Regeringens proposition

1997/98:41

Socialförsäkringens administration, m.m.

Prop.

1997/98:41

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 11 december 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Maj-Inger[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till lagändringar i enlighet med riksda-

gens tidigare godkända principbeslut om riktlinjer för ändringar av orga-

nisationen för socialförsäkringens administration. Därutöver presenteras

förslag om ändringar för socialförsäkringsnämnderna. Regeringen redo-

gör vidare för organisation och styrning av IT-verksamheten inom social-

försäkringens administration.

I propositionen föreslås att principen om bruttoredovisning skall

tillämpas på arbetsskadeförsäkringen och delpensionsförsäkringen samt

att vissa fonder avvecklas.

I propositionen föreslås slutligen att en försäkringskassa och ett

landsting tillsammans med flera kommuner inom samma landsting får

bedriva en gemensam försöksverksamhet enligt lagen (1994:566) om

lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan

socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 7

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän

 försäkring 7

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:529) om allmänna

barnbidrag 31

2.3 Förslag till lag om ändring i reglementet (1962:401) angående

förvaltningen av de allmänna försäkringskassornas

 fonder för den obligatoriska och den frivilliga

sjukförsäkringen 32

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring 33

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:84) om

delpensionsförsäkring 34

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:360) om handläggning

av ärenden om bilstöd till handikappade 35

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1463) om bidrag vid

adoption av utländska barn 36

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning

och ledighet för närståendevård 37

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till

smittbärare 39

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1047)

 om sjuklön 41

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1488) om

handläggning av vissa ersättningar till den som tjänstgör

inom totalförsvaret 42

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:148) om särskilt

bidrag till ensamstående med barn 44

2.13 Förslag till om ändring i lagen (1993:16) om försäkring mot

vissa semesterlönekostnader 45

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:389) om

assistansersättning 46

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:737) om

bostadsbidrag. 48

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:308) om

bostadstillägg till pensionärer 50

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:566) om lokal

försöksverksamhet med finansiell samordning mellan

socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst 52

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1030) om

underhållsstöd 55

3 Ärendet och dess beredning 57

4 Socialförsäkringens administration 58

4.1 Inledning 58

4.2 Bakgrund till regeringens förslag om ändringar i

socialförsäkringens administration 60

4.2.1 Regeringens allmänna bedömningar om

administrationen inom socialförsäkringen 60

4.2.2 Bedömningar av rollfördelningen mellan

 de allmänna försäkringskassorna och

Riksförsäkringsverket 61

4.3 Ändrad rollfördelning inom socialförsäkringens

administration och omarbetning av 18 kap. lagen om

allmän försäkring 64

4.3.1 Allmänna bestämmelser 65

4.3.2 Den allmänna försäkringskassans

 styrelse 67

4.3.3 Direktören i den allmänna försäk-

 ringskassan 70

4.3.4 Den allmänna försäkringskassans

 organisation 70

4.3.5 Redovisning 72

4.3.6 Revision 74

4.3.7 Tillsättande av den allmänna försäk-

 ringskassans styrelse m.m. 76

4.3.8 Anställning 77

4.3.9 Tillsyn 78

4.3.10 Övriga lagändringar 79

4.4 Socialförsäkringsnämnder 80

4.4.1 Socialförsäkringsnämnder i den allmänna

försäkringskassans organisation 83

4.4.2 Tillsättande av socialförsäkringsnämnder 93

4.5 Organisation och styrning av IT-verksamheten

 inom socialförsäkringens administration 98

5 Vissa ändringar av redovisningen på statsbudgeten 102

6. Lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan

 socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst 105

7 Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och kostnader 106

8 Författningskommentar 107

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Förtroendemanna-

 inflytande ökad kvalitet och rättssäkerhet

 (SOU 1997:134) 122

Bilaga 2 Förteckning över myndigheter och organisationer som

 inbjudits till hearing om betänkande

 Förtroendemannainflytande - ökad kvalitet och

 rättssäkerhet (SOU 1997:134) 129

Bilaga 3 Sammanställning över synpunkter framförda

 vid hearing om betänkande

 Förtroendemannainflytande ökad kvalitet och

 rättssäkerhet (SOU 1997:134) 130

Bilaga 4 Översikt av olika bestämmelsers placering i den

 nuvarande lydelsen av 18 kap. i förhållande till

 placeringen i den föreslagna lydelsen 138

Bilaga 5 Sammanfattning av Statskontorets rapport Organisation och

 styrning av IT-verksamheten inom

 socialförsäkringsområdet 140

Bilaga 6 Förteckning över remissinstanser avseende Statskontorets

 rapport Organisation och styrning av IT-verksamheten

 inom socialförsäkringsadministrationen (242/97-5) 144

Bilaga 7 Rapport från Socialdepartementets arbetsgrupp om

 socialförsäkringsadministrationens IT-verksamhet

 (S97/7196-F) 145

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 11 december 1997 149

Rättsdatablad 150

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1962:381)

 om allmän försäkring,

 2. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1947:529)

om allmänna barnbidrag,

 3. antar regeringens förslag till lag om ändring i reglementet

(1962:401) angående förvaltningen av de

 allmännaförsäkringskassornas fonder för den obligatoriska och

frivilliga sjukförsäkringen,

 4. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring,

 5. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1979:84) om

 delpensionsförsäkring,

 6. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1988:360)

om handläggning av ärenden om bilstöd till handikappade,

 7. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1988:1463)

om bidrag vid adoption av utländska barn,

 8. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1988:1465)

 om ersättning och ledighet för närståendevård,

 9. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1989:225)

 om ersättning till smittbärare,

10. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1991:1047)

 om sjuklön,

11. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1991:1488)

 om handläggning av vissa ersättningar till den som tjänstgör

inom

 totalförsvaret,

12. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1992:148)

 om särskilt bidrag till ensamstående med barn,

13. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1993:16) om

 försäkring mot vissa semesterlönekostnader,

14. antar regeingens förslag till lag om ändring i lagen (1993:389)

 om assistansersättning,

15. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1993:737)

 om bostadsbidrag,

16. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:308)

 om bostadstillägg till pensionärer,

17. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:566

 om lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan

 socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst,

18. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1996:1030)

 om underhållsstöd,

19. godkänner vad regeringen föreslår om organisation och styrning

 av IT-verksamheten inom socialförsäkringens administration

 (se avsnitt 4.5),

20. godkänner vad regeringen föreslår om ändringar av redovisningen

 på statsbudgeten och avveckling av vissa fonder (avsnitt 5).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring1

dels att 18 kap. 13 a 13 c §§ skall upphöra att gälla,

dels att 3 kap. 8 a §, 18 kap. 1 13, 14 22 och 25 28 §§, 20 kap. 10 §

samt 21 kap. 2 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall föras in 21 nya paragrafer, 18 kap. 23, 24 och

29 47 §§ samt närmast före 18 kap. 1, 8, 13, 14, 19, 24, 31, 37, 40, 41,

43 och 46 §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

8 a §2

Försäkringskassan skall, senast

efter det att det särskilda läkarutlå-

tandet och den särskilda försäkran

kommit in och efter hörande av en

sådan försäkringsläkare som avses i

18 kap. 12 §, bedöma i vilken mån

arbetsförmågan fortfarande är ned-

satt på grund av sjukdom samt om

rehabilitering eller ytterligare ut-

redningsåtgärder är erforderliga.

Den allmänna försäkringskassan

skall, senast efter det att det sär-

skilda läkarutlåtandet och den sär-

skilda försäkran kommit in och ef-

ter hörande av en sådan försäk-

ringsläkare som avses i 18 kap.

15 §, bedöma i vilken mån arbets-

förmågan fortfarande är nedsatt på

grund av sjukdom samt om rehabi-

litering eller ytterligare utrednings-

åtgärder är erforderliga.

Försäkringskassan skall, om det är nödvändigt för bedömning enligt

första stycket, begära att den försäkrade genomgår utredning för bedöm-

ning av den försäkrades medicinska tillstånd, arbetsförmågan och beho-

vet av och möjligheterna till rehabilitering.

Försäkringskassan skall även annars under sjukperioden, när det finns

skäl till det, undersöka om den försäkrade efter sådan åtgärd som avses i

7 b § eller 22 kap., helt eller delvis kan försörja sig själv genom arbete.

Försäkringskassan skall, när det kan anses nödvändigt för bedöm-

ningen av rätt till sjukpenning eller åtgärder enligt 7 b § eller 22 kap.,

under sjukperioden även i övrigt.

1. infordra utlåtande av viss läkare eller annan sakkunnig,

2. göra förfrågan hos den försäkrade, den försäkrades arbetsgivare, lä-

kare eller någon annan som kan antas kunna lämna nödvändiga uppgifter,

och

3. besöka den försäkrade.

För kostnader som den enskilde har med anledning av en sådan utred-

ning som avses i andra eller fjärde stycket lämnas ersättning i enlighet

med vad regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Riksförsäk-

ringsverket föreskriver.

18 kap.

Om allmänna försäkringskassor

Allmänna bestämmelser

1 §3

För varje landsting samt varje

kommun, som inte tillhör något

landsting, skall det finnas en all-

män försäkringskassa. En försäk-

ringskassas verksamhetsområde får

dock, om regeringen för ett särskilt

fall bestämmer det, omfatta två

landsting eller ett landsting och en

sådan kommun som nyss sagts.

Allmän försäkringskassa skall in-

rätta lokalkontor i den mån så prö-

vas erforderligt.

En allmän försäkringskassa skall

finnas för varje landsting och för

varje kommun som inte tillhör nå-

got landsting. En försäkringskassas

verksamhetsområde får dock, om

regeringen för ett särskilt fall be-

stämmer det, omfatta två landsting

eller ett landsting och en kommun

som inte tillhör något landsting.

Den allmänna försäkringskassan

skall ledas av en styrelse. I försäk-

ringskassan skall det finnas en di-

rektör och en eller flera socialför-

säkringsnämnder.

2 §

Riksförsäkringsverket utövar till-

syn över de allmänna försäkrings-

kassorna, vilka hava att ställa sig

verkets anvisningar till efterrät-

telse.

Hos Riksförsäkringsverket skall

föras register över de allmänna

försäkringskassorna för inskrivning

av de uppgifter, som enligt lag eller

vad eljest föreskrives skola intagas

i registret.

Den allmänna försäkringskassan

skall

1. utreda och besluta i ärenden

som enligt denna lag eller annan

författning skall skötas av försäk-

ringskassan,

2. svara för att socialförsäkrings-

och bidragssystemen tillämpas lik-

formigt och rättvist,

3. vidta åtgärder för att före-

bygga och minska ohälsa i syfte att

minska de långa sjukperioderna

samt aktivt arbeta med rehabilite-

ring enligt vad som närmare anges

i 22 kap.,

4. lämna hjälp vid handhavandet

av annan verksamhet enligt vad

regeringen bestämmer, samt

5. lämna hjälp åt en myndighet

som har hand om arbetslöshetsför-

säkringen eller åt ett sådant lokalt

organ som avses i 1 kap. 2 §.

Försäkringskassan får träffa

överenskommelse med kommun,

landsting och länsarbetsnämnd om

att samverka i syfte att uppnå en

effektivare användning av tillgäng-

liga resurser.

Försäkringskassan får inte utöva

någon annan verksamhet än som

avses i första och andra styckena.

Regeringen, eller den myndighet

regeringen bestämmer, får dock

föreskriva att det hos en eller flera

försäkringskassor skall finnas ge-

mensamma enheter för alla försäk-

ringskassor för vissa ärenden eller

frågor.

3 §

För allmän försäkringskassa fast-

ställer regeringen firma.

Ej må annan än allmän försäk-

ringskassa i sin firma eller eljest

vid beteckning av rörelsen använda

ordet försäkringskassa tillsam-

mans med ordet allmän eller

eljest i firman intaga något, varige-

nom kan givas sken av att firman

innehaves av allmän försäkrings-

kassa.

För en allmän försäkringskassa

skall regeringen fastställa firma.

Annan än en allmän försäkrings-

kassa får inte använda ordet försäk-

ringskassa tillsammans med ordet

allmän i sin firma eller annars vid

beteckningen av rörelsen. Inte hel-

ler andra ord som kan ge sken av

att firman innehas av en allmän

försäkringskassa får användas av

annan än en sådan försäkrings-

kassa.

4 §

För allmän försäkringskassas

förbindelser häfta allenast kassans

tillgångar.

Om vad som skall iakttagas be-

träffande allmän försäkringskassas

tillgångar och skulder, därest kas-

san upphör eller dess verksamhet

ändras, meddelar regeringen be-

stämmelser i varje särskilt fall.

För en allmän försäkringskassas

förbindelser svarar endast försäk-

ringskassans tillgångar.

Regeringen meddelar i varje sär-

skilt fall bestämmelser om vad som

skall iakttas beträffande en allmän

försäkringskassas tillgångar och

skulder om försäkringskassan upp-

hör eller dess verksamhetsområde

ändras.

5 §4

Allmän försäkringskassa må ej utan

stöd av särskilt lagstadgande be-

driva annan verksamhet än som

angives i denna lag eller i bestäm-

melser, som utfärdats med stöd av

densamma.

I den mån regeringen så förord-

nar, är allmän försäkringskassa

pliktig att biträda vid handhavan-

det av annan verksamhet.

Myndighet, som handhar ar-

betslöshetsförsäkring eller lokalt

organ som i 1 kap. 2 § sägs må ej

av allmän försäkringskassa förväg-

ras begärt biträde.

Den allmänna försäkringskassan

får träffa överenskommelse med

kommun, landsting och länsarbets-

nämnd om att samverka i syfte att

uppnå en effektivare användning av

tillgängliga resurser.

En allmän försäkringskassas stad-

gar skall på förslag av försäk-

ringskassan fastställas av Riksför-

säkringsverket.

Stadgarna skall ange var försäk-

ringskassans styrelse skall ha sitt

säte och hur försäkringskassans

värdehandlingar och övriga säker-

hetshandlingar skall förvaras.

6 §5

I en allmän försäkringskassa

skall finnas en styrelse och en eller

flera socialförsäkringsnämnder.

Regeringen beslutar hur många

socialförsäkringsnämnder som

skall finnas i riket. Riksförsäkrings-

verket beslutar för varje kassa om

antalet nämnder i kassan. Om inte

annat föreskrivs tillkommer det

styrelsen att besluta i angelägen-

heter, som kassan har att befatta

sig med.

Stadgar för allmän försäkrings-

kassa skall, på förslag av kassan,

fastställas och registreras av Riks-

försäkringsverket. Stadgarna skall

ange var kassans styrelse skall ha

sitt säte och hur kassans värde- och

övriga säkerhetshandlingar skall

förvaras.

Riksförsäkringsverket skall föra

register över de allmänna försäk-

ringskassorna för inskrivning av de

uppgifter, som enligt denna lag

eller vad som annars anges skall

tas in i registret.

 7 §6

Styrelse för allmän försäkrings-

kassa skall bestå av ordförande och

vice ordförande samt, om något

annat inte framgår av det följande,

ytterligare fyra ledamöter. Styrel-

sen för Stockholms läns allmänna

försäkringskassa skall bestå av åtta

ledamöter. Om en försäkringskas-

sas verksamhetsområde bestämts

av regeringen enligt 1 §, skall sty-

relsen likaledes bestå av åtta leda-

möter. Ordförande och vice ordfö-

rande utses av regeringen. Övriga

ledamöter utses av landstinget el-

ler, i fråga om en kassa vars verk-

samhetsområde utgörs av en kom-

mun, av kommunfullmäktige. Om en

kassas verksamhetsområde be-

stämts av regeringen enligt 1 §,

beslutar regeringen om fördel-

ningen mellan landsting respektive

mellan landsting och kommun när

det gäller val av övriga sex leda-

möter. Härutöver får två personal-

företrädare delta i styrelsearbetet. I

fråga om dessa tillämpas lagen

(1976:230) om rätt för arbetsta-

garorganisation att utse och entle-

diga företrädare för de anställda i

styrelse eller annat organ vid stat-

lig myndighet.

Personalföreträdare är ledamot i

den omfattning som framgår av

särskilda bestämmelser.

För ledamöterna, utom ordföran-

den och vice ordföranden, utses

lika många suppleanter.

Landstingets och kommunfull-

mäktiges val av ledamöter eller

suppleanter skall vara proportio-

nellt, om det begärs av minst så

många ledamöter i landstinget eller

kommunfullmäktige som motsvarar

den kvot, vilken erhålls om antalet

närvarande ledamöter delas med

det antal personer som valet avser,

ökat med 1. Om kvoten är ett brutet

tal, skall den avrundas till närmast

högre hela tal. Om förfarandet vid

sådant proportionellt val finns be-

stämmelser i lagen (1955:138) om

proportionellt valsätt vid val inom

landsting, kommunfullmäktige m.m.

Om suppleanterna inte väljs pro-

portionellt, skall vid valet även den

ordning bestämmas i vilken de skall

kallas till tjänstgöring.

I registret skall för varje allmän

försäkringskassa antecknas

1. namnet på de personer som ut-

setts till

 styrelseledamot,

 suppleant,

 firmatecknare,

2. de utseddas postadress och

personnummer och

3. hur försäkringskassans firma

tecknas.

En uppgift i registret som ändrats

gäller inte mot tredje man förrän

ändringen registrerats eller tredje

man dessförinnan fått vetskap om

ändringen.

Styrelse

8 §7

Styrelseledamöter utses, om inte

regeringen föreskriver annat, för en

tid av fyra år, räknat från och med

den 1 januari året efter det år då

val i hela riket till landsting och

kommunfullmäktige har ägt rum.

En styrelseledamot kan skiljas

från uppdraget genom beslut av den

som utsett honom.

Om en styrelseledamot som har

utsetts vid proportionellt val avgår

under tjänstgöringstiden, inträder

en suppleant, enligt den ordning

mellan suppleanterna som har be-

stämts vid valet, i ledamotens ställe

för återstoden av tjänstgörings-

tiden. Om en annan ledamot avgår,

utses en ny ledamot för återstoden

av tjänstgöringstiden.

En allmän försäkringskassa skall

ha en styrelse med lägst fem och

högst elva ledamöter, varav en

skall vara ordförande och en vice

ordförande. Härutöver får två

personalföreträdare delta i

styrelsearbetet. I fråga om dessa

skall lagen (1976:230) om rätt för

arbetstagarorganisation att utse

och entlediga företrädare för de

anställda i styrelse eller annat

organ vid statlig myndighet

tillämpas. Personalföreträdarna är

ledamöter i den omfattning som

framgår av särskilda bestämmelser.

Antalet ledamöter skall vara be-

roende av hur många invånare som

är bosatta inom försäkringskassans

verksamhetsområde.

För ledamöterna, utom för ord-

föranden och vice ordföranden,

skall det finnas lika många supple-

anter.

9 §8

Ledamot av allmän försäkrings-

kassas styrelse skall ha rösträtt vid

val av kommunfullmäktige.

Styrelsen skall ansvara för att

verksamheten bedrivs författnings-

enligt, effektivt och i överensstäm-

melse med syftet för verksamheten.

Styrelsen skall

1. hushålla väl med statens och

andra offentliga medel och därvid

se till att de mål som regeringen,

eller den myndighet regeringen

bestämmer, ställt upp för använ-

dandet av medlen följs,

2. verka för samarbete med

andra offentliga myndigheter och

på annat sätt ta till vara de fördelar

som kan vinnas för staten som hel-

het,

3. fortlöpande följa upp och

pröva den egna verksamheten och

konsekvenserna av de författnings-

föreskrifter och särskilda beslut

som rör verksamheten samt vidta

de åtgärder som behövs,

4. beakta de krav som ställs på

verksamheten av hänsyn till total-

försvaret, regionalpolitiken och

miljöpolitiken,

5. se till att allmänhetens och

andras kontakter med den allmänna

försäkringskassan underlättas ge-

nom en god service och tillgänglig-

het samt genom information,

6. se till att handlingar i ärenden

hos den allmänna försäkringskas-

san hanteras och förvaras så, att

den som är obehörig inte får till-

gång till dem, samt

7. fastställa organisation, an-

svarsordning och beslutsordning

för verksamheten.

10 §9

Till styrelsens sammanträden

skall samtliga ledamöter kallas.

Om en styrelseledamot är förhind-

rad att tjänstgöra vid ett samman-

träde, skall en suppleant kallas i

hans ställe enligt den bestämda

ordningen mellan suppleanterna.

Suppleanterna får även i övrigt

närvara vid styrelsens sammanträ-

den. De skall alltid underrättas om

tiden för sammanträdena. Den di-

rektör som avses i 12 § första

stycket får deltaga i styrelsens

sammanträden, men ej i dess be-

slut.

Vid förfall för både ordföranden

och vice ordföranden föres ordet av

den som de vid sammanträdet när-

varande utse.

Styrelsen är beslutför, när minst

hälften av de ledamöter som får

delta i avgörandet är närvarande.

Vid styrelsens sammanträden

skall föras protokoll.

Styrelsen skall se till att de an-

ställda är väl förtrogna med målen

för verksamheten. Den skall verka

för goda arbetsförhållanden och för

att de anställdas kompetens tas till

vara och utvecklas.

11 §

Styrelsen äger bemyndiga styrel-

seledamot eller befattningshavare

hos den allmänna försäkringskas-

san att teckna kassans firma samt

uppdraga åt styrelseledamot eller

befattningshavare hos kassan att å

styrelsens vägnar fatta beslut i de

angelägenheter, beträffande vilka

så lämpligen kan ske. Styrelsen

äger föreskriva, att rätten till firma-

teckning får av två eller flera per-

soner utövas allenast i förening.

I frågor som röra förhållandet

mellan kassan som arbetsgivare

och arbetstagare hos kassan kan

styrelsen i den mån regeringen så

förordnar överlåta på företrädare

för arbetstagarna att fatta beslut.

Samtliga ledamöter skall kallas

till styrelsens sammanträden. Om

en ledamot inte kan komma skall en

suppleant kallas i hans ställe efter

den ordning som gäller mellan

suppleanterna. Suppleanterna får

även i övrigt närvara vid styrelsens

sammanträden. De skall alltid un-

derrättas om tiden för samman-

trädet.

Direktören får delta i styrelse-

sammanträdet, men inte i de beslut

som fattas vid sammanträdet.

Om både ordföranden och vice

ordföranden är frånvarande utser

de närvarande den som skall leda

sammanträdet. Styrelsen är beslut-

för, om fler än hälften av de leda-

möter som får delta i avgörandet är

närvarande.

Vid styrelsens sammanträden

skall det föras protokoll.

12 §10

I den allmänna försäkringskas-

san skall finnas en direktör, som

har att leda arbetet inom kassan i

enlighet med styrelsens anvis-

ningar. Vidare skall finnas en eller

flera försäkringsläkare och försäk-

ringstandläkare. Dessa skall bi-

träda kassan i frågor som kräver

medicinsk eller odontologisk sak-

kunskap samt verka för ett gott

samarbete mellan kassan och de

läkare och tandläkare som är verk-

samma inom dess område. Därut-

över skall finnas personal i mån av

behov och tillgång på medel.

Styrelsen får bemyndiga styrel-

seledamöter eller arbetstagare hos

den allmänna försäkringskassan att

teckna försäkringskassans firma.

Styrelsen får föreskriva att försäk-

ringskassans firma endast får

tecknas av två eller flera personer i

förening.

Styrelsen får uppdra åt styrelse-

ledamöter eller arbetstagare hos

försäkringskassan att där det är

lämpligt fatta beslut för styrelsens

räkning.

Styrelsen kan, i den utsträckning

som regeringen bestämmer, över-

låta till företrädare för arbetsta-

garna att fatta beslut i frågor om

förhållandet mellan försäkringskas-

san som arbetsgivare och arbetsta-

gare hos försäkringskassan.

Direktör

13 §11

Direktören och andra arbetsta-

gare, beträffande vilka regeringen

föreskriver det, anställs och entle-

digas av Riksförsäkringsverket.

Övriga arbetstagare anställs och

entledigas av kassan.

Riksförsäkringsverket skall vid

anställning och entledigande av

arbetstagare hos kassan inhämta

yttrande från kassans styrelse.

Direktören skall ansvara för och

leda den dagliga verksamheten vid

den allmänna försäkringskassan.

Direktören skall ansvara för den

löpande förvaltningen enligt de

riktlinjer och anvisningar som sty-

relsen meddelar.

Organisation

14 §12

En allmän försäkringskassas rä-

kenskaper skall omfatta perioden

den 1 januari-den 31 december

(budgetår).

Styrelsen skall årligen till reviso-

rerna lämna en av styrelsens leda-

möter underskriven årsredovisning

innefattande förvaltningsberättelse,

resultaträkning och balansräkning

för det senast förflutna budgetåret.

Styrkt avskrift av årsredovisningen

skall samtidigt översändas till

Riksförsäkringsverket och till be-

rört landsting eller berörd kom-

mun.

Styrelsen skall årligen tillställa

Riksförsäkringsverket de uppgifter

om kassans förvaltning som fordras

för framställning om anslag.

Den allmänna försäkringskas-

sans styrelse skall inrätta lokal-

kontor eller motsvarande servi-

ceställen i den omfattning som

behövs för att ge de försäkrade en

god service.

15 §13

Då bokslut är uppgjort för all-

män försäkringskassa, skall vad av

kassans inkomster avseende sjuk-

försäkring enligt 2 4 kap. ej åtgått

för löpande utgifter under det år

bokslutet avser avsättas till en fond

för den obligatoriska sjukförsäk-

ringen.

Fondens kapital och avkastning

får tagas i anspråk enligt bestäm-

melser som meddelas av rege-

ringen.

Fonden förvaltas enligt grunder

som riksdagen fastställer särskilt.

I en allmän försäkringskassa

skall det finnas en eller flera för-

säkringsläkare och försäkrings-

tandläkare för att hjälpa försäk-

ringskassan med medicinsk och

odontologisk sakkunskap och verka

för ett gott samarbete mellan för-

säkringskassan och de läkare och

tandläkare som är verksamma inom

försäkringskassans område.

16 §14

För granskning av styrelsens för-

valtning och den allmänna försäk-

ringskassans räkenskaper skall för

varje budgetår utses två revisorer

av landstinget eller, där fråga är

om en kassa, vars verksamhetsom-

råde utgörs av en kommun, av

kommunfullmäktige.

För varje revisor utses en supp-

leant.

En revisor kan skiljas från upp-

draget av den som utsett honom.

En revisor skall ha den erfaren-

het av bokföring och den insikt i

ekonomiska förhållanden som med

hänsyn till kassans verksamhet

fordras för uppdraget. Till revisor

får inte utses den som är i kassans

eller en styrelseledamots tjänst el-

ler den som är nära anhörig till en

styrelseledamot.

Utöver dessa revisorer skall det

revisionskontor som granskar

Riksförsäkringsverkets verksamhet

utföra sådan granskning som avses

i första stycket. Bestämmelserna i

17 § om revisor gäller för de

tjänstemän vid revisionskontoret

som utför granskningen.

Den allmänna försäkringskas-

sans styrelse skall inrätta socialför-

säkringsnämnder.

En socialförsäkringsnämnds

verksamhetsområde skall utgöras

av ett väl avgränsat geografiskt

område. Regeringen får utfärda

närmare föreskrifter om grunderna

för den geografiska indelningen av

nämndernas verksamhetsområden.

Varje socialförsäkringsnämnd

skall besluta i samtliga slags ären-

den som enligt denna lag eller an-

nan författning skall avgöras av en

nämnd. Om det finns särskilda skäl

får styrelsen bestämma att ett eller

flera slags ärenden endast skall

beslutas av någon eller några av

nämnderna inom försäkrings-

kassans verksamhetsområde.

En socialförsäkringsnämnd skall

bestå av sju ledamöter, varav en

skall vara ordförande och en vice

ordförande.

17 §15

Revisorerna har rätt att när som

helst inventera den allmänna för-

säkringskassans medel och övriga

tillgångar samt granska dess

böcker, räkenskaper och andra

handlingar. Styrelsen och direktö-

ren är skyldiga att lämna de upp-

lysningar om förvaltningen som

begärs vid revisionen.

Revisorerna skall inom fyra veckor

från den dag de mottagit styrelsens

förvaltningsberättelse till styrelsen

överlämna en av dem underskriven

revisionsberättelse. Styrkta av-

skrifter av revisionsberättelsen

skall samtidigt tillställas Riksför-

säkringsverket och det landsting

eller kommunfullmäktige som utsett

revisorer.

En socialförsäkringsnämnd skall

avgöra ärenden om rätt till

1. förtidspension,

2. särskild efterlevandepension,

3. handikappersättning,

4. vårdbidrag,

dock inte såvitt avser förutsätt-

ningarna för rätt till pension enligt

5 kap.

Socialförsäkringsnämnden skall

även avgöra ärenden om rätt till

förmåner enligt vad som föreskrivs

i andra författningar.

Om ett ärende som avgjorts av en

socialförsäkringsnämnd överkla-

gas, skall nämnden företräda den

allmänna försäkringskassan om

försäkringskassan skall föra det

allmännas talan i målet. Nämnden

får bemyndiga en tjänsteman vid

försäkringskassan att företräda

nämnden vid domstol.

18 §

Talan mot styrelseledamot på

grund av hans uppdrag må ej an-

ställas, därest icke Riksförsäk-

ringsverket skriftligen till honom

framställt anmärkning mot det för-

farande, å vilket talan grundas,

inom tre år efter utgången av det

år, då förfarandet ägt rum. Vad nu

sagts gäller ej talan, som grundas

på att styrelseledamot begått

brottslig handling. Riksförsäkrings-

verket äger förordna ställföreträ-

dare för styrelsen att föra den all-

männa försäkringskassans talan.

Talan mot revisor på grund av

hans uppdrag må ej anställas, se-

dan två år förflutit från det reviso-

rernas berättelse överlämnades till

styrelsen, såvida icke talan grundas

på att revisor begått brottslig

handling.

Samtliga ledamöter skall kallas

till socialförsäkringsnämndens

sammanträden.

Det som sägs i 11 § andra fjärde

styckena om styrelsens sam-

manträden skall tillämpas i fråga

om socialförsäkringsnämndernas

sammanträden.

Ett ärende avgörs i en socialför-

säkringsnämnd efter föredragning

av en tjänsteman hos den allmänna

försäkringskassan. Om det bland

ledamöterna eller hos föredragan-

den förekommer avvikande mening

skall denna anmälas innan sam-

manträdet är slut.

Redovisning

19 §

Styrelseledamot, direktör eller

revisor i allmän försäkringskassa,

som vid fullgörandet av sitt upp-

drag uppsåtligen eller av vårdslös-

het tillskyndat försäkringskassan

eller tredje man skada, är pliktig

att utgiva ersättning för skadan.

Föreligger allenast ringa vårdslös-

het, må ersättningen nedsättas, om

det med hänsyn jämväl till skadans

storlek och omständigheterna i öv-

rigt prövas skäligt.

Äro flera ersättningsskyldiga för

skada, svara de för ersättningen en

för alla och alla för en, den vars

ersättningsskyldighet nedsatts dock

allenast med det nedsatta beloppet.

Sinsemellan skola de taga del i er-

sättningens gäldande efter vad som

med hänsyn till den större eller

mindre skuld, som finnes ligga en-

var av dem till last, samt till om-

ständigheterna i övrigt prövas skä-

ligt.

Bokföringen hos den allmänna

försäkringskassan skall ske på ett

sätt som stämmer överens med god

redovisningssed.

20 §16

En socialförsäkringsnämnd skall

bestå av sju ledamöter. Av dessa

utses en ledamot, som skall vara

nämndens ordförande, av rege-

ringen. Av de övriga ledamöterna

utses tre av Riksförsäkringsverket

och väljs tre av landstinget. Om

kassans verksamhetsområde utgörs

av en kommun, skall tre ledamöter

väljas av kommunfullmäktige i

stället för av landstinget. Om en

kassas verksamhetsområde be-

stämts av regeringen enligt 1 §,

beslutar regeringen om fördel-

ningen mellan landsting respektive

mellan landsting och kommun när

det gäller val av de tre sistnämnda

ledamöterna. Nämnden utser inom

sig en vice ordförande.

För var och en av de av Riksför-

säkringsverket utsedda ledamö-

terna skall verket utse en suppleant.

För de ledamöter som har valts av

landstinget eller kommunfullmäk-

tige skall lika många suppleanter

väljas.

Bestämmelserna i 7 § fjärde

stycket om val av ledamöter eller

suppleanter i styrelse för allmän

försäkringskassa skall tillämpas vid

landstingets och kommunfullmäkti-

ges val av ledamöter eller supple-

anter i socialförsäkringsnämnd.

Den allmänna försäkringskas-

sans räkenskapsår utgörs av ka-

lenderår. Styrelsen skall varje år

upprätta en årsredovisning för det

senaste räkenskapsåret.

Årsredovisningen skall upprättas

på ett överskådligt sätt och i enlig-

het med god redovisningssed. Den

skall skrivas under av samtliga sty-

relseledamöter och av direktören.

Årsredovisningen skall lämnas

till Riksförsäkringsverket. En kopia

av årsredovisningen skall samtidigt

lämnas till det berörda landstinget

eller den berörda kommunen.

21 §17

En socialförsäkringsnämnd av-

gör frågor om rätt till

1. förtidspension,

2. särskild efterlevandepension,

3. handikappersättning,

4. vårdbidrag,

dock inte såvitt avser förutsättning-

arna för rätt till pension enligt 5

kap.

Socialförsäkringsnämnden avgör

även frågor om rätt till förmåner

enligt vad som föreskrivs i andra

författningar.

Om en fråga som avgjorts av so-

cialförsäkringsnämnd överklagas,

skall nämnden företräda den all-

männa försäkringskassan om för-

säkringskassan skall föra det all-

männas talan i målet. Nämnden får

bemyndiga en tjänsteman vid för-

säkringskassan att företräda nämn-

den vid domstol.

Socialförsäkringsnämnden är be-

slutför då minst fyra ledamöter är

närvarande.

I övrigt skall vad i 8 10 §§ före-

skrivs med avseende på styrelse ha

motsvarande tillämpning med

avseende på socialförsäkrings-

nämnden. Har föredraganden från

beslutet avvikande mening skall

denna antecknas till protokollet

Styrelsen skall upprätta en del-

årsrapport för de första sex måna-

derna av det pågående räkenskaps-

året.

Det som sägs i 20 § andra och

tredje styckena skall tillämpas

också i fråga om delårsrapporten.

22 §18

Ärende avgörs i socialförsäk-

ringsnämnd efter föredragning av

tjänsteman hos den allmänna för-

säkringskassan.

I ärende, som handläggs av so-

cialförsäkringsnämnden, får nämn-

den höra den som saken rör eller

som eljest antas kunna lämna

upplysningar av betydelse.

Begär den som saken rör att bli

muntligen hörd inför socialförsäk-

ringsnämnden, skall nämnden höra

honom, om inte särskilda skäl talar

mot det.

Styrelsen skall varje år upprätta

ett underlag som kan ligga till

grund för Riksförsäkringsverkets

budgetunderlag till regeringen.

Underlaget skall innehålla försäk-

ringskassans förslag till finansie-

ring av verksamheten de tre när-

maste åren.

Underlaget till budgetunderlag

skall lämnas till Riksförsäkrings-

verket.

23 §19

Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer får utfärda

närmare föreskrifter om den all-

männa försäkringskassans redovis-

ning.

Revision

24 §20

Riksrevisionsverket skall granska

de allmänna försäkringskassorna.

Riksrevisionsverket får när som

helst inventera den allmänna för-

säkringskassans medel och övriga

tillgångar och granska kassans

böcker, räkenskaper och andra

handlingar.

Styrelsen och direktören skall

lämna de upplysningar och den

hjälp som Riksrevisionsverket be-

gär.

25 §21

Arvode och annan ersättning till

ledamot av styrelse och socialför-

säkringsnämnd fastställs av rege-

ringen.

Arvode och annan ersättning till

revisor och till sådan ställföreträ-

dare för styrelse som nämns i 18 §

första stycket fastställs av Riksför-

säkringsverket.

Arvode och annan ersättning som

avses i denna paragraf utges av den

allmänna försäkringskassan

Riksrevisionsverket skall i enlig-

het med god revisionssed granska

den allmänna försäkringskassans

årsredovisning och räkenskaper

samt styrelsens förvaltning. Verkets

granskning skall göras i syfte att

bedöma om redovisningen är till-

förlitlig och räkenskaperna rättvi-

sande. Verket skall även granska

om styrelsens och direktörens för-

valtning står i överensstämmelse

med tillämpliga föreskrifter och

särskilda beslut.

Riksrevisionsverket skall i

överensstämmelse med god revi-

sionssed översiktligt granska för-

säkringskassans delårsrapport.

26 §22

Vad i detta kapitel föreskrivs om

ledamot i styrelse eller socialför-

säkringsnämnd samt om revisor

skall i tillämpliga delar gälla be-

träffande suppleant.

Har suppleant för styrelseleda-

mot deltagit i behandlingen av

fråga rörande rättshandling gente-

mot tredje man, är den omständig-

heten att förutsättningar för hans

inträde i styrelseledamots ställe

saknades, utan verkan mot tredje

man, om denne ej insåg eller bort

inse nämnda förhållande.

Den allmänna försäkringskassan

skall ha två revisorer som väljs

enligt vad som föreskrivs i 35 §.

Det skall finnas en suppleant för

varje revisor.

Revisorerna skall ha den erfa-

renhet av bokföring och den insikt i

ekonomiska förhållanden som ford-

ras för uppdraget med hänsyn till

försäkringskassans verksamhet.

En revisor får inte

1. vara anställd hos den all-

männa försäkringskassan,

2. vara anställd hos en styrelse-

ledamot eller

3. vara gift eller sambo med sty-

relseledamot, syskon eller släkting i

rätt upp- eller nedstigande led till

en sådan person, eller besvågrad

med en sådan person i rätt upp-

eller nedstigande led eller så att

den ene är gift med den andres sys-

kon.

27 §

I det i 2 § omförmälda registret

skall för varje allmän försäkrings-

kassa antecknas styrelseledamots,

suppleants och firmatecknares full-

ständiga namn och hemvist samt

vad som gäller beträffande rätten

att teckna kassans firma.

Ändring i förhållanden varom

anteckning sålunda skett är ej gäl-

lande gentemot tredje man förrän

ändringen registrerats eller därför-

utan kommit till tredje mans känne-

dom.

 Revisorerna utför gemensamt

med Riksrevisionsverket gransk-

ningen av den allmänna försäk-

ringskassan. Det som sägs i 24 och

25 §§ skall även tillämpas på revi-

sorerna.

28 §

Alla handlingar i ärenden hos de

allmänna försäkringskassorna skall

förvaras så, att de inte är tillgäng-

liga för obehöriga.

Riksrevisionsverket och reviso-

rerna skall lämna en gemensam

revisionsberättelse över gransk-

ningen av årsredovisningen senast

en månad efter det att den all-

männa försäkringskassan har läm-

nat årsredovisningen.

Riksrevisionsverket och reviso-

rerna skall lämna ett gemensamt

revisorsintyg över granskningen av

delårsrapporten senast tre veckor

efter det att försäkringskassan har

lämnat rapporten.

Revisionsberättelsen respektive

revisorsintyget skall undertecknas

av dem som utfört granskningen.

Berättelsen respektive intyget skall

lämnas till Riksförsäkringsverket.

En bestyrkt kopia av revisions-

handlingarna skall samtidigt sän-

das till det landstingsfullmäktige

eller kommunfullmäktige som enligt

35 § har utsett revisorerna.

Regeringen får utfärda närmare

föreskrifter om försäkringskassor-

nas revision.

29 §

Om revisionsberättelsen inne-

håller någon invändning mot den

allmänna försäkringskassans års-

redovisning skall försäkringskas-

sans styrelse, inom en månad från

det att den fått del av berättelsen,

för Riksförsäkringsverket redovisa

de åtgärder försäkringskassan har

vidtagit eller avser att vidta med

anledning av invändningen.

30 §

Vid de allmänna försäkringskas-

sorna skall det göras intern revi-

sion. Den interna revisionen skall

omfatta all verksamhet som försäk-

ringskassan bedriver och ansvarar

för.

Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer får utfärda

närmare föreskrifter om försäk-

ringskassornas interna revision.

Tillsättande av styrelse m.m.

31 §

Den allmänna försäkringskas-

sans styrelseledamöter skall utses

av regeringen. Styrelseledamöterna

skall utses för en tid av fyra år från

och med den 1 januari året efter det

år då ordinarie val till landstings-

och kommunfullmäktige har hållits,

om inte regeringen bestämmer

annat. Regeringen skall utse

ordförande och vice ordförande i

styrelsen.

Ledamöterna bör utses på för-

slag av de politiska partier som

finns representerade i det eller de

landsting eller den kommun som

utgör försäkringskassans verksam-

hetsområde. Härvid skall eftersträ-

vas att fördelningen av ledamö-

terna sker proportionellt i förhål-

lande till partiernas representation

i landstinget respektive kommunen.

En ledamots uppdrag skall upp-

höra i förtid om regeringen beslu-

tar det. Om en ledamot inte längre

uppfyller kraven i 32 § förfaller

uppdraget. När en ledamots upp-

drag upphör i förtid skall en ny

ledamot utses enligt den ordning

som föreskrivs i andra stycket.

32 §

Endast den som har rösträtt vid

val till kommunfullmäktige och är

folkbokförd inom den allmänna

försäkringskassans verksamhets-

område får utses till styrelseleda-

mot.

Styrelseledamoten får inte ha

förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräl-

drabalken.

33 §

Socialförsäkringsnämndens le-

damöter skall utses av den all-

männa försäkringskassans styrelse.

Ledamöterna skall utses för en tid

av fyra år från och med den 1 april

året efter det år då ordinarie val till

landstings- och kommun-

fullmäktige har hållits. Om det

under en pågående mandatperiod

inrättas en ny nämnd, skall de

nytillträdande ledamöterna i

nämnden utses för den tid som åter-

står av mandatperioden. Styrelsen

skall utse ordförande och vice

ordförande i nämnden.

Fem av ledamöterna skall utses

på förslag av de politiska partier

som finns representerade i det eller

de landsting eller den kommun som

utgör försäkringskassans verksam-

hetsområde. De övriga två ledamö-

terna skall utses på förslag av de

organisationer på arbetsmarknaden

som finns inom försäkringskassans

verksamhetsområde.

Styrelsen skall när den utser le-

damöterna eftersträva att leda-

motskåren får en allsidig samman-

sättning med hänsyn till ålder, kön

och yrke.

 Det som sägs i 32 § skall

tillämpas i fråga om social-

försäkringsnämnden.

34 §

Om en ledamot i socialförsäk-

ringsnämnden visar giltigt hinder,

får styrelsen entlediga ledamoten.

Om en ledamot inte längre upp-

fyller kraven i 32 § förfaller upp-

draget.

När en ledamot blir entledigad

eller uppdraget förfaller utses en ny

ledamot för den tid som återstår.

35 §

Revisorerna skall utses av lands-

tingsfullmäktige, eller kommun-

fullmäktige om den allmänna för-

säkringskassans verksamhetsom-

råde utgörs av en kommun. Revi-

sorerna skall utses för ett räken-

skapsår.

En revisors uppdrag skall upp-

höra i förtid om den som utsett re-

visorn beslutar det.

36 §

Arvode och annan ersättning till

styrelseledamöterna och till leda-

möterna i en socialförsäkrings-

nämnd skall bestämmas av rege-

ringen.

Arvode och annan ersättning till

revisorerna och till en ställföreträ-

dare som förordnats enligt 40 §

skall bestämmas av Riksförsäk-

ringsverket.

Ersättningarna skall betalas av

den allmänna försäkringskassan.

Skadestånd

37 §

Om en styrelseledamot, direktö-

ren eller en revisor uppsåtligen

eller av oaktsamhet skadar den

allmänna försäkringskassan då han

fullgör sitt uppdrag, skall han er-

sätta skadan.

Om någon är ersättningsskyldig

enligt första stycket kan skade-

ståndet jämkas efter vad som är

skäligt med hänsyn till handlingens

beskaffenhet, skadans storlek och

omständigheterna i övrigt.

Skall flera personer ersätta

samma skada, skall de svara soli-

dariskt för skadeståndet i den mån

inte skadeståndsskyldigheten har

jämkats för någon av dem. Vad nå-

gon har betalat i skadestånd får

krävas tillbaka från de andra efter

vad som är skäligt med hänsyn till

omständigheterna.

38 §

Talan mot en styrelseledamot om

skadestånd på grund av dennes

uppdrag skall väckas inom tre år

från utgången av det år då förfa-

randet som talan grundas på ägde

rum. Talan får dock inte väckas om

Riksförsäkringsverket inom denna

tid underlåtit att skriftligen fram-

ställa anmärkning till styrelseleda-

moten om förfarandet.

Talan mot en revisor om skade-

stånd på grund av dennes uppdrag

skall väckas senast två år från det

att revisionsberättelsen överlämna-

des till styrelsen.

Om en talan mot en ledamot eller

en revisor grundas på brott gäller

inte bestämmelserna i första och

andra styckena.

39 §

Riksförsäkringsverket får för-

ordna ställföreträdare för styrelsen

att föra den allmänna försäkrings-

kassans talan om skadestånd enligt

38 §.

Suppleanter

40 §

Vad som sägs om styrelseleda-

möter och revisorer i detta kapitel

gäller också för suppleanter.

Den omständigheten att det har

saknats förutsättningar för en

suppleant att ersätta styrelseleda-

moten vid behandling av en fråga

om rättshandling gentemot tredje

man skall vara utan verkan mot

tredje man om denne inte insåg

eller borde ha insett detta förhål-

lande.

Anställning

41 §

Den allmänna försäkringskas-

sans direktör anställs genom beslut

av regeringen på förslag av styrel-

sen. Styrelsen skall höra Riksför-

säkringsverket innan den lämnar ett

sådant förslag.

Direktören entledigas av rege-

ringen på förslag av försäkrings-

kassans styrelse.

42 §

Andra arbetstagare än direktören

anställs och entledigas av den all-

männa försäkringskassan.

Arbetsgivarfrågor

43 §

Kollektivavtal om anställnings-

eller arbetsvillkor för arbetstagare

hos försäkringskassorna skall ingås

och sägas upp av Arbetsgivarverket

gemensamt med de allmänna för-

säkringskassorna.

44 §

Beslut om lockout eller andra

stridsåtgärder vid konflikt rörande

kollektivavtal som avses i 43 § skall

fattas av Arbetsgivarverket efter

samråd med de allmänna försäk-

ringskassorna.

45 §

Efter samråd med de allmänna

försäkringskassorna företräder

Arbetsgivarverket försäkringskas-

sorna i tvister om kollektivavtal

som avses i 43 § eller om påföljd

för otillåten stridsåtgärd vid kon-

flikt om sådant avtal.

Tillsyn

46 §

Riksförsäkringsverket skall utöva

tillsyn över de allmänna försäk-

ringskassorna.

47 §

En allmän försäkringskassa skall

för tillsyn av verksamheten lämna

uppgifter enligt de föreskrifter som

utfärdas av regeringen eller den

myndighet som regeringen bestäm-

mer.

20 kap.

10 §23

Beslut av en allmän försäkrings-

kassa som har fattats av tjänsteman

i ärenden om försäkring enligt

denna lag skall omprövas av kas-

san, om det begärs av en enskild

som beslutet angår och beslutet inte

har meddelats med stöd av 10 a §.

Omprövningen skall göras av so-

cialförsäkringsnämnden om beslu-

tet gäller fråga som avses i 2 kap.

12 a eller 12 b §, 3 kap. 7-9 eller 17

§, 20 kap. 3 § eller 22 kap. 7-10

eller 16 §. Omprövning skall också

göras av socialförsäkringsnämnden

om beslutet gäller återbetalnings-

skyldighet enligt 20 kap. 4 § och det

belopp som har utbetalats för

mycket överstiger 10 procent av

basbeloppet.

Beslut av en allmän försäkrings-

kassa som har fattats av tjänsteman

i ärenden om försäkring enligt

denna lag skall omprövas av kas-

san, om det begärs av en enskild

som beslutet angår och beslutet inte

har meddelats med stöd av 10 a §.

Vid omprövningen får beslutet inte ändras till den enskildes nackdel.

Om omprövning begärs av ett beslut och Riksförsäkringsverket över-

klagar samma beslut, skall försäkringskassan inte ompröva beslutet. Be-

gäran om omprövning skall anses som ett överklagande.

21 kap.

2 §24

För den frivilliga försäkringen skall den försäkrade erlägga den avgift

som fastställs av regeringen, eller efter regeringens bestämmande, Riks-

försäkringsverket. Avgifterna får inte bestämmas till olika belopp för

olika försäkrade i vidare mån än som föranleds av skillnader i försäk-

ringens omfattning.

Statsbidrag får lämnas med viss del av kostnaderna för sjukpenning

och sjukpenningtillägg enligt 1 §.

För reglering av över- och under-

skott skall hos varje allmän försäk-

ringskassa finnas en fond för den

frivilliga sjukförsäkringen. I fråga

om denna fond gäller bestämmel-

serna i 18 kap. 15 § andra och

tredje styckena.

För reglering av över- och under-

skott skall hos varje allmän försäk-

ringskassa finnas en fond för den

frivilliga sjukförsäkringen.

Fondens kapital och avkastning

får tas i anspråk enligt de bestäm-

melser som meddelas av rege-

ringen.

Fonden förvaltas enligt grunder

som riksdagen fastställer särskilt.

_____________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2. Bestämmelserna i 18 kap. 8 § första stycket om antalet styrelsele-

damöter och i 18 kap. 8 § andra stycket samt i 18 kap. 31 och 32 §§

tillämpas första gången på de styrelser som utses för tid fr.o.m. den

1 januari 1999.

3. Bestämmelserna i 18 kap. 16, 18, 33 och 34 §§ om socialförsäk-

ringsnämnderna tillämpas första gången på de nämnder som utses för tid

fr.o.m. den 1 april 1999. I fråga om ärenden som enligt äldre bestäm-

melser skall avgöras av socialförsäkringsnämnden beslutar den allmänna

försäkringskassas styrelse fr.o.m den 1 april 1999 om fördelningen av

ärendena bland de socialförsäkringsnämnder som då finns inom försäk-

ringskassans verksamhetsområde.

4. Bestämmelserna om delårsrapporter skall tillämpas första gången på

rapporter avseende tiden januari juni 1998.

5. I fråga om de tillgångar som vid tidpunkten för ikraftträdandet för-

valtas i fonden för den obligatoriska sjukförsäkringen gäller 18 kap. 15 §

andra och tredje styckena i sin äldre lydelse.

6. I fråga om omprövning av beslut som har meddelats före ikraftträ-

dandet gäller 20 kap. 10 § i sin äldre lydelse.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:529) om

allmänna barnbidrag

Härigenom föreskrivs att 15 § lagen (1947:529) om allmänna barn-

bidrag1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 §2

Bestämmelserna i 20 kap. 10

13 §§ lagen (1962:381) om allmän

försäkring om omprövning och

ändring av allmän försäkringskas-

sas beslut samt om överklagande av

allmän försäkringskassas och

domstols beslut har motsvarande

tillämpning i ärende enligt denna

lag. Omprövning av beslut i fråga

om återbetalningsskyldighet enligt

12 § skall göras av socialförsäk-

ringsnämnd, om det belopp som

utbetalats för mycket överstiger 10

procent av basbeloppet enligt 1

kap. 6 § lagen om allmän försäk-

ring.

Bestämmelserna i 20 kap. 10

13 §§ lagen (1962:381) om allmän

försäkring om omprövning och

ändring av allmän försäkrings-

kassas beslut samt om överkla-

gande av allmän försäkringskassas

och domstols beslut har motsva-

rande tillämpning i ärende enligt

denna lag.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av be-

slut som har meddelats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

2.3 Lag om ändring i reglementet (1962:401) angående

förvaltningen av de allmänna försäkringskassornas

fonder för den obligatoriska och den frivilliga sjuk-

försäkringen

Härigenom föreskrivs att rubriken till reglementet (1962:401) angå-

ende förvaltningen av de allmänna försäkringskassornas fonder för den

obligatoriska och den frivilliga sjukförsäkringen samt 1 § reglementet

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Reglemente (1962:401) angå-

ende förvaltningen av de all-

männa försäkringskassornas

fonder för den obligatoriska och

den frivilliga sjukförsäkringen

Föreslagen lydelse

Lag (1962:401) om förvalt-

ningen av de allmänna försäk-

ringskassornas fonder för den

obligatoriska och den frivilliga

sjukförsäkringen

1 §

Angående förvaltningen av den i

18 kap. 15 § lagen om allmän för-

säkring omförmälda fonden för den

obligatoriska sjukförsäkringen samt

den i 21 kap. 2 § samma lag om-

förmälda fonden för den frivilliga

sjukförsäkringen skall gälla vad

nedan stadgas.

För förvaltningen av den obli-

gatoriska sjukförsäkringsfonden

enligt p. 5 övergångsbestämmel-

serna till lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1962:381) om all-

män försäkring och den frivilliga

sjukförsäkringsfonden enligt 21

kap. 2 § lagen (1962:381) om all-

män försäkring skall följande gälla.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 4 och 13 §§ lagen (1976:380) om ar-

betsskadeförsäkring1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

4 §2

Ärende angående livränta till den försäkrade, i annat ärende uppkom-

men fråga huruvida den försäkrade har ådragit sig arbetsskada till följd

av annat än olycksfall och ärende angående särskild efterlevandelivränta

skall i försäkringskassa avgöras av socialförsäkringsnämnd. Regeringen

får dock meddela föreskrifter om behörighet för tjänsteman hos försäk-

ringskassan att avgöra ärenden som är av enkel beskaffenhet och inte

angår livränta till den försäkrade eller särskild efterlevandelivränta.

Omprövning av beslut skall gö-

ras av socialförsäkringsnämnd, om

beslutet har fattats av tjänsteman

och gäller

1. fråga som avses i 6 kap. 5 §,

eller

2. beslut som tjänsteman fattat

med stöd av föreskrifter av rege-

ringen enligt första stycket.

13 §

Bestämmelsen i 18 kap. 2 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring

om Riksförsäkringsverkets tillsyn

över de allmänna försäkringskas-

sorna har motsvarande tillämpning i

fråga om kassornas befattning med

arbetsskadeförsäkringen.

Bestämmelserna i 18 kap. 46 och

47 §§ lagen (1962:381) om allmän

försäkring om Riksförsäkringsver-

kets tillsyn över de allmänna för-

säkringskassorna har motsvarande

tillämpning i fråga om försäkrings-

kassornas befattning med arbets-

skadeförsäkringen.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av

beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller 8 kap. 4 § i sin äldre ly-

delse.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:84) om

delpensionsförsäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1979:84) om delpensionsför-

säkring

dels att 17 § skall upphöra att gälla1 ,

dels att 20 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 §2

Bestämmelserna i 20 kap. 10 13

§§ lagen (1962:381) om allmän

försäkring om omprövning och

ändring av försäkringskassas beslut

samt överklagande av försäkrings-

kassas och domstols beslut tilläm-

pas även i ärende enligt denna lag.

Omprövning av beslut i fråga om

återbetalningsskyldighet enligt 19 §

skall göras av socialförsäkrings-

nämnd, om det belopp som utbeta-

lats för mycket överstiger 10 pro-

cent av basbeloppet enligt 1 kap.

6 § lagen om allmän försäkring.

Bestämmelserna i 20 kap. 10 13

§§ lagen (1962:381) om allmän

försäkring om omprövning och

ändring av försäkringskassas beslut

samt överklagande av

försäkringskassas och domstols

beslut tillämpas även i ärende enligt

denna lag.

Beslut i ärende enligt denna lag skall gälla omedelbart, om inte annat

anges i beslutet eller bestäms av domstol som har att pröva beslutet.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av

beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:360) om

handläggning av ärenden om bilstöd till

handikappade

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1988:360) om handläggning av

ärenden om bilstöd till handikappade skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §1

Föreskrifterna i 20 kap. 10 13 §§ lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring om omprövning och ändring av försäkringskassas beslut samt över-

klagande av försäkringskassas och domstols beslut skall tillämpas i

ärenden om bidrag som avses i 1 §.

Omprövning av ett sådant beslut

av en försäkringskassa som har

fattats av en tjänsteman i ärende

om skyldighet att återbetala bidrag

skall göras av socialförsäkrings-

nämnd, om det belopp som utbeta-

lats för mycket överstiger 10 pro-

cent av basbeloppet enligt 1 kap.

6 § lagen om allmän försäkring.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av

beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1463) om

bidrag vid adoption av utländska barn

Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1988:1463) om bidrag vid adop-

tion av utländska barn skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §1

I fråga om bidrag enligt denna

lag tillämpas även följande be-

stämmelser i lagen (1962:381) om

allmän försäkring

18 kap. 2 § om tillsyn,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 4 § om återbetalnings-

skyldighet,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 8 § första-tredje styckena

och 9 § om skyldighet att lämna

uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 10 13 §§ om ompröv-

ning och ändring av beslut samt om

överklagande.

Omprövning av ett sådant beslut

av en försäkringskassa som har

fattats av en tjänsteman i ärende

om skyldighet att återbetala bidrag

skall göras av socialförsäkrings-

nämnd.

I fråga om bidrag enligt denna

lag tillämpas även följande be-

stämmelser i lagen (1962:381) om

allmän försäkring

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksför-

säkringsverkets tillsyn,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 4 § om återbetalnings-

skyldighet,

20 kap. 5 § om preskription

20 kap. 8 § första-tredje styckena

och 9 § om skyldighet att lämna

uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 10 13 §§ om ompröv-

ning och ändring av beslut samt om

överklagande.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av

beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1465) om

ersättning och ledighet för närståendevård

Härigenom föreskrivs att 18 och19 §§ lagen (1988:1465) om ersättning

och ledighet för närståendevård skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 §1

Föreskrifterna i 20 kap. 10 13 §§

lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring om omprövning och ändring av

försäkringskassas beslut samt om

överklagande av försäkringskassas

och domstols beslut tillämpas även

i ärende om ersättning enligt denna

lag. Omprövningen skall i försäk-

ringskassan göras av socialförsäk-

ringsnämnd om beslutet gäller en

fråga som avses i 17 § och det be-

lopp som utbetalats för mycket

överstiger 10 procent av basbelop-

pet enligt 1 kap. 6 § lagen om all-

män försäkring.

Föreskrifterna i 20 kap. 10 13 §§

lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring om omprövning och ändring av

försäkringskassas beslut samt om

överklagande av försäkringskassas

och domstols beslut tillämpas även

i ärende om ersättning enligt denna

lag.

Ett beslut i ett ärende om ersättning enligt denna lag skall gälla ome-

delbart, om inte något annat anges i beslutet eller bestäms av en domstol

som har att pröva beslutet.

19 §2

I fråga om ersättning enligt denna

lag tillämpas följande föreskrifter i

lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring, nämligen

17 kap. 1 § första stycket om

sammanträffande av förmåner,

18 kap. 2 § om Riksförsäkrings-

verkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 8 § första tredje styckena

om skyldighet att lämna uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 16 § om verkställighets-

föreskrifter.

I fråga om ersättning enligt denna

lag tillämpas följande föreskrifter i

lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring, nämligen

17 kap. 1 § första stycket om

sammanträffande av förmåner,

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksför-

säkringsverkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 8 § första tredje styckena

om skyldighet att lämna uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 16 § om verkställighets-

föreskrifter.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av

beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller 18 § i sin äldre lydelse.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:225) om

ersättning till smittbärare

Härigenom föreskrivs att 14 och 15 §§ lagen (1989:225) om ersättning

till smittbärare skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 §1

Föreskrifterna i 20 kap.10 13 §§

lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring om omprövning och ändring av

försäkringskassas beslut samt om

överklagande av försäkringskassas

och domstols beslut tillämpas

även i ärende om ersättning enligt

denna lag. Omprövningen skall i

försäkringskassan göras av en so-

cialförsäkringsnämnd, om beslutet

gäller en fråga som avses i 8 § eller

i 3 kap. 17 § eller 20 kap. 3 § lagen

om allmän försäkring. Ompröv-

ningen skall också göras av en so-

cialförsäkringsnämnd, om beslutet

gäller återbetalningsskyldighet en-

ligt 13 § och det belopp som utbe-

talats för mycket överstiger 10 pro-

cent av basbeloppet enligt 1 kap.

6 § lagen om allmän försäkring.

Föreskrifterna i 20 kap.10 13 §§

lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring om omprövning och ändring av

försäkringskassas beslut samt om

överklagande av försäkringskassas

och domstols beslut tillämpas även

i ärende om ersättning enligt denna

lag.

Ett beslut i ärende om ersättning enligt denna lag skall gälla omedel-

bart, om inte något annat anges i beslutet eller bestäms av en domstol

som har att pröva beslutet.

15 §2

I fråga om ersättning enligt denna

lag tillämpas även följande före-

skrifter i lagen (1962:381) om all-

män försäkring, nämligen

18 kap. 2 § om Riksförsäkrings-

verkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 3 § om indragning eller

nedsättning av ersättning,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 7 § om skadestånd,

20 kap. 8 § första tredje styckena

och 9 § om skyldighet att lämna

uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 9 a § om undantag från

sekretess,

20 kap. 16 § om verkställighets-

föreskrifter.

I fråga om ersättning enligt denna

lag tillämpas även följande före-

skrifter i lagen (1962:381) om all-

män försäkring, nämligen

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksför-

säkringsverkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 3 § om indragning eller

nedsättning av ersättning,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 7 § om skadestånd,

20 kap. 8 § första tredje styckena

och 9 § om skyldighet att lämna

uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 9 a § om undantag från

sekretess,

20 kap. 16 § om verkställighets-

föreskrifter.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av

beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller 14 § i sin äldre lydelse.

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1047) om

sjuklön

Härigenom föreskrivs att 26 § lagen (1991:1047) om sjuklön skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

26 §1

I fråga om försäkringskassans

handläggning av ärenden enligt 10,

11, 13, 14, 16, 17 och 20 §§ samt

24 § andra stycket och 27 § andra

stycket tillämpas följande före-

skrifter i lagen (1962:381) om all-

män försäkring:

18 kap. 2 § om Riksförsäkrings-

verkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 4 § om återbetalnings-

skyldighet,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 8 § första tredje styckena

och 9 § om skyldighet att lämna

uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 9 a § om undantag från

sekretess.

I fråga om försäkringskassans

handläggning av ärenden enligt 10,

11, 13, 14, 16, 17 och 20 §§ samt

24 § andra stycket och 27 § andra

stycket tillämpas följande

föreskrifter i lagen (1962:381) om

allmän försäkring:

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksför-

säkringsverkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 4 § om återbetalnings-

skyldighet,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 8 § första tredje styckena

och 9 § om skyldighet att lämna

uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 9 a § om undantag från

sekretess.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1488) om

handläggning av vissa ersättningar till den som

tjänstgör inom totalförsvaret

Härigenom föreskrivs att 2 och 4 §§ lagen (1991:1488) om handlägg-

ning av vissa ersättningar till den som tjänstgör inom totalförsvaret skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Frågor som sägs i 1 § handläggs

av den försäkringskassa hos vilken

den tjänstgöringsskyldige är inskri-

ven eller, om han inte är inskriven

hos en sådan kassa, försäkringskas-

san på den ort där han påbörjar sin

tjänstgöring. Denna kassa får dock

uppdra åt en annan försäkrings-

kassa att handlägga ärendet. Vidlyf-

tiga och svåra ärenden om familje-

bidrag i form av näringsbidrag får i

en försäkringskassa avgöras av

socialförsäkringsnämnden.

Frågor som sägs i 1 § handläggs

av den försäkringskassa hos vilken

den tjänstgöringsskyldige är inskri-

ven eller, om han inte är inskriven

hos en sådan kassa, försäkringskas-

san på den ort där han påbörjar sin

tjänstgöring. Denna kassa får dock

uppdra åt en annan försäkrings-

kassa att handlägga ärendet.

4 §1

I fråga om familjebidrag och

dagpenning tillämpas 18 kap. 2 §

om tillsyn och 20 kap. 10 13 §§ om

omprövning och ändring av beslut

samt om överklagande i lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

I fråga om familjebidrag och

dagpenning tillämpas 18 kap. 46

och 47 §§ om Riksförsäkringsver-

kets tillsyn och 20 kap. 10 13 §§

om omprövning och ändring av

beslut samt om överklagande i la-

gen (1962:381) om allmän försäk-

ring.

Beträffande familjebidrag tillämpas dessutom följande bestämmelser i

lagen om allmän försäkring

 20 kap. 2 a § om förordnande till dess slutligt beslut kan fattas,

 20 kap. 3 § tredje stycket om indragning eller nedsättning av ersätt-

ning,

 20 kap. 4 § om återbetalningsskyldighet,

 20 kap. 5 § om preskription,

 20 kap. 8 § första tredje styckena och 9 § om skyldighet att lämna

uppgifter,

 20 kap. 8 § fjärde stycket om utredningsåtgärder.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:148) om

särskilt bidrag till ensamstående med barn

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1992:148) om särskilt bidrag till

ensamstående med barn skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §1

Följande bestämmelser i lagen

(1962:381) om allmän försäkring

skall tillämpas på bidrag enligt

denna lag:

18 kap. 2 § om tillsyn,

20 kap. 4 § om återbetalnings-

skyldighet,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 9 § om uppgiftsskyldig-

het,

20 kap. 10 13 §§ om ompröv-

ning och ändring av beslut samt om

överklagande.

Omprövning av ett sådant beslut

av en försäkringskassa som har

fattats av en tjänsteman i ärende

om skyldighet att återbetala bidrag

skall göras av en socialförsäkrings-

nämnd, om det belopp som har ut-

betalats för mycket överstiger 10

procent av basbeloppet enligt 1

kap. 6 § lagen om allmän försäk-

ring.

Följande bestämmelser i lagen

(1962:381) om allmän försäkring

skall tillämpas på bidrag enligt

denna lag:

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksför-

säkringsverkets tillsyn,

20 kap. 4 § om återbetalnings-

skyldighet,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 9 § om uppgiftsskyldig-

het,

20 kap. 10 13 §§ om ompröv-

ning och ändring av beslut samt om

överklagande.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av

beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

2.13 Förslag till om ändring i lagen (1993:16) om

försäkring mot vissa semesterlönekostnader

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1993:16) om försäkring mot vissa

semesterlönekostnader skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

I fråga om försäkringskassans

handläggning av ärenden enligt

denna lag tillämpas följande före-

skrifter i lagen (1962:381) om all-

män försäkring:

18 kap. 2 § om riksförsäkrings-

verkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 4 § om återbetalnings-

skyldighet,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 8 och 9 §§ om uppgifts-

skyldighet,

20 kap. 9 a § om undantag från

sekretess.

I fråga om försäkringskassans

handläggning av ärenden enligt

denna lag tillämpas följande före-

skrifter i lagen (1962:381) om all-

män försäkring:

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksför-

säkringsverkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 4 § om återbetalnings-

skyldighet,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 8 och 9 §§ om uppgifts-

skyldighet,

20 kap. 9 a § om undantag från

sekretess.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:389) om

assistansersättning

Härigenom föreskrivs att 17 och 18 §§ lagen (1993:389) om

assistansersättning skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

17 §1

Föreskrifterna i 20 kap. 10 13 §§ lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring om omprövning och ändring av försäkringskassas beslut samt över-

klagande av försäkringskassas och domstols beslut skall tillämpas i ären-

den om assistansersättning.

Omprövning av ett sådant beslut

av en försäkringskassa som har

fattats av en tjänsteman i ett ärende

om skyldighet att återbetala assi-

stansersättning skall göras av

socialförsäkringsnämnden, om det

belopp som utbetalats för mycket

överstiger 10 procent av basbelop-

pet enligt 1 kap. 6 § lagen om all-

män försäkring.

Ett beslut i ett ärende om assistansersättning skall gälla omedelbart,

om inte något annat anges i beslutet.

18 §2

I fråga om ersättning enligt denna

lag tillämpas följande föreskrifter i

lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring, nämligen

18 kap. 2 § om Riksförsäkrings-

verkets tillsyn,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 8 § första tredje styckena

och 9 § om skyldighet att lämna

uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder.

I fråga om ersättning enligt denna

lag tillämpas följande föreskrifter i

lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring, nämligen

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksför-

säkringsverkets tillsyn,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse,

20 kap. 8 § första tredje styckena

och 9 § om skyldighet att lämna

uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av be-

slut som meddelats före ikraftträdandet gäller 17 § i sin äldre lydelse.

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:737) om

bostadsbidrag.

Härigenom föreskrivs att 27, 29 och 30 §§ lagen (1993:737) om bo-

stadsbidrag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 §

Om det är uppenbart att sökanden på grund av hushållets inkomst- eller

förmögenhetsförhållanden eller något annat förhållande inte behöver det

bidrag som kan beräknas enligt denna lag, får försäkringskassan efter

särskild utredning avslå en ansökan, dra in eller sätta ned bidraget.

Beslut enligt första stycket får

fattas utan hinder av att viss in-

komst eller förmögenhet inte skall

räknas in i den bidragsgrundande

inkomsten. Beslutet skall fattas av

socialförsäkringsnämnden.

Beslut enligt första stycket får

fattas utan hinder av att viss in-

komst eller förmögenhet inte skall

räknas in i den bidragsgrundande

inkomsten.

29 §1

Bestämmelserna i 20 kap.10 13 §§ lagen (1962:381) om allmän för-

säkring om omprövning och ändring av försäkringskassas beslut samt

överklagande av försäkringskassas beslut och domstols beslut skall

tillämpas i ärenden om bostadsbidrag.

Omprövning av ett sådant beslut

av en försäkringskassa som har

fattats av en tjänsteman i ett ärende

om skyldighet att återbetala bo-

stadsbidrag skall göras av social-

försäkringsnämnden, om det belopp

som utbetalats för mycket översti-

ger 10 procent av basbeloppet

enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän

försäkring.

Ett beslut i ett ärende om bostadsbidrag skall gälla omedelbart, om inte

något annat anges i beslutet.

30 §2

Följande bestämmelser i lagen

(1962:381) om allmän försäkring

skall tillämpas på bidrag enligt

denna lag:

17 kap. 1 § första stycket om

sammanträffande av förmåner,

18 kap. 2 § om tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 5 § om preskription av

bidrag,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse av bi-

drag,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 9 § om uppgiftsskyldig-

het för statliga och kommunala

myndigheter, arbetsgivare m.fl.

 Följande bestämmelser i lagen

(1962:381) om allmän försäkring

skall tillämpas på bidrag enligt

denna lag:

17 kap. 1 § första stycket om

sammanträffande av förmåner,

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksför-

säkringsverkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 5 § om preskription av

bidrag,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse av bi-

drag,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 9 § om uppgiftsskyldig-

het för statliga och kommunala

myndigheter, arbetsgivare m.fl.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av

beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller 29 § i sin äldre lydelse.

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:308) om

bostadstillägg till pensionärer

Härigenom föreskrivs att 14 och15 §§ lagen (1994:308) om bostads-

tillägg till pensionärer skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 §1

Bestämmelserna i 20 kap. 10 13 §§ lagen (1962:381) om allmän för-

säkring om omprövning och ändring av försäkringskassas beslut samt

överklagande av försäkringskassas beslut och domstols beslut skall

tillämpas i ärenden om bostadstillägg enligt denna lag.

Omprövning av ett sådant beslut

av en försäkringskassa som har

fattats av en tjänsteman i ett ärende

om skyldighet att återbetala bo-

stadstillägg skall göras av social-

försäkringsnämnd, om det belopp

som utbetalats för mycket översti-

ger 10 procent av basbeloppet

enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän

försäkring.

15 §2

Följande bestämmelser i lagen

(1962:381) om allmän försäkring

skall tillämpas på bostadstillägg

enligt denna lag:

16 kap. 12 § om utbetalning till

annan,

17 kap. 1 § om sammanträffande

av förmåner,

18 kap. 2 § om tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 5 § om preskription av

bidrag,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse av er-

sättning,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 9 § om uppgiftsskyldig-

het för statliga och kommunala

myndigheter, arbetsgivare m.fl.

 Följande bestämmelser i lagen

(1962:381) om allmän försäkring

skall tillämpas på bostadstillägg

enligt denna lag:

16 kap. 12 § om utbetalning till

annan,

17 kap. 1 § om sammanträffande

av förmåner,

18 kap. 46 och 47§§ om Riksför-

säkringsverkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt be-

slut,

20 kap. 3 § tredje stycket om in-

dragning eller nedsättning av er-

sättning,

20 kap. 5 § om preskription av

bidrag,

20 kap. 6 § om förbud mot ut-

mätning och om överlåtelse av er-

sättning,

20 kap. 8 § fjärde stycket om ut-

redningsåtgärder,

20 kap. 9 § om uppgiftsskyldig-

het för statliga och kommunala

myndigheter, arbetsgivare m.fl.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning av

beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller 14 § i sin äldre lydelse.

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:566) om

lokal försöksverksamhet med finansiell samordning

mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och

socialtjänst

Härigenom föreskrivs att 1, 2, 8, 18, 27 och 30 §§ lagen (1994:566) om

lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan

socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Om regeringen medger det, får en

allmän försäkringskassa, ett lands-

ting och en kommun som har kom-

mit överens om det bedriva lokal

försöksverksamhet med finansiell

samordning mellan socialförsäk-

ring, hälso- och sjukvård och

socialtjänst i syfte att pröva möj-

ligheterna till en effektivare an-

vändning av tillgängliga resurser.

Sådan försöksverksamhet får också,

med regeringens medgivande, be-

drivas av en kommun som inte in-

går i ett landsting och en allmän

försäkringskassa.

Om regeringen medger det, får en

allmän försäkringskassa, ett lands-

ting och en eller flera kommuner

inom samma landsting, som har

kommit överens om det bedriva

lokal försöksverksamhet med fi-

nansiell samordning mellan social-

försäkring, hälso- och sjukvård och

socialtjänst i syfte att pröva möjlig-

heterna till en effektivare använd-

ning av tillgängliga resurser. Sådan

försöksverksamhet får också, med

regeringens medgivande, bedrivas

av en kommun som inte ingår i ett

landsting och en allmän försäk-

ringskassa.

Regeringen får återkalla sitt medgivande om förutsättningarna för för-

söket väsentligt förändrats eller det finns andra särskilda skäl. Rege-

ringen får också bestämma de villkor som skall gälla för försöksverk-

samheten.

2 §

Försöksverksamhet enligt denna

lag kan bedrivas genom ett bestäl-

larförbund som bildats genom

sammanslutning av de som deltar i

försöket. Dessa är medlemmar i

förbundet. I annat fall skall verk-

samheten bedrivas genom ett kom-

munalförbund som bildats genom

sammanslutning av det landsting

och den kommun som deltar. Om ett

landsting inte deltar i försöksverk-

samheten skall dock verksamheten,

om den inte bedrivs genom ett be-

ställarförbund, i stället bedrivas av

den kommun som deltar i försöket.

Försöksverksamhet enligt denna

lag kan bedrivas genom ett bestäl-

larförbund som bildats genom

sammanslutning av de som deltar i

försöket. Dessa är medlemmar i

förbundet. I annat fall skall verk-

samheten bedrivas genom ett kom-

munalförbund som bildats genom

sammanslutning av det landsting

och den eller de kommuner som

deltar. Om ett landsting inte deltar i

försöksverksamheten skall dock

verksamheten, om den inte bedrivs

genom ett beställarförbund, i stället

bedrivas av den kommun som del-

tar i försöket.

Ett kommunalförbund eller en kommun som bedriver försöksverksam-

het enligt första stycket och den allmänna försäkringskassa som skall

medverka i den finansiella samordningen skall skriftligen avtala om den

närmare utformningen av denna samordning.

8 §

Förbundsordningen skall ange

1. förbundets ändamål och medlemmar,

2. förbundets benämning och den ort där förbundet skall ha sitt säte,

3. den tid som förbundet skall bestå,

4. antalet ledamöter och ersättare i styrelsen samt det antal ledamöter

och ersättare som varje medlem skall utse,

5. de uppgifter förbundet skall få fullgöra enligt 4 § och den

beslutanderätt förbundet enligt samma bestämmelse skall ha,

6. de begränsningar som förbundsmedlemmarna har kommit överens

om när det gäller förbundets rätt att sätta sig i skuld,

7. förbundsmedlemmarnas andelar i förbundets tillgångar och skulder,

och om någon annan grund skall gälla för medlemmarnas deltagande i

kostnaderna för förbundets verksamhet, den grunden,

8. på vilken förbundsmedlems

anslagstavla tillkännagivande om

justering av protokoll skall ske,

8. på vilken förbundsmedlems

anslagstavla tillkännagivande om

justering av protokoll skall ske

samt, om mer än en kommun är

medlem i förbundet, vem av dem

som skall ha ansvaret enligt 18 och

27 §§,

9. regler för styrelsens verksamhet samt förbundets förvaltning och

tjänstemannaorganisation utöver vad som anges i denna lag,

10. de bestämmelser om förutsättningarna för förbundets likvidation

och upplösning som skall gälla utöver vad som föreskrivs i denna lag,

11. grunderna för skifte av förbundets behållna tillgångar samt

12. vad förbundsmedlemmarna i övrigt anser nödvändigt för att ordna

de ekonomiska förhållandena mellan förbundet och dess medlemmar

samt förbundets förhållanden i fråga om ekonomi och förvaltning.

I förbundsordningen får det inte tas in någon bestämmelse om be-

gränsning av en förbundsmedlems skyldighet att tillhandahålla medel när

det gäller en angelägenhet som enligt särskild författning ankommer på

allmän försäkringskassa, landsting eller kommun.

18 §

Kommunstyrelsen i den kommun

som deltar i försöksverksamheten

ansvarar för tillsynen av att förbun-

det fullgör sina skyldigheter enligt

arkivlagen (1990:782). Kommun

styrelsen skall därvid samråda med

Riksarkivet.

Kommunstyrelsen i en av de

kommuner som deltar i

försöksverksamheten ansvarar för

tillsynen av att förbundet fullgör

sina skyldigheter enligt arkivlagen

(1990:782). Kommunstyrelsen skall

därvid samråda med Riksarkivet

Kommunfullmäktige får, efter samråd med Riksarkivet, meddela före-

skrifter om förbundets arkivvård. Vad som föreskrivs i 12 och 15 §§ ar-

kivlagen om regeringen, den myndighet regeringen bestämmer och

landstingsfullmäktige skall i stället avse kommunfullmäktige.

27 §

När styrelsen har fullgjort sitt uppdrag som likvidator, skall styrelsen

avge slutredovisning för sin förvaltning genom en förvaltningsberättelse

som rör likvidationen i dess helhet. Berättelsen skall även innehålla en

redovisning för skiftet av behållna tillgångar. Till berättelsen skall fogas

redovisningshandlingar för hela likvidationstiden.

När likvidationsuppdraget är

fullgjort, skall kommunstyrelsen i

den kommun som deltagit i för-

söksverksamheten överta och vårda

de handlingar som hör till

förbundets arkiv. Handlingarna

skall överlämnas inom tre månader

om inte kommunstyrelsen har

beslutat om något annat.

När likvidationsuppdraget är

fullgjort, skall kommunstyrelsen i

en av de kommuner som deltagit i

försöksverksamheten överta och

vårda de handlingar som hör till

förbundets arkiv. Handlingarna

skall överlämnas inom tre månader

om inte kommunstyrelsen har

beslutat om något annat.

Förvaltningsberättelsen och redovisningshandlingarna skall delges var

och en av förbundsmedlemmarna. När berättelsen och

redovisningshandlingarna delgetts samtliga förbundsmedlemmar, är

förbundet upplöst.

30 §

Bestämmelserna i 10 kap.

kommunallagen (1991:900) gäller i

tillämpliga delar i fråga om

beställarförbund. Beslut får

överklagas av medlemmar av den

kommun eller det landsting som

ingår i förbundet. Beslut varigenom

kammarrätten har upphävt ett beslut

eller förbjudit att det verkställs får

endast överklagas av förbundet.

Bestämmelserna i 10 kap.

kommunallagen (1991:900) gäller i

tillämpliga delar i fråga om

beställarförbund. Beslut får

överklagas av medlemmar av den

eller de kommuner eller det

landsting som ingår i förbundet.

Beslut varigenom kammarrätten har

upphävt ett beslut eller förbjudit att

det verkställs får endast överklagas

av förbundet.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1998.

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1030) om

underhållsstöd

Härigenom föreskrivs att 38 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd

och punkt 3 av övergångsbestämmelserna till nämnda lag skall ha föl-

jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

38 §1

Beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om inte annat anges i beslu-

tet.

Bestämmelserna i 20 kap. 10 13 §§ lagen (1962:381) om allmän för-

säkring om omprövning och ändring av en försäkringskassas beslut samt

överklagande av försäkringskassans beslut tillämpas också i ärenden

enligt denna lag.

I försäkringskassan skall social-

försäkringsnämnden pröva ärenden

om eftergift enligt 35 §. Detsamma

skall gälla omprövning av beslut

om återkrav enligt 20 §, om det

belopp som felaktigt har betalats ut

överstiger 10 procent av basbe-

loppet enligt 1 kap. 6 § lagen om

allmän försäkring.

_____________

3. De upphävda lagarna tillämpas

även i fortsättningen i fråga om

bidragsförskott och bidrag som

lämnats enligt dessa lagar.

3. De upphävda lagarna med un-

dantag av 22 § andra stycket lagen

(1964:164) om bidragsförskott

tillämpas även i fortsättningen i

fråga om bidragsförskott och bidrag

som lämnats enligt dessa lagar.

_____________

3 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I

fråga om omprövning av beslut som

meddelats före ikraftträdandet gäller äldre

bestämmelser

Ärendet och dess beredning

Riksdagen har godkänt regeringens förslag till riktlinjer för förändringar i

den nuvarande organisationen av socialförsäkringens administration

(prop. 1996/97:63, bet. 1996/97:SfU12, rskr. 1996/97:273). Propositio-

nen byggde på förslagen i betänkandet Försäkringskassan Sverige

Översyn av socialförsäkringens administration (SOU 1996:64). Det aktu-

ella betänkandet är remissbehandlat och remissinstansernas synpunkter

har redovisats i propositionen. Remissammanställning finns också till-

gänglig på Socialdepartementet (S96/4492/F). I propositionen angavs att

ändringarna av administrationen skulle genomföras dels genom att rege-

ringen skulle återkomma till riksdagen med förslag till lagändringar, dels

genom förordningsändringar. Några av de förslag som nu läggs fram har

riksdagen inte tagit ställning till i samband med proposition 1996/97:63. I

fråga om redovisning (avsnitt 4.3.5), revision (4.3.6) och tillsyn (avsnitt

4.3.9) lämnade regeringen i denna proposition en kortfattad redogörelse.

Regeringen gjorde i samband härmed vissa bedömningar av hur frågorna

borde lösas.

Frågorna om redovisning och revision har i betänkandet Försäkrings-

kassan Sverige Översyn av socialförsäkringens administration behand-

lats under frågan om styrelsens ansvar. Remissinstansernas synpunkter

på styrelsens ansvar har i proposition 1996/97:63 behandlats under det

avsnitt som behandlar den frågan. I fråga om tillsyn föreslogs i betän-

kandet att bestämmelserna om tillsyn i 18 kap. 2 § lagen om allmän för-

säkring upphävs. Remissinstanserna har i denna del inte haft några in-

vändningar.

I propositionen anförde regeringen sin avsikt att återkomma till riks-

dagen med vissa preciseringar om socialförsäkringsnämnderna. Efter

riksdagens ställningstagande i fråga om riktlinjerna (prop. 1996/97:63)

har betänkandet, Förtroendemannainflytande ökad kvalitet och rättssä-

kerhet (SOU 1997:134) överlämnats till Socialdepartementet. En sam-

manfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Socialdepartementet anord-

nade den 30 oktober 1997 en hearing med inbjudna myndigheter och or-

ganisationer angående förslagen i betänkandet. En förteckning över de

inbjudna till denna hearing bifogas i bilaga 2. En sammanställning av de

synpunkter som framfördes vid hearingen finns i bilaga 3.

Regeringen redovisade i proposition 1996/97:63 sin avsikt att närmare

se över formerna för socialförsäkringens IT-verksamhet. Regeringen har

därefter givit Statskontoret i uppdrag att se över de organisatoriska for-

merna för IT-verksamheten i syfte att bl.a. effektivisera verksamheten.

Statskontoret har överlämnat rapporten Organisation och styrning av IT-

verksamheten inom socialförsäkringsadministrationen (242/97-5).

Rapporten från Statskontoret har remissbehandlats. Remissvaren och

remissammanställningen finns tillgängliga på Socialdepartementet

(S97/6716/F). Sammanfattning av rapporten redovisas i bilaga 5. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6.

En arbetsgrupp med representanter från Socialdepartementet, Riksför-

säkringsverket och de allmänna försäkringskassorna har lämnat en rap-

port om utvecklingsarbetet inom IT-verksamheten.

Gruppens arbete avslutades i oktober 1997 (S97/7196/F). Gruppens

rapport redovisas i bilaga 7.

I 1997 års ekonomiska vårpropositionen aviserade regeringen en över-

syn av nuvarande fonder inom respektive departementsområde. I 1998

års budgetproposition anförde regeringen att principerna i lagen

(1996:1059) om statsbudgeten även skall gälla för de delar av socialför-

säkringssektorn som ligger vid sidan av statsbudgeten. Denna bedömning

gjorde regeringen med förbehåll för eventuella komplikationer av juri-

disk eller teknisk art, vilka kunde föranleda regeringen att göra en ny

bedömning. Regeringen uppgav vidare i budgetpropositionen att frågan

om hur budgetlagen och principen om bruttoredovisning skall tillämpas

på de delar av socialförsäkringssektorn som ligger vid sidan av statsbud-

geten skulle övervägas och att regeringen avsåg att återkomma och redo-

visa sina bedömningar och förslag i denna proposition.

I riksdagens ställningstagande med anledning av budgetpropositionen

poängteras vikten av att statens inkomster och utgifter redovisas på ett

tydligt sätt. Den nya budgetprocessen i staten, där budgetlagen är ett vik-

tigt inslag, har enligt Finansutskottet inneburit flera viktiga framsteg i

detta avseende och utskottet ser positivt på ytterligare steg i denna rikt-

ning (bet.1997/98:FiU1, rskr. 1997/98:35).

4 Socialförsäkringens administration

Socialförsäkringen administreras av Riksförsäkringsverket och de all-

männa försäkringskassorna. Administrationen måste tillgodose krav på

tydlighet i ansvar med ett stärkt regionalt och lokalt inflytande samt sä-

kerställa en fungerande dialog mellan olika delar av verksamheten.

Socialförsäkringen skall även i framtiden vara nationell och enhetlig.

Organisationsstrukturen måste därför tillgodose kraven på en likformig

och rättssäker tillämpning av socialförsäkringen och övriga förmåner

som handhas av socialförsäkringens administration. Organisationen

måste också kunna hantera kraven med att snabbt genomföra reformer

och de förändringar i form av ny teknik, arbetslivets förändringar och

annat som kan förväntas. Försäkringskassornas självständiga roll bör

därför stärkas och Riksförsäkringsverkets roll inom socialförsäkringarna

klargöras.

4.1 Inledning

Sammanfattning av riksdagens beslut

Riksdagen har godkänt regeringens förslag till riktlinjer för förändringar i

den nuvarande strukturen av socialförsäkringens administration

(prop. 1996/97:63, bet. 1996/97:SfU12, rskr. 1996/97:273).

I betänkandet Försäkringskassan Sverige Översyn av socialförsäk-

ringens administration (SOU 1996:64) föreslogs att de allmänna försäk-

ringskassorna skulle inordnas i den statliga förvaltningsstrukturen. För-

slaget från utredningen innebar även att försäkringskassornas befogen-

heter skulle utvidgas i vissa avseenden. Bakgrunden till att utredningen

tillsattes var bl.a. att frågor vad gäller roll- och ansvarsfördelningen

mellan Riksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna aktu-

aliserats under senare år. Riksdagen hade med anledning av detta funnit

det påkallat med en översyn av de krav som bör ställas på försäkrings-

kassornas lokalkontorsnät och vilket inflytande försäkringskassorna

själva skulle ha på utformningen av detta respektive vilken styrande roll

Riksförsäkringsverket bör ha (bet. 1994/95:SfU7, rskr. 1994/95:118).

Översynen borde enligt riksdagen även omfatta formerna för Riksförsäk-

ringsverkets tillsyn av försäkringskassornas organisation. Förslagen till

riktlinjer i proposition 1996/97:63 utgick från betänkandet.

De riktlinjer som riksdagen har godkänt innebär i korthet att de all-

männa försäkringskassorna skall bibehålla nuvarande associationsform.

Försäkringskassorna skall således inte inordnas i den statliga förvalt-

ningsstrukturen. Som skäl för detta anförs att den nuvarande organisatio-

nen, som kombinerar en central statlig myndighet med formellt fristående

regionala organ, har stora fördelar i form av en lokal förankring och ett

lokalt engagemang. Det finns dock begränsningar och problem inom den

nuvarande organisationen som hör samman med avsaknaden av en tydlig

ansvarsfördelning mellan de allmänna försäkringskassorna och Riksför-

säkringsverket.

Riktlinjerna avser därför att tydliggöra de allmänna försäkringskassor-

nas och Riksförsäkringsverkets roller inom socialförsäkringens admini-

stration.

Riktlinjerna syftar till att tydliggöra regelverket avseende försäkrings-

kassorna i fråga om;

- vad försäkringskassan har ansvar för,

- vad försäkringskassans styrelse skall besluta om och

- direktörens uppgifter.

I de av riksdagen godkända riktlinjerna anges även att styrelsen för en

allmän försäkringskassa bl.a. skall besluta om inrättande av socialförsäk-

ringsnämnder, utseende av samtliga ledamöter i dessa och lokalkon-

torsnätets utformning. Styrelsen skall efter hörande av Riksförsäkrings-

verket lämna förslag om anställning av direktör till regeringen. Försäk-

ringskassans styrelse skall utses av regeringen. Antalet ledamöter i sty-

relsen skall bestämmas av regeringen och vara beroende av invånaranta-

let inom försäkringskassans verksamhetsområde. Formerna för socialför-

säkringsnämndernas fortsatta arbete skall ses över.

Riksförsäkringsverkets roll inom socialförsäkringen i förhållande till

försäkringskassorna anges i riktlinjerna inom följande ansvarsområden;

- normgivning

- tillsyn över försäkringskassorna

- ansvarig systemägare för de gemensamma IT-systemen

- ekonomistyrning.

I propositionen till riktlinjer för socialförsäkringens administration

(prop. 1996/97:63) redogörs för motiven till de föreslagna ändringarna.

Dessa återges och utvecklas i denna proposition. Vad gäller utredarens

förslag och remissinstansernas synpunkter på förslagen hänvisas till

proposition 1996/97:63.

Enligt riktlinjerna skall Riksförsäkringsverket även i fortsättningen an-

svara som systemägare för de gemensamma IT-systemen och för att sys-

temen utvecklas i överensstämmelse med regelverket för socialförsäk-

ringarna. Formerna för hur IT-verksamheten skall organiseras skulle en-

ligt vad som anges i riktlinjerna ses över med syfte att effektivisera verk-

samheten och att pröva i vilken utsträckning det är möjligt att konkur-

rensutsätta den. Översynen skulle även omfatta att förbättra försäkrings-

kassornas möjlighet till reellt inflytande. Som angetts i det föregående

har Statskontoret gjort en sådan översyn. I det följande lämnas en redo-

görelse för översynen, remissinstansernas synpunkter och regeringens

bedömningar i denna del (se avsnitt 4.5).

I de av riksdagen godkända riktlinjerna anges beträffande socialförsäk-

ringsnämnderna att försäkringskassans styrelse skall besluta om inrät-

tande av nämnder och om att utse ledamöter i nämnderna. I övrigt anges

att regeringen skulle återkomma till riksdagen med närmare precise-

ringar. Med utgångspunkt i de förslag som lämnats i betänkandet Förtro-

endemannainflytande ökad kvalitet och rättssäkerhet (SOU 1997:134)

återkommer regeringen nu med förslag om ändringar i de bestämmelser

som gäller socialförsäkringsnämnderna (se avsnitt 4.4).

4.2 Bakgrunden till regeringens förslag om ändringar i

socialförsäkringens administration

4.2.1 Regeringens allmänna bedömningar om administrationen

inom socialförsäkringen

Enligt den nu gällande förordningen (1988:1204) med instruktion för

Riksförsäkringsverket skall verket svara för den centrala ledningen och

tillsynen av de allmänna försäkringskassornas verksamhet. Med hänsyn

till att kassorna formellt är självständiga och utgör särskilda offentlig-

rättsliga organ skiljer sig Riksförsäkringsverkets roll som central förvalt-

ningsmyndighet från jämförbara myndigheters med en regional organi-

sation. Riksförsäkringsverket har inte givits den formella rollen som

chefsmyndighet för de allmänna försäkringskassorna utan socialförsäk-

ringens administration består i dagsläget av 26 formellt åtskilda organi-

sationer, varav de allmänna försäkringskassorna utgör 25 stycken. Sam-

tidigt innebär kraven på en likformig och rättvis tillämpning av försäk-

ringen och likvärdig behandling av de försäkrade att hela socialförsäk-

ringens administration måste samverka och fungera som om den vore en

organisation. För detta krävs en mycket tydlig uppdelning av ansvar och

befogenheter mellan de olika delarna av administrationen. Ett krav som

inte är uppfyllt i dag.

I 18 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) där de all-

männa försäkringskassornas ställning och ansvar regleras, föreskrivs att

Riksförsäkringsverket utövar tillsyn över de allmänna försäkringskas-

sorna och att dessa har att rätta sig efter vad verket föreskriver med an-

ledning av sin tillsynsverksamhet. Enligt 2 § 1 förordningen (1988:1204)

med instruktion för Riksförsäkringsverket skall verket särskilt svara för

den centrala ledningen och för tillsynen av de allmänna försäkringskas-

sorna. Dessa skilda regleringar leder till oklarheter vad avser

rollfördelningen inom socialförsäkringens administration. Den reglering

av försäkringskassornas organisation och förvaltning som finns i 18 kap.

6 § bidrar till ytterligare oklarheter i rollfördelningen.

Regeringen redovisar mot bakgrund av detta ett antal förslag till för-

ändringar av uppgifter och funktioner för de allmänna försäkringskas-

sorna och Riksförsäkringsverket som medför att ansvaret tydliggörs. För-

slagen bör kunna medverka till att goda förutsättningar skapas för en

bättre fungerande administration av socialförsäkringen. Det är emellertid

angeläget att ytterligare öka tydligheten mellan Riksförsäkringsverket

och de allmänna försäkringskassorna avseende ansvaret för olika upp-

gifter, samtidigt som nuvarande associationsform för försäkringskassorna

bibehålls.

Socialförsäkringens administration måste tillgodose krav på tydlighet i

ledningsansvaret, ett bevarat och stärkt regionalt och lokalt inflytande

samt en fungerande dialog mellan olika delar av verksamheten. Social-

försäkringen bör även i framtiden vara nationellt enhetlig och statligt

finansierad. Det innebär att organisationsstrukturen måste tillgodose kra-

ven på en likformig och rättvis tillämpning av socialförsäkringarna och

övriga förmåner som handhas inom socialförsäkringens administration.

Organisationen måste också kunna hantera kraven med snabbt genom-

förda reformer och de förändringar i form av ny teknik, arbetslivets

förändringar och annat som kan förutses.

För tillämpningen av socialförsäkringarna och andra bidrag finns ett

berättigat krav på ett starkt centralt inflytande i form av normgivning,

tillsyn, IT-stöd samt ekonomistyrning.

Det är däremot av stor betydelse att utveckla en friare resultatstyrd an-

vändning av medel avsedda för samverkansprojekt inom rehabiliterings-

området. Det är angeläget att mer effektivt kunna utnyttja samhällets

samlade resurser för att bättre kunna tillgodose enskilda människors

behov av stödåtgärder. Inom detta område finns det skäl att låta verk-

samheten utvecklas med stor frihet för att man skall kunna finna de mest

rationella och effektiva lösningarna.

Inom ramen för budgetberedningen för år 1998 (prop. 1997/98:1, ut-

giftsområde 10, bet. 1997/98:SfU1) har det presenterats förslag om att

den allmänna försäkringskassan fr.o.m. den 1 januari 1998 får träffa

överenskommelse med kommun, landsting och länsarbetsnämnd om att

samverka i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängliga re-

surser.

4.2.2 Bedömningar av rollfördelningen mellan de allmänna

försäkringskassorna och Riksförsäkringsverket

En viktig utgångspunkt för diskussionen om rollfördelningen mellan för-

säkringskassorna och Riksförsäkringsverket är att socialförsäkringen är

ett nationellt system med staten som försäkringsgivare. Socialförsäkring-

arna styrs av lagar och förordningar beslutade av riksdag och regering.

De är dessutom helt finansierade av skatter och avgifter. Staten måste

således, trots att försäkringskassorna är självständiga offentligrättsliga

organ, kunna styra verksamheten för att tillförsäkra att försäkringen

tillämpas likformigt och rättvist över hela landet och med samhälls-

ekonomisk effektivitet.

Enligt 18 kap. 1 § AFL skall det finnas en allmän försäkringskassa i

varje landsting och i varje kommun som inte tillhör något landsting. Det

finns f.n. 25 försäkringskassor i landet. Försäkringskassan leds av en sty-

relse, vilken har ansvar för att leda, organisera och utveckla verksamhe-

ten inom givna ramar. Detta innebär att försäkringskassorna, inom

nämnda ramar, skall ta det fulla lednings- och verksamhetsansvaret.

De allmänna försäkringskassorna har slutit sig samman i Försäkrings-

kasseförbundet. Försäkringskassorna har genom medlemskapet uppdragit

åt förbundet att vara central intresseorganisation, serviceorganisation och

central arbetsgivarorganisation. Försäkringskasseförbundet är tillsam-

mans med Arbetsgivarverket central arbetsgivarpart inom försäkrings-

kassornas kollektivavtalsområde.

Riksförsäkringsverket skall inom ramen för socialförsäkringens admi-

nistration ha ett klart och entydigt ansvar inom fyra huvudområden; nor-

mering, tillsyn, systemägarskap samt ekonomistyrning. Genom kravet på

nationell enhetlighet ligger det i Riksförsäkringsverkets uppdrag som

central förvaltningsmyndighet under regeringen att svara för komplette-

rande normgivning genom att besluta om föreskrifter efter givna be-

myndiganden i lag och förordning. Riksförsäkringsverket ger också ut

allmänna råd som avser tillämpningen av författningar på socialförsäk-

ringens område. I syfte att verka för en likformig och rättvis tillämpning

av socialförsäkringens bestämmelser och för att få fram vägledande

praxis kan verket överklaga beslut som fattas av en försäkringskassa eller

en förvaltningsdomstol. Riksförsäkringsverket kan också överta försäk-

ringskassans uppgift att i länsrätt eller kammarrätt föra det allmännas

talan (20 kap. 12 § AFL). I ovan nämnt syfte sprider verket praxis, rätts-

lägesöversikter och annan liknande information till försäkringskassorna.

 En översyn bör göras av Riksförsäkringsverkets roll enligt 20 kap.

12 § AFL. Detta kan lämpligen ske i den allmänna översyn av processen

i socialförsäkringsmål som föreslås i departementspromemorian Garanti-

pension och samordningsfrågor m.m. (Ds 1997:66).

I Riksförsäkringsverkets uppdrag ingår också att utöva tillsyn över de

allmänna försäkringskassorna. I detta ligger att Riksförsäkringsverket

skall bevaka att statsmaktens beslut och intentioner uppfylls och att er-

sättningsreglerna tillämpas likformigt och rättvist. I samband med riks-

dagens behandling av riktlinjerna för socialförsäkringens administration

anförde socialförsäkringsutskottet att en grundläggande princip i social-

försäkringen måste vara att de försäkrade behandlas lika, inte bara så att

materiellt riktiga beslut fattas utan också så att regelsystemen tillämpas

på samma sätt oavsett vilken försäkringskassa det är frågan om

(bet. 1996/97:SfU12). Denna del av Riksförsäkringsverkets verksamhet

behöver utvecklas till att omfatta en systematisk och kontinuerlig upp-

följning av kvaliteten i tillämpningen inom samtliga försäkringsområden.

Regeringen redogör närmare för sina ställningstaganden angående till-

synsverksamheten i avsnitt 4.3.9.

 Riksförsäkringsverket skall vara ansvarig systemägare vilket innebär

att Riksförsäkringsverket i den rollen skall utveckla de gemensamma IT-

systemen så att de överensstämmer med regelverket. Detta ansvar skall

även i fortsättningen åvila Riksförsäkringsverket, men ansvaret bör för-

tydligas och utvecklas. Regeringen redogör närmare för sina ställnings-

taganden angående IT-verksamheten inom socialförsäkringens admini-

stration i avsnitt 4.5.

Staten finansierar hela kostnaden för försäkringskassornas administra-

tion, vilket innebär att riksdag och regering har ett intresse av och ansvar

för att verksamheten drivs effektivt. Medelstilldelningen till försäkrings-

kassorna sker sedan år 1982 inom ramen för det budgetsystem som all-

mänt gäller för statlig verksamhet. Riksförsäkringsverket har som central

förvaltningsmyndighet det samlade ansvaret för ekonomistyrningen inom

socialförsäkringens administration.

Inom det statliga budgetsystemet har det skett en successiv övergång

till resultatstyrning. Denna ställer krav på att tydliga mål och riktlinjer

formuleras. Riksdag och regering formulerar effektmål för verksamheten

och ställer upp villkor och krav i övrigt för medlens disposition.

Regleringsbreven är ett av regeringens viktigaste styrdokument i förhål-

lande till de statliga myndigheterna. I regleringsbreven anger regeringen

vad myndigheterna skall utföra och uppnå under budgetåret och de eko-

nomiska förutsättningarna för verksamheten. Detta uttrycks i form av

mål, krav på återrapportering samt särskilda uppdrag. Vidare anges de

finansiella förutsättningarna och villkoren.

Även statligt finansierad verksamhet som inte bedrivs i myndighets-

form är möjlig att resultatstyra. När det gäller försäkringskassorna sker

regeringens ekonomistyrning via Riksförsäkringsverket i verkets regle-

ringsbrev till försäkringskassorna. Riksförsäkringsverkets uppgift är att

svara för uttolkning av riksdagens och regeringens mål- och resultatkrav

samt att förmedla dem till de allmänna försäkringskassorna. I Riksför-

säkringsverkets regleringsbrev till försäkringskassorna anges vilka mål

och riktlinjer som skall gälla för försäkringskassorna när det gäller såväl

försäkringstillämpningen som kraven på kvalitet och effektivitet i verk-

samheten. Riksförsäkringsverket ansvarar för uppföljning och analys av

försäkringskassornas resultat. Det samlade resultatet i förhållande till de

mål som angetts för verksamheten återredovisas i årsredovisningen som

Riksförsäkringsverket sammanställer och lämnar till regeringen.

Resultatstyrningen har medfört att behovet av detaljregleringar har

minskat och möjliggjort en betydande decentralisering av beslutsbefo-

genheter från Riksförsäkringsverket till försäkringskassorna. Det är

angeläget att utvecklingen i denna riktning fortsätter.

På grundval av uppgifter från försäkringskassorna och efter samråd

med Försäkringskasseförbundet svarar Riksförsäkringsverket för fram-

ställningen i budgetunderlaget om den totala ramen för försäkringskas-

sornas förvaltningsutgifter. Riksförsäkringsverket disponerar anslaget

och svarar efter samråd med Försäkringskasseförbundet för fördelning av

medlen mellan försäkringskassorna. Det bör också ligga i Riksförsäk-

ringsverkets ansvar att vid behov följa upp den revision som Riksrevi-

sionsverket gör av kassornas redovisningar, begära in underlag till och ta

fram ett budgetunderlag till regeringen för hela socialförsäkringens ad-

ministration samt att vara mottagare av årsredovisningarna och delårs-

rapporterna.

Utöver dessa områden har Riksförsäkringsverket ytterligare ett antal

ansvarsområden, bl.a. att vara stabsorgan till regeringen, att ansvara för

officiell statistik inom socialförsäkringsområdet, följa utvecklingen av

socialförsäkringarna och viss ärendehandläggning.

Regeringen föreslår i det följande ett antal ändringar av 18 kap. AFL

om försäkringskassornas organisation med utgångspunkt i de allmänna

bedömningar om socialförsäkringens administration. Beträffande de här

angivna ändringarna och tydliggörandena av Riksförsäkringsverkets upp-

gifter inom socialförsäkringens administration kommer regeringen senare

att föra in dessa i verkets instruktion.

4.3 Ändrad rollfördelning inom socialförsäkringens

administration och omarbetning av 18 kap. lagen om

allmän försäkring

Regeringen lägger i detta avsnitt fram förslag till ändringar av 18 kap.

lagen (1962:361) om allmän försäkring. De föreslagna ändringarna följer

de riktlinjer för reformeringen av socialförsäkringens administration som

riksdagen godkänt. Härigenom klargörs bl.a. försäkringskassans uppgif-

ter och ansvar, kassans ledning och styrelsens ansvar, samt direktörens

uppgifter.

I kapitlet införs ett antal mellanrubriker för att öka överskådligheten.

Mellanrubriker som förs in är:

- Allmänna bestämmelser

- Styrelse

- Direktör

- Organisation

- Redovisning

- Revision

- Tillsättande av styrelse m.m.

- Skadestånd

- Suppleanter

- Anställning

- Arbetsgivarfrågor

- Tillsyn

De sakliga ändringar som föreslås i 18 kap. AFL kommenteras i texten.

Flertalet ändringar i 18 kap. AFL behandlas i detta avsnitt (4.3). Förslag

till ändringar av 18 kap. AFL angående socialförsäkringsnämnder be-

handlas under avsnitt 4.4. Omarbetningar av kapitlet och övriga änd-

ringar av redaktionell och språklig natur behandlas under rubriken övriga

lagändringar i avsnitt 4.3.10.

4.3.1 Allmänna bestämmelser

Regeringens förslag: I 18 kap.1 § AFL införs en bestämmelse om att

de allmänna försäkringskassorna skall ledas av en styrelse, att det vid

försäkringskassan skall finnas en direktör och ett antal socialförsäk-

ringsnämnder.

 Bestämmelser införs om att försäkringskassan inom sitt verksam-

hetsområde skall

- svara för att socialförsäkrings- och bidragssystemen tillämpas lik-

formigt och rättvist,

- vidta åtgärder för att förebygga och minska ohälsa i syfte att

minska de långa sjukperioderna samt aktivt arbeta med rehabilite-

ring enligt vad som närmare anges i 22 kap. AFL.

Skälen till regeringens förslag:

Inledande bestämmelse

I 18 kap. 1 § AFL finns för närvarande bestämmelser om var det skall

finnas en allmän försäkringskassa. Riksförsäkringsverket har meddelat

närmare föreskrifter om organisation av de allmänna försäkringskas-

sorna. I 18 kap. 6 § anges att det skall finnas en styrelse och en eller flera

socialförsäkringsnämnder. Regeringen anser det vara värdefullt att det i

inledningen till 18 kap. finns en bestämmelse om att försäkringskassan

leds av en styrelse och att det skall finnas en direktör och ett antal social-

försäkringsnämnder. Skälen för detta är att det redan i det inledande av-

snittet klart bör framgå hur en försäkringskassa leds samt att det finns

vissa förtroendeorgan.

Försäkringskassans uppgifter

I förordning med instruktion för Riksförsäkringsverket finns bestämmel-

ser om att verket särskilt skall verka för att socialförsäkrings- och bi-

dragssystemet tillämpas likformigt och rättvist samt att aktiva åtgärder

vidtas för att minska behovet av långa sjukskrivningar och förtidspensio-

neringar. I 18 kap. AFL bör det enligt regeringen anges att försäkrings-

kassan inom sitt verksamhetsområde skall svara för att socialförsäkrings-

och bidragssystemen tillämpas likformigt och rättvist.

Försäkringskassorna skall utöver lagar och förordningar följa de före-

skrifter som Riksförsäkringsverket ger ut och ta vägledning av de re-

kommendationer som verket lämnar i de allmänna råden för att kassorna

sammantaget skall tillämpa de olika bestämmelserna likformigt och rätt-

vist. Regeringen återkommer mer i avsnitt 4.3.9 till Riksförsäkringsver-

kets ansvar för normering.

Försäkringskassan skall också handlägga ärenden på ett sådant sätt att

rättssäkerheten garanteras. Rättssäkerheten i samband med handläggning

säkerställs dels genom bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223)

dels genom de regler som finns avseende hur beslut som för-

säkringskassan fattat överklagas. Regeringen anser därför att några sär-

skilda bestämmelser om rättssäkerhet inte bör föras in i 18 kap. AFL.

I 18 kap. AFL bör det också anges att försäkringskassan skall vidta åt-

gärder för att förebygga och minska ohälsa samt aktivt arbeta med reha-

bilitering enligt vad som anges i 22 kap. AFL om bestämmelser om reha-

bilitering och rehabiliteringsersättning. Regeringen har i flera samman-

hang framfört som sin uppfattning att det är av stor betydelse att utveckla

en friare resultatstyrd användning av medel avsedda för samver-

kansprojekt inom rehabiliteringsområdet. I samband med 1998 års bud-

getproposition har riksdagen därutöver beslutat att de allmänna försäk-

ringskassorna fr.o.m. den 1 januari 1998 skall få samverka med kommun,

landsting och länsarbetsnämnd i syfte att uppnå en effektivare använd-

ning av de tillgängliga resurserna.

4.3.2 Den allmänna försäkringskassans styrelse

Regeringens förslag: En försäkringskassa skall ledas av en styrelse

med lägst fem och högst elva ledamöter, varav en skall vara ordfö-

rande och en vice ordförande. Antalet ledamöter skall vara beroende

av hur många invånare som är bosatta inom försäkringskassans verk-

samhetsområde.

Styrelsen skall ansvara för att verksamheten bedrivs författnings-

enligt, effektivt och i överensstämmelse med syftet för verksamheten

Styrelsen skall

1. hushålla väl med statens och andra offentliga medel och därvid se

till att de mål som regeringen, eller den myndighet regeringen be-

stämmer, ställt upp för användandet av medlen följs,

2. verka för samarbete med andra offentliga myndigheter och på annat

sätt ta till vara de fördelar som kan vinnas för staten som helhet,

3. fortlöpande följa upp och pröva den egna verksamheten och kon-

sekvenserna av de författningsföreskrifter och särskilda beslut som

rör verksamheten samt vidta de åtgärder som behövs,

4. beakta de krav som ställs på verksamheten av hänsyn till totalför-

svaret, regionalpolitiken och miljöpolitiken,

5. se till att allmänhetens och andras kontakter med försäkringskassan

underlättas genom god service, tillgänglighet och genom informa-

tion,

6. se till att handlingar i ärenden hos den allmänna försäkringskassan

hanteras och förvaras så, att den som är obehörig inte får tillgång

till dem samt

7. fastställa organisation, ansvarsordning och beslutsordning för verk-

samheten.

Styrelsen skall se till att de anställda är väl förtrogna med målen för

verksamheten, samt verka för goda arbetsförhållanden och ta till vara

och utveckla de anställdas kompetens.

Skälen för regeringens förslag:

Antalet ledamöter i styrelsen

Styrelsen för en allmän försäkringskassa består idag av ordförande och

vice ordförande samt ytterligare fyra ledamöter. I vissa fall skall det fin-

nas åtta ledamöter, så är t.ex. fallet för försäkringskassan i Stockholms

län.

Regeringen anförde i proposition 1996/97:63 att det fanns skäl att

ändra bestämmelserna om antalet ledamöter i de allmänna försäkrings-

kassornas styrelser.

Förberedelsearbete pågår, för bildandet av Västra Götalands- och

Skåne läns allmänna försäkringskassa, genom att regeringen har tillsatt

två organisationskommittéer, (dir. 1997:94 och dir. 1997:4). Avsikten är

att de aktuella allmänna försäkringskassorna skall ombildas den 1 januari

1999. I de nybildade länen tillsammans med Stockholms län kommer ca

hälften av landets befolkning att vara bosatt.

Det finns bl.a. mot denna bakgrund enligt regeringen skäl som talar för

att ändra bestämmelserna om antalet ledamöter i försäkringskassornas

styrelser. Större hänsyn bör tas till antalet invånare inom försäkringskas-

sans verksamhetsområde. Ändrade länsindelningar med oförändrat antal

ledamöter kan annars medföra att det demokratiska och lokalt förankrade

inslaget minskar. Antalet ledamöter bör i högre grad än för närvarande

avspegla verksamhetsområdets storlek. Antalet ledamöter i varje styrelse

bör också vara ojämnt för att underlätta bildandet av tydliga majoriteter.

Antalet ledamöter i styrelsen föreslås därför bli beroende av invånaran-

talet inom försäkringskassans verksamhetsområde, dock maximalt nio

ledamöter och minst tre. Utöver detta antal skall det också finnas en ord-

förande och en vice ordförande.

Styrelsens ansvar

Ett av målen för Riksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskas-

sorna är att säkerställa likformighet och kvalitet i handläggningen av för-

säkrings- och bidragsärendena samtidigt som kravet på snabbhet tillgo-

doses. För att kunna nå detta mål fordras bl.a. en väl fungerande organi-

sation där var och en av de inblandade tjänstemannen, styrelsen och

ledamoten i socialförsäkringsnämnden är väl införstådda med sin roll

och sin befogenhet och vet vilket ansvar som följer med denna. För att

kunna utföra sin uppgift på ett tillfredsställande sätt och ta sitt ansvar,

fordras att vederbörande har de kunskaper, den kompetens och den in-

formation som behövs för uppgiften. Det får enligt regeringen anses ingå

i styrelsens övergripande ansvar att se till att det finns en arbetsorganisa-

tion och fastslagna principer om t.ex. kunskaps- och kompetenskrav, rap-

portsystem, utbildning och information, som säkerställer att tjänstemän

och förtroendevalda har de rätta kunskaperna för att kunna handlägga och

avgöra ärenden så att målen för verksamheten nås.

I dag föreskrivs det i 18 kap. 6 § AFL att försäkringskassans styrelse

skall besluta i angelägenheter som försäkringskassan har att befatta sig

med. Denna formulering har kritiserats bl.a. för att inte vara förenlig med

reglerna om att Riksförsäkringsverket särskilt skall svara för den centrala

ledningen. Det är därför viktigt att försäkringskassornas befogenheter

klargörs och att ansvaret och rollen preciseras. Mot bakgrund av att för-

säkringskassornas verksamhet helt finansieras av statliga medel är det

enligt regeringen viktigt att garantera den statliga resultatstyrningen av

verksamheten samtidigt som det lokala och regionala inflytandet ges

ökade utvecklingsmöjligheter. Verksförordningen (1995:1322), som

tillämpas på myndigheter under regeringen, bör kunna utgöra förebild för

hur de allmänna försäkringskassorna skall styras. I det utrednings-

betänkande som har föregått denna proposition Försäkringskassan och

Sverige (SOU 1996:64) och propositionen som innehåller riktlinjer för

socialförsäkringens administration (prop 1996/97:63) föreslogs att

verksförordningen skulle tillämpas på försäkringskassorna i den ändrade

förvaltningsstrukturen. Trots att försäkringskassorna inte inordnas i den

statliga förvaltningsstrukturen bör det i AFL föras in ett antal bestämmel-

ser som klargör vilka försäkringskassans uppgifter är och vilket ansvar

försäkringskassan har. Bestämmelser om försäkringskassans ledning och

styrelsens ansvar och uppgifter bör också föras in. Förslagen till ändring-

arna bygger på de särskilda förhållandena inom socialförsäkringens

administration och verksförordningens innehåll.

I verksförordningen ges myndighetens chef det ansvar som enligt rikt-

linjerna för försäkringskassorna bör innehas av styrelsen. Skälet för detta

är att regeringen när det gäller försäkringskassorna i första hand skall

utkräva ansvar av försäkringskassans styrelse och inte av direktören.

Mot denna bakgrund är det enligt regeringen angeläget att följande be-

stämmelser om styrelsen förs in i AFL.

Styrelsen skall

- ansvara för att verksamheten bedrivs författningsenligt, effektivt och i

överensstämmelse med syftet för verksamheten,

- hushålla väl med statens och andra offentliga medel och därvid se till

att de mål som regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer,

ställt upp för användandet av medlen följs,

- verka för samarbete med andra offentliga myndigheter och på annat

sätt ta till vara de fördelar som kan vinnas för staten som helhet,

- fortlöpande följa upp och pröva den egna verksamheten och konse-

kvenserna av de författningsföreskrifter och särskilda beslut som rör

verksamheten samt vidta de åtgärder som behövs,

- beakta de krav som ställs på verksamheten av hänsyn till totalförsva-

ret, regionalpolitiken och miljöpolitiken,

- se till att allmänhetens och andras kontakter med försäkringskassan

underlättas genom en god service, tillgänglighet och genom informa-

tion,

- se till att handlingar i ärenden hos den allmänna försäkringskassan

skall hanteras och förvaras så att den som är obehörig inte får tillgång

till dem,

- fastställa organisation, ansvars- och beslutsordning som skall gälla för

verksamheten, och

- se till att de anställda är väl förtrogna med målen för verksamheten

samt verka för goda arbetsförhållanden och för att de anställdas kom-

petens och erfarenhet tas till vara och utvecklas.

Riksdagen har ställt sig bakom regeringens förslag om integrations-

politiken (prop. 1997/98:16, bet. 1997/98:SfU6). Intentionerna i detta

ställningstagande bör också få ett genomslag inom socialförsäkringens

administration. På några decennier har Sverige genom invandring blivit

ett land präglat av kulturell och etnisk mångfald. Det som regeringen an-

för i propositionen bör innebära att försäkringskassans styrelse genom

tydliga signaler och budskap motverkar stereotypa uppfattningar och ge-

neraliseringar om olika grupper i samhället.

4.3.3 Direktören i den allmänna försäkringskassan

Regeringens förslag: Direktören skall leda den dagliga verksamheten

vid försäkringskassan och ansvara för den löpande förvaltningen en-

ligt de riktlinjer och anvisningar som styrelsen meddelar.

Skälen för regeringens förslag: Vid försäkringskassorna finns idag

en direktör. I förhållande till styrelsen kan det finnas en osäkerhet om hur

ansvaret skall fördelas dem emellan. Regeringen anser att det är viktigt

att rollfördelningen mellan direktör och styrelse är klar och tydlig så att

det inte råder någon tvekan om hur ansvaret i organisationen är fördelat.

Försäkringskassans direktör bör vara den som, enligt riktlinjer som med-

delas av styrelsen, helt ansvarar för den löpande förvaltningen och leder

det dagliga arbetet.

4.3.4 Den allmänna försäkringskassans organisation

Regeringens förslag: Försäkringskassan skall inrätta lokalkontor el-

ler motsvarande serviceställen i den omfattning som behövs för att ge

de försäkrade en god service.

Skälen för regeringens förslag: För närvarande anges i AFL att en

allmän försäkringskassa skall inrätta lokalkontor i erforderlig omfattning.

I föreskrifter som är beslutade av Riksförsäkringsverket regleras de all-

männa försäkringskassornas organisation (RFFS 1987:6). Där stadgas

bl.a. att det vid varje allmän försäkringskassa skall finnas minst ett cent-

ralkontor och att det i varje kommun skall finnas minst ett lokalkontor.

Riksförsäkringsverket har dock anmält sin avsikt att avskaffa nuvarande

reglering.

Det finns 25 försäkringskassor i landet och i slutet av år 1996 fanns det

ca 350 lokalkontor och ett trettiotal mindre serviceställen.

Riksdagen har tidigare vid ett antal tillfällen uttalat sig om försäk-

ringskassornas lokalkontorsnät. År 1992 framhölls att det var viktigt att

kassornas väl utbyggda kontorsnät bibehålls samt att principen om att det

skall finnas ett lokalkontor i varje kommun bör ligga fast, men att Riks-

försäkringsverket i samband med planering av minskad resurstilldelning

skall kunna överväga vissa uppmjukningar i synnerhet för storstadsom-

råden (bet. 1991/92:SfU8, rskr. 1991/92:232). År 1994 anförde riksdagen

att de uttalanden om lokalkontorsnätet som riksdagen tidigare gjort

behöver anpassas till den situation som nu råder hos försäkringskassorna.

Det ställs allt större krav på försäkringskassornas kompetens, inte minst

beroende på det komplicerade regelverket. Teknikutvecklingen har också

fortskridit. Dessutom har försäkringskassorna, liksom flertalet andra or-

ganisationer i samhället, allt mindre resurser att förfoga över. Med hän-

syn till detta var det enligt riksdagen angeläget att en översyn kom till

stånd om vilka krav som borde ställas på lokalkontorsnätet och vilket

inflytande försäkringskassorna själva skulle ha på nätets utformning re-

spektive vilken styrande roll verket skulle ha (bet. 1994/95:SfU7,

rskr. 1994/95:118).

En utredning om lokalkontorsnätet har under år 1995 gjorts av en ar-

betsgrupp med företrädare för Riksförsäkringsverket och försäkrings-

kassorna. Arbetsgruppens slutsatser presenteras i "Rapport från kontors-

grupp -95 över försäkringskassornas kontorsorganisation." Arbetsgrup-

pen föreslår att försäkringskassorna bör få ansvaret för att besluta om

lokalkontorsnätet.

Arbetsgruppen anför i sin rapport att det finns flera skäl till att försäk-

ringskassorna bör se över sin verksamhet och organisation. Sannolikt

finns det anledning att även under kommande år räkna med ökade krav

på en effektivare handläggning och styrning av verksamheten. Den ge-

nomgripande decentraliseringen av ärendehandläggningen som skett till

lokalkontoren har medfört att lågfrekventa ärendetyper vid många kontor

är svåra att handlägga med god kvalitet och till rimlig kostnad. Kostna-

den för att behålla och utveckla kompetens blir ofta hög.

Det framgår vidare i rapporten att kassornas ambition att ge god ser-

vice till sina kunder är hög, men att tillgänglighet och service inte behö-

ver vara liktydigt med geografisk närhet. God service handlar mer om att

den enskilde får del av rättsligt riktig tillämpning, professionellt arbets-

sätt, hög kompetens samt att man håller överenskommelser och att ser-

vice ges på tider som efterfrågas. Utökade telefontider och telefontjänster

i kombination med hem- och arbetsplatsbesök är sätt att möta kundens

behov av tillgänglighet och service.

Det är enligt rapporten också viktigt att försäkringskassan är väl till-

gänglig inte bara för allmänheten utan också för sina samverkanspartner

såsom arbetsgivare, vårdgivare, arbetsförmedling och andra myndigheter.

För att upprätthålla service på orter där underlaget annars är för litet kan

sambruk av lokaler, viss utrustning och utförande av tjänster vid med-

borgarkontor vara ett alternativ eller komplement till ett traditionellt lo-

kalkontor. Det kan också finnas behov av att samordna ledningsansvaret

för flera kontor, till områden eller regioner.

Regeringen anser att det är på den regionala nivån som den bästa kän-

nedomen om förhållandena inom regionen finns. Därför har de regionala

kassastyrelserna goda förutsättningar att bedöma uppbyggnaden av kon-

torsnät och servicegrad. Lokalkontorsorganisationen och servicegraden

bör grundas på kassornas ställningstagande efter en analys av de domine-

rande ansvarsområdena. Lokalkontor eller motsvarande serviceställen

skall inrättas i den omfattning som behövs för att ge de försäkrade en god

service och med beaktande av att tillgängliga medel utnyttjas effektivt.

Beslut om detta ingår inte i den löpande förvaltningen och bör därför

fattas av styrelsen.

Kassastyrelserna skall vid beslut om lokalkontorsnät beakta krav på

tillgänglighet, kvalitet, rättssäkerhet, geografiska och regionalpolitiska

förhållanden samt effektivitet i resursutnyttjandet.

Det är dock väsentligt att strategisk information på nationell nivå tas

till vara vid dessa beslut och med hänsyn till verksamhetens beroende av

IT-stöd bör besluten föregås av ett samråd med Riksförsäkringsverket.

Riksdagen har godkänt regeringens proposition 1996/97:155 Enhetlig

registerlagstiftning på socialförsäkringsområdet, m.m. om att de båda

nuvarande registerlagarna för socialförsäkringsområdet slås samman till

en ny registerlag. Den nya registerlagen har den utformningen att den

inte binder administrationen till vissa organisatoriska lösningar.

4.3.5 Redovisning

Regeringens förslag: Styrelsen skall upprätta årsredovisning, delårs-

rapport samt underlag till Riksförsäkringsverkets budgetunderlag till

regeringen. Årsredovisningen, delårsrapporten och underlaget till

Riksförsäkringsverkets budgetunderlag till regeringen skall lämnas till

Riksförsäkringsverket.

Årsredovisningen och delårsrapporten skall upprättas på ett över-

skådligt sätt, i enlighet med god redovisningssed och skrivas under av

samtliga styrelseledamöter och av direktören.

Delårsrapporten skall avse de första sex månaderna av det pågående

räkenskapsåret.

Underlaget till Riksförsäkringsverkets budgetunderlag till regeringen

skall innehålla förslag till finansiering av verksamheten de tre när-

maste åren.

Bokföringen hos en försäkringskassa skall ske på ett sätt som stäm-

mer överens med god redovisningssed.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få

meddela närmare föreskrifter om redovisningen.

Skälen till regeringens förslag: I enlighet med förordningen

(1996:882) om myndighetens årsredovisning skall Riksförsäkringsverket

varje år den 1 mars lämna en årsredovisning till regeringen avseende det

senast avslutade budgetåret. Årsredovisningen från Riksförsäkringsver-

ket bygger på uppgifter som de allmänna försäkringskassorna lämnar in.

Riksförsäkringsverket skall enligt samma förordning varje år senast

den 1 mars lämna ett budgetunderlag till regeringen. Budgetunderlaget

skall innehålla förslag till finansiering av verksamheten de tre närmaste

åren. I budgetunderlaget skall Riksförsäkringsverket bl.a. lämna upp-

gifter för anspråk på anslag, investeringsbehov och förslag till låneram

för investeringar och beräknade avgiftsintäkter. Riksförsäkringsverket

skall årligen den 15 augusti varje år lämna in en delsårsrapport till rege-

ringen. Delårsrapporten skall avse de sex första månaderna av det pågå-

ende budgetåret.

Därutöver skall Riksförsäkringsverket per den sista mars och sista ok-

tober inkomma till regeringen med kvartalsuppföljning samt utgiftspro-

gnos för innevarande år.

Regeringen anser att de allmänna försäkringskassornas redovisning

bör, mot bakgrund av att de helt finansieras av statliga medel och av

praktiska skäl, styras enligt samma principer som gäller för statliga myn-

digheter. Bestämmelserna i förordningen (1996:882) om myndigheters

årsredovisningar m.m., bör därvid utgöra utgångspunkt för försäkrings-

kassornas bestämmelser. Försäkringskassans styrelse skall därför besluta

om årsredovisning för varje räkenskapsår, delårsrapport avseende de sex

första månaderna av det pågående räkenskapsåret samt om underlaget till

Riksförsäkringsverkets budgetunderlag till regeringen. Handlingarna

skall skrivas under av samtliga styrelseledamöter och av direktören. Års-

redovisningen och delårsrapporten skall upprättas på ett överskådligt sätt

och i enlighet med god redovisningssed.

Underlaget till Riksförsäkringsverkets budgetunderlag till regeringen

skall innehålla förslag till finansiering av verksamheten de tre närmaste

åren. Bokföringen bör också ske på ett sätt som stämmer överens med

god redovisningssed. Även här bör de bestämmelser i bokföringsförord-

ningen (1979:1194) som gäller för statliga myndigheter utgöra utgångs-

punkt.

Försäkringskassorna lämnar redovisningar m.m. till Riksförsäkrings-

verket för att verket bl.a. skall kunna göra ett gemensamt budgetunderlag

och en gemensam årsredovisning för hela socialförsäkringens administra-

tion. Samtliga dessa handlingar skall därför ställas till Riksförsäk-

ringsverket. På så sätt kommer försäkringskassornas redovisning att na-

turligt ligga till grund för den ekonomistyrning som beskrivs i avsnitt

4.2.2.

Mot bakgrund av bl.a. att Riksförsäkringsverket skall kunna få in de

olika underlagen och redovisningarna på lämpligt sätt och i tid bör rege-

ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges rätt att med-

dela närmare föreskrifter om redovisningen.

4.3.6 Revision

Regeringens förslag: Riksrevisionsverket skall i enlighet med god

revisionssed granska den allmänna försäkringskassans årsredovisning

och räkenskaper samt styrelsens förvaltning. Granskningen skall göras

i syfte att bedöma om redovisningen är tillförlitlig och räkenskaperna

rättvisande. Riksrevisionsverket skall även granska om styrelsens och

direktörens förvaltning står i överensstämmelse med tillämpliga före-

skrifter och särskilda beslut.

Riksrevisionsverket skall i överensstämmelse med god revisionssed

översiktligt granska försäkringskassans delårsrapport.

De allmänna försäkringskassornas revisorer skall gemensamt med

Riksrevisionsverket utföra granskning av försäkringskassan. För revi-

sorerna skall samma bestämmelser gälla om granskningen som för

Riksrevisionsverket. Riksrevisionsverket och revisorerna skall lämna

en gemensam revisionsberättelse över granskningen av årsredovis-

ningen senast en månad efter det att den allmänna försäkringskassan

har lämnat årsredovisningen och ett revisorsintyg över granskningen

av delårsrapporten senast tre veckor efter det att försäkringskassan har

lämnat delårsrapporten. Revisionsberättelsen respektive revisor-

sintyget skall lämnas till Riksförsäkringsverket.

Försäkringskassans styrelse skall inom en månad från det den fått

del av eventuell invändning i revisionsberättelse redovisa till Riksför-

säkringsverket de åtgärder försäkringskassan har vidtagit eller avser

att vidta med anledning av invändningen.

Vid försäkringskassan skall det bedrivas intern revision, som skall

omfatta all verksamhet som försäkringskassan bedriver och har ansvar

för.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få

meddela närmare föreskrifter om såväl den interna som den externa

revisionen.

Skälen till regeringens förslag: Vid försäkringskassorna finns två

förtroendevalda revisorer, utöver den granskning som Riksrevisions-

verket genomför. Riksrevisionsverket genomför gemensamt med reviso-

rerna granskningen av försäkringskassorna.

De valda revisorerna och någon som företräder Riksrevisionsverket

undertecknar en gemensam revisionsberättelse. De nuvarande bestäm-

melserna ger inte klart uttryck för att de skall göra en gemensam revi-

sion.

Riksrevisionsverket skall i enlighet med god revisionssed granska stat-

liga myndigheters årsredovisningar och underliggande redovisning i syfte

att bl.a. bedöma om redovisningen är tillförlitlig och räkenskaperna rätt-

visande. Den årliga revisionen avrapporteras skriftligt vid minst två till-

fällen under året. Revisionsberättelse lämnas till regeringen senast den 1

april efter det att årsberättelsen har granskats. Revisorsintyg lämnas till

regeringen senast den 5 september efter en översiktlig granskning av del-

årsrapporten. Om Riksrevisionsverket lämnar invändning i revisions-

berättelsen eller revisorsintyget skall myndigheten inom en månad redo-

visa till regeringen de åtgärder som myndigheten vidtagit eller skall vidta

med anledning av invändningen.

Inom samtliga statliga myndigheter åligger det myndighetens ledning

att vidta sådana åtgärder att den interna kontrollen av ekonomi, efterlev-

nad av lagar och förordningar med mera är tillfredsställande. Det är led-

ningens ansvar att bygga upp kontrollsystem, rutiner, kompetens med

mera för att tillse att verksamheten bedrivs säkert och effektivt. I förord-

ning (1995:686) om intern revision vid statliga myndigheter m.fl. regle-

ras krav på intern revision.

Regeringen anser att bestämmelserna för hur de allmänna försäkrings-

kassorna skall granskas bör, bl.a. mot bakgrund av att de helt finansieras

av statliga medel, i så stor omfattning som möjligt likna de regler som

gäller för statliga myndigheter.

Riksrevisionsverket skall därför i enlighet med god revisionssed

granska den allmänna försäkringskassans årsredovisning, delårsrapport,

räkenskaper samt styrelsens förvaltning. Granskningen skall göras dels i

syfte att bedöma om redovisningen är tillförlitlig och räkenskaperna rätt-

visande, dels också granska om styrelsens och direktörens förvaltning

står i överensstämmelse med tillämpliga föreskrifter och särskilda beslut.

Delårsrapporten skall granskas översiktligt med undantag för prognoser.

Riksrevisionsverkets granskning skall göras gemensamt med de förtro-

endevalda revisorerna. De skall lämna en gemensam revisionsberättelse

över granskningen av årsredovisningen senast en månad efter det att för-

säkringskassan har lämnat årsredovisningen och ett revisorsintyg över

granskningen av delårsrapporten senast tre veckor efter det att försäk-

ringskassan har lämnat delårsrapporten. Revisionsberättelsen och revi-

sionsintyget skall lämnas till Riksförsäkringsverket.

Om revisionsberättelsen för en försäkringskassa innehåller någon in-

vändning bör detta också hanteras på liknande sätt som för statliga myn-

digheter. Försäkringskassans styrelse skall därför inom en månad till

Riksförsäkringsverket efter berättelsens överlämnande redovisa de åtgär-

der försäkringskassan har vidtagit eller avser att vidta med anledning av

invändningen. Skyldigheten för försäkringskassans styrelse att snabbt

agera om det framkommer brister i verksamheten innebär att Riksrevi-

sionsverkets revision av försäkringskassornas verksamhet förbättras och

blir mer effektiv. Riksförsäkringsverket som mottagare av de åtgärder

som vidtas vid försäkringskassan om det finns invändningar i revisionen

skall ses som en del av Riksförsäkringsverkets del i ekonomistyrningen.

De allmänna försäkringskassorns regler om den interna revisionen bör

också ha sin utgångspunkt i vad som gäller för statliga myndigheter. Be-

stämmelser om intern revision vid försäkringskassorna bör därför föras

in i AFL.

Regeringen bör också ges rätt att meddela närmare föreskrifter till de

allmänna försäkringskassorna om den interna och den externa revisionen.

4.3.7 Tillsättande av den allmänna försäkringskassans styrelse

m.m.

Regeringens förslag: Regeringen skall utse ordförande, vice ordfö-

rande och ledamöter samt suppleanter i försäkringskassans styrelse.

Uppdraget i styrelsen skall upphöra i förtid om regeringen beslutar

det. Styrelsen bör utses på förslag av de politiska partier som är repre-

senterade i det landsting eller den kommun som utgör försäkringskas-

sans verksamhetsområde. Det skall eftersträvas att fördelningen av le-

damöter sker proportionellt i förhållande till partiernas representation

i landstinget respektive kommunen.

Den som utses till styrelseledamot i försäkringskassan skall ha röst-

rätt vid val till kommunfullmäktige och vara folkbokförd inom den

allmänna försäkringskassans verksamhetsområde. Styrelsens ledamot

skall inte få ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken. Om en sty-

relseledamot inte längre uppfyller dessa villkor förfaller uppdraget.

Skälen för regeringens förslag: Varje försäkringskassa leds i dag av

en styrelse. Ordförande och vice ordförande utses i dag av regeringen,

övriga ledamöter och suppleanter utses av landstingsfullmäktige eller,

om kassans verksamhetsområde utgörs av en kommun, av kommunfull-

mäktige. Om en försäkringskassas verksamhetsområde bestäms av rege-

ringen enligt 18 kap. 1 § AFL beslutar regeringen om fördelningen mel-

lan landsting respektive kommun när det gäller val av ledamöter. Dagens

ordning vid val av styrelse innebär således att två valkorporationer är

involverade i processen. Detta kan medföra att det mandat som styrelsen

har kan förefalla oklart.

Mot bakgrund härav anser regeringen att den skall utse hela styrelsen

och att uppdraget i styrelsen upphör i förtid om regeringen beslutar det.

Genom denna ändring i förhållande till dagens regler tydliggörs det na-

tionella ansvaret för verksamheten och uppdraget ges en ökad betoning.

Styrelsen bör nomineras på motsvarande sätt som i dag, dvs. av de poli-

tiska parter som är representerade i det landsting eller den kommun som

utgör försäkringskassans verksamhetsområde. Det bör eftersträvas att

fördelningen av ledamöter sker proportionellt i förhållande till partiernas

representation i landstinget respektive kommunen.

Styrelseledamotens kännedom om förhållandena inom försäkrings-

kassans verksamhetsområde bör poängteras genom att den som utses till

styrelseledamot skall vara folkbokförd inom den allmänna försäkrings-

kassans verksamhetsområde. Styrelseledamot får inte ha förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken. Om en styrelseledamot inte längre uppfyller

dessa villkor skall uppdraget förfalla.

4.3.8 Anställning

Regeringens förslag: Regeringen skall fatta beslut om anställning av

försäkringskassans direktör på förslag av försäkringskassans styrelse.

Styrelsen skall höra med Riksförsäkringsverket innan den lämnar så-

dant förslag. Direktören skall entledigas av regeringen på förslag av

försäkringskassans styrelse.

Skälen för regeringens förslag: Dagens situation som innebär att

Riksförsäkringsverket beslutar om att anställa direktören, efter förslag

från den allmänna försäkringskassans styrelse, har medfört att direktö-

rens roll varit otydlig. Den otydlighet som detta medfört för direktörerna

har framförts som hinder för en effektiv verksamhet. Att arbeta åt styrel-

sen men samtidigt vara utsedd av Riksförsäkringsverket innebär i prakti-

ken att kassadirektören har två uppdragsgivare. Förfarandet har också

begränsat Riksförsäkringsverkets möjligheter att utöva en fristående till-

syn.

Regeringen anser att det nationella ansvaret för socialförsäkringen bör

betonas även när det gäller direktörens arbete. Detta ansvar tydliggörs

genom att försäkringskassans styrelse efter hörande av Riksförsäkrings-

verket lämnar förslag om anställning av direktör till regeringen. Beslut

fattas av regeringen. Direktören bör också entledigas av regeringen efter

förslag från försäkringskassans styrelsen. Regeringen avser att i samband

med reformens genomförande överväga att tidsbegränsa anställningarna

för direktörerna. Försäkringskassans styrelse skall i övrigt ha det löpande

arbetsgivaransvaret för direktören.

Regeringen har i dag möjlighet att utkräva ansvar av styrelsen genom

att t.ex. entlediga ordföranden och vice ordföranden. Regeringens möj-

ligheter att utkräva ansvar av styrelsen kommer att utvidgas i och med

förslagen om att regeringen skall tillsätta och entlediga hela styrelsen.

Regeringen skall därför i första hand utkräva ansvar av styrelsen och inte

av direktören. Frågan huruvida försäkringskassans direktör skall ingå i

styrelsen har också aktualiserats. I ett antal statliga myndigheter ingår

myndighetens chef i styrelsen som ledamot eller ordförande. Mot bak-

grund av att styrelsen vid en allmän försäkringskassa skall bestå av för-

troendevalda är det inte motiverat att försäkringskassans direktör ingår i

styrelsen.

Riksförsäkringsverkets skyldighet att i vissa fall informera de arbets-

tagarorganisationer som företräder medlemmar hos de allmänna försäk-

ringskassorna påverkas inte av de nu föreslagna ändringarna i 18 kap.

AFL.

4.3.9 Tillsyn

Regeringens förslag: Riksförsäkringsverkets tillsyn över de allmänna

försäkringskassorna skall utvecklas i syfte att säkerställa en nationellt

likformig och rättvis tillämpning av försäkringen.

Försäkringskassan skall för tillsyn av verksamheten lämna uppgifter

enligt de föreskrifter som utfärdas av regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer.

Skälen för regeringens förslag: Av redogörelsen beträffande rollför-

delningen mellan de allmänna försäkringskassorna och Riksförsäkrings-

verket i avsnitt 4.2 framgår att utgångspunkten är att socialförsäkringen

är ett nationellt system med staten som försäkringsgivare. Genom kravet

på nationell enhetlighet ligger det i Riksförsäkringsverkets uppdrag att

svara för kompletterande normgivning. Normgivningen syftar till att

medverka till att socialförsäkringen tillämpas likformigt och rättvist.

I Riksförsäkringsverkets uppdrag ingår i enlighet med vad som anförts

i avsnitt 4.2 att utöva tillsyn över försäkringskassornas handläggning och

tillämpning av socialförsäkringen. I detta ligger att verket skall bevaka

att intentionerna i fattade beslut uppfylls och att ersättningsreglerna

tillämpas likformigt och rättvist. Riksförsäkringsverket genomför för

detta ändamål särskilda granskningar och annan tillsyn dels inom olika

försäkringsområden, dels vid de olika försäkringskassorna. De iakttagel-

ser verket gör redovisas i rapporter, varvid brister i tillämpningen upp-

märksammas. Iakttagelserna kan också leda till ändringar eller komp-

letteringar i någon av verkets författningar eller allmänna råd. Riksför-

säkringsverkets tillsyn kan också leda till att verket pekar på behovet av

lagändringar. I vissa fall leder också iakttagelserna till särskilda utvärde-

ringar för att bedöma effekterna av administrationens arbete för såväl

individ som samhälle.

Riksrevisionsverket har i en effektivitetsrevision (1996:60) granskat

förutsättningar för styrning och uppföljning inom bl.a. socialförsäkrings-

området. Riksrevisionsverket konstaterar avseende tillsynsfunktionen att

det finns vissa olikheter inom socialförsäkringens administration i synen

på vad som ingår i Riksförsäkringsverkets tillsynsroll. En uppfattning är

att tillsyn bör inriktas på att kontrollera att försäkringskassorna fattar rätt

beslut och att besluten är lagenliga. En annan uppfattning, enligt Riks-

revisionsverket, är att tillsyn innebär att en statlig myndighet har ett led-

nings- och uppföljningsansvar för en verksamhet och att tillsyn därmed i

praktiken är detsamma som ledning och uppföljning. Riksrevisionsverket

föreslår i revisionen att regeringen klargör innebörden och konsekvenser

av Riksförsäkringsverkets tillsynsroll.

Riksdagens ombudsmän (JO), som har tillsyn över dem som utövar of-

fentlig verksamhet, konstaterade i samband med socialförsäkringsut-

skottets utfrågning den 10 april 1997 om socialförsäkringens admini-

stration att de allmänna försäkringskassorna har ett högt och ökande antal

handläggningsfel i jämförelse med annan verksamhet, vilket enligt JO

innebär att den enskildes rättssäkerhet har försämrats. Vidare framfördes

av JO att anmälningarna angående socialförsäkringarna ökat med 150 %

under den senaste femårsperioden. Antalet anmälningar hos JO var 141

stycken för perioden den 1 juli 1990 till den 30 juni 1991. För perioden

den 1 juli 1995 till den 30 juni 1996 var motsvarande antal 361. Övriga

anmälningar som gjordes under motsvarande femårsperiod ökade med

25 %.

Som angetts i avsnitt 4.3.1 skall försäkringskassan handlägga ärenden

på ett sådant sätt att rättssäkerheten garanteras. Rättssäkerheten i sam-

band med handläggning bör vara säkerställd genom att förvaltningslagen

(1986:223) tillämpas.

Enligt regeringens mening ligger det i Riksförsäkringsverkets till-

synsansvar att vid behov vidta åtgärder så att förutsättningarna för en

nationellt likformig och rättvis tillämpning av försäkringen vid försäk-

ringskassorna säkerställs. De försäkrade skall behandlas lika så att mate-

riellt och formellt riktiga beslut fattas och att regelsystemet tillämpas på

samma sätt oavsett var i Sverige den försäkrade bor. Regeringen anser att

denna del av Riksförsäkringsverkets tillsynsverksamhet behöver stärkas

och utvecklas. Om det vid Riksförsäkringsverkets tillsyn framkommer

brister i tillämpningen och handläggningen bör verket påtala detta för

försäkringskassan och ställa krav på att åtgärder vidtas. Om så ej sker bör

verket påtala detta för regeringen. För att Riksförsäkringsverket skall

kunna utöva tillsyn över de allmänna försäkringskassornas verksamhet

skall försäkringskassan lämna uppgifter enligt de föreskrifter som utfär-

das av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Med hänsyn till ovanstående bör också ett samlat program för utveck-

ling av tillsynsfunktionen tas fram. Däri ligger bl.a. att utveckla systemet

med tillsynsrapporter om försäkringskassornas verksamhet. Regeringen

avser att ge Riksförsäkringsverket i uppdrag att utveckla ett sådant pro-

gram.

4.3.10 Övriga lagändringar

Regeringens förslag: I 18 kap. lagen om allmän försäkring görs

omfattande ändringar av redaktionell och språklig natur i syfte att

göra kapitlet överskådligare och mer lättläst.

Skälen för regeringens förslag: 18 kap. AFL är i den nuvarande ut-

formningen svåröverskådligt och har ett i många delar omodernt språk.

De normgivningsbemyndiganden som finns i 18 kap. är otydliga och ger

därför utrymme för olika tolkningar.

Regeringen anser att det i samband med att det nu görs många sakliga

ändringar finns anledning att omarbeta kapitlet. I 18 kap. införs därför

klart utformade normgivningsbemyndiganden. Regeringen har också för

avsikt att i de delar det bedöms vara erforderligt utfärda verkställighets-

föreskrifter. För en orientering om nuvarande bestämmelsers placering i

den föreslagna lydelsen hänvisas till författningskommentaren

(avsnitt 7). Därutöver finns i bilaga 4 en översikt över var kapitlets be-

stämmelser är placerade i den nuvarande lydelsen i förhållande till place-

ringen i den föreslagna lydelsen.

I 18 kap. 15 § AFL regleras förvaltningen av den obligatoriska sjukför-

säkringsfonden. Andra och tredje styckena i samma paragraf reglerar

genom en hänvisning till 21 kap. 2 § även förvaltningen av den frivilliga

sjukförsäkringsfonden. Till den obligatoriska sjukförsäkringsfonden förs

inte längre några medel. Fondernas tillgångar består endast av fastigheter

vid vissa försäkringskassor som i princip används för deras verksamhet.

Regeringen anser det lämpligt att en fond som inte längre tillförs medel

inte längre regleras i 18 kap. Istället bör den förvaltning som fortfarande

behövs regleras i övergångsbestämmelse. Lagtekniskt bör detta för den

frivilliga sjukförsäkringsfonden lösas på så sätt att bestämmelserna i

andra och tredje styckena förs över till 21 kap. 2 §. Den obligatoriska

sjukförsäkrings fonden skall fortsättningsvis regleras genom att bestäm-

melserna i andra och tredje styckena i sina äldre lydelser skall tillämpas.

Första styckets bestämmelser bör dock upphävas.

En annan följdändring görs i reglementet (1962:401) angående förvalt-

ningen av de allmänna försäkringskassornas fonder för de obligatoriska

och den frivilliga sjukförsäkringen.

4.4 Socialförsäkringsnämnder

Förtroendemannainflytandet är och har varit ett viktigt inslag i de all-

männa försäkringskassornas verksamhet. När de tidigare allmänna sjuk-

kassorna ombildades till allmänna försäkringskassor år 1962 tillskapades

en eller flera pensionsdelegationer samt en försäkringsnämnd för i prin-

cip varje kommun inom varje försäkringskassas verksamhetsområde.

Dessa delegationer och nämnder hade till uppgift att fatta beslut i en-

skilda försäkringsärenden. För pensiondelegationernas del gällde beslu-

ten rätten till förtidspension/sjukbidrag, handikappersättning och vård-

bidrag, samtliga enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL)

samt ärenden om livränta och arbetssjukdom enligt lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring och lagen (1977:265) om statligt personskade-

skydd samt vissa delpensionsärenden enligt lagen (1979:84) om delpen-

sionsförsäkring. Försäkringsnämnderna beslutade om de inkomstprövade

förmånerna hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg enligt lagen

(1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpen-

sion samt vissa änkepensioner enligt äldre bestämmelser i AFL. Försäk-

ringsnämnderna skulle även informera kassans styrelse, pensionsdelega-

tion och lokalkontor och ge råd och upplysningar angående lokala ange-

lägenheter.

Nya regler infördes den 1 april 1982, som innebar att försäkringskas-

san skulle ompröva sitt beslut om en enskild begärde det detta gällde

även pensionsdelegationen och försäkringsnämnden. Delegationen och

nämnden kunde också ändra egna beslut som innehöll felaktigheter.

I propositionen (1982/83:127), om vissa administrativa frågor inom

den allmänna försäkringen m.m., framhölls vikten av en väl fungerande

förtroendemannamedverkan i försäkringskassornas verksamhet. Där sa-

des att det kunde finnas anledning att överväga möjligheterna till ökad

förtroendemannamedverkan inom sjukförsäkringsområdet samt vid det

omprövningsförfarande som införts inom den allmänna försäkringen år

1982. En utredning tillsattes.

Efter utredning Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna

(SOU 1985:21) beslutade riksdagen (prop.1985/86;73,

bet. 1985/86:SfU12) att förtroendemannainflytandet skulle stärkas och

göras tydligare. Argumentet för detta var att försäkringskassan skulle

utnyttja de förtroendevaldas praktiska erfarenheter och kunskaper inom

olika områden som ett komplement till tjänstemännens kunskaper om

försäkringsregler m.m. De förtroendevaldas kännedom om specifika lo-

kala och regionala förhållanden skulle tas till vara vid bedömning i en-

skilda ärenden. Ett ytterligare motiv var att öka allmänhetens insyn i för-

säkringskassans verksamhet och beslutsprocesser.

Riksdagsbeslutet innebar att pensionsdelegationer och försäkrings-

nämnder avskaffades. Den 1 januari 1987 ersattes de med en enhetlig

förtroendemannaorganisation, de nuvarande socialförsäkringsnämnderna.

Varje försäkringskassa skulle ha så många nämnder som var lämpligt

med hänsyn till försäkringskassans storlek och ärendemängd. Varje

nämnd blev ansvarig för en viss del av försäkringskassans geografiska

område.

Arbetet i en socialförsäkringsnämnd

För att kunna nå de uppsatta målen inom socialförsäkringens administra-

tion fordras en väl fungerande organisation där var och en av de inblan-

dade tjänstemannen, ledamoten av socialförsäkringsnämnden och sty-

relsen är väl införstådd med sin roll och sin befogenhet och vet vilket

ansvar som följer med denna.

Försäkringskassans styrelse ansvarar för att arbetet i socialförsäkrings-

nämnderna löper som det är avsett och att nämndledamöterna och tjänste-

männen får den utbildning och information de behöver för att utföra sitt

arbete.

Socialförsäkringsnämnden är en integrerad del av försäkringskassans

organisation. Försäkringskassans beslut i försäkringsärenden fattas an-

tingen av en tjänsteman hos kassan eller av en socialförsäkringsnämnd.

Ledamöterna i nämnden liksom tjänstemännen fattar beslut i försäk-

ringskassans namn där handläggningen inklusive beslutsfattandet i en-

skilda ärenden är myndighetsutövning. En nämndledamot omfattas av

samma formella regler som en tjänsteman och båda skall fatta beslut i

enlighet med gällande rätt.

Lekmännens medverkan i handläggningen av enskilda ärenden är vik-

tig för att förstärka rättssäkerheten. När fler personer tar ställning till ett

ärende bör risken för godtycke, förbiseende av väsentliga fakta och miss-

uppfattningar m.m. minska, vilket bör gagna likformigheten och rätts-

säkerheten.

Genom sitt deltagande i handläggning och beslut av enskilda ärenden

får nämndledamoten insyn i beslutsprocessen och delar av försäkrings-

kassans verksamhet. Ledamoten får också inblick i vilka konsekvenser

det enskilda försäkringssystemet får för den försäkrade samt hur de olika

trygghetssystemen korresponderar inbördes.

Nämndledamotens uppgift är att fatta beslut i enskilda försäkringsären-

den. Vid beslutsfattandet skall ledamoten, med sin livserfarenhet och sina

erfarenheter och kunskaper om samhället, arbetsmarknaden, lokala och

regionala förhållanden m.m., ta ställning till det presenterade be-

slutsunderlaget, bedöma och väga samman de olika omständigheter som

föreligger i ärendet och fatta beslut i enlighet med de regler och den

praxis som gäller. Det är den föredragande tjänstemannens uppgift att

vara expert på de materiella och formella regler som gäller och att ge

nämnden den information nämnden behöver i sitt beslutsfattande.

I sitt uppdrag i en socialförsäkringsnämnd skall ledamoten objektivt

fatta beslut i enskilda ärenden. Ledamoten skall inte vara representant för

den som föreslagit honom till uppdraget. Att vara ledamot av en social-

försäkringsnämnd skiljer sig alltså i väsentliga avseenden från att vara

ledamot av t.ex. en kommunal nämnd eller att vara aktiv i ett politiskt

parti eller en facklig organisation. Det är viktigt att dessa helt olika roller

som många nämndledamöter har uppmärksammas så att det inte råder

tvekan om vad uppdraget innebär. I dessa avseenden har försäkrings-

kassornas ledning ett informations- och utbildningsansvar. Det är önsk-

värt att även de politiska partier och arbetsmarknadsorganisationer som

har nomineringsrätt informeras om ledamöternas uppgift och roll i social-

försäkringsnämnden.

Den kunskap och de insikter som socialförsäkringsnämndens leda-

möter får genom sin medverkan i handläggningen av mycket betydelse-

fulla försäkringsärenden bör, när så är påkallat, komma till försäkrings-

kassans lednings kännedom. Det är även angeläget att ledamöterna hålls

väl informerade om försäkringskassans policy i frågor som rör nämnder-

nas verksamhet och andra liknande övergripande frågor. Det kan därför

vara lämpligt att det skapas rutiner så att information och synpunkter till

och från nämndledamöterna når fram i båda riktningarna.

I det följande redogör regeringen för sina förslag angående socialför-

säkringsnämnderna. Förslagen presenteras i den ordning de föreslås bli

reglerade i 18 kap. AFL.

4.4.1 Socialförsäkringsnämnder i den allmänna

försäkringskassans organisation

Regeringens förslag: Den allmänna försäkringskassans styrelse skall

inrätta socialförsäkringsnämnder.

En socialförsäkringsnämnds verksamhetsområden skall utgöras av

ett väl avgränsat geografiskt område. Regeringen skall få utfärda när-

mare föreskrifter om grunderna för den geografiska indelningen av

nämndernas verksamhetsområden.

Varje socialförsäkringsnämnd skall besluta i samtliga slags ärenden

som enligt denna lag eller annan författning skall avgöras av sådan

nämnd. Om det finns särskilda skäl får styrelsen bestämma att ett eller

flera slags ärenden skall beslutas av någon eller några av nämnderna

inom försäkringskassans verksamhetsområde.

En socialförsäkringsnämnd skall bestå av sju ledamöter varav en

skall vara ordförande och en vice ordförande.

Om det bland ledamöterna eller hos föredraganden förekommer av-

vikande mening skall denna anmälas innan socialförsäkringsnämn-

dens sammanträde är slut.

Socialförsäkringsnämnden skall inte längre fatta beslut i ompröv-

ningsärenden och vissa andra ärenden.

Utredarens förslag: Förslagen överensstämmer med regeringens bort-

sett från förslaget om antal ledamöter och ersättare och vissa delar i för-

slaget om avvikande mening. Utredaren föreslår att en socialförsäkrings-

nämnd skall bestå av fem ordinarie ledamöter och att det skall utses en

ersättare för var och en av dessa utom för nämndens ordförande. Vidare

föreslås att ersättarna skall ha närvaro- och yttranderätt vid nämndens

sammanträden och att nämnden skall vara beslutsför när tre ledamöter är

närvarande. Utredaren föreslår att begreppet avvikande mening skall by-

tas ut mot skiljaktig mening. Utredaren föreslår vidare att föredraganden

skall ha skyldighet att anmäla skiljaktig mening om socialförsäkrings-

nämnden fattar beslut som strider mot gällande rätt.

Remissinstanserna: Inrättandet av socialförsäkringsnämnder Fler-

talet tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Majoriteten po-

ängterar att det är angeläget att inte antalet ärenden överstiger den före-

slagna gränsen. Statskontoret anser bl.a. att lekmannainflytandet måste

vägas mot kraven på en effektiv förvaltning, där myndighetsutövning och

beslutsfattande är kopplat till det ekonomiska ansvaret. Socialförsäk-

ringsnämnderna har en oklar grund för sin myndighetsutövning och för-

slaget innebär inte någon förändring därvidlag. Förslagen bygger i allt för

hög grad på tradition och borde mer baseras på en strävan att effektivi-

sera socialförsäkringens administration efter samma principer som för

övrig statlig verksamhet. Svenska Arbetsgivareföreningen anser att moti-

ven för att ha socialförsäkringsnämnder inte längre finns kvar. Försäk-

ringskasseförbundet tolkar förslaget om antal ärenden per sammanträde

och sammanträdesfrekvens som riktlinjer och anser att det är upp till

respektive försäkringskassa att själv besluta om detaljerna med

utgångspunkt från den egna kassans förutsättningar.

Förslaget om socialförsäkringsnämndens verksamhetsområde har läm-

nats utan erinran.

Förslaget, att försäkringskassans styrelse bör ha möjlighet att fatta be-

slut om att ett slags ärenden skall beslutas av den socialförsäkringsnämnd

som styrelsen bestämmer, tillstyrks av flertalet eller lämnas utan erinran.

Riksförsäkringsverket anför att det kan finnas särskilda skäl för ett sådant

beslut. Med tanke på vikten av helhetssyn bör dock denna möjlighet

tillämpas restriktivt. Landsorganisationen anser att alla socialförsäk-

ringsnämnder skall besluta i all slag av ärenden som skall avgöras av

nämnd.

Angående antalet ledamöter i socialförsäkringsnämnden anför Lands-

organisationen, Tjäntemännens Centralorganisation och Försäkrings-

anställdas förbund att en förutsättning för att instämma i förslaget om

minskat antal ordinarie ledamöter är att ersättarna verkligen får en aktiv

roll i nämndens arbete. Försäkringskasseförbundet anser att det skall

vara sju ledamöter och inga ersättare. Övriga tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran.

Förslaget om föredragandefunktionen tillstyrks av flertalet eller lämnas

utan erinran. Statskontoret avstyrker bestämt att varje styrelse för sig

anger vilka krav som skall ställas på föredragande. Om det skulle behö-

vas för att säkerställa kraven på likformighet och rättvis tillämpning av

försäkringen kan särskilda krav fastställas i författning. Försäkrings-

kasseförbundet anser att det inte är nödvändigt att direktören utser före-

dragande. Det bör kunna delegeras till exempelvis områdes- eller kon-

torschef.

Angående skiljaktig mening anser Kammarrätten i Sundsvall, Läns-

rätten i Kalmar län och Domstolsverket att förvaltningslagens regler bör

gälla och begreppet avvikande mening behållas. Det är tveksamt om man

inom förvaltningsförfarandet kan kräva att avvikande mening skall anges

före sammanträdets slut. Riksförsäkringsverket anser att begreppet avvi-

kande mening bör behållas men tillstyrker förslaget i övrigt. Övriga läm-

nar det utan erinran.

Förslaget om beslutsbefogenheten Flertalet tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Länsrätten i Kalmar län anser att det bör över-

vägas om inte ärenden av enkel beskaffenhet kan avgöras av tjänsteman.

Statskontoret anser att nämndens beslutsbefogenhet bör begränsas till

komplicerade ärenden av principiell natur. Nämnden skall yttra sig över

policyskapande fall. Styrelsen bör avgöra om nämnden skall ha besluts-

befogenhet i enskilda ärenden eller ej. Alla beslut bör ske på delegation

och i rutinärenden bör tjänsteman besluta. Landsorganisationen och

Tjäntemännens Centralorganisation anser att beslut om sjuk- och ha-

vandeskapspenning och rehabiliteringsersättning även fortsättningsvis

skall omprövas av nämnd. Även Försäkringskasseförbundet anser att det

finns skäl att ha vissa omprövningsärenden kvar i nämnden, t.ex. ned-

sättning och indragning av sjukpenning.

Skälen för regeringens förslag:

Inrättande av socialförsäkringsnämnder

I en allmän försäkringskassa skall det enligt AFL finnas en styrelse och

en eller flera socialförsäkringsnämnder. Regeringen beslutar hur många

nämnder som skall finnas i riket. Riksförsäkringsverket beslutar om an-

talet nämnder i varje försäkringskassa samt vilket geografiskt område

som skall vara socialförsäkringsnämndens verksamhetsområde. För när-

varande finns 163 nämnder i landet.

Riksdagen har tidigare beslutat i enlighet med regeringens förslag att

försäkringskassornas styrelse skall besluta om inrättande av socialförsäk-

ringsnämnder (prop. 1996/97:63). Skälen för att styrelsen skall besluta

om att inrätta socialförsäkringsnämnder är likartade de skäl som anförs i

avsnitt 4.3 för att styrelsen också skall besluta om lokalkontorsnätets ut-

formning. Där anförs bl.a. att det är på den regionala nivån som den bästa

kännedomen om förhållandena inom regionen finns och därav har de re-

gionala styrelserna för försäkringskassorna goda förutsättningar att be-

döma och besluta angående inrättandet av socialförsäkringsnämnder.

Antalet socialförsäkringsnämnder

Under år 1996 avgjordes drygt 140 000 ärenden i landets socialförsäk-

ringsnämnder. Med de i denna proposition föreslagna ändringarna av

nämndens beslutsbefogenhet kommer det totala antalet ärenden som skall

beslutas av nämnd, med oförändrad ärendetillströmning, att minska med

cirka 8 000 per år. Med hypotesen att antalet ärenden kommer att vara ca

130 000 per år, antalet ärenden per sammanträde är 40 och antalet sam-

manträden per år 25 skulle det behövas ca 130 nämnder i landet. För när-

varande finns det 163 stycken. Antalet ärenden som socialförsäkrings-

nämnderna avgör varierar för närvarande mellan försäkringskassassorna

 från 1208 i Jämtland till 518 i Gävleborg. Om nämnderna sammanträtt

23 gånger år 1996 innebär det att en nämnd i Jämtland avgjort 52 ärenden

per sammanträde medan Gävleborgsnämnden avgjort 22.

Det finns för närvarande faktorer som i framtiden kan få effekter på

socialförsäkringsnämndernas verksamhet avseende antalet ärenden som

nämnderna skall besluta i.

Utredningen om Ersättning vid långvarigt nedsatt arbetsförmåga, För-

tidspensionsutredningen (dir. 1997:9) har nyligen överlämnat förslag i

betänkandet Ohälsoförsäkringen Trygghet och aktivitet (SOU 1997:166).

Utredningen föreslår bl.a. att sjukpenning efter ett år skall övergå i en

långtidssjukpenning som ersätter det nuvarande sjukbidraget. Över-

gången blir automatisk och någon särskild prövning kommer således inte

att ske. Av detta skäl anser utredningen att beslut om övergång till lång-

tidssjukpenning bör fattas av tjänsteman och inte av socialförsäkrings-

nämnd. Till skillnad mot sjukpenningsystemet kommer det inom ramen

för långtidssjukpenningen också att finnas ett grundskydd för personer

som saknat inkomster eller haft låga inkomster. Därför kommer det att

finnas möjlighet att ansöka om långtidssjukpenning före ettårsgränsen.

Sådan prövning av rätt till långtidssjukpenning bör enligt utredningens

mening hanteras i socialförsäkringsnämnd. Förtidspensionen kommer att

finnas kvar och rätten till denna bör enligt utredningen prövas av social-

försäkringsnämnd.

Förtidspensionsutredningens förslag får, om de antas av riksdagen, så-

ledes en viss effekt på mängden ärenden som skall beslutas av socialför-

säkringsnämnd. Flertalet av besluten om sjukbidrag, som i dag fattas av

nämnd, ersätts av den mer rutinmässiga övergången till långtidssjukpen-

ning. Denna kommer att beslutas av tjänsteman. För närvarande nybe-

viljas ca 13 500 sjukbidrag årligen och uppskattningsvis lika många om-

prövas varje år. Flertalet av dessa ärenden kommer med förslaget att vara

tjänstemannabeslut. Sammantaget uppskattas nämnderna avlastas när-

mare 25 000 ärenden per år. Regeringen avser att i denna fråga lägga

fram förslag till riksdagen under år 1998.

Även arbetsskadeförsäkringen är föremål för översyn (dir.1997:91). En

särskild utredare har tillkallats med uppgift att bl.a. pröva ett alternativ

till nuvarande arbetsskadeförsäkring som innebär att arbetsmarknadens

parter tar över det organisatoriska och finansiella ansvaret för en obliga-

torisk tilläggsförsäkring vid arbetsskada samt analysera de ekonomiska

effekter för såväl försäkringen som administrationen som kan vara för-

enade med de olika alternativen. Utredaren skall redovisa sitt uppdrag

senast den 31 januari 1998.

I vilken mån översynen av arbetsskadeförsäkringen kommer att få

återverkningar på socialförsäkringsnämndernas beslutsbefogenheter får

bl.a. förslagen från utredningen och den fortsatta beredningen utvisa.

Regeringen anser att det är angeläget att antalet socialförsäkrings-

nämnder bestäms så att rättssäkerhet, kvalitet och effektivitet i nämndens

handläggning säkerställs. Antalet ärenden som nämnden skall besluta vid

varje sammanträde bör hållas på en sådan nivå att det både finns ut-

rymme för ledamöterna att ordentligt hinna sätta sig in i dem och att det

ges tillfälle till en meningsfull dialog under sammanträdet. Det skall

finnas möjlighet för ledamöterna att ställa frågor till föredraganden och

att diskutera ärendet. Det skall likaså finnas utrymme för föredraganden

att föredra ärendet noggrant. Samtidigt bör ärendemängden per sam-

manträde av effektivitets- och kostnadsskäl vara väl avvägd. Mot denna

bakgrund anser regeringen att antalet ärenden per sammanträde inte bör

överstiga 40 45 stycken.

Om en enskild överklagar försäkringskassans beslut skall försäkrings-

kassan, enligt förvaltningsprocesslagen (1971:291), vara den enskildes

motpart i länsrätten och kammarrätten när ett beslut överklagats dit. Att

försäkringskassan skall vara part innebär att domstolen kan förelägga

eller ge försäkringskassan möjlighet att inom viss, ofta kort tid skriftligt

svara i målet eller förordna kassan att svara i en muntlig förhandling.

Försäkringskassan har möjlighet att inom två månader överklaga läns-

rättens avgörande om det har gått kassan emot. Om en fråga som avgjorts

av socialförsäkringsnämnd överklagas, skall nämnden enligt AFL före-

träda försäkringskassan om kassan skall föra det allmännas talan i målet.

Nämnden får bemyndiga en tjänsteman vid försäkringskassan att före-

träda nämnden vid domstol. De skyldigheter och möjligheter som följer

av socialförsäkringsnämndens partsroll innebär att det inte får bli för

långa intervall mellan nämndens sammanträden.

Vid handläggning av socialförsäkringsärenden är tidsfaktorn en vä-

sentlig del av den totala kvaliteten. Enligt förvaltningsrättsliga regler

skall försäkringskassan handlägga ärenden så enkelt, snabbt och billigt

som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. Färdigutredda ärenden bör

alltså avgöras av socialförsäkringsnämnden utan onödig fördröjning. För

att nämnden skall ha den rätta förutsättningen att kunna fatta korrekta

beslut behöver nämndens ledamöter vara välinformerade. Det innebär att

nämnden behöver avsätta tid för bl.a. redovisning och analys av resultatet

av förvaltningsdomstolarnas avgöranden av nämndens beslut, för infor-

mation om regelförändringar och rättsutvecklingen i övrigt, för princip-

diskussioner, m.m. Regeringen anser att försäkringskassans styrelse bör

beakta bl.a. de olika omständigheter som angivits här, när styrelsen in-

rättar socialförsäkringsnämnder.

För att ärendehandläggningen inte skall bli onödigt fördröjd samt att

socialförsäkringsnämnden skall kunna sköta sin roll som part i förvalt-

ningsdomstolarna, anser regeringen att nämnden bör sammanträda minst

var fjortonde dag.

Som tidigare anförts anser regeringen att det är angeläget att antalet

socialförsäkringsnämnder bestäms så att kraven på rättssäkerhet, kvalitet

och effektivitet i nämndens handläggning säkerställs. Om förslagen i de

ovan nämnda utredningarna eller andra faktorer skulle medföra att antalet

ärenden som skall beslutas av socialförsäkringsnämnd minskar, bör an-

talet nämnder därför inte minskas i motsvarande omfattning. Den ären-

deminskning som kan uppstå bör leda till att nämnderna får bättre möj-

lighet uppnå de uppställda kraven. Regeringen anser att det som anförts

om antal nämnder, antal ärenden per sammanträde i socialförsäkrings-

nämnd och sammanträdesfrekvens bör vara vägledande för de allmänna

försäkringskassorna vid planering av sin verksamhet. Speciella bestäm-

melser om detta bör därför inte införas i AFL utan bör rymmas i de före-

slagna bestämmelserna i 18 kap. 9 § om styrelsens ansvar.

Socialförsäkringsnämndens verksamhetsområde

Socialförsäkringsnämndens verksamhetsområde följer som regel lokal-

kontorsgränserna och omfattar ett eller flera lokalkontorsområden. Det

innebär i normalfallet att en socialförsäkringsnämnd är behörig att fatta

beslut i ett ärende, om den som saken rör är bosatt, dvs. inskriven, vid ett

lokalkontor inom nämndens verksamhetsområde. Regeringen anser att

principen om att socialförsäkringsnämndens verksamhetsområde bör

följa gränsen för lokalkontorsområden bör vara vägledande även i fram-

tiden när nämnder skall inrättas. I undantagsfall kan det finnas skäl att

avvika från principen och finna en annan indelningsgrund än lokalkonto-

rens verksamhetsområde. Försäkringskassans styrelse bör i dessa fall ges

möjlighet att besluta om att inrätta socialförsäkringsnämnder så att de

passar de lokala och regionala förhållandena. Mot bakgrund till even-

tuellt kommande förändringar och rationaliseringar inom socialförsäk-

ringens administration bör regeringen ges rätt att utfärda närmare före-

skrifter om grunderna för den geografiska indelningen av nämndernas

verksamhetsområden.

Ärendeslagen i socialförsäkringsnämnden

Varje socialförsäkringsnämnd skall, enligt Riksförsäkringsverkets före-

skrifter (RFFS 1986:15) om socialförsäkringsnämnder i de allmänna för-

säkringskassorna, besluta i alla slag av ärenden som skall avgöras av so-

cialförsäkringsnämnd. Ärenden om delpension, familjebidrag i form av

näringsbidrag, bostadsbidrag enligt 27 § lagen om bostadsbidrag och

omprövning av beslut för vårdgivare att återbetala sjukvårdsersättning,

får dock avgöras av den socialförsäkringsnämnd som försäkringskassans

styrelse bestämmer.

Motiveringarna till denna reglering är att de förtroendevalda skall få en

tillfredsställande överblick över hela socialförsäkringen och att det är

viktigt och värdefullt att de har kännedom om de lokala förhållanden som

råder inom socialförsäkringsnämndens verksamhetsområde.

Regeringen delar utredarens uppfattning att som huvudregel bör gälla

att alla socialförsäkringsnämnder skall besluta i alla typer av ärenden. De

stora skillnaderna i invånarantal mellan olika försäkringskassor och även

de stora geografiska avstånden mellan kontoren vid vissa försäkrings-

kassor medför att socialförsäkringsnämnderna kan behöva organiseras

olika hos försäkringskassorna. Av bl.a. dessa anledningar kan det i un-

dantagsfall finnas skäl att avvika från huvudregeln. Regeringen anser att,

om det finns starka organisatoriska eller ekonomiska skäl, bör det finnas

möjlighet för försäkringskassans styrelse att besluta att ett eller flera

slags ärenden endast skall beslutas av någon eller några av nämnderna

inom försäkringskassans verksamhetsområde. Mot bakgrund av det ovan

anförda bör möjligheten utnyttjas restriktivt.

Antalet ledamöter i en socialförsäkringsnämnd

För närvarande består en socialförsäkringsnämnd av sju ledamöter och

sex suppleanter. Det är endast ordföranden som inte har någon suppleant.

Utredaren föreslog att antalet ledamöter och ersättare skulle minskas

till fem respektive fyra. Utredaren anförde att ett färre antal ledamöter

och suppleanter som har närvaro- och yttranderätt skulle öka förutsätt-

ningarna att få en kvalitets- och effektivitetshöjning av nämndens arbete.

Regeringen anser liksom utredaren att det är önskvärt att organisatio-

nen med socialförsäkringsnämnder är effektiv och att kvaliteten på

nämndens arbete är hög. Regeringen anser att målet om en effektiv och

kvalitativ organisation med socialförsäkringsnämnder bättre kan uppnås

om de personer som deltar i arbetet också i större omfattning får ta an-

svar för de beslut som nämnden fattar. Regeringen föreslår därför att an-

talet ordinarie ledamöter inte minskas enligt utredarens förslag. Antalet

ledamöter behålls istället oförändrat samt systemet med suppleanter i

socialförsäkringsnämnderna slopas. Förslaget innebär att samtliga i

nämnden får likvärdiga beslutsbefogenheter och likvärdigt ansvar. Möj-

ligheterna till utbildning för samtliga i nämnden bör bli bättre. Ett system

med enbart ledamöter bör innebära att eventuellt förekommande priorite-

ring mellan ledamöter och suppleanter eliminieras. Med den föreslagna

ändringen av nämndernas sammansättning frigörs också ekonomiska re-

surser, vilka bör komma nämnderna till del i form av ökade utbild-

ningsinsatser bl.a. i syfte att förstärka nämndledamöternas kunskaper om

socialförsäkringen och dess regelsystem.

Regeringens förslag innebär att nuvarande bestämmelse om besluts-

förhet bör behållas.

Föredragandefunktionen

Enligt AFL avgörs ärenden i socialförsäkringsnämnd efter föredragning

av tjänsteman hos försäkringskassan. Regeringen anser liksom utredaren

att föredragningen är en mycket viktig del i handläggningen av de ären-

den som beslutas av socialförsäkringsnämnd. Det är därför av stor bety-

delse att föredraganden har goda kunskaper, erfarenhet och en allsidig

kompetens. En strävan bör därvid vara att långsiktigt fördjupa kunska-

perna om socialförsäkringsrätt och förvaltningsrätt hos de föredragande.

Regeringen anser att försäkringskassans styrelse i särskilt beslut bör ange

vilka kunskaps- och kompetenskrav som skall ställas på den som utses

till föredragande. Regeringen anser att frågan inte behöver regleras

särskilt utan att detta ingår i styrelsens ansvar enligt den föreslagna be-

stämmelsen i 18 kap. 9 § AFL. Regeringen anser vidare att försäkrings-

kassans direktör bör ange de tjänstemän som skall ha till uppgift att

föredra ärenden inför socialförsäkringsnämnden. Inte heller denna fråga

bör regleras särskilt utan får anses ingå i direktörens administrativa led-

ningsansvar enligt 18 kap. 13 § AFL.

Avvikande mening

I AFL anges att om föredraganden har från beslutet avvikande mening

skall denna antecknas till protokollet. Någon tidsfrist för när reserva-

tionen skall anmälas finns inte angiven i AFL. Riksförsäkringsverket har

i allmänna råd (1992:4) Socialförsäkringsnämnder rekommenderat att

den avvikande meningen bör meddelas innan sammanträdet avslutas.

Ledamots reservationsrätt regleras i förvaltningslagen (1986:223). Där

sägs att avvikande mening skall anmälas innan beslutet expedieras eller

ges till känna på något annat sätt. Beslut fattade av socialförsäkrings-

nämnd expedieras efter att protokollet justerats och eventuellt efterarbete,

t.ex. uträkning av ersättningens storlek, är avslutat. I vissa fall kan det

dröja flera veckor från det att ärendet beslutats av socialförsäkrings-

nämnden till det att beslutsmeddelandet sänds till den försäkrade. Under

hela denna mellantid har ledamoten rätt att anmäla avvikande mening.

Utredaren uppger att det är relativt ovanligt att någon meddelar avvi-

kande mening och det förekommer mera sällan att någon gör det långt

efter att sammanträdet är avslutat. De gällande reglerna är därför inget

stort problem. Fråga uppkommer emellertid om när föredraganden senast

kan anmäla avvikande mening samt hur man skall förfara när en ledamot

anmäler avvikande mening efter att sammanträdet avslutats. Riksförsäk-

ringsverket rekommenderar i det senare fallet att ärendet behandlas i

nämnden på nytt.

Regeringen anser att det är önskvärt att komma bort från dilemmat

med sent meddelade reservationer. Därför föreslås att ledamots och före-

dragandens avvikande mening skall anmälas till protokollet innan sam-

manträdet är slut.

Utredaren har föreslagit att föredragandes anmälan om avvikande me-

ning inte bara bör regleras som en rättighet utan även som en skyldighet.

Regeringen anser att bestämmelserna i förvaltningslagen, som innebär en

rätt för föredraganden att få en avvikande mening antecknad, bör följas i

detta avseende.

Socialförsäkringsnämndens beslutsbefogenhet

Under år 1996 beslutades drygt 140 000 ärenden av landets socialförsäk-

ringsnämnder. Av dessa var bl.a. 86 000 beslut om förtidspension,

17 500 beslut enligt lagen om arbetsskadeförsäkring, 11 500 beslut om

vårdbidrag och 9 000 om handikappersättning. Endast 3 beslut gällde

näringsbidrag och 85 särskild efterlevandepension. Nämnderna fattade

dessutom 3 800 omprövningsbeslut. Utöver sin behörighet att fatta beslut

i enskilda ärenden, skall nämnden även föra försäkringskassans talan i

länsrätt och kammarrätt, om en fråga som avgjorts av nämnden över-

klagas dit.

När socialförsäkringsnämnderna infördes år 1987 uttalades att nämn-

den skall avgöra ärenden som har stor betydelse för den försäkrade från

trygghets- och försörjningssynpunkt och samtidigt inrymmer betydande

inslag av skälighetsbedömningar. Sedan dess har reglerna om t.ex. för-

tidspension och arbetsskada skärpts så att utrymmet för bedömning har

inskränkts men inte helt tagits bort.

Regeringen anser att socialförsäkringsnämndernas beslutsbefogenhet

idag inte är ändamålsenlig till alla delar. Den är uppdelad på ett stort an-

tal olika ärendeslag och rör ärenden vars konsekvenser för den enskilde

och samhället har synnerligen stor spännvidd från t.ex. förtidspension

till en ung person till fråga om rätt till sjukpenning för en kvarts dag. Re-

geringen anser att detta inte är rimligt eller effektivt.

Regeringen anser att socialförsäkringsnämndens beslutsbefogenhet inte

får bli endast formell fråga. Det är viktigt att handläggning och beslut

håller en hög kvalitet och att nämndens medverkan har en reell funktion.

Ledamöterna bör ha en rimlig möjlighet att sätta sig in i de ofta kom-

plexa och komplicerade ärendena så att de kan få ett reellt inflytande i

beslutsprocessen. Regeringen anser att kvaliteten i socialförsäkrings-

nämndernas arbete bättre kan garanteras om nämnden får färre ären-

deslag att besluta i. Ledamöterna kan då lättare tillgodogöra sig och upp-

rätthålla nödvändig kunskap om den gällande rätt som råder på de områ-

den nämnden har att befatta sig med. Den nuvarande uppsplittringen på

ett stort antal vitt skilda ärendeslag, ibland sällan förekommande, gör det

svårt för nämndens ledamöter att i praktiken ha de kunskaper som ger ett

verkligt inflytande över besluten. Mot denna bakgrund anser regeringen

att socialförsäkringsnämndens beslutsbefogenhet bör koncentreras till

ärenden som under avsevärd tid har väsentlig betydelse för den enskilde

från försörjningssynpunkt eller där ersättningen är ägnad att höja den

enskildes livskvalitet. Samtidigt skall ärendet innehålla utrymme för be-

dömning. Saknas däremot bedömningsinslag bör ärendena inte beslutas

av socialförsäkringsnämnd.

Begreppet avsevärd tid används i andra sammanhang i olika regel-

system, t.ex. vad gäller förutsättningarna för rätt till förtidspension i form

av sjukbidrag och handikappersättning. Med avsevärd tid menas i dessa

sammanhang minst ett år. Denna tolkning har sitt ursprung i förarbetena

till AFL (prop. 1962:90, bet 1962:L2U, rskr. 1962:250). Regeringen an-

ser att samma tolkning bör gälla även i fråga om vilka ärenden som skall

beslutas av socialförsäkringsnämnd.

De ärenden som under avsevärd tid har väsentlig betydelse för den en-

skilde från försörjningssynpunkt eller där ersättningen är ägnad att höja

den enskildes livskvalitet och där respektive ärendeslag samtidigt inne-

håller utrymme för bedömning är för närvarande följande

- förtidspension/sjukbidrag enligt AFL

- särskild efterlevandepension enligt AFL

- handikappersättning enligt AFL

- vårdbidrag enligt AFL

- assistansersättning enligt lagen (1993:389) om assistansersättning

- bilstöd till handikappade enligt lagen (1988:360) om bilstöd till handi-

kappad

- livränta till den försäkrade, särskild efterlevandelivränta samt arbets-

sjukdom enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

- sjukdom och livränta enligt lagen (1977:265) om statligt personskade-

skydd.

Dessa ärenden har de beskrivna kriterierna och bör därför beslutas av

socialförsäkringsnämnd. Regeringen anser därför att beslutsbefogenheten

inte bör ändras i dessa fall.

I det följande redogörs för i vilka fall regeringen anser att socialförsäk-

ringsnämndens beslutsbefogenheter bör ändras. Ändringen av besluts-

befogenheten görs med ledning av att vissa ärenden inte längre ryms

inom den ovan beskrivna definitionen.

Frågor om rätt till delpension enligt lagen (1979:84) om delpension till

den som inte har förvärvsarbete enbart i form av anställning eller

uppdrag egna företagare skall i dag avgöras av

socialförsäkringsnämnd. Vidare skall ärenden av vidlyftig eller svår

beskaffenhet beslutas av nämnd. Det är handläggande tjänstemannen som

avgör om ärendet är vidlyftigt eller av svår beskaffenhet. Under år 1996

avgjorde socialförsäkringsnämnderna i landet 171 ärenden om

delpension.

Enligt det principbeslut som riksdagen fattat kommer det nya pen-

sionssystemet att medföra att delpensionsförsäkringen upphör som fristå-

ende ersättningsform (prop. 1993/94:250, bet. 1993/94:SfU24,

rskr. 1993/94:439).

Med hänvisning till den tidigare redovisade definitionen och till att

delpensionsförsäkringen kommer att upphöra, anser regeringen att alla

beslut om delpension bör fattas av tjänsteman hos försäkringskassan.

Beslut om eftergift av återbetalningsskyldighet och ränta för utgivet

underhållsstöd m.m. enligt lagen (1996:1030) om underhållsstöd och de

upphävda lagarna (1964:143 och 1984:1095) om bidragsförskott och

förlängt bidragsförskott, s.k. kraveftergift, beslutas idag av socialförsäk-

ringsnämnd oavsett återkravsbeloppets storlek. Under år 1996 avgjordes

ca 3 900 sådana ärenden i landet.

Dessa ärenden kan jämföras med ärenden om återkrav av andra utbe-

talade ersättningar från försäkringskassan enligt 20 kap. 4 § AFL med

flera författningar. De ärendena beslutas av tjänsteman oberoende av hur

stort återkravsbeloppet är. Mot denna bakgrund och med hänvisning till

att kraveftergiftsärendena inte uppfyller kriteriet avsevärd tid anser rege-

ringen att dessa bör beslutas av tjänsteman hos försäkringskassan.

Om det är uppenbart att en person som söker bostadsbidrag enligt la-

gen (1993:737) om bostadsbidrag på grund av hushållets inkomst- eller

förmögenhetsförhållanden eller något annat förhållande inte behöver det

bidrag som kan beräknas enligt bostadsbidragslagen, får försäkrings-

kassan efter särskild utredning avslå en ansökan, dra in eller sätta ned

bidraget. En sådan fråga skall avgöras av socialförsäkringsnämnd. Under

år 1996 avgjordes drygt 200 sådana ärenden i hela landet. Dessa ärenden

uppfyller inte kriteriet avsevärd tid. Regeringen anser därför att de bör

beslutas av tjänsteman hos försäkringskassan.

Om en person, som är berättigad till familjeförmåner, helt eller delvis

har sin försörjning från en näring som drivs av honom eller henne eller

maken, och särskild avlönad arbetskraft anlitas för att ersätta den bi-

dragsberättigade under tjänstgöringen, lämnas näringsbidrag för löne-

kostnaden enligt lagen (1991:1488) om handläggning av vissa ersätt-

ningar till den som tjänstgör inom totalförsvaret. Om ett sådant ärende

bedöms vara vidlyftigt eller av svår beskaffenhet får ärendet avgöras av

socialförsäkringsnämnd. Det är handläggande tjänstemannen som avgör

om ärendet skall föredras för nämnden. Under år 1996 beslutades endast

3 sådana ärenden i hela landet av nämnd.

Dessa ärenden uppfyller inte kriteriet avsevärd tid. Regeringen anser

därför att de bör beslutas av tjänsteman hos försäkringskassan.

Om en enskild begär att ett beslut, som tjänsteman hos försäkrings-

kassan har fattat, skall omprövas, skall antingen en annan tjänsteman hos

kassan eller socialförsäkringsnämnden ompröva ärendet. Om den en-

skilde är missnöjd även med omprövningsbeslutet kan det överklagas till

länsrätten. Om den enskilde är missnöjd med ett beslut som socialför-

säkringsnämnden fattat skall det inte omprövas, utan vederbörande får

överklaga beslutet direkt till länsrätten. I en lång rad fall skall ompröv-

ningen av ett tjänstemannabeslut göras av socialförsäkringsnämnd. Dessa

ärenden kan uppdelas i följande huvudgrupper:

- fråga om rätt till en ersättning, t.ex. sjukpenning, indragning eller ned-

sättning av förmånen,

- eller fråga om återbetalning av felaktigt utbetald ersättning. Detta gäl-

ler samtliga ersättningsslag och endast om det belopp som har betalats

ut för mycket överstiger 10 procent av basbeloppet för det år då be-

slutet om återbetalning fattades, för närvarande 3 600 kronor.

I samband med övervägandet beträffande vilka ärenden socialförsäk-

ringsnämnden bör avgöra, kan konstateras att de ärendeslag som för när-

varande omprövas av nämnd inte uppfyller kraven på att under avsevärd

tid ha väsentlig betydelse för den enskilde från försörjningssynpunkt. Av

den anledningen bör de enligt regeringens uppfattning inte beslutas av

nämnd, även om alla innehåller ett visst utrymme för bedömning.

4.4.2 Tillsättande av socialförsäkringsnämnder

Regeringens förslag: Socialförsäkringsnämndens ledamöter skall ut-

ses av försäkringskassans styrelse. Fem ledamöter skall utses efter

förslag av de politiska partier som är representerade i landstinget re-

spektive kommunfullmäktige och två ledamöter skall utses efter för-

slag av de organisationer på arbetsmarknaden som finns inom försäk-

ringskassans verksamhetsområde. Styrelsen skall utse ordförande och

vice ordförande. Ledamöterna skall vara folkbokförda inom försäk-

ringskassans verksamhetsområde. Ledamoten får inte ha förvaltare

enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken. Om en ledamot inte längre uppfyller

dessa villkor förfaller uppdraget.

Styrelsen skall eftersträva att ledamöterna i nämnden får en allsidig

sammansättning med hänsyn till ålder, kön och yrke.

Nämndledamöternas mandatperiod skall börja den 1 april året efter

det att ordinarie val har hållits till landstings- och kommunfullmäk-

tige.

Om en ledamot visar giltigt hinder får styrelsen entlediga ledamo-

ten. Om det under en pågående mandatperiod inrättas en ny nämnd,

skall de nytillträdande ledamöterna i nämnden utses för den tid som

återstår av mandatperioden. Styrelsen skall utse ordförande, och vice

ordförande i nämnden.

Utredarens förslag: Utredaren förslag överensstämmer med rege-

ringen med undantag för hur ordförande och vice ordförande skall utses.

Utredaren föreslår att ordföranden skall utses av regeringen efter förslag

av politiskt parti och att socialförsäkringsnämnden inom sig utser vice

ordförande.

Remissinstanserna: Angående utseendet av ordförande avstyrker

Försäkringskasseförbundet och Statskontoret förslaget. Alla övriga till-

styrker det eller lämnar det utan erinran. Statskontoret anser att styrelsen

skall utse ordföranden och att de politiska partierna inte skall få

nomineringsrätt utan att professionella meriter, t.ex. försäkringsjuridisk

kompetens eller erfarenhet bör ligga till grund för valet. Försäk-

ringskasseförbundet anser att nomineringen skall kunna ske av såväl po-

litiska partiorganisationer som organisationer inom landsting eller kom-

munfullmäktige. Försäkringskasseförbundet anser att både ordföranden

och vice ordföranden skall utses av styrelsen.

Förslaget om nominering av övriga ledamöter Kammarrätten i

Sundsvall anser att ledamöterna bör utses eller föreslås av landsting re-

spektive kommunfullmäktige på samma sätt som ledamöter i t.ex. skatte-

nämnd. Länsrätten i Kalmar län anser att ledamöterna bör utses på

samma sätt som nämndemän i förvaltningsdomstol. Riksförsäkrings-

verket och Handikappombudsmannen anser att ledamöterna bör utses

efter nominering av landsting respektive kommunfullmäktige. Socialsty-

relsen ställer sig tveksamma till förslaget. Statskontoret anser att leda-

möterna bör företräda försäkringens intressenter. Svenska Arbetsgivare-

föreningen menar att förslaget innebär att nämnderna fortsatt kommer att

ha ett starkt korporativistiskt inslag. Tjänstemännens Centralorganisa-

tion framhåller att även offentliga arbetsgivarorganisationer bör få

nomieringsrätt.

Förslaget om mandatperioden tillstyrks eller lämnas utan erinran.

Skälen för regeringens förslag:

Utseende av ledamöterna i socialförsäkringsnämnder

En socialförsäkringsnämnd utgörs i dag idag av sju ledamöter och sex

suppleanter. Samtliga i nämnden är förtroendevalda. Ordförande i nämn-

den utses av regeringen. Nämnden utser inom sig en vice ordförande.

Riksförsäkringsverket utser tre ledamöter samt lika många suppleanter

och landstinget eller i förekommande fall kommunen utser tre ledamöter

samt lika många suppleanter. Om en försäkringskassas verksamhets-

område bestämts av regeringen enligt 18 kap. 1 § AFL beslutar rege-

ringen om fördelningen landsting respektive mellan landsting och kom-

mun när det gäller val av de tre sistnämnda ledamöterna. De ledamöter

och suppleanter som utses av landstinget eller kommunen utses enligt

samma principer som gäller för val av ledamot till försäkringskassans

styrelse.

Riksdagen har ställt sig bakom regeringens riktlinjer om förfarandet

vid utseendet av ledamöter i socialförsäkringsnämnder (prop.

1996/97:63). I beslutet ingår att den allmänna försäkringskassans styrelse

skall utse samtliga ledamöter i socialförsäkringsnämnden, även nämn-

dens ordförande. Regeringen anser att det inte finns skäl att frångå det

tidigare riksdagsbeslutet. I den reformerade administrationen för social-

försäkringen, som bl.a. syftar till att stärka försäkringskassornas själv-

ständiga ställning, kommer fr.o.m. den 1 januari 1999 de allmänna för-

säkringskassornas styrelser i sin helhet att utses av regeringen. Det natio-

nella ansvaret för socialförsäkringen betonas därigenom. Regeringen an-

ser att det är på den regionala nivån som den bästa kännedomen om för-

hållandena om regionen finns och därför bör styrelsen inneha den viktiga

uppgiften att utse samtliga ledamöter inklusive ordförande och vice ord-

förande i socialförsäkringsnämnden.

Det är positivt för socialförsäkringen att förtroendevalda vid sidan av

tjänstemännen beslutar i ett antal ärendeslag vid försäkringskassans

socialförsäkringsnämnder. Denna medverkan medger att det är möjligt

att tillföra de förtroendevaldas erfarenheter och kunskaper från olika om-

råden som ett komplement till tjänstemännens kunskaper om socialför-

säkringen. Genom de förtroendevalda skapas också en bättre förankring i

olika medborgargrupper. De förtroendevalda nomineras idag av politiska

partier eller genom olika organisationer på arbetsmarknaden. Regeringen

anser att socialförsäkringsnämnderna även i framtiden liksom idag i sin

helhet bör vara sammansatta av förtroendevalda.

Regeringen anser därför att fem av socialförsäkringsnämndernas leda-

möter bör utses efter förslag av de politiska partier som finns represente-

rade i det landsting respektive den kommunfullmäktige som utgör försäk-

ringskassans verksamhetsområde.

Riksdagen tillkännagav till regeringen i samband med sitt ställnings-

tagande att socialförsäkringsnämnderna bör tillföras sakkunskap om vill-

kor och förhållanden på arbetsmarknaden och arbetsplatser. Arbetsmark-

nadens parter bör mot bakgrund härav ges rätt att nominera ledamöter i

socialförsäkringsnämnderna (bet. 1996/97:SfU12, rskr. 1996/97:273).

Av de av Riksförsäkringsverket utsedda ledamöterna skulle före den

1 juli 1992 två ledamöter utses efter förslag från arbetstagarnas och en

från de icke offentliga arbetsgivarnas och egenföretagarnas centrala orga-

nisationer för att tillgodose behovet av kunskap om arbetsmarknadsmäs-

siga förhållanden. Svenska Arbetsgivareföreningen och även Småföreta-

garnas Riksförbund (nuvarande Företagarnas Riksförbund) har dragit sig

tillbaka från alla statliga styrelser och nämnder inklusive socialförsäk-

ringsnämnderna. Efter den 1 juli 1992 är frågan, hur de idag av Riksför-

säkringsverket utsedda ledamöterna skall nomineras, inte reglerad. I

praktiken har ändringen inneburit att de berörda organisationerna Lands-

organisationen i Sverige, Tjänstemännens Centralorganisation, Sveriges

Akademikers Centralorganisation och Lantbrukarnas Riksförbund har

fortsatt att lämna förslag på ledamöter, och Riksförsäkringsverket har

uppdragit åt försäkringskassan att lämna förslag till de tidigare arbetsgi-

varplatserna. Riksförsäkringsverket utser ledamöter i förhållande till

respektive organisations medlemsantal länsvis. Under utredningens gång

framkom det att Svenska Arbetsgivareföreningen inte kommer att nomi-

nera någon till ledamot av socialförsäkringsnämnderna. Sveriges Aka-

demikers Centralorganisation har uttalat att de vill undvika en koppling

mellan den fackliga organisationens roll och myndighetsutövning i

synnerhet över enskilda personer.

Trots vissa svårigheter att få fram representanter från några organisa-

tioner bör systemet med nomineringsrätt för organisationerna på arbets-

marknaden kvarstå. Dessa svårigheter bör inte medföra att de organisa-

tioner som accepterat inbjudan att delta i socialförsäkringsnämndernas

arbete stängs ute. Det är således viktigt att det i nämnderna finns repre-

sentanter med en bred och allsidig kunskap om förhållandena på arbets-

marknaden. Två av ledamöterna i en socialförsäkringsnämnd bör därför

utses efter förslag från organisationer på arbetsmarknaden. Mot bakgrund

av att Svenska Arbetsgivareföreningen inte kommer att nominera några

ledamöter till socialförsäkringsnämnderna bör fler arbetsgivarorganisa-

tioner ges rätt att föreslå ledamöter. Kretsen arbetsgivare med nomine-

ringsrätt bör därför omfatta även offentliga arbetsgivarorganisationer.

Vid nomineringen bör en försäkringskassas samtliga socialförsäk-

ringsnämnder utgöra underlag för det antal ledamöter som skall nomine-

ras. Styrelsen skall eftersträva att de ledamöter som föreslås av de poli-

tiska partierna får en sammansättning som motsvarar den politiska repre-

sentationen i landstinget respektive kommunfullmäktige. Styrelsen skall

också bevaka att sammansättningen bland de ledamöter som nominerats

av organisationerna på arbetsmarknaden fördelas jämt mellan dem som

nominerats av arbetstagar- respektive arbetsgivarorganisationer.

Regeringen anser att det är viktigt att socialförsäkringsnämndens leda-

möter har kännedom om de lokala och regionala förhållanden som råder i

nämndens verksamhetsområde. Enligt AFL skall en ledamot av social-

försäkringsnämnden ha rösträtt till val av kommunfullmäktige. För att

markera sin inställning föreslår regeringen att ledamoten även skall vara

folkbokförd inom försäkringskassans verksamhetsområde. Om en leda-

mot inte längre uppfyller dessa villkor skall uppdraget förfalla. När för-

säkringskassans styrelse utser nämndledamöter bör den dessutom efter-

sträva att få ledamöter som är bosatta i det geografiska område som utgör

socialförsäkringsnämndens verksamhetsområde.

Regeringen föreslår att samma regler som gäller i rättegångsbalken,

om att den som har förvaltare enligt 11 kap.7 § föräldrabalken inte får

utöva domarämbetet, även skall gälla för ledamot av en socialförsäk-

ringsnämnd och att detta bör regleras i AFL. Regeringen har tidigare

föreslagit att detta även skall gälla för ledamot i försäkringskassas sty-

relse.

Köns-, yrkes- och åldersfördelning m.m.

Utredaren konstaterade att könsfördelningen i de nuvarande socialförsäk-

ringsnämnderna är tämligen jämn, 56 procent män och 44 procent kvin-

nor. Regeringen anser att det är angeläget med en jämn könsfördelning

även i de kommande nämnderna. Utredaren konstaterade också att nuva-

rande ledamöters genomsnittsålder är 54,7 år och att 27 procent är äldre

än 60 år och endast 26 procent är yngre än 50 år. Regeringen menar att

om alltför många ledamöter på grund av åldersskäl har lämnat det aktiva

yrkeslivet och därför inte har de aktuella förhållandena på arbetsmarkna-

den helt uppdaterade, blir syftet med lekmannamedverkan inte uppfyllt.

Risken är också att ingen i nämnden känner till yngre personers speciella

situation. Därför är det är önskvärt med en allsidigare åldersfördelning.

Mot bakgrund till riksdagens beslut med anledning av proposition

Sverige, framtiden och mångfalden från invandrarpolitik till integra-

tionspolitik (prop. 1997/98:6, bet. 1997/98:SfU6) bör strävan vara att

nämnden även speglar befolkningens etniska sammansättning.

I 4 kap. 7 § rättegångsbalken finns det bestämmelser som syftar till en

allsidig sammansättning av nämndemannakåren avseende ålder, kön och

yrke. Bestämmelsen riktar sig i första hand till de organ som väljer

nämndemän. Regeln innebär en skyldighet för de som utser och nomine-

rar att sträva efter representativitet. Bestämmelsen har en målsättnings-

karaktär. Regeln innebär inte att en viss grupp i samhället har en ovill-

korlig rätt att bli företrädd bland nämndemännen. Regeringen anser att

den reglering som finns för nämndemannakårens sammansättning också

bör finnas reglerad i AFL avseende socialförsäkringsnämndernas leda-

motskårs sammansättning.

Mandatperiod

Regeringen anser att längden på mandatperiod för ledamöterna i social-

försäkringsnämnderna bör vara oförändrad, dvs. fyra år. Detta följer den

mandatperiod som gäller för bl.a. försäkringskassans styrelse och lands-

tings- respektive kommunfullmäktige. Varje ny mandatperiod bör börja

den 1 april året efter det att val har hållits till landsting eller kommun-

fullmäktige i hela landet.

Tidpunkten 1 april gör det möjligt för den nyvalda styrelsen för försäk-

ringskassan att sätta sig in i nominerings- och tillsättningsfrågan av

socialförsäkringsnämndernas ledamöter.

Utredaren har föreslagit att även socialförsäkringsnämnderna införs för

en tid av fyra år och att det inför varje ny mandatperiod sker en prövning

av hur många nämnder det skall inrättas. I samband med att socialförsäk-

ringens administration reformeras skall styrelsen för de allmänna försäk-

ringskassorna bl.a. inrätta socialförsäkringsnämnder och utse ledamöter i

dessa. Regeringen menar att avsikten är att styrelsen inrättar de nämnder

som behövs och att styrelsen löpande kan ompröva det antal nämnder

som finns. Därför bör det inte finnas en bestämmelse om att socialförsäk-

ringsnämnderna skall inrättas i samband med att en ny mandatperiod

börjar.

Regeringen föreslår att mandatperioderna för ledamöterna i socialför-

säkringsnämnder skall vara oförändrad, dvs. fyra år. Under denna tid kan

det inom försäkringskassans verksamhetsområde som sagt inträffa för-

ändringar som det inte går att förutse i mandatperiodens början. Antalet

uppgifter en allmän försäkringskassa har ansvar för kan ändras och där-

med också behovet av antalet socialförsäkringsnämnder. Regeringen an-

ser att det därför måste finnas en möjlighet för styrelsen att under lö-

pande mandatperiod göra ändringar av socialförsäkringsnämndernas

verksamhetsområden, genom att t.ex. minska antalet nämnder. En leda-

mots uppdrag bör därför kunna upphöra i förtid om försäkringskassans

styrelse beslutar det.

Regeringen har för avsikt att förlänga mandatperioden för de nuva-

rande nämndledamöterna till och med den 31 mars 1999.

Regeringen anser att om en ledamot av socialförsäkringsnämnd visar

giltigt hinder skall försäkringskassans styrelse få entlediga honom under

löpande mandatperiod. Regeringen anser att frågan bör regleras i AFL.

En liknande bestämmelse finns i 4 kap. 8 § rättegångsbalken beträffande

nämndemän.

4.5 Organisation och styrning av IT-verksamheten inom

socialförsäkringens administration

Regeringens förslag: Riksförsäkringsverket skall i rollen som ansva-

rig systemägare ha ett särskilt ansvar för det omfattande vidare-

utvecklingsarbete beträffande socialförsäkringens IT-verksamhet som

nu skall ske för att skapa ett effektivt IT-stöd för Riksförsäkrings-

verkets och försäkringskassornas verksamhet.

Riksförsäkringsverket skall, i samverkan med försäkringskassorna,

driva utvecklingsarbetet och vidta de åtgärder som är nödvändiga.

Följande utgångspunkter skall gälla för arbetet:

Riksförsäkringsverket skall stärka sin roll som systemägare varvid

särskilt beställarkapaciteten skall utvecklas. ADB-avdelningens roll

som utförare av gemensamma IT-system skall renodlas och avdel-

ningens verksamhet uppdragsfinansieras. Relationen mellan beställare

och utförare skall vara affärsliknande.

En nära och god samverkan mellan Riksförsäkringsverket och för-

säkringskassorna är nödvändig vad gäller utveckling, drift och för-

valtning av system. En fortsatt utveckling av samverkansformerna

med beaktande av Riksförsäkringsverkets entydiga ansvar som sys-

temägare skall ske.

Utvecklingsarbetet skall ske så att bl.a. genomförandet av det nya

pensionssystemet klaras samtidigt som systemens funktionalitet sä-

kerställs inför övergången till år 2000. Vidare skall införandet av ny

teknik ske med beaktande av den verksamhetsmässiga prioriteringen,

varvid kassornas behov skall sättas i förgrunden.

Statskontorets förslag: Statskontorets förslag överensstämmer med

regeringens. En sammanfattning av Statskontorets förslag redovisas i

bilaga 5. Det kan särskilt nämnas att Statskontoret i sin rapport fram-

håller att IT-verksamheten inom socialförsäkringsområdet är eftersatt och

att problemen i första hand rör utvecklingsverksamheten. Ett uppdämt

behov finns av förbättrat IT-stöd som är väl anpassat till verksamhets-

behoven. Samtidigt pekar Statskontoret på att olika förbättringsåtgärder

som ligger i linje med den inriktning som Statskontoret förordar redan

påbörjats under ledning av Riksförsäkringsverket. Med hänsyn till detta

bör enligt Statskontorets mening inga drastiska omläggningar av struktu-

rell art genomföras för närvarande. De påbörjade och planerade åtgär-

derna bör ges en möjlighet att verka så att deras effekter på verksamheten

kan bedömas. Statskontoret pekar dock på ett antal konkreta åtgärder

som bör vidtas för att förbättra Riksförsäkringsverkets styrning av den

gemensamma IT-verksamheten. Statskontorets sammanfattande bedöm-

ning är att de satsningar som nu planeras och genomförs skapar förhål-

landevis goda förutsättningar för att problemen inom IT-området skall få

en lösning. Det krävs dock att åtgärderna blir föremål för tydliga priorite-

ringar och en aktiv styrning samt att insatserna noggrant följs upp på

samtliga beslutsnivåer.

Remissinstansernas synpunkter: Samtliga remissinstanser som läm-

nat synpunkter ansluter sig helt eller i huvudsak till Statskontorets för-

slag. Riksförsäkringsverket framför angående vissa frågor beträffande

den lokala driftorganisationen att socialförsäkringens administration

inom sig bör avgöra hur dessa fråga skall hanteras. Riksrevisionsverket

framhåller att den förändring som socialförsäkringsområdet nu står inför

ställer stora krav på styrning och uppföljning. Därför bör regelbundna

externa kvalitetsgranskningar göras av hur de olika aktiviteterna utveck-

las. Centrala studiestödsnämnden och Arbetsmarknadsstyrelsen pekar

båda på vikten av att socialförsäkringens IT-verksamhet fungerar på ett

bra sätt med hänsyn till de båda myndigheternas behov av vissa samband

med socialförsäkringsområdet. Försäkringskasseförbundet framför att

vissa förslag är behäftade med oklarheter och att konsekvenserna inte är

klarlagda. Vissa förslag präglas av osäkerhet när det gäller möjligheterna

till genomförande, något som också lyfts fram i rapporten. Enligt förbun-

dets mening är ett gemensamt ansvarstagande, en tydlig roll- och an-

svarsfördelning samt en aktiv samverkan och dialog mellan Riksförsäk-

ringsverket och försäkringskassorna den grundläggande förutsättningen

för en effektiv IT-verksamhet. Försäkringsanställdas förbund pekar sär-

skilt på behovet av att de fackliga organisationerna får delta i IT-kollegiet

och rådet för ADB-avdelningen. Riksskatteverket påpekar att det ofta

finns betydande ekonomiska vinster att göra genom en hård styrning och

samordning av drift- och kundstödslösningar.

Förslag från arbetsgrupp inom Socialdepartementet: Den arbets-

grupp inom Socialdepartementet som följt Riksförsäkringsverkets och

försäkringskassornas utvecklingsarbete har redovisat vissa förslag och

överväganden beträffande det fortsatta utvecklingsarbetet. Förslagen

överensstämmer med regeringens. Förslagen berör i huvudsak samma

frågor som de som Statskontoret behandlar i sin rapport och gruppens

överväganden överensstämmer i allt väsentligt med de slutsatser och re-

kommendationer som Statskontoret redovisar.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser liksom Statskonto-

ret att behovet av effektivisering och förnyelse av socialförsäkringens IT-

verksamhet är stort. Inriktningen av den fortsatta utvecklingen av social-

försäkringens IT-verksamhet bör vara den som Statskontoret föreslår och

som Riksförsäkringsverket redan inlett och som stöds i allt väsentligt av

remissinstanserna och den ovannämnda arbetsgruppen. Därvid kan föl-

jande särskilt framhållas.

Det är närmast en självklarhet att verksamhetens behov skall styra ut-

vecklingen av socialförsäkringens IT-verksamhet. Under lång tid har

dock bl.a. utvecklingen av IT-stöd som underlättar försäkringskassornas

ärendehandläggning varit eftersatt. Detta beror inte minst på brister i

styrningen av utvecklingsverksamheten. Oklarheter har även funnits i

roll- och ansvarsfrågor. Det är därför viktigt att dessa frågor nu klargörs.

Det är också viktigt att verksamhetsutvecklingen sätts i förgrunden och

att formerna för att åstadkomma IT-stöd som effektiviserar socialförsäk-

ringsadministrationens ärendehandläggning och ledning, uppföljning och

utvärdering av verksamheten förbättras. Därmed ges ökade möjligheter

att klara de försäkrades servicekrav samtidigt som kraven på ett löpande

kraftfullt förändringsarbete för att effektivisera verksamheten bättre kan

tillgodoses.

Det är viktigt att inledningsvis klara ut återstående oklarheter vad gäl-

ler roll- och ansvarsfrågor beträffande IT-verksamheten för att det nöd-

vändiga förändringsarbetet effektivt skall kunna genomföras. Regeringen

har redan i proposition 1996/97:63 Samverkan, socialförsäkringens er-

sättningsnivåer och administration m.m. slagit fast att Riksförsäkrings-

verket även framgent skall vara systemägare för socialförsäkringens ge-

mensamma IT-system. Enligt regeringens mening är huvudpunkterna i

systemägaransvaret följande.

Riksförsäkringsverket skall svara för att de gemensamma försäkrings-

systemen utformas i enlighet med verksamhetens krav. Detta innefattar

såväl att systemen utformas så att socialförsäkringens bestämmelser följs

som att användarna på försäkringskassorna får ett effektivt stöd för sin

ärendehandläggning. Ansvaret omfattar också former och metoder för att

utveckla systemen liksom prioritering och finansiering samt uppföljning

och utvärdering av systemen.

I systemägaransvaret ingår även att svara för den gemensamma IT-

verksamhetens infrastruktur dvs. att systemen hanteras på en gemensam

teknisk plattform som garanterar att bl.a. tillgänglighet och driftsäkerhet

upprätthålls på fastställd nivå över hela socialförsäkringens administra-

tion. Nära kopplat till detta är även ansvaret för att systemutveckling och

drift sker effektivt.

I systemägarrollen ingår ett beställaransvar vad gäller de gemensamma

systemens funktion i förhållande till utföraren/leverantören av gemen-

samma system. Riksförsäkringsverkets ADB-avdelning är för närvarande

utförarorganisationen och regeringen har inte funnit skäl att nu ändra det

förhållandet. En tydlig ansvars- och arbetsfördelning mellan beställar-

respektive utförarorganisationen måste dock finnas. Därvid skall gälla att

beställarorganisationen har ansvaret för verksamhetsutveckling och prio-

riteringar medan utförarorganisationen har ett renodlat leveransansvar.

En viktig uppgift för beställarorganisationen är att svara för planering av

de utvecklingsinsatser som prioriteras med hänsyn till verksamhetens

behov av IT-stöd.

Beställaren skall svara för att enbart sådana beställningar görs som är

verksamhetsmässigt motiverade och ekonomiskt lönsamma. Relationerna

mellan beställare och utförare skall vara affärsliknande och samverkans-

rutinerna skall byggas upp med hänsyn härtill. I detta ingår t. ex att avtal

utformas mellan beställare och utförare och att en tydlig prissättning ska-

pas. ADB-avdelningens verksamhet bör vara helt uppdragsfinansierad

och beställaren skall ha det ekonomiska ansvaret för finansiering av upp-

dragen och också den kostnadsuppföljning m. m. som behövs. Samtliga

kostnader för IT-verksamheten skall synliggöras och den ekonomiska

redovisningen skall utformas med hänsyn härtill.

För närvarande ansvarar försäkringskassorna för delar av driften och

den tekniska förvaltningen av de gemensamma systemen. Med hänsyn

till vikten av att ha en klar och tydlig ansvarsfördelning bör Riksförsäk-

ringsverkets ADB-avdelning ha ett samlat ansvar för hela kedjan av steg

som avser drift och förvaltning av de gemensamma systemen. På motsva-

rande sätt bör respektive försäkringskassa ha ansvar för eventuella egen-

utvecklade lokala system dvs. system som inte ingår i de gemensamma

systemen. Detta ansvar för försäkringskassorna innefattar bl.a. att förbe-

reda sina egna system inför millenniumskiftet. Finns det behov av ett

lokalt ADB-stöd, t.ex. för uppföljning, skall goda möjligheter finnas att

ansluta och anpassa stödet till de gemensamma systemen.

Det ankommer på Riksförsäkringsverket att i samverkan med försäk-

ringskassorna närmare klargöra och precisera ansvarsfördelningen och

också utforma en effektiv arbetsfördelning med utgångspunkt i ovan

nämnda huvudpunkter.

Regeringen har nu inte funnit skäl att föreslå att delar av ADB-avdel-

ningens verksamhet läggs på extern leverantör, eftersom en sådan åtgärd

för närvarande inte bedöms medföra några verksamhetsmässiga eller

ekonomiska mervärden i ett kort tidsperspektiv. Effekterna av de före-

slagna förändringarna bör avvaktas innan beslut tas om eventuella sådana

åtgärder. Dessutom ger en ökad affärsliknande samverkansform mellan

beställare och utförare tillsammans med förstärkt resultatuppföljning

goda förutsättningar och handlingsfrihet för sådana framtida övervägan-

den.

Försäkringskassornas inflytande över den gemensamma IT-verksam-

heten syftar ytterst till att systemen utformas och drivs så att verksamhe-

ten på försäkringskassorna underlättas. Det är av största vikt att rationali-

seringsmöjligheterna tillvaratas och att prioritering av systemutveck-

lingen sker med utgångspunkt i sådana bedömningar och med hänsyns-

tagande till försäkringskassornas önskemål om när och på vilket sätt

systemen skall färdigställas. En nära och god samverkan mellan försäk-

ringskassorna och Riksförsäkringsverket är därför nödvändig vad gäller

utveckling, drift och förvaltning av de gemensamma systemen. Detta

innefattar såväl kort som långsiktig planering men också prioritering och

finansiering.

Försäkringskassornas inflytande hänger nära samman med kassornas

roll som kravställare. Den rollen bör stärkas bl. a genom en förstärkt

kompetensutveckling men också genom förstärkt samverkan mellan

Riksförsäkringsverkets beställarfunktion och försäkringskassornas krav-

ställningsarbete. Försäkringskassorna bör bl.a. ges möjlighet att i effek-

tiva former delta såväl vid systemutveckling som i beredning inför beslut

beträffande strategiska IT-frågor.

Insatser i nu nämnda avseenden har redan påbörjats av Riksförsäk-

ringsverket och försäkringskassorna och dessa insatser ger en god grund

för fortsatta sådana åtgärder. En vidareutveckling av insatserna bör ske.

Med hänsyn till behovet av snabba förbättringar i socialförsäkrings-

administrationens IT-verksamhet är det angeläget att konkreta åtgärder i

linje med den redovisade inriktningen snarast genomförs. Sådana åtgär-

der har, som tidigare sagts, redan påbörjats av Riksförsäkringsverket i

samverkan med försäkringskassorna och regeringen anser att dessa insat-

ser bör ges tillfälle att verka innan eventuella beslut om förändringar av

mer strukturell art vidtas i IT-verksamheten. Regeringen vill dock starkt

understryka nödvändigheten av att förändringsarbetet leder till önskade

förbättringar så snart som möjligt. Därvid måste också beaktas att åtgär-

derna skall göras på ett sådant sätt att bl.a. genomförandet av det refor-

merade pensionssystemet klaras samtidigt som systemens funktionalitet

säkerställs inför millenniumskiftet. Vidare skall införandet av ny teknik

ske med beaktande av den verksamhetsmässiga prioriteringen av IT-stö-

dets vidareutveckling, varvid försäkringskassornas behov skall sättas i

förgrunden.

En väl fungerande IT-verksamhet inom socialförsäkringen är av största

betydelse inför det fortsatta arbetet med att effektivisera socialförsäk-

ringens administration men också för att möjliggöra fortsatta socialför-

säkringsreformer. Det är därför nödvändigt att vidarutvecklingen av IT-

verksamheten blir framgångsrik. Det fortsatta utvecklingsarbetet bör där-

för följas noga och bli föremål för återkommande genomlysningar och

kontrollstationer. Regeringen har därför bl.a. för avsikt att återkomma till

den frågan i regleringsbrevet för Riksförsäkringsverket avseende budget-

året 1998. Mot bakgrund av de krav som ställs på säkerheten inom IT-

området bör Riksförsäkringsverket bevaka denna fråga t.ex genom att

utfärda allmänna råd som vägledning för försäkringskassorna.

5 Vissa ändringar av redovisningen på

statsbudgeten

Regeringen lämnar i det följande förslag till riktlinjer för ändringar av

redovisning på statsbudgeten genom att föreslå att vissa fonder som för-

valtas av Riksförsäkringsverket avvecklas. Under förutsättning av riks-

dagens godkännande avser regeringen att under år 1998 återkomma till

riksdagen med förslag till de lagändringar som behövs.

Regeringens förslag: Principen om bruttoredovisning enligt lagen om

statsbudgeten skall tillämpas på arbetsskadeförsäkringen och delpen-

sionsförsäkringen fr.o.m. budgetåret 1999. Vissa fonder som förvaltas

av Riksförsäkringsverket men inte längre fyller något praktiskt syfte

bör avvecklas.

Skälen för regeringens förslag: I syfte att göra statens inkomster och

utgifter mer överskådliga samt för att bidra till att stärka budgetprocessen

har regeringen under senare år ökat användningen av bruttoredovisning

på statsbudgeten. Detta innebär att inkomster redovisas på statsbudgetens

inkomstsida och utgifter på utgiftssidan. Detta sker i enlighet med grund-

regeln i 17 § lagen (1996:1059) om statsbudgeten där det föreskrivs att

statens inkomster och utgifter skall budgeteras och redovisas brutto på

statsbudgeten. Denna ordning har nyligen införts i fråga om arbetslös-

hetsersättning, lönegaranti vid konkurs och sjukförsäkringen. Inom

socialförsäkringsområdet redovisas bl.a. arbetsskadeförsäkringen och

delpensionsförsäkringen fortfarande netto mot inkomsttitlar. På dessa

områden, liksom de tidigare nämnda, har det visat sig svårt att med rim-

ligt precision balansera de regelstyrda inkomsterna och utgifterna. Stora

över- eller underskott har tenderat att uppkomma som minskat statsbud-

getens överskådlighet. Som regeringen tidigare aviserat har regeringen

övervägt ändringar av den fortsatta redovisningen av dessa försäkringar

och andra fonder som förvaltas av Riksförsäkringsverket.

Riksförsäkringsverkets fondförvaltning regleras bl.a. i reglemente

(1961:265) angående förvaltningen av Riksförsäkringsverkets fonder och

omfattar för närvarande 18 olika fonder. Av fonderna är delpensions-

fonden den största och vid slutet av år 1996 omfattade den ca 5,3 miljar-

der kronor. Arbetsskadefonden däremot har ett underskott som för närva-

rande uppgår till ca 12 miljarder kronor. Därutöver förvaltar Riksförsäk-

ringsverket ett antal fonder vilka är av varierande omfattning för ett antal

skilda ändamål. Som exempel kan nämnas Särskilda yrkesskadefonden

vars tillgångar uppgick till 71,9 miljoner kronor i slutet av år 1996. Det

sammantagna värdet av de fonder som Riksförsäkringsverket förvaltar

uppgick den 31 december 1996 till 6,8 miljarder kronor.

Arbetsskadefonden

Arbetsskadeavgifter skall enligt lagen (1981:691) om socialavgifter fö-

ras till arbetsskadefonden, med vars tillgångar kostnaden för arbetsskade-

försäkringen och motsvarande äldre bestämmelser samt förvaltnings-

kostnader skall täckas. Regeringen har inte funnit några hinder mot att

införa bruttoredovisning och i samband därmed avveckla fonden.

Regeringen föreslår därför en avveckling. Arbetsskadeavgiften bör i fort-

sättningen föras till en bruttoredovisad inkomsttitel. Utgifterna för ar-

betsskadeförsäkringen bör inte avräknas mot den inkomsttiteln utan på

sedvanligt sätt finansieras från ett anslag som riksdagen anvisar för än-

damålet. Riksdagens möjligheter att ta ställning till inkomster och utgif-

ter förenade med arbetsskadeförsäkringens regler förbättras därmed. Då

uppnås den av finansutskottet önskade tydligheten. Den fond som tidgare

bildades av arbetsskadeavgiften men som f.n. uppvisar ett underskott bör

avvecklas. Den i fonden bokförda skulden är fiktiv och kan elimineras

utan statsfinansiella konsekvenser. Förändringen bör genomföras fr.o.m.

budgetåret 1999. De försäkrades rättigheter som följer av lag och avtal

påverkas inte av att redovisningen på statsbudgeten ändras.

Delpensionsförsäkringen

Delpensionsavgifter skall enligt lagen (1981:691) om socialavgifter föras

till en fond, benämnd delpensionsfonden, med vars tillgångar kostna-

derna för pensioner enligt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring och

motsvarande äldre bestämmelser skall täckas.

Regeringen har inte funnit några hinder mot att införa bruttoredovis-

ning och i samband därmed avveckla fonden. Regeringen föreslår därför

en avveckling. I fortsättningen bör delpensionsavgiften föras till brutto-

redovisad inkomsttitel. Utgifterna för delpension bör i fortsättningen inte

avräknas mot inkomsttiteln utan på sedvanligt sätt finansieras från ett

anslag som riksdagen anvisar för ändamålet. Riksdagens möjlighet att ta

ställning till inkomster och utgifter förenade med delpensionsregler för-

bättras därmed. Då uppnås den av finansutskottet önskade tydligheten. I

samband med avvecklingen bör värdet av fondens tillgångar föras till en

inkomsttitel. Förändringen bör genomföras fr.o.m. budgetåret 1999. De

försäkrades rättigheter som följer av lag och avtal påverkas inte av att

redovisningen på statsbudgeten ändras.

Den föreslagna ändringen av redovisningen på statsbudgeten för arbets-

skadeförsäkringen och delpensionsförsäkringen fr.o.m. budgetåret 1999

innebär att ramarna för utgiftsområde 10, Ekonomisk trygghet vid sjuk-

dom och handikapp och utgiftsområde 11, Ekonomisk trygghet vid ål-

derdom behöver höjas. Utgifterna för arbetsskadeförsäkringen och del-

pensionsförsäkringen förs upp som nya anslag under utgiftsområde 10

respektive 11. En omfördelning behöver således göras inom det statliga

utgiftstaket. Utgifterna inom dessa utgiftsområden ökar medan utgifterna

inom socialförsäkringar vid sidan av statsbudgeten minskar i motsva-

rande omfattning. Det statliga utgiftstaket påverkas dock inte. Den

ändrade redovisningsprincipen påverkar också anslagen under utgiftsom-

råde 10, för (B1), Riksförsäkringsverket och (B2), Allmänna försäk-

ringskassor, eftersom dessa för närvarande tillförs medel från arbetsska-

defonden för administration av försäkringen. Medel för denna administ-

ration tas upp under respektive ramanslag. Inte heller detta medför några

statsfinansiella konsekvenser. Efter denna omläggning kommer social-

försäkringssektorn vid sidan av statsbudgeten att bestå av endast den

allmänna tilläggspensionen (ATP).

Andra fonder som förvaltas av Riksförsäkringsverket

Regeringen har också aviserat i 1998 års budgetproposition att andra

fonder som förvaltas av Riksförsäkringsverket och som inte fyller något

praktiskt syfte bör avvecklas. För de fonder som avvecklas kommer rege-

ringen i samband med att förslag till lagändringar presenteras att redo-

göra för hur medlen i dessa fonder skall användas. Regeringen har, vid

sin genomgång av de fonder som Riksförsäkringsverket förvaltar, funnit

att Folkpensioneringsfonden, Särskilda yrkesskadefonden och Barnliv-

räntefonden bör kunna avvecklas.

Folkpensioneringsfonden som bildades i samband med 1913 års lag

om allmän pensionsförsäkring skulle upphöra i och med 1980 års budget-

reform. Regeringen beslöt då även om avveckling år 1983. Fonden finns

emellertid kvar och av tillgångarna är en del placerade i Riksförsäkrings-

verkets sjukhus i Tranås och Nynäshamn, resterande i obligationer. Sär-

skilda yrkesskadefonden bildades år 1962 genom avsättning från dåva-

rande yrkesskadeförsäkringen och endast 1 005 kr betalades ut under

budgetåret 1995/96. Från Barnlivräntefonden kunde föräldrar till barn

utom äktenskap före den 1 juli 1983 köpa barnlivräntor hos Riksförsäk-

ringsverket. Fonden har numera inga förpliktelser. Regeringen avser

återkomma till riksdagen med slutliga förslag i dessa frågor.

Omfattningen av Riksförsäkringsverkets fondförvaltning genomgår en

betydande minskning genom att delpensionsfonden avvecklas.

Regeringen avser därför också pröva frågan om vilken eventuell ny

organisation som bör förvalta de kvarvarande fonderna och senare

återkomma med eventuella förslag.

6 Lokal försöksverksamhet med finansiell

samordning mellan socialförsäkring, hälso-

och sjukvård och socialtjänst

Regeringens förslag: En försäkringskassa och ett landsting får till-

sammans med flera kommuner inom samma landsting bedriva en ge-

mensam försöksverksamhet enligt lagen (1994:566) om lokal för-

söksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring,

hälso- och sjukvård och socialtjänst.

Skälen för regeringens förslag: Riksdagen har beslutat att tillåta lo-

kal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäk-

ring, hälso- och sjukvård och socialtjänst. Försöksverksamheten regleras

genom lag (1994:566) om lokal försöksverksamhet med finansiell sam-

ordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst.

Antalet försöksområden är begränsade till tio.

Beslut om att medverka i försöksverksamheten har beviljats för

- Stenungsunds kommun, Bohuslandstinget och Bohusläns allmänna

försäkringskassa,

- Göteborgs kommun och Göteborgs allmänna försäkringskassa,

- Grästorps kommun, Landstinget i Skaraborgs län och Skaraborgs läns

allmänna försäkringskassa,

- Gotlands kommun och Gotlands läns allmänna försäkringskassa,

- Finspångs kommun, Östergötlands läns landsting och Östergötlands

läns allmänna försäkringskassa samt

- Malmö kommun och Malmöhus läns allmänna försäkringskassa.

Ytterligare ett antal ansökningar är under beredning.

Av 1 § lagen (1994:566) om lokal försöksverksamhet med finansiell

samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst

framgår det att en allmän försäkringskassa, ett landsting och en kommun

som har kommit överens om det får bedriva lokal försöksverksamhet

med finansiell samordning enligt den lagen, under förutsättning att rege-

ringen medger det.

Det är således inte möjligt för en försäkringskassa och ett landsting att

tillsammans med flera kommuner inom försäkringskasse- respektive

landstingsområdet bedriva en gemensam försöksverksamhet. Däremot

finns det möjlighet för en försäkringskassa och ett landsting att tillsam-

mans med olika kommuner inom försäkringskasse- respektive lands-

tingsområdet bedriva flera olika försök enligt den nu aktuella försökslag-

stiftningen.

Regeringen har tidigare ansett att det inte behövs ytterligare försöks-

verksamhet vad avser olika samverkansmodeller inom rehabiliterings-

området utöver dem som för närvarande bedrivs, och att nya strukturella

samverkansmodeller därför bör övervägas först när en utvärdering av

försöksverksamheterna med finansiell samordning mellan socialförsäk-

ring, hälso- och sjukvård och socialtjänst har redovisats (prop.

1996/97:63). Detta godkändes av riksdagen (bet. 1996/97:SfU12,

rskr. 1996/97:273).

Regeringen har emellertid fått kännedom om att det finns starka önske-

mål om att inom ramen för den nuvarande försökslagstiftningen bedriva

försöksverksamhet mellan en försäkringskassa, ett landsting och flera

kommuner. En sådan försöksverksamhet skulle enligt regeringens upp-

fattning kunna vara möjlig för ett försäkringskasse- respektive lands-

tingsområde som består endast av kommuner med relativt få invånare.

För närvarande bedrivs försöksverksamhet inom områden som omfat-

tar både stadsdelar med många invånare och enskilda kommuner med

relativt få invånare. Regeringen anser att det inom den nuvarande för-

söksverksamhetens ram även bör ges utrymme för en större regional

försöksverksamhet där inte endast befolkningsunderlaget och relativt

lokala förhållanden är av intresse utan även i stor utsträckning de geogra-

fiska förutsättningarna.

Regeringen anser därför att det bör ges möjlighet för en försäkrings-

kassa och ett landsting att tillsammans med flera kommuner inom samma

landsting bedriva en gemensam försöksverksamhet.

Detta föranleder ändringar i lagen (1994:566) om lokal försöksverk-

samhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och

sjukvård och socialtjänst.

7 Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och

kostnader

Förslagen avseende socialförsäkringens administration bör genomföras

med början den 1 juli 1998. Reglerna om de allmänna försäkringskassor-

nas styrelser avseende antal ledamöter, utseende av ledamöter och krite-

rier för att kunna utses bör tillämpas första gången på de styrelser som

utses med mandat fr.o.m. den 1 januari 1999.

Ändringarna i socialförsäkringsnämndernas beslutsbefogenheter till-

lämpas fr.o.m. den 1 juli 1998 medan övriga bestämmelser om socialför-

säkringsnämnderna tillämpas första gången på de socialförsäkrings-

nämnder som utses för tid fr.o.m. den 1 april 1999.

Tidpunkten är lämplig mot bakgrund av att en ny mandatperiod för

bl.a. försäkringskassornas styrelser påbörjas den 1 januari 1999. Styrel-

serna och socialförsäkringsnämnderna kan därmed inför kommande

mandatperiod utses enligt reformerade regler.

För ansökan som beslutas av socialförsäkringsnämnd och som inkom-

mit före den 1 juli 1998 men ej beslutad före detta datum tillämpas de

nya bestämmelserna. Beslut som meddelats före den 1 juli 1998 som för-

anleder omprövning, skall omprövas av socialförsäkringsnämnd.

Förslagen avseende socialförsäkringens administration får anses vara

kostnadsneutrala. Antalet förtroendevalda i socialförsäkringsnämnderna

kommer att minska med förslagen i denna proposition. Resurser som

frigörs bör komma till användning för att öka utbildningsinsatserna av

ledamöter i nämnderna. Antalet ärenden en socialförsäkringsnämnd

beslutar om föreslås också minska. Detta bör kunna leda till att antalet

beslut per sammanträde i en nämnd minskar.

Eventuella kommande ändringar av lokalkontorsnätet liksom resurs-

behov inom socialförsäkringens IT-stöd bör beaktas i kommande bud-

getdialoger. Förslagen om ändringar av redovisningen på statsbudgeten

m.m. bör genomföras med början av budgetåret 1999. Förslaget rörande

lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäk-

ring, hälso- och sjukvård och socialtjänst (SOCSAM) bör träda i kraft

den 1 april 1998.

8 Författningskommentar

8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring

I 18 kap. lagen om allmän försäkring som innehåller bestämmelser om de

allmänna försäkringskassorna görs omfattande ändringar. Förutom att det

införs flera nya bestämmelser ändras kapitlet såväl redaktionellt som

språkligt. Det har i ingressen till lagförslaget inte varit möjligt att på ett

begripligt sätt ange alla de redaktionella ändringar som görs i 18 kap. För

flertalet av de nuvarande paragraferna anges därför att dessa får en ny

lydelse även om det endast är fråga om omflyttningar och redaktionella

ändringar i övrigt. För att beskriva alla ändringar av redaktionell natur

finns en översikt över var kapitlets bestämmelser är placerade i den nu-

varande lydelsen i förhållande till placeringen i den föreslagna lydelsen (

bilaga 4).

3 kap. Om sjukpenning

8 §

Hänvisningen till bestämmelsen om försäkringsläkare ändras eftersom

denna bestämmelse numera återfinns i 18 kap. 15 §.

18 kap. Om allmänna försäkringskassor

Allmänna bestämmelser

1 §

Paragrafens första stycke motsvarar vad som gäller för närvarande. De

ändringar som görs är av språklig natur.

I paragrafens andra stycke anges att styrelsen leder den allmänna för-

säkringskassan och att det i försäkringskassan finns en direktör samt en

eller flera socialförsäkringsnämnder.

2 §

Paragrafen är ny och föreskriver i första stycket 1 att den allmänna för-

säkringskassans grundläggande uppgift är att utreda och besluta i ärenden

vilkas handläggning har anförtrotts försäkringskassan. I paragrafens

första stycke 2 föreskrivs att försäkringskassan i sin handläggning skall

svara för att social- och bidragssystemen tillämpas likformigt och rättvist

inom dess verksamhetsområde. Det är Riksförsäkringsverket som på na-

tionell nivå genom bl.a. sin normgivning verkar för en likformig och

rättvis tillämpning (jfr. 2 § 2 förordningen (1988:1204) med instruktion

för Riksförsäkringsverket). Det är inte åsyftat med bestämmelsen i denna

punkt att en försäkringskassa, för att kunna svara för en likformig och

rättvis tillämpning, skall kunna meddela egna regler som avviker från

dem som utfärdats på nationell nivå. I punkten 3 åläggs försäkringskas-

sorna två centrala uppgifter; dels att vidta åtgärder för att förebygga och

minska ohälsa i syfte att minska de långa sjukskrivningsperioderna, dels

att aktivt arbeta med rehabilitering enligt vad som närmare föreskrivs i

22 kap. Första stycket 4 och 5 motsvaras av nuvarande 5 § andra respek-

tive tredje stycket. De ändringar som görs är av språklig natur.

I andra stycket ges försäkringskassan möjlighet att även i frågor som

inte rör rehabilitering träffa överenskommelser med kommun, landsting

och länsarbetsnämnd i syfte att uppnå en effektivare användning av till-

gängliga resurser. I budgetberedningen för inkomståret 1998 föreslås att

det införs en sådan möjlighet för försäkringskassorna fr.o.m. den

1 januari 1998 (se prop. 1997/98:1 utgiftsområde 10 och

bet. 1997/98:SfU1).

Tredje styckets bestämmelser om att försäkringskassan inte får utöva

någon annan verksamhet än som avses i första och andra styckena mot-

svarar nuvarande 5 § första stycket. De ändringar som görs i denna del är

av språklig natur. Därutöver ges i samma stycke regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer ett bemyndigande att utfärda när-

mare föreskrifter om att det för vissa ärenden eller frågor får finnas ge-

mensamma enheter för alla försäkringskassor. Sådana enheter finns en-

ligt föreskrifter utfärdade av Riksförsäkringsverket vid centralkontoret i

Stockholms läns allmänna försäkringskassa för vissa ärenden för bosatta

utomlands och vid centralkontoret i Göteborgs allmänna försäkringskassa

för vissa frågor som gäller sjömän.

3 och 4 §§

De ändringar som görs är av språklig natur.

5 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 6 § andra stycket. De ändringar som

görs är av språklig natur.

6 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 2 § andra stycket. De ändringar som

görs är av språklig natur.

7 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 27 §. De ändringar som görs är av

språklig natur.

Styrelse

8 §

I första stycket föreskrivs det högsta och lägsta antalet ledamöter som får

ingå i den allmänna försäkringskassans styrelse. Bestämmelsen om att

personalen skall vara företrädd i styrelsen har flyttats hit från nuvarande

7 § första stycket. Detsamma har skett med bestämmelserna i nuvarande

7 § andra stycket om att personalföreträdarna är ledamöter i den omfatt-

ning som framgår av särskilda bestämmelser.

Kriterierna för hur antalet ledamöter närmare skall bestämmas anges i

andra stycket. Av bestämmelserna i 31 § i den föreslagna lydelsen fram-

går att det är regeringen som utser styrelseledamöterna och därmed anta-

let ledamöter i respektive styrelse.

Bestämmelserna om suppleanter har förts till paragrafens tredje stycke

från nuvarande 7 § tredje stycket. De ändringar som görs är av språklig

natur.

9 §

Paragrafen är ny och har i huvudsak sin förebild i 7 § verksförordningen

(1995:1322). Till skillnad mot vad som gäller enligt bestämmelserna i

verksförordningen, som riktar sig till myndighetens chef, riktar sig be-

stämmelserna i förevarande paragraf till den allmänna försäkringskas-

sans styrelse.

Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser om styrelsens över-

gripande ansvar. Författningsenligt innebär att styrelsen har att rätta sig

efter lagar, förordningar och föreskrifter beslutade av Riksförsäkrings-

verket. Bestämmelsen om att verksamheten skall bedrivas effektivt skall

ses mot bakgrund av att försäkringskassornas verksamhet helt finansieras

av statliga medel.

I andra stycket föreskrivs i sju olika punkter vad styrelsen ansvarar för.

De fem första punkterna har sin utgångspunkt i vad som föreskrivs för

statliga myndigheter i 7 § andra stycket 1 5 i verksförordningen. De mål

som styrelsen skall se till att följa vad avser användandet av statens och

andra offentliga medel fastställs bl.a. i Riksförsäkringsverkets regle-

ringsbrev för försäkringskassorna (se avsnitt 4.2.2). Motsvarigheten till

sjätte punktens bestämmelser återfinns i nuvarande 28 §. Det är här fråga

om försäkringskassans s.k. inre sekretess, dvs. frågor om rutinerna för de

handlingar som hanteras och förvaras hos den allmänna försäkringskas-

san. I den sjunde punkten föreskrivs att styrelsen skall fastställa organi-

sation, ansvarsordning och beslutsordning för verksamheