Regeringens proposition 2001/02:167

Ändringar i konkurrenslagen för effektivare

Prop.

kartellbekämpning, m.m.

2001/02:167

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Stockholm den 14 mars 2002 Göran[REDACTED_EFTERNAMN] Ulrica[REDACTED_EFTERNAMN] (Näringsdepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen lämnas förslag till ett program med regler om dels efter- gift, dels nedsättning av konkurrensskadeavgift. Programmet har utfor- mats för att främja avslöjandet och bekämpandet av olagliga karteller. Konkurrensskadeavgift skall få efterges för ett företag som har över- trätt förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag, om företaget anmäler överträdelsen till Konkurrensverket innan verket har fått tillräckligt underlag för att ingripa mot överträdelsen och något annat företag som deltagit i överträdelsen inte har gjort anmälan tidigare. Fö- retaget skall också lämna Konkurrensverket all information om överträ- delsen som företaget har tillgång till. Förutsättningar för eftergift skall vidare vara att företaget samarbetar fullt ut med Konkurrensverket under utredningen av överträdelsen och har upphört eller snarast efter sin an- mälan upphör att medverka i överträdelsen. Konkurrensskadeavgift skall dock inte få efterges, om företaget har haft den ledande rollen i överträ- delsen och det med hänsyn till omständigheterna därför är uppenbart oskäligt med eftergift. Vid sidan av de föreslagna reglerna om eftergift föreslår regeringen en lagändring som innebär att konkurrensskadeavgiften skall få sättas ned om ett företag i väsentlig mån har underlättat utredningen inte bara som enligt gällande rätt av den egna överträdelsen utan även av andras medverkan. Har så skett i högst väsentlig mån, får avgiften efterges på den grunden. Syftet är att alla kartellmedlemmar ändå skall ha ett incita- ment att medverka i Konkurrensverkets utredning. Regeringen föreslår också en bestämmelse om sekretesskydd för an- mälan eller annan utsaga från enskild hos Konkurrensverket. Vidare föreslår regeringen att Konkurrensverket ges möjlighet att bistå andra länders konkurrensmyndigheter med att inhämta information och 1 genomföra undersökningar i Sverige. Förslaget innebär också att sekre- tess skall gälla om det kan antas att den rättsliga hjälpen begärts under förutsättning att uppgiften inte röjs. Regeringen föreslår slutligen att det i konkurrenslagen införs en möj- lighet för enskilda parter som vinner att få ersättning för rättegångskost- nader i sådana konkurrensärenden där ärendelagen tillämpas och där Konkurrensverket är motpart. Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli år 2002. Prop. 2001/02:167 2

Innehållsförteckning

Prop. 2001/02:167

1

Förslag till riksdagsbeslut .................................................................

5

2

Lagtext

..............................................................................................

6

2.1

Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) ...

6

2.2 ..

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

12

3

Ärendet ............................................................och dess beredning

13

4

Eftergift ......................och nedsättning av konkurrensskadeavgift

15

4.1 ...........................

Nuvarande reglering i konkurrenslagen

15

4.1.1

Förutsättningar för att döma ut

...................................

konkurrensskadeavgift

15

.................

4.1.2

Konkurrensskadeavgiftens storlek

16

.................

4.1.3

Skydd mot konkurrensskadeavgift

17

...

4.1.4

Bakgrunden till den nuvarande regleringen

17

4.2 ............................................

Andra svenska rättsområden

19

....................................

4.2.1

Marknadsföringslagen

19

. ............................................

4.2.2

Straffrätten m.m

19

4.3 .............................................................

Andra rättssystem

20

........................................................

4.3.1

EG-rätten

20

...................................

4.3.2

Medlemsländerna i EU

23

................................................................

4.3.3

USA

24

............................................................

4.3.4

Kanada

25

.............................................................

4.3.5

OECD

26

4.4

Regeringens förslag till regler om eftergift och nedsättning

av konkurrensskadeavgift.................................................

26

4.4.1

Behovet och lämpligheten av regler om eftergift

och nedsättning av konkurrensskadeavgift ... 26

4.4.2

Utformningen av regler om eftergift och

nedsättning av konkurrensskadeavgift ...........

36

4.4.3

Förfarandet .....................................................

44

4.4.4

Vissa lagtekniska frågor.................................

49

5

Frågan om kriminalisering..............................................................

53

5.1

Tidigare kriminalisering...................................................

53

5.2

Konkurrensverkets rapport...............................................

54

5.3

Regeringens överväganden i fråga om kriminalisering....

55

6

Sekretesskydd för Konkurrensverkets utredande verksamhet.......

61

6.1

Inledning

...........................................................................

61

6.2

Tillämpliga sekretessbestämmelser..................................

61

6.3

Sekretesskydd för uppgiftslämnare inom andra områden 64

6.4

Regeringens förslag till sekretess i Konkurrensverkets

verksamhet för utsaga från en enskild..............................

66

6.4.1

Behovet av förstärkt sekretesskydd................

66

6.4.2

Utformningen av sekretessregeln...................

69

7

Internationellt samarbete.................................................................

72

7.1

Gällande rätt .....................................................................

72

7.1.1

Svensk lagreglering........................................

72

7.1.2

EG-rätten........................................................

74

7.2

OECD

...............................................................................

75

3

7.3

Nordiskt samarbete...........................................................

76

7.4

Utbyte av information med utländska

konkurrensmyndigheter inom EU-samarbetet .................

76

7.5

Utbyte av information med utländska

konkurrensmyndigheter utanför EU-samarbetet ..............

77

7.6

Nordiskt avtal om samarbete i konkurrensfrågor.............

79

7.7

Regeringens förslag om inhämtande av uppgifter m.m. åt

utländska konkurrensmyndigheter ...................................

80

7.8

Regeringens förslag om sekretess vid begäran från en

utländsk konkurrensmyndighet om rättslig hjälp.............

83

8

Rättegångskostnader .......................................................................

86

8.1

Gällande rätt .....................................................................

86

8.1.1

Rättegångsbestämmelser i konkurrenslagen ..

86

8.1.2

EG-rättens regler om rättegångskostnader.....

87

8.1.3

Ersättning för kostnader i mål och ärenden om

skatt m.m........................................................

87

8.2

Regeringens förslag till ändrade regler om rättegångskostnader i ärenden där Konkurrensverket är

part....................................................................................

88

9

Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor .......

92

9.1

Bakgrund ..........................................................................

92

9.2

Konkurrensrådets betänkande (SOU 2000:117) ..............

92

9.3

Departementspromemorian Konkurrens på lika villkor

mellan offentlig och privat sektor (Ds 2001:17) ..............

93

9.4

Prövning av konkurrensproblem ......................................

93

10

Konsekvenser..................................................................................

96

11

Författningskommentar...................................................................

98

11.1

Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen

(1993:20) ..........................................................................

98

11.2

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100) ......................................................................

108

Bilaga 1 Utredningens lagförslag i betänkandet Kartellbekämpning

(SOU 2001:74)....................................................................

110

Bilaga 2 Utredningens sammanfattning av betänkandet

Kartellbekämpning (SOU 2001:74)....................................

117

Bilaga 3

Förteckning över remissinstanserna beträffande betänkandet

Kartellbekämpning (SOU 2001:74)....................................

122

Bilaga 4

Förteckning över remissinstanserna beträffande betänkandet

Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor

(SOU 2000:117) och departementspromemorian Konkurrens

på lika villkor mellan offentlig och privat sektor

(Ds 2001:17) .......................................................................

123

Bilaga 5

Lagrådsremissens lagförslag...............................................

125

Bilaga 6

Lagrådets yttrande...............................................................

132

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 mars 2002.......

138

Prop. 2001/02:167 4 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1.

lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) och

2.

lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

Prop. 2001/02:167 5 2 Lagtext

2.1

Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)

Härigenom föreskrivs i fråga om konkurrenslagen (1993:20)

dels att 28, 4952, 54, 55, 57, 60, 63 och 64 §§ skall ha följande ly- delse,

dels att det skall införas fem nya paragrafer, 28 a, 28 b, 28 c, 56 a och 56 b §§, av följande lydelse,

dels att det skall införas en ny rubrik närmast före 56 a § av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 28 § 1

När konkurrensskadeavgift fastställs skall hänsyn tas till

1. hur allvarlig överträdelsen är,

1. hur allvarlig överträdelsen är,

2. hur länge den pågått,

2. hur länge den pågått, och

3. om företaget i väsentlig mån

underlättat utredningen av den

egna överträdelsen, och

4. andra försvårande eller för-

3. andra försvårande eller för-

mildrande omständigheter av bety-

mildrande omständigheter av bety-

delse.

delse för att bedöma överträdelsen.

I ringa fall skall ingen avgift påföras. 28 a § Konkurrensskadeavgiften får fast- ställas till ett lägre belopp än vad som bort ske med tillämpning av

28

§,

1.

om företaget i väsentlig mån har underlättat utredningen av den egna eller andras medverkan i överträdelsen, eller

2.

om det föreligger andra sär- skilda skäl som hänför sig till fö- retaget.

Har ett företag i högst väsentlig mån underlättat en utredning som avses i första stycket 1, får avgif- ten efterges även i annat fall än

1 Senaste lydelse 2000:1021.

6

som anges i 28 b §.

Prop. 2001/02:167

Konkurrensskadeavgiften

får

fastställas till ett högre belopp än vad som bort ske med tillämpning av 28 §, om företaget tidigare har överträtt förbud enligt denna lag. 28 b § Konkurrensskadeavgift få efterges beträffande ett företag som har överträtt ett förbud enligt 6 §, om företaget

1.

anmäler överträdelsen till Konkurrensverket innan verket har fått tillräckligt underlag för att ingripa mot överträdelsen och något annat företag som deltagit i överträdelsen inte har gjort an- mälan tidigare,

2.

lämnar Konkurrensverket all den information om överträdelsen som företaget har tillgång till,

3.

samarbetar fullt ut med Kon- kurrensverket under utredningen av överträdelsen, och

4.

har upphört eller snarast ef- ter sin anmälan upphör att med- verka i överträdelsen.

Konkurrensskadeavgiften får dock inte efterges, om företaget har haft den ledande rollen i överträdelsen och det med hänsyn till omständigheterna därför är uppenbart oskäligt med eftergift. 28 c § På ansökan av ett företag som anmäler en överträdelse av ett förbud enligt 6 § skall Konkur- rensverket förklara om de förut- sättningar för eftergift av konkur- rensskadeavgift som anges i 28 b § första stycket 1 är uppfyllda. Ett beslut varigenom verket för- klarat att förutsättningarna enligt 28 b § första stycket 1 för eftergift föreligger är bindande för verket samt för Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen. 7

49 § 2

Ett beslut enligt 47 eller 48 § får

Ett beslut enligt 47, 48 eller 56 b §

meddelas utan att den som ansö-

får meddelas utan att den som an-

kan avser får tillfälle att yttra sig,

sökan avser får tillfälle att yttra

om det kan befaras att undersök-

sig, om det kan befaras att under-

ningen annars skulle förlora i be-

sökningen annars skulle förlora i

tydelse.

betydelse.

Beslut meddelat med stöd av första stycket skall sändas endast till Konkurrensverket. När undersökningen börjar skall verket överlämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen skall genomfö-

ras.

50 §

Ett beslut enligt 47 eller 48 § skall

Ett beslut enligt 47, 48 eller 56 b §

innehålla uppgifter om

skall innehålla uppgifter om

1.

föremålet för och syftet med undersökningen,

2.

tidpunkten när undersökningen skall börja, och

3.

Konkurrensverkets befogenheter enligt 51 §.

Beslutet gäller omedelbart, om något annat inte bestäms.

51 § 3

När Konkurrensverket genomför

När Konkurrensverket genomför

en undersökning som har beslutats

en undersökning som har beslutats

enligt 47 eller 48 §, har verket rätt

enligt 47, 48 eller 56 

b §, har ver-

att

ket rätt att

1.

granska bokföring och andra affärshandlingar,

2.

ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar,

3.

begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och

4.

få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrymmen.

52 §

När en undersökning som har be-

När en undersökning som har be-

slutats enligt 47 eller 48 § skall

slutats enligt 47, 48 eller 56 b §

genomföras, har den hos vilken

skall genomföras, har den hos vil-

undersökningen skall genomföras

ken undersökningen skall genom-

rätt att tillkalla ett juridiskt biträde.

föras rätt att tillkalla ett juridiskt

biträde.

I avvaktan på att ett sådant biträde inställer sig får undersökningen inte börja. Detta gäller dock inte, om

1.

undersökningen därigenom onödigt fördröjs, eller

2.

undersökningen har beslutats enligt 49 §.

54 § 4

Åtgärder enligt 45 eller 51 §

får Åtgärder enligt 45, 51 eller 56 a §

inte avse en skriftlig handling

får inte avse en skriftlig handling

2

Senaste lydelse 1998:648.

3

Senaste lydelse 1998:648.

4

Senaste lydelse 1998:648.

Prop. 2001/02:167 8

1.

vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller hans biträde inte får höras som vittne därom, och

2.

som innehas av honom eller av den till förmån för vilken tystnads- plikten gäller.

Om Konkurrensverket anser att viss handling bör omfattas av under- sökning enligt 51 § och den som åtgärden angår åberopar att handlingen är skyddad enligt första stycket, skall handlingen omedelbart förseglas och skyndsamt överlämnas till Stockholms tingsrätt av Konkurrensver- ket. Tingsrätten skall utan dröjsmål pröva om handlingen är sådan som an- ges i första stycket. Vid ett åläggande enligt 45 § eller en undersökning enligt 51 § finns det inte någon skyldighet att röja företagshemligheter av teknisk natur. 55 § Vid ett åläggande enligt 45 eller 56 a § eller en undersökning enligt 51 § finns det inte någon skyldig- het att röja företagshemligheter av teknisk natur. Internationellt samarbete 56 a § Konkurrensverket får meddela ett åläggande enligt 45 §, om det be- gärs av en myndighet i en stat med vilken Sverige har ingått en över- enskommelse om rättslig hjälp i konkurrensärenden. Ett åläggande enligt första stycket gäller omedelbart, om nå- got annat inte bestäms .

56 b § Efter begäran av en myndighet i en stat med vilken Sverige har ingått en överenskommelse om rättslig hjälp i konkurrensärenden, får Stockholms tingsrätt på ansö- kan av Konkurrensverket besluta att verket får genomföra en under- sökning hos ett företag eller någon annan för att bistå den andra staten med att utreda om någon har överträtt den statens konkur- rensregler, om

1.

det finns anledning att anta att en överträdelse har skett,

2.

det förfarande som utreds är av ett slag som vid tillämpningen av denna lag eller Europeiska ge- menskapens konkurrensregler

Prop. 2001/02:167 9

skulle ha innefattat en överträ-

delse av 6 eller 19 § eller av arti-

kel 81 eller 82 i Fördraget om

upprättandet av Europeiska ge-

menskapen, om något av dessa

regelverk hade tillämpats på förfa-

randet,

3. det finns särskild anledning

att anta att bevis finns hos den

som ansökan avser,

4. denne inte rättar sig efter ett

åläggande att tillhandahålla upp-

gifter, handlingar eller annat en-

ligt 56 a § eller det annars finns

risk att bevis undanhålls eller för-

vanskas, och

5. vikten av att åtgärden vidtas

är tillräckligt stor för att uppväga

det intrång eller annat men som

åtgärden innebär för den som

drabbas av åtgärden.

Ansökan skall göras skriftligen.

57 § 5

Ett förbud eller åläggande enligt

Ett förbud eller åläggande enligt

23, 34 a, 35, 36, 38, 41 eller 45 §

23, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller

får förenas med vite. Också ett

56 a § får förenas med vite. Också

beslut om undersökning enligt 47

ett beslut om undersökning enligt

eller 48 § får förenas med vite för

47, 48 eller 56 b § får förenas med

att förmå ett företag eller någon

vite för att förmå ett företag eller

annan att underkasta sig undersök-

någon annan att underkasta sig

ningen.

undersökningen.

Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration får för- enas med vite. Ett sådant vite föreläggs av Stockholms tingsrätt på talan av Konkurrensverket. 60 § 6

Beslut av Konkurrensverket i följande frågor får överklagas hos Mark- nadsdomstolen:

1.

undantag enligt 8, 11, 12, 14, 16 och 18 §§,

2.

icke-ingripandebesked

 enligt 20 och 21 §§,

3.

ålägganden som verket har meddelat enligt 23 § första stycket och

25 §,

4.

förbud eller åläggande enligt 38 § fjärde stycket, och

5. ålägganden enligt 45 §.

5. ålägganden enligt 45 och

56 a §§.

5

Senaste lydelse 2000:88.

6

Senaste lydelse 2000:88.

Prop. 2001/02:167 10 Ett beslut enligt första stycket 13 får överklagas av ett företag som berörs av beslutet. 63 § 7

Domar och beslut av Stockholms tingsrätt i följande mål och ärenden får överklagas hos Marknadsdomstolen:

1.

konkurrensskadeavgift enligt 26 §,

2.

kvarstad enligt 32 §,

3.

företagskoncentration enligt 34 a, 36, 41 och 43 §§,

4. undersökningar enligt 47 och

4. undersökningar enligt 47, 48

48 §§, och

och 56 b §§, och

5. prövning enligt 54 § andra stycket. Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall över- klagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång har in- letts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under rättegång. 64 § 8

Om något annat inte följer av denna lag tillämpas, 1. beträffande rättegången i frågor som avses i 23 § andra stycket och 63 § första stycket 13, vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om tvistemål där förlikning inte är tillåten, och

2. beträffande handläggningen

2. beträffande handläggningen

av frågor som avses i 13 § tredje

av frågor som avses i 13 § tredje

stycket, 60 § första stycket och

stycket, 60 § första stycket och

63 § första stycket 4 och 5, lagen

63 § första stycket 4 och 5, lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

(1996:242) om domstolsärenden ,

dock skall i fråga om rättegångs-

kostnader gälla vad som föreskrivs

i 31 kap. rättegångsbalken.

I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. rättegångsbalken samt 39 § första stycket lagen om dom- stolsärenden i stället gälla Marknadsdomstolen. Om det finns särskilda skäl, får Marknadsdomstolen i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av par- terna skall svara för sina rättegångskostnader.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2002.

2.

Vid beslut om nedsättning och eftergift får beaktas även åtgärder som avses i 28 a § första och andra styckena och 28 b § och som företa- get vidtagit före ikraftträdandet.

3.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om kostnader i ären- den som anhängiggjorts före ikraftträdandet.

7

Senaste lydelse 2000:88.

8

Senaste lydelse 1998:648.

Prop. 2001/02:167 11 Prop. 2001/02:167

2.2

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att det i sekretesslagen (1980:100) skall införas två nya paragrafer, 4 kap. 5 § och 9 kap. 27 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap. 5 § Sekretess gäller i verksamhet som avser rättslig hjälp på begäran av annan stat för uppgift som hänför sig till

1.

åläggande enligt 56 a § kon- kurrenslagen (1993:20) eller

2.

undersökning enligt 56 b § konkurrenslagen,

om det kan antas att den rätts- liga hjälpen begärts under förut- sättning att uppgiften inte röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. 9 kap. 27 § Sekretess gäller hos Konkurrens- verket i ärende som rör utredning av överträdelse av 6 eller 19 § konkurrenslagen (1993:20) eller av artikel 81 eller 82 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, för anmälan eller annan utsaga från enskild, om det kan antas att den enskilde lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2002. 12 Prop. 2001/02:167 3 Ärendet och dess beredning Regeringen uppdrog den 23 juni 1999 åt Konkurrensverket att närmare kartlägga och analysera hur konkurrensförhållandena utvecklats på den svenska marknaden under 1990-talet. I Konkurrensverkets rapport till regeringen (Konkurrensen i Sverige under 90-talet problem och för- slag, Konkurrensverkets skriftserie 2000:1) föreslog verket olika åtgär- der. Konkurrensverket pekade bl.a. på behovet av utökat sekretesskydd för den som lämnar upplysningar om förbjudna konkurrensbegräns- ningar. Verket framhöll även i sin rapport att det behöver kunna utväxla information med myndigheter i andra länder och att det behövs sekretess för uppgifter som tas emot eller lämnas i sådana fall. Den 25 maj 2000 beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppgift att analysera vissa frågor som rör effektiviteten hos det nu- varande regelverket för att motverka överträdelser av konkurrenslagens förbud mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag och miss- bruk av dominerande ställning (dir 2000:40). I utredningens uppdrag ingick även att analysera vissa frågor som behandlas i Konkurrensverkets rapport. Utredningen, som antog namnet Kartellbekämpningsutredningen (N 2000:05), redovisade i avvaktan på utredningens slutliga ställningsta- ganden en promemoria med förslag till ändring i sekretesslagen (1980:100) (N 2001/6565/NL). Efter remissbehandling och beredning ledde promemorian fram till regeringens förslag till riksdagen i proposi- tionen Förstärkt sekretess i konkurrensärenden (prop. 2001/02:69). Riks- dagen har bifallit förslaget till ändring i sekretesslagen. Utredningen redovisade i september 2001 ett delbetänkande Kartellbe- kämpning (SOU 2001:74). Betänkandet har remissbehandlats. En sam- manställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Näringsdepartemen- tet (N2001/9315/NL). Till denna lagrådsremiss fogas en sammanfattning av betänkandet som bilaga 1 , utredningens lagförslag som bilaga 2 samt en förteckning över remissinstanserna som bilaga 3 . I november 2001 överlämnade utredningen slutbetänkandet Kartellbe- kämpning 2 Övriga frågor (SOU 2001:94) till regeringen. Betänkandet innehåller inte något lagförslag. Regeringen tillsatte år 1997 Rådet för konkurrens på lika villkor mel- lan offentlig och privat sektor. Rådet redovisade i december 2000 sina samlade erfarenheter och de resultat som hade uppnåtts i betänkandet Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor, SOU 2000:117. Med utgångspunkt i rådets betänkande har utarbetats departe- mentspromemorian Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och pri- vat sektor, Ds 2001:17. Betänkandet och promemorian har remissbe- handlats. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Näringsdepartementet (N2000/10877/NL). En förteckning över remissin- stanserna finns i bilaga 4 . Regeringen beslutade den 21 februari 2002 att inhämta Lagrådets ytt- rande över de lagförslag som finns i bilaga 5 . Lagrådets yttrande finns i

bilaga 6 . Lagrådet har föreslagit vissa justeringar och tillägg. Regeringen 13 har i allt väsentligt följt förslagen. Lagrådets synpunkter på förslagen behandlas i samband med att sakfrågorna diskuteras i motiveringen eller i anslutning till att enskilda bestämmelser kommenteras i författnings- kommentaren. Prop. 2001/02:167 14

.

Prop. 2001/02:167

4

Eftergift och nedsättning av konkurrens- skadeavgift

4.1

Nuvarande reglering i konkurrenslagen

4.1.1

Förutsättningar för att döma ut konkurrensskadeavgift

Av 26 § konkurrenslagen framgår att Stockholms tingsrätt på talan av Konkurrensverket får besluta att ett företag skall betala konkurrensska- deavgift, om företaget eller någon som handlar på företagets vägnar upp- såtligen eller av oaktsamhet har överträtt förbudet i 6 § mot konkurrens- begränsande samarbete mellan företag eller förbudet i 19 § mot missbruk av dominerande ställning. Det kan också vara fråga om ett åsidosättande av villkor som har meddelats med stöd av 10 § andra stycket i samband med beslut om individuellt undantag. Bedrivs verksamheten av en fysisk person, skall den person som drev rörelsen när överträdelsen begicks svara för avgiften. Om verksamheten bedrivs av en juridisk person, följer ansvaret för konkurrensskadeavgift den juridiska personen. Överlåter en juridisk person den rörelsegren i vilken överträdelsen skett, stannar ansvaret kvar hos den juridiska perso- nen. I motiven till konkurrenslagen (prop. 1992/93:56 s. 92) uttalades föl- jande beträffande det subjektiva rekvisitet: För att uppsåt skall föreligga krävs ett avsiktligt handlande från företaget eller någon som handlar på företagets vägnar i syfte att begränsa konkurrensen eller som begås med vetskap om att följden blir konkurrensbegränsande. En överträdelse kan inte anses uppsåtlig bara därför att handlandet som sådant är uppsåtligt snarare än oavsiktligt eller sker genom en olyckshändelse. En överträdelse kan anses begången av oaktsamhet om företaget eller den som handlar på företagets vägnar rimligtvis borde ha förutsett att handlandet skulle ha negativa verk- ningar på konkurrensen av det slag som är förbjudet. Bristande kännedom om förbuden eller misstag om förbudens innebörd är inget försvar för en överträdelse. Marknadsdomstolen har i fråga om missbruk av dominerande ställning funnit att det, för att konstatera att en överträdelse skett uppsåtligen, är tillräckligt att det visas att företaget i fråga inte kunde ha varit omedvetet om att det påtalade förfarandet begränsade konkurrensen. 1

1 Se t.ex. Statens järnvägar, MD 2000:2.

15

4.1.2

Konkurrensskadeavgiftens storlek

Prop. 2001/02:167

Av 27 § första stycket konkurrenslagen framgår att konkurrensskadeav- giften skall fastställas till lägst fem tusen kronor och högst fem miljoner kronor eller till ett högre belopp, vilket dock inte får överstiga tio procent av företagets omsättning. Enligt motiven till konkurrenslagen (prop. 1992/93:56 s. 92) skall endast det berörda företagets omsättning beaktas när avgiften bestäms. Till skillnad mot vad som gäller i EG-rät- ten kan man således inte utgå från en hel koncerns omsättning när avgif- ten skall bestämmas för ett koncernföretag. Av paragrafens andra stycke framgår att, om talan riktas mot flera företag, avgiften skall fastställas särskilt för varje företag. Avgiften skall spegla de olika företagens delak- tighet i överträdelsen, och bör inte fastställas så högt att företaget riskerar konkurs (prop. 1992/93:56 s. 93). 28 § konkurrenslagen innehåller bestämmelser om vilka omständighe- ter som särskilt skall beaktas vid bestämmande av konkurrensskadeav- giftens storlek. Av paragrafens ursprungliga lydelse framgick att särskild hänsyn skulle tas till hur allvarlig överträdelsen var och hur länge den pågått. I ringa fall skulle avgift inte påföras. I motiven till konkurrensla- gen (prop. 1992/93:56 s. 93) uttalas att avgiften skall bestämmas på ett sådant sätt att den verkar avhållande på företaget i fråga och på andra företag. Avgörande för hur allvarlig en överträdelse skall anses vara är de konkurrensskadliga effekternas omfattning. Det kan gälla att bedöma såväl den på längre sikt prishöjande effekten av ett visst handlande som mer direkta ekonomiska skador som åsamkas andra företag. Ytterligare omständigheter av vikt är enligt förarbetsuttalandena den allmänna marknadsbilden, ekonomiskt utbyte, betydelsen av den vara eller tjänst som konkurrensbegränsningen avser och företagens marknadsandel. Vi- dare uttalas att när ett förbjudet förfarande är resultatet av marknadsmakt hos företag med dominerande ställning. Det är särskilt befogat att kon- kurrensskadeavgiften får en ingripande karaktär. Även frågan om över- trädelsen har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet har betydelse, liksom om företaget tidigare gjort sig skyldigt till andra eller liknande överträ- delser. Bestämmelsen utesluter inte att andra omständigheter än överträ- delsens allvar och hur länge den har pågått kan beaktas när konkurrens- skadeavgiftens storlek bestäms. Omständigheter som kan beaktas i mild- rande riktning var enligt förarbetena till den dåvarande bestämmelsen

om företaget har upphört med överträdelsen sedan den har påta- lats,

om företaget har samarbetat väl med Konkurrensverket under utredningen,

om företaget befinner sig i en svår ekonomisk situation,

om förtaget har varit utsatt för påtryckningar från andra företag,

om företaget har medverkat i överträdelsen endast i begränsad mån, eller

om företaget ålagts att betala skadestånd.

Det nu redovisade utgör således förarbetsuttalanden till 28 § konkur-

renslagen i dess ursprungliga avfattning. Enligt 28 § samma lag, i dess

lydelse från och med den 1 januari 2001, skall särskild hänsyn tas till hur

16

allvarlig överträdelsen är, hur länge den pågått, om företaget i väsentlig Prop. 2001/02:167 mån underlättat utredningen av den egna överträdelsen, och andra försvå- rande eller förmildrande omständigheter av betydelse. I ringa fall skall ingen avgift påföras. Av motiven till lagändringen framgår att ändringen är avsedd som ett förtydligande. Regeringen ville vid den tidpunkten slå fast att det faktum att ett företag lämnat viktig information till Konkurrensverket enligt det rättsläge som då rådde kunde få betydelse för frågan om nedsättning en- dast i den mån uppgifterna gällde den egna överträdelsen (prop 1999/2000:140 s. 204 ff.). Under åren 19972000 har konkurrensskadeavgift dömts ut i tre mål, såvitt avser överträdelser av 6 § konkurrenslagen, varvid den utdömda konkurrensskadeavgiften uppgått till mellan 10 000 och 150 000 kr. Konkurrensskadeavgift har dömts ut i sju mål, såvitt avser överträdelser av 19 § konkurrenslagen, varvid den utdömda konkurrensskadeavgiften uppgått till mellan 5 000 och 8 miljoner kr. I december månad 2001 meddelade Stockholms tingsrätt dom i ett mål som avsåg en kartell inom rörbranschen. Konkurrensskadeavgiften bestämdes för de inblandade företagen till 8 miljoner kr, 1,8 miljoner kr respektive 800 000 kr. I ett mål som ännu inte har avgjorts av Stockholms tingsrätt uppgår Konkurrensverkets yrkanden till sammanlagt 740 miljoner kr.

4.1.3

Skydd mot konkurrensskadeavgift

Av 29 § konkurrenslagen framgår att konkurrensskadeavgift inte kan dömas ut för åtgärder som vidtas under prövningen av en anmälan enligt 9 § om undantag eller en ansökan enligt 20 § om icke ingripandebesked, under förutsättning att åtgärderna ligger inom ramen för den verksamhet som beskrivs i anmälan. Konkurrensverket har emellertid enligt bestäm- melsens andra stycke möjlighet att häva skyddet i uppenbara fall.

4.1.4

Bakgrunden till den nuvarande regleringen

Konkurrenslagens regler om konkurrensskadeavgift Både 1953 års konkurrensbegränsningslag och 1982 års konkurrenslag innehöll bestämmelser om kriminalisering av vissa överträdelser. I båda fallen var det förbuden mot anbudskarteller och bruttopriser som var straffsanktionerade. Konkurrenskommittén föreslog i sitt huvudbetänkande Konkurrens för ökad välfärd (SOU 1991:59) att överträdelser av konkurrenslagstift- ningen skulle avkriminaliseras. I betänkandet föreslogs att konkurrens- skadeavgift skulle införas som sanktion och att systemet skulle bygga på strikt ansvar. I specialmotiveringen (del 2 s. 471 f.) hänvisades till att det i EG:rättslig praxis ansetts föreligga förmildrande omständigheter bl.a. om ett företag visat samarbetsvilja. Kommittén fann att det inte var ute- slutet att sådana faktorer kunde tillmätas betydelse vid fastställande av avgiften. Man lämnade även ett förslag till en särskild bestämmelse om 17

jämkning av avgiftsskyldigheten, vilken skulle tolkas restriktivt, och me-

Prop. 2001/02:167

nade att rättstillämpningen i fråga om förmildrande omständigheter borde

ta fasta på den restriktivitet som skulle gälla för jämkningsregeln. Kom-

mitténs förslag till ny konkurrenslag kom endast delvis att ligga till grund

för den konkurrenslag som trädde i kraft 1993. Bland de förslag som

genomfördes fanns emellertid förslaget om att införa konkurrensskade-

avgift som sanktion.

Departementspromemorian Ds 1992:18 Ny konkurrenslag bildade un-

derlag för förslaget till ny konkurrenslag år 1993. I promemorian före-

slogs ett system med konkurrensskadeavgift, som emellertid inte byggde

på strikt ansvar, utan på att det förelåg uppsåt eller oaktsamhet. I fråga

om jämkning uttalades bl.a. att den omständigheten att ett företag samar-

betat väl kunde beaktas i mildrande riktning (s. 95).

I prop. 1992/93:56 Ny konkurrenslag anfördes i den allmänna moti-

veringen till att införa konkurrensskadevgift, att det med hänsyn till de

stora samhällsekonomiska värden som konkurrenslagstiftningen ytterst

gällde var väsentligt att ha tillgång till en effektiv ekonomisk sanktion.

Ett system med höga sanktionsavgifter torde enligt förarbetena tillfreds-

ställa anspråken på effektivitet och svara mot den skärpta attityd mot

konkurrensbegränsningar som förordades. En sådan ordning ansågs

också stämma väl överens med EG-rättens sanktioner (prop. s. 30).

Den nuvarande lydelsen av 28 § konkurrenslagen

Konkurrensverket föreslog i sin rapport Konkurrensen i Sverige under

90-talet problem och förslag att 28 § konkurrenslagen skulle förtydli-

gas så att det klart framgick att ett företag som lämnat Konkurrensverket

information om överträdelsen eller i övrigt medverkat i utredningen helt

kunde undgå eller få nedsatt konkurrensskadeavgift (s. 294 f.). Verket

anförde bl.a. att kartellsamarbeten som strider mot gällande lag är svåra

att avslöja och till sin natur är hemliga. Deltagarnas avsikt är att inte

synliggöra samarbetet och resultatet av detta och de anstränger sig för att

inte avslöja var och när kartellen sammanträder. Det förs enligt Konkur-

rensverket sällan protokoll vid möten mellan kartellmedlemmar. Enligt

rapporten skulle konkurrensmyndighetens möjligheter att avslöja ett på-

gående samarbete avsevärt kunna underlättas om myndigheten hade

möjlighet att beakta det faktum att en kartellmedlem samarbetat. Av rap-

porten framgår vidare att verket i ett kartellärende tillämpat principerna i

kommissionens meddelande från år 1996 om befrielse från eller nedsätt-

ning av böter i kartellärenden, och avstått från att framställa yrkande om

konkurrensskadeavgift mot ett företag som lämnat uppgifter till och även

i övrigt samarbetat väl med verket (s. 295). Av rapporten framgår också

att Konkurrensverket också i ett annat ärende i sina överväganden om

den yrkade konkurrensskadeavgiftens storlek beaktat att ett företag sam-

arbetat väl med verket.

I en inom Näringsdepartementet upprättad promemoria Regler om

nedsättning av konkurrensskadeavgift enligt konkurrenslagen (1993:20)

uttalades att det varken av lagtext eller av förarbeten följde att konkur-

rensskadeavgift helt skulle kunna efterges om ett företag samarbetat väl.

Vidare konstaterades att med ledning av förarbetena då gällande ordning

torde medge att även det faktum att företaget lämnat viktig information

18

till Konkurrensverket skulle tillmätas betydelse vid fastställande av kon- Prop. 2001/02:167 kurrensskadeavgift, om det gällde företagets egna överträdelser. Enligt promemorian fanns det dock anledning att göra ett förtydligande av 28 § konkurrenslagen i det avseendet. Att motsvarande möjlighet till nedsätt- ning av konkurrensskadeavgiften skulle gälla även i fråga om informa- tion som ett företag lämnar om andra företags överträdelser skulle enligt promemorian innebära att andra principer gällde inom konkurrensrätten än inom straffrätten. Man hänvisade även till vad Fängelsestraffkommit- tén uttalat i fråga om ett s.k. kronvittnessystem, se avsnitt 4.4.1. Enligt promemorian var frågan om Sverige bör inrätta s.k. leniencyprogram, liknande de som finns i exempelvis USA och Storbritannien, av principi- ell karaktär och krävde en mer omfattande utredning. Vid remissbehandlingen av promemorian tillstyrkte ett stort antal av remissinstanserna förslaget att förtydliga 28 § konkurrenslagen, eller lämnade förslaget utan erinran. Ett fåtal remissinstanser var tveksamma eller kritiska till förslaget. Bland annat framfördes att förslaget inte var tillräckligt långtgående. Flera remissinstanser pekade också på att infor- mation om den egna överträdelsen normalt torde innefatta information om andras överträdelser. En mycket stor majoritet av remissinstanserna tillstyrkte att frågan om inrättande av program för befrielse från och ned- sättning av konkurrensskadeavgift utreddes. I proposition 1999/2000:140 Konkurrenspolitik för förnyelse och mångfald föreslogs bl.a. en ändring av 28 § konkurrenslagen i linje med det förslag som lämnades i nämnda promemoria. I propositionen konsta- teras vidare att frågan om huruvida Sverige bör inrätta s.k. leniencypro- gram, liknande de som finns i exempelvis USA och Storbritannien, var av principiell karaktär och krävde en mer omfattande utredning.

4.2

Andra svenska rättsområden

4.2.1

Marknadsföringslagen

Marknadsföringslagen (1995:450) innehåller bestämmelser om mark- nadsstörningsavgift (2228 §§). Sådan avgift får dömas ut vid vissa fall av överträdelser av lagen. Bestämmelserna är utformade med konkur- renslagens regler om konkurrensskadeavgift som förebild. Enligt 25 § andra stycket skall i ringa fall inte någon avgift dömas ut. Avgiften får efterges, om det finns synnerliga skäl för det. Av lagens förarbeten (prop. 1994/95:123 s. 177) framgår att ett skäl att inte döma ut en avgift skulle kunna var att näringsidkaren har gjort allt som rimligen kan krävas för att förhindra den uppkomna skadan. Samtidigt poängteras att formuleringen medför att möjligheten skall användas restriktivt. 4.2.2 Straffrätten m.m.

Av 29 kap. 5 § tredje punkten brottsbalken framgår att rätten vid straff-

mätningen utöver brottets straffvärde i skälig omfattning skall beakta om

den tilltalade frivilligt angett sig. Motsvarande gäller enligt punkt 8 om

19

någon annan omständighet föreligger som påkallar att den tilltalade får Prop. 2001/02:167 ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Fängelsestraffkommittén uttalade sig i sitt huvudbetänkande Påföljd för brott (SOU 1986:14) mot att införa ett system med s.k. kronvittnen (a. bet. del 2 s. 452 f.). I prop. 1987/88:120 anslöt sig departementschefen i specialmotiveringen (s. 92) till förslaget till 29 kap. 5 § 3 p brottsbalken till vad Fängelsestraffkommittén hade uttalat om kronvittnen (se avsnittet 4.4.1 under rubriken Utredningens bedömning). Departementschefen konstaterade emellertid att, i den mån den omständigheten att ett gär- ningsman avslöjar sina medbrottslingar helt undantagsvis skulle motivera ett lägre straff, det skulle få ske med stöd av 29 kap. 5 § 8 p. brottsbal- ken. Företagsbotsutredningen föreslog i betänkandet Straffansvar för juri- diska personer (SOU 1997:127) att det nuvarande systemet med före- tagsbot som särskild rättsverkan av brott skulle avskaffas och att ett sy- stem med företagsböter skulle införas. Enligt förslaget skall företagsböter kunna dömas ut i det fall det föreskrivs särskilt i anslutning till de en- skilda straffbestämmelserna. Utredningen föreslog emellertid också infö- rande av en genombrottsregel som under vissa förutsättningar ger möj- lighet att döma juridiska personer till ansvar även för andra brott än de för vilka det är särskilt föreskrivet. Företagsböter skall enligt förslaget kunna uppgå till mellan 5 000 och 5 000 000 kr. Bestämmelserna i 29 kap 5 § brottsbalken bör enligt förslaget kunna tillämpas på motsva- rande sätt i fråga om företagsböter, varvid särskilt punkterna 2 och 3 (den sistnämnda punkten avser den situationen att den tilltalade frivilligt an- gett sig) enligt utredningen torde kunna få störst betydelse (s. 386). Inom Justitiedepartementet har härefter utarbetats en promemoria (Ds 2001:69), som syftar till att skapa ytterligare beredningsunderlag för en reform av företagsbotssystemet. Något definitivt ställningstagande från regeringens sida till de förslag som presenterades av företagsbotsutred- ningen föreligger inte. I promemorian föreslås bl.a. att förutsättningarna för att ålägga företagsbot görs mindre begränsade och anpassas till Sve- riges internationella åtaganden och att beloppsgränserna för företagsbot justeras så att maximal företagsbot uppgår till tio miljoner kr. I prome- morian anförs att det är tydligt att vissa bestämmelser, särskilt vissa punkter i 29 kap. 5 § brottsbalken, kan tänkas bli av relevans i förhål- lande till företag, framför allt punkterna 2 och 3, men att detta särskilt bör föreskrivas i lagtexten.

4.3

Andra rättssystem

4.3.1

EG-rätten

Bestämmelser om böter finns i artikel 15 i förordning 17/62 2 . Kommissionen kan ålägga företag eller företagssammanslutningar böter i

2 Rådets förordning 17/62 Första förordningen om tillämpningen av fördragets artiklar 85

och 86, EGT 1962 nr 13, 204/62, senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr

20

1215/1999, EGT L 148, 15.6.1999.

två olika situationer, dels vid överträdelser av procedurregler (artikel Prop. 2001/02:167 15.1), dels vid överträdelser av materiella regler (artikel 15.2). Enligt artikel 15.4 i förordning 17/62 har beslut om böter med stöd av artikeln inte straffrättslig karaktär. Bestämmelserna om överträdelser av materiella regler innebär att fö- retag kan bli bötfällda vid överträdelse av bestämmelserna i artikel 81.1 eller 82 i EG-fördraget. Motsvarande gäller om företag åsidosätter ett åläggande som har beslutats i samband med att kommissionen beslutat om undantag enligt artikel 81.3 i fördraget. Bötesbeloppen kan variera mellan ettusen och en miljon euro eller högst tio procent av föregående års omsättning för varje inblandat företag. För att böter skall kunna före- läggas krävs att överträdelsen skett med uppsåt eller av oaktsamhet. Kommissionens riktlinjer för beräkning av böter Kommissionen publicerade i början av år 1998 riktlinjer för beräkning av böter 3 . Den beräkningsmetod som redovisas bygger på att ett grundbe- lopp fastställs. Grundbeloppet fastställs med utgångspunkt från överträ- delsens allvar och varaktighet. Beloppet kan sedan ökas vid försvårande omständigheter och minskas vid förmildrande omständigheter. Riktlin- jerna innehåller också en uppräkning av ett antal försvårande respektive förmildrande omständigheter, vilka kan medföra en justering av grund- beloppet uppåt respektive nedåt. EG:s domstolar torde formellt vara oförhindrade att höja böter som ut- dömts av kommissionen. Det har dock, såvitt känt, ännu inte hänt. Kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden Kommissionen presenterade år 1996 för första gången ett meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter. Meddelandet byggde på principen att företag som samarbetar med kommissionen i kartellärenden under vissa omständigheter kunde få en förmånligare behandling än öv- riga inblandade företag. Enligt 1996 års meddelande kunde nedsättning ske på tre nivåer. För nedsättning på den högsta nivån, nedsättning med minst sjuttiofem pro- cent, krävdes bl.a. att företaget måste ha varit först med att förse kom- missionen med bevismaterial som var avgörande för att bevisa existensen av en kartell. Nästa nivå på nedsättning var femtio till sjuttiofem procent medan den lägsta nivån på nedsättning var tio till femtio procent. Ett fö- retag som tagit emot ett meddelande om anmärkningar och därefter för- klarade att det inte bestred de faktiska omständigheterna kunde komma i åtnjutande av en nedsättning på den lägsta nivån. Meddelandet innehöll inte en uttömmande beskrivning av de situationer i vilka det kunde komma i fråga att sätta ned bötesbelopp eller avstå från att ålägga böter. Kommissionen tog slutlig ställning till frågan om nedsättning av bö- tesbelopp först i samband med att ärendet avgjordes slutligt.

3 Riktlinjer för beräkning av böter som döms ut enligt 15.2 i förordning nr 17 och artikel

21

65.5 i EKSG-fördraget (EGT C9, 14.1.1998, s. 3).

Kommissionens tillämpning av programmet synes ha accepterats av Prop. 2001/02:167 EG-domstolen och Förstainstansrätten. Den senare har också i ett avgö- rande konstaterat att kommissionen nedsatt bötesbeloppet för ett företag på ett sätt som inte stod i överensstämmelse med innehållet i meddelan- det, vilket föranledde domstolen att sänka det av kommissionen utmätta bötesbeloppet. Kommissionen antog den 13 februari 2002 ett nytt meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden. Kommis- sionens nya meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden föregicks av ett i juli 2001 offentliggjort förslag och gäller från och med den 14 februari 2002. Enligt det nya meddelan- det finns det två fall när kommissionen kan ge fullständig befrielse från böter. Det första fallet avser den kartellmedlem, som är först med att an- mäla en kartell och företer bevis som enligt kommissionen ger underlag för en undersökning, om kommissionen inte hade tillräckligt material för att inleda en undersökning. Det andra fallet avser den kartellmedlem som först företer bevis som gör att kommissionen kan fastslå en överträdelse när kommissionen redan har tillräckligt med information för att kunna göra en undersökning, men inte att fastställa en överträdelse. Denna typ av befrielse från böter beviljas endast då ingen annan kartellmedlem kvalificerat sig för befrielse i det första fallet. För att befrias från böter måste företaget dessutom samarbeta fullt ut med kommissionen, lämna över allt bevismaterial det har tillgång till samt omedelbart upphöra med överträdelsen. Företaget får inte heller ha vidtagit åtgärder för att tvinga andra företag att delta i kartellen. Kommissionen skall bevilja villkorlig immunitet, om ett företag vid en preliminär bedömning anses uppfylla villkoren. Om ett företag har beviljats villkorlig immunitet, kan andra inblandade företag under vissa förhållanden få sina böter nedsatta. För att kvalificera sig för sådan nedsättning måste ett företag förse kommissionen med så- dana bevis om den misstänkta överträdelsen som har ett betydande mer- värde jämfört med de bevis som kommissionen redan har. Nedsättning beviljas i en fallande skala från femtio procent enligt principen att det företag som är först får störst nedsättning. Dessutom måste företaget upphöra med sin inblandning i den misstänkta verksamheten. Även i fråga om nedsättning skall kommissionen fatta preliminära beslut. Av meddelandet framgår vidare att sekretess normalt skall anses gälla för i ärendet ingivna handlingar. Kommissionens förslag till ny tillämpningsförordning (moderniseringsar- betet) Kommissionen lade 1999 fram en vitbok om modernisering av nu gäl- lande tillämpningsförordning, rådets förordning 17/62, till artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Huvudsyftet med de tankar som presenterades i vitboken var att förenkla tillämpningen av artiklarna 81 och 82 och där- med både minska exempelvis näringslivets kostnader och öka effektivi- teten i övervakningen av konkurrensen. Vitboken har varit föremål för åtskillig diskussion. Kommissionen lämnade i september 2000 rådet ett förslag till en ny förordning om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG- 22 fördraget 4 . Förslaget bygger i huvudsak på de tankar som presenterades i Prop. 2001/02:167 vitboken. Förslaget innebär bl.a. att bestämmelsen i artikel 81.3 om undantag görs direkt tillämplig utan föregående beslut om individuellt undantag d.v.s. att artikel 81.3 blir vad som ibland kallas ett legalundantag. Som en konsekvens av detta föreslås det nuvarande anmälningssystemet bli av- skaffat. Förslaget innehåller även en bestämmelse som reglerar förhål- landet mellan EG-rätten och nationell rätt (artikel 3). Innebörden av arti- keln är att när ett avtal eller förfarande kan påverka samhandeln endast gemenskapens konkurrenslagstiftning, alltså inte nationell konkurrens- lagstiftning, får tillämpas. Vidare innebär förslaget en decentralisering av tillämpningen av artiklarna 81 och 82, med parallell full behörighet för både kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och domstolar. Ytterligare föreslås att det skall bildas ett nätverk mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna. Inom nät- verket skall bl.a. information kunna utbytas och utredningar genomföras av en nationell konkurrensmyndighet på begäran av en annan nationell konkurrensmyndighet eller av kommissionen. Moderniseringsförslaget behandlas för närvarande i en rådsarbets- grupp.

4.3.2

Medlemsländerna i EU

I dag finns det program för nedsättning och eftergift av böter i Storbri- tannien och Tyskland. I Irland har konkurrensmyndigheten och the Di- rector of Public Prosecution tagit fram ett förslag till riktlinjer för ett program för immunitet i kartellärenden. Förslaget bygger i stort utsträck- ning på den kanadensiska modellen (se avsnitt 4.3.4). Enligt vad som framkommit vid Kartellbekämpningsutredningens kontakter med övriga medlemsländer har inte något av dessa länder ett program för påföljdseftergift i kartellärenden. Utredningen anför att det dock pågår en diskussion i flera länder. ECA European Competition Authorities (ECA) bildades under år 2001 som ett informellt kontakt- och samarbetsforum för konkurrensmyndigheterna inom EU/EES. Dessa myndigheter har enats om en principdeklaration angående leniencyprogram. Deklarationen innehåller bl.a. ett avsnitt om High level principles. Sistnämnda principer innebär exempelvis att den som först uppfyller kraven på att få leniency skall ges mest förmånlig behandling och att programmen bör erbjuda största möjliga förutsägbar- het på ett tidigt stadium.

4 Kommissionens förslag den 27.9.2000 till rådets förordning om genomförande av

konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget och om ändring av förordningarna

(EEG) nr 1017/68, (EEG) nr 2988/74, (EEG) nr 4056/86 och (EEG) nr 3975/87, KOM

23

(2000) 582 slutlig.

4.3.3

USA

Prop. 2001/02:167

Den av utredningen lämnade bakgrunden

Det grundläggande förbudet i den amerikanska federala konkurrenslag-

stiftningen mot alla avtal eller förfaranden som begränsar konkurrensen

återfinns i § (section) 1 Sherman Act. Överträdelser är straffsanktione-

rade och påföljden kan bli upp till tre års fängelse och 300 000 dollar (ca

3 miljoner kr) i böter för fysiska personer. För företag är motsvarande

påföljd 10 miljoner dollar (ca 100 miljoner kr). Om förfarandet inneburit

skada eller vinning, kan böterna bestämmas till dubbla förlusten/vinsten.

Det händer att fysiska personer döms till mer än tre års fängelse, bero-

ende på att även andra straffrättsliga bestämmelser kan bli tillämpliga,

t.ex. olika bestämmelser om falska utsagor.

Frågor om leniency (amnesti) handläggs av det amerikanska justitiede-

partementet. I USA infördes det första amnestiprogrammet år 1978. Det

innebar att den som överträdde den amerikanska antitrustlagstiftningen

men trädde fram innan en undersökning inletts hade möjlighet, men inte

någon garanti för, att få amnesti för straffrättsliga sanktioner. Enligt

Kartellbekämpningsutredningen har företrädare för Antitrust Division

vid det amerikanska justitiedepartementet uppgett att det nu gällande

systemet infördes på grund av att det gamla systemet inte fungerade.

De nuvarande amerikanska programmen för amnesti ett för företag

och ett för fysiska personer härrör från år 1993 respektive år 1994.

Programmen har beslutats av det amerikanska justitiedepartementet. Pro-

grammen syftar till att olagliga konkurrensbegränsande verksamheter,

främst karteller, skall kunna avslöjas och lagföras. Grundtanken i pro-

grammen är att en medlem i en olaglig kartell som avslöjar kartellen för

myndigheterna skall slippa straffrättsliga påföljder för sin medverkan i

kartellen, om vissa villkor uppfylls. Bland dessa villkor märks att med-

lemmen skall upplysa om allt och medverka fullständigt under den fort-

satta utredningen. Det är bara den som kommer först som kan få fullstän-

dig amnesti. Andra kartellmedlemmar kan få sina straff nedsatta enligt de

allmänna straffprocessuella reglerna om guilty plea d.v.s. att erkänna

sig skyldig till en viss överträdelse.

För en närmare beskrivning av den amerikanska konkurrenslagstift-

ningen och amnestiprogrammen hänvisas till utredningens betänkande

SOU 2001:74 s. 67 ff. och s. 263 ff. Det amerikanska amnestiprogram-

met för företag finns intaget som bilaga till utredningens betänkande.

Tillämpningen av programmen

Leniencyprogrammen i USA har inte utvärderats, bl.a. beroende på att

man i enskilda fall är bunden av vad som kan offentliggöras eller ej. Pro-

grammen beskrivs emellertid av företrädare för det amerikanska justitie-

departementet som en stor framgång, och antalet ansökningar om amne-

sti har enligt uppgift femfaldigats i jämförelse med förhållandena då det

tidigare amnestiprogrammet tillämpades. Enligt årsrapporten 1999 för

Antitrust Division vid det amerikanska justitiedepartementet inkom un-

24

der den rapporterade perioden i genomsnitt två ansökningar om amnesti Prop. 2001/02:167 per månad. Ofta initieras en begäran om amnesti genom att en advokat vänder sig till departementet och ställer en hypotetisk fråga, där det förfarande som eventuellt skall anmälas beskrivs i allmänna termer utan att företaget i fråga identifieras. Det finns en uttalad ambition från justitiedepartementets sida att göra leniencyprogrammen tillämpliga i så stor utsträckning som möjligt.

4.3.4

Kanada

Den av utredningen lämnade bakgrunden Grundstenen i den kanadensiska Conspiracy law är § (section) 45, vil- ken förbjuder avtal eller arrangemang som förhindrar eller otillbörligt minskar (unduly lessen) konkurrensen. Överträdelser av den kanaden- siska lagen är straffsanktionerade, i likhet med den vad som gäller enligt amerikansk rätt. De påföljder som kan komma i fråga vid överträdelser av den kanadensiska konkurrenslagstiftningen är böter på upp till 10 miljoner kanadensiska dollar (ca 65 miljoner kr) och för enskilda fem års fängelse. I Kanada har man haft ett program för immunitet i kartellärenden se- dan år 1991. Programmet har successivt uppdaterats. I september 2000 publicerade den kanadensiska konkurrensmyndigheten Information Bul- letin Immunity Program under the Competition Act. Några förarbeten i svensk bemärkelse finns inte. Det kanadensiska programmet för att be- vilja amnesti har stora likheter med det som tillämpas i USA. Principen är, liksom i USA, att den som är först med information om en kartell kan få amnesti. För en närmare beskrivning av den kanadensiska konkurrenslagstift- ningen och amnestiprogrammen hänvisas till utredningens betänkande SOU 2001:74 s. 75 ff. och s. 268 ff. Det kanadensiska amnestiprogram- met finns intaget som bilaga till utredningens betänkande. Beslut om lagföring fattas av den kanadensiske justitieministern (At- torney General), vilken också beslutar om eventuell amnesti. I Kanada finns ett allmänt immunitetsprogram, som är tillämpligt på hela straff- rättens område. Programmet på konkurrensområdet är därför inte unikt som företeelse i kanadensisk rätt. Tillämpningen av programmet Kartellbekämpningsutredningen uttalar att det kanadensiska immunitets- programmet, enligt företrädare för den kanadensiska konkurrensmyndig- heten, på ett effektivt sätt har bidragit till att bekämpa karteller, även om det nya programmet har tillämpats endast i ett fåtal fall. Frågan om im- munitet har hittills inte prövats i kanadensiska domstolar. 25

4.3.5

OECD

Prop. 2001/02:167

OECD har i flera sammanhang tagit upp frågan om leniency. Organisa- tionen presenterade i april 2001 en rapport om leniencyprogram. Rap- porten har antagits av organisationens Competition Law and Policy Committee. I rapporten beskrivs olika leniencyprogram, bl.a. program- met i USA och det som tillämpats av kommissionen, medan någon ut- värdering av de olika programmens effektivitet inte görs. I rapporten diskuteras vissa problem och frågor i samband med påföljdseftergift. Det konstateras bl.a. att en faktor som har stor betydelse för hur effektivt ett leniencyprogram blir är hur ingripande sanktionerna är (p. 43). Även personligt ansvar anses kunna ha betydelse för att motivera exempelvis företagsledare att träda fram (p. 44). I rapporten konstateras att det kan invändas att det är orättfärdigt att den som överträtt vissa regler kan undgå konsekvenserna av överträdel- sen genom att erkänna och lägga bördan på andra. Man konstaterar emellertid att i fråga om karteller, där det kommer att finnas fler inblan- dade, överväganden om effektiviteten i kartellbekämpningen kan över- väga dessa invändningar. Det innebär att, även om en inblandad kommer undan, så kommer det att finnas andra att lagföra, och sannolikheten för att dessa också kommer att fällas ökar genom att den part som får amne- sti också kommer att bidra med bevisning (p. 46).

4.4

Regeringens förslag till regler om eftergift och nedsättning av konkurrensskadeavgift

4.4.1

Behovet och lämpligheten av regler om eftergift och nedsättning av konkurrensskadeavgift

Regeringens förslag: Regler om eftergift och nedsättning av konkur- rensskadeavgift skall införas. Utredningens bedömning Syftet med ett program för eftergift och nedsättning av konkurrensskade- avgift Förbuden såväl i konkurrenslagen som i EG-fördraget mot konkurrens- begränsande samarbete mellan företag bygger på uppfattningen att ett sådant samarbete kan störa marknadens funktion och medföra skada dels för andra företag, dels för kunder och i slutänden för konsumentkollekti- vet och samhällsekonomin. Särskilt allvarliga skador kan orsakas av karteller som syftar till att manipulera prisbildning eller anbudsgivning, eller till att dela upp en marknad. En viktig uppgift för konkurrensmyn- digheterna är att avslöja sådant samarbete och bringa det att upphöra. Det ligger emellertid i kartellens natur att den hålls fördold; medlemmarna strävar efter att ingen utomstående skall få kännedom om kartellens exi- stens. För konkurrensmyndigheterna uppstår därför särskilda svårigheter 26 att avslöja karteller. De program för nedsättning av eller befrielse från Prop. 2001/02:167 påföljder vid medverkan i karteller (leniency, amnesty, immunity) som har införts såväl i USA och Kanada som i EU och flera europeiska länder är avsedda att underlätta för konkurrensmyndigheterna att avslöja och utreda karteller. Programmens utformning varierar. Det finns principiella skillnader mellan de nordamerikanska programmen och det program som kommis- sionen för närvarande tillämpar (1996 års meddelande). Gemensamma för programmen är dock de verkningar som de är avsedda att ha. Bland dem märks följande:

De skall ge deltagare i en kartell incitament att avslöja kartellen.

De skall underlätta för konkurrensmyndigheten att utreda karteller.

De skall motverka att karteller bildas.

Utredningens bedömning av behovet av åtgärder Konkurrenslagens sanktionssystem har varit i kraft sedan den 1 juli 1993. Under dessa åtta år har konkurrensskadeavgift dömts ut endast i ett tiotal fall. Endast ett av dessa fall har gällt kartellsamarbete och det var en mycket speciell situation. En förklaring till det ringa antalet kartellfall kan vara att Konkurrensverket under de första åren inte prioriterade upp- spårandet av karteller. Bedömningen var att det inledningsvis var mer angeläget att klarlägga den nya lagstiftningens innebörd och tillämpning genom att i första hand behandla alla de ansökningar om icke-ingripan- debesked/undantag som kom in till verket, särskilt under det första halv- året (se Konkurrensverkets rapport s. 281). Det finns således inte några erfarenheter av reglernas tillämpning som ger besked om huruvida kon- kurrensskadeavgiften i den nuvarande utformningen är en tillräckligt effektiv sanktion mot konkurrensskadliga beteenden. Den omständigheten att så få karteller har lagförts med tillämpning av den nya konkurrenslagen tillåter inga slutsatser om förekomsten av kar- teller. Enligt Konkurrensverkets bedömning talar dock ett antal omstän- digheter för att kartellsamarbete fortfarande kan förekomma på den svenska marknaden. Verket anser att det inte är möjligt att uppskatta hur omfattande denna form av konkurrensbegränsning i så fall är (se Konkur- rensverkets rapport s. 280 f.). Även utländska erfarenheter talar för att det förekommer karteller. Så- väl myndigheterna i USA och Kanada som kommissionen har avslöjat åtskilliga karteller, även under senare år. Svenska företag har varit in- blandade i karteller som kommissionen har lagfört. Det finns därför an- ledning anta att karteller kan förekomma i Sverige Företrädare för konkurrensmyndigheterna i USA och Kanada har utta- lat som sin uppfattning att deras amnesti- eller immunitetsprogram är effektiva verktyg i kampen mot olagliga karteller. Dessa program bygger dock på en straffrättslig reglering, vilket försvårar direkta jämförelser med svenska förhållanden. Emellertid har även kommissionen rapporte- rat positiva erfarenheter av 1996 års program, där kommissionen tilläm- par konkurrensregler som de svenska reglerna nära överensstämmer med. 27

Utredningen har också blivit övertygad om att kartellers avslöjande

Prop. 2001/02:167

främjas genom program för nedsättning eller eftergift av sanktioner.

Dock är det tänkbart att sådana program fungerar effektivare på stora

marknader än på en förhållandevis liten marknad som den svenska. I

Sverige känner nämligen olika marknadsaktörer ofta varandra väl, vilket

skulle kunna verka avhållande på viljan att avslöja en kartell. Detta är

emellertid ett teoretiskt antagande som inte bör hindra att ett program

prövas i praktiken.

Utvecklingen i andra länder bör också beaktas.

Kommissionen har lagt fram ett förslag till ny förordning om tillämp-

ningen av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Förslaget behandlas för

närvarande i en rådsarbetsgrupp. Om förslaget genomförs, kommer det

sannolikt att innebära att EG:s konkurrensregler tillämpas i ökad ut-

sträckning direkt av nationella konkurrensmyndigheter. Ett nätverk

kommer sannolikt att bildas för samarbete mellan dessa myndigheter

inbördes samt mellan dem och kommissionen. Det kan förutses att inom

ramen för detta samarbete ett ärende kommer att kunna flyttas mellan

myndigheterna. I detta perspektiv framstår det som i hög grad önskvärt

att medlemsstaternas och EG:s konkurrensregler överensstämmer med

varandra så långt det är möjligt.

Det är således utredningens uppfattning att ett program för nedsättning

eller eftergift av konkurrensskadeavgift kan vara till nytta i kampen mot

olagliga karteller. Vidare talar utvecklingen inom EU och dess medlems-

stater för att Sverige bör ha regler om detta. Ett sådant program bör där-

för införas. Dock måste det ske på ett sådant sätt att rättssäkerhetens krav

blir tillgodosedda.

Europakonventionen

Enligt 26 § konkurrenslagen får Stockholms tingsrätt på talan av Konkur-

rensverket besluta att ett företag skall betala en särskild avgift (konkur-

rensskadeavgift), om företaget eller någon som handlar på företagets

vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har överträtt förbuden i 6 eller

19 § konkurrenslagen eller åsidosatt ett villkor som har beslutats med

stöd av 10 § konkurrenslagen. Konkurrensskadeavgiften är således en

ekonomisk sanktion och den åläggs för beteenden som strider mot kon-

kurrenslagen. På det sättet liknar avgiften straffrättsliga böter. Såväl for-

mellt som materiellt ligger avgiften dock utanför det straffrättsliga sy-

stemet. Emellertid liknar den straffrättsliga påföljder även i andra avse-

enden. Sålunda är det en förutsättning för att konkurrensskadeavgift skall

kunna åläggas ett företag att överträdelsen har skett uppsåtligen eller av

oaktsamhet. Bland de omständigheter som enligt 28 § konkurrenslagen

skall beaktas när avgiftens storlek bestäms finns vidare sådana som på-

minner om vad som gäller inom straffrätten (hur allvarlig överträdelsen

är och hur länge den har pågått).

Med tanke på konkurrensskadeavgiftens karaktär kan det hävdas att

den faller under reglerna i Europakonventionens artikel 6, som föreskri-

ver olika rättssäkerhetsgarantier vid prövningen av civila rättigheter och

skyldigheter samt av anklagelser för brott. Europadomstolen har haft att

ta ställning till artikelns tillämplighet i många olika situationer, som re-

dovisas i utredningens betänkande (SOU 2001:74) s. 102. Utredningen

28

utgår från att de bestämmelser i Europakonventionens artikel 6 som

Prop. 2001/02:167

gäller vid prövning av en anklagelse för brott skall följas, när reglerna

om konkurrensskadeavgift utformas.

Kronvittnessystem

Ett grundläggande syfte med de utländska program som utredningen har

studerat är att en kartellmedlem genom att erbjudas förmåner skall

förmås att lämna uppgifter som leder till att andra deltagare i kartellen

kan lagföras. Dessa system påminner i viss utsträckning om de kronvitt-

nessystem som finns inom straffrätten i vissa länder. Sådana kronvittnes-

system är främmande för svensk straffprocess. Dock är att märka att de

straffrättsliga övervägandena om kronvittnen kan inbegripa fall där en

person får strafflindring därför att han avslöjar ett brott som han själv

inte har varit inblandad i. De konkurrensrättsliga programmen däremot

gäller bara fall där en kartellmedlem avslöjar vad som har förekommit i

den egna kartellen. Det är endast sådana situationer som utredningen har

för ögonen i den följande diskussionen.

I sitt huvudbetänkande Påföljd för brott (SOU 1986:14) avvisade

Fängelsestraffkommittén tanken att införa ett sådant system på straffrät-

tens område. I kommitténs resonemang (a. bet. del 2 s. 452 f.) kan ur-

skiljas tre argument för kommitténs ståndpunkt. För det första skulle ge-

nom kronvittnessystemet ett beteende som eljest ses som mindre tillta-

lande, att skvallra på andra, direkt uppmuntras. För det andra pekade

kommittén på risken att de dominerande brottslingarna, genom lögner

om andra svagare individer som de inte har så mycket att frukta från eller

genom dimridåer om svårutredda händelser, försöker att skaffa sig för-

delar. För det tredje framhöll kommittén följande: En bestämmelse som

tog sikte på någon form av kronvittnen skulle naturligtvis också, för att

ge någon positiv effekt, få användas av polisen så, att den förespeglade

vissa fördelar för den som tjallade. Med den uppbyggnad straffprocessen

har i vårt land kan detta medföra komplikationer. Det är ju inte polisen,

eller åklagaren, utan domstolen som skall avgöra i vad mån och i vilken

utsträckning en straffnedsättningsgrund skall tillämpas. Det är tänkbart

att polisen och åklagarna skulle kunna frestas att förespegla större förde-

lar än domstolen kan förväntas ge eller att de på annat sätt, för att nå ett

så gott resultat som möjligt i sitt arbete, gör en annan bedömning av

möjligheterna för tjallaren än domstolen slutligen gör.

I prop. 1987/88:120 (s. 92) anslöt sig departementschefen till vad

Fängelsestraffkommittén hade uttalat om kronvittnen. Denne höll emel-

lertid öppet för att den omständigheten att en gärningsman avslöjade sina

medbrottslingar helt undantagsvis skulle kunna motivera ett lägre straff.

Fängelsestraffkommittén betecknar själv det första argumentet som

inte så tungt vägande. Den beteckningen är än mer motiverad när det

gäller en icke straffrättslig sanktionsavgift, då som utredningen kom-

mer in på i det följande effektivitetshänsyn kan ges en mer framskjuten

plats än moraliska synpunkter. Detta argument kan inte tillmätas någon

självständig betydelse som hinder mot att införa regler om nedsättning

eller eftergift av konkurrensskadeavgift.

Det andra argumentet är viktigare. Om möjligheten till nedsättning el-

ler eftergift kan antas komma att leda till att anmälare mer eller mindre

29

regelmässigt lämnar felaktiga uppgifter, är det naturligtvis en avgörande invändning. Ofrånkomligen finns det en sådan risk. De utländska erfa- renheter som utredningen har tagit del av tyder emellertid på att risken inte medför några problem i praktiken. Kravet på att anmälaren skall medverka lojalt under hela utredningen medför att denne har ett stort intresse av att lämna korrekta uppgifter. I sista hand är det ju också dom- stolens sak att bedöma värdet av de uppgifter som åberopas som bevis i en rättegång. Det tredje argumentet saknar relevans när det gäller konkurrensskade- avgift. Det är nämligen Konkurrensverket som bestämmer huruvida talan om konkurrensskadeavgift skall väckas och domstolen är bunden av ver- kets yrkande så till vida att ett högre belopp än det yrkade inte kan dömas ut. Konkurrensverket har således en processuell position som gör det möjligt för verket att säkerställa att dess löften till en anmälare om ned- sättning eller eftergift av konkurrensskadeavgift kan hållas. Utöver dessa tidigare diskuterade argument mot ett kronvittnessystem finns andra omständigheter som förtjänar att beaktas. Ett kronvittnessystem innebär att en gärningsman slipper straff för ett brott som han har begått. Rättvisan blir förhandlingsbar; det går att köpa sig fri från straff. Därvid bör dock beaktas att avgiften trots allt inte är en straffrättslig sanktion. Det betyder att frågor om effektivitet och preven- tion kan ges en mer framskjuten plats än frågor om skuld, rättvisa och ansvar. Lagstiftaren torde ha ett större utrymme för praktiska och funk- tionella överväganden av exempelvis ekonomisk natur än vid rent straff- rättsliga påföljder. Kommissionen kan antas ha fört ett liknande resone- mang när den gjorde den bedömning som har kommit till uttryck i 1996 års meddelande punkt A.4: Kommissionen anser att det ligger i gemen- skapens intresse att bevilja förmånlig behandling av företag som samar- betar med kommissionen under de omständigheter som beskrivs nedan. Konsumenternas och medborgarnas intresse av att säkerställa att sådana metoder upptäcks och förhindras väger tyngre än intresset av att bötfälla de företag som samarbetar med kommissionen och därmed gör det möj- ligt eller medverkar till att upptäcka och förhindra en kartell. Ytterligare en invändning mot ett kronvittnessystem skulle kunna for- muleras med utgångspunkt i rätten enligt Europakonventionen att inte belasta sig själv (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 1997, s. 188 f.). Det skulle kunna hävdas att denna rättighet undergrävs genom ett kronvittnessystem, som uppmuntrar en brottsling att ange andra och därmed även sig själv. Resonemanget är något långsökt; ett kronvittnessystem innebär ju inte någon skyldighet att lämna uppgifter, än mindre något tvång att göra det. I vart fall kan resonemanget inte an- ses väga särskilt tungt när det gäller en sanktionsavgift som riktar sig mot ett företag och programmet för nedsättning eller befrielse har som förut- sättning att företaget grundar sitt handlande på rationella ekonomiska överväganden. Det är vidare att märka att resonemanget skulle kunna anföras som invändning även mot den redan gällande regeln att ett före- tag kan få konkurrensskadeavgiften nedsatt när företaget har medverkat till utredningen om den egna överträdelsen. Karteller inbegriper defini- tionsmässigt mer än en aktör, och den som avslöjar sin egen olagliga verksamhet kan sällan undgå att avslöja även andras delaktighet i kartel- len. Prop. 2001/02:167 30 En annan tänkbar invändning är att ett kronvittnessystem kan komma i konflikt med principen om rätten att försvara sig. Ett sådant system skulle tillspetsat kunna sägas få till följd att den som erkänner en gärning slipper straff, medan den som förnekar blir straffad. Det skulle kunna minska benägenheten hos den som vill komma i åtnjutande av straffrihet eller i vart fall strafflindring att hävda sin rätt i de fall där vederbörande inte delar den bedömning, exempelvis i rättsligt avseende, som den lag- förande myndigheten gör. För den som helt slipper påföljd torde detta inte ha någon betydelse. Annorlunda ställer det sig för den som endast kan påräkna att påföljden sätts ned. Som tidigare har anförts bör det dock vara möjligt att tillmäta effektiviteten särskild vikt när sanktionen inte är straffrättslig. Det bör också betonas att den som är misstänkt för en över- trädelse av konkurrenslagsiftningen får försvara sig fullt ut, utan att för den sakens skull bli fråntagen möjligheten till nedsättning av konkurrens- skadeavgift. Inte heller detta resonemang kan därför anses innefatta ett avgörande argument mot ett program för eftergift eller nedsättning av konkurrensskadeavgift. De främst straffrättsligt grundade invändningarna mot ett kronvittnes- system har enligt utredningens mening inte tillräcklig tyngd för att moti- vera en avvisande inställning till ett system för nedsättning och eftergift av konkurrensskadeavgift med de tidigare angivna grunddragen.

Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser tillstyrker ( Hovrätten över Skåne och Blekinge, Riksåklagaren, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms Universi- tet, Konkurrensverket, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen Halland, Länsstyrelsen Västra Götaland, Föreningen Svenskt Näringsliv, Företagarnas Riksorganisation, Dagligvaruleverantörers Förbund, Ad- vokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] KB,[REDACTED_EFTERNAMN] 

tekniska justeringar.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte haft några

synpunkter på utformningen av reglerna för programmet. Föreningen

Svenskt Näringsliv framhåller att utredningens förslag ger en legal bas,

men att mycket återstår att klara ut i fråga om hur systemet skall fungera

i praktiken. Det är enligt Svenskt Näringsliv viktigt att de riktlinjer som

det är tänkt att Konkurrensverket skall ta fram utformas i samarbete med

näringslivet, eftersom systemet står och faller med att företagen anser det

förutsebart och tillförlitligt. Samma synpunkt har anförts av Dagligvaru-

leverantörers Förbund . Föreningen Svenskt Näringsliv efterlyser också

ett förtydligande i lagmotiven av vad som närmare avses med att ett fö-

retag spelat den ledande rollen i en kartell samt i vilka typfall en nedsätt-

ning till noll är tänkbar. Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] KB anför att, när det gäller

bedömningen av konkurrensskadeavgiftens storlek, utredningen inte har

berört vilken betydelse som bör tillmätas förekomsten av och den fak-

tiska tillämpningen av s.k. complianceprograms eller liknande åtgärder

från företagets sida. Advokatfirman har också pekat på att möjligheten

till eftergift, till skillnad från möjligheten till nedsättning, är begränsad

36

till överträdelser av förbudet i 6 § konkurrenslagen. Advokatfirman anför

Prop. 2001/02:167

att det kan förekomma situationer där ett kollektivt agerande av företag

inte uppfyller avtalskriteriet i 6 § konkurrenslagen men att det agerandet

skulle kunna omfattas av förbudet i 19 § konkurrenslagen om kollektiv

dominans föreligger. Det kan därför, menar Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] KB,

finnas anledning att inte helt utestänga möjligheten till eftergift för ett

företag vars agerande strider mot förbudet i 19 § konkurrenslagen. Läns-

styrelsen Västra Götaland anför bl.a. att möjligheten att erhålla nedsätt-

ning och befrielse bör vara begränsad, eftersom en allt för omfattande

användning av nedsättningsinstrumentet riskerar att skada respekten för

konkurrensreglerna. Länsstyrelsen i Stockholms län för ett liknande reso-

nemang.

