Regeringens proposition

1999/2000:42

Utlänningar i en massflyktsituation, sociala förmåner

m.m.

Prop.

1999/2000:42

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 januari 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Maj-Inger[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Regeringen får i fråga om en viss grupp av utlänningar, med stöd av

2 kap. 4 a § utlänningslagen (1989:529, UtlL), meddela föreskrifter om

att den som söker uppehållstillstånd med stöd av 3 kap. utlänningslagen

och som bedöms ha ett tillfälligt behov av skydd här i landet får ges ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd. Dessa bestämmelser är avsedda att

tillämpas i en massflyktsituation, dvs. när en stor mängd människor

hastigt lämnar hemlandet på grund av en yttre omständighet som en

krigssituation eller en miljökatastrof. Bestämmelserna har hittills

tillämpats vid ett tillfälle, i samband med oroligheterna i Kosovo.

Regeringen föreslår att prövningen av en asylansökan från en utlänning

som beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a § UtlL

skall kunna skjutas upp så länge som det tidsbegränsade

uppehållstillståndet gäller, dock högst två år eller till den tidigare

tidpunkt uppehållstillståndet upphör att gälla. Därefter är utlänningen

oförhindrad att söka asyl.

De utlänningar som beviljas sådana tidsbegränsade uppehållstillstånd

skall erhålla de sociala förmåner som följer av lagen (1994:137) om

mottagande av asylsökande m.fl. (LMA). Under den tid som LMA gäller

för dem skall denna grupp utlänningar inte vara folkbokförda i landet.

Folkbokföring skall inte heller ske om det tidsbegränsade

uppehållstillståndet därefter förlängs för en kortare tid än ett år.

År 2001 träder ett nytt system för socialförsäkringen i kraft.

Socialförsäkringsförmåner delas in i bosättningsbaserade förmåner

respektive arbetsbaserade förmåner. Den aktuella gruppen av utlänningar

 som fortsatt skall omfattas av LMA undantas från de

bosättningsbaserade förmånerna enligt den nya socialförsäkringslagen

(1999:799).

Statens invandrarverks förmåga att klara mottagandet av utlänningar i

en massflyktsituation kan under vissa omständigheter vara otillräcklig.

En kommun bör därför inledningsvis kunna svara för att den enskilde får

det stöd som bedöms rimligt till dess att Invandrarverket så snart som

möjligt tar över ansvaret för mottagandet. Statens invandrarverk skall

ersätta en kommun som lämnat bistånd enligt lagen om mottagande av

asylsökande samt andra kostnader som kommunen haft och som

Invandrarverket normalt skall stå för.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av

asylsökande m.fl. 7

2.3 Förslag till lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481) 8

2.4 Förslag till lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799) 9

3 Ärendet och dess beredning 10

4 Asylprövning 11

4.1 Tidigare överväganden 11

4.2 EU 12

4.3 Förslag 13

5 Sociala rättigheter m.m. 16

5.1 Gällande ordning 16

5.2 Tidigare överväganden 19

5.3 Förslag 21

5.3.1 Utlänningar i en massflyktsituation som beviljas

tidsbegränsat uppehållstillstånd 21

5.3.2 Statens invandrarverks kapacitet vid en

massflyktsituation 26

6 Ikraftträdande och ekonomiska konsekvenser m.m. 27

7 Författningskommentar 28

7.1 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) 28

7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande

av asylsökande m.fl. 29

7.3 Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen

 (1994:481) 30

7.4 Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringslagen

 (1999:799) 31

Bilaga 1 Remissinstanser 32

Bilaga 2 Flyktingpolitiska kommitténs förslag till lag om ändring av

2 kap. 4 a § utlänningslagen (1989:529) 34

Bilaga 3 Remissinstanser 35

Bilaga 4 Promemorians Ds 1997:42 förslag till lag om ändring i lagen

(1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. 37

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 38

Bilaga 6 Lagrådets yttrande 42

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 januari 2000 45

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i utlänningslagen (1989:529),

2. lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande

m.fl.,

3. lag om ändring i folkbokföringslagen (1994:481),

4. lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799),

dels godkänner de riktlinjer om hemutrustningslån som regeringen

föreslår (avsnitt 5.3.1).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen

(1989:529)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 a § samt 3 kap. 6 och 7 §§

utlänningslagen (1989:529) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 a §

Regeringen får i fråga om en viss grupp av utlänningar meddela

föreskrifter om att den som söker uppehållstillstånd med stöd av 3 kap.

och som bedöms ha ett tillfälligt behov av skydd här i landet får ges ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd.

Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får beviljas för en sammanlagd tid

av högst två år. Om ett program för att förbereda återvändandet har

inletts innan dess, får uppehållstillståndet förlängas med högst två år.

En utlänning som meddelats ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd

med stöd av första stycket får inte

beviljas flyktingförklaring eller

resedokument så länge det

tidsbegränsade uppehållstillståndet

gäller. Vad som sagts nu gäller

dock längst under två år från det

att ett sådant uppehållstillstånd

först beviljades.

Om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd har getts någon med stöd av

första stycket får ett tidsbegränsat tillstånd ges också till en utlänning

som är make eller maka eller barn under 18 år till den person som först

beviljats tillstånd. Detsamma gäller förälder till barn under 18 år som

meddelats tillstånd enligt första stycket.

3 kap.

6 §

På begäran av en flykting skall Statens invandrarverk antingen i

samband med att uppehållstillstånd beviljas eller därefter ange att han är

flykting (flyktingförklaring).

En flyktingförklaring skall återkallas av Invandrarverket, om det

framkommer att utlänningen inte längre är att anse som flykting enligt

2 §.

I 2 kap. 4 a § föreskrivs att

flyktingförklaring i vissa fall inte

skall utfärdas.

7 §

För flyktingar och statslösa utfärdar Statens invandrarverk en särskild

legitimationshandling för resor utanför Sverige (resedokument) enligt de

föreskrifter som regeringen meddelar.

I 2 kap. 4 a § föreskrivs att

resedokument i vissa fall inte skall

utfärdas.

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2000.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om

mottagande av asylsökande m.fl.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:137) om mottagande av

asylsökande m.fl.

dels att 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag ges bestämmelser om sysselsättning för och bistånd till

utlänningar som

1. har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige enligt 3 kap. 2 eller 3 §

utlänningslagen (1989:529) (asylsökande),

2. har beviljats tidsbegränsat

uppehållstillstånd med stöd av

bestämmelserna i 2 kap. 4 a §

utlänningslagen, eller

2. har beviljats tidsbegränsat

uppehållstillstånd med stöd av 2

kap. 4 a § utlänningslagen och som

inte är folkbokförda här i landet,

eller

3. har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och av särskilda skäl

medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas.

Den som omfattas av denna lag har inte rätt till bistånd enligt 6 §

socialtjänstlagen (1980:620) för förmåner av motsvarande karaktär.

Barn under 18 år som saknar uppehållstillstånd och som inte vistas på

en förläggning omfattas inte av denna lag, om de bor hos en

vårdnadshavare som har uppehållstillstånd.

3 a §

En kommun skall lämna bistånd

enligt denna lag till utlänningar

som avses i 1 § första stycket 2, om

de vistas i kommunen och om

biståndet behövs till dess att

Statens invandrarverk tar över

ansvaret för mottagandet.

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2000.

2.3 Förslag till lag om ändring i folkbokföringslagen

(1991:481)

Härigenom föreskrivs att 4 § folkbokföringslagen (1991:481) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

En utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd skall inte

folkbokföras om han saknar sådant tillstånd och det inte finns synnerliga

skäl för att han ändå folkbokförs.

En utlänning som har beviljats ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd

med stöd av 2 kap. 4 a §

utlänningslagen (1989:529) skall

inte folkbokföras, om utlänningen

kan antas komma att vistas i landet

med stöd av tillståndet under högst

tre år. Detta gäller dock inte, om

utlänningen erhållit en flykting-

förklaring eller ett resedokument

enligt utlänningslagen.

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2000.

2.4 Förslag till lag om ändring i socialförsäkringslagen

(1999:799)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 § socialförsäkringslagen (1999:799)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Vid tillämpning av denna lag skall en person anses vara bosatt i

Sverige, om han eller hon har sitt egentliga hemvist här i landet.

Den som kommer till Sverige

och kan antas komma att vistas här

under längre tid än ett år skall

anses vara bosatt här. Detta gäller

dock inte om synnerliga skäl talar

emot det.

Den som kommer till Sverige

och kan antas komma att vistas här

under längre tid än ett år skall

anses vara bosatt här, om inte

synnerliga skäl talar emot det. En

utlänning som enligt 4 § andra

stycket folkbokföringslagen

(1991:481) inte skall folkbokföras

skall dock inte anses vara bosatt

här.

En i Sverige bosatt person som lämnar landet skall fortfarande anses

vara bosatt här om utlandsvistelsen kan antas vara längst ett år.

3 Ärendet och dess beredning

Efter beslut av regeringen förordnade dåvarande statsrådet Leif
[REDACTED_EFTERNAMN] i november 1994 ekonomen Britt[REDACTED_EFTERNAMN] som ordförande i

en parlamentarisk kommitté med uppdrag att se över invandrings- och

flyktingpolitiken. Kommittén antog namnet Flyktingpolitiska kommittén

(Ku 1994:10). Flyktingpolitiska kommittén lade i juni 1995 fram

betänkandet Svensk flyktingpolitik i globalt perspektiv (SOU 1995:75).

Regeringen överlämnade i september 1996 propositionen Svensk

migrationspolitik i ett globalt perspektiv (prop. 1996/97:25) till

riksdagen. I propositionen behandlade regeringen bl.a. förslag om

ändringar i utlänningslagen (1989:529) grundade på Flyktingpolitiska

kommitténs arbete. Regeringen uttalade bl.a. (a.a.s. 131) att frågan om

folkbokföring bör ske eller inte och i vilken utsträckning de som får ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd skall omfattas av socialförsäkrings-

förmåner skulle beredas vidare. Riksdagen godtog regeringens förslag

(bet. 1996/97:SfU5, rskr. 1996/97:80). Beslutade ändringar i

utlänningslagen trädde i kraft den 1 januari 1997 (SFS 1996:1379).

Efter bemyndigande av regeringen beslutade dåvarande statsrådet

Pierre[REDACTED_EFTERNAMN] att tillsätta en arbetsgrupp med uppgift att belysa

konsekvenser av om personer med tidsbegränsade uppehållstillstånd

folkbokförs eller inte. Arbetsgruppen behandlade vidare frågan om

Statens invandrarverks kapacitet i en massflyktsituation. Arbetsgruppen

presenterade i maj 1997 departementspromemorian Utlänningar i en

massflyktsituation sociala rättigheter m.m. (Ds 1997:42). I

arbetsgruppen ingick bl.a. företrädare för berörda myndigheter,

Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet.

Regeringskansliet har i juni 1999 uppdragit åt Statskontoret att biträda

en referensgrupp med att beräkna de ekonomiska konsekvenserna, om

personer som erhåller tidsbegränsade uppehållstillstånd med stöd av

2 kap. 4 a § utlänningslagen (1989:529) blir folkbokförda eller inte. I

referensgruppen har ingått bl.a. företrädare för berörda departement och

myndigheter samt Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet.

Flyktingpolitiska kommitténs betänkande har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1 och dess lagförslag i

relevant del finns i bilaga 2. En remissammanställning finns tillgänglig i

Utrikesdepartementet (dnr UD96/295/MP).

Promemorian Ds 1997:42 har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissvaren finns tillgängliga i

Utrikesdepartementet (dnr UD96/1371/MAP). Promemorians förslag till

lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl.

finns i bilaga 4.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 1 december 1999 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 6.

Lagrådets synpunkter berörs i avsnitt 4.3 och 5.3.1 samt i författnings-

kommentaren.

4 Asylprövning

4.1 Tidigare överväganden

Det finns i dag inte möjlighet att i någon del skjuta upp prövningen i ett

asylärende. Utlänningslagens bestämmelser utgår från att alla

ansökningar om fastställande av flyktingstatus behandlas av de

tillståndsprövande myndigheterna så snart som det är möjligt.

