspektionen utövar vidare den centrala tillsynen på alkoholområdet,

alltså även när det gäller servering där kommunerna är tillståndsmyndigheter och

tillsammans med polismyndigheterna har det omedelbara tillsynsansvaret. Ett

övergripande tillsynsansvar omfattar normalt inte hantering av enskilda

tillståndsärenden utan information, föreskrifter, statistik m.m. Alkoholin-

spektionens uppgifter i denna del skiljer sig således från den verksamhet där

inspektionen själv meddelar tillstånd för tillverkning och handel samt inspekte-

rar. De uppgifter som avser serveringstillstånd och som Alkoholinspektionen i

särskilda fall kan behöva bör enligt Datainspektionens mening inte permanent

ingå i registret utan kan inhämtas på annat sätt. Det statistikregister som

Alkoholinspektionen möjligen kan behöva för sin tillsyn över kommunernas

verksamhet bör med hänsyn härtill regleras särskilt.

 Det kan också påpekas att det av förslaget inte framgår hur uppgifterna i det

föreslagna mycket omfattande registret skall hållas aktuella och riktiga, vilket

från integritetssynpunkt är mycket viktigt. Finns t.ex. någon uppgiftsskyldighet

för kommunerna annat än enligt 8 kap. 2 §, som synes avse uppgifter i konkreta

fall och inte ett kontinuerligt tillförande av uppgifter och avser 12 kap. 7 §

en sådan uppgiftsskyldighet som bryter sekretess och ålägger kommunerna att

kontinuerligt prestera underrrättelser om förändringar? Kommunernas

registerföring omfattas inte av förslaget och någon möjlighet till enkel och

snabb kommunikation med hjälp av automatisk databehandling synes inte finnas.

 I fråga om registerinnehållet vidhåller Datainspektionen i enlighet med vad

som framfördes i remissyttrandet över Ds 1994:92, att särskild försiktighet är

påkallad vid registrering av brottsuppgifter. Datainspektionen anser fortfarande

att registreringen av brottsuppgifter bör begränsas till uppgift om domstol och

domsnummer och att registrering av brottsmisstankar i övrigt inte bör få

förekomma (jfr 12 kap. 4 § p 2 och 3)

 I 12 kap. 6 § finns bestämmelse om gallring. Enligt Datainspektionen är det

bra att den snabba gallring som följer av första stycket görs. Däremot är

innebörden av andra stycket oklar. Skall ytterligare gallring enligt andra

stycket ske i de fall tillstånd återkallats eller vägrats och skall gallring

enligt andra stycket ske även när ett löpande tillstånd finns? Om endast fall av

återkallelse eller vägrat tillstånd avses bör en gallringsbestämmelse finnas

även för löpande tillstånd så att inte gamla uppgifter bevaras i onödan. Om

andra stycket avser även löpande tillstånd bör vissa uppgifter kunna få finnas

kvar även om inte ärendehandläggning pågår.

 Datainspektionen framförde i sitt remissyttrande synpunkter på sekretesskyddet

för enskilds personliga förhållanden. Datainspektionen vidhåller sina syn-

punkter.

 Detta yttrande har beslutats av generaldirektören Anitha Bondestam i närvaro

av datarådet Margareta[REDACTED_EFTERNAMN], fördragande.

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1994-10-27

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Hedborg

Regeringen beslutar proposition 1994/95:89 Förslag till alkohollag

Rättsdatablad

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, bakomliggande

 upphäver eller EG-regler

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

Alkohollag 2 kap. 3 §,

 3 kap. 10 §,

 4 kap. 8 §,

 7 kap. 3, 4, 8,

 13 §§

 12 kap. 4, 6, 7 §§

Lag om ändring 4, 8a §§

i lagen

(1961:181) om

försäljning av

teknisk sprit

m.m.

Lag om ändring 3 §

i lagen

(1965:94) om

polisregister

m.m.