Skälen för regeringens förslag

Programmets tillämpningsområde

De utländska programmen för befrielse från eller nedsättning av sanktio-

ner för överträdelse av konkurrensrättsliga förbud är i allmänhet inriktade

på att komma till rätta med allvarliga överträdelser som är svåra att upp-

täcka. Med en engelsk term brukar de benämnas hard core cartels. Vad

som avses är en kärna av de skadligaste kartellerna, d.v.s. vissa sådana

former av horisontellt samarbete mellan konkurrenter som medför sär-

skilt svåra skador för konkurrensen samt därmed för samhällsekonomin

och konsumenterna. Dessa karteller beskrivs i allmänhet som hemliga.

Såsom utredningen föreslagit bör enligt regeringens uppfattning även

ett svenskt program utformas med inriktning på dessa allvarliga karteller.

I första hand avses sådana särskilt skadliga horisontella karteller som rör

priser, marknadsdelningar eller produktionsbegränsningar och dylikt. Det

är således fråga om överträdelser av förbudet i 6 § konkurrenslagen. Den

paragrafen har emellertid ett vidsträckt tillämpningsområde som sträcker

sig långt utöver de allvarliga fall som det svenska programmet i första

hand avser. Dessa fall kan å andra sidan ha så skiftande karaktär att de är

svåra att fånga i en lagtext. Det torde inte heller vara lämpligt att söka

begränsa bestämmelsens tillämpningsområde till de allvarligaste hori-

sontella kartellerna. Tvärtom bör det inte vara uteslutet att tillämpa be-

stämmelsen i andra fall, t.ex. i fråga om vissa vertikala förfaranden, även

om det är mer tveksamt om systemets mekanismer verkar på det sätt som

avses när det är fråga om ett vertikalt samarbete, där parterna ofta har

motstridiga intressen. Sett ur en annan synvinkel skulle det därtill te sig

egendomligt om det skulle vara möjligt att slippa konkurrensskadeavgift

helt eller delvis för allvarliga överträdelser men inte för mindre allvarliga

sådana. Regeringen finner därför att programmet bör vara tillämpligt på

allt som innebär en överträdelse av förbudet i 6 § konkurrenslagen mot

konkurrensbegränsande samarbete mellan företag.

En remissinstans har förordat att eftergift skall kunna ges även vid

överträdelser av förbudet i 19 § konkurrenslagen i fall av kollektiv domi-

nans. Sådana överträdelser avser ett missbruk av marknadsmakt och sker,

som utvecklats närmare i avsnitt 4.4.1, inte i det fördolda på samma sätt

som torde vara typiskt för åtminstone allvarliga fall av kartellsamarbete.

Att göra eftergift i det fallet möjlig på den grunden att företaget är den

37

förste av de medverkande som anmäler och uppfyller övriga villkor Prop. 2001/02:167 kopplade till den grunden skulle enligt regeringens uppfattning vara di- rekt kontraproduktivt. Överträdelsen framträder ju oftast öppet, och en sådan möjlighet skulle minska konkurrensskadeavgiftens preventiva verkan. Systemet bör utformas så att det ges en möjlighet till eftergift och ned- sättning av konkurrensskadeavgift. Det får bli en uppgift för i första hand Konkurrensverket att avgöra när möjligheten skall utnyttjas. Konkur- rensverket förutsätts vidare utfärda allmänna råd om sin tolkning av sy- stemets lagregler och om hur verket kommer att hantera förekommande situationer. Eftergiften, nedsättningen och de allmänna råden bildar sammantaget ett svenskt program. Detta kommenteras närmare i det föl- jande. Programmets innehåll Eftergift av konkurrensskadeavgift Den grundläggande tanken med eftergift av konkurrensskadeavgift är att en medlem i en kartell skall lockas att avslöja denna genom att avslöjan- det för med sig den fördelen att medlemmen slipper den sanktion som deltagandet i kartellen annars skulle ha medfört. Att program för befri- else från sanktioner kan motverka att karteller bildas är en följd av den upptäcktsrisk som programmet medför. Resonemanget går ut på att in- tresset av att bilda karteller minskar, om risken ökar för att kartellen av- slöjas. Det förutsätter dock att avslöjandet regelmässigt också leder till lagföring och kännbara sanktioner. Den preventiva effekten är alltså inte en självständig verkan av programmet. I stället beror den av hur effektivt programmet medverkar till att karteller avslöjas och lagförs. Samtidigt måste beaktas att regler om befrielse från sanktioner m.m. i sig kan motverka den preventiva effekten av sanktionerna. Om befrielsen leder till att alla deltagare i kartellen kommer lindrigt undan, avhåller sanktionshotet inte från att bilda karteller. För kartellen som helhet får programmet därför inte ge stora lättnader. En avgörande förutsättning för att sanktionsbefrielsen skall fungera som incitament till avslöjande är förutsebarhet . Den som överväger att anmäla en kartell behöver veta hur stor hans fördel blir, och han måste kunna lita på att han verkligen får fördelen under givna villkor. Regeringen finner, liksom utredningen, att förutsebarheten bäst främjas genom att anmälaren efter nordamerikanskt mönster befrias helt från sanktionen. I fråga om Konkurrensverket sker det i den formen att verket inte väcker talan mot anmälaren om konkurrensskadeavgift. Den som överväger att anmäla en kartell vet då visserligen inte hur stor den avgift skulle ha blivit som han befrias från, men han kan i sina kalkyler räkna med att han inte behöver betala någon sanktionsavgift för sin medverkan i kartellen. Utländska exempel tyder på att principen om total befrielse från kon- kurrensskadeavgift bör kombineras med regler om nedsättning. Reger- ingen återkommer i det följande till den frågan. 38 Förutsebarheten kräver inte bara att det går att bedöma på förhand hur stor fördelen blir för att avslöja en kartell. De övriga villkor för eftergift av konkurrensskadeavgift som ställs upp bör utformas så att den som överväger att avslöja en kartell har en rimlig möjlighet att bedöma om han kan uppfylla villkoren. Vidare bör det finnas en ordning som gör det praktiskt möjligt för en anmälare att få ett villkorat besked från Konkur- rensverket om huruvida han kan kvalificera sig för eftergift eller ej. Re- geringen gör i dessa avseenden följande bedömningar. Ett gemensamt inslag i de olika programmen är att bara den som kommer först kan få full befrielse från sanktioner. En tanke med detta är att det skall skapa misstro mellan kartellens medlemmar och därmed skapa en instabilitet i kartellen. Varje kartellmedlem måste räkna med att någon annan medlem när som helst kan komma att gå till myndigheten. En medlem kan då finna det bättre att förekomma än att förekommas. Om flera kartellmedlemmar skulle kunna befrias från konkurrensskade- avgift, skulle såväl programmets som sanktionens preventiva effekt all- mänt sett kunna försvagas. Utredningen anser att det i ett svenskt pro- gram bör gälla som villkor att anmälaren är den förste av kartellmed- lemmarna som träder fram. Det bör dock framhållas att andra regler kan leda till att konkurrens- skadeavgift inte döms ut i ett enskilt fall. Sålunda skall i ringa fall ingen avgift dömas ut. Utredningen anför även att om det införs en möjlighet att sätta ned konkurrensskadeavgiften för en kartellmedlem som inte har avslöjat kartellen men som medverkar i utredningen, det kan i visst läge leda till att avgift inte bör utgå ens med minimibeloppet 5 000 kr. Som berörts behandlas nedsättningsfrågan i det följande. Ett företag som överväger att anmäla en kartell för att gå fritt från kon- kurrensskadeavgift kan många gånger inte vara säker på att kartellen ej redan är avslöjad av någon annan kartellmedlem. I programmet behöver därför finnas moment som i möjlig mån lämnar företaget besked om detta utan att dess medverkan i kartellen avslöjas. Utredningen har på denna punkt uttalat att det i USA sker så att företagets ombud vid inle- dande kontakter med det beslutande organet beskriver fallet i hypotetiska termer och lämnar konkreta uppgifter först när dess företrädare har gett besked om att amnesti är möjlig i ett fall som det hypotetiskt beskrivna. Det bör också noteras att kommissionens nya program innehåller en ut- trycklig bestämmelse som gör det möjligt att lägga fram uppgifter helt hypotetiskt och att på grundval av dessa uppgifter få ett preliminärt be- sked huruvida immunitet från böter kan komma i fråga. Även Konkurrensverket bör kunna finna former för sådana kontakter med anonyma presumtiva anmälare som gör det möjligt att därefter ge villkorade besked. I de nordamerikanska programmen öppnas en möjlighet för ett företag att få amnesti/immunitet också när företaget kommer till myndigheten i ett skede då myndigheten redan har inlett en undersökning av kartellen i fråga. Som förutsättningar gäller då dels att företaget är först med att anmäla kartellen, dels att myndigheten inte förut hade tillräcklig bevis- ning om kartellen. Den amerikanska myndigheten förbehåller sig en rätt att bedöma om det är rättvist mot andra att bevilja amnesti i dessa fall. Att konkurrensmyndigheten har inlett en utredning om en misstänkt kartell hindrar således inte i det nordamerikanska programmet att en Prop. 2001/02:167 39 medlem i kartellen som anmäler den till myndigheten kan få amne- sti/immunitet. För ett företag som får veta att det pågår en utredning om en kartell i vilken företaget deltar kan just denna vetskap tjäna som inci- tament att ta kontakt med myndigheten. Denna effekt bör tas till vara även i ett svenskt system. Reglerna utformas så att Konkurrensverket får avstå från att föra talan mot ett företag om konkurrensskadeavgift, även då verket visserligen hade vetskap om kartellen när företaget anmälde den men då inte hade tillräckligt underlag för att ingripa mot kartellen. Ingripande kan omfatta åläggande att upphöra med överträdelser, att ta- lan väcks om konkurrensskadeavgift eller att ansöka om beslut enligt 47 eller 48 § konkurrenslagen. I de nordamerikanska programmen föreskrivs ett undantag från möj- ligheten till amnesti och immunitet för en deltagare i en kartell, om det företaget har varit initiativtagaren till kartellen eller dess ledare . Utredningen har uttalat: Undantag synes vara tillkomna för att stötande resultat av programmen skall kunna undvikas. I en kartell med en domi- nerande ledare, som har dragit den helt övervägande ekonomiska nyttan av kartellen, skulle resultatet annars bli att ledaren kunde dra sig ur kar- tellen utan att drabbas av påföljd och dessutom kanske kunde behålla vinsten av den olagliga verksamheten. Vidare skulle avslöjandet av en stor kartell endast resultera i konkurrensskadeavgift på mindre belopp för de övriga deltagarna i kartellen. Det skulle rent av vara tänkbart att en stor aktör på marknaden bildade en kartell i syfte redan från början att nå detta resultat. Om programmet saknar ett undantag för ledaren skulle de preventiva effekterna av ett program kunna minskas. Ett undantag av detta slag komplicerar emellertid regelsystemet. Det minskar förutsebar- heten och därmed systemets effektivitet. Misstanken om att den som har anmält kartellen har haft en ledande ställning kanske uppkommer först under ett sent skede av utredningen. Myndigheten ställs då inför frågan om den provisoriskt beviljade eftergiften skall återtas. Ett sådant beslut kan komma att grundas på omständigheter som ger utrymme för olika bedömningar. I de nordamerikanska programmen har undantaget för kartellens ledare begränsats till sådana fall där det finns endast en kar- tellmedlem som kan betecknas som ledaren. Därmed minskar kanske osäkerheten, men också möjligheten att undgå stötande resultat. Till detta kommer att det inte alltid behöver vara stötande att en ledande medlem i en kartell befrias från konkurrensskadeavgift. Det har nämligen visat sig att skälet till att ett företag anmäler en kartell ofta är att företaget har fått en ny ägare eller företagsledning, som har upptäckt att företaget är in- blandat i en kartell och vill dra företaget ur den. I en sådan situation kan det i ett enskilt fall vara godtagbart att företaget befrias från konkurrens- skadeavgift, när det avslöjar kartellen. I likhet med utredningen anser regeringen att ett svenskt program inte bör innehålla ett generellt förbud mot att befria en ledande medlem av en kartell från konkurrensskadeavgift. Ett mer begränsat undantag bör dock finnas. Om det på grund av ett företags ledande ställning i en kartell med hänsyn till omständigheterna skulle framstå som uppenbart oskäligt att befria företaget från konkurrensskadeavgift, bör det inte få ske. Regeringen delar utredningens uppfattning att undantaget från möjlig- heten till eftergift endast bör gälla i sådana fall där en enda av kartell- medlemmarna har haft den ledande ställningen i kartellen. I författnings- Prop. 2001/02:167 40 kommentaren behandlas närmare vad som skall förstås med begreppet den ledande rollen. Ett annat villkor som återkommer med vissa variationer i såväl de nordamerikanska programmen som i kommissionens program innebär att ett företag för att kvalificera sig för befrielse från påföljd måste fullfölja sitt avslöjande genom att lämna myndigheten all information om kartel- len som företaget har tillgång till. Vidare måste företaget också i övrigt medverka lojalt under den fortsatta utredningen. Bakgrunden till detta medverkanskrav är den följande. Utmärkande för en kartell är att flera företag gemensamt överträder förbuden mot konkurrensskadlig verksamhet. Det lagstridiga är själva överenskommelsen mellan företagen eller deras gemensamma förfa- rande. Om en av deltagarna avslöjar sin egen olagliga kartellverksamhet, torde han därmed ofta avslöja att även andra har medverkat. Det är tyd- ligt att han då också har information som skulle vara värdefull för kon- kurrensmyndigheten i utredningen av kartellen som helhet, d.v.s. alla kartellmedlemmarnas olagliga verksamhet. Myndigheten är inte mycket hjälpt med att få veta att det finns en kartell, om den inte också får sådan information om kartellen att kartellmedlemmarna kan lagföras och kar- tellen kan bringas att upphöra. Villkor om medverkan av det här slaget är enligt regeringens uppfatt- ning ägnade att främja utredningen av olagliga karteller, och bör därför finnas även i ett svenskt system. Den närmare utformningen av en regel om detta inrymmer flera pro- blem. Främst gäller det vilka krav som skall ställas på medverkan i ut- redningen. Kraven måste vara så tydliga att de inte kommer i konflikt med kravet på förutsebarhet. Vidare måste beaktas att det medverkande företaget har berättigade anspråk på att inte behöva medverka på ett sätt som strider mot sådana rättssäkerhetskrav som innebär att en misstänkt inte skall behöva anklaga sig själv. Kommissionen ställde i 1996 års program upp som ett särskilt villkor för total befrielse från böter eller för nedsättning med 50 procent eller mer att företaget anförde avgörande bevis för kartellens existens. Detta villkor kritiserades för att vara alltför ovisst till sin innebörd, eftersom det gav kommissionen utrymme för en skönsmässig bedömning av bevi- sens värde. I kommissionens nya program föreskrivs att företaget skall inkomma med bevismaterial som enligt kommissionens bedömning gör att den kan fatta beslut om undersökning enligt artikel 14.3 i förordning 17/62, s.k. gryningsräd, alternativt som gör att den kan fastslå en överträ- delse av artikel 81 i EG-fördraget. Företaget måste ställa sig till förfo- gande för löpande och fullständigt samarbete under hela loppet av kom- missionens administrativa förfarande och förse kommissionen med allt bevismaterial om den misstänkta överträdelsen som det besitter eller har tillgång till. Det skall dessutom särskilt stå till kommissionens förfo- gande för att snabbt bidra till klargöranden om de faktiska omständighe- terna i fråga. I det kanadensiska programmet har villkoret om företagets medverkan i utredningen fått en utförlig formulering, som ger intrycket att kraven på företaget ställs högt. Liknande formuleringar finns i det formulär till överenskommelse om amnesti som har utarbetats av justitie- departementet i USA. Prop. 2001/02:167 41 Regeringen finner att i det svenska programmet kravet på medverkan bör formuleras med villkoret att företaget samarbetar fullt ut med Kon- kurrensverket. Formuleringen behandlas i kommentaren till 28 b §. För att förutsebarheten skall upprätthållas måste enligt regeringens uppfattning innebörden av ett sådant villkor vara så klar som möjligt. Uppenbarligen måste det med stöd av detta villkor kunna krävas att fö- retaget inte lämnar felaktiga eller missvisande uppgifter till Konkurrens- verket. Även i övrigt bör utgångspunkten vara att företaget skall uppträda öppet mot verket och upplysa verket om alla sakförhållanden som företa- get känner till och som verket frågar om eller som företaget även utan en sådan förfrågan har anledning anta har utredningsmässig betydelse. På denna punkt pekar utredningen på att motsvarande villkor i andra pro- gram inte synes ha vållat några särskilda problem. Ett företag som har fått immunitet/amnesti torde sällan ha något intresse av att undanhålla information om den aktuella kartellen. Undantagsvis skulle så möjligen kunna vara fallet, om informationen skulle skada företagets goodwill. Normalt torde det dock vara så att ett företag som avslöjar en kartell därigenom minskar sin goodwillförlust, uttalar utredningen vidare. En särskild fråga är hur länge skyldigheten att medverka i utredningen skall bestå. I kommissionens meddelande uttrycks villkoret så att företa- get måste ställa sig till förfogande för löpande och fullständigt samarbete under hela kommissionens administrativa förfarande. I USA:s och Stor- britanniens program talas om samarbete under hela utredningen. Regeringen anser att det i ett svenskt system bör krävas för eftergift av konkurrensskadeavgift att företaget medverkar under hela utredningen hos Konkurrensverket, d.v.s. fram till dess att verket har avslutat utred- ningen och tagit ställning till frågan om huruvida talan om konkurrens- skadeavgift skall väckas eller annat ingripande med stöd av konkurrens- lagen ske. Företagets fortsatta medverkan torde regleras i första hand av bestämmelserna om bevisning i rättegång. Ett annat villkor som föreskrivs såväl i de nordamerikanska program- men som i EU:s program är att ett företag som avslöjar en kartell skall vidta effektiva åtgärder för att avsluta sin medverkan i den olagliga verk- samheten. Uppenbarligen behövs ett villkor av den arten även i ett svenskt system. I programmen utvecklas inte närmare hur avvecklingen av företagets medverkan i kartellen skall gå till. De nödvändiga åtgär- derna kan behöva vidtas med viss försiktighet, så att inte den fortsatta utredningen skadas genom att de övriga medlemmarna inser att en med- verkande har lämnat kartellen. Problemet löses lämpligen från fall till fall genom en överenskommelse mellan Konkurrensverket och företaget i fråga. I USA:s program föreskrivs att avslöjandet skall göras på företagets vägnar. Det räcker inte att en enskild anställd eller styrelseledamot gör det på eget initiativ och för egen räkning. Samma princip bör gälla i Sve- rige. Konkurrensskadeavgiften åläggs ju företaget, och de åtgärder som skall medföra eftergift av avgiften bör vidtas av företaget som sådant. Dock behövs det inte någon lagregel om detta. De nordamerikanska programmen innehåller ett villkor som säger att företaget om möjligt skall kompensera skadelidande . Villkoret är allmänt hållet, och de uppgifter som utredningen erhållit tyder på att villkoret inte upprätthålls med någon större stränghet. Kommissionen ställde inte upp Prop. 2001/02:167 42 något sådant krav i sitt program från 1996 och inte heller i det nuvarande. I det nuvarande meddelandets punkt 31 anges när det gäller skadestånds- krav att det faktum att ett företag beviljas immunitet eller nedsättning i fråga om böter inte kan skydda det från civilrättsliga påföljder på grund av en överträdelse av artikel 81 i EG-fördraget.

Villkoret att ersätta skadelidande synes således inte spela någon större roll i USA och Kanada, eller i EU. Inte heller i Sverige kan ett sådant villkor antas få någon påtaglig betydelse. Utredningen finner inte anled- ning att föreslå ett villkor av det slaget. Regeringen ansluter sig till denna bedömning. Utredningen pekar på att det i det kanadensiska programmet finns en regel av innebörd att, om den första anmälaren misslyckas med att upp- fylla kraven för immunitet, en följande part som uppfyller kraven kan få immunitet. En sådan regel skulle möjligen göra den som kommer näst först mer benägen att samarbeta. Här framhåller utredningen även att, om regeln om eftergift för den förste anmälaren kompletteras med en möj- lighet att sätta ned konkurrensskadeavgiften för andra som samarbetar vilket utredningen föreslår, en regel av det nu diskuterade slaget under alla förhållanden inte torde få någon större betydelse. Om den som kommer näst först kan bidra med substantiell information, borde ju ned- sättningen kunna bli förhållandevis stor, anför utredningen. Regeringen återkommer till detta i det följande. En fråga som har aktualiserats vid tillämpningen av programmen för nedsättning eller eftergift av påföljd är huruvida myndigheten kan och bör skydda det anmälande företagets identitet . Två aspekter på problemet har uppmärksammats särskilt. Företaget kan ha intresse av att dess sam- arbete med konkurrensmyndigheterna inte blir känt dels hos konkurren- terna, dels hos konkurrensmyndigheterna i andra länder där kartellen kan vara verksam. Regeringen behandlar frågan om sekretess för anmälan eller annan utsaga från enskild i avsnitt 6.4. Nedsättning av konkurrensskadeavgift De nordamerikanska programmen för amnesti och immunitet ingår i straffrättsliga regelsystem. Dessa system omfattar också regler som innebär att en misstänkt som erkänner sig skyldig och medverkar i utred- ningen kan få strafflindring. När nämnda regler tillämpas i kartellutred- ningar medför det att även andra medlemmar än den som kommer först kan få fördel av att de bidrar med utredning och bevis om kartellens verksamhet. Detta fungerar som ytterligare ett incitament för kartell- medlemmar att medverka. I likhet med utredningen finner regeringen att det bör införas regler om att konkurrensskadeavgiften får fastställas till ett lägre belopp än annars, om ett företag i väsentlig mån har underlättat utredningen eller om det föreligger andra särskilda skäl. Om företaget i högst väsentlig mån un- derlättat utredningen, skall det få beslutas att avgiften skall efterges på den grunden. Efter en lagändring som trädde i kraft den 1 januari 2001 föreskrivs, i 28 § första stycket 3 konkurrenslagen att, när konkurrensskadeavgift fastställs, hänsyn skall tas till om företaget i väsentlig mån har underlättat utredningen av den egna överträdelsen. Motsatsvis framgår att uppgifter Prop. 2001/02:167 43 rörande andra företags överträdelser av förbudsreglerna i konkurrensla- Prop. 2001/02:167 gen inte med stöd av lagrummet kan tillmätas betydelse då konkurrens- skadeavgiften fastställs (se prop. 1999/2000:140 s. 253). Enligt förarbe- tena (a. prop. s. 206) är frågan om huruvida ett sådant system bör inrättas av principiell karaktär och kräver en mer omfattande utredning. Regeringen har i likhet med utredningen funnit att det bör införas reg- ler om att ett företag som avslöjar en kartell skall kunna befrias helt från konkurrensskadeavgift. Därmed har ställning tagits till den principiella frågan. Det är regeringens uppfattning att principiella skäl inte hindrar att ett företag som avslöjar andras medverkan i en kartell ges fördel av av- slöjandet i form av lindrad påföljd, d.v.s. nedsättning av konkurrensska- deavgiften. Enligt gällande rätt kan ett företag få konkurrensskadeavgiften nedsatt, om det medverkar i utredningen av den egna överträdelsen. Med reger- ingens principiella ställningstagande är det inte motiverat att göra skill- nad mellan den egna överträdelsen och andra kartellmedlemmars över- trädelser. Detta gäller särskilt som det torde få antas i allmänhet inte vara möjligt att avslöja den egna rollen i kartellen utan att samtidigt lämna uppgifter om andra kartellmedlemmar. Det övergripande syftet att främja utredningsmöjligheterna talar för att begränsningen i 28 § första stycket 3 till den egna överträdelsen skall tas bort. En remissinstans har tagit upp frågan om betydelsen i detta samman- hang av s.k. complianceprogram. Därmed torde förstås rutiner som före- tagen lägger upp internt för att motverka att personer som arbetar åt dem drar in företaget i kartellverksamhet. Regeringen framhåller att förekomsten av sådana rutiner inte påverkar tillämpningen av de materiellt nya regler som här föreslås. Däremot torde de kunna tillmätas betydelse då konkurrensskadeavgiften beräknas enligt 28 § konkurrenslagen. Frågan om utformningen av bestämmelsen och om vilka förhållanden som kan motivera nedsättning belyses närmare i författningskommenta- ren till 28 a §.

4.4.3

Förfarandet

Regeringens förslag och bedömning: I första hand Konkurrensver- ket skall besluta om huruvida bestämmelserna om eftergift och ned- sättning är tillämpliga. Konkurrensverket skall på ansökan av ett fö- retag förklara om företaget uppfyller förutsättningarna för eftergift med avseende på om anmälan har skett innan verket har fått tillräck- ligt underlag för att ingripa och om något annat företag som deltagit i överträdelsen inte har gjort anmälan tidigare. Det bör ankomma på verket att utfärda allmänna råd som närmare beskriver bl.a. hur verket kommer att tillämpa dessa bestämmelser.

Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regering- ens. Utredningen har dock ansett att Konkurrensverket utan särskilt för- fattningsstöd bör kunna meddela villkorade beslut av innebörd att verket inte kommer att föra talan mot företaget om konkurrensskadeavgift, un- 44 der förutsättning att företaget uppfyller de villkor som föreskrivs i kon- kurrenslagen och eventuella riktlinjer från verket.

Remissinstanserna: Endast några remissinstanser har haft några när- mare synpunkter på förfarandet. Justitieombudsmannen anför att det hade varit värdefullt om utredningen diskuterat en ordning enligt vilken be- slutanderätten i dessa frågor läggs på domstol och inte på den utredande myndigheten. Denne påpekar att, med den föreslagna ordningen, hithö- rande viktiga principiella frågor inom konkurrensrätten kommer att i stor utsträckning undandras domstolarnas prövning. Justitiekanslern fram- håller att det, som utredningen anfört, med hänsyn till förutsebarheten är viktigt att Konkurrensverket utfärdar riktlinjer för förutsättningarna för eftergift av konkurrensskadeavgift. Denne betonar särskilt att riktlinjerna måste vara tydligt utformade och göras tillgängliga för allmänheten. I riktlinjerna bör preciseras bl.a. vad det enligt verket innebär att ett före- tag har spelat den ledande rollen i en kartell och därmed får undantas från möjligheten till eftergift. Justitiekanslern anför vidare att, om tolkningen kan preciseras redan i lagmotiven, det naturligtvis är ännu bättre. Även[REDACTED_EFTERNAMN] otydligheten kan elimineras genom att ordet därför utgår. Ger- nandt 

Konkurrensverket uttalar i sin rapport (s. 289 f.) att det i dag kan finnas

skäl att se annorlunda på dessa frågor. Det kan enligt verket hävdas att

åklagare och domstolar före ikraftträdandet av konkurrenslagen inte såg

allvarligt på överträdelser av de kriminaliserade förbuden i 1982 års kon-

kurrenslag mot bruttopriser och anbudskarteller. Om sanktionssystemet i

praktiken var ineffektivt under denna tidigare ordning, behöver detta inte

med nödvändighet tolkas som att straffsanktioner i sig utgör ett ineffek-

tivt medel för att motverka samhällsskadliga förfaranden. Verket anför

också följande:

Frågan är då om det nuvarande sanktionssystemet, med vitessanktionerade ålägganden och

konkurrensskadeavgift, ger en tillräckligt tydlig signal om synen på allvarliga överträdelser

av konkurrenslagen. Det finns skäl att hävda att så inte är fallet. Den stora mängd anmäl-

ningar, klagomål och tips om konkurrensproblem som kommer in till Konkurrensverket ger

en tydlig bild av ett näringsliv som på många områden sätter lojaliteten med konkurrenter

före respekten för konkurrensmodellen som sådan. Det uppfattas uppenbarligen på många

håll som naturligt att konkurrenter samverkar för att försvara en hög prisnivå genom att

dela upp marknaden mellan sig eller genom samfällda aktioner och påtryckningar för att

utestänga nya företag från möjligheten att köpa eller sälja. Även om införandet av konkur-

renslagen år 1993 innebar ett stort steg för att skärpa konkurrensreglerna och markera

statsmakternas avståndstagande från konkurrensbegränsande förfaranden som skadar kon-

sumentintresset har denna syn på konkurrensen inte i tillräcklig grad befästs i de ekono-

miska aktörernas medvetande.

Konkurrensbegränsande förfaranden syftar ytterst till att ge företagen möjlighet att

til??lämpa monopolprissättning. De ekonomiska vinsterna för dem som framgångsrikt

lyckas sätta konkurrensen ur spel särskilt om förfarandet kan pågå under lång tid kan

vara mycket stora. Det kan inte uteslutas att företag i vissa situationer medvetet väger ris-

ken för upptäckt och storleken på en eventuell ekonomisk sanktion mot den förväntade

vinsten. Detta kan sätta en gräns för de administrativa avgifternas preventiva effekt. An-

norlunda förhåller det sig med straffsanktioner, eftersom de riktar sig mot en fysisk person

som i sin funktion i företaget genom beslut och åtgärder har åstadkommit överträdelsen av

konkurrenslagens förbudsbestämmelser. Risken för straffsanktioner kan inte på samma sätt

vägas upp av en vinst för företaget. Dessutom bör straffrättsliga sanktioner ha en mycket

starkare normbildande effekt genom att förövaren identifieras som brottslig.

Mot denna bakgrund anser Konkurrensverket att det finns tungt vägande skäl att som ett

komplement till nuvarande administrativa sanktioner överväga införande av straffsanktio-

ner för allvarliga överträdelser av konkurrenslagens förbudsbestämmelser. Enligt verket har

det straffrättsliga ansvaret samma preventiva ändamål som konkurrensskadeavgiften, varför

det kriminaliserade området bör omfatta samma tillämpningsområde som avgiften, dvs.

överträdelser av förbuden i 6 och 19 §§ samt åsidosättande av villkor som har meddelats

med stöd av 10 § andra stycket konkurrenslagen.

I rapporten (s. 293) framhåller verket behovet av att kunna tillmötesgå

och skydda dem som aktivt medverkar till att otillåtna konkurrensbe-

54

gränsningar undanröjs. En aspekt som därvid bör beaktas är enligt verket Prop. 2001/02:167 att en kriminalisering av otillåtna förfaranden inte får medverka till att kartellmedlemmar avhåller sig från att bistå verket i dess utredningsar- bete. Som en lösning på problemet hänvisar verket till den ordning som gällde enligt 1982 års konkurrenslag, nämligen att åtal fick väckas endast efter medgivande av konkurrensmyndigheten.

5.3

Regeringens överväganden i fråga om kriminalise- ring

Regeringens bedömning: Regler om straffansvar för överträdelse av konkurrensreglerna bör för närvarande inte införas. Utredningens bedömning Inledning Mot bakgrund av vad Konkurrensverket anför i sin ovan angivna rapport, avsnitt 5.2, fann regeringen i sina direktiv (dir. 2000:40) skäl att uppdra åt utredningen att förutsättningslöst pröva om erfarenheterna i rättstil- lämpningen eller andra omständigheter nu föranleder ett annat ställ- ningstagande än tidigare i fråga om kriminalisering av regler i konkur- renslagen. Utredningen har övervägt frågan och kommit fram till att det finns ett flertal argument av skiftande karaktär som talar mot att överträ- delser av konkurrenslagen kriminaliseras. Erfarenheterna i tillämpningen av den nuvarande konkurrenslagen Utredningen konstaterar att den nuvarande bestämmelsen om konkur- rensskadeavgift har tillämpats endast i ett begränsat antal fall. Att rätts- praxis är så sparsam beror till stor del på en medveten prioritering av Konkurrensverket. Inledningsvis fann Konkurrensverket det mer angelä- get att klarlägga den nya lagstiftningens innebörd och tillämpning genom att i första hand behandla alla de ansökningar om icke-ingripandebe- sked/undantag som kom in till verket, särskilt under det första halvåret (se Konkurrensverkets rapport s. 281). Enligt utredningens mening ger dessa fall inte tillräckliga erfarenheter för att det skall vara möjligt att dra några bestämda slutsatser om sanktionens effektivitet. Kriminalisering som metod att hindra normöverträdelser Nedan presenteras sammanfattningsvis utredningens bedömning av prin- ciper som togs upp i propositionen 1994/95:23 Ett effektivare brottmåls- förfarande (s. 52 f.), som byggde på Åklagarutredningens betänkande (SOU 1992:61). Dessa principer ger uttryck för en restriktiv inställning till att använda kriminalisering som metod för att söka hindra överträdel- ser av olika normer i samhället. Regeringen ställde sig i nämnda propo- sition i allt väsentligt bakom ett antal villkor som enligt utredningen 55 borde vara uppfyllda för att en kriminalisering skulle framstå som befo- gad, nämligen följande (a. prop. s. 55):

1.

Det skall vara fråga om ett beteende som kan föranleda påtaglig skada eller fara.

2.

Alternativa sanktioner står inte till buds, skulle inte vara rationella eller skulle kräva oproportionerligt höga kostnader.

3.

En straffsanktion krävs med hänsyn till gärningens allvar.

4.

En straffsanktion skall utgöra ett effektivt medel för att motverka det icke önskvärda beteendet.

5.

Rättsväsendet skall ha resurser att klara av den ytterligare belastning som kriminaliseringen innebär.

Frågan är om konkurrensskadliga beteenden uppfyller dessa villkor så att en kriminalisering kan motiveras. Det första villkoret är enligt utredningens mening uppfyllt. Överträdel- ser av konkurrensreglerna kan visserligen vara av skiftande karaktär, men det står utom varje tvivel att vissa former av sådant beteende kan få allvarliga följder. Exempelvis hemliga karteller kan föranleda påtaglig skada såväl för konsumenter och andra företag som för samhällsekono- min. Detta gäller även om det i ett enskilt fall kan vara svårt att visa ska- dans omfattning. Det finns dock en alternativ sanktion i form av konkurrensskadeavgift. Det är emellertid att beakta att bara företag kan ådömas konkurrensska- deavgift. En kriminalisering skulle i stället avse de personer som genom- för det konkurrensskadliga förfarandet. När det gäller det tredje villkoret är det visserligen så att konkurrens- skadliga beteenden kan vara allvarliga. Enligt utredningens uppfattning är denna omständighet inte ett tillräckligt skäl för att en straffsanktion bör införas. Nästa villkor gäller straffsanktionens effektivitet. I USA och Kanada är den allmänna uppfattningen att straffsanktioner är ett effektivt medel för att motverka deltagande i karteller. För svenskt vidkommande kan note- ras att lagstiftaren i ärendet om insiderlagstiftning (prop. 1984/85:147 s. 45) valde straff i stället för sanktionsavgift, med motiveringen bl.a. att straffrättsliga bestämmelser på ett tydligare sätt markerar att man från samhällets sida ser allvarligt på överträdelser av förbudet. Detta resone- mang skiljer sig tydligt från det som senare fördes när 1993 års konkur- renslag kom till. För att en straffsanktion skall utgöra ett effektivt medel för att mot- verka konkurrensskadliga beteenden krävs, vilket utredningen pekat på, under alla förhållanden att den får ett bestämt och konsekvent genomslag i tillämpningen. Om de personer som ansvarar för företagens beteende i konkurrenshänseende inte löper en beaktansvärd risk för upptäckt och lagföring, kan straffbestämmelsens moralbildande och preventiva effek- ter minska eller utebli. Det fjärde villkoret förutsätter således att de an- svariga myndigheterna har erforderliga resurser för utredning och lagfö- ring samt att de kan prioritera dessa uppgifter. Rättsväsendet torde för närvarande inte ha sådana resurser och det femte villkoret skulle därmed inte vara uppfyllt. Överträdelser av de konkurrensrättsliga förbuden utreds nu av Konkurrensverket med inrikt- Prop. 2001/02:167 56 ning på åtgärder i administrativ ordning. Misstankar om brott torde i stället få utredas av polis- och åklagarmyndigheter. Om en straffsanktion införs, medför det således att Konkurrensverket får överlämna de ären- den där misstanke om brott har uppkommit till åklagare för fortsatt ut- redning i den delen. Det kan förutses att dessa utredningar kommer att vara omfattande och komplicerade. Visserligen bör Konkurrensverket kunna bistå åklagarna med sin konkurrensrättsliga sakkunskap och ver- kets egna utredningar bör kunna vara till nytta i brottsutredningarna. Ändå torde det vara ofrånkomligt att en kriminalisering skulle öka be- lastningen på rättsväsendet och kräva nya resurser, inte minst i ett inle- dande skede för utbildning. Dessutom skulle ärendehanteringen hos Konkurrensverket kompliceras i många fall. Till detta kommer att kon- kurrenslagens bestämmelser om tvångsåtgärder skulle behöva ses över från straffprocessuell synpunkt (jfr SOU 1997:127 s. 338 f.). En särskild komplikation är att konkurrensreglerna kunde komma att tillämpas delvis annorlunda i ett straffrättsligt sammanhang än som sker nu när konkurrensskadeavgift döms ut från renodlat konkurrensrättsliga utgångspunkter. Som belysande exempel nämner utredningen att Mark- nadsdomstolens praxis när det gäller uppsåt torde skilja sig från vad som gäller inom straffrätten. Det kan inte uteslutas att straffrättslig praxis skulle få inflytande på konkurrensrätten tillämpning i övrigt till nackdel för effektiviteten i konkurrensövervakningen. Mot bakgrund av de villkor som statsmakterna har ställt upp ifrågasät- ter utredningen sammanfattningsvis det befogade i att kriminalisera överträdelser av de konkurrensrättsliga förbuden. Utredningen fäster där- vid särskild vikt vid det förhållandet att det inte finns underlag för slut- satsen att den nuvarande konkurrensskadeavgiften skulle vara otillräcklig som sanktion. Vidare framstår det som tvivelaktigt att straff skulle vara ett effektivt medel för att motverka överträdelser, inte minst med tanke på de resurser som skulle behövas för utredning och lagföring. Andra argument mot kriminalisering som framförts av utredningen Utredningen har utöver vad som anförts ovan sammanfattningsvis pekat på ytterligare skäl mot en kriminalisering. Utredningen har efter en ingå- ende analys, se SOU 2001:74 s. 134 ff., funnit att det erbjuder stora svårigheter att utforma en straffbestämmelse på ett sätt som är godtagbart ur rättssäkerhetssynpunkt. Utredningen har även övervägt frågan om kriminalisering utifrån den grundläggande principen i straffprocessrätten att den som en gång blivit dömd eller frikänd av domstol för ett brott skall vara skyddad mot nytt åtal och ny dom för samma sak. Det skulle enligt utredningens mening stå i mindre god överensstämmelse med den principen att införa straffan- svar för överträdelser av konkurrensrättsliga förbud som redan är sank- tionerade med konkurrensskadeavgift. Utredningen har dessutom övervägt en kriminalisering utifrån konse- kvenser i förhållande till EG-rätten. Visserligen finns det inte något i EG- rätten som hindrar att det döms till straff på nationell nivå för överträdel- ser av EG-rätten. Med tanke på den negativa inställningen till straffsank- tioner som finns i många EG-stater befarar dock utredningen att EG- samarbetet skulle kompliceras för Sveriges del, om vi skulle införa Prop. 2001/02:167 57 straffsanktioner i den svenska konkurrenslagstiftningen. Särskilt besvä- rande konsekvenser skulle kunna befaras av en sådan bestämmelse som föreslagits i en ny förordning om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget (artikel 12) som hindrar att information från andra med- lemsländer eller från kommissionen läggs till grund för domar på fäng- else. Utredningen konstaterar att de allvarliga karteller där fängelse skulle komma i fråga ofta har förgreningar till flera länder. Utredning- arna i dessa fall kan därför antas normalt komma att engagera konkur- rensmyndigheter i flera länder. I just dessa allvarliga fall till skillnad från i mindre allvarliga skulle det därmed regelmässigt vara omöjligt att döma ut fängelsestraff. Den preventiva effekten av en kriminalisering skulle, enligt utredningen, därmed försvagas. Utredningen har slutligen anfört att det inte bör komma i fråga att in- föra en straffsanktion vid sidan av ett program för nedsättning och efter- gift av konkurrensskadeavgift. Förslaget syftar främst till att uppmuntra deltagare i hemliga karteller att avslöja kartellerna. Detta syfte skulle motverkas om de enskilda personer som för företagens räkning medver- kat i kartellernas verksamhet skulle ådra sig straffansvar. För att det per- sonliga straffansvaret inte skulle äventyra verkningarna av förslaget om nedsättning och befrielse torde det bli nödvändigt att införa möjligheter till nedsättning och eftergift av straffet. Att i Sverige införa en möjlighet till eftergift av straffrättsliga påföljder för överträdelser av konkurrens- reglerna som belöning för medverkan i utredningen av andras överträdel- ser av reglerna skulle strida direkt mot lagstiftarens principiella uttalan- den i fråga om kronvittnen (se SOU 1986:14 del 2 s. 452 f.). Utredningen är inte beredd att föreslå det. Konsekvensen av detta ställningstagande blir att det inte bör komma i fråga att införa såväl en möjlighet till ned- sättning och eftergift av konkurrensskadeavgift som en straffsanktion. I det föregående har utredningen kommit fram till att det finns goda skäl för att införa ett system för nedsättning och befrielse. Utredningen har däremot funnit betydande nackdelar med en kriminalisering.

Remissinstanserna: Övervägande del av remissinstanserna har delat utredningens bedömning (Hovrätten över Skåne och Blekinge, Stock- holms tingsrätt, Riksåklagaren, Juridiska fakultetsnämnden vid Stock- holms universitet, Sveriges Advokatsamfund, Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] KB,[REDACTED_EFTERNAMN] 

tesslagen. Enligt denna bestämmelse skall sekretess gälla för uppgift som

hänför sig till utredning hos Konkurrensverket av överträdelser av 6 eller

19 § konkurrenslagen eller av artikel 81 eller 82 i Fördraget om upprät-

tandet av Europeiska gemenskapen, om det med hänsyn till syftet med

utredningen är av synnerlig vikt att uppgiften inte röjs. Sekretessen gäller

i förhållande till den som är föremål för utredningen. Bestämmelsen är

dock tillämplig även i förhållande till tredje man. Uppgifter som anmä-

lare eller andra lämnar torde i vissa fall kunna omfattas av bestämmelsen

om utredningssekretess.

Sekretess till skydd för enskilds ekonomiska förhållanden

Den allmänna bestämmelsen i 8 kap. 4 § första stycket sekretesslagen om

sekretess i Konkurrensverkets tillsyns- och utredningsverksamhet kan bli

tillämplig på uppgifter som rör en uppgiftslämnare i ett ärende hos Kon-

kurrensverket. I paragrafens första stycke föreskrivs att sekretess gäller i

Konkurrensverkets verksamhet som består i tillsyn och utredning för

uppgift om 1. enskilds affärs- eller driftsförhållanden, uppfinningar eller

forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om upp-

giften röjs, 2. andra ekonomiska eller personliga förhållanden för den

som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som

är föremål för myndighetens verksamhet. Sekretessen enligt punkt 1 be-

gränsas genom ett rakt skaderekvisit, d.v.s. en presumtion för offentlig-

het, medan sekretessen enligt punkt 2 är absolut. Det är särskilt den andra

punkten som kan aktualiseras i fråga om uppgiftslämnare. Sekretesslagen

innehåller emellertid inte någon sådan bestämmelse som är tillämplig i

konkurrensärenden och som tar sikte särskilt på att skydda en uppgifts-

lämnares identitet eller uppgifter från denne.

Rätt till partsinsyn

Konkurrensverkets handläggning av ärenden sker enligt bestämmelserna

i förvaltningslagen (1986:223), såvida det inte finns särskilda regler i

konkurrenslagen eller annan författning. I 13 § förordningen (1996:353)

med instruktion för Konkurrensverket finns en bestämmelse om att Kon-

kurrensverket innan verket väcker talan om bl.a. konkurrensskadeavgift

eller talan om förbud mot viss företagskoncentration skall bereda den

som avses med talan tillfälle att yttra sig. Den rätten gäller dock inte i

brådskande fall eller om det annars finns särskilda skäl.

62

Av 16 § förvaltningslagen framgår att en sökande, klagande eller an- nan part har rätt att ta del av det som tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt huvudregeln i 17 § första stycket får inte ett ärende som rör myndighetsutövning mot någon en- skild avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet av någon annan än honom själv och han har fått till- fälle att yttra sig över uppgiften. Bestämmelsen avser alla slag av upp- gifter, oavsett i vilken form de har tillförts ärendet. Både rätten enligt 16 § förvaltningslagen att ta del av uppgiften och underrättelseskyldigheten enligt 17 § gäller med de begränsningar som följer av 14 kap. 5 § sekretesslagen. Enligt den bestämmelsen hindrar sekretess inte att sökande, klagande eller annan part i mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet tar del av handling eller annat mate- rial i målet eller ärendet. Handling eller annat material får dock inte läm- nas ut, i den mån det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådant fall skall myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sek- retessen skall skydda. Sekretess hindrar aldrig att part i mål eller ärende tar del av dom eller beslut i ärendet. Bestämmelsen i 14 kap. 5 § sekretesslagen syftar inte till att reglera myndigheternas skyldighet att lämna ut uppgifter. Den reglerar i stället kollisionen mellan den rätt till partsinsyn som kan finnas föreskriven på annat håll än i sekretesslagen och den lagens bestämmelser om sekretess (Regner m.fl., Sekretesslagen, s. 14:40). Som utgångspunkt gäller därvid huvudregeln att den som är part i ett mål eller ärende har rätt att ta del av handlingar och annat i målet eller ärendet, även om det finns en sekre- tessregel som i och för sig skulle vara tillämplig. Rätten till sådan parts- insyn får emellertid vika, om det finns ett motstående allmänt eller en- skilt intresse av sekretess som är av synnerlig vikt. För handläggningen hos Konkurrensverket torde detta innebära att den som är part i ett ärende, som kan gälla t.ex. huruvida parten har överträtt förbuden i 6 och 19 §§ konkurrenslagen, har rätt enligt 16 § förvalt- ningslagen att få del av en uppgift som tillförs ärendet. För att parten skall kunna vägras att ta del av en uppgift krävs dels att det finns en tillämplig sekretessbestämmelse, dels att det är av synnerlig vikt med hänsyn till ett allmänt eller enskilt intresse att uppgiften inte röjs. Om Konkurrensverket t.ex. ansöker hos Stockholms tingrätt om att få genomföra en undersökning enligt 47 eller 48 § konkurrenslagen eller väcker talan om konkurrensskadeavgift enligt 26 § konkurrenslagen hos Stockholms tingsrätt måste emellertid hänsyn tas även till de regler om insyn som gäller hos domstolen. När det gäller en ansökan om undersökning enligt 47 eller 48 § kon- kurrenslagen framgår det av 64 § konkurrenslagen att, om inte annat föl- jer av den lagen, lagen (1996:242) om domstolsärenden skall tillämpas. I konkurrenslagen har ett avsteg från domstolens kommunikationsskyldig- het enligt 22 § lagen om domstolsärenden gjorts. Enligt 49 § konkur- renslagen får nämligen ett beslut enligt 47 eller 48 § samma lag meddelas utan att den som ansökan avser får tillfälle att yttra sig, om det kan befa- ras att undersökningen annars skulle förlora i betydelse. Ett sådant beslut Prop. 2001/02:167 63 skall enligt samma lagrums andra stycke sändas endast till konkurrens- Prop. 2001/02:167 verket. När undersökningen börjar skall verket överlämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen skall genomföras. En talan om konkurrensskadeavgift enligt 26 § konkurrenslagen skall enligt 64 § första stycket 1 samma lag handläggas enligt reglerna i rätte- gångsbalken om tvistemål där förlikning inte är tillåten. Det följer av 14 kap. 5 § andra stycket sekretesslagen dels att sekretess inte utgör nå- gon begränsning i partens rätt att ta del av dom eller beslut i målet, dels att sekretess inte utgör någon begränsning av parts rätt enligt rättegångs- balken att ta del av alla omständigheter som läggs till grund för beslutet.

6.3

Sekretesskydd för uppgiftslämnare inom andra områ- den

Det är inte vanligt att enskilda uppgiftslämnare i offentlig utrednings- verksamhet skyddas direkt genom särskilda sekretessbestämmelser. Så- dana sekretessbestämmelser finns emellertid på hälso- och sjukvårdsom- rådet och inom socialtjänsten, på socialförsäkringsområdet och hos po- lismyndigheter för uppgifter som rör tvångsomhändertaganden. I samt- liga dessa bestämmelser är skaderekvisitet kvalificerat så att det krävs fara för våld eller annat allvarligt men för att sekretess skall gälla. En närmare redogörelse för vad som gäller på dessa områden lämnas av ut- redningen på s. 148 f. Frågan är också lagreglerad när det gäller förun- dersökningar i brottmål.

Sekretessbestämmelser i fråga om förundersökning i brottmål

Bestämmelser till skydd för det allmännas brottförebyggande och brotts-

beivrande verksamhet finns i 5 kap. 1 § första stycket sekretesslagen.

Enligt paragrafen gäller sekretess, om det kan antas att syftet med beslu-

tade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten

skadas om uppgiften röjs. De uppgifter som avses är bl.a. sådana som

hänför sig till förundersökning i brottmål (punkt 1). Sekretess enligt den

punkten har ansetts gälla för brottsanmälan hos polis- och åklagarmyn-

digheter (RÅ 1987 not 808 och JO 1992/93 s. 197). Sekretess gäller även

för angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i förundersök-

ningar i brottmål eller i annan verksamhet för att förebygga brott (punkt

2), eller åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, Tull-

verkets eller Kustbevakningens verksamhet i övrigt för att förebygga,

uppdaga, utreda eller beivra brott (punkt 4). Sekretess enligt punkt 4 har

ansetts gälla för uppgifter om namn på personer som biträder polisen vid

spaningsarbete, med tolkning eller genom att lämna förtrolig information

(RÅ83 Ab 79). Motsvarande sekretess gäller för uppgifter som hänför sig

till verksamhet som rör utredning om näringsförbud (punkt 3).

Även Finansinspektionens verksamhet som rör övervakning enligt in-

siderstrafflagen (2000:1086) omfattas av sekretess (punkt 5).

Bestämmelser om enskildas sekretesskydd i samband med förunder-

sökningar i brottmål finns i 9 kap. 17 § sekretesslagen. Enligt den para-

grafen gäller, med vissa undantag, sekretess för uppgift om en enskilds

personliga eller ekonomiska förhållanden i bl.a. utredningar enligt be-

64

stämmelserna om förundersökning i brottmål, om det inte står klart att Prop. 2001/02:167 uppgiften kan röjas utan att denne eller någon honom närstående lider skada eller men. Paragrafens andra stycke innehåller en särskild regel om sekretess för brottsanmälningar eller utsagor från enskilda, om det kan antas att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller annat allvar- ligt men om uppgiften röjs. Rätt för en misstänkt att ta del av en förundersökning Bestämmelser om rätt för en misstänkt att ta del av en förundersökning återfinns i 23 kap. 18 § rättegångsbalken. Av 32 § förvaltningslagen framgår att bestämmelserna i bl.a. 1617 §§ i den lagen (rätten till parts- insyn) inte gäller polis- åklagar-, skatte- och tullmyndigheternas eller kustbevakningens brottsbekämpande verksamhet. Undantaget har till- kommit främst med hänsyn till ärendenas speciella natur och nära an- knytning till domstolarnas verksamhet (Hellners[REDACTED_EFTERNAMN], Nya för- valtningslagen, 5 u. s. 325 f.). I 23 kap. 18 § rättegångsbalken föreskrivs att, när en förundersökning har kommit så långt att någon skäligen kan misstänkas för brott, han skall, när han hörs, underrättas om misstanken. Efter denna tidpunkt har den misstänkte och hans försvarare rätt att fortlöpande i den mån det kan ske utan men för utredningen ta del av vad som förekommit vid förundersökningen. De har också rätt att begära att utredningen kom- pletteras. Åtal får inte väckas innan de fått möjlighet att ta del av allt material i utredningen och fått skäligt rådrum att begära ytterligare ut- redning. Det har ansetts att det inte går att undanhålla den misstänkte information om något material i detta skede (SOU 1999:53 s. 394 med hänvisningar). Rätten till insyn ger inte automatiskt rätt att få ut hand- lingar som upprättats under förundersökningen. En sådan rätt uppkom- mer först när åtal har beslutats, 23 kap. 21 § fjärde stycket rättegångsbal- ken. Enligt 14 kap. 5 § andra stycket sekretesslagen innebär sekretess inte någon begränsning i parts rätt enligt rättegångsbalken att ta del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörande av ett mål eller ärende. Enligt förarbetena till sistnämnda bestämmelse åsyftar bestäm- melsen även den misstänktes rätt att ta del av vad som har kommit fram under en förundersökning (prop. 1979/80:2 Del A s. 335). 65 Prop. 2001/02:167

6.4

Regeringens förslag till sekretess i Konkurrens- verkets verksamhet för utsaga från en enskild

6.4.1

Behovet av förstärkt sekretesskydd

Regeringens förslag: Det införs en bestämmelse om sekretess hos Kon- kurrensverket för en anmälan eller annan utsaga från en enskild. Sekre- tess skall gälla i ärenden som rör utredning av överträdelser av förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag och missbruk av dominerande ställning eller av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget, som innehåller motsvarande förbud.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar utredningens förslag i denna del utan erinran. Stockholms Handelskam- mare, Bankföreningen och Dagligvaruleverantörers Förbund har fram- hållit vikten av att det företag som är föremål för undersökning får till- räcklig insyn i ärendet. Även Föreningen Svenskt Näringsliv har fram- hållit detta. Justitieombudsmannen har inte haft något att erinra mot be- stämmelsen men anser att betydelsen av bestämmelsen blir avsevärt be- gränsad till följd av reglerna i 14 kap. 5 § sekretesslagen om partsinsyn. Justitieombudsmannen har svårt att se att intresset av sekretess i dessa fall skulle bli av synnerlig vikt för anmälaren. Länsstyrelsen i Stockholms län tillstyrker i och för sig utredningens förslag men har påpekat att ut- redningens förslag tillsammans med reglerna om partsinsyn och skade- rekvisit medför en tämligen oklar situation där det inte på förhand är up- penbart vilken information som kommer att skyddas. Under dessa för- hållanden anser Länsstyrelsen att det inte är säkert att regelförändringen får den avsedda effekten att stimulera uppgiftslämnande till Konkurrens- verket. Även konsekvenserna från rättsäkerhetssynpunkt framstår som oklara för Länsstyrelsen. Länsstyrelsen i Västra Götaland har pekat på att sekretesskyddet underlättar för den enskilde att medverka till att av- slöja en kartell men att det är viktigt att man gör en noggrann avvägning så att rättssäkerheten och offentlighetsprincipen värnas.

Skälen för regeringens förslag: Konkurrensverket har i sin rapport (s. 297 f.) framhållit som sin erfarenhet att personer som skulle kunna lämna uppgifter av betydelse för verkets utredningar tvekar eller till och med avstår från att lämna uppgifter eftersom de upplever sekretesskyddet som bristfälligt. Verkets iakttagelser har enligt utredningen bekräftats vid be- sök i USA och Kanada. Farhågorna har aktualiserats särskilt i diskussio- nerna om eftergift och nedsättning av sanktioner som ett medel att upp- muntra kartellmedlemmar att avslöja olagliga karteller. I USA och Kanada och även Storbritannien utfäster sig myndigheterna att skydda det anmälande företagets identitet så långt det är möjligt inom ramen för gällande lag. I Kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden uttalas att företag på vilka tillkännagivandet tillämpas kommer att nämnas i kommissionens beslut. 66

Av meddelandet framgår att sekretess normalt skall anses gälla för i

Prop. 2001/02:167

ärendet ingivna handlingar genom en hänvisning till en bestämmelse om

sekretess för bl.a. inspektioner och utredningar i Europaparlamentets,

rådets och kommissionens handlingar 1 . Kommissionen har dock utfärdat

ett meddelande om rätt för företag som är föremål för utredning hos

kommissionen att ta del av utredningsmaterial, se Meddelande från

kommissionen om interna förfaranderegler för behandling av förfråg-

ningar om tillgång till handlingar enligt artiklarna 85 och 86 i EG-fördra-

get, av artiklarna 65 och 66 i Parisfördraget och av rådets förordning

(EEG) nr 4064/89 2 . Det meddelandet behandlar inte tredje mans rätt att ta

del av sådant material.

Utredningen har pekat på två slags situationer där behovet av skydd för

anmälare eller uppgiftslämnare framstår som särskilt tydligt. I den ena

situationen är anmälaren eller uppgiftslämnaren företrädare för en kon-

kurrent eller något företag, t.ex. en kund, som har affärskontakter med

det eller de företag som uppgiften rör. Då kan det finnas en risk för att

det företag som uppgiftslämnaren representerar drabbas av ekonomiska

repressalier, om uppgiften röjs. Uppgiftslämnaren kan också skadas per-

sonligen i ekonomiskt eller annat hänseende. Den andra situationen

gäller en anställd som lämnar uppgifter om det egna företaget. I ett så-

dant fall kan uppgiftslämnaren drabbas av såväl ekonomisk skada som

obehag av annat slag. Regeringen delar utredningens bedömning av att

det är främst i dessa två situationer där behovet av skydd för anmälare är

särskilt tydligt.

Uppgifter som anmälare eller andra lämnar i samband med Konkur-

rensverkets undersökningar torde, i den mån de inte redan omfattas av

sekretessbestämmelsen i 8 kap. 4 § sekretesslagen, i vissa fall kunna om-

fattas av bestämmelsen om utredningssekretess i 4 kap. 4 § sekretessla-

gen, se avsnitt 6.2. Huruvida en uppgift omfattas av sekretess får då prö-

vas med utgångspunkt i behovet av skydd för utredningen som sådan.

Sett från den enskilde uppgiftslämnarens synpunkt anser regeringen att

det därutöver kan anföras motiv för ett särskilt sekretesskydd för den som

lämnar uppgifter till Konkurrensverket i verkets utredningar rörande

överträdelser av konkurrenslagen eller av artikel 81 eller 82 i EG-fördra-

get. Sekretesskydd av motsvarande slag finns på andra områden där

tvångsingripanden kommer i fråga, och en anmälare riskerar att utsätta

sig för repressalier till följd av sin anmälan.

En uppgiftslämnares önskemål om sekretesskydd måste emellertid,

som utredningen och några remissinstanser särskilt påpekat, vägas mot

intresset av insyn från de företag som är föremål för förundersökningen.

Partens rätt till insyn i ärenden hos Konkurrensverket och verkets kom-

munikationsplikt regleras i 16 respektive 17 § förvaltningslagen. Om

Konkurrensverket för talan i domstol, regleras partens rätt till insyn i mål

och ärenden hos domstolen av de processuella regler som gäller för dom-

stolen.

Utredningens förslag innebär att sekretess skall gälla hos Konkurrens-

verket i ärende som rör utredning av överträdelse av 6 eller 19 § konkur-

renslagen eller av artikel 81 eller 82 i fördraget om upprättande av Euro-

1 EGT L 145, 31.05.2001 s. 43-48

67

2 EGT C 23, 23.1.1997 s. 3

peiska gemenskapen för anmälan eller annan utsaga från enskild, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Enligt 12 kap. 1 § sekretesslagen följer att om en domstol i sin rättsskipande eller rättsvårdande verksamhet erhåller uppgift från annan myndighet och uppgiften är sekretessbelagd där sekretessen gäller också hos domstolen. Den av utredningen föreslagna bestämmelsen om sekretess hos Konkur- rensverket till skydd för uppgiftslämnare omfattar emellertid bara ären- den som rör utredning av ovan nämnda överträdelser hos Konkurrens- verket och inte Konkurrensverkets verksamhet som består i förande av talan hos domstol. I den mån Konkurrensverket väljer att åberopa upp- gifter om en uppgiftslämnares identitet när den för talan vid en domstol kommer således dessa uppgifter att bli offentliga. Som har nämnts i avsnitt 6.2. regleras kollisionen mellan bestämmelser om sekretess och bestämmelser om partsinsyn i 14 kap. 5 § sekretessla- gen. Enligt sistnämnda lagrums första stycke hindrar inte sekretess att sökande, klagande eller annan part i mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet tar del av handling eller annat material i målet eller ärendet. Handling eller annat material får dock inte lämnas ut till part om det av hänsyn till enskilt eller allmänt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgiften i materialet inte röjs. I sådana fall skall myn- digheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet inne- håller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse sekretessen skall skydda. Sekretess hindrar dock enligt 14 kap. 5 § andra stycket första meningen sekretesslagen aldrig att part i mål eller ärende tar del av dom eller beslut i målet eller ärendet.

Justitieombudsmannen har anfört att han har svårt att se att intresset av sekretess i dessa fall skulle kunna bli av synnerlig vikt för anmälaren. Regeringen delar inte till fullo denna uppfattning. När det i 14 kap. 5 § sekretesslagen talas om att det med hänsyn till allmänt eller enskilt in- tresse skall vara av synnerlig vikt att uppgiften inte röjs torde detta vis- serligen innebära ett mycket högt ställt krav. Det finns emellertid lägen som enligt regeringens bedömning skulle kunna innebära att synnerliga skäl föreligger. Särskilt bör framhållas den situationen att den anställde som lämnat uppgifter om det egna företaget har kvar sin anställning i företaget och måste bedömas löpa risk för avsevärd skada t.ex. i form av repressalier om vederbörande inte kan få behålla sin anonymitet. En av- sevärd skada är det också om den anmälande löper risk att bli svartlistad i branschen om identiteten blir känd för part eller tredje man. Hinder kan då uppstå mot ny anställning eller nya uppdrag. I praktiken kan detta komma att fungera som något av ett privaträttsligt yrkesförbud. Bedöm- ningen i dessa hänseenden är emellertid givetvis en fråga för rättstil- lämpningen när det gäller tolkningen av begreppen synnerliga skäl re- spektive allvarlig skada. I de fall det anses vara av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift om en uppgiftslämnares identitet inte röjs får det anses ligga i sakens natur att det är svårt att på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller utan allvarlig skada för det intresse sekretessen skall skydda. Som berörts hindrar sekretess dock aldrig att part i mål eller ärende tar del av dom eller beslut i målet eller ärendet. Om det anses vara av syn- Prop. 2001/02:167 68 nerlig vikt att uppgiften om en uppgiftslämnares identitet hemlighålls kan Prop. 2001/02:167 man tänka sig flera situationer där sekretessen till skydd för denna upp- gift torde kunna bestå. Om undersökning enligt 47 eller 48 § konkur- renslagen och Konkurrensverkets utredning i övrigt resulterar i så pass mycket bevismaterial att Konkurrensverket inte behöver åberopa upp- giftslämnarens uppgifter vid en talan om konkurrensskadeavgift torde sekretessen för uppgifter om uppgiftslämnaren kunna bestå hos Konkur- rensverket. Motsvarande bedömning torde kunna bli aktuell om en utred- ning läggs ned. Om Konkurrensverket beslutar ett åläggande enligt 23 § första stycket konkurrenslagen följer av 14 kap. 5 § andra stycket första meningen sekretesslagen att sekretess aldrig hindrar att part tar del av beslut i ärendet. Det blir då av betydelse vilka omständigheter Konkur- rensverket har lagt till grund för sitt avgörande. Sammantaget finner regeringen att starka skäl talar för att skyddet för enskilda bör stärkas när det gäller utsaga från enskild i Konkurrensver- kets verksamhet. Mot denna bakgrund, och då ett företags intresse av insyn i ärendet får sin reglering genom existerande regler om partsinsyn, finner regeringen att ett sekretesskydd för uppgiftslämnare i konkurrens- ärenden bör införas.

6.4.2

Utformningen av sekretessregeln

Regeringens förslag: Sekretess skall gälla om det kan antas att den en- skilde lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att sekretess skall gälla om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgif- ten röjs.

Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser har yttrat sig särskilt över den närmare utformningen av sekretessregeln.

Föreningen Svenskt Näringsliv har anfört att en oklarhet i förslaget är att det inte finns specificerat vilken grad av skada eller men som krävs för att sekretess skall gälla. Då öppenhet måste vara grundprincipen bör det enligt föreningens uppfattning övervägas att kvalificera begreppen skada och men för att undvika att uppgifter hemlighålls utan tillräckliga motiv. Hovrätten över Skåne och Blekinge anser att det bör införas en bestämmelse om sekretesskydd för sådana uppgifter rörande otillåtna kartellbildningar som lämnas av en enskild. Hovrätten ställer sig dock tveksam till om skaderekvisitet bör sättas så lågt som utredningen har föreslagit. Även om det ur anmälarens synpunkt framstår som ett större incitament att berätta vad han eller hon känner till för det fall sekretesskyddet är omfattande, finns det enligt hovrättens mening en risk för att en mycket stor del av de uppgifter som lämnas till Konkur- rensverket beläggs med sekretess i förhållande till företag som påstås ingå i en kartell, om skaderekvisitet är alltför okvalificerat. Den grupp av personer som kan tänkas ha uppgifter att lämna till Konkurrensverket har som regel någon anknytning till företagen som misstänks ingå i en kar- tell. En anmälan torde i allmänhet väcka ett visst ogillande hos de utpe- kade företagen. Detta ogillande kan i stort sett alltid uppfattas som obe- hagligt av den enskilde. Sekretessen bör därför enligt hovrättens uppfatt- 69 ning gälla främst till förmån för de personer som riskerar sin anställning eller andra repressalieåtgärder som tex. hot eller andra trakasserier. Med hänsyn härtill anser hovrätten att det är önskvärt att sekretessregeln ges en mer nyanserad utformning.

Skälen till regeringens förslag: Som behandlats särskilt ovan finns bestämmelser om sekretesskydd för brottsanmälningar och utsagor från enskilda under förundersökning i brottmål. Därutöver finns sekretessbe- stämmelser där enskilda uppgiftslämnare skyddas på hälso- och sjuk- vårdsområdet och inom socialtjänsten, på socialförsäkringsområdet och hos polismyndigheter för uppgifter som rör tvångsomhändertaganden. Dessa bestämmelser om sekretess till skydd för en enskild som gör en anmälan avser fall där en enskild anmäler en annan enskild till en myn- dighet. Med enskild avses i sekretesslagen såväl fysiska som juridiska personer. Bestämmelserna om anmälarskydd tar dock sikte på sådana situationer att enskild i dessa bestämmelser får anses åsyfta fysiska personer. Det är därmed fråga om ett sekretesskydd för fysiska personer som anmäler andra fysiska personer. Skaderekvisiten är därför utformade på så vis att det krävs för att sekretess skall gälla att det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående utsätts för våld eller annat allvarligt men. I arbetsrättsliga tvister gäller enligt 9 kap. 20 § sekre- tesslagen sekretess hos domstol om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstå- ende lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. Anmälningar till Konkurrensverket avser nästan alltid juridiska perso- ner som står under verkets tillsyn. Den som skulle kunna anmäla en juri- disk person till Konkurrensverket står i många fall i något slags beroen- deförhållande till den juridiska personen i fråga. Som har nämnts i det föregående kan man räkna med två huvudkategorier av anmälare, dels företag som har affärsförbindelser med företaget i fråga eller är konkur- renter, dels anställda eller tidigare anställda i det berörda företaget. Som regeringen tidigare anfört är behovet av skydd för anmälan särskilt tyd- ligt i båda dessa situationer. Sekretsskyddet bör därför omfatta båda dessa kategorier av anmälare. Om en anställd eller tidigare anställd an- mäler företagets inblandning i en kartell, kan anmälaren bli utsatt för mer påtagliga repressalier av såväl ekonomisk som mer personlig art. Ett fö- retag som anmäler en konkurrent eller affärspartner kan däremot drabbas bara ekonomiskt. Även i ett sådant fall är det dock en fysisk person som i praktiken vidtar de åtgärder som leder till en anmälan; därmed riskerar han personliga repressalier och inte bara av ekonomiskt slag. Skaderek- visitet i en ny sekretessbestämmelse bör därför innefatta både skada och men. I de befintliga bestämmelserna om anmälarskydd när anmälan sker till en myndighet är skaderekvisitet kvalificerat, så att det krävs "fara för våld eller annat allvarligt men" för att sekretess skall gälla. Därmed avses repressalier av mer allvarligt slag. Utredningen har ansett att ett så be- gränsat sekretesskydd för den som anmäler en kartell sannolikt skulle verka avhållande på dem som överväger att göra en anmälan och att det skulle motverka de positiva effekterna av ett system med eftergift och nedsättning av konkurrensksadeavgift. Utredningen har därför föreslagit att skaderekvisitet inte bör kvalificeras på det angivna sättet utan att det skall räcka att uppgiftslämnaren lider skada eller men för att sekretess för Prop. 2001/02:167 70 dennes identitet skall gälla. Hovrätten över Skåne och Blekinge har i detta sammanhang anfört att ett alltför okvalificerat skaderekvisit riskerar innebära att en mycket stor del av de uppgifter som lämnas till Konkur- rensverket beläggs med sekretess i förhållande till de parter som påstås ingå i en kartell. Regeringen vill här särskilt peka på att ett företags in- tresse av partsinsyn alltid kommer att vägas mot uppgiftslämnarens in- tresse av sekretess enligt reglerna i 14 kap. 5 § sekretesslagen. Lagrådet har anfört att på grund av sistnämnda regler en anmälares identitet endast kan hemlighållas för det företag som anmälan gäller om skadeverkning- arna för anmälaren skulle bli avsevärda. Lagrådet anser mot bakgrund härav att ett motsvarande skaderekvisit som finns i sekretessbestämmel- sen till skydd för enskilda på arbetsrättens område (9 kap. 20 § sekre- tesslagen) borde ge ett tillfredställande skydd även för anmälare till Kon- kurrensverket. Enligt sistnämnda bestämmelse krävs det att det kan antas att den enskilde kommer att lida avsevärd skada eller betydande men för att en uppgift om dennes personliga eller ekonomiska förhållanden skall kunna hemlighållas. Som tidigare har anförts (se avsnitt 6.4.1) kan det vara lika angeläget för en enskild att uppgifter om att denne har anmält ett företag till Konkurrensverket inte blir kända för andra aktörer på marknaden som det kan vara för den enskilde att uppgifter inte kommer till partens kännedom. Regeringen anser att en sekretessbestämmelse som utformas på det sätt Lagrådet har föreslagit ger skydd för en anmä- lare såväl gentemot parten som gentemot tredje man i de situationer där det är mest angeläget att dennes identitet hemlighålls. Bestämmelsen bör därför utformas på det sätt Lagrådet har föreslagit. I 16 kap. 1 § sekretesslagen anges i vilka fall en tystnadsplikt inskrän- ker meddelarfriheten, d.v.s. rätten enligt 1 kap. 1 § tredje stycket tryck- frihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen att lämna uppgifter i vilket ämne som helst för publicering i de medier som de båda grundlagarna omfattar. När det gäller befintliga sekretessbestämmelser till skydd för anmälare är det enbart den tystnadsplikt som följer av 7 kap. 6 § sekretesslagen som inskränker meddelarfriheten. Detta beror på att sistnämnda bestämmelse avser hälso- och sjukvårds- samt social- tjänstsekretessen. Samtliga tystnadsplikter som avser denna sekretess (7 kap. 16 §§ sekretesslagen) inskränker meddelarfriheten. Sekretess enligt dessa lagrum har vidare ansetts vara så angelägen att upprätthålla att den enligt 14 kap. 3 § andra stycket sekretesslagen är undantagen från generalklausulens tillämpningsområde, d.v.s. bestämmelsen i samma lagrums första stycke om att sekretessbelagd information får lämnas till myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda. Tillräckligt starka skäl att på motsvarande sätt inskränka meddelarfri- heten med anledning av den föreslagna sekretessbestämmelsen till skydd för utsaga från enskild i ärenden hos Konkurrensverket finns enligt re- geringens uppfattning inte. Prop. 2001/02:167 71 Prop. 2001/02:167 7 Internationellt samarbete

7.1

Gällande rätt

7.1.1

Svensk lagreglering

När Konkurrensverket skall utbyta information med utländska konkur- rensmyndigheter aktualiseras främst följande sekretessbestämmelser: 1 kap. 3 § tredje stycket, 8 kap. 4 § och 8 kap. 6 § andra stycket sekre- tesslagen. Även bestämmelserna i 2 kap. 1 § sekretesslagen om utrikes- sekretess kan undantagsvis bli tillämpliga. Lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och stats- stödsregler ger den behöriga svenska myndigheten, Konkurrensverket, behörighet att på begäran av kommissionen inhämta uppgifter från före- tag. Utlämnande av uppgifter som omfattas av sekretess till utländsk myndighet Bestämmelser om utlämnande av sekretessbelagda uppgifter till ut- ländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer återfinns i 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen. Utgångspunkten är att en uppgift som omfattas av sekretess inte får röjas för en utländsk myndighet eller mel- lanfolklig organisation, annat än om utlämnandet har reglerats särskilt i lag eller förordning. Exempel på sådana regleringar är lagen (1990:313) om Europaråds- och OECD-konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden, samt förordningar om bl.a. uppgiftsutbyte som beslutats med anledning av bilaterala överenskommelser. Uppgiften får vidare lämnas ut om den i motsvarande fall skulle få lämnas ut till svensk myn- dighet. En förutsättning är emellertid att det enligt den utlämnande myn- dighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen. Sveriges intresse av samarbete med organet i fråga får beaktas vid den prövningen. I bedömningen skall beaktas även det intresse som sekretes- sen skall skydda. Bestämmelsen gäller till skydd inte bara för svenska fysiska och juridiska personer utan även för utländska fysiska personer och företag. Den medför inte någon skyldighet att lämna ut uppgifter utan reglerar endast i vilka fall uppgifter får lämnas ut. (Regner m.fl. anförda arbete s. 1:12 f.) 72 Uppgifter som omfattas av sekretess och som inhämtats från en utländsk Prop. 2001/02:167 myndighet Av bestämmelsen i 8 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen framgår att sekretess gäller, i den mån riksdagen godkänt avtal om detta med främ- mande stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i verksamhet som består i utredning, planering, prisreglering, tillståndsgivning, tillsyn eller stödverksamhet med avseende på produktion, handel, transportverk- samhet eller näringslivet i övrigt, för uppgift om enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden som myndigheten förfogar över på grund av avtalet. Sekretessen är absolut. Föreskrifterna i 14 kap. 13 §§ sekre- tesslagen om sekretess mellan myndigheter får i fråga om denna sekre- tess inte tillämpas i strid med avtalet. Bestämmelsen tillkom främst med tanke på tillämpningen av EG:s konkurrensregler (Regner m.fl. anförda arbete s. 8:18 f.). Den omfattar både uppgifter som erhållits från utlandet och uppgifter som har inhämtats inom landet enligt avtalet. Bestämmel- sen innebär att Konkurrensverket kan komma att tillämpa olika sekre- tessbestämmelser, beroende på om en uppgift har inhämtats enligt ett internationellt avtal eller enligt nationella regler. Det medför i sin tur att absolut sekretess gäller för uppgifter som verket har inhämtat med stöd av förordning 17/62. Har uppgifterna däremot inhämtats med stöd av konkurrenslagen skall sekretessen prövas enligt 8 kap. 4 § sekretesslagen (tidigare enligt 8 kap. 6 § första stycket). Kammarrätten i Stockholm har i två avgöranden överprövat beslut av Konkurrensverket att inte lämna ut uppgifter som tillställts verket av kommissionen. I båda fallen avslogs överklagandena. Uppgifterna hade inhämtats i det ena fallet med stöd av förordning 17/62 och i det andra fallet med stöd av förordning 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer (dom den 28 augusti 1996 i mål 58231996 respektive dom den 19 april 1995 i mål 18911995).

Bestämmelser om utrikessekretess Av 2 kap. 1 § första stycket sekretesslagen framgår att sekretess gäller för uppgift som angår Sveriges förbindelser med annan stat eller i övrigt rör annan stat, mellanfolklig organisation, myndighet, medborgare eller juridisk person i annan stat eller statslös, om det kan antas att det stör Sveriges mellanfolkliga förbindelser eller på annat sätt skadar landet om uppgiften röjs. Normalt är bestämmelsen inte tillämplig på en myndighets kontakter med en främmande stat, om förbindelserna rör myndighetens egna ange- lägenheter. Bestämmelsen har störst betydelse för regeringen, Regerings- kansliet och utrikesrepresentationen men gäller för samtliga statliga myndigheter. (Regner m.fl. anförda arbete s. 2:3 f.). Bestämmelsen torde normalt inte bli tillämplig på uppgifter som finns hos Konkurrensverket i dess löpande verksamhet. I stället kan bestäm- melsen i 8 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen komma att aktualiseras. Bestämmelsen i 2 kap. 1 § första stycket sekretesslagenkan däremot bli tillämplig t.ex. på uppgifter som verket eller tjänstemän vid verket erhål- lit i samband med förhandlingar inom EU-samarbetet.

73 Lagen om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och Prop. 2001/02:167 statsstödsregler Lagen om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler ger den behöriga svenska myndigheten, Konkurrensver- ket, behörighet att på begäran av kommissionen inhämta uppgifter från företag. Någon motsvarande regel som ger Konkurrensverket möjlighet att för en utländsk konkurrensmyndighets räkning begära in uppgifter från företag finns inte. På brottsbekämpningens område föreligger där- emot sådana möjligheter för vederbörande. 7.1.2 EG-rätten

Nuvarande regler Grundläggande bestämmelser om sekretess finns i artikel 287 i EG-för- draget. Av artikeln framgår att bl.a. medlemmar av kommittéer skall, även efter det att deras uppdrag upphört, vara förpliktade att inte lämna ut upplysningar som omfattas av tystnadsplikt, särskilt uppgifter om fö- retag, deras affärsförbindelser eller deras kostnadsförhållanden. Denna sekretessbestämmelse kan vara tillämplig på upplysningar som t.ex. en medlem av den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor får del av (jfr artikel 10 i förordning 17/62). För konkurrensområdet finns också bestämmelser om sekretess i arti- kel 20 i förordning 17/62. Av artikel 20.1 framgår att upplysningar som inhämtats med stöd av artikel 1114 får användas endast för det ändamål som avsetts med begäran eller undersökningen. EG-domstolen har tolkat bestämmelsen så att medlemsländernas konkurrensmyndigheter, oavsett om nationell lagstiftning eller EG:s konkurrenslagstiftning tillämpas, inte får som bevisning använda icke offentliggjorda uppgifter som infordrats med stöd av artikel 11 i förordning 17/62. Motsvarande gäller icke of- fentliggjorda uppgifter som myndigheterna fått del av med stöd av artikel 14 i förordningen. Uppgifterna får dock användas för att motivera att ett förfarande på nationell nivå inleds. Kommissionen har enligt artikel 11 i förordning 17/62 rätt att inhämta upplysningar av medlemsstaternas regeringar och behöriga myndigheter samt företag och företagssammanslutningar. Det kan ske på vilket sta- dium som helst under en utredning. Kommissionen är å sin sida enligt artikel 10 i samma förordning skyldig att utan dröjsmål till medlemssta- ternas behöriga myndigheter översända kopior av vissa ansökningar och anmälningar enligt förordning 17/62, och de viktigaste handlingarna i ärendena. Vidare sker en mer formaliserad samverkan i den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor. Kommissionen skall samråda med kommittén i ärenden som avses i artikel 10 där medlemsstaterna har fått handlingarna översända. Kommissionen får enligt artikel 14 i förordning 17/62 genomföra alla nödvändiga undersökningar hos företag och företagssammanslutningar. På begäran av kommissionen skall medlemsstaternas myndigheter genomföra de undersökningar kommissionen finner nödvändiga enligt artikel 14. I Sverige har den behöriga myndigheten, d.v.s. Konkurrens- 74 verket, i 3 § lagen om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas Prop. 2001/02:167 konkurrens- och statsstödsregler givits rätt att företa vissa slag av under- sökningar enligt bl.a. förordning 17/62. Kommissionens förslag till ny tillämpningsförordning

EG-kommissionen har till rådet lämnat ett förslag till en ny förordning om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Den föreslagna förordningen är avsedd att ersätta förordning 17/62. I förslaget finns en bestämmelse om informationsutbyte mellan kommissionen och med- lemsstaternas konkurrensmyndigheter och mellan de nationella konkur- rensmyndigheterna inbördes (artikel 12). Bestämmelsen innebär att den information som utväxlas endast får användas för tillämpning av EG:s konkurrensregler och att endast påföljder av ekonomisk natur får åläggas på grundval av de utväxlade upplysningarna. Den föreslagna förordningen innehåller också en bestämmelse (artikel 21.1) med innebörden att nationella konkurrensmyndigheter på sitt terri- torium får företa utredningsåtgärder enligt sin nationella rätt i en annan medlemsstats konkurrensmyndighets namn eller på dennas vägnar Det gäller alla sådana utredningsåtgärder som krävs för att konstatera att det föreligger en överträdelse av artikel 81 eller 82 i fördraget. Den myndig- het som samlat in informationen skall översända alla upplysningar till den myndighet som begärt att få dem i enlighet med tidigare nämnda artikel 12 i förslaget. I artikel 27 i den föreslagna förordningen finns särskilda sekretessbe- stämmelser. Artikeln motsvarar artikel 20 i förordning 17/62. Den nya artikeln omfattar inte bara information som utväxlas mellan kommissio- nen och medlemsstaterna utan även information som utväxlats mellan medlemsstaternas konkurrensmyndigheter inbördes. Förslaget innehåller även en bestämmelse med den innebörden att, i den mån både EG:s konkurrensregler och nationella konkurrensregler är tillämpliga, endast EG:s konkurrensregler får tillämpas (artikel 3). Förslaget behandlas för närvarande i en rådsarbetsgrupp.

7.2

OECD

Frågan om informationsutbyte mellan nationella konkurrensmyndigheter har uppmärksammats av OECD, som sedan år 1967 har antagit ett antal rekommendationer om notifikation, information och konsultation samt senare också medling. Den rekommendation som nu tillämpas antogs år 1995. OECD har också antagit en rekommendation om s.k. hard core cartels. I den senare rekommendationen uppmanas medlemsstaterna att vid behov utbyta information med varandra men även att ingå bilaterala eller multilaterala avtal om samarbete i kartellärenden. OECD presente- rade år 2000 en rapport om Hard core cartels. Rapporten, som har ut- arbetats av inom OECD:s Committee on Competition Law and Policy (CLP), tar upp frågan om samarbete mellan konkurrensmyndigheter och i synnerhet frågan om behovet av informationsutbyte mellan sådana myn- digheter. I rapporten poängteras nödvändigheten av att konkurrensmyn- 75 digheter har möjlighet att utbyta information, även av mer känsligt slag, Prop. 2001/02:167 med varandra.

7.3

Nordiskt samarbete

Konkurrensmyndigheterna i de nordiska länderna har samarbetat med varandra sedan lång tid tillbaka. Bland annat arrangeras årliga möten mellan dessa myndigheter. En arbetsgrupp tillsattes år 1998 med uppgift att utreda behovet av ett utökat samarbete. I rapporten Nordisk samarbeid på konkurranseområdet 1 togs bl.a. upp behovet av informationsutbyte mellan konkurrensmyndigheterna. Arbetsgruppen rekommenderade ett utökat samarbete mellan de nordiska länderna inom de ramar som nu gällande regelverk anger, bl.a. ett utvidgat informationsutbyte samt ett närmare samarbete i enskilda ärenden. Arbetsgruppen rekommenderade även att de nordiska länderna på längre sikt skulle ingå ett samarbetsav- tal. Ett sådant avtal skulle innehålla bl.a. bestämmelser om utväxling av information. Ett särskilt avtal som endast innefattar utbyte av upplys- ningar har tagits fram, se avsnitt 7.6. I Norge har nyligen införts en bestämmelse i konkurrenslagen med den innebörden att den norska konkurrensmyndigheten får befogenhet att inhämta och utbyta uppgifter, även sekretessbelagda, med andra staters konkurrensmyndigheter, under förutsättning att detta är nödvändigt för att uppfylla Norges förpliktelser i avtal med ett främmande land eller en internationell organisation. En annan förutsättning är att mottagaren kan vidarebefordra upplysningarna endast efter samtycke från den norska konkurrensmyndigheten. Motsvarande lagändringar har införts även i Danmark.

7.4

Utbyte av information med utländska konkurrensmyndigheter inom 

EU-samarbetet

Regeringens bedömning: Med hänsyn till pågående förhandlingar inom EU bör för närvarande inte några svenska åtgärder vidtas när det gäller utbyte av information inom ramen för EU-samarbetet.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning.

Remissinstanserna: 

Kommerskollegium anser, i likhet med utred- ningen, att Sverige i sitt förhållande till övriga medlemsstater bör avvakta i denna fråga med hänsyn till det föreliggande förslaget till ny rådsför- ordning. Skulle förslaget emellertid inte antas kvarstår dock behovet av regler för informationsutbyte, anför Kommerskollegium. Skälen för regeringens bedömning: 

EU-samarbetet

 kan föranleda in- formationsutbyte såväl mellan kommissionen och nationella konkur- rensmyndigheter som mellan nationella konkurrensmyndigheter inbör- des.

1 Rapport fra de nordiske konkurransemyndigheter Nr 1/1999.

76

Utbyte av information mellan kommissionen och Konkurrensverket Prop. 2001/02:167 styrs av EG-rätten. Kommissionens förslag till ny tillämpningsförordning för artiklarna 81 och 82, se avsnitt 7.1.2, innehåller bestämmelser om informationsutbyte mellan kommissionen och nationella konkurrens- myndigheter och mellan nationella konkurrensmyndigheter inbördes. Förslaget behandlas f.n. i en rådsarbetsgrupp. Resultatet av förhandling- arna går inte att förutse. Regeringen delar Kommerskollegiets uppfatt- ning att Sverige bör avvakta i denna fråga.

7.5

Utbyte av information med utländska

konkurrensmyndigheter utanför EU-samarbetet

Regeringens bedömning: En förutsättning för ett effektivt informa-

tionsutbyte med ett land utanför EU-samarbetet är att det finns ett avtal

om utbyte med landet i fråga. Sverige bör verka för att sådana avtal ingås

när ett utbyte förbättrar möjligheterna till en effektiv övervakning av

konkurrenslagstiftningen.

Utredningens bedömning: Överensstämmer huvudsakligen med re-

geringens bedömning. Utredningen har dock inte sett det som sin uppgift

att uttala sig om det lämpliga i att Sverige ingår internationella avtal om

informationsutbyte.

Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Stockholms län noterar utredning-

ens slutsats att ett utbyte kan ske inom ramen för nuvarande utformning

av sekretesslagstiftningen. I någon mån bedömer dock länsstyrelsen att

frågan fortfarande inte har blivit tillräckligt belyst, särskilt med hänsyn

till de olika regler som gäller för offentliga handlingar i gemenskapens

olika medlemsstater. Länsstyrelsen anför vidare att det ligger i såväl det

allmännas som i enskildas intresse att kontakter mellan nationella kon-

kurrensmyndigheter blir föremål för en tydlig reglering, om än inte nöd-

vändigtvis i lagform. Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] KB instämmer i att ett utökat

informationsutbyte kan möjliggöra en effektivare konkurrensövervak-

ning. Advokatfirman har dock understrukit att företagen bör ges rimliga

rättssäkerhetsgarantier för att information inte utan befogad anledning

eller med automatik sprids mellan myndigheter i olika länder.

Skälen för regeringens bedömning: Det har ingåtts ett antal interna-

tionella avtal om samarbete på konkurrensområdet, bl.a. mellan EG och

vissa stater såsom USA och Kanada. Även mellan enskilda stater före-

kommer bilaterala avtal om samarbete på konkurrensområdet. Frågor om

utbyte av information mellan nationella konkurrensmyndigheter har ta-

gits upp i olika internationella sammanhang, inte minst mot bakgrund av

att det har visat sig förekomma karteller med förgreningar i flera länder.

Konkurrensverket har i sin rapport, Konkurrensen i Sverige under 90-

talet problem och förslag (s. 302 ff.), pekat på att företagens verksam-

het i allt högre grad kommit att sträcka sig utanför de nationella grän-

serna, vilket ställer krav på utvidgat samarbete mellan konkurrensmyn-

digheter i olika länder för att kunna ingripa mot konkurrensbegränsande

åtgärder från dessa företags sida. Bevis för olagliga konkurrensbegräns-

ningar kan finnas i ett annat land, t.ex. där moderbolaget är placerat. Vi-

dare har verket anfört att informationsutväxlingen mellan olika länder

77

med säkerhet i framtiden kommer att utgöra ett viktigare inslag för att kunna utreda misstänkta karteller. Företagsspecifik information och ar- betsmaterial som tagits fram inom respektive myndighet kommer att be- höva utväxlas för att ingripanden mot allvarligare konkurrensbegräns- ningar skall kunna göras. Denna typ av information omfattas vanligen av sekretess. Utredningen har funnit att det inte torde råda någon tvekan om att na- tionella konkurrensmyndigheters möjligheter att bedriva en effektiv övervakning av konkurrenslagstiftningen skulle förbättras, om myndig- heterna fick utvidgade möjligheter att utbyta information med varandra. Regeringen delar denna bedömning. Bortsett från vad som gäller vid tillämpning av EG-rätten är Sverige inte bundet av några internationella förpliktelser i fråga om utbyte av information i konkurrensärenden. Motsvarande torde gälla även för många andra länders konkurrensmyn- digheter. I grunden är det nationella intressen som styr viljan att lämna ut infor- mation i konkurrensärenden till andra länders myndigheter. En stat kan därför inte förväntas vara beredd att lämna ut information till en annan stat, om inte den mottagande staten i sin tur kan förväntas vilja lämna ut motsvarande information till den utlämnande staten. För ett effektivt in- formationsutbyte torde det därför krävas internationella avtal, bilaterala eller multilaterala. Utredningen har funnit att, så länge moderniseringsar- betet inte har nått ett resultat som föranleder en annan slutsats, det inte föreligger något hinder mot att sådana avtal även omfattar utbyte av in- formation som har betydelse för utredningar av överträdelser av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget.

Regeringen delar Konkurrensverkets uppfattning att informationsut- byte mellan länder är en viktig del av arbetet med att bekämpa olagliga konkurrensbegränsningar när företagens verksamhet sträcker sig utanför de nationella gränserna. Sverige bör därför verka för att avtal om infor- mationsutbyte ingås när ett sådant utbyte förbättrar möjligheterna till en effektiv övervakning av konkurrenslagstiftningen. Om Sverige ingår ett avtal med ett annat land om utbyte av informa- tion i konkurrensärenden, ger nuvarande sekretesslagstiftning möjlighet att lämna ut även sekretesskyddad information till konkurrensmyndighe- terna i det landet. Förutsättningen enligt 1 kap. 3 § tredje stycket sekre- tesslagen för att så skall få ske är att utlämnandet sker i enlighet med lag eller förordning. En bestämmelse om utlämnande av information kan tas in i en författning om ikraftträdande av avtalet. Under förutsättning att riksdagen godkänt avtalet kommer uppgifter som Konkurrensverket för- fogar över på grund av avtalet att omfattas av bestämmelsen i 8 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen, vilket innebär att absolut sekretess gäller för enskilds personliga eller ekonomiska omständigheter. Någon ändring av sekretesslagen torde därför inte behövas. Det är naturligtvis av största vikt att ett avtal om informationsutbyte klart och tydligt reglerar förutsättningarna för informationsutbytet. En fråga som kan behöva regleras i ett avtal är om sekretessbelagd informa- tion skall kunna utbytas endast när de uppgifter som lämnas är under- kastade visst sekretesskydd hos den mottagande myndigheten. En annan fråga som kan behöva regleras är under vilka villkor den mottagande myndigheten skall få lämna ut uppgifter, exempelvis om ett utlämnande Prop. 2001/02:167 78 skall förutsätta att den myndighet som överlämnat informationen ger sitt Prop. 2001/02:167 tillstånd.

7.6

Nordiskt avtal om samarbete i konkurrensfrågor

I sin rapport, Konkurrensen i Sverige under 90-talet problem och för- slag, har Konkurrensverket särskilt pekat på behovet av ett samarbete mellan konkurrensmyndigheterna i Norden. Många företag arbetar med Norden som sin hemmamarknad och Konkurrensverket har i ett antal fall funnit att samma företag varit involverade i konkurrensbegränsande för- faranden i ett eller flera nordiska länder. Inom ramen för ett nordiskt samarbete mellan konkurrensmyndighe- terna i de olika länderna (Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige) har ett utvidgat samarbete mellan ländernas konkurrensmyndigheter, så- vitt avser bl.a. utbyte av upplysningar samt bistånd och samarbete vid undersökningar och processer, diskuterats. Under arbetet har ett särskilt avtal som endast omfattar utbyte av upplysningar tagits fram. Konkur- rensmyndigheterna i Danmark, Island respektive Norge tillträdde avtalet den 16 mars 2001. Avtalet gäller från den 1 april 2001. Det innehåller bestämmelser om notifiering och utbyte av information, såväl offentlig som sekretessbelagd. En förutsättning för att sekretessbelagd information skall kunna utbytas är att de uppgifter som lämnas är underkastade ett sekretesskydd hos den mottagande myndigheten som minst motsvarar det skydd som gäller hos den utlämnande myndigheten. Vidare får uppgif- terna inte användas till annat än vad som framgår av samarbetsavtalet. De får vidarebefordras av den mottagande myndigheten endast efter ut- tryckligt medgivande från den utlämnande myndigheten och endast an- vändas för det ändamål medgivandet avser. Med anledning av att Konkurrensverket framställt önskemål om att även Sverige skall tillträda avtalet har inom Näringsdepartementet utar- betats en promemoria i vilken det föreslås att Sverige skall tillträda avta- let och att avtalet underställs riksdagen för godkännande. Promemorian har remissbehandlats. Remissutfallet har varit övervägande positivt. Sve- riges advokatsamfund har dock avstyrkt att Sverige tillträder avtalet. Ad- vokatsamfundet har anfört att det är olämpligt att Sverige nu inträder i det nordiska samarbetet utan att det har analyserats om det är förenligt med förslaget till ny förordning om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Promemorian och en sammanställning över remissyttran- dena finns tillgänglig hos Näringsdepartementet (dnr N2001/6565/NL). Mellan de nordiska länderna förekommer en avsevärd handel och marknaderna är ofta gränsöverskridande. Förfaranden som hindrar en effektiv konkurrens har därför i stor utsträckning verkan i mer än ett nor- diskt land. För en effektiv konkurrensövervakning är det därför av vikt att konkurrensmyndigheterna i de nordiska länderna ges goda förutsätt- ningar att utbyta information. Det nu aktuella avtalet fyller därför en vik- tig funktion för en effektivare konkurrensövervakning. Kommissionens förslag år 2001 till rådet om en ny förordning om tillämpning av artik- larna 81 och 82 i EG-fördraget behandlas f.n. i en rådsarbetsgrupp för konkurrens. I förslaget finns bl.a. en bestämmelse om informationsutbyte mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och 79 mellan de nationella konkurrensmyndigheterna inbördes (artikel 12). Prop. 2001/02:167 Bestämmelsen i det till rådet lagda förslaget innebär bl.a. att den infor- mation som utväxlas endast får användas för tillämpningen av EG:s kon- kurrensregler. Med den utformning som det till rådet lämnade förslaget till ny tillämpningsförordning har omfattas således endast utbyte av in- formation som skall användas för tillämpningen av EG:s konkurrensreg- ler. Även om detta skulle komma att förändras kan det ta tid innan de nya EG-reglerna är i funktion. Det finns skäl för de nordiska konkurrens- myndigheterna att utbyta information vid tillämpningen av nationella konkurrensregler redan i nuläget. Till detta kommer att Island och Norge inte är medlemmar i EU. Ett sådant informationsutbyte är förenligt med det föreliggande förslaget till ny tillämpningsförordning. Så länge mo- derniseringsarbetet inte slutförts med ett resultat som föranleder en annan slutsats finns det inget skäl mot att tillträda det aktuella avtalet. Vad som nu har anförts utgör anledning för Sverige att ansluta sig till det avtal om samarbete i konkurrensfrågor som ingåtts mellan Danmark, Island och Norge. Regeringen avser att verka för att även Sverige tillträ- der avtalet om samarbete i konkurrensfrågor. Avtalet kommer därefter att underställas riksdagen för godkännande.

7.7

Regeringens förslag om inhämtande av uppgifter

m.m. åt utländska konkurrensmyndigheter

Regeringens förslag: Konkurrensverket ges möjlighet att bistå andra

konkurrensmyndigheter med att inhämta information och genomföra

undersökningar.

Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regering-

ens.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar

utredningens förslag utan erinran. Stockholms Handelskammare tillstyr-

ker utredningens förslag och pekar på att det för att bibehålla förutsebar-

heten bör krävas att den andra statens konkurrensregler har överträtts på

ett sätt som motsvarar de svenska förbuden eller EG-rättens motsvarig-

het. Hovrätten över Skåne och Blekinge , som tillstyrker förslaget, anför

att den ordning som föreslås, som utredningen framhållit, bör bygga på

ömsesidiga avtal mellan Sverige och de främmande staterna. Även

Bankföreningen tillstyrker förslaget och anför att en viktig förutsättning

för att sekretessbelagd information skall lämnas ut är att Konkurrensver-

ket kräver och får tydliga garantier för att informationen inte sprids vi-

dare från den myndighet till vilken utlämning sker. De avtal som Kon-

kurrensverket ingår om informationsutbyte måste, enligt föreningen, vara

mycket tydliga på denna punkt.

Skälen för regeringens förslag: Den fråga som utredningen har be-

dömt är behovet av och lämpligheten i att den svenska konkurrensmyn-

digheten skulle inhämta uppgifter för en utländsk konkurrensmyndighets

räkning. Det blir fråga om information som finns tillgänglig i Sverige,

antingen hos myndigheter eller hos enskilda. När en utländsk konkur-

rensmyndighet begär hjälp av Konkurrensverket med att inhämta upp-

gifter, lär det normalt vara därför att den utländska myndigheten utreder

80

en misstanke om överträdelse av konkurrensrätten där ett svenskt företag är inblandat, antingen som medverkande i överträdelsen eller som affärs- partner till ett företag som misstänks för överträdelsen. Om företaget misstänks för medverkan i överträdelsen, torde det i allmänhet vara så att överträdelsen delvis är lokaliserad även till Sverige. I så fall finns ett intresse av att Konkurrensverket utreder överträdelsen och samarbetar med den utländska myndigheten i utredningen. Detta intresse är givetvis från allmän synpunkt grundat också på en princip om ömsesidighet, d.v.s. att konkurrensmyndigheterna bistår varandra. Utredningen har skiljt mellan fyra huvudkategorier av uppgifter som en utländsk konkurrensmyndighet kan vilja att Konkurrensverket skall inhämta för den utländska myndighetens räkning:

1.

uppgifter som finns hos en svensk myndighet,

2.

uppgifter som finns hos ett företag i Sverige som är misstänkt för medverkan i en överträdelse utomlands,

3.

uppgifter som finns hos ett företag i Sverige som är misstänkt för medverkan i en överträdelse här,

4.

uppgifter som finns hos ett företag i Sverige som inte är misstänkt för någon överträdelse.

Härtill kommer att det någon gång kan vara fråga om uppgifter hos en fysisk person, i så fall troligen en anställd hos ett företag i någon av kate- gorierna 24. Uppgifterna torde i allmänhet finnas i ett företags lokaler. Men det kan också vara fråga om muntliga uppgifter från en företrädare för ett företag eller från någon viss annan person. Möjligheten att lämna ut uppgifter som finns hos myndigheter regleras

i

sekretesslagstiftningen, se avsnitt 7.1.1. Det får antas att ett behov av bistånd från Konkurrensverket till utländska konkurrensmyndigheter ak- tualiseras i första hand när dessa myndigheter önskar få tillgång till upp- gifter som finns i Sverige hos privata företag och enskilda personer. Där- vid är att märka att Konkurrensverket redan med nu gällande lagstiftning kan få tillstånd att genomföra en undersökning hos ett företag i Sverige som är misstänkt för medverkan i en överträdelse här. Den form av bi- stånd som i nuläget kan aktualiseras i en sådan situation är att Konkur- rensverket till en annan konkurrensmyndighet skulle lämna ut uppgifter som finns hos verket, se vidare de överväganden som gjorts i avsnitt 7.5.

Konkurrensverket har i dag en skyldighet att inhämta information åt kommissionen i konkurrensärenden. Kommissionens förslag till ny til??lämpningsförordning för artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget innehåller en bestämmelse om att nationella konkurrensmyndigheter skall inhämta information åt varandra. Ett effektivt utbyte av information mellan nationella konkurrensmyn- digheter underlättas, om myndigheterna har befogenhet att inhämta in- formation för varandras räkning. Konkurrensverket har enligt svensk rätt inte någon sådan befogenhet. I Konkurrensverkets rapport, Konkurrensen

i

Sverige under 

90-talet problem och förslag, har verket framhållit att, sedan företagens verksamhet i allt högre grad har internationaliserats, samarbete mellan konkurrensmyndigheter är nödvändigt för att åtgärder skall kunna vidtas mot förbjudna konkurrensbegränsningar. För att kunna delta i ett sådant samarbete anser verket att det behöver ha möjlighet att inhämta information åt andra konkurrensmyndigheter inte bara på frivil- lighetens väg. Verket har uppgett att man i ett antal fall funnit att samma Prop. 2001/02:167 81 företag varit involverade i konkurrensbegränsande förfaranden i ett eller flera nordiska länder (s. 303 f.). Erfarenheterna inte minst i USA och i kommissionens praxis visar också på förekomsten av internationella karteller. Redan i dagsläget kan svenska domstolar och åklagare, med tillämp- ning av lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, i vissa fall ge rättslig hjälp i ärenden som avser överträdelser av ett lands konkurrenslagstiftning, eftersom vissa länder kriminaliserat överträdelser av konkurrenslagstiftningen. Även på exekutionsrättens område lämnar Sverige internationell rättslig hjälp. Som ovan anförts finns ett intresse, grundat på principen om ömsesi- digt bistånd, av att Konkurrensverket samarbetar med utländska myndig- heter för att utreda en överträdelse som delvis är lokaliserad i Sverige. Därutöver bör, som utredningen funnit, Konkurrensverket där det är fråga om förfaranden som inte direkt berör svenska förhållanden, effek- tivt kunna medverka i ett internationellt samarbete för att bekämpa kar- teller. Konkurrensverket bör alltså ha en behörighet, vid sidan av den tidigare nämnda skyldigheten att bistå kommissionen i samband med utredningar av överträdelser av EG:s konkurrensregler, att inhämta in- formation åt andra konkurrensmyndigheter och aktivt kunna delta i ut- redningar som berör flera stater. För att Konkurrensverket skall kunna förvänta sig att en annan natio- nell konkurrensmyndighet skall bistå verket med att inhämta information, bör således av det nämnda ömsesidighetsskälet den andra myndigheten också kunna förvänta sig att Konkurrensverket skall kunna bistå med informationsinhämtning på motsvarande sätt. En behörighet för Konkurrensverket att inhämta upplysningar åt ut- ländska konkurrensmyndigheter bör begränsas till länder med vilka Sve- rige har träffat överenskommelser i frågan. Det blir förmodligen inte ak- tuellt för Sverige att ingå sådana överenskommelser med enskilda med- lemsstater i EU, eftersom det torde kunna förutses att EG-rätten i framti- den kommer att reglera samarbetet mellan dessa stater. Det får antas att samarbetet även mellan EU, medlemsstaterna och EU:s viktigaste han- delspartners kommer att regleras på EU-nivå. Behörigheten bedöms främst komma att användas i kampen mot nationellt begränsade karteller inom ramen för det nordiska samarbetet. Det kan bli aktuellt när det finns anledning att söka information i ett nordiskt land om en kartell som är verksam i ett annat av de nordiska länderna. En tänkbar situation kan vara att ett dotterbolag deltar i en kartell i ett av länderna och information om kartellens verksamhet kan antas vara förvarad i moderbolagets hu- vudkontor i ett annat av länderna. Av propositionen till lagen om rättslig hjälp i brottmål framgår att den lagen bygger på grundtanken att svenska åklagare och domstolar skall bistå sina utländska motsvarigheter med olika åtgärder under samma villkor och förutsättningar som skulle ha gällt i en svensk förundersök- ning eller rättegång (prop. 1999/2000:61 s. 97). Rättslig hjälp i brottmål kan ges även åt stater som inte har ingått avtal om det med Sverige. Möj- ligheterna att lämna rättslig hjälp i brottmål är förhållandevis omfattande. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål gör det möjligt att på begäran av en annan stat besluta om så ingripande utredningsåtgärder som hemlig telefonövervakning. Utredningen har funnit att det på kon- Prop. 2001/02:167 82 kurrensrättens område inte är motiverat att gå lika långt. På motsvarande Prop. 2001/02:167 sätt som vid rättslig hjälp i brottmål bör dock utgångspunkten enligt ut- redningen vara att Konkurrensverket skall ha samma utredningsbefogen- heter när verket bistår en utländsk konkurrensmyndighet som verket har när det utreder en överträdelse av konkurrenslagen. Regeringen delar utredningens bedömning. Verket bör följaktligen även ha eller kunna ges tvångsmedel till sitt förfogande i nu angiven omfattning. I praktiken torde det i första hand bli aktuellt att tillämpa 45 § konkur- renslagen rörande uppgiftsskyldighet, eventuellt i kombination med ett vitesföreläggande. Det synes inte vara erforderligt att i lagen ange några särskilda begränsningar i möjligheten för Konkurrensverket att meddela ålägganden enligt 45 § på begäran av en utländsk konkurrensmyndighet. Om restriktioner skulle behövas i förhållande till någon stat, bör detta kunna anges i Sveriges överenskommelse med den staten. Möjligheten för Konkurrensverket att inhämta information åt andra konkurrensmyn- digheter bör inte konstrueras som en skyldighet för verket att efter- komma en begäran om det. Verket bör ha utrymme för att, inom ramen för den överenskommelse som har träffats med staten i fråga, bedöma om den begärda åtgärden lämpligen bör vidtas. För att en domstol skall kunna ge Konkurrensverket tillstånd att genomföra undersökningar enligt 47 eller 48 § konkurrenslagen krävs att det finns anledning anta att det har förekommit en överträdelse av förbu- den i 6 eller 19 § konkurrenslagen eller av förbuden i artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. En motsvarande prövning bör göras när Konkurrensverket vill genomföra en undersökning på begäran av en utländsk konkurrens- myndighet. Det bör därför krävas att det finns anledning att anta att den andra statens konkurrensregler har överträtts på ett sätt som motsvarar en överträdelse av förbuden i 6 eller 19 § konkurrenslagen eller av förbuden i artikel 81 eller 82 i EG-fördraget.

Den föreslagna ordningen förutsätter lagreglering. Särskilda bestäm- melser med innebörden att Konkurrensverket ges möjlighet att bistå andra konkurrensmyndigheter med att inhämta information och genom- föra undersökningar bör införas i konkurrenslagen.

7.8

Regeringens förslag om sekretess vid begäran från en utländsk konkurrensmyndighet om rättslig hjälp

Regeringens förslag: En särskild bestämmelse om sekretess vid begäran från en utländsk konkurrensmyndighet om rättslig hjälp införs i sekre- tesslagen. Sekretess gäller om det kan antas att den rättsliga hjälpen be- gärts under förutsättning att uppgiften inte röjs.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Halland , Hovrätten över Skåne

och Blekinge och[REDACTED_EFTERNAMN] 

att sekretessregeln får den utformning som utredningen föreslagit.

Föreningen Svenskt Näringsliv , som har tillstyrkt utredningens förslag

om inhämtande av uppgifter åt utländska konkurrensmyndigheter, har

anfört att den föreslagna sekretessregeln inte är alldeles klar till sin inne-

börd och anfört särskilda synpunkter i denna del.

83

Skälen för regeringens förslag: Enligt regeringens uppfattning är be- hovet av sekretess vid utredningar i ärenden hos Konkurrensverket vid begäran om rättslig hjälp lika stark som vid motsvarande svenska utred- ningar. Om sekretess inte kan garanteras i Sverige, kan svenska myndig- heter dessutom få svårt att erhålla hjälp när de önskar få en åtgärd vidta- gen i en annan stat. Vid begäran om bistånd från en annan stat kan endast i vissa fall bestämmelsen i 4 kap. 4 § sekretesslagen om sekretess i Kon- kurrensverkets utredningar bli tillämplig, exempelvis om det misstänkta företaget finns i Sverige och överträdelsen är lokaliserad hit åtminstone delvis. Bestämmelsen om utrikessekretess i 2 kap. 1 § sekretesslagen är normalt inte tillämplig på en myndighets kontakter med en främmande stat om förbindelserna rör myndighetens egna angelägenheter. Reger- ingen ansluter sig därför till betänkandets förslag att en sekretessbe- stämmelse bör införas i 4 kap. sekretesslagen. En förutsättning bör vara att sekretessen endast omfattar sådana upp- gifter som framkommer vid Konkurrensverkets verksamhet som sker efter en begäran av en främmande stat. Ärendet skall alltså ha initierats av en utländsk myndighet. De uppgifter som bör omfattas av sekretess är sådana som framkom- mer vid handläggningen av en begäran om inhämtande av information och genomförande av undersökningar, se avsnitt 7.7. Sekretessen kan även omfatta de uppgifter som förekommer i en ansökan om rättslig hjälp och handlingar som bifogats ansökan eller inges senare. Innebörden är således inte, som Föreningen Svenskt Näringsliv har uppfattat det, att endast innehållet i begäran från den utländska myndigheten omfattas av bestämmelsen.

Föreningen Svenskt Näringsliv har vidare anfört att företag som blir utsatta för informationsinhämtande på begäran av andra länders konkur- rensmyndigheter måste ha rätt att få reda på varför detta företas. Det be- tyder bl.a. att företaget i samband med domstolsbeslut om gryningsräd skall få del av underlaget, d.v.s. den utländska myndighetens begäran, utan hinder av den av utredningen föreslagna sekretessbestämmelsen. Regeringen kan i denna del konstatera att den sekretessbestämmelse re- geringen funnit bör införas kommer att stå i omedelbar konflikt med den granskades rätt till insyn i ärendet enligt förvaltningslagen. Denna kon- flikt löses genom att det i 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen anges att sekretess ej hindrar en parts rätt till insyn i handläggningen i den mån det inte är av synnerlig vikt att sekretessen består. I avsnitt 6.2 behandlas bestämmelsen i 14 kap. 5 § om partsinsyn. Vid bedömningen av hur en bestämmelse till skydd för uppgifter som framkommer vid en begäran från utländsk myndighet bör utformas måste det beaktas att Konkurrensverket normalt har begränsad information rö- rande hela utredningen i den andra staten. Skaderekvisitet bör därför ut- formas enligt utredningens förslag, på så sätt att sekretess gäller om det kan antas att åtgärden begärts under förutsättning att uppgiften inte röjs. Ett företags intresse av partsinsyn kommer dock alltid att vägas mot in- tresset av skydd för utredningen, enligt reglerna i 14 kap. 5 § sekretessla- gen. I 5 kap. 7 § sekretesslagen finns en motsvarande bestämmelse om sek- retess för uppgifter vid myndighets verksamhet efter begäran från annan stat vid internationell rättslig hjälp i brottmål. Prop. 2001/02:167 84 På sätt redogjorts för i avsnitt 6.4.2 anges i 16 kap. 1 § sekretesslagen i vilka fall en tystnadsplikt inskränker meddelarfriheten. De tystnadsplik- ter som gäller enligt sekretessbestämmelserna i 4 kap. sekretesslagen finns inte angivna i 16 kap. 1 § sekretesslagen och inskränker därför inte meddelarfriheten. Vid införandet av 4 kap. 4 § sekretesslagen om sekre- tesskydd för Konkurrensverkets utredningar uttalade regeringen att tyst- nadsplikten enligt den bestämmelsen inte borde ha företräde framför meddelarfriheten (prop. 2001/02:69 s. 20). Inte heller bör den tystnads- plikt som gäller enligt den nu föreslagna bestämmelsen om sekretess vid begäran från en utländsk konkurrensmyndighet om rättslig hjälp ha före- träde framför meddelarfriheten. Någon ändring i 16 kap. 1 § sekretessla- gen bör därför inte ske. Prop. 2001/02:167 85 Prop. 2001/02:167 8 Rättegångskostnader

8.1

Gällande rätt

8.1.1

Rättegångsbestämmelser i konkurrenslagen

Av 64 § konkurrenslagen framgår vilken rättegångsordning som skall tillämpas vid handläggningen av mål och ärenden enligt lagen. Det är i första hand rättegångsbalkens bestämmelser för indispositiva tvistemål eller bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden som skall tillämpas när Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen prövar frågor enligt konkurrenslagen. I mål som överklagas från Stockholms tingsrätt gäller vid Marknadsdomstolen den av dessa båda rättegångsordningar som gällde i tingsrätten. Mål i Stockholms tingsrätt om konkurrensskadeavgift, kvarstad eller företagskoncentrationer handläggs enligt rättegångsbalkens regler om indispositiva tvistemål. Dessa rättegångsregler är tillämpliga även när Marknadsdomstolen prövar en talan av ett företag enligt 23 § andra stycket konkurrenslagen om ett åläggande att upphöra med överträdelser. När tvistemålsreglerna är tillämpliga, gäller också rättegångsbalkens regler om ersättning för rättegångskostnader i tvistemål. Om ett företag för talan enligt 23 § andra stycket konkurrenslagen, tillämpas huvudre- geln i 18 kap. 1 § rättegångsbalken att tappande part skall ersätta mot- partens rättegångskostnader. När Konkurrensverket för talan, t.ex. om konkurrensskadeavgift, tillämpas 18 kap. 16 § rättegångsbalken. Av denna bestämmelse följer att 31 kap. rättegångsbalken om rättegångs- kostnader i brottmål skall tillämpas. Det innebär att om Konkurrensver- ket vinner målet, motparten behöver betala förutom sina egna kostna- der endast vissa kostnader som enligt rättens beslut har betalats av all- männa medel. Förlorar Konkurrensverket målet, kan svaranden få ersätt- ning av allmänna medel för kostnader som skäligen varit motiverade för att han skulle kunna ta till vara sin rätt. Tingsrätten tillämpar ärendelagen när den prövar frågor enligt 13 § tredje stycket konkurrenslagen om förlängning av Konkurrensverkets frist för att göra invändningar mot anmälningar om undantag. Ärendela- gen är tillämplig även när Stockholms tingsrätt prövar ansökningar om undersökningar enligt 47 eller 48 § konkurrenslagen eller frågor enligt 54 § andra stycket konkurrenslagen om skydd för meddelanden mellan en advokat och ett företag. Ärendelagen gäller också när Marknadsdom- stolen prövar ärenden som överklagas direkt från Konkurrensverket. Så- dana ärenden är frågor om undantag, icke-ingripandebesked, ålägganden att upphöra med överträdelser av 6 eller 19 §, förbud eller ålägganden i 86 samband med särskilda undersökningar av företagskoncentrationer samt Prop. 2001/02:167 ålägganden att lämna uppgifter. Av 32 § ärendelagen följer att ett företag, i ärenden som handläggs enligt denna lag, inte kan få ersättning för rätte- gångskostnader om Konkurrensverket är motpart. I 64 § tredje stycket konkurrenslagen finns en särskild bestämmelse om fördelning av rättegångskostnader i mål och ärenden enligt konkur- renslagen där enskilda är motparter till varandra. I sådana mål eller ären- den får Marknadsdomstolen bestämma att var och en av parterna skall svara för sina rättegångskostnader, om det finns särskilda skäl. I författningskommentaren till 64 § konkurrenslagen (prop. 1992/93:56 s. 116) konstaterades att det av 11 § lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden följde att brottmålsreglerna skulle tillämpas i fråga om rättegångskostnaderna, även i ärenden där Konkurrensverket var part. Den dåvarande ärendelagen har ersatts av lagen (1996:242) om dom- stolsärenden. Möjligheterna att få ersättning för rättegångskostnader i domstolsärenden har därigenom förändrats. I 32 § i 1996 års ärendelag finns bestämmelser om rättegångskostnader i ärenden där enskilda är motparter till varandra. Frågan om ersättning för rättegångskostnader i ärenden där det allmänna är part behandlades i lagens förarbeten (prop. 1995/96:115 s. 117 f.). Där uttalades att frågan om en enskild part bör ha rätt till ersättning för sina rättegångskostnader av det allmänna, när han har en myndighet som motpart och vinner processen, har en ojämförligt större betydelse för förvaltningsdomstolarnas mål än för domstolsären- dena. Vidare framhölls att mycket talade för att svaret på frågan borde vara detsamma för de berörda målen och ärendena. Ett ställningstagande till frågan borde därför inte ske isolerat för domstolsärendenas del utan fick övervägas i annat sammanhang. I propositionen konstaterades också att rättegångskostnader inte kunde komma att dömas ut i mål mellan en allmän part och en enskild annat än om det fanns särskilda regler, vilket torde för de allra flesta fall faktiskt sett inte innebära någon skillnad i förhållande till det som borde anses gälla enligt dåvarande ordning.

8.1.2

EG-rättens

 regler om rättegångskostnader När ett beslut i ett ärende överklagas till Förstainstansrätten eller till EG- domstolen, gäller särskilda bestämmelser om ersättning för rättegångs- kostnader. Dessa bestämmelser återfinns i artiklarna 8793 i Förstain- stansrättens rättegångsregler och i artiklarna 6975 i EG-domstolens rät- tegångsregler. Huvudregeln är att tappande part skall ersätta motparten för dess rättegångskostnader.

8.1.3

Ersättning för kostnader i mål och ärenden om skatt m.m.

Sedan år 1989 finns en möjlighet för enskilda att i vissa fall få ersättning

för kostnader i mål och ärenden om bl.a. skatter. Bestämmelser om detta

finns i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i mål och ärenden

om skatt m.m. (ersättningslagen). Lagen ger möjlighet till ersättning av

allmänna medel för en skattskyldigs kostnader hos domstolar och andra

myndigheter i ärenden och mål om skatter, tullar och avgifter samt fas-

tighetstaxering. Lagen är också tillämplig i mål enligt lagen (1978:880)

87

om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. Den är tillämplig i Prop. 2001/02:167 ärenden om förhandsbesked endast när Riksskatteverket är sökande. Enligt 3 §, vilken fick sin nuvarande lydelse år 1994, skall den skatt- skyldige få ersättning för kostnader för ombud eller biträde, utredningen eller annat som skäligen behövts för att ta till vara hans rätt. Förutsätt- ningarna för att ersättning skall utgå är att den skattskyldige helt eller delvis vinner bifall till sina yrkanden i ärendet eller målet, att ärendet eller målet avser en fråga som är av betydelse för rättstillämpningen eller att det finns synnerliga skäl för ersättning. I 4 § finns bestämmelser om begränsningar i ersättningsrätten. Dessa begränsningar avser kostnader som hänför sig till skyldigheten att deklarera och att föra räkenskaper m.m.

8.2

Regeringens förslag till ändrade regler om rättegångskostnader i ärenden där Konkurrensverket är part

Regeringens förslag: Rättegångsbalkens bestämmelser om rättegångs- kostnader i brottmål skall tillämpas i ärenden enligt ärendelagen där Konkurrensverket är part. Enskilda parter som vinner får härigenom en möjlighet att få ersättning för rättegångskostnader i samtliga ärenden där Konkurrensverket är part.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att rättegångsbalkens bestämmelser om rättegångskostnader i brottmål skall tillämpas i ärenden där Konkurrens- verket är part endast om ärendet rör talan mot beslut av Konkurrensver- ket om åläggande eller om ärendet rör uppgiftsskyldighet eller undersök- ningar.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar förslaget utan erinran.

Länsstyrelsen i Stockholms län tillstyrker utredningens förslag och an- för att det är angeläget att innebörden i reglerna blir den ursprungligen avsedda och att balans därigenom erhålls i fördelningen av rättegångs- kostnader. Utifrån allmänna utgångspunkter framstår det också som rim- ligt att enskilda tilldelas en möjlighet att få ersättning för rättegångskost- naderna i samband med ingripanden från Konkurrensverkets sida.[REDACTED_EFTERNAMN] 

som uppnåtts i betänkandet Konkurrens på lika villkor mellan offentlig

och privat sektor (SOU 2000:117). I denna rapport ger rådet bl.a. en be-

skrivning av uppkommande situationer med konkurrenskonflikter och

lämnar även förslag till åtgärder för att begränsa konfliktytorna.

De problem som rådet redovisar uppstår främst när privata och offent-

liga aktörer möts på samma marknad, d.v.s. när det allmänna bedriver

säljverksamhet som är konkurrensutsatt.

Enligt rådet har ett antal verksamheter där privata och offentliga

aktörer konkurrerar med varandra ökat påtagligt under senare tid. Rådet

anser att problemen kan lösas antingen genom att den offentliga sektorn

drar sig tillbaka, eller genom att konkurrensförutsättningarna görs så lika

som möjligt. Detta är således ett grundläggande synsätt.

I fråga om lagreglering anförs att parterna i rådet i grunden har olika

uppfattning om behovet av lagändringar. Det bedöms därför inte vara

92

möjligt att finna lösningar som fullt ut tillgodoser alla krav och önskemål Prop. 2001/02:167 som framförts. Rådet har dock enats om att i betänkandet presentera ett sätt att åstadkomma mer konkurrensneutrala villkor, nämligen att i konkurrenslagen införa en bestämmelse som tar sikte på att korrigera konkurrenssnedvridande beteenden från offentliga aktörer. Rådets rekommendation är en missbruksbestämmelse där de offentliga aktörerna i händelse av lagöverträdelse inte drabbas av ekonomiska sanktioner för redan inträffat agerande, utan enbart vitesbelopp om man inte rättar sig efter ett beslut. Rådet anser att möjligheten för en enskild att föra en skadeståndstalan i sådana sammanhang bör utredas. Enligt rådet kan vidare många av de identifierade konkur- rensproblemen lösas på lokal nivå. En central instans behöver, enligt rådets mening, inte stå i någon motsatsställning till lokala lösningar och kan inte ersättas av lokala konkurrensråd, eftersom vissa konkurrensproblem har en regional eller nationell karaktär. Rådet hade ursprungligen en begränsad verksamhetstid på tre år, t.o.m. utgången av år 2000. Rådet fick dock ett års förlängning t.o.m. utgången av år 2001 mot bakgrund av frågans fortsatta behandling. Eftersom frågan om såväl lagreglering som om rådets fortsatta verksamhet fortfarande var föremål för behandling i december 2001, förlängdes rådets mandat ytterligare ett halvt år, till den 30 juni år 2002.

9.3

Departementspromemorian Konkurrens på lika vill- kor mellan offentlig och privat sektor (Ds 2001:17)

Med utgångspunkt i konkurrensrådets betänkande har en departements- promemoria utarbetats (Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor Ds 2001:17). I denna promemoria, som kompletterar konkurrensrådets betänkande, har lämnats förslag på att en konfliktlösningsregel skall införas i konkurrenslagen. Enligt den föreslagna bestämmelsen skall förbud i enskilda fall kunna meddelas mot offentlig konkurrenshämmande verksamhet som bedöms vara skadlig från allmän synpunkt. Sådana förbud skall meddelas av Marknadsdomstolen, på talan av Konkurrensverket, och föreslås kunna förenas med vite. Promemorian innehåller även förslag om att Konkurrensrådet skall knytas till Konkurrensverket. Vidare föreslås att Marknadsdomstolen skall förstärkas med en expert som har särskilda insikter i en sådan offentlig verksamhet som kan prövas enligt bestämmelsen. Såväl betänkandet som departementspromemorian har remissbehandlats.

9.4

Prövning av konkurrensproblem

Regeringens bedömning: Möjligheter till objektiv prövning av konkur- rensproblem mellan privat och offentlig sektor stärker förtroendet mellan aktörerna och undanröjer tolkningsdiskussioner om vilka grundläggande principer för sund konkurrens som bör gälla. Formerna för en rättslig prövning av sådana konkurrensfrågor bör beredas vidare. 93

Promemorians förslag: I Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor Ds 2001:17 föreslås att det införs en ny bestämmelse i konkurrenslagen. Enligt den föreslagna bestämmelsen skall förbud i en- skilda fall kunna meddelas mot offentlig konkurrenshämmande verksam- het som bedöms var skadlig från allmän synpunkt. Förslaget innebär vi- dare att det nuvarande Konkurrensrådet skall knytas till Konkurrensver- ket och att Marknadsdomstolen förstärks med en expert som har sär- skilda insikter i sådan verksamhet som kan prövas enligt bestämmelsen.

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna är positiva till att införa en konfliktlösningsregel i konkurrenslagen , då konkurrensen mellan offentliga och privata företag enligt deras mening hittills inte har fungerat tillfredställande. Bland de instanser som har ställt sig i allt vä- sentligt positiva till att införa tvingande lagstiftning finns Stockholms tingsrätt, Kammarrätten i Göteborg, Statskontoret, Riksrevisionsverket, Kommerskollegium, Räddningsverket, Nämnden för offentlig upphand- ling, Marknadsdomstolen, Konkurrensrådet, Lantmäteriet, NUTEK, Konkurrensverket, Skogsvårdsstyrelsen, Linköpings kommun, Svenskt Näringsliv, Sveriges Advokatsamfund, Svensk Handel, Företagarnas Riksorganisation, TCO, Almega Serviceentreprenörerna och Privatvår- dens Arbetsgivareförbund . Några av dessa remissinstanser, däribland Svenskt Näringsliv och Företagarnas Riksorganisation , är tveksamma till en missbruksbestämmelse och anser att en förbudsregel i stället bör övervägas eftersom detta enligt deras mening skulle få större effekt. Dessa två instanser anser även att det behövs kompletterande ändringar i kommunallagen. Några remissinstanser, bl.a. Konkurrensverket och Marknadsdomstolen , anser att den föreslagna konfliktlösningsregeln inte bör placeras i konkurrenslagen utan i en särskild författning, eftersom de föreslagna reglerna bygger på missbruksprincipen, till skillnad från kon- kurrenslagen i övrigt. Ett tiotal instanser, bl.a. Svenskt Näringsliv och Nämnden för offentlig upphandling , stödjer visserligen förslaget men anser att utformningen av reglerna är otydlig och/eller otillräcklig. Flera av dessa instanser anser det nödvändigt att regeln kompletteras med reg- ler om vite och skadestånd. Svensk Handel anser att offentliga aktörer även borde kunna beläggas med konkurrensskadeavgift vid överträdelse av den föreslagna bestämmelsen.

Bland de remissinstanser som har uttalat sig negativt till förslaget om tvingande lagstiftning finns Svenska kommunförbundet , Landstingsför- bundet, Gotlands kommun, Stockholms läns landsting, Malmö stad, Väs- terbottens läns landsting och Västra Götalandsregionen . I huvudsak har dessa instanser från den statliga och kommunala sektorn anfört att de har haft positiva erfarenheter av Konkurrensrådets verksamhet. Dessa föror- dar istället ett fortsatt frivilligt system. För det fall en lagstiftningsmodell trots allt väljs, anser flera av instanserna att reglerna bör utformas an- norlunda. Såväl Kommunförbundet som Landstingsförbundet anser att konflikter i konkurrensfrågor mellan privat och offentlig sektor i första hand bör lösas utan tvingande lagstiftning. Det kan exempelvis ske ge- nom någon form av lokala konkurrensråd i kombination med ett centralt konkurrensråd. Om lagstiftningsmodell likväl väljs anser förbunden att ett förbud mot att fortsätta ett tydligt lagstridigt förfarande i och för sig skulle kunna vara en lämplig sanktion, men att det är klart olämpligt att förena ett förbud med en vitessanktion. Prop. 2001/02:167 94 Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har uttalat att offentlig näringsverksamhet redan omfattas av konkurrenslagen och att en bättre lösning för fall som inte faller inom lagens tillämpningsområde, vore att det offentliga i stället drar sig tillbaka från näringsverksamheten.

Nästan samtliga remissinstanser säger sig ha positiva erfarenheter av Konkurrensrådet . Det finns dock olika uppfattningar om hur Konkur- rensrådets verksamhet skall fungera i framtiden. Endast ett fåtal remissinstanser har haft synpunkter på förslaget att ändra sammansättningen i Marknadsdomstolen . Knappt hälften av dessa instanser är negativa till förslaget Skälen för regeringens bedömning: Erfarenheterna av den prövning av konkurrensproblem mellan främst småföretag och offentlig sektor som bedrivits i Konkurrensrådet är goda. Denna ordning ger berörda parter möjligheter att i enskilda fall utveckla skäl för och emot ett visst förfarande och möjliggör att en bedömning av frågan kommer till stånd. Prövningen har vidare, genom de riktlinjer rådet har enats om, givit of- fentlig sektor vägledning om vilka allmänna principer som bör gälla på området.

Näringslivet menar att styrkan i ett prövningssystem som det som nu bedrivs är viktigt och kan skapa förståelse och förtroende mellan offent- ligt och privat företagande. En förutsättning för detta är dock enligt när- ingslivet att det ytterst går att pröva fall rättsligt. Företrädare för kommu- ner, landsting och statlig sektor ser också ett prövningsförfarande som en viktig del i arbetet för en sund konkurrens mellan offentlig och privat näringsverksamhet. Om en särskild rättslig reglering skall aktualiseras i dessa frågor menar främst den kommunala sektorn att det är viktigt att se kopplingarna till det arbete med särskilda konkurrensprogram som i dag bedrivs i kommuner och landsting. En lagreglering av konkurrensproblem mellan offentlig och privat näringsverksamhet, som ytterst innebär prövning i domstol, bör enligt regeringens mening grundas på bredast möjliga uppslutning från berörda aktörer. Det kan konstateras att promemorians förslag till särskild regel i konkurrenslagen har givit upphov till ytterligare diskussioner och syn- punkter från olika utgångspunkter om hur en eventuell lagreglering bör utformas. Det är angeläget att analysera dessa frågor och beredningen av lagförslaget kommer därför att fortsätta. Inriktningen i det arbetet är att ett förslag till lagregel som har en uppslutning både från offentlig och privat sektor skall kunna presenteras före utgången av år 2002. Prop. 2001/02:167 95 Prop. 2001/02:167 10 Konsekvenser Det program för eftergift och nedsättning av konkurrensskadeavgift som införs syftar dels till att motverka risken för att olagliga karteller bildas, dels till att sådana skall avslöjas i ökad utsträckning, och dels till att Konkurrensverkets kartellutredningar skall underlättas. Bestämmelsen om sekretesskydd för anmälare och uppgiftslämnare kan förutses leda till att fler personer blir villiga att lämna upplysningar till Konkurrensverket i samband med utredningar om överträdelser av konkurrenslagstift- ningen. Både programmet och bestämmelsen om sekretesskydd bör följ- aktligen bidra till att verkets utredningar blir effektivare. Detta är positivt för samhällsekonomin och konsumenterna eftersom marknaden fungerar mer effektivt när karteller kan motverkas i högre grad. Regeringens för- slag kan emellertid också leda till att Konkurrensverket får kännedom om fler karteller och att utredningsverksamheten därför behöver utvidgas. Hur stor denna ökning i så fall skulle bli är i dagsläget svårt att avgöra. Regeringen kommer dock att följa detta mycket noga. Om det visar sig att Konkurrensverket skulle komma att behöva ytterligare resurser till följd av förslaget kommer regeringen då att ta ställning till eventuella åtgärder. Regeringen har föreslagit att Konkurrensverket skall ges möjlighet att ge rättslig hjälp åt konkurrensmyndigheter i länder med vilka Sverige ingått avtal i frågan. Begäran om rättslig hjälp från andra konkurrens- myndigheter kan komma att medföra en ökad belastning på Konkurrens- verket. Någon skyldighet för verket att bistå andra konkurrensmyndig- heter föreskrivs emellertid inte. Mot en eventuell ökad belastning till följd av att andra länders myndigheter begär rättslig hjälp bör också stäl- las att avtal av ifrågavarande slag normalt torde förutsätta ömsesidiga åtaganden från de avtalsslutande staternas sida. Konkurrensverket torde därför ha möjlighet att sin tur begära rättslig hjälp och på så sätt få ökade möjligheter till att genomföra effektiva utredningar. Det finns i dagsläget inte några sådana avtal och det går inte att förutsäga i vad mån förslaget leder till ett behov av ökade resurser till Konkurrensverket. Regeringens förslag om utvidgade möjligheter för enskilda att få er- sättning för rättegångskostnader kommer sannolikt att leda till att sam- hällets kostnader för ersättning för rättegångskostnader ökar något. Hur stor denna kostnadsökning blir beror på i vilken utsträckning domstol kommer att ändra Konkurrensverkets beslut men för kostnadernas storlek får det även betydelse vilken karaktär ärendena kommer att ha. Kost- nadsökningen går inte att beräkna men ingenting talar för att det kommer att röra sig om några betydande belopp. Härtill kommer att regeringens förslag innebär återställande av den ordning som var beslutad när den nya konkurrenslagen trädde i kraft. I vad mån Marknadsdomstolen och Stockholms tingsrätt påverkas av utredningens förslag blir givetvis beroende av utvecklingen hos Konkur- rensverket. 96 Sammanfattningsvis medför regeringens förslag inte något omedelbart behov av ökade resurser för Konkurrensverkets vidkommande. Inte hel- ler för övriga myndigheters del kan något ökat behov av resurser förut- ses. Inget av regeringens förslag tar sikte särskilt på små företag. Ett pro- gram för nedsättning och eftergift av konkurrensskadeavgift förväntas öka effektiviteten i Konkurrensverkets arbete med att avslöja olagliga karteller. Motsvarande positiva effekt på verkets möjligheter att utreda överträdelser av konkurrenslagstiftningen gäller i fråga om utökat sekre- tesskydd för anmälare och uppgiftslämnare. Förslagens positiva verk- ningar för konkurrensförhållandena är erfarenhetsmässigt till fördel för små företags villkor. Förslagen kan därför i slutänden förväntas få en positiv effekt för små företags vidkommande. Den typ av ärenden som berörs av förslaget om ökade möjligheter till ersättning för rättegångskostnader torde endast undantagsvis beröra små företag. Förslaget i den delen torde därför inte få några särskilda konse- kvenser för små företag Prop. 2001/02:167 97 Prop. 2001/02:167 11 Författningskommentar 11.1 Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) 28, 28 a, 28 b och 28 c §§ I 28 § konkurrenslagen har hittills angetts ett antal olika omständigheter till vilka hänsyn skall tas när konkurrensskadeavgift fastställs. Bestäm- melsen delas upp i två paragrafer. I den ena anges sådana omständigheter som skall beaktas när det avgörs hur stor avgift överträdelsen som sådan motiverar. I den andra anges sådana omständigheter hänförliga till före- taget i fråga som kan föranleda bl.a. att avgiften bestäms till ett annat belopp än som skulle följa av den förstnämnda paragrafen. Vidare införs två nya paragrafer. En innehåller de grundläggande bestämmelserna om eftergift av konkurrensskadeavgift när ett företag som det första i kartel- len anmäler denna. Den andra anger att Konkurrensverket på ansökan av ett företag skall förklara om vissa av förutsättningarna som krävs för ef- tergift är uppfyllda. Enligt 2 § lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemen- skapernas konkurrens- och statsstödsregler får Konkurrensverket samt Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Enligt den paragrafen skall när dessa artiklar tillämpas ett antal uppräknade paragrafer i konkurrenslagen, bl.a. 2032 §§ tilläm- pas. Den ändrade 28 § liksom de nya 28 a, 28 b och 28 c §§ kommer härigenom att bli tillämpliga också när de EG-rättsliga reglerna om för- bud mot karteller tillämpas av svenska organ. 28 § När konkurrensskadeavgift fastställs skall hänsyn tas till 1. hur allvarlig överträdelsen är, 2. hur länge den pågått, och 3. andra försvårande eller förmildrande omständigheter av betydelse för att bedöma överträdelsen.

I ringa fall skall ingen avgift påföras.

I denna och den följande paragrafen finns bestämmelser om hur konkur-

rensskadeavgiftens belopp skall fastställas. Bestämmelserna om detta har

hittills varit samlade i 28 §. Denna paragraf anger nu de omständigheter

som är avgörande för hur stor konkurrensskadeavgift överträdelsen som

sådan förtjänar (jämför brottsbalkens bestämmelser om brottets straff-

värde). I den följande paragrafen 28 a § behandlas sådana omständigheter

hänförliga till företaget i fråga som inverkar på avgiften i det enskilda

fallet.

De omständigheter som nu anges i första stycket förekommer även i

paragrafens tidigare lydelse, se prop. 1992/93:56 s. 93 och prop.

98

1999/2000:140 s. 253. I punkten 3 har dock ett förtydligande gjorts på inrådan av Lagrådet för att markera att det endast är fråga om omstän- digheter av betydelse för att bedöma själva överträdelsen som avses. Att märka i förhållande till paragrafens tidigare lydelse är dock att flertalet av de förmildrande omständigheter som nämns i de tidigare motiven hänför sig till företaget i fråga och faller under 28 a §. Till punkt 3 i förevarande paragraf torde kunna hänföras att företagets medverkan i överträdelsen är en följd av påtryckningar från andra företag och att företagets medverkan i överträdelsen har varit begränsad. Andra stycket är oförändrat.

28 a § Konkurrensskadeavgiften får fastställas till ett lägre belopp än vad som bort ske med tillämpning av 28 §,

1.

om företaget i väsentlig mån har underlättat utredningen av den egna eller andras medverkan i överträdelsen, eller

2.

om det föreligger andra särskilda skäl som hänför sig till företa-

get. Har ett företag i högst väsentlig mån underlättat en utredning som avses i första stycket 1, får avgiften efterges även i annat fall än som anges i 28 b §. Konkurrensskadeavgiften får fastställas till ett högre belopp än vad som bort ske med tillämpning av 28 §, om företaget tidigare har överträtt förbud enligt denna lag. Paragrafen är ny. Andra stycket är nytt i förhållande till utredningens förslag. Till bestämmelsen har förts delar av den tidigare 28 §. I paragrafen an- ges sådana omständigheter avseende företagets egna förhållanden som kan beaktas när konkurrensskadeavgiften fastställs.

Första stycket 1 innebär att konkurrensskadeavgiften får sättas ned för ett företag som i väsentlig mån har underlättat utredningen av överträdel- sen. Bestämmelsen motsvarar delvis 28 § första stycket 3 i paragrafens lydelse från den 1 januari 2001 (se prop. 1999/2000:140 s. 204 f. och s. 253). Till skillnad från vad som hittills har gällt föreskriver den nya ly- delsen att hänsyn får tas till företagets bidrag till utredningen inte bara av den egna överträdelsen utan även av andra företags medverkan i överträ- delsen. När ett företag informerar om den egna överträdelsen, avslöjas därmed många gånger också andra företags olagliga verksamhet. Företa- get kan därutöver lämna uppgifter som gäller endast andra företag. I båda dessa situationer kan uppgifterna om de andra företagen beaktas när det avslöjande företagets konkurrensskadeavgift fastställs. Liksom enligt bestämmelsens hittillsvarande lydelse krävs att företaget har underlättat utredningen i väsentlig mån. Uttrycket kommenterades inte när det infördes i lagen. Innebörden har således överlämnats till av- görande i rättstillämpningen. Beträffande detta krav kan dock anföras att endast de omständigheterna att företrädare för ett företag villigt svarar på frågor och inställer sig på utsatt tid eller på liknande sätt medverkar i utredningen inte torde anses utgöra sådana omständigheter som kvalifice- rar företaget för nedsättning. Det torde i stället i princip vara fråga om att företaget självmant fört fram viktig information och dylikt som Konkur- rensverket inte redan förfogar över eller lätt kan få fram. Andra likvär- Prop. 2001/02:167 99 diga förhållanden kan tänkas framträda i rättstillämpningen, som givetvis har uppgiften att ta rättslig ställning i dessa tolkningsfrågor. Att företaget självmant har kommit med den avgörande bevisningen är naturligtvis av alldeles särskild betydelse och behandlas i kommentaren till andra stycket. Även frågan om hur mycket konkurrensskadeavgiften skall sättas ned har tidigare överlämnats till rättstillämpningen. Det ankommer i första hand på Konkurrensverket att bedöma detta när verket utformar sin talan om konkurrensskadeavgift. Domstolen kan inte gå utöver verkets yr- kande, men kan sätta ned avgiften mer än vad verket har ansett böra ske. En särskild fråga är om Konkurrensverket får ändra sitt yrkande när nå- gon inte längre samarbetar på ett sätt som varit en förutsättning för ned- sättning. Frågan får prövas av domstolen enligt bestämmelserna i 13 kap. 3 § rättegångsbalken. Av första stycket 2 framgår att även andra särskilda skäl som hänför sig till företaget kan föranleda att konkurrensskadeavgiften sätts ned. Bestämmelsen syftar på sådana särskilda skäl som är hänförliga till före- tagets egna förhållanden, vilka tidigare har kunnat beaktas inom ramen för 28 § första stycket 4 i paragrafens lydelse från den 1 januari 2001. I anslutning till vad som nämns i förarbetena till denna bestämmelse (prop. 1999/2000:140 s. 253) kan som exempel nämnas att företaget snabbt upphör med överträdelsen sedan den har påtalats av Konkurrensverket, att företaget befinner sig i en svår ekonomisk situation samt att företaget har ålagts att betala skadestånd. I andra stycket görs det klart att när ett företag i högst väsentlig mån underlättat utredningen på sätt som anges i första stycket 1 det får beslu- tas att avgiften skall efterges även i annat fall än som anges i 28 b §. Av- sikten är att göra det helt klart att det i vissa särskilda fall finns en möj- lighet att sätta ned konkurrensskadeavgiften helt även på denna grund, vilket har formulerats som att efterge avgiften. Eftergift enligt andra stycket kan komma ifråga när ett företag träder fram och självmant kommer med den helt avgörande bevisningen för sin egen och andras medverkan i kartellen. Läget kan då vara det att företa- get saknar möjlighet att erhålla eftergift enligt 28 b § genom att Konkur- rensverket redan har fått en anmälan från en annan medlem av kartellen. Så kan också vara fallet genom att Konkurrensverket redan har genom- fört en undersökning enligt 47 eller 48 § eller till följd av klagomål från kunder eller konkurrenter, uppgifter lämnade av före detta anställda och liknande har tillräckligt underlag för att ansöka om en sådan undersök- ning. Möjligheten till eftergift på den i andra stycket angivna grunden måste användas med återhållsamhet för att inte konkurrensskadeavgiftens pre- ventionsverkan skall avtrubbas. I princip tar andra stycket sikte på fram- för allt det nyss nämnda fallet att ett företag kommer med den enligt Konkurrensverkets bedömning helt avgörande bevisningen för att över- trädelse skett och som Konkurrensverket saknar. Det kan dock tänkas att någon annan situation framträder som på grund av speciella omständig- heter bör tillmätas likvärdig dignitet. Om Konkurrensverket, när utred- ningen presenteras, redan har tillräcklig bevisning för att väcka talan om konkurrensskadeavgift kan det naturligtvis inte bli fråga om eftergift en- ligt denna bestämmelse. Prop. 2001/02:167 100 Enligt gällande rätt ankommer det på Konkurrensverket att avgöra när talan om konkurrensskadeavgift skall föras. Någon särskild lagreglering finns inte på denna punkt. Självfallet skall verket, om det bedömer att förutsättningarna för eftergift är uppfyllda, enligt gängse principer avstå från att föra talan. En speciell regel om detta krävs inte. En sådan regel skulle dessutom kunna leda till missförstånd om vad som gäller i övrigt. En möjlighet till nedsättning och, i vissa särskilda fall, eftergift enligt denna paragraf ingår, tillsammans med den möjlighet till eftergift på an- nan grund som föreskrivs i 28 b § och de allmänna råd Konkurrensverket förutsätts utfärda, i ett svenskt program för eftergift och nedsättning av konkurrensskadeavgift. I tredje stycket anges en omständighet hänförlig till företaget i fråga som kan medföra att konkurrensskadeavgiften sätts till ett högre belopp än som skulle följa av bestämmelserna i 28 §. Det är att företaget tidigare har överträtt reglerna i konkurrenslagen. Avsikten är att förtydliga vad som får anses ha gällt hittills (se prop. 1992/93:56 s. 93). 28 b § Konkurrensskadeavgift får efterges beträffande ett företag som har överträtt ett förbud enligt 6 §, om företaget

1.

anmäler överträdelsen till Konkurrensverket innan verket har fått tillräckligt underlag för att ingripa mot överträdelsen och något annat företag som deltagit i överträdelsen inte har gjort anmälan tidigare,

2.

lämnar Konkurrensverket all den information om överträdelsen som företaget har tillgång till,

3.

samarbetar fullt ut med Konkurrensverket under utredningen av överträdelsen, och

4.

har upphört eller snarast efter sin anmälan upphör att med- verka i överträdelsen.

Konkurrensskadeavgiften får dock inte efterges, om företaget har haft den ledande rollen i överträdelsen och det med hänsyn till om- ständigheterna därför är uppenbart oskäligt med eftergift. Paragrafen är ny. I den regleras möjligheten att befria ett företag helt från konkurrensskadeavgift, om företaget är det första i kartellen som gör anmälan om den. Enligt första stycket får konkurrensskadeavgift efterges på vissa an- givna villkor. Bestämmelsen är utformad närmast som en regel för dom- stolarna. Det är endast dessa som formellt kan besluta om eftergift. Det kan emellertid förutses att den kommer att tillämpas i första hand av Konkurrensverket. Det är ju Konkurrensverket som bestämmer huruvida talan skall väckas om konkurrensskadeavgift eller ej. Om förutsättning- arna för eftergift är uppfyllda, skall verket naturligtvis inte väcka talan. I paragrafen anges förutsättningarna för eftergift. Konkurrensskadeav- gift får efterges, när förutsättningarna föreligger. Bestämmelsen före- skriver alltså inte att ett företag har rätt att slippa avgiften. Inom de grän- ser som bestämmelsen drar upp får Konkurrensverket bedöma när verket skall underlåta att föra talan om konkurrensskadeavgift. Det förutsätts att Konkurrensverket utfärdar allmänna råd som kompletterar lagens bestämmelser. Riktlinjernas innehåll har behandlats i avsnitt 4.4.3 där även deras rättsliga karaktär har kommenterats. I de fall verket för talan Prop. 2001/02:167 101 är domstolarna oförhindrade att medge eftergift, om de anser att bestäm- melsens villkor är uppfyllda. En första förutsättning för att bestämmelserna skall vara tillämpliga är att företaget i fråga har överträtt förbudet i 6 § konkurrenslagen. Eftergift av konkurrensskadeavgift kan således inte komma i fråga, om det inte har klarlagts att denna överträdelse har förekommit. I 6 § förbjuds avtal av skilda slag. Enligt 3 § andra stycket skall förbu- den tillämpas även på beslut av en sammanslutning av företag och på samordnade förfaranden av företag. Utmärkande för överträdelserna är att de begås av två eller flera företag i samverkan. De förbjudna förfaran- dena kan innefatta mer eller mindre allvarliga överträdelser. Möjligheten att befria från konkurrensskadeavgift tar sikte i första hand på sådana olovliga karteller som riskerar att medföra allvarliga skador och som det därför är särskilt angeläget att få avslöjade. Eftersom bestämmelsen såle- des skall omfatta de allvarligaste överträdelserna, har den ansetts böra gälla även mindre allvarliga överträdelser. Bestämmelsen är därför gene- rellt tillämplig på överträdelser av förbud enligt 6 §. Av 2 § lagen om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas kon- kurrens- och statsstödsregler följer att Konkurrensverket får tillämpa ar- tiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. När så sker, skall bl.a. 2032 §§ kon- kurrenslagen tillämpas. Vid en sådan tillämpning skall hänvisningar till 6 § konkurrenslagen avse artikel 81.1 i EG-fördraget. Detta innebär att 28 b § konkurrenslagen blir tillämplig även i fall när ett företag överträtt förbudet i 81.1 och vederbörande organ prövar frågan. Paragrafens första stycke föreskriver i fyra punkter de villkor som ett företag skall uppfylla för att kunna befrias från konkurrensskadeavgift. Enligt punkt 1 skall verket inte redan ha fått tillräckligt underlag för att ingripa mot kartellen. Den omständigheten att Konkurrensverket kän- ner till att kartellen existerar hindrar således inte att det anmälande före- taget kan komma i fråga för eftergift av konkurrensskadeavgift. Men om verket på annat sätt redan har fått tillgång till sådan utredning att verket har underlag för att besluta om ett ingripande mot kartellen, kan företaget inte uppfylla villkoret enligt punkt 1. Det gäller även om något beslut om ingripande ännu inte har fattats. De former av ingripanden som avses är förutom ålägganden enligt 23 § första stycket att upphöra med överträ- delser och talan om konkurrensskadeavgift enligt 26 § ansökningar enligt 47 och 48 §§ om undersökningar hos företag och andra. Det räcker inte med att Konkurrensverket inte har tillräckligt underlag för att ingripa mot kartellen. Därutöver krävs enligt punkten 1 att företa- get skall vara först av kartellmedlemmarna med att anmäla kartellen för Konkurrensverket. Om en kartellmedlem redan har vänt sig till verket, kan ingen annan komma i åtnjutande av möjligheten till eftergift enligt paragrafen, oavsett hur kort tid det har gått mellan den första och den andra medlemmens kontakt med verket. För den som kommer för sent återstår möjligheten att få konkurrensskadeavgiften nedsatt enligt 28 a § första stycket eller få eftergift på den i andra stycket angivna grunden. Den valda lydelsen i punkten 1, som tillkommit på Lagrådets inrådan, har en i förhållande till regeringens förslag i lagrådsremissen avvikande ordningsföljd av de villkor som initialt måste vara uppfyllda. Regering- ens förslag i lagrådsremissen följde den ordning som gäller enligt kom- missionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av bö- Prop. 2001/02:167 102 ter i kartellärenden. Lagrådet har anfört att det saknar betydelse om en anmälan till verket följs av flera. För att detta skall framgå av lagtexten har Lagrådet föreslagit denna lydelse. Regeringen har följt Lagrådets förslag som inte ger någon substansförändring. Avslöjandet skall göras på företagets vägnar, det räcker inte med att en enskild anställd eller styrelseledamot gör det som privatperson. I punkt 2 föreskrivs att företaget skall lämna Konkurrensverket all in- formation om överträdelsen som företaget har tillgång till. Vidare gäller enligt punkt 3 att företaget skall samarbeta fullt ut med verket under utredningen av överträdelsen. Punkten 2 behandlar närmast de krav som ställs på företaget vid anmälningstillfället medan punkten 3 främst avser företagets agerande därefter. För att företaget skall kunna få slutlig befri- else från konkurrensskadeavgiften krävs således att det ger Konkurrens- verket sin fulla medverkan under hela utredningen av den kartell som det har avslöjat. Företaget måste alltså i princip på fråga eller självmant upplysa verket om alla förhållanden beträffande kartellen och som det känner till, och även tillhandahålla alla handlingar, i förekommande fall minnesanteckningar, dataregister och dylikt i företagets besittning, som kan bidra till utredningen. I villkoret att företaget skall samarbeta fullt ut ligger givetvis också att företaget inte lämnar felaktiga eller missvi- sande uppgifter till Konkurrensverket. Företaget är dock inte förhindrat att hävda andra rättsliga ståndpunkter än Konkurrensverket. Ytterligare ett villkor, som anges i punkt 4 , är att det anmälande före- taget skall ha upphört eller snarast efter sin anmälan upphör med sin medverkan i överträdelsen så snart som möjligt. Hur avvecklingen skall ske beror på förhållandena i det enskilda fallet. För att utredningen skall kunna bedrivas ostört i ett inledningsskede kan det vara angeläget att de kvarvarande kartellmedlemmarna inte får veta att kartellen har avslöjats. Därför kan det vara lämpligt att det anmälande företaget inte genast bry- ter öppet med kartellen utan i stället söker förhålla sig mer passivt. Det bör ankomma på Konkurrensverket att i samråd med företaget ta närmare ställning till hur företagets medverkan i kartellen skall bringas att upp- höra. Begreppet snarast anger dock att någon längre tid inte kan komma i fråga. En möjlighet till eftergift enligt denna bestämmelse ingår tillsammans med nedsättning och, i vissa särskilda fall, eftergift enligt 28 a § och de allmänna råd Konkurrensverket förutsätts utfärda, i ett svenskt program för eftergift och nedsättning av konkurrensskadeavgift. I avsnitt 4.4.3 redogörs närmare för förfarandet, bl.a. i fråga om företagets kontakter med Konkurrensverket och möjligheten till villkorade beslut från verkets sida under handläggningen. Till skillnad från vad som gäller i de flesta utländska program görs inget generellt undantag för företag som har tagit initiativet till en kartell eller i övrigt haft den ledande rollen. Även en sådan kartellmedlem kan alltså befrias från konkurrensskadeavgift. I andra stycket föreskrivs dock ett mer begränsat undantag, som syftar till att stötande resultat skall kunna undvikas. Undantaget gäller sådana fall där en enda av kartell- medlemmarna har haft den ledande rollen i överträdelsen. Vad som närmast avses är att företaget har haft huvudrollen i kartellen och fram- stått som ledaren. Företaget kan ha drivit fram samarbetet eller spelat den drivande rollen därefter. Vidare kan företaget ha varit sammankallande, Prop. 2001/02:167 103 tillhandahållit tjänster som erfordras för kartellsamarbetet, föreslagit vi- dareutveckling av samarbetet och tagit initiativ på olika sätt. Alla dessa omständigheter behöver inte föreligga för att det skall vara berättigat att på objektiv grund bedöma att företaget har haft den ledande rollen. Omständigheterna skall därtill vara sådana att det är uppenbart oskä- ligt att företaget befrias från konkurrensskadeavgift. Av betydelse för den bedömningen kan bl.a. vara om företaget genom påtryckningar eller ekonomiskt hot har tvingat in andra företag i kartellen. Som framhållits i avsnitt 4.4.2 behöver det inte alltid vara stötande att en ledande medlem i en kartell slipper betala konkurrensskadeavgift. Det får ankomma i första hand på Konkurrensverket att tillämpa reglerna så att resultaten blir skäliga. 28 c § På ansökan av ett företag som anmäler en överträdelse av ett förbud enligt 6 § skall Konkurrensverket förklara om de förutsätt- ningar för eftergift av konkurrensskadeavgift som anges i 28 b § första stycket 1 är uppfyllda. Ett beslut varigenom verket förklarat att förutsättningarna enligt 28 b § första stycket 1 för eftergift föreligger är bindande för verket samt för Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen. Paragrafen är ny och saknar motsvarighet i utredningens lagförslag. Bestämmelsen har införts efter förslag från Lagrådet, som anfört att de beslut Konkurrensverket tänks kunna meddela i fråga om huruvida förut- sättningarna för eftergift enligt 28 b § föreligger bör ges lagstöd. Beslu- ten meddelas vid inledningen av utredningen och på detta stadium torde det endast vara möjligt att med säkerhet konstatera om förutsättningarna i 28 b § första stycket 1 föreligger. Konkurrensverkets besked är bindande för verket och de domstolar som kan komma att pröva frågan om konkurrensskadeavgift. Om verket gjort en felaktig bedömning och under utredningens gång kommer på att något annat företag redan har gjort en anmälan eller att det material som verket redan förfogade över hade räckt för ett ingripande kan detta inte föranleda ändring av beskedet. Någon möjlighet att överklaga Konkurrensverkets beslut finns inte. Skulle Konkurrensverket avslå en begäran om en förklaring enligt 28 c § finns ingen anledning att låta detta kunna överklagas särskilt eftersom frågan kommer att kunna bedömas av domstol om verket väcker talan om avgift. Företaget vet i sina kontakter med verket hur detta ställer sig i frågan och förleds därmed inte att visa en omotiverad öppenhet. Någon särskild reglering av innebörden att ett beslut enligt 28 c § skulle få återkallas eller ändras för det fall att beslutet grundas på oriktiga eller vilseledande uppgifter har inte ansetts nödvändig. Om ett företag lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter torde detta nämligen innebära att företaget inte kan anses ha uppfyllt samtliga krav i 28 b § för eftergift.

4952, 54 och 55 §§ Genom ändringarna i 4952 §§ har dessa paragrafer gjorts tillämpliga på undersökningar enligt 56 b §. I 54 och 55 §§ har införts hänvisningar till 56 a §. I dessa båda paragrafer hänvisas sedan tidigare till 51 §. Av denna Prop. 2001/02:167 104 hänvisning följer att paragraferna nu blir tillämpliga även på undersök- ningar enligt 56 b §. Rubriken Internationellt samarbete I lagen införs två nya paragrafer, 56 a § och 56 b §, under en ny rubrik, Internationellt samarbete. Genom de nya bestämmelserna, som har be- handlats i avsnitt 7.7, ges Konkurrensverket behörighet att vidta utred- ningsåtgärder i Sverige på begäran av utländska konkurrensmyndigheter. En förutsättning för att verket skall få bistå ett annat lands myndighet i dess kartellutredningar är att det finns en överenskommelse om samar- bete av detta slag mellan Sverige och landet i fråga. Enligt de nya lagbe- stämmelserna ges Konkurrensverket sådana befogenheter vid det inter- nationella samarbetet som verket nu har vid utredningar om tillämp- ningen av konkurrenslagen och EG-rätten. Samarbetet med en stat kan dock begränsas genom överenskommelsen med den staten. 56 a § Konkurrensverket får meddela ett åläggande enligt 45 §, om det begärs av en myndighet i en stat med vilken Sverige har ingått en överenskommelse om rättslig hjälp i konkurrensärenden. Ett åläggande enligt första stycket gäller omedelbart, om något annat inte bestäms. I paragrafen ges bestämmelser om den form av bistånd till utländska konkurrensmyndigheter som kan antas komma i fråga i första hand. På begäran av en utländsk myndighet får Konkurrensverket utfärda åläg- ganden att lämna uppgifter i den utsträckning som anges i 45 § 1 och 3 samt att inställa sig till förhör på sätt som anges i 45 § 2. Ett åläggande får förenas med vite enligt 57 §. Begränsningen enligt 54 § till skydd för förhållandet mellan advokat och klient skall gälla i fråga om dessa åläg- ganden, liksom skyddet för företagshemligheter i 55 §. En förutsättning för att Konkurrensverket skall bistå den utländska myndigheten är att det finns en överenskommelse mellan Sverige och den andra staten om sådan rättslig hjälp. Det har inte föreskrivits närmare i vilka fall Konkurrensverket skall bi- falla en begäran om ett åläggande enligt paragrafen. Verket får med- dela ett åläggande. Det ankommer alltså på verket att avgöra om den ut- ländska myndigheten har anfört sådana skäl att ett åläggande är berätti- gat. Därvid skall verket också beakta eventuella särskilda villkor i Sveri- ges avtal med staten i fråga. Ett beslut av Konkurrensverket enligt paragrafen får överklagas hos Marknadsdomstolen, se 60 § första stycket 5. 56 b § Efter begäran av en myndighet i en stat med vilken Sverige har ingått en överenskommelse om rättslig hjälp i konkurrensären- den, får Stockholms tingsrätt på ansökan av Konkurrensverket be- sluta att verket får genomföra en undersökning hos ett företag eller någon annan för att bistå den andra staten med att utreda om någon har överträtt den statens konkurrensregler, om 1. det finns anledning att anta att en överträdelse har skett, Prop. 2001/02:167 105 2. det förfarande som utreds är av ett slag som vid tillämpningen Prop. 2001/02:167 av denna lag eller av Europeiska gemenskapens konkurrensregler skulle ha innefattat en överträdelse av 6 eller 19 § eller artikel 81 eller 82 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, om något av dessa regelverk hade tillämpats på förfarandet,

3.

det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos den som ansökan avser,

4.

denne inte rättar sig efter ett åläggande att tillhandahålla upp- gifter, handlingar eller annat enligt 56 a § eller det annars finns risk att bevis undanhålls eller förvanskas, och

5.

vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drab- bas av åtgärden.

Ansökan skall göras skriftligen. Paragrafen öppnar en möjlighet för Konkurrensverket att genomföra en undersökning, s.k. gryningsräd, i Sverige på begäran av en utländsk kon- kurrensmyndighet, när det behövs för att den utländska myndigheten skall kunna utreda om ett företag har överträtt den statens konkurrens- regler. En förutsättning för att Konkurrensverket skall bistå den ut- ländska myndigheten är att det finns en överenskommelse om rättslig hjälp mellan Sverige och staten i fråga. För att en undersökning skall få företas krävs att ett förfarande av det slag som den utländska myndigheten utreder skulle ha innefattat en överträdelse av förbuden i svensk konkurrensrätt eller i EG-rätten, om något av dessa regelverk hade tillämpats på förfarandet, se punkt 2 i för- sta stycket. Det skall alltså vara fråga om ett förfarande av ett slag som hade kunnat föranleda ett ingripande av Konkurrensverket enligt konkur- renslagen, om det hade kommit under verkets prövning. Vidare krävs att de särskilda förutsättningar som anges i 47 och 48 §§ är uppfyllda, se punkterna 1 och 35 i första stycket. Det torde bli aktuellt att tillämpa paragrafen främst i sådana fall där det företag som misstänks för överträdelsen finns i den andra staten och det i Sverige finns handlingar eller personer som har betydelse för utred- ningen. Om det misstänkta företaget finns i Sverige och överträdelsen är lokaliserad hit åtminstone delvis, bör det normalt vara möjligt för Kon- kurrensverket att ansöka om att få göra en undersökning med stöd av 47 eller 48 §. På samma sätt som i fråga om 47 och 48 §§ beslutar Stockholms tings- rätt efter ansökan av Konkurrensverket om att en undersökning skall få genomföras. Den utländska myndigheten får alltså begära hos verket att verket skall göra en ansökan hos tingsrätten om att genomföra undersök- ningen. Även i övrigt skall bestämmelserna om undersökningar enligt 47 och 48 §§ i lagen tillämpas på undersökningar enligt 56 b §. Det är alltså möjligt att förena beslutet om undersökning med vite enligt 57 §, och tingsrättens beslut får överklagas till Marknadsdomstolen enligt 63 § första stycket 4. 106

57 §

Prop. 2001/02:167

Genom ändringar i paragrafens första stycke har det gjorts möjligt att förena ålägganden enligt 56 a § och undersökningar enligt 56 b § med vite. 60 § I första stycket 5 har gjorts ett tillägg, som innebär att Konkurrensverkets beslut i fråga om ålägganden enligt 56 a § får överklagas hos Marknads- domstolen. 63 § I första stycket har gjorts ett tillägg, som innebär att Stockholms tings- rätts avgöranden i fråga om undersökningar enligt 56 b § får överklagas till Marknadsdomstolen. 64 § Om något annat inte följer av denna lag tillämpas,

1.

beträffande rättegången i frågor som avses i 23 § andra stycket och 63 § första stycket 

13, vad som är föreskrivet i rättegångsbal- ken om tvistemål där förlikning inte är tillåten, och

2.

beträffande handläggningen av frågor som avses i 13 § tredje stycket, 60 § första stycket och 63 § första stycket 4 och 5, lagen (1996:242) om domstolsärenden, dock skall i fråga om rättegångs- kostnader gälla vad som föreskrivs i 31 kap. rättegångsbalken.

I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. rättegångsbalken samt 39 § första stycket lagen om domstolsärenden i stället gälla Marknadsdomstolen. Om det finns särskilda skäl, får Marknadsdomstolen i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av parterna skall svara för sina rättegångskostnader. I paragrafens första stycke 2 har ett tillägg gjorts. Enligt den nya be- stämmelsen skall bestämmelserna i 31 kap. rättegångsbalken om rätte- gångskostnader i brottmål gälla beträffande handläggningen av frågor där lagen om domstolsärenden tillämpas. Det bör betonas att bestämmelsen endast avser kostnader som kan hänföras till rättegången, alltså inte kost- nader som berörda företag haft i samband med förfarandet hos Konkur- rensverket (se MD 1999:17). Av hänvisningen till 31 kap. rättegångsbalken följer att en enskild part som vinner kan få ersättning av allmänna medel för vissa kostnader som räknas upp i 31 kap. 2 § rättegångsbalken. Vad som där sägs om försva- rare får tillämpas på ombud, jfr Fitger, Rättegångsbalken I s. 18:71. Be- stämmelserna i 31 kap. 1 § rättegångsbalken om en enskild förlorande parts skyldighet att ersätta vissa kostnader som har betalats av allmänna medel torde knappast aktualiseras i konkurrensärenden. Marknadsdomstolen har i rättsfallet MD 2001:4 behandlat frågan om en intervenients rätt till ersättning för rättegångskostnader. 107

Övergångsbestämmelser

Prop. 2001/02:167

Ändringarna i konkurrenslagen bedöms kunna träda i kraft den 1 juli 2002. I en särskild övergångsbestämmelse anges att vid beslut om nedsätt- ning och eftergift får beaktas även åtgärder som avses i 28 a § första och andra styckena och 28 b § och som företaget vidtagit före ikraftträdandet. De beslut som avses är beslut av Konkurrensverket, Stockholms tingsrätt eller Marknadsdomstolen. De beslut av Konkurrensverket som åsyftas är beslut i frågan om huruvida talan om konkurrensskadeavgift skall väckas eller ej. Det behöver föreskrivas vad som skall gälla övergångsvis i fråga om ersättning för rättegångskostnader. Äldre bestämmelser skall gälla i fråga om kostnader i ärenden som anhängiggjorts före ikraftträdandet.

11.2

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

4 kap. 5 § Sekretess gäller i verksamhet som avser rättslig hjälp på begäran av annan stat för uppgift som hänför sig till

1.

åläggande enligt 56 a § konkurrenslagen (1993:20) eller

2.

undersökning enligt 56 b § konkurrenslagen,

om det kan antas att den rättsliga hjälpen begärts under förutsätt- ning att uppgiften inte röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. Paragrafen är ny. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.8. Bestämmelsen innebär att sekretess skall kunna gälla vid en begäran om rättslig hjälp i konkurrensärenden i Sverige för uppgift som hänför sig till åläggande enligt 56 a § konkurrenslagen eller undersökning enligt 56 b § i den lagen. Sekretessen kan omfatta även de uppgifter som före- kommer i en ansökan om rättslig hjälp och handlingar som bifogats till ansökan. Den svenska myndigheten skall pröva om det kan antas att uppgiften lämnats under förutsättning att uppgiften inte röjs. Det torde normalt kunna förutsättas att rättslig hjälp begärs under förutsättning att känsliga uppgifter i den utländska utredningen skyddas. Sekretessen gäller enligt andra stycket i högst tjugo år. 9 kap. 27 § Sekretess gäller hos Konkurrensverket i ärende som rör utredning av överträdelse av 6 eller 19 § konkurrenslagen (1993:20) eller av artikel 81 eller 82 i Fördraget om upprättandet av Europeiska ge- menskapen, för anmälan eller annan utsaga från enskild, om det kan antas att den enskilde lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. 108 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. Paragrafen är ny. Genom paragrafen ges ett sekretesskydd för uppgiftslämnare i sådana utredningar hos Konkurrensverket som rör överträdelse av förbuden i konkurrenslagen och i artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Ämnet har behandlats i avsnitt 6.4. I fråga om svensk tillämpning av nämnda artiklar finns föreskrifter i lagen (1994:1845) om tillämpning av Europeiska ge- menskapernas konkurrens- och statsstödsregler. Sekretesskyddet enligt paragrafen gäller för både fysiska och juridiska personer. Det bör emellertid uppmärksammas att när anmälaren är en juridisk person, det är en eller flera fysiska personer som i praktiken vidtar de åtgärder som leder till en anmälan. Även sådana personer kan vara skyddade. Sekretessen gäller såväl när någon gör en anmälan på eget initiativ som när någon lämnar uppgifter på begäran av Konkurrens- verket, t.ex. vid ett förhör enligt 45 § 2 konkurrenslagen. Sekretessen omfattar inte bara vem som gjort själva anmälan eller lämnat utsagan utan också själva innehållet i anmälan eller utsagan. Ef- tersom bestämmelsens syfte är att ge skydd för anmälaren torde dock bara sådana uppgifter i anmälan eller utsagan som på något sätt kan av- slöja vem anmälaren är kunna hemlighållas. Skaderekvisitet omfattar risk för både avsevärd skada, som kan drabba fysiska och juridiska personer, och betydande men, som kan drabba endast fysiska personer. Skaderekvisiten har, på inrådan av Lagrådet, kvalificerats i förhållande till lagrådsremissens lagförslag. När en anställd har lämnat uppgifter om sin arbetsgivare, torde i regel ett utlämnande av uppgifter om anmälaren till dennes arbetsgivare kunna sekretessbeläggas då det kan antas medföra betydande men för anmälaren. Risken för avsevärd skada eller betydande men får i andra fall avgöras med hänsyn till vad anmälan eller utsagan avser, relationen mellan anmälaren och det företag anmälan avser och andra omständigheter. Det anmälda företagets rätt till partsinsyn garanteras genom bestäm- melserna i 16 och 17 §§ förvaltningslagen och 14 kap. 5 § sekretessla- gen. Tillämpningen av 14 kap. 5 § kan leda till att sekretessen som gäller enligt 9 kap. 27 § sekretesslagen får vika. Sekretessen gäller enligt andra stycket i högst tjugo år. Prop. 2001/02:167 109 Prop. 2001/02:167 Bilaga 1 Utredningens lagförslag i betänkandet Kartellbe- kämpning (SOU 2001:74) Förslag till Lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) Härigenom föreskrivs i fråga om konkurrenslagen (1993:20)

dels att 28, 49-52, 54, 55, 57, 60, 63 och 64 §§ skall ha följande ly- delse,

dels att det skall införas fyra nya bestämmelser, 28 a §, 28 b, 56 a och 56 b §§, av följande lydelse,

dels att det skall införas en ny rubrik närmast före 56 a § av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

28 § 1

När konkurrensskadeavgift fastställs skall hänsyn tas till

1. hur allvarlig överträdelsen är,

2. hur länge den har pågått, och

2. hur länge den har pågått,

3. om företaget i väsentlig mån

underlättat utredningen av den

egna överträdelsen, och

3. andra försvårande eller för-

4. andra försvårande eller för-

mildrande omständigheter av bety-

mildrande omständigheter av bety-

delse.

delse.

I ringa fall skall ingen avgift påföras. 28 a § Konkurrensskadeavgiften får fast- ställas till ett lägre belopp än vad som bort ske med tillämpning av

28

§,

1.

om företaget i väsentlig mån har underlättat utredningen av den egna eller andras medverkan i överträdelsen eller

2.

om det föreligger andra sär- skilda skäl.

Konkurrensskadeavgiften får fastställas till ett högre belopp än vad som bort ske med tillämpning av 28 §, om företaget tidigare har överträtt förbud enligt denna lag.

1 Senaste lydelse 2000:1021.

110

28 b §

Konkurrensskadeavgift får

efter-

ges beträffande ett företag som

har överträtt ett förbud enligt 6 §,

om företaget

1. anmäler

överträdelsen till

Konkurrensverket innan

något

annat företag som har deltagit i

överträdelsen har gjort det och

innan verket har fått tillräckligt

underlag för att ingripa mot över-

trädelsen,

2. lämnar Konkurrensverket all

den information om överträdelsen

som företaget har tillgång till,

3. samarbetar fullt ut med Kon-

kurrensverket

under utredningen

av överträdelsen, och

4. snarast efter sin anmälan

upphör att medverka i överträdel-

sen.

Konkurrensskadeavgiften

får

inte efterges, om företaget har

spelat den ledande rollen i över-

trädelsen och en eftergift därför är

uppenbart oskälig.

Konkurrensverket får avstå från

att föra talan om konkurrensska-

deavgift mot ett företag som upp-

fyller de villkor som framgår av

första och andra styckena.

49 § 2

Ett beslut enligt 47, 48 § eller får

Ett beslut enligt 47, 48 eller 56 b §

meddelas utan att den som ansö-

får meddelas utan att den som an-

kan avser får tillfälle att yttra sig,

sökan avser får tillfälle att yttra

om det kan befaras att undersök-

sig, om det kan befaras att under-

ningen annars skulle förlora i be-

sökningen annars skulle förlora i

tydelse.

betydelse.

Beslut meddelat med stöd av första stycket skall sändas endast till

Konkurrensverket. När undersökningen börjar skall verket överlämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen skall genomfö- ras.

50 §

Ett beslut enligt 47 eller 48 § skall

Ett beslut enligt 47, 48 § eller

innehålla uppgifter om

56 § b skall innehålla uppgifter om

1.

föremålet för och syftet med undersökningen,

2.

tidpunkten när undersökningen skall börja, och

2 Senaste lydelse 1998:648. Prop. 2001/02:167 Bilaga 1 111 3. Konkurrensverkets befogenheter enligt 51 §. Beslutet gäller omedelbart, om något annat inte bestäms .

51 § 3

När Konkurrensverket genomför

När Konkurrensverket genomför

en undersökning som har beslutats

en undersökning som har beslutats

enligt 47 eller 48 §, har verket rätt

enligt 47, 48 eller 56 

b 

§ , har ver-

att

ket rätt att

1.

granska bokföring och andra affärshandlingar,

2.

ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar,

3.

begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och

4.

få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrymmen.

52 § 4

När en undersökning som har be-

När en undersökning som har be-

slutats enligt 47 eller 48 skall

slutats enligt 47, 48 eller 56 b §

genomföras, har den hos vilken

skall genomföras, har den hos vil-

undersökningen skall genomföras

ken undersökningen skall genom-

rätt att

föras rätt att

I avvaktan på att ett sådant biträde inställer sig får undersökningen inte börja. Detta gäller dock inte, om

1.

undersökningen därigenom onödigt fördröjs, eller

2.

undersökningen har beslutats enligt 49 §.

54 § 5

Åtgärder enligt 45, eller 51 §

får Åtgärder enligt 45, 51 eller 56 a §

inte avse en skriftlig handling

får inte avse en skriftlig handling

1.

vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller hans biträde inte får höras som vittne därom, och

2.

som innehas av honom eller av den till förmån för vilken tystnads- plikten gäller.

Om Konkurrensverket anser att viss handling bör omfattas av under- sökning enligt 51 § och den som åtgärden angår åberopar att handlingen är skyddad enligt första stycket, skallhandlingen omedelbart förseglas och skyndsamt överlämnas till Stockholms tingsrätt av Konkurrensver- ket. Tingsrätten skall utan dröjsmål pröva om handlingen är sådan som an- ges i första stycket. Vid ett åläggande enligt 45 § eller en undersökning enligt 51 § finns det inte någon skyldighet att röja företagshemligheter av teknisk natur. 55 § Vid ett åläggande enligt 45 § eller 56 a § eller en undersökning enligt 51 § finns det inte någon skyldig- het att röja företagshemligheter av teknisk natur.

3

Senaste lydelse 1998:648.

4

Senaste lydelse 1998:648.

5

Senaste lydelse 1998:648.

Prop. 2001/02:167 Bilaga 1 112 Internationellt samarbete 56 a § Konkurrensverket får meddela ett åläggande enligt 45 §, om det be- gärs av en myndighet i en stat med vilken Sverige har ingått en över- enskommelse om rättslig hjälp i konkurrensärenden. Ett åläggande enligt första stycket gäller omedelbart, om något annat inte bestäms. 56 b § Efter begäran av en myndighet i en stat med vilken Sverige har ingått en överenskommelse om rättslig hjälp i konkurrensärenden får Stockholms tingsrätt på ansö- kan av Konkurrensverket besluta att verket får genomföra en under- sökning hos ett företag eller någon annan för att bistå den andra staten med att utreda om någon har överträtt den statens konkur- rensregler, om

1.

det finns anledning att anta att en överträdelse har skett,

2.

det förfarande som utreds är av ett slag som vid tillämpningen av denna lag eller Europeiska ge- menskapens konkurrensregler skulle ha innefattat en överträ- delse av 6 eller 19 § eller av arti- kel 81 eller 82 i fördraget om upp- rättande av den Europeiska ge- menskapen,

3.

det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos den som ansökan avser,

4.

denne inte rättar sig efter ett åläggande enligt 56 a § eller det annars finns risk att bevis undan- hålls eller förvanskas, och

5.

vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden.

Ansökan skall göras skriftligen. Prop. 2001/02:167 Bilaga 1 113

57 § 6

Prop. 2001/02:167

Bilaga 1

Ett förbud eller åläggande enligt

Ett förbud eller åläggande enligt

23, 34 a, 35, 36, 38, 41 eller 45 §

23, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller

får förenas med vite. Också ett

56 a § får förenas med vite. Också

beslut om undersökning enligt 47

ett beslut om undersökning enligt

eller 48 § får förenas med vite för

47, 48 eller 56 b § får förenas med

att förmå ett företag eller någon

vite för att förmå ett företag eller

annan att underkasta sig undersök-

någon annan att underkasta sig

ningen.

undersökningen.

Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration får för- enas med vite. Ett sådant vite föreläggs av Stockholms tingsrätt på talan av Konkurrensverket. 60 § 7

Beslut av Konkurrensverket i följande frågor får överklagas hos Mark- nadsdomstolen:

1.

undantag enligt 8, 11, 12, 14, 16 och 18 §§,

2.

icke-ingripandebesked

 enligt 20 och 21 §§,

3.

ålägganden som verket meddelat enligt 23 § första stycket och 25 §,

4.

förbud eller åläggande enligt 38 § fjärde stycket, och

5. ålägganden enligt 45 §.

5. ålägganden enligt 45 eller

56 a §.

Ett beslut enligt första stycket 1-3 får överklagas av ett företag som be- rörs av beslutet. 63 § 8

Domar och beslut av Stockholms tingsrätt i följande mål och ärenden får överklagas hos Marknadsdomstolen:

1.

konkurrensskadeavgift enligt 26 §,

2.

kvarstad enligt 32 §

3.

företagskoncentration enligt 34 a, 36, 41 och 43 §§,

4. undersökningar enligt 47 och

4. undersökningar enligt 47, 48

48 §§, och

eller 56 b §§, och

5. prövning enligt 54 § andra stycket. Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall över- klagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång har in- letts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under rättegången. 64 § 9

Om något annat inte följer av denna lag tillämpas,

1.

beträffande rättegången i frågor som avses i 23 § andra stycket och 63 § första stycket 

1-3, vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om tvistemål där förlikning inte är tillåten, och

2.

beträffande handläggningen av frågor som avses i 13 § tredje stycket, 60 § första stycket och 63 § första stycket 4 och 5, lagen (1996:242) om domstolsärenden.

6

Senaste lydelse 2000:88.

7

Senaste lydelse 2000:88.

8

Senaste lydelse 2000:88.

9

Senaste lydelse 1998:648.

114

I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50

och 52 kap. rättegångsbalken samt 39 § första stycket lagen om dom-

stolsärenden i stället skall gälla Marknadsdomstolen.

Om det finns särskilda skäl, får

Om det finns särskilda skäl, får

Marknadsdomstolen i mål eller

Marknadsdomstolen i

mål

eller

ärende där enskilda är motparter till

ärende där enskilda är motparter till

varandra, bestämma att var och en

varandra, bestämma att var och en

av parterna skall svara

av parterna skall svara för sina rät-

tegångskostnader. I ärenden enligt

60 § första stycket 3 och 5 och 63 §

första stycket 4 och 5 gäller i fråga

om rättegångskostnader

vad

som

föreskrivs i 31 kap. rättegångsbal-

ken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2002. Bestämmelserna i 64 § i sin nya lydelse tillämpas i fråga om kostnader för åtgärder som vidtas efter ikraftträdandet. Prop. 2001/02:167 Bilaga 1 115 Prop. 2001/02:167 Bilaga 1 Förslag till Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att det i sekretesslagen (1980:100) skall införas två nya bestämmelser, 4 kap. 5 § och 9 kap. 27 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap. 5 § Sekretess gäller i verksamhet som avser rättslig hjälp på begäran av annan stat för uppgift som hänför sig till

1.

åläggande enligt 56 a § kon- kurrenslagen (1993:20) eller

2.

undersökning enligt 56 b § konkurrenslagen,

om det kan antas att den rätts- liga hjälpen begärts under förut- sättning att uppgiften inte röjs. 9 kap. 27 § Sekretess gäller hos Konkurrens- verket i ärende som rör utredning av överträdelse av 6 eller 19 § konkurrenslagen (1993:20) eller av artikel 81 eller 82 i Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen för anmälan eller annan utsaga från enskild, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2002. 116 Utredningens sammanfattning av betänkandet Kartellbekämpning (SOU 2001:74) Utredningsuppdraget Enligt direktiven skall utredningen analysera vissa frågor som rör effek- tiviteten hos det nuvarande regelverket för att motverka överträdelser av konkurrenslagstiftningens förbud mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag och missbruk av dominerande ställning. Utredningen skall föreslå de ändringar av regelsystemet som bedöms motiverade. I utredningens uppgifter ingår att pröva behovet av och förutsättningarna för regler om

nedsättning av konkurrensskadeavgift för företag som avslöjar konkurrensbegränsningar,

ett stärkt sekretesskydd för uppgifter om kartellsamarbeten eller andra konkurrensbegränsningar och om vem som lämnat infor- mation om sådana förhållanden,

begränsning av eller hinder för gemensam styrelserepresentation i konkurrerande företag, och

vinnande parts rätt till ersättning för rättegångskostnader. I uppdraget ingår vidare att utreda

om befintliga regler om uppgiftsskyldighet och sekretess tillgodo- ser behovet av ett ändamålsenligt informationsutbyte mellan Konkurrensverket och konkurrensmyndigheter i andra länder för en effektiv konkurrensövervakning,

om det behövs och är lämpligt att den svenska konkurrensmyndigheten inhämtar uppgifter för en utländsk kon- kurrensmyndighets räkning,

om erfarenheterna i rättstillämpningen eller andra omständigheter nu föranleder ett annat ställningstagande än tidigare i frågan om kriminalisering av förbudsreglerna i konkurrenslagen och när det gäller uppbrytning av företagskoncentrationer, samt

om nuvarande regler ger små företag som utsätts för andra före- tags konkurrensbegränsningar tillräckliga möjligheter att få över- trädelsen att upphöra.

Utredningen skall behandla uppkommande frågor med beaktande av de- ras EG-rättsliga aspekter. Utredningen har den 20 juni 2001 till statsrådet Ulrika[REDACTED_EFTERNAMN] över- lämnat ett särskilt PM om utredningssekretess, se bilaga 2. Det nu överlämnade betänkandet behandlar frågor om nedsättning av konkurrensskadeavgift, kriminalisering av överträdelser av konkurrens- Prop. 2001/02:167 Bilaga 2 117 lagstiftningen, sekretesskydd för uppgiftslämnare, informationsutbyte Prop. 2001/02:167 mellan Konkurrensverket och konkurrensmyndigheter i andra länder Bilaga 2 samt inhämtande av uppgifter för utländska konkurrensmyndigheters räkning. Återstående frågor kommer att behandlas i utredningens slutbetän- kande. Disposition av betänkandet

Kapitel 2 innehåller en översiktlig beskrivning av relevanta materiella och processuella bestämmelser i EG-rätten, svensk rätt och i lagstift- ningen i andra medlemsstater i EU samt i USA och Kanada.. I kapitel 3 behandlas frågan om nedsättning och eftergift av konkurrensskadeavgift. Den nuvarande svenska regleringen i frågan jämförs med motsvarande reglering i USA och Kanada samt med vad som gäller i övriga länder i EES-området. I kapitlets övervägandeavsnitt diskuteras vilka syften och funktioner program för nedsättning eller eftergift av påföljder har, liksom vilka principer som bör gälla för ett eventuellt svenskt system. I avsnittet tar utredningen vidare ställning till om det bör införas regler om nedsätt- ning eller eftergift av konkurrensskadeavgift, vad ett program för ned- sättning eller eftergift bör innehålla samt vilka förfaranderegler som bör gälla. I kapitel 4 behandlar utredningen frågan om överträdelser av konkur- renslagstiftningen bör kriminaliseras. I kapitlet redovisas argument för respektive mot en kriminalisering. Frågan om det bör införas sekretessregler till skydd för anmälare och uppgiftslämnare tas upp i kapitel 5 . Vidare behandlas där frågor om in- formationsutbyte och samarbete mellan Konkurrensverket och andra län- ders konkurrensmyndigheter. Utredningen tar i kapitel 6 upp frågan om rättegångskostnader. Frågor om ikraftträdande behandlas i kapitel 7 . Konsekvenserna av utredningens förslag redovisas i kapitel 8 . Författningskommentaren finns i kapitel 9 . Utredningens överväganden och förslag Utredningen har från olika synpunkter analyserat förutsättningarna för att införa ett program för nedsättning eller eftergift av konkurrensskadeav- gift . Program av motsvarande slag ( leniency, amnesty, immunity ) finns i bl.a. USA och Kanada men tillämpas också av EG-kommissionen samt i Storbritannien och Tyskland. Även i andra länder inom EES-området diskuteras frågan om att införa motsvarande program. Programmen går ut på att en deltagare i en olaglig kartell som avslöjar kartellen för kon- kurrensmyndigheten skall slippa påföljd för sin medverkan i kartellen eller få påföljden nedsatt. Tanken är att kartellmedlemmar därmed skall få ett incitament att avslöja kartellen. Effekten blir att konkurrensmyn- digheterna får lättare att utreda karteller. Programmen avses också mot- verka att karteller alls bildas. 118 De program som tillämpas i USA och Kanada har av företrädare för konkurrensmyndigheterna i dessa länder beskrivits som mycket fram- gångsrika. Konkurrenslagstiftningen i USA och Kanada är straffrättslig. Förhållandena i USA och Kanada är därmed inte helt jämförbara med förhållandena i Sverige. Emellertid har även EG-kommissonen, som tillämpar konkurrensregler som i stor utsträckning stämmer överens med den svenska konkurrenslagstiftningen, beskrivit sitt program som framgångsrikt. Enligt utredningens uppfattning kan ett program för nedsättning eller eftergift av konkurrensskadeavgift vara till nytta i kampen mot olagliga karteller. Utvecklingen inom EU och dess medlemsstater talar också för att Sverige bör införa regler om detta. De invändningar, främst med hän- syn till rättssäkerheten, som har anförts mot ett sådant program är inte så starka att de motiverar en avvisande inställning. Utredningen föreslår därför regler om dels eftergift, dels nedsättning av konkurrensskadeav- gift. Som förebild har utredningen haft i första hand programmen i USA och Kanada. Därvid har utredningen noterat att kommissionen nyligen har lagt fram ett förslag till reviderade EG-regler som nära ansluter till de nordamerikanska programmen. Konkurrensskadeavgift skall enligt utredningens förslag få efterges beträffande ett företag som har överträtt ett förbud enligt 6 § konkur- renslagen, om företaget anmäler överträdelsen till Konkurrensverket in- nan något annat företag som har deltagit i överträdelsen har gjort det och innan verket har fått tillräckligt underlag för att ingripa mot överträdel- sen. Företaget skall också lämna Konkurrensverket all information om överträdelsen som företaget har tillgång till. Förutsättningar för eftergift skall vidare vara att företaget samarbetar fullt ut med Konkurrensverket under utredningen av överträdelsen och snarast efter sin anmälan upphör att medverka i överträdelsen. Konkurrensskadeavgift skall dock inte få efterges, om företaget har spelat den ledande rollen i överträdelsen och en eftergift därför är uppenbart oskälig. Vid sidan av de föreslagna reg- lerna om eftergift föreslår utredningen en lagändring som innebär att konkurrensskadeavgiften skall få sättas ned, om ett företag i väsentlig mån har underlättat utredningen inte bara som enligt gällande rätt av den egna överträdelsen utan även av andras medverkan i överträdelsen. Den regeln skall kunna tillämpas på kartellmedlemmar som inte har varit först med att avslöja kartellen och som därför inte kan få konkurrensska- deavgiften eftergiven. Syftet är att alla kartellmedlemmar ändå skall ha ett incitament att medverka i Konkurrensverkets utredning. Enligt utredningens mening finns det ett flertal argument som talar mot att överträdelser av konkurrenslagen kriminaliseras. Den nuvarande sanktionen konkurrensskadeavgift har använts endast i ett begränsat antal fall. Erfarenheterna ger därmed inte underlag för slutsatsen att sanktionen är ineffektiv eller otillräcklig. Det framstår vidare som tvivel- aktigt att straff skulle vara ett effektivt medel för att motverka överträdel- serna, inte minst med tanke på de resurser som skulle behövas för utred- ning och lagföring. Det erbjuder också stora svårigheter att utforma en straffbestämmelse på ett sätt som är godtagbart från rättssäkerhetssyn- punkt. Med hänsyn härtill framstår kriminalisering inte som en fram- komlig väg för att skärpa sanktionerna mot konkurrensskadliga beteen- den. Det kan även hävdas att det skulle stå i mindre god överensstäm- Prop. 2001/02:167 Bilaga 2 119 melse med principen om ne bis in idem (samma gärning får inte be- straffas två gånger) att införa straffansvar för överträdelser av konkur- rensrättsliga förbud som redan är sanktionerade med konkurrensskadeav- gift. Det kan vidare befaras att EU-samarbetet skulle kompliceras för Sveriges del, om vi skulle införa straffsanktioner i den svenska konkur- rensrätten. I många fall skulle det rent av kunna bli omöjligt att döma ut fängelsestraff för allvarliga överträdelser. Det bör slutligen, enligt utred- ningens uppfattning, inte komma i fråga att införa en straffsanktion vid sidan av ett sådant program för nedsättning och eftergift av konkurrens- skadeavgift som utredningen föreslår. Sammanfattningsvis anser utred- ningen att det inte finns anledning att gå ifrån de bedömningar som gjor- des när den nuvarande lagen kom till. Utredningen föreslår således att överträdelser av förbuden inte straffbeläggs.

Behovet av sekretesskydd för anmälare och uppgiftslämnare framstår i två situationer som särskilt tydligt. I den ena situationen är anmälaren eller uppgiftslämnaren företrädare för en konkurrent eller något företag, t.ex. en kund, som har affärskontakter med det eller de företag som upp- giften rör. Då kan det finnas en risk för att det företag som uppgiftsläm- naren representerar drabbas av ekonomiska repressalier, om uppgiften röjs. Uppgiftslämnaren kan också skadas personligen i ekonomiskt eller annat hänseende. Den andra situationen gäller en anställd som lämnar uppgifter om det egna företaget. I ett sådant fall kan uppgiftslämnaren drabbas av såväl ekonomisk skada som obehag av annat slag. Uppgifter som anmälare eller andra lämnar i samband med Konkurrensverkets un- dersökningar kan i viss utsträckning omfattas av existerande sekretessbe- stämmelser och torde i vissa fall kunna omfattas av bestämmelsen om utredningssekretess i det förslag som utredningen tidigare har överlämnat till regeringen. Sekretesslagen innehåller emellertid inte någon bestäm- melse som är tillämplig i konkurrensärenden och som tar sikte särskilt på att skydda en uppgiftslämnares identitet eller uppgifter från denne. Sek- retesskydd av motsvarande slag finns på andra områden där tvångsingri- panden kommer i fråga och en anmälare riskerar att utsättas för repressa- lier till följd av sin anmälan. Det finns också bestämmelser om skydd för enskilda i samband med förundersökningar. Utredningen finner samman- fattningsvis att behovet av sekretesskydd för uppgiftslämnare är stort, samtidigt som ett företags intresse av insyn i ärendet tillgodoses genom existerande regler om partsinsyn. Utredningens föreslår därför en be- stämmelse om sekretess hos Konkurrensverket i ärenden som rör utred- ning av överträdelser av 6 och 19 §§ konkurrenslagen eller av artiklarna 81 och 82 i 

EG-fördraget

 för en anmälan eller en annan utsaga från en enskild, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om upp- giften röjs.

Informationsutbyte mellan nationella konkurrensmyndigheter befräm- jar en effektiv konkurrensövervakning. Med hänsyn till pågående för- handlingar inom EU anser sig utredningen inte kunna lämna något för- slag angående utbyte av information inom ramen för 

EU-samarbetet.

 En förutsättning för ett effektivt informationsutbyte med ett annat land utan- för 

EU-samarbetet

 torde vara att det finns ett avtal om utbyte med landet i fråga. Sådana avtal kräver ingen ändring av gällande allmänna sekre- tessbestämmelser.

Prop. 2001/02:167 Bilaga 2 120

Utredningen föreslår att Konkurrensverket ges möjlighet att bistå

Prop. 2001/02:167

andra länders konkurrensmyndigheter med att inhämta information och

Bilaga 2

genomföra undersökningar . Möjligheten skall emellertid begränsas till

länder med vilka Sverige har träffat bindande överenskommelser i frå-

gan. För att verket skall få tillstånd att genomföra undersökningar hos

företag, s.k. gryningsräder, skall vidare krävas att den andra statens kon-

kurrensregler har överträtts på ett sätt som motsvarar en överträdelse av

förbuden i 6 eller 19 § konkurrenslagen eller av förbuden i artikel 81

eller 82 i EG-fördraget.

Utredningen föreslår att det i konkurrenslagen införs en möjlighet för

enskilda parter att få ersättning för rättegångskostnader i sådana konkur-

rensärenden där ärendelagen tillämpas och där Konkurrensverket är mot-

part. Rätten till ersättning skall begränsas till sådana ärenden som gäller

ingripanden från Konkurrensverkets sida. Förslaget innebär att de rätte-

gångskostnadsregler som gäller för brottmål skall tillämpas.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli år 2002.

Konsekvenser av förslagen Utredningen bedömer att förslagen inte kommer att få några omfattande ekonomiska konsekvenser. Ett program för nedsättning eller eftergift av konkurrensskadeavgift kan förväntas öka effektiviteten i Konkurrensver- kets arbete med att avslöja olagliga karteller och på så sätt få en positiv effekt på samhällsekonomin och för konsumenterna. Den föreslagna be- stämmelsen om sekretesskydd för anmälare och uppgiftslämnare medför sannolikt att fler personer blir villiga att lämna upplysningar till Konkur- rensverket i samband med utredningar om överträdelser av konkurrens- lagstiftningen och kan följaktligen bidra till att verkets utredningar blir effektivare. Enligt utredningens uppfattning medför förslagen inte något omedel- bart behov av ökade resurser för Konkurrensverkets eller några andra myndigheters del. Utredningens förslag om utvidgade möjligheter för enskilda att få er- sättning för rättegångskostnader kommer sannolikt att leda till att sam- hällets kostnader för ersättning för rättegångskostnader ökar något. Hur stor denna kostnadsökning blir beror på i vilken utsträckning domstol kommer att ändra Konkurrensverkets beslut i de ärendetyper förslaget omfattar men det får även betydelse vilken karaktär ärendena kommer att ha. Enligt utredningens uppfattning går det inte att beräkna kostnadsök- ningen men ingenting talar för att det kommer att röra sig om några bety- dande belopp. 121 Prop. 2001/02:167 Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna beträffande betänkandet Kartellbekämpning (SOU 2001:74)

1.

Justitieombudsmannen

2.

Hovrätten över Skåne och Blekinge

3.

Stockholms tingsrätt

4.

Kammarrätten i Jönköping

5.

Justitiekanslern

6.

Riksåklagaren

7.

Marknadsdomstolen

8.

Konsumentverket

9.

Kommerskollegium

10.

Finansinspektionen

11.

Länsstyrelsen i Stockholms län

12.

Länsstyrelsen i Hallands län

13.

Länsstyrelsen i Västra Götalands län

14.

Länsstyrelsen i Västerbottens län

15.

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet

16.

Lunds universitet

17.

Konkurrensverket

18.

Sveriges Advokatsamfund

19.

Stockholms Handelskammare

20.

Svensk Handel

21.

Föreningen Svenskt Näringsliv

22.

Företagarnas Riksorganisation

23.

Tjänstemännens Centralorganisation, TCO

24.

Sveriges Akademikers Centralorganisation,SACO

25.

Landsorganisationen i Sverige, LO

26.

Svenska Bankföreningen

27.

Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] KB

28.

Bilindustriföreningen (BIL Sweden)

29.

Dagligvaruleverantörernas förening

30.
[REDACTED_EFTERNAMN] 

underlättat utredningen av den

egna överträdelsen, och

4. andra försvårande eller för-

3. andra försvårande eller för-

mildrande omständigheter av bety-

mildrande omständigheter av bety-

delse.

delse.

I ringa fall skall ingen avgift påföras. 28 a § Konkurrensskadeavgiften får fast- ställas till ett lägre belopp än vad som bort ske med tillämpning av

28

§,

1.

om företaget i väsentlig mån har underlättat utredningen av den egna eller andras medverkan i överträdelsen, eller

2.

om det föreligger andra sär- skilda skäl.

Har ett företag i högst väsentlig mån underlättat en utredning som avses i första stycket 1, får avgif- ten efterges. Konkurrensskadeavgiften får fastställas till ett högre belopp än vad som bort ske med tillämpning av 28 §, om företaget tidigare har överträtt förbud enligt denna lag.

1 Senaste lydelse 2000:1021.

125

28 b §

Konkurrensskadeavgift får

även

efterges beträffande

ett företag

som har överträtt ett förbud enligt

6 §, om företaget

1.

anmäler

överträdelsen

till

Konkurrensverket innan

något

annat företag som har deltagit i

överträdelsen har gjort det och

innan verket har fått tillräckligt

underlag för att ingripa mot över-

trädelsen,

2. lämnar Konkurrensverket all

den information om överträdelsen

som företaget har tillgång till,

3. samarbetar fullt ut med Kon-

kurrensverket

under

utredningen

av överträdelsen, och

4. snarast efter sin anmälan

upphör att medverka i överträdel-

sen.

Konkurrensskadeavgiften

får

dock inte efterges, om företaget

har haft den ledande rollen i

överträdelsen och det med hänsyn

till

omständigheterna

därför

är

uppenbart oskäligt med eftergift.

49 § 2

Ett beslut enligt 47 eller 48 § får

Ett beslut enligt 47, 48 eller 56 b §

meddelas utan att den som ansö-

får meddelas utan att den som an-

kan avser får tillfälle att yttra sig,

sökan avser får tillfälle att yttra

om det kan befaras att undersök-

sig, om det kan befaras att under-

ningen annars skulle förlora i be-

sökningen annars skulle förlora i

tydelse.

betydelse.

Beslut meddelat med stöd av första stycket skall sändas endast till Konkurrensverket. När undersökningen börjar skall verket överlämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen skall genomfö-

ras.

50 §

Ett beslut enligt 47 eller 48 § skall

Ett beslut enligt 47, 48 § eller

innehålla uppgifter om

56 b § skall innehålla uppgifter om

1.

föremålet för och syftet med undersökningen,

2.

tidpunkten när undersökningen skall börja, och

3.

Konkurrensverkets befogenheter enligt 51 §.

Beslutet gäller omedelbart, om något annat inte bestäms. 51 § 3

2 Senaste lydelse 1998:648. Prop. 2001/02:167 Bilaga 5 126

När Konkurrensverket genomför

När Konkurrensverket genomför

Prop. 2001/02:167

en undersökning som har beslutats

en undersökning som har beslutats

Bilaga 5

enligt 47 eller 48 §, har verket rätt

enligt 47, 48 eller 56 

b §, har ver-

att

ket rätt att

1.

granska bokföring och andra affärshandlingar,

2.

ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar,

3.

begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och

4.

få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrymmen.

52 §

När en undersökning som har be-

När en undersökning som har be-

slutats enligt 47 eller 48 § skall

slutats enligt 47, 48 eller 56 b §

genomföras, har den hos vilken

skall genomföras, har den hos vil-

undersökningen skall genomföras

ken undersökningen skall genom-

rätt att tillkalla ett juridiskt biträde.

föras rätt att tillkalla ett juridiskt

biträde.

I avvaktan på att ett sådant biträde inställer sig får undersökningen inte börja. Detta gäller dock inte, om

1.

undersökningen därigenom onödigt fördröjs, eller

2.

undersökningen har beslutats enligt 49 §.

54 § 4

Åtgärder enligt 45 eller 51 §

får Åtgärder enligt 45, 51 eller 56 a §

inte avse en skriftlig handling

får inte avse en skriftlig handling

1.

vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller hans biträde inte får höras som vittne därom, och

2.

som innehas av honom eller av den till förmån för vilken tystnads- plikten gäller.

Om Konkurrensverket anser att viss handling bör omfattas av under- sökning enligt 51 § och den som åtgärden angår åberopar att handlingen är skyddad enligt första stycket, skall handlingen omedelbart förseglas och skyndsamt överlämnas till Stockholms tingsrätt av Konkurrensver- ket. Tingsrätten skall utan dröjsmål pröva om handlingen är sådan som an- ges i första stycket.

55 §

Vid ett åläggande enligt 45 § eller

Vid ett åläggande enligt 45 § eller

en undersökning enligt 51 § finns

56 a § eller en undersökning enligt

det inte någon skyldighet att röja

51 § finns det inte någon skyldig-

företagshemligheter av teknisk

het att röja företagshemligheter av

natur.

teknisk natur.

Internationellt samarbete

56 a §

Konkurrensverket får meddela ett

3 Senaste lydelse 1998:648.

127

4 Senaste lydelse 1998:648.

åläggande enligt 45 §, om det be- gärs av en myndighet i en stat med vilken Sverige har ingått en över- enskommelse om rättslig hjälp i konkurrensärenden. Ett åläggande enligt första stycket gäller omedelbart, om nå- got annat inte bestäms .

56 b § Efter begäran av en myndighet i en stat med vilken Sverige har ingått en överenskommelse om rättslig hjälp i konkurrensärenden, får Stockholms tingsrätt på ansö- kan av Konkurrensverket besluta att verket får genomföra en under- sökning hos ett företag eller någon annan för att bistå den andra staten med att utreda om någon har överträtt den statens konkur- rensregler, om

1.

det finns anledning att anta att en överträdelse skett,

2.

det förfarande som utreds är av ett slag som vid tillämpningen av denna lag eller Europeiska ge- menskapens konkurrensregler skulle ha innefattat en överträ- delse av 6 eller 19 § eller av arti- kel 81 eller 82 i Fördraget om upprättandet av Europeiska ge- menskapen, om något av dessa regelverk hade tillämpats på förfa- randet,

3.

det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos den som ansökan avser,

4.

denne inte rättar sig efter ett åläggande att tillhandahålla upp- gifter, handlingar eller annat en- ligt 56 a § eller det annars finns risk att bevis undanhålls eller för- vanskas, och

5.

vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden.

Ansökan skall göras skriftligen. Prop. 2001/02:167 Bilaga 5 128

57 § 5

Prop. 2001/02:167

Bilaga 5

Ett förbud eller åläggande enligt

Ett förbud eller åläggande enligt

23, 34 a, 35, 36, 38, 41 eller 45 §

23, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller

får förenas med vite. Också ett

56 a § får förenas med vite. Också

beslut om undersökning enligt 47

ett beslut om undersökning enligt

eller 48 § får förenas med vite för

47, 48 eller 56 b § får förenas med

att förmå ett företag eller någon

vite för att förmå ett företag eller

annan att underkasta sig undersök-

någon annan att underkasta sig

ningen.

undersökningen.

Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration får för- enas med vite. Ett sådant vite föreläggs av Stockholms tingsrätt på talan av Konkurrensverket. 60 § 6

Beslut av Konkurrensverket i följande frågor får överklagas hos Mark- nadsdomstolen:

1.

undantag enligt 8, 11, 12, 14, 16 och 18 §§,

2.

icke-ingripandebesked

 enligt 20 och 21 §§,

3.

ålägganden som verket har meddelat enligt 23 § första stycket och

25 §,

4.

förbud eller åläggande enligt 38 § fjärde stycket, och

5. ålägganden enligt 45 §. 5. ålägganden enligt 45 och 56 a §. Ett beslut enligt första stycket 13 får överklagas av ett företag som berörs av beslutet. 63 § 7

Domar och beslut av Stockholms tingsrätt i följande mål och ärenden får överklagas hos Marknadsdomstolen:

1.

konkurrensskadeavgift enligt 26 §,

2.

kvarstad enligt 32 §,

3.

företagskoncentration enligt 34 a, 36, 41 och 43 §§,

4. undersökningar enligt 47 och

4. undersökningar enligt 47, 48

48 §§, och

och 56 b §§, och

5. prövning enligt 54 § andra stycket. Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall över- klagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång har in- letts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under rättegången. 64 § 8

Om något annat inte följer av denna lag tillämpas, 1. beträffande rättegången i frågor som avses i 23 § andra stycket och 63 § första stycket 13, vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om tvistemål där förlikning inte är tillåten, och 2. beträffande handläggningen 2. beträffande handläggningen

5

Senaste lydelse 2000:88.

6

Senaste lydelse 2000:88.

7

Senaste lydelse 2000:88.

129

8

Senaste lydelse 1998:648.

av frågor som avses i 13 § tredje

av frågor som avses i 13 § tredje

stycket, 60 § första stycket och

stycket, 60 § första stycket och

63 § första stycket 4 och 5, lagen

63 § första stycket 4 och 5, lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

(1996:242) om domstolsärenden ,

dock skall i fråga om rättegångs-

kostnader gälla vad som föreskrivs

i 31 kap. rättegångsbalken.

I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. rättegångsbalken samt 39 § första stycket lagen om dom- stolsärenden i stället gälla Marknadsdomstolen. Om det finns särskilda skäl, får Marknadsdomstolen i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av par- terna skall svara för sina rättegångskostnader.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2002.

2.

Vid beslut om nedsättning och eftergift får beaktas även åtgärder som avses i 28 a första och andra stycket och 28 b §§ och som företaget vidtagit före ikraftträdandet.

3.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om kostnader i ären- den som anhängiggjorts före ikraftträdandet.

Prop. 2001/02:167 Bilaga 5 130 Prop. 2001/02:167 Bilaga 5 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att det i sekretesslagen (1980:100) skall införas två nya paragrafer, 4 kap. 5 § och 9 kap. 27 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap. 5 § Sekretess gäller i verksamhet som avser rättslig hjälp på begäran av annan stat för uppgift som hänför sig till

1.

åläggande enligt 56 a § kon- kurrenslagen (1993:20) eller

2.

undersökning enligt 56 b § konkurrenslagen,

om det kan antas att den rätts- liga hjälpen begärts under förut- sättning att uppgiften inte röjs. 9 kap. 27 § Sekretess gäller hos Konkurrens- verket i ärende som rör utredning av överträdelse av 6 eller 19 § konkurrenslagen (1993:20) eller av artikel 81 eller 82 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, för anmälan eller annan utsaga från enskild, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2002 131

Lagrådets yttrande

Prop. 2001/02:167

Bilaga 6

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2002-03-04

Närvarande: f.d. hovrättspresidenten Bo Broomé, justitierådet Nina

Pripp, regeringsrådet Göran Schäder.

Enligt en lagrådsremiss den 21 februari 2002 (Näringsdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) och

2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Catharina Joelsson.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet :

Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen

Allmänt om eftergift och nedsättning av konkurrensskadeavgift I lagrådsremissen lämnas förslag till vad som kallas ett program med regler om nedsättning och eftergift av konkurrensskadeavgift. Syftet är att genom dessa institut främja avslöjandet och bekämpandet av olagliga karteller. En första fråga som inställer sig är om de föreslagna åtgärderna verkli- gen har den eftersträvade effekten. Något säkert svar på den frågan kan inte ges. Erfarenheterna från länder där sådana program har tillämpats tycks emellertid vara positiva, och EG-kommissionen har alldeles nyli- gen antagit ett nytt meddelande om immunitet mot böter och nedsätt- ning av böter i kartellärenden, vilket företer klara likheter med den ord- ning som lanseras i remissen; kommissionen har f.ö. redan tidigare be- handlat företag i en kartell som har samarbetet med kommissionen för- månligare än övriga företag. Med hänsyn till detta och vad som förefaller vara rimliga antaganden om reaktioner på de föreslagna reglerna finner Lagrådet inte någon anledning att ifrågasätta ändamålsenligheten i re- missförslaget i denna del. En andra fråga gäller om det är principiellt acceptabelt att utforma regler som befriar den som har överträtt gällande bestämmelser från sanktioner eller annars förmånsbehandlar denne, därför att han hos myn- digheten har avslöjat andra som har medverkat i överträdelsen. Inom straffrätten talar man i sådana fall om kronvittnessystem, och i vårt land har man hittills ställt sig i allt väsentligt avvisande till sådana konstruk- tioner. Konkurrensskadeavgiften är en sanktion som inte mycket skiljer sig från en straffrättslig påföljd, och likheterna blir än mer påtagliga om man gör en jämförelse med ett system med straffansvar för juridiska per- soner (jfr förslag i SOU 1997:127). Det finns därför all anledning att all- varligt överväga steget till en ordning med eftergift och nedsättning av 132 konkurrensskadeavgift med hänvisning till att ett företag medverkar till att utreda andra företags engagemang i en kartell. Det kan ligga nära till hands att till stöd för en sådan ordning åberopa de skadeverkningar på en fungerande marknadsekonomi och därmed ofta för konsumentkollektivet som ett kartellavtal onekligen kan ge upphov till. Det är å andra sidan tydligt att det på den egentliga straffrättens om- råde inte är svårt att finna intressen med sådan tyngd att det kan tyckas högst försvarligt att underlätta beivrande av allvarlig brottslighet med hjälp av kronvittnen som mot förmånsbehandling avslöjar medbrotts- lingar; likväl är frågan, om sådana metoder skall accepteras, knappast besvarad därmed. Motsvarande kan sägas om förslaget om eftergift och nedsättning av konkurrensskadeavgift: ytterligare argument bör till- komma. Kartellbekämpningsutredningen har, som redovisas i lagrådsremissen (avsnitt 4.4.1), ingående analyserat de sakskäl som brukar anföras mot kronvittnessystem och deras hållbarhet när det gäller konkurrensskade- avgifter. Däribland har tagits upp invändningen att ett sådant system skulle komma i konflikt med rätten enligt Europakonventionen att inte behöva belasta sig själv eller med principen om rätt att försvara sig mot anklagelser. Slutsatsen blev att de straffrättsligt grundade invändningarna mot ett kronvittnessystem inte har tillräcklig tyngd för att man skall ställa sig avvisande till ett system för eftergift och nedsättning av konkurrens- skadeavgift. Lagrådet vill i det väsentliga ansluta sig till utredningens resonemang, utan att här upprepa detta. Så gott som alla juridiska remissinstanser har tillstyrkt eller lämnat utan erinran utredningens förslag om ett eftergifts- och nedsättningssy- stem, somliga med betonande av frågans principiella vikt. Också Lagrå- det finner att parallellen mellan det föreslagna systemet och ett kronvitt- nessystem inte bör föranleda att man ställer sig avvisande till förslaget. Lagrådet övergår härefter till att belysa några närmare aspekter på den föreslagna ordningen. Några närmare regler om hur Konkurrensverket skall förfara i ett ärende där nedsättning eller eftergift av konkurrensskadeavgiften kan komma i fråga föreslås inte i remissen. I avsnitt 4.4.3 i den allmänna motiveringen skisserar emellertid regeringen hur den tänker sig att det kan komma att gå till. Där sägs att Konkurrensverket på det inledande stadiet skall kunna fatta ett beslut med karaktären av förhandsbesked om huruvida förutsättningar för eftergift enligt 28 b § föreligger. Ett sådant beslut blir dock enligt regeringen endast provisoriskt eftersom det torde bli villkorat av att företaget under den fortsatta handläggningen uppfyller de krav som ställs upp i den nämnda paragrafen. Beslutet sägs vidare inte kunna ha någon formell rättsverkan och torde inte kunna överklagas. Verket skall dock inte få avvika från sin tidigare bedömning utan saklig grund. Att inte närmare reglera ett sådant för det enskilda företagets rättssä- kerhet så väsentligt förfarande förefaller Lagrådet vara i lättsinnigaste laget. Det måste också ligga i Konkurrensverkets intresse att de företag som samarbetar med verket kan lita på de besked de fått av verket om förutsättningarna för eftergift. Företagens vilja till samarbete torde stå och falla med deras tillit till verket. Prop. 2001/02:167 Bilaga 6 133 På detta inledande stadium är det naturligtvis inte möjligt att bedöma om alla förutsättningar för eftergift föreligger. Som regeringen konstate- rar torde det enda verket kan göra vara att konstatera att företaget anmä- ler överträdelsen före alla andra företag som har deltagit i överträdelsen och innan verket har fått tillräckligt underlag för att ingripa mot överträ- delsen samt att verket kommer att avstå från att föra talan framdeles om förutsättningarna för eftergift i övrigt enligt verket är uppfyllda. Men just detta borde verket också med bindande verkan kunna förklara. Lagrådet förordar att en bestämmelse om detta tas in i konkurrenslagen som en ny 28 c §. Till den närmare formuleringen av denna paragraf återkommer Lagrådet i det följande. Till skillnad mot en åklagare som i princip har en åtalsplikt har Kon- kurrensverket inte någon föreskriven skyldighet att väcka talan om kon- kurrensskadeavgift. De föreslagna bestämmelserna om eftergift lägger också i vid omfattning i verkets hand att i det enskilda fallet bestämma, om ett företag skall få eftergift. Utan att verket yrkar det i domstol kan någon avgift inte fastställas, och verket lär inte alltid komma att behöva fatta något formligt beslut om att avstå från att väcka sådan talan. Å andra sidan är inte 28 a och 28 b §§ utformade så att ett företag tiller- känns någon strikt rätt till nedsättning eller eftergift, något som även det ger verket ett visst handlingsutrymme. Vad som nu sagts innebär dock inte att verket kan handla fritt efter eget skön. Verket har att vid sin prövning följa regeringsformens grundläggande krav på att i sin verk- samhet beakta allas likhet inför lagen och att iaktta saklighet och opar- tiskhet (1 kap. 9 §). Mot bakgrund av vad som nyss sagts och att Konkurrensverkets beslut i nu nämnda frågor i stor utsträckning kommer att vara undandragen domstolarnas prövning är det av särskild vikt att verkets hantering av ärendena är enhetlig och så långt möjligt förutsebar samt att verkets tolk- ning av bestämmelserna görs tillgänglig för allmänheten. Detta har också framhållits i remissen. Även Lagrådet vill understryka det angelägna i att verkets rättstillämpning görs tillgänglig. De enskilda paragraferna 28 § Den valda uppdelningen mellan denna paragraf och 28 a § går ut på att de objektiva faktorer, hänförliga till själva överträdelsen, som skall be- stämma avgiftens storlek återfinns i 28 §, medan faktorer hänförliga till det ansvariga företaget framgår av a-paragrafen. För att detta tydligare skall framgå bör punkt 3 formuleras som följer: andra försvårande eller förmildrande omständigheter av betydelse för att bedöma överträdelsen. 28 a § Av skäl som angavs under 28 § bör första stycket punkt 2 lyda: om det föreligger andra särskilda skäl som hänför sig till företaget. Placeringen av eftergiftsregeln i andra stycket är något problematisk. Å ena sidan hör den nära ihop med nedsättningsregeln i första stycket och kan sägas innebära nedsättning till 0 kr, samtidigt som den, liksom Prop. 2001/02:167 Bilaga 6 134 28 § men i motsats till 28 b §, tar sikte också på andra överträdelser som kan föranleda avgift än överträdelse av 6 §. Detta talar för den valda placeringen. Å andra sidan är den för systemet primära eftergiftsregeln den som ges i 28 b §, och regeln i 28 a § andra stycket har till viss del endast en supplerande funktion. Relationen kan antydas om ordalagen i 28 a § andra stycket jämkas så här: ---- får avgiften efterges även i annat fall än som anges i 28 b §. Ordet även i första meningen i 28 b § kan då lämpligen tas bort. 28 b § I första stycket anges de särskilda förutsättningar som skall vara upp- fyllda för att en konkurrensskadeavgift skall kunna efterges i andra fall än som sägs i 28 a § andra stycket. En förutsättning för att eftergift skall kunna komma i fråga när ett företag anmäler kartellen till Konkurrens- verket är att inte någon annan kartellmedlem redan vänt sig till verket med en anmälan. Däremot saknar det betydelse om en anmälan till verket följs av flera. För att detta också skall framgå av lagtexten föreslår Lag- rådet att punkten 1 ges följande lydelse: anmäler överträdelsen till Kon- kurrensverket innan verket har fått tillräckligt underlag för att ingripa mot överträdelsen och något annat företag som deltagit i överträdelsen inte gjort anmälan tidigare. Enligt punkten 4 krävs vidare att företaget snarast efter sin anmälan upphör att medverka i överträdelsen. Av remissen framgår att möjlighe- ten att få eftergift skall finnas även för ett sådant företag som redan före sin anmälan har upphört att medverka i kartellen. Lagrådet föreslår därför att lagtexten kompletteras så att orden har upphört eller läggs till inled- ningsvis i punkt 4. 28 c § Som Lagrådet inledningsvis anfört bör de beslut Konkurrensverket tänks kunna meddela om i vad mån förutsättningarna för eftergift enligt 28 b § föreligger ges lagstöd. Besluten meddelas vid inledningen av utredningen och på detta stadium torde det endast vara möjligt att konstatera om för- utsättningarna enligt 28 b § första stycket punkt 1 föreligger. Frågan om de i punkterna 2 och 3 angivna eftergiftsgrunderna är uppfyllda torde normalt kunna bedömas först när utredningen avslutats och kravet att företaget snarast skall ha upphört att medverka i överträdelsen kan ibland vara uppfyllt redan på detta stadium men det behöver inte vara det. För det enskilda företagets rättsäkerhet och fortsatta samarbetsvilja torde det också vara viktigast att få ett auktoritativt besked om Konkur- rensverkets bedömning avseende punkt 1. Verkets besked bör därför vara bindande för verket och de domstolar som kan komma att pröva frågan om konkurrensskadeavgift. Skulle verket ha gjort en felaktig bedömning och under utredningens gång komma på att något annat företag redan gjort en anmälan eller att det material som verket redan förfogade över hade räckt för ett ingripande är det högst rimligt att detta går ut över ver- ket. En myndighet skall inte kunna åberopa sin egen missbedömning som skäl för att ändra uppfattning i en för ett enskilt företag avgörande fråga. Prop. 2001/02:167 Bilaga 6 135 Skulle Konkurrensverket avslå en begäran om en förklaring av nu ak- tuellt slag finns ingen anledning att låta detta kunna överklagas särskilt. Frågan kommer ju att kunna bedömas av domstol om verket väcker talan om avgift. Och företaget vet i sina fortsatta kontakter med verket hur detta ställer sig i frågan och förleds därmed inte att visa en omotiverad öppenhet. En paragraf av den innebörd som nu redovisats skulle kunna ges för- slagsvis följande lydelse: "På ansökan av ett företag som anmäler en överträdelse av ett förbud enligt 6 § skall Konkurrensverket förklara om förutsättningarna för efter- gift av konkurrensskadeavgift enligt 28 b § 1 är uppfyllda. Ett beslut varigenom verket enligt första stycket förklarat att förutsätt- ningar för eftergift föreligger är bindande för verket och för tings rätten och Marknadsdomstolen. Sekretesslagen (1980:100) Sekretesslagens olika paragrafer avslutas regelmässigt med en bestäm- melse som i tiden begränsar sekretessen beträffande uppgifter i allmänna handlingar. Några sådana bestämmelser har inte tagits med i de remitte- rade förslagen. Det finns emellertid enligt Lagrådet inte någon anledning att avstå från sådana. 4 kap. 5 § Paragrafen reglerar sekretess i ärenden där Konkurrensverket läm- nar rättslig hjälp på begäran av en annan stat. Vid det bistånd som skat- temyndigheterna på motsvarande sätt kan lämna utländska myndigheter är sekretesstiden enligt 9 kap. 3 § begränsad till 20 år. I fråga om Konkurrensverkets egen verksamhet är sekretesstiden enligt 8 kap. 4 § också begränsad till 20 år. Det torde enligt Lagrådet saknas anledning att göra sekretesstiden längre i de ärenden som nu är aktuella. 9 kap. 27 § Paragrafen reglerar sekretess till skydd för dem som lämnat uppgifter till Konkurrensverket. Skaderekvisitet är "om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs". Lagrådet ifrågasätter om inte skaderekvisitet kunde göras strängare och insynsmöjligheterna därige- nom i motsvarande mån göras större. Regler om sekretess till skydd för anmälare finns på olika håll i sekre- tesslagen. Skaderekvisiten är av varierande styrka. Sekretessen för ar- betstagares anmälan i ett ärende om arbetsskada är enligt 7 kap. 8 § absolut. Inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten gäller sekretess enligt 7 kap. 6 § först om det kan antas att fara för våld eller annat allvarligt men uppkommer för anmälaren. Detsamma gäller enligt 7 kap. 20 § och 9 kap. 17 § för den som anmäler vissa förhållanden till polisen. På grund av reglerna om partsinsyn i 14 kap. 5 § torde anmälarens identitet kunna hemlighållas för det företag anmälan gäller endast om Prop. 2001/02:167 Bilaga 6 136 skadeverkningen för denne skulle bli avsevärda. I arbetsrättsliga tvister gäller enligt 9 kap. 20 § sekretess om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. Ett motsvarade skaderekvisit borde enligt Lagrådets be- dömning ge ett tillfredsställande skydd även för anmälare till Konkur- rensverket. Sekretesstiden för uppgifter om anmälare är när det gäller social- tjänsten och polisen 50 år. Lagrådet vill ifrågasätta om en så lång tid är motiverad i dessa fall. I det tidigare nämnda arbetsrättsliga tvisterna är sekretesstiden endast 20 år. Detta borde vara tillfyllest även beträffande de anmälare varom det nu är fråga. Prop. 2001/02:167 Bilaga 6 137

Näringsdepartementet Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 mars 2002 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] Regeringen beslutar proposition Ändringar i konkurrenslagen för effektivare kartellbekämpning, m.m. Prop. 2001/02:167 138