Frågan om uppskjutande av flyktingprövningen i samband med

massflyktsituationer har tidigare varit föremål för diskussion. Den

parlamentariskt sammansatta Flyktingpolitiska kommittén behandlade i

sitt betänkande Svensk flyktingpolitik i globalt perspektiv (SOU 1995:75

s. 182) frågan om en omedelbar prövning av om en asylsökande är att

betrakta som flykting enligt 1951 års konvention angående flyktingars

rättsliga ställning (Genèvekonventionen eller flyktingkonventionen).

Kommittén utgick i sina resonemang från utlänningslagens krav på en

individualiserad handläggning; varje sökande skall utredas och bedömas

individuellt. Flyktingpolitiska kommittén ansåg detta i en situation av

massflykt vara en omständlig och dyrbar, om än rättssäker, procedur som

i en sådan situation inte framstod som vare sig lämplig eller nödvändig.

Kommittén bedömde att det av praktiska skäl inte var möjligt att i en

massflyktsituation omedelbart pröva frågan om en asylsökande är

flykting enligt flyktingkonventionen. Kommittén föreslog att för den tid

ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, meddelat med stöd av 2 kap. 4 a §

UtlL gällde, skulle en ansökan om flyktingförklaring eller resedokument

inte prövas. En prövning skulle dock alltid ske senast innan ett eventuellt

tvångsvist avlägsnande ur landet genomfördes. Kommittén bedömde två

år vara en rimlig längsta period för sådana tidsbegränsade tillstånd.

Flyktingpolitiska kommitténs förslag i denna del utsattes för kritik av

flera remissinstanser. Flertalet humanitära frivilligorganisationer men

även Utlänningsnämnden, Sveriges advokatsamfund och Juridiska

fakulteten vid Lunds universitet godtog inte kommitténs förslag att skjuta

upp den individuella prövningen av en asylsökandes asylskäl.

Regeringen uttalade i den följande propositionen Svensk

migrationspolitik i ett globalt perspektiv (prop. 1996/97:25 s. 129) att det

var tveksamt om det stod i överensstämmelse med Sveriges

konventionsåtaganden att inte pröva en ansökan om flyktingförklaring

och resedokument. En sådan ansökan skulle därför enligt regeringens

uppfattning alltid prövas. I sitt av Riksdagen godkända betänkande

uttalade Socialförsäkringsutskottet (bet. 1996/97:SfU5 s. 61, rskr.

1996/97:80) att det biträdde regeringens bedömning, men tillade

samtidigt att utskottet inte var berett att tillstyrka att en ansökan om

uppehållstillstånd på andra grunder än flyktingskäl skall behöva prövas

så länge utlänningen får skydd genom ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd.

4.2 EU

1990-talets oroligheter på Balkan pekade på behovet av regler som kunde

hantera de stora och hastigt inströmmande mängder av utlänningar som

lämnade sina hemländer till följd av oroligheterna och som gav möjlighet

att ge ett tillfälligt skydd till dessa grupper. Det visade sig bland EU:s

medlemsstater att man hade vitt skilda lösningar för att möta detta

skyddsbehov. Inom EU presenterade Europeiska kommissionen under år

1997 ett förslag om införande av en gemensam åtgärd för tillfälligt skydd

för fördrivna personer (dok. KOM(97) 93 slutlig 97/0081 CNS). I korthet

innehöll kommissionens förslag följande huvudpunkter. Ministerrådet

skall fatta beslut om att en ordning för tillfälligt skydd upprättas. En årlig

omprövning skall ske, om ordningen fortsatt skall gälla. En gemensam

minimistandard för mottagandet av de skyddsbehövande införs, men en

medlemsstat är oförhindrad att erbjuda vidare förmåner än som följer av

denna minimistandard. En individuell prövning av om en utlänning som

omfattas av ordningen om tillfälligt skydd har rätt till asyl enligt

Genèvekonventionen eller ej, får skjutas upp under den tid som

utlänningen omfattas av ordningen om tillfälligt skydd, dock längst i fem

år. UNHCR, som yttrade sig över förslaget, godtog ordningen att skjuta

upp prövningen men ansåg fristen om fem år vara alltför lång och

rekommenderade i stället att fristen inte skulle överstiga en tid om tre år.

Kommissionens förslag förhandlades därefter utan att medlemsstaterna

kunde nå fram till någon gemensam lösning. En avgörande fråga där

enighet inte kunde nås var vilka villkor som skulle gälla för de

utlänningar som togs emot med stöd av den gemensamma åtgärden. I

syfte att underlätta det fortsatta arbetet lade kommissionen under år 1998

fram ett ändrat förslag där bestämmelserna nu hade delats upp i två

separata instrument, dels ett förslag med bestämmelser om tillfälligt

skydd för fördrivna personer, dels ett förslag om solidaritet vad avser

mottagandet av de personer som omfattas av det tillfälliga skyddet och

deras villkor.

Enligt det senare förslaget (Ändrat förslag om en gemensam åtgärd

angående skydd för fördrivna personer, dok. KOM(98) 372 slutlig

97/0081 CNS) skall en asylansökan som lämnas in av en utlänning som

omfattas av ordningen om tillfälligt skydd behandlas i enlighet med

nationell rätt. Vad gäller möjligheten till uppskjutande av asylprövningen

sägs att om nationell rätt tillåter detta, skall prövningen likväl ske inom

tre år från det att ordningen om tillfälligt skydd beslutats. Denna tid kan

förlängas med två år om en avvecklingsplan för ordningen om tillfälligt

skydd antagits. Arbetet med det senare förslaget var inte slutfört vid

ikraftträdandet av Amsterdamfördraget den 1 maj 1999. Av

Amsterdamfördraget följer för asylpolitikområdet att de institutionella

grunderna för förslaget har ändrats. EU:s antagande av rättsakter skall

framdeles ske i form av förordningar eller direktiv efter att

kommissionen lagt fram förslag. För det aktuella området gäller att EU

skall ha antagit regler på området senast år 2004. Det är i dag osäkert när

ett förslag från kommissionen till rättsakt kan förväntas.

En ordning där man i en massflyktsituation kan skjuta upp prövningen

av en persons flyktingstatus tillämpas redan i dag i flera andra länder.

Bland EU:s medlemsstater kan nämnas att i Belgien får ett beslut efter

ansökan om asyl inte fattas förrän en ordning med tillfälligt skydd

upphört att gälla. I Nederländerna gäller att en fullständig prövning av en

asylansökan skjuts upp så länge en massflyktsituation anses råda, något

som var fallet under Kosovokrisen. En motsvarande ordning tillämpades

under en begränsad tid i Storbritannien för personer från Kosovo. Andra

länder åter medger inte att prövningen av en asylansökan skjuts upp. Dit

hör exempelvis Frankrike, Portugal och Luxemburg. I några länder, som

Finland och Österrike, pågår för närvarande diskussioner om införandet

av särskilda ordningar rörande tillfälligt skydd, där en uppskjuten

asylprövning ingår som ett element.

4.3 Förslag

Regeringens förslag: Prövningen av en ansökan om

flyktingförklaring eller resedokument för en utlänning som beviljas

ett tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § UtlL

skall kunna skjutas upp så länge som det tidsbegränsade

uppehållstillståndet gäller, dock högst två år eller till den tidigare

tidpunkt då uppehållstillståndet upphör att gälla.

Flyktingpolitiska kommitténs förslag: Kommittén föreslog att en

ansökan om flyktingförklaring eller resedokument inte skulle behöva

prövas så länge ett tidsbegränsat uppehållstillstånd meddelat med stöd av

2 kap. 4 a § UtlL gäller.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser hade invändningar mot

förslaget att skjuta upp prövningen av flyktingskälen. Bland de instanser

som framförde kritiska synpunkter var Utlänningsnämnden, Sveriges

advokatsamfund och Juridiska fakulteten vid Lunds universitet. Även

flera frivilligorganisationer förde fram kritiska synpunkter, t.ex. Röda

Korset, Rädda Barnen, FARR, Amnesty International och Svenska

flyktingrådet. UNHCR ansåg att i en massflyktsituation måste det vara ett

minimiåtagande att erbjuda tillfälligt skydd och att de som får ett

tidsbegränsat skydd tillförsäkras vissa rättigheter. En närmare

redogörelse för remissinstansernas synpunkter finns i prop. 1996/97:25,

s. 126 f.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen har som framgått i avsnitt

4.1 tidigare tagit ställning till ett förslag från Flyktingpolitiska kommittén

med motsvarande innehåll som det regeringen nu lägger fram.

Regeringen valde då att inte genomföra förslaget av den anledningen att

det inte framstod som helt klart att ett sådant förfarande var i

överensstämmelse med Genèvekonventionens bestämmelser. Lagrådet

har också i sitt yttrande invänt mot förslaget och anfört att Sverige inte

lever upp till sina förpliktelser enligt konventionens ordalydelse. Efter

regeringens tidigare ställningstagande har dock en utveckling ägt rum på

det internationella planet. Inom EU har medlemsstaterna förhandlat om

införandet av en EU-gemensam ordning för tillfälligt skydd i

massflyktsituationer. Ett element i det förslag från kommissionen som

varit utgångspunkt för förhandlingarna har varit att det skall vara möjligt

för en stat att kunna skjuta upp den individuella prövningen av asylskäl

under en begränsad tid, en tid som varit längre än den tid som avses gälla

i regeringens förslag. UNHCR, som har till uppgift att övervaka

efterlevnaden av konventionen, har inte invänt mot införandet av en

sådan ordning. Regeringen anser därför att det numera finns möjlighet att

införa en regel med detta innehåll.

Sett utifrån utlänningens behov av skydd har en flyktingförklaring inte

någon självständig betydelse. Vad som kommer i förgrunden är främst att

utlänningen erhåller det skydd till liv och hälsa som han eller hon är i

behov av. De utlänningar som flyr sitt hemland i en situation som avses i

2 kap. 4 a § UtlL kan göra detta av skilda anledningar. Bestämmelsen

avser personer som i första hand inte söker skydd mot en förföljelse

riktad mot honom eller henne som person. De omständigheter som

föranlett utlänningen att lämna hemlandet är snarare en kritisk yttre

situation - exempelvis krigshandlingar, en miljökatastrof eller någon

liknande omständighet. Det kan även vara fråga om en situation där

utlänningen som individ är i behov av skydd. Av paragrafen framgår att

det gäller en situation där behovet av skydd är av övergående art; det

skall således vara fråga om ett behov av skydd i landet som bedöms vara

tillfälligt. När den akuta situation i hemlandet som föranlett

skyddsbehovet inte längre föreligger, förutsätts utlänningen kunna

återvända dit. Frågan om utlänningens status som flykting eller ej kan

således skjutas upp utan att utlänningens skyddsbehov därmed åsidosätts.

En fullständig prövning enligt utlänningslagstiftningen av en

utlännings status som flykting i en situation av massflykt skulle ställa

mycket stora krav på handläggningen och på de berörda myndigheterna.

Varje ansökan skall noga utredas och prövas utifrån en bedömning i det

enskilda fallet. En individuell prövning av samtliga ansökningar skulle i

en sådan situation lätt kunna leda till en oacceptabel arbetssituation för

myndigheterna och till orimligt utdragna handläggningstider. Av

hanteringsmässiga skäl kan det därför inte krävas att man i en sådan

situation omedelbart prövar utlänningens flyktingstatus. Vid en massiv

inströmning av personer kan det antas att den tid som det skulle ta innan

en ansökan slutligt avgjorts väl skulle komma att överstiga den tid som

en prövning av ansökan nu föreslås kunna uppskjutas.

Regeringen vill särskilt framhålla att man genom att skjuta upp den

individuella prövningen av flyktingskälen kan uppnå avsevärda fördelar

sett till hela den grupp som omfattas av en massflyktsituation. Inom

denna grupp finns såväl utlänningar som vid en prövning skulle

tillerkännas flyktingstatus som utlänningar vilka inte skulle göra det. Alla

kan dock ha ett behov av skydd under den tid som problem i samband

med en konflikt eller en miljökatastrof är akuta i hemlandet. Det är

angeläget att resurserna i en sådan situation ägnas åt att ge så många som

möjligt skydd och att en individuell prövning kan göras senare för dem

som därutöver har individuella skyddsbehov.

Den ordning som regeringen nu föreslår kan sägas innebära att en

utlänning som anser sig vara berättigad till flyktingstatus, och inte får

denna fråga omedelbart bedömd, kan komma att känna en osäkerhet inför

framtiden. Utlänningen vet inte säkert om han eller hon på längre sikt får

stanna i landet. I detta hänseende innebär förslaget inte någon skillnad

mot den nuvarande ordningen. Redan i dag kan nämligen tidsbegränsade

och inte permanenta uppehållstillstånd meddelas för en utlänning som

ansöker om asyl och som beviljas flyktingsförklaring och resedokument

om han eller hon omfattas av en föreskrift enligt 2 kap. 4 a § första

stycket UtlL.

Eftersom utgångspunkten är att skyddsbehovet vid en

massflyktsituation är av tillfällig natur kan det förväntas att flertalet av

utlänningarna återvänder till hemlandet när förhållandena så medger.

Vissa grupper kommer dock inte att anse sig kunna göra detta och vill

därför fortsatt få möjlighet att stanna kvar i Sverige. För dem är det

viktigt att de inom en överskådlig tid får ett definitivt besked om sin

framtid i landet. Regeringen anser att denna tid inte får vara längre än två

år. Efter utgången av denna tid, eller den tidigare tidpunkt då ordningen

med tidsbegränsade uppehållstillstånd upphör att gälla, skall därför

utlänningen ha rätt att få sin status som flykting prövad.

En utlänning som kommer till Sverige i en massflyktsituation kan,

förutom skyddsskäl, även ha andra skäl för att få stanna i landet. Han

eller hon kan exempelvis vara nära anhörig till någon som redan är bosatt

i landet. Det kan även inträffa att situationen förändras under vistelsen

här genom att utlänningen ingår äktenskap eller får barn. I en situation

där skyddsskäl enligt 3 kap. utlänningslagen inte åberopas finns det inte

någon anledning att underlåta att pröva om utlänningen skall beviljas

uppehållstillstånd på annan grund. Frågan om uppehållstillstånd prövas

då på vanligt sätt utan beaktande av bestämmelserna i 2 kap. 4 a § UtlL.

En sådan ansökan kan göras såväl som en första ansökan om

uppehållstillstånd som i form av en förnyad ansökan under den tid som

ordningen med tidsbegränsade uppehållstillstånd gäller. Om utlänningen

då beviljas uppehållstillstånd, sker detta enligt vanliga regler och han

eller hon kommer att kunna bosätta sig i en kommun.

5 Sociala rättigheter m.m.

5.1 Gällande ordning

Före folkbokföring

För närvarande gäller att den som med stöd av 2 kap. 4 a § UtlL beviljats

ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som understiger ett år och som inte

genom eget arbete eller med egna tillgångar kan tillgodose sin

försörjning alltid får bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande av

asylsökande m.fl. och inte enligt socialtjänstlagen (1980:620). Däremot

kan personen komma i fråga för andra insatser enligt socialtjänstlagen,

lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall.

Statens invandrarverk är huvudman för dessa personer och skall svara

för att plats kan beredas på Invandrarverkets anläggningar för dem som

inte själva önskar eller kan ordna sitt boende. Bostaden är gratis för dem

som saknar medel och därutöver lämnas dagersättning och särskild

ersättning för att täcka behovet av mat, kläder m.m. De personer som

väljer eget boende får bostadsersättning på samma sätt som asylsökande.

Utlänningarna erhåller hälso- och sjukvård med stöd av ett avtal

mellan staten och Landstingsförbundet. I den omfattning som landstingen

ger vård enligt avtalet utgår ersättning till landstingen enligt förordningen

(1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till

asylsökande. I förordningen finns bestämmelser om statlig ersättning till

landsting, kommuner och apotek för kostnader för hälso- och sjukvård

samt kostnader för tandvård och receptförskrivna läkemedel. Enligt 2 §

förordningen om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till

asylsökande lämnas ersättning för personer som fyllt 18 år för akut hälso-

och sjukvård och sådan hälso- och sjukvård som inte kan anstå,

mödrahälsovård, förlossningsvård, preventivmedelsrådgivning, vård vid

abort och åtgärder enligt smittskyddslagen (1988:1472) samt akut

tandvård och tandvård som inte kan anstå. För barn som inte fyllt arton år

ges ersättning för hälso- och sjukvård samt tandvård. Detta innebär att

barnen erhåller samma vård som barn vilka är bosatta i landet. Enligt 3 §

förordningen får ersättning ges för hälsoundersökningar till samma

personkrets.

De utlänningar som beviljas tidsbegränsade uppehållstillstånd beviljas

samtidigt arbetstillstånd för motsvarande tid, varigenom de får rätt att

arbeta i landet. Barn i grundskoleåldern som vistas i Sverige i avvaktan

på beslut i ett ärende om uppehållstillstånd eller under liknande

omständigheter har rätt till grundskoleundervisning (6 kap. 2 §

grundskoleförordningen, 1994:1194). Enligt förordningen om

undervisning av asylsökande barn (SKOLFS 1993:21) skall de få

undervisning i och på sitt modersmål samt i svenska som andraspråk,

matematik och orienteringsämnen under sammanlagt minst 15

schemalagda veckotimmar under första läsåret. Efter det första året skall

en successiv ökning ske av antalet veckotimmar och ämnen. Utöver

dessa timmar skall undervisning i skapande verksamhet och idrott

anordnas under minst fem schemalagda veckotimmar. Statlig ersättning

lämnas till kommunerna för kostnader för grundskolundervisning enligt

förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande

m.m.

Genom att lagen om mottagande av asylsökande är tillämplig på dem

som beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd i en massflyktsituation

har Invandrarverket samma ansvar för att anordna organiserad

verksamhet för denna personkrets som verket har i fråga om asylsökande.

Denna skyldighet gäller såväl för barn och ungdomar som vuxna. För

ungdomar i gymnasieåldern gäller att Invandrarverket har skyldighet att

erbjuda gymnasieersättande verksamhet. I dag sker detta bl.a. genom att

de ungdomar som kan och vill erbjuds deltagande inom ramen för den

ordinarie gymnasieskolan om kommunen i fråga bedömer att det finns

plats. Övriga erbjuds deltagande i den organiserade verksamheten. I detta

sammanhang kan nämnas att regeringen under hösten 1999 påbörjat en

översyn av de asylsökande barnens och ungdomarnas skolgång för att

den bättre skall överensstämma med intentionerna i barnkonventionen.

Uppdraget är att belysa och redovisa konsekvenserna om asylsökande

barn erbjuds förskoleverksamhet, skolbarnomsorg och förskoleklass samt

att utreda konsekvenserna om dessa barn ges samma rätt till grundskola

och motsvarande skolformer samt gymnasieskola som barn som är

bosatta i Sverige.

Utgångspunkten för utlänningarnas vistelse i Sverige bör vara att de så

långt möjligt skall ta ansvar för sig själva och sin familj. Den

organiserade verksamheten är därför anpassad så att de som bor på

Invandrarverkets anläggningar skall kunna ta en aktiv roll i den dagliga

skötseln av dessa. Därutöver erbjuds de olika former av organiserad

verksamhet vilken syftar till att den enskilde skall kunna få mening och

struktur i vardagen under sin vistelse i Sverige. Den organiserade

verksamheten skall även vara utformad så att den kan vara till nytta för

den enskilde vid ett återvändande. Förutom utbildning av varierande

utbud, ofta med inslag av praktikplatser, vilka kan vara en inkörsport till

arbetslivet, anordnas också på mottagningscentret ett rikt utbud av

verksamheter i olika former. Exempel är aktiviteter liknande

småföretagsamhet, caféverksamhet, andrahandsbutiker med skrädderi-

och tvättverksamhet liksom snickerier för restaurering av anläggningens

inventarier. Utbildningen upphandlas oftast hos externa

utbildningsföretag som kan erbjuda svenska och samhällsskola, IT,

media, engelska, hantverk och kultur. Med kunskaper i bl.a. svenska

språket ökar naturligtvis möjligheterna för utlänningarna att finna ett

arbete och därmed att kunna försörja sig själva. Kostnader för samhället i

fråga om tolkhjälp minskar i samma mån som flyktingen lär sig svenska.

Efter folkbokföring

I en situation där utlänningar som erhåller tidsbegränsade

uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a § UtlL beviljas uppehållstillstånd om

minst ett år, skall dessa enligt nuvarande ordning folkbokföras enligt

folkbokföringslagen (1991:481). Även inskrivning hos allmän

försäkringskassa enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring kan ske i

sådana fall. Utlänningen har därvid rätt till i princip samma förmåner

som andra i Sverige bosatta personer.

Enligt nuvarande ordning omfattas dessa utlänningar samtidigt av

lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande oavsett

uppehållstillståndets längd. Detta innebär att personerna i de fall de inte

genom eget arbete eller med egna tillgångar kan tillgodose sin

försörjning alltid får bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande av

asylsökande m.fl. och inte enligt socialtjänstlagen (1980:620). Däremot

kan, som nämnts, personkretsen komma i fråga för andra insatser enligt

socialtjänstlagen, lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård

av unga och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall.

De riktlinjer för program för flyktingmottagandet som beskrivs i prop.

1989/90:105 om samordnat flyktingmottagande och nytt system för

ersättning till kommunerna och som vidareutvecklats i prop. 1997/98:16

Sverige, framtiden och mångfalden - från invandrarpolitik till

integrationspolitik blir även gällande för dessa personer. Kommunerna

får statlig ersättning enligt förordningen (1990:927) om statlig ersättning

för flyktingmottagandet m.m. genom en schabloniserad ersättning för

varje mottagen flykting och andra utlänningar som omfattas av

flyktingmottagandet. Därutöver lämnas också viss annan ersättning.

Den schabloniserade ersättningen till kommunerna är emellertid

beräknad med utgångspunkt från att en viss del av ersättningen skall

täcka kommunernas kostnader för socialbidrag. Genom att dessa

personer omfattas av lagen om mottagande av asylsökande är den

nuvarande ordningen inte anpassad för denna personkrets.

Enligt förordningen (1990:1361) om lån till hemutrustning för

flyktingar och vissa andra utlänningar skulle dessa utlänningar kunna

erhålla sådana lån. Lånet administreras av Centrala studiestödsnämnden.

Lån kan beviljas till flyktingar m.fl. som fyllt 18 år och som tas emot i en

kommun efter att ha varit registrerade vid en anläggning för asylsökande

eller som i övrigt omfattas av flyktingmottagandet. Lånet skall vara en

del i integrationen i det svenska samhället och medverka till att

flyktingen så långt möjligt skall kunna ta ansvar för sin livssituation i

Sverige.

Den särskilda ersättningen till landstingen enligt förordningen

(1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande

betalas inte ut för personer i en massflyktsituation som folkbokförs. Detta

innebär att landstingen inte ersätts för sina kostnader för hälso- och

sjukvård eller för högkostnadsskydd vid köp av läkemedel. Landsting

och kommuner erhåller emellertid statlig ersättning motsvarande

bestämmelserna i 34 § ersättningsförordningen (1990:927) för vården av

sådana personer i en massflyktsituation som på grund av en sjukdom

eller ett funktionshinder direkt efter ankomsten till Sverige eller efter

inkvartering på en förläggning eller i anslutning till att uppehållstillstånd

beviljades första gången måste beredas varaktig vård som ordinerats av

läkare. Ersättning utgår endast om vården bedömts ha en varaktighet av

minst tre år och vårdkostnaden uppgått till minst 50 000 kr under en

tolvmånadersperiod. Ersättningens storlek bestäms enligt riksavtalet för

hälso- och sjukvård om inte annat avtalas. Invandrarverket får även

ersätta kostnader för hälsoundersökning av sådana utlänningar som

erhåller tidsbegränsade uppehållstillstånd som kan ligga till grund för

folkbokföring, om utlänningen inte genomgått hälsoundersökning innan

det första mottagandet i en kommun.

5.2 Tidigare överväganden

Flyktingpolitiska kommittén

Flyktingpolitiska kommittén lade i juni 1995 fram betänkandet Svensk

flyktingpolitik i globalt perspektiv (SOU 1995:75). I betänkandet

föreslogs bl.a. att de som får tidsbegränsat uppehållstillstånd i en

situation med massflykt inte skall folkbokföras och inte heller omfattas

av lagen (1962:381) om allmän försäkring även om tillstånd beviljas för

längre tid än ett år. Kommittén föreslog vidare att behov av ekonomiskt

bistånd alltid skall täckas av lagen (1994:137) om mottagande av

asylsökande m.fl. och inte av socialtjänstlagen (1980:620). I samband

med remissbehandlingen av Flyktingpolitiska kommitténs betänkande

ansåg flera frivilligorganisationer att den som beviljas ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd skall ha samma sociala rättigheter som alla andra i vårt

land. Socialstyrelsen ansåg att det kunde ifrågasättas om människor bör

leva så lång tid som två år i en form av undantagstillstånd. Om en sådan

ordning skulle införas framhöll Socialstyrelsen i likhet med flera

frivilligorganisationer att det är särskilt angeläget att ungdomar över 16

år kan beredas meningsfull sysselsättning.

Regeringens proposition Svensk migrationspolitik i globalt

perspektiv

I regeringens proposition Svensk migrationspolitik i globalt perspektiv

(prop. 1996/97:25) ansåg regeringen i likhet med flera remissinstanser att

det var angeläget att de som får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd i så

stor utsträckning som möjligt skulle jämställas med dem som accepterats

som invandrare när det tidsbegränsade tillståndet kom att gälla för en

sammanlagd tid överstigande ett år. Självfallet skulle de liksom hittills ha

rätt att arbeta och barnen skulle ha rätt till skola. Regeringen delade

samtidigt Flyktingpolitiska kommitténs synsätt att det inte var rimligt att

de som beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd fullt ut skulle

omfattas av alla sociala rättigheter som gäller för dem som är bosatta i

landet. Regeringen framhöll att frågan om folkbokföring av och vilka

socialförsäkringsförmåner de som får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd

skulle omfattas av var komplicerad. Den borde inte avgöras utan

ytterligare beredning vilken skulle innefatta en noggrann genomgång av

konsekvenserna i olika fall. När det gällde de ekonomiska förmåner som

bör utgå till dem som beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd måste

enligt regeringen också beaktas att konventionsflyktingar enligt

flyktingkonventionen skall jämställas med landets egna medborgare i

fråga om en lång rad sociala rättigheter. I likhet med flera

remissinstanser ansåg regeringen också att det var angeläget att

ungdomar över 16 år skulle kunna beredas meningsfull sysselsättning.

Genom att lagen om mottagande av asylsökande m.fl. blir tillämplig även

på dem som beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får emellertid

Invandrarverket samma ansvar för att bereda meningsfull sysselsättning

för dem som för asylsökande. Denna skyldighet gäller såväl barn som

ungdomar och vuxna.

Departementspromemorian Utlänningar i en massflyktsituation -

sociala rättigheter m.m. (Ds 1997:42)

Regeringen beslutade den 3 oktober 1996 att bemyndiga dåvarande

statsrådet Pierre[REDACTED_EFTERNAMN] att tillsätta en arbetsgrupp med uppgift att belysa

konsekvenser av om personer med tidsbegränsade uppehållstillstånd

folkbokförs eller inte. Arbetsgruppen har i departementspromemorian

Utlänningar i en massflyktsituation - sociala rättigheter m.m.

(Ds 1997:42) redovisat vilken betydelse bosättningsbegreppet har för en

persons rätt till skilda sociala förmåner m.m. I promemorian föreslås att

en person som har beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av

2 kap. 4 a § utlänningslagen inte skall ha rätt till vissa

socialförsäkringsförmåner och bidrag m.m. Några särskilda

bestämmelser såvitt avser folkbokföring av en sådan person föreslås

däremot inte. Vidare föreslås att kommunerna under de extraordinära

förhållanden som det kan bli fråga om i en massflyktsituation bör kunna

svara för att den enskilde utlänningen erhåller den omsorg som bedöms

skälig med hänsyn tagen till den rådande situationen i avvaktan på att

Invandrarverket tar över mottagningsarbetet. Statens invandrarverk bör i

en sådan situation kunna ersätta kommunerna för de kostnader som

normalt åvilar Invandrarverket. Promemorian har remissbehandlats.

Remissutfallet var splittrat. Bland annat Socialstyrelsen,

Utlänningsnämnden, Riksskatteverket, Sveriges kristna råd och Svenska

Flyktingrådet tillstyrkte förslaget. Rädda Barnen föreslog omedelbar

folkbokföring. Förslaget avstyrktes av bl.a. Kammarrätten i Sundsvall,

Riksförsäkringsverket, Riksrevisionsverket, Svenska kommunförbundet

och Landstingsförbundet. Landstingen motsatte sig i princip att de skulle

svara för sjukvårdskostnaderna, vilket skulle bli en följd av

folkbokföring. Riksförsäkringsverket avstyrkte förslaget om att det skulle

finnas undantag från socialförsäkringsförmåner. Konsekvenserna av om

flyktingar i en massflyktsituation blir folkbokförda eller inte bedömdes i

den fortsatta beredningen av förslagen inte vara tillräckligt belysta.

Dåvarande statsrådet Pierre[REDACTED_EFTERNAMN] lämnade den 11 juni 1999 i uppdrag

till Statskontoret att biträda en referensgrupp vid utredningen av de

ekonomiska konsekvenserna om personer, som erhåller tidsbegränsade

uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § utlänningslagen blir

folkbokförda eller inte. Den ekonomiska utredningen preciserades till att

omfatta kostnader under två år varav det första året i samtliga tre

alternativ nedan utgår från att de ekonomiska konsekvenserna beräknas

utifrån att personerna kommer att erhålla sociala förmåner och rättigheter

enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande (LMA) samt

hälso- och sjukvård enligt samma ordning som i dag gäller för

asylsökande. Därefter har beräkningarna gjorts med utgångspunkt dels

från att personerna även år två omfattas av LMA, dels enligt vad som

gäller för i Sverige folkbokförda personer, dels enligt vad som gäller för i

Sverige folkbokförda personer med vissa begränsningar i sociala

förmåner enligt förslagen i departementspromemorian Utlänningar i en

massflyktsituation - sociala rättigheter m.m. (Ds 1997:42). Av den

ekonomiska utredningen framkommer att LMA-alternativet innebär de

lägsta utgifterna för hela den offentliga sektorn.

5.3 Förslag

5.3.1 Utlänningar i en massflyktsituation som beviljas

tidsbegränsat uppehållstillstånd

Regeringens förslag: En utlänning i en massflyktsituation som med

stöd av 2 kap. 4 a § UtlL beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd som

understiger två år eller, i fall då ett program för återvändande inletts,

därefter beviljas ett förlängt tidsbegränsat uppehållstillstånd som

understiger ett år skall vara berättigad till bistånd enligt lagen

(1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Utlänningen skall

under denna tid inte folkbokföras enligt folkbokföringslagen

(1991:481). Han eller hon skall inte heller omfattas av de

bosättningsbaserade förmåner som följer av den nya lagstiftning på

socialförsäkringsområdet som träder i kraft år 2001.

Om utlänningen beviljas flyktingförklaring eller resedokument skall

dock folkbokföringslagens generella regler gälla.

En utlänning som vistas här i landet med stöd av tidsbegränsat

uppehållstillstånd meddelat med stöd av 2 kap. 4 a § UtlL föreslås inte

ha rätt till lån till hemutrustning. För de utlänningar som folkbokförs

här skall ersättning hänförliga till boendet ges till kommunerna inom

ramen för den statliga ersättningen för flyktingmottagandet.

Flyktingpolitiska kommitténs förslag: Kommittén föreslog att den

aktuella gruppen bör erhålla bistånd enligt lagen om mottagande av

asylsökande och att folkbokföringslagen ändras så att utlänningarna

undantas från kravet på folkbokföring. En sådan utlänning skall ha rätt att

arbeta och barnen skall få möjlighet att gå i grundskolan.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser tog upp frågan om sociala

rättigheter för dem som beviljas tidsbegränsade uppehållstillstånd i en

massflyktsituation. Kammarrätten i Jönköping och Socialstyrelsen

menade att det var tveksamt att undanta den aktuella gruppen från sociala

rättigheter. Kammarrätten fann dock den föreslagna ordningen

godtagbar. Socialstyrelsen ansåg att, om en sådan bestämmelse infördes,

var det viktigt att ungdomar över 16 år fick något meningsfullt att göra

som är konstruktivt och utvecklande för dem under tiden i Sverige.

Caritas framhöll att den som får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd bör

omfattas av alla sociala rättigheter. Röda Korset ansåg att dessa personer

skulle ha rätt till arbete, utbildning och hälsovård. Rädda Barnen och

FARR framförde liknande synpunkter. Rädda Barnen ansåg att alla barn

under 18 år måste ha samma rättigheter som andra barn i Sverige och

FARR framhöll att ungdomarna måste ha rätt att gå i gymnasieskola.

Sveriges kristna råd ansåg att den föreslagna ordningen med bistånd

enligt LMA var godtagbar men att personerna skulle ha rätt att arbeta.

UNHCR framhöll rätten till arbete och utbildning.

Skälen för regeringens förslag: Det skyddsbehov som tillgodoses

genom bestämmelserna i 2 kap. 4 a § UtlL är av tillfällig natur. Tanken är

att de utlänningar som beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd i en

massflyktsituation avses återvända hem så snart den akuta situationen i

hemlandet är över. En utgångspunkt är därför att dessa utlänningar inte

fullt ut bör omfattas av alla sociala rättigheter som normalt tillkommer de

utlänningar som inleder en permanent bosättning i landet. Personer med

tillfälligt skyddsbehov måste dock få en rimlig levnadsnivå och en

meningsfull vistelse i landet under den övergångsperiod som de behöver

skydd här.

Statens invandrarverk bör även fortsättningsvis vara huvudman för

mottagandet av dem som i en massflyktsituation beviljas tidsbegränsade

uppehållstillstånd och som inte folkbokförs. Invandrarverket skall se till

att det finns plats på verkets anläggningar för dem som inte själva önskar

ordna sitt boende. Verket skall även ha samma ansvar för att bereda

organiserad verksamhet för denna personkrets som verket har i fråga om

asylsökande. Dessa utlänningar bör även i övrigt erhålla sociala förmåner

samt hälso- och sjukvård enligt samma ordning som gäller för

asylsökande.

För att en person skall kunna omfattas av de skilda sociala förmåner

som samhället erbjuder gäller i allmänhet och som en huvudregel att han

eller hon skall vara bosatt i landet. I rättstillämpningen anses detta

innebära att personen skall uppfylla i princip samma bosättningskrav som

gäller för den som skall vara folkbokförd enligt bestämmelserna i

folkbokföringslagen (1991:481). Detta gäller exempelvis rätten till hälso-

och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763),

socialförsäkringsförmåner enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

och rätten till bistånd enligt socialtjänstlagen (1980:620).

Enligt 3 § folkbokföringslagen skall den som efter inflyttning kan

antas under sin normala livsföring komma att regelmässigt tillbringa sin

dygnsvila i landet under minst ett år folkbokföras. Även den som kan

antas komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila både inom och

utom landet skall folkbokföras om han eller hon med hänsyn till

omständigheterna får anses ha sitt egentliga hemvist här. En utlänning

som är skyldig att ha uppehållstillstånd skall enligt 4 § inte folkbokföras

om han eller hon saknar sådant tillstånd och det inte finns synnerliga skäl

för att utlänningen ändå skall folkbokföras. Om en person beviljats

uppehållstillstånd för kortare tid än ett år och det kan antas att tillståndet

inte kommer att förlängas, folkbokförs personen normalt inte.

Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som meddelas i en situation av

massflykt kan, beroende på hur förhållandena i utlänningens hemland

utvecklas, komma att gälla under längre tid än ett år. Enligt regeringens

bedömning bör de personer som erhåller tidsbegränsat uppehållstillstånd

i en massflyktsituation under en första tid uppgående till högst två år inte

fullt ut omfattas av alla sociala förmåner. Enligt gällande lydelse av lagen

(1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA) skall en

utlänning som beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a §

UtlL vara berättigad till de förmåner som följer av den lagen. I avsnitt 5.1

redogörs närmare för dessa bestämmelser. Regeringen anser att denna

grupp av utlänningar fortsatt bör omfattas av samma förmåner och

rättigheter som gäller för de utlänningar som söker asyl i landet.

Utgångspunkten är ju att dessa utlänningar skall återvända till sitt

hemland så snart behovet av det tillfälliga skyddet upphör, varför såväl

en något lägre nivå på det ekonomiska stödet som på den sjukvård som

ges inte framstår som oskäligt i förhållande till andra utlänningar som

beviljas uppehållstillstånd i landet. Det är endast sådan vård som kan

skjutas upp som denna grupp utlänningar inte kommer att erhålla. Barn

och ungdomar under 18 år har dock alltid rätt till samma sjukvård som i

Sverige bosatta barn. Som tidigare nämnts under avsnitt 5 har regeringen

tillsatt en arbetsgrupp med uppgift att göra en översyn av barnens och

ungdomarnas skolgång. Även konsekvenserna av att erbjuda dessa barn

förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg och förskoleklass skall utredas.

Här kan även nämnas att Sverige vid en jämförelse med andra

medlemsstater i EU ligger väl till vad avser sociala förmåner och

rättigheter för personer som beviljats tidsbegränsat skydd.

En utlänning kan som längst beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd

enligt 2 kap. 4 a § UtlL under två år. Denna tid kan dock förlängas med

ytterligare två år om ett program för återvändande dessförinnan har

inletts, dvs. totalt fyra år. Bestämmelserna i LMA innehåller inte någon

tidsbegränsning och den situationen kan därför inträffa att en utlänning

som är berättigad till förmåner enligt LMA samtidigt, enligt

bestämmelserna i folkbokföringslagen, skall folkbokföras. Av detta följer

att utlänningen därmed även kan erhålla förmåner som en person bosatt i

landet eftersom de flesta sociala rättigheter i dag är kopplade till det

bosättningskrav som tillämpas enligt folkbokföringen. De utlänningar

som skall erhålla förmåner som följer av lagen om mottagande av

asylsökande m.fl. bör därför inte vara folkbokförda och inte vara

berättigade till förmåner som bosatta enligt lagstiftningen inom

exempelvis socialförsäkringsområdet samtidigt som de omfattas av lagen

om mottagande av asylsökande. Dessa utlänningar måste därför undantas

från folkbokföring. Ett undantag från folkbokföringen innebär ett avsteg

från den grundläggande principen att alla personer som vistas här i landet

under mer än ett år skall folkbokföras. De fall då en massflyktsituation

kan antas uppkomma torde dock vara sällsynta. En sådan situation är så

speciell att ett undantag får anses motiverat. En regel med detta innehåll

förs därför in i folkbokföringslagen. En korresponderande bestämmelse

med innehåll att lagen om mottagande av asylsökande m.fl. inte skall

omfatta de utlänningar som folkbokförs måste samtidigt föras in i den

lagen. Ett undantag från folkbokföringen och bosättningsbegreppet får

också betydelse på andra områden som gäller sociala rättigheter. I och

med detta kommer de sociala rättigheter som är kopplade till bosättning

inte att utgå till dessa personer.

Lagrådet har i sitt yttrande som en särskild olägenhet av ändringen i

fråga om fokbokföring framhållit att det kan förflyta upp till tre år innan

socialnämnden kan medverka till fastställande av faderskap, eftersom

sådan medverkan förutsätter att barnet är folkbokfört i kommunen.

Lagrådet har dock inte sett någon lämplig lösning på problemet men

anmärkt att detta kan medföra en viss rättsosäkerhet för barnet.

Regeringen vill i detta sammanhang peka på att det inte finns något som

hindrar att socialnämnden biträder med utredningen av ett faderskap även

i de fall då ett barn inte anses ha hemvist i internationellt privaträttslig

betydelse i Sverige och socialnämnden inte är skyldig att utreda och

medverka vid fastställandet av faderskapet. (Jämför prop. 1984/85:124 s.

20.)

På socialförsäkringsområdet har riksdagen nyligen antagit nya regler

om socialförsäkringens personkrets (prop. 1998/99:119, bet.

1999/2000:SfU3, rskr. 1999/2000:12). Lagstiftningen träder i kraft den 1

januari 2001. Enligt den nya socialförsäkringslagen (1999:799) delas

socialförsäkringen upp i två delar. Den ena delen innehåller förmåner

som grundas på bosättning i Sverige och den andra delen förmåner som

är beroende av arbete här i landet. Den bosättningsbaserade delen av

socialförsäkringen skall avse garantibelopp och bidrag och den

arbetsbaserade försäkringen skall avse inkomstförlust. Båda

försäkringarna skall gälla lika för alla som är bosatta respektive arbetar i

Sverige, dvs. oberoende av svenskt medborgarskap eller inskrivning hos

allmän försäkringskassa. För att även efter ikraftträdandet av

socialförsäkringslagen bibehålla den ordning som nu föreslås gälla för

den här aktuella gruppen av utlänningar måste dessa därför undantas från

bosättningsbegreppet i den nya lagen. En sådan bestämmelse skall alltså

föras in i socialförsäkringslagen.

Det är enligt regeringens mening inte rimligt att den nu aktuella

gruppen av utlänningar vistas alltför länge i landet utan att få del av de

rättigheter som tillkommer övriga bosatta i landet. Denna inledande tid

anser regeringen som huvudregel skall vara begränsad till högst två år.

Normalt kommer tidsbegränsade uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a §

UtlL att beviljas under högst två år. Om ett program för att förbereda

återvändandet har inletts innan dess, får uppehållstillståndet dock som

tidigare nämnts förlängas med högst två år. Om en utlänning efter två år

erhåller ett sådant förlängt tidsbegränsat uppehållstillstånd, bör också han

eller hon enligt regeringens mening i princip jämställas med andra

utlänningar som lovligen vistas i landet. Detta innebär att folkbokföring i

princip bör ske efter denna tid. Han eller hon kommer då också att anses

som bosatt enligt socialförsäkringslagen och få tillgång till de sociala

förmåner som tillkommer andra grupper i samhället, dvs. fullt ut

jämställas med de utlänningar som accepterats och tagits emot som

invandrare i landet. Dessa utlänningar bör således kunna tas emot för

bosättning i en kommun inom ramen för de riktlinjer för

flyktingmottagandet som beskrivs i prop. 1989/90:105 om samordnat

flyktingmottagande och nytt system för ersättning till kommunerna och

som vidareutvecklats i propositionen Sverige, framtiden och mångfald -

från invandrarpolitik till integrationspolitik (prop. 1997/98:16). Med

hänvisning till att ett program för att förbereda återvändandet skall ha

inletts, måste dock kommunens introduktionsprogram anpassas till detta

förhållande och bygga på de återvändandeinsatser som redan påbörjats.

Under vissa förhållanden framstår det dock som mindre lämpligt att

personerna direkt efter två år skall anses som bosatta här i landet. Detta

gäller i de fall där ett tidsbegränsat uppehållstillstånd förlängts för endast

en kortare tid utöver den inledande tvåårsperioden efter vilken

utlänningen avses återvända till hemlandet. Om en utlänning i denna

situation exempelvis beviljas ett förlängt uppehållstillstånd om sex

månader, innebär folkbokföringen att han eller hon skulle överföras från

Invandrarverkets huvudmannaskap till det kommunala flykting-

mottagandet. Regelmässigt tar det någon månad innan det är klart i

vilken kommun som utlänningen skall vistas. Av den resterande tiden på

uppehållstillståndet återstår då kanske bara ett par månader. För de

utlänningar som har fått tidsbegränsat uppehållstillstånd för en kortare tid

kan flyttning till en annan ort bli aktuell. Särskilt för barnen vore det

olyckligt att tvingas bryta upp från en tidigare invand miljö för att under

en tid av några månader avsluta sin vistelse i landet i en ny och okänd

miljö. Mot bakgrund av den förväntade korta vistelsetiden samt att

utlänningarna har hunnit påbörja ett återvändandeprogram är det enligt

regeringens mening inte en acceptabel ordning att de tas emot i en

kommun på samma villkor som bosatta. För att denna grupp av

utlänningar skall föras över till det kommunala flyktingmottagandet bör

därför krävas att den nya vistelsen är av någon varaktighet. En rimlig

avvägning är då att det förlängda uppehållstillståndet skall gälla för minst

ett år, dvs. vistelsen i landet bör sammanlagt uppgå till minst tre år.

Regeringen föreslår därför att det i folkbokföringslagen tas in en

bestämmelse om att en utlänning i en massflyktsituation som kan antas

vistas här i landet under kortare tid än tre år inte skall folkbokföras.

För de utlänningar som folkbokförs och därmed tas emot för

bosättning i en kommun gäller en rätt till hemutrustningslån enligt

förordningen (1990:1361) om lån till hemutrustning för flyktingar och

vissa andra utlänningar. Lånen skall i princip vara en del i integrationen i

det svenska samhället och medverka till att utlänningen så långt möjligt

skall ta ansvar för sin livssituation i Sverige. Avbetalningsplanen för

lånen är mellan 5 och 15 år. Eftersom dessa förutsättningar inte gäller för

tillfälligt skyddsbehövande, bör de inte kunna beviljas

hemutrustningslån. Boendet bör i stället lösas temporärt och finansieras

inom ramen för den statliga ersättningen för flyktingmottagandet.

Utlänningar som erhåller flyktingförklaring eller resedokument

Under de två första åren som en utlänning vistas i landet med stöd av ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a § UtlL skall prövningen

av en ansökan om flyktingförklaring eller resedokument kunna skjutas

upp. För skälen till detta förslag har redogjorts ovan, se avsnitt 4.3. Efter

utgången av denna inledande period är utlänningen oförhindrad att få en

ansökan om flyktingförklaring eller resedokument prövad. En föreskrift

av regeringen om tillfälligt skydd kan som huvudregel längst gälla i två

år. I de fall där regeringen gjort den bedömningen att det tidigare eller

senast efter utgången av denna tid inte längre föreligger något behov av

tillfälligt skydd i landet, utfärdas inte någon ytterligare föreskrift enligt 2

kap. 4 a § UtlL. Därmed kommer inte några särregler att gälla för de

utlänningar som därefter väljer att stanna kvar i landet och söker asyl.

Om regeringen utfärdar en föreskrift om förlängning av de

tidsbegränsade uppehållstillstånden, kan de utlänningar som beviljats

sådana förlängda tillstånd under den förlängda tillståndstiden ansöka om

flyktingförklaring eller resedokument. I de fall ansökan beviljas skall

utlänningen vad gäller sociala förmåner i flertalet hänseenden jämställas

med svenska medborgare. En sådan utlänning bör därför folkbokföras.

En särskild bestämmelse för dessa fall förs in i folkbokföringslagen. I

praktiken torde denna bestämmelse inte komma att tillämpas i någon

större omfattning. Så kan nämligen endast bli fallet när de två inledande

åren, under vilken asylprövningen får skjutas upp, gått till ända och där

utlänningen samtidigt beviljats ett förlängt tillfälligt uppehållstillstånd

med stöd av 2 kap. 4 a § UtlL därför att ett program för återvändande

inletts. Det torde vara mindre sannolikt att utlänningen under dessa

förhållanden skulle kunna åberopa flyktingskäl i förhållande till sitt

hemland.

5.3.2 Statens invandrarverks kapacitet vid en

massflyktsituation

Regeringens förslag: Lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande

m.fl. ändras så att en kommun inledningsvis skall svara för att den

enskilde får det stöd som bedöms skäligt till dess att Statens

invandrarverk skyndsamt tar över ansvaret. Invandrarverket skall i en

sådan situation ersätta en kommun som lämnat bistånd enligt den lagen.

Därutöver skall en kommun få ersättning från staten för andra kostnader

som kommunen haft och som Invandrarverket normalt skall stå för.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Kommunförbundets synpunkter: Kommunförbundet tillstyrker

regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Statens invandrarverk bör även

fortsättningsvis vara huvudman för mottagandet av utlänningar i en

massflyktsituation. Utgångspunkten för Invandrarverkets förmåga är den

nivå som framgår av den av riksdagen varje år fastställda statsbudgeten.

Invandrarverkets förmåga att klara det första mottagandet i en

massflyktsituation kan dock under vissa omständigheter vara otillräcklig.

Det kan exempelvis vara fråga om ett mycket stort antal utlänningar som

under en kort tid kommer till Sverige eller att dessa anländer till orter i

Sverige där Invandrarverkets resurser är begränsade. Det kan även vara

fråga om bristande transportresurser till Invandrarverkets anläggningar

varvid utlänningarna under en begränsad tid får stanna kvar i den

kommun som de först anlände till. I situationer där Invandrarverkets

förmåga bedöms vara otillräcklig bör en kommun därför inledningsvis

svara för att den enskilde utlänningen erhåller det stöd som bedöms

skäligt i avvaktan på att Invandrarverket så snart som möjligt tar över

ansvaret för mottagandet. Statens invandrarverk skall ersätta en kommun

som i en sådan situation lämnat bistånd åt en enskild enligt den lagen. En

bestämmelse med detta innehåll förs in i lagen om mottagande av

asylsökande m.fl. Därutöver skall en kommun kunna erhålla statlig

ersättning för andra kostnader som kommunen åsamkats och som

normalt åvilar Invandrarverket.

6 Ikraftträdande och ekonomiska konsekvenser

m.m.

Ikraftträdande

De föreslagna ändringarna i utlänningslagen (1989:529), lagen

(1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. samt

folkbokföringslagen (1991:481) bör träda i kraft den 1 maj 2000, dvs. vid

samma tidpunkt som de tidsbegränsade uppehållstillstånd som meddelats

med stöd av förordningen (1999:209) om tidsbegränsade

uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden börjar löpa ut.

Socialförsäkringslagen (1999:799) träder i kraft den 1 januari 2001.

Ändringen i den lagen kommer att gälla från samma dag. Några särskilda

övergångsbestämmelser behövs inte.

Ekonomiska konsekvenser m.m.

Regeringen har gjort en bedömning av de ekonomiska konsekvenserna

om personer, som erhåller tidsbegränsade uppehållstillstånd med stöd av

2 kap. 4 a § utlänningslagen (1989:529), blir folkbokförda eller inte. Den

ekonomiska beräkningen preciserades till att omfatta två år varav det

första året utgick från att de ekonomiska konsekvenserna beräknades

utifrån att personerna skulle erhålla sociala förmåner och rättigheter

enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande (LMA) samt

hälso- och sjukvård enligt samma ordning som i dag gäller för

asylsökande. Därefter har beräkningarna gjorts med utgångspunkt från

dels att personerna även under år två omfattas av LMA, dels enligt vad

som gäller för i Sverige folkbokförda personer, dels enligt vad som

skulle gälla för i Sverige folkbokförda personer med vissa begränsningar

i sociala förmåner enligt förslagen i departementspromemorian

Utlänningar i en massflyktsituation - sociala rättigheter m.m. (Ds

1997:42). Därutöver har två sysselsättningsnivåer antagits gälla nämligen

att 0 respektive 10 % av utlänningarna mellan 16-59 år antas ha

förvärvsarbete. Av den ekonomiska utredningen framkommer att LMA-

alternativet innebär de lägsta utgifterna för hela den offentliga sektorn.

Vid ett mottagande av 10 000 personer skulle de offentliga utgifterna år

två bli ca 850 miljoner kronor om personerna erhåller förmåner enligt

LMA och i övrigt erhåller sociala rättigheter enligt den ordning som

gäller för asylsökande, ca 1 189 miljoner kronor om personerna skulle bli

folkbokförda och ca 1 222 miljoner kronor vid beräkning utifrån

förslagen i departementspromemorian. Regeringens förslag innebär

således att de offentliga utgifterna för personer med tidsbegränsade

uppehållstillstånd i en massflyktsituation blir väsentligt lägre än vad som

skulle ha gällt om personerna folkbokförts enligt nuvarande ordning.

Beslut meddelade enligt LMA överklagas till de allmänna

förvaltningsdomstolarna. I nuläget beräknas emellertid de föreslagna

ändringarna inte innebära att antalet överklaganden kommer att öka.

Därmed kan inte heller några ökade kostnader för de allmänna

förvaltningsdomstolarna antas uppkomma

Under avsnitt 5.3.2 Statens invandrarverks kapacitet vid en

massflyktsituation föreslår regeringen att en kommun inledningsvis bör

svara för att den enskilde utlänningen erhåller den omsorg som bedöms

skälig i avvaktan på att Statens invandrarverk tar över ansvaret för

mottagandet. Det är här fråga om situationer där Invandrarverkets

förmåga att under ett inledande skede svara för mottagandet bedöms som

otillräcklig. Regeringen bedömer att de statliga kostnaderna för dessa

ersättningar till kommuner inte skall överstiga motsvarande kostnader

som uppkommer om mottagandet sker i Invandrarverkets regi.

7 Författningskommentar

7.1 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen

(1989:529)

2 kap.

4 a §

Tredje stycket, som är nytt, har utformats i enlighet med Lagrådets

förslag.

I det nya stycket föreskrivs att en utlänning som meddelats ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av paragrafen inte får beviljas

flyktingförklaring eller resedokument så länge det tidsbegränsade

uppehållstillståndet gäller, dock längst två år. Tiden beräknas från det att

ett sådant tidsbegränsat uppehållstillstånd först meddelades. Bakgrunden

till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 4.3. En ansökan om

flyktingförklaring eller resedokument kan göras antingen i samband med

en ansökan om uppehållstillstånd eller därefter. Om en utlänning som

omfattas av en föreskrift av regeringen enligt första stycket kommer till

Sverige och samtidigt ansöker om uppehållstillstånd med stöd av

bestämmelserna i 3 kap. UtlL och flyktingförklaring eller resedokument,

skall den beslutande myndigheten enligt tredje stycket därför meddela ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd samtidigt som ansökan om

flyktingförklaring eller resedokument avvisas. I nu avsedda fall saknas

det skäl att pröva om utlänningen skall tillåtas stanna i Sverige av andra

skäl än de som följer av regeringens föreskrifter enligt första stycket (jfr.

bet. 1996/97:SfU5 s. 61). Även i de fall där ansökan om

flyktingförklaring eller resedokument sker fristående från ansökan om

uppehållstillstånd skall en sådan ansökan avvisas.

Det är viktigt att notera den skillnad som föreligger mellan de fall som

omfattas av paragrafen och de som faller utanför dess

tillämpningsområde. Om utlänningen till stöd för sin ansökan om

uppehållstillstånd inte åberopar skäl enligt 3 kap. UtlL, t.ex. när enbart

anknytningsskäl åberopas, behandlas ansökan på vanligt sätt och han

eller hon kan beviljas uppehållstillstånd som kan ligga till grund för

bosättning i landet. Om utlänningen däremot åberopar såväl skäl enligt

3 kap. UtlL som andra skäl faller detta in under paragrafen och ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd skall meddelas.

Efter utgången av tvåårsperioden eller den tidigare tidpunkt då

regeringens föreskrift upphör att gälla, är utlänningen oförhindrad att

ansöka om uppehållstillstånd grundat på skyddsbehov eller

flyktingförklaring eller resedokument.

3 kap.

6 och 7 §§

I 6 och 7 §§ har på Lagrådets förslag tagits in en erinran om de undantag

som följer av det nya 2 kap. 4 a § tredje stycket.

7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:137) om

mottagande av asylsökande m.fl.

1 §

I första stycket 2 har lagts till en begränsning när en utlänning kan

omfattas av bestämmelserna i lagen. Stycket har utformats i enlighet med

Lagrådets förslag.

Idag gäller, utan begränsning, att en utlänning som har beviljats

tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av bestämmelserna i 2 kap. 4 a

§ UtlL omfattas av lagen. Enligt den nya bestämmelsen gäller lagen om

mottagande av asylsökande m.fl. inte om utlänningen är folkbokförd här i

landet. Genom ändringen undanröjs den motsägelse som finns i dag och

som innebär att en utlänning, som med stöd av ett sådant tidsbegränsat

uppehållstillstånd som avses i paragrafen vistas i landet under ett år eller

längre tid, samtidigt kan vara berättigad till såväl de förmåner som följer

av lagen om mottagande av asylsökande m.fl. som de

socialförsäkringsförmåner som tillkommer personer bosatta i landet.

3 a §

Paragrafen är ny. I den regleras en skyldighet för kommunerna att

tillfälligt svara för mottagandet av flyktingar under en övergångstid till

dess att Statens invandrarverk tar över ansvaret. Bestämmelsen har

behandlats i avsnitt 5.3.2.

7.3 Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen

(1994:481)

4 §

Andra stycket, som är nytt, har utformats i enlighet med Lagrådets

förslag.

Enligt det nya stycket skall en utlänning som fått ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a § UtlL inte folkbokföras om han eller

hon kan antas komma att vistas i landet med stöd av det tidsbegränsade

tillståndet under kortare tid än tre år. Den nya bestämmelsen utgör ett

undantag från huvudregeln i 3 § folkbokföringslagen, att den som vistas i

landet under minst ett år i princip skall folkbokföras. Tidsfristen i andra

stycket är tre år. Denna tid omfattar de två olika situationer under vilka

en utlänning inte skall vara folkbokförd och det är den sammanlagda

tiden som är avgörande för frågan om folkbokföring skall ske eller ej.

Tidsbegränsade uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a § UtlL kan som

huvudregel längst beviljas för två år. Under denna första vistelsetid i

landet skall utlänningen omfattas av bestämmelserna i lagen om

mottagande av asylsökande m.fl. och han eller hon kan därför inte på

samma gång vara folkbokförd.

Den tid under vilken en utlänning skall undantas från bestämmelserna

om folkbokföring kan dock i vissa situationer vara längre än två år. Så är

fallet när utlänningen beviljas ett förlängt tidsbegränsat uppehållstillstånd

som understiger ett år. Därmed avses de fall när uppehållstillståndet

förlängts därför att ett återvändandeprogram har inletts, och det därför

kan antas att utlänningen inom en kortare tid kommer att återvända till

hemlandet. I denna situation skall utlänningen även i fortsättningen

omfattas av bestämmelserna i lagen om mottagande av asylsökande m.fl.,

och han eller hon skall därför inte heller då folkbokföras. Denna tid kan

inte vara längre än ett år. Den sammanlagda tid som utlänningen vistats i

landet med stöd av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kommer då att

understiga tre år och utlänningen skall således inte folkbokföras. Om å

andra sidan tiden för ett eller flera sådana förlängda tillstånd sammanlagt

uppgår till ett år eller mera kommer den totala tiden att uppgå till minst

tre år och utlänningen skall då folkbokföras.

Om en utlänning som avses i andra stycket under den tid som det

tidsbegränsade tillståndet gäller får ett nytt uppehållstillstånd som

innebär att han eller hon kan antas komma att vistas i landet under ett år

eller längre, och det inte är fråga om ett förlängt tidsbegränsat tillstånd

enligt 2 kap. 4 a § UtlL, skall utlänningen på vanligt sätt folkbokföras

enligt huvudregeln i 3 § (jfr. prop. 1990/91:153 s. 134).

Av sista meningen framgår att det undantag som följer av andra stycket

inte skall tillämpas då utlänningen erhållit en flyktingförklaring enligt 2

kap. 6 § UtlL eller ett resedokument enligt 2 kap. 7 § samma lag. Skälen

för bestämmelsen har redovisats i avsnitt 5.3.1. I praktiken torde denna

bestämmelse inte komma att tillämpas annat än i undantagsfall.

Av de redan gällande bestämmelserna i 4 § första stycket följer att en

utlänning som saknar uppehållstillstånd inte skall folkbokföras. För den

nu aktuella gruppen kan detta omfatta de utlänningar som efter att det

tidsbegränsade uppehållstillståndet enligt 2 kap. 4 a § UtlL upphört att

gälla väljer att stanna kvar i landet och ansöka om asyl eller

uppehållstillstånd på annan grund. Utlänningar som tillhör denna grupp

har inte något uppehållstillstånd som kan ligga till grund för

folkbokföringen utan de likställs då med andra utlänningar som första

gången söker uppehållstillstånd i landet.

7.4 Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringslagen

(1999:799)

2 kap.

1 §

I det andra stycket förs en ny bestämmelse in enligt vilken en utlänning

som inte skall folkbokföras enligt bestämmelserna i 4 §

folkbokföringslagen inte skall anses bosatt i Sverige vid tillämpningen av

denna lag. Därigenom undantas denna grupp av utlänningar från att

omfattas av de bosättningsbaserade socialförsäkringsförmånerna enligt

lagen. Skälen för denna bestämmelse har redovisats i avsnitt 5.3.1. I

övrigt har en ändring av rent redaktionell karaktär gjorts.

Remissinstanser

Betänkandena Effektivare styrning och rättssäkerhet i asylprocessen

(1995:46), Ett samlat verksamhetsansvar för asylärenden (SOU 1995:55)

och Svensk flyktingpolitik i globalt perspektiv (SOU 1995:75)

remitterades i ett sammanhang. Följande 52 remissinstanser har erbjudits

att yttra sig över betänkandena. Namn inom parentes innebär att

instansen avstått från att yttra sig.

1. Riksdagens ombudsmän

2. Justitiekanslern

3. Göta hovrätt

4. Stockholms tingsrätt

5. Kammarrätten i Jönköping

6. Kriminalvårdsstyrelsen

7. Rikspolisstyrelsen

8. Sida

9. Kustbevakningen

10. Statens räddningsverk

11. Barnombudsmannen

12. Socialstyrelsen

13. Luftfartsverket

14. Generaltullstyrelsen

15. Riksrevisionsverket

16. Arbetsmarknadsstyrelsen

17. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

18. Statens invandrarverk

19. Utlänningsnämnden

20. Svenska Kommunförbundet

21. Landstingsförbundet

22. Stockholms kommun

23. (Göteborgs kommun)

24. Malmö kommun

25. (Uppsala kommun)

26. Upplands Väsby kommun

27. (Ystads kommun)

28. Gotlands kommun

29. Svenska arbetsgivareföreningen

30. Landsorganisationen i Sverige

31. Sveriges akademikers centralorganisation

32. Tjänstemännens centralorganisation

33. Sveriges advokatförbund

34. Svenska Röda Korset

35. Rädda Barnens riksförbund

36. Sveriges kristna råd

37. Amnesty International, Svenska sektionen

38. Svenska flyktingrådet

39. Caritas

40. (Diakonia)

41. Riksförbundet för personal vid invandrarbyråer och flykting-

 mottagningar

42. Flyktinggruppernas och asylkommittéernas Riksråd, FARR

43. (Samarbetsorganet för invandrarorganisationer, SIOS)

44. (Östeuropagruppen)

45. (Riksförbundet Bosnien-Hercegovina)

46. (Syrianska riksförbundet)

47. (Riksföreningen Huelen-Chile)

48. Eritrianska riksförbundet

49. (Kurdiska riksförbundet)

50. (Somaliska riksförbundet)

51. (Riksförbundet internationella föreningen för invandrarkvinnor

 RIFFI)

52. Internationella kvinnoförbundet

 Yttranden har även inkommit från följande instanser:

* Arbetarnas bildningsförbund, Kristna socialdemokraterna,

S-kvinnor, Socialdemokratiska ungdomsförbundet, Socialdemo-

kratiska studentförbundet och Unga Örnar (gemensamt yttrande)

* Botkyrka kommun

* Centerpartiet i Stockholms län

* Centrum för invandringsforskning

* Föreningen Fri information om Invandringen

* Föreningen återföreningen

* Judiska Centralrådet i Sverige

* JUSEK

* Kristna fredsrörelsen

* Läkare Utan Gränser

* Naturskyddsföreningen

* Riksförbundet för sexuellt likaberättigande

* Samfundet för nationell och internationell utveckling

* Sociala Missionen

* Solidaritetskommittén för flyktingar i Umeå

* Somaliska biståndsföreningen (SBKF) Göteborg

* Statskontoret

* Svenska barnläkarföreningen

* Svenska freds- och skiljedomsföreningen

* Svenska föreningen för Barn- och ungdomspsykiatri

* Svenska Irankommittén

* UNHCR, regionalavdelningen för de baltiska och nordiska länderna

Internationella Kvinnoförbundet för Fred och Frihet (IKFF), Assyrianska

Kvinnoförbundet och Assyrianska Riksförbundet har förklarat sig

instämma i Svenska Flyktingrådets synpunkter. Sociala Missionen har

ställt sig bakom det yttrande som lämnats av Sveriges Kristna Råd.

Vidare har ett antal privatpersoner inkommit med yttranden.

Flyktingpolitiska kommitténs förslag till lag om

ändring av 2 kap. 4 a § utlänningslagen (1989:529)

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 a §

Anm. Avsåg paragrafens lydelse

före 1997-01-01.

Regeringen får meddela

föreskrifter om att en utlänning

som söker uppehållstillstånd med

stöd av 2 kap. 4 § första stycket 5

eller 3 kap och som bedöms ha ett

tillfälligt behov av skydd här i

landet får ges ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd.

Tidsbegränsat uppehållstillstånd

får beviljas för en sammanlagd tid

av högst två år. Om ett

återvändandeprogram har inletts

dessförinnan får

uppehållstillståndet förlängas med

högst sex månader åt gången. En

ansökan om flyktingförklaring

eller resedokument behöver inte

prövas så länge det

tidsbegränsade

uppehållstillståndet gäller.

Anm. Avsåg paragrafens lydelse

före 1997-01-01.

Om ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd har getts till

någon med stöd av första stycket

får ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd också ges till en

utlänning som är make eller maka

eller barn under 18 år till den

person som först beviljats tillstånd.

Detsamma gäller föräldrar till barn

under 20 år som meddelats

tillstånd enligt första stycket.

Föreskrifter enligt denna

paragraf skall av regeringen

anmälas till riksdagen genom

särskild skrivelse inom tre

månader.

Remissinstanser

Följande 84 remissinstanser erbjöds att yttra sig över promemorian

Utlänningar i en massflyktsituation (Ds 1997:42).

1. Riksdagens ombudsmän

2. Justitiekanslern

3. Göteborgs tingsrätt

4. Kammarrätten i Sundsvall

5. Länsrätten i Stockholm

6. Rikspolisstyrelsen

7. Datainspektionen

8. SIDA

9. Statens invandrarverk

10. Utlänningsnämnden

11. Kustbevakningen

12. Överstyrelsen för civil beredskap

13. Statens Räddningsverk

14. Styrelsen för psykologiskt försvar

15. Civilbefälhavaren i Mellersta civilområdet

16. Socialstyrelsen

17. Riksförsäkringsverket

18. Barnombudsmannen

19. Riksskatteverket

20. Riksrevisionsverket

21. Statskontoret

22. Statens skolverk

23. Centrala studiestödsnämnden

24. Arbetsmarknadsstyrelsen

25. Länsstyrelsen i Gotlands län

26. Länsstyrelsen i Skåne län

27. Länsstyrelsen i Göteborgs- och Bohus län

28. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

29. Svenska kommunförbundet

30. Landstingsförbundet

31. Stockholms kommun

32. Nynäshamns kommun

33. Uppsala kommun

34. Eskilstuna kommun

35. Norrköpings kommun

36. Västerviks kommun

37. Karlskrona kommun

38. Simrishamns kommun

39. Ystads kommun

40. Malmö kommun

41. Helsingborgs kommun

42. Göteborgs kommun

43. Strömstads kommun

44. Skövde kommun

45. Arvika kommun

46. Västerås kommun

47. Gävle kommun

48. Härnösands kommun

49. Skellefteå kommun

50. Haparanda kommun

51. Landstinget Blekinge

52. Malmöhus läns landsting

53. Gotlands kommun

54. Stockholms läns landsting

55. Landstinget Sörmland

56. Landstinget Västernorrland

57. Norrbottens läns landsting

58. Svenska arbetsgivarföreningen

59. Landsorganisationen i Sverige

60. Sveriges Akademikers Centralorganisation

61. Tjänstemännens centralorganisation

62. Försäkringskasseförbundet

63. Svenska Röda Korset

64. Rädda Barnens riksförbund

65. Sveriges kristna råd

66. Amnesty international, Svenska sektionen

67. Svenska flyktingrådet

68. Caritas

69. Diakonia

70. Riksförbundet för personal vid invandrarbyråer och flykting-

 mottagningar

71. Flyktinggruppernas och Asylkommittéernas Riksråd, FARR

72. Samarbetsorganet för invandrarorganisationer (SIOS)

73. Östeuropagruppen

74. Riksförbundet Bosnien-Hercegovina

75. Eritreanska riksförbundet

76. Irakiska riksförbundet

77. Kurdiska riksförbundet

78. Somaliska riksförbundet

79. Islamiska rådet i Sverige

80. Sveriges muslimska råd

81. Riksförbundet internationella föreningar för invandrarkvinnor,

 RIFFI

82. Internationella kvinnoförbundet

83. Immigranternas centralförbund

84. Immigranternas riksförbund

Dessutom sändes departementspromemorian för kännedom till

UNHCR

Centrum för invandringsforskning vid Universitetet i Stockholm

Dansk flyktinghjelp

Flyktningerådet, Norge

Promemorians Ds 1997:42 förslag till lag om ändring

i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande

m.fl.

1.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om

mottagande av asylsökande m.fl.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:137) om mottagande av

asylsökande m.fl.

dels att 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag ges bestämmelser om sysselsättning för och bistånd till

utlänningar som

1. har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige enligt 3 kap. 2 eller 3 §

utlänningslagen (1989:529) (asylsökande),

2. har beviljats

tidsbegränsat uppehållstill-

stånd med stöd av

bestämmelserna i 2 kap. 4 a §

utlänningslagen, eller

2. har beviljats

tidsbegränsat uppehåll med

stöd av bestämmelserna i 2

kap. 4 a § utlänningslagen och

som inte är folkbokförda här i

landet, eller

3. har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och av särskilda skäl

medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas.

Den som omfattas av denna lag har inte rätt till bistånd enligt 6 §

socialtjänstlagen (1980:620) för förmåner av motsvarande karaktär.

Barn under 18 år som saknar uppehållstillstånd och som inte vistas på en

förläggning omfattas inte av denna lag, om de bor hos en vårdnadshavare

som har uppehållstillstånd.

3 a §

Kommuner skall lämna bi-

stånd enligt denna lag till ut-

länningar som avses i 1 §

första stycket 2, om de vistas i

kommunen och om biståndet

behövs med hänsyn till

begränsningar som uppstått i

Statens invandrarverks

möjligheter att ta emot dem.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 a § utlänningslagen (1989:529) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 a §

Regeringen får i fråga om en viss grupp av utlänningar meddela

föreskrifter om att den som söker uppehållstillstånd med stöd av 3 kap.

och som bedöms ha ett tillfälligt behov av skydd här i landet får ges ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd.

Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får beviljas för en sammanlagd tid

av högst två år. Om ett program för att förbereda återvändandet har

inletts innan dess, får uppehållstillståndet förlängas med högst två år.

En utlänning som meddelats ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd

enligt första stycket får inte

beviljas flyktingförklaring eller

resedokument så länge det

tidsbegränsade uppehållstillståndet

gäller. Detta gäller dock längst

under två år från det ett sådant

uppehållstillstånd först beviljades.

Om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd har getts någon med stöd av

första stycket får ett tidsbegränsat tillstånd ges också till en utlänning

som är make eller maka eller barn under 18 år till den person som först

beviljats tillstånd. Detsamma gäller förälder till barn under 18 år som

meddelats tillstånd enligt första stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande

av asylsökande m.fl.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:137) om mottagande av

asylsökande m.fl.

dels att 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag ges bestämmelser om sysselsättning för och bistånd till

utlänningar som

1. har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige enligt 3 kap. 2 eller 3 §

utlänningslagen (1989:529) (asylsökande),

2. har beviljats tidsbegränsat

uppehållstillstånd med stöd av

bestämmelserna i 2 kap. 4 a §

utlänningslagen, eller

2. har beviljats tidsbegränsat

uppehållstillstånd med stöd av

bestämmelserna i 2 kap. 4 a §

utlänningslagen och som inte är

folkbokförda här i landet, eller

3. har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och av särskilda skäl

medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas.

Den som omfattas av denna lag har inte rätt till bistånd enligt 6 §

socialtjänstlagen (1980:620) för förmåner av motsvarande karaktär.

Barn under 18 år som saknar uppehållstillstånd och som inte vistas på

en förläggning omfattas inte av denna lag, om de bor hos en

vårdnadshavare som har uppehållstillstånd.

3 a §

En kommun skall lämna bistånd

enligt denna lag till utlänningar

som avses i 1 § första stycket 2, om

de vistas i kommunen och om

biståndet behövs i avvaktan på att

Statens invandrarverk tar över

ansvaret för mottagandet.

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2000.

Förslag till lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481)

Härigenom föreskrivs att 4 § folkbokföringslagen (1991:481) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

En utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd skall inte

folkbokföras om han saknar sådant tillstånd och det inte finns synnerliga

skäl för att han ändå folkbokförs.

En utlänning som har beviljats ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd

enligt föreskrifter som utfärdats

med stöd av 2 kap. 4 a §

utlänningslagen (1989:529) skall

inte folkbokföras, om utlänningen

kan antas komma att vistas i landet

med stöd av tillståndet under högst

tre år. Detta gäller dock inte, om

utlänningen erhållit en flykting-

förklaring eller ett resedokument

enligt utlänningslagen.

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2000.

Förslag till lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 § socialförsäkringslagen (1999:799)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Vid tillämpning av denna lag skall en person anses vara bosatt i

Sverige, om han eller hon har sitt egentliga hemvist här i landet.

Den som kommer till Sverige

och kan antas komma att vistas här

under längre tid än ett år skall

anses vara bosatt här. Detta gäller

dock inte om synnerliga skäl talar

emot det.

Den som kommer till Sverige

och kan antas komma att vistas här

under längre tid än ett år skall

anses vara bosatt här, om inte

synnerliga skäl talar emot det. En

utlänning som enligt 4 § andra

stycket folkbokföringslagen

(1991:481) inte skall folkbokföras

skall dock inte anses vara bosatt

här.

En i Sverige bosatt person som lämnar landet skall fortfarande anses

vara bosatt här om utlandsvistelsen kan antas vara längst ett år.

Lagrådets yttrande

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-12-07

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 1 december 1999 (Utrikesdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i utlänningslagen (1989:529),

2. lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande

m.fl.,

3. lag om ändring i folkbokföringslagen (1994:481),

4. lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Lars[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Från de synpunkter Lagrådet har att beakta är främst av intresse hur

förslagen förhåller sig till Sveriges internationella förpliktelser, närmare

bestämt till 1951 års flyktingkonvention, jämförd med 1967 års protokoll

angående flyktingars rättsliga ställning.

Enligt artikel 28 i konventionen skall (shall) fördragsslutande stat för

flykting, som lovligen vistas inom statsområdet, utfärda resedokument

för resor utanför statsområdet, såvida inte tungt vägande skäl hänförliga

till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen talar däremot.

Förslagen innebär däremot att flyktingförklaring och resedokument under

angiven tid inte får beviljas den som är flykting i konventionens och

protokollets mening, om han har fått uppehållstillstånd med stöd av 2

kap. 4 a § utlänningslagen; av sistnämnda förhållande följer att han vistas

lovligen här i riket.

Vidare innebär artikel 24 1 b) i flyktingkonventionen att

fördragsslutande stat skall (shall) tillerkänna flykting, som lovligen vistas

inom statsområdet, samma behandling som statens egna medborgare

beträffande socialförsäkring (lagstadgade bestämmelser rörande

exempelvis sjukdom). Förslagen innebär däremot i princip att den som

meddelats uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § utlänningslagen

inte skall folkbokföras, om han kan antas komma att vistas i landet med

stöd av tillståndet under högst tre år (vilket måste betraktas som en i

sammanhanget lång tid). Han får därmed inte heller rätt till

bosättningsbaserade socialförsäkringsförmåner, något som däremot

svenska medborgare bosatta i Sverige har.

Lagrådet konstaterar att Sverige med de föreslagna bestämmelserna

inte lever upp till sina förpliktelser enligt flyktingkonventionens

ordalydelse.

Såvitt angår vägran att bevilja flyktingförklaring och resedokument

kan avvikelsen försvaras med att det är fråga om massflyktssituationer,

där den föreslagna regleringen innebär så stora fördelar för den berörda

folkgruppen att dessa motiverar att den individuella handläggningen

skjuts på framtiden; dessutom skulle måhända en sådan ändå inte hinnas

med för hela folkgruppen under den tid de tillfälliga uppehållstillstånden

gäller. Härtill kommer att FN-organet UNHCR, som övervakar

efterlevnaden av flyktingkonventionen, har godtagit ordningen att skjuta

upp den individuella prövningen.

Mera betänkliga är förslagen i fråga om de sociala förmånerna, där det

inte kan uteslutas att ekonomiska överväganden varit drivkraften; det blir

samhällsekonomiskt billigare att ge flyktingarna förmåner enligt lagen

om mottagande av asylsökande m.fl. De båda förslagen har dock nära

samband med varandra. Om myndigheterna i en massflyktssituation inte

hinner skilja ut konventionsflyktingarna från andra flyktingar finns inte

heller möjlighet att konstatera vilka flyktingars rättigheter enligt

konventionen som blir åsidosatta.

På grund av det anförda anser sig Lagrådet inte böra avstyrka den

föreslagna ordningen, trots de erinringar som kan anföras i fråga om dess

bristande överensstämmelse med våra konventionsförpliktelser.

Det bemyndigande som finns i 2 kap. 4 a § första stycket

utlänningslagen ger intrycket att regeringen i fråga om en viss grupp av

utlänningar äger meddela föreskrifter som kompletterar reglerna i 3 kap.

Bemyndigandet har i förordningen om tidsbegränsade uppehållstillstånd

dock utnyttjats av regeringen på så sätt att medborgare i

Förbundsrepubliken Jugoslavien som kommer från provinsen Kosovo

och som inte kan återvända dit på grund av förhållandena där, bl.a. sägs

skola anses ha behov av sådant tillfälligt skydd som avses i 2 kap. 4 a §.

Praktiskt sett bör detta innebära att nämnda medborgare blir betagna

rätten att få sin ansökan om uppehållstillstånd enligt 3 kap. handlagd som

en asylansökan (jfr 3 kap. 1 §).

I ett nytt tredje stycke föreslås en uttrycklig regel om att en utlänning,

som meddelats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av första

stycket, inte får beviljas flyktingförklaring eller resedokument. Av

författningskommentaren framgår att ansökningar om

flyktingförklaringar eller resedokument över huvud taget inte får tas upp

till prövning utan skall avvisas.

Den grupp av utlänningar som i en regeringsförordning pekas ut som

en grupp med tillfälligt behov av skydd här i riket (i det ovan angivna

exemplet "medborgare i Förbundsrepubliken Jugoslavien, som kommer

från provinsen Kosovo") kommer att försättas i en sämre situation än

andra utlänningar i så måtto att de inte kan få sina ansökningar om asyl,

flyktingförklaringar eller resedokument prövade i sak under en viss

tidsperiod. Detta missgynnande kan sägas utgöra en form av

diskriminering. Det diskrimineringsförbud som finns i 2 kap. 15 §

regeringsformen och som omfattar bl.a. utlänning här i riket (2 kap. 22 §

7 regeringsformen) innebär att lag eller annan föreskrift ej får innebära

att någon medborgare missgynnas därför att han med hänsyn till ras,

hudfärg eller etniskt ursprung tillhör en minoritet. Den grupp av

utlänningar som avses i den ovan nämnda regeringsförordningen bestäms

med angivande av gruppens nationalitet och geografiskt ursprung och

kommer därför inte att omfattas av diskrimineringsförbudet i 2 kap. 15 §.

Om den grupp som anges i en regeringsförordning däremot skulle

komma att knyta an till exempelvis gruppens etniska ursprung, kan det

ifrågavarande diskrimineringsförbudet i regeringsformen mycket väl bli

tillämpligt.

En särskild olägenhet som föranleds av ändringen i fråga om

folkbokföring är att det kan förflyta upp till tre år innan socialnämnden

kan medverka till fastställande av faderskap, eftersom sådan medverkan

förutsätter att barnet är folkbokfört i kommunen; se 2 kap. 1 och 2 §§

föräldrabalken. Fallet torde inte vara opraktiskt eftersom flyktingfamiljer

mycket väl kan komma hit med nyfödda barn. Lagrådet kan inte se någon

lämplig lösning på problemet men anmärker att denna konsekvens av

förslaget kan medföra en viss rättsosäkerhet för barnet.

Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen

Enligt det föreslagna tredje stycket i 2 kap. 4 a § får någon som avses

här inte under angiven tid beviljas flyktingförklaring eller resedokument.

Enligt 3 kap. 6 och 7 §§ skall däremot så ske för den som är flykting,

vilket en person som avses i 2 kap. 4 a § mycket väl kan vara. En erinran

om det undantag som följer av 2 kap. 4 a § tredje stycket bör därför

införas i 3 kap. 6 och 7 §§.

Av utlänningslagen bör uttryckligen framgå att en person som avses i 2

kap. 4 a § inte måste ha utverkat uppehållstillstånd före inresan i landet.

Lagrådet återkommer till den frågan i yttrandet över en annan, samtidigt

härmed behandlad, lagrådsremiss med förslag till lag om ändring i

utlänningslagen.

Övriga lagförslag

Förslagen föranleder inte andra erinringar än de inledningsvis anförda.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 januari 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:42 Utlänningar i en

massflyktsituation, sociala förmåner m.m.

 Lagen omtryckt 1994:515.

 Senaste lydelse 1996:1379.

 Senaste lydelse 1996:1384.

 Senaste lydelse 1996:1384.

 Lagen omtryckt 1994:515.

 Senaste lydelse 1996:1379.

 Senaste lydelse 1996:1384.

Prop. 1999/2000:42

4

1

10

1

11

1

15

1

27

1

28

1

31

1

34

1

Prop. 1999/2000:42

Bilaga 1

Prop. 1999/2000:42

Bilaga 2

36

1

Prop. 1999/2000:42

Bilaga 3

37

1

Prop. 1999/2000:42

Bilaga 4

41

1

Prop. 1999/2000:42

Bilaga 5

44

3

Prop. 1999/2000:42

Bilaga 6

45

1

Prop. 1999/2000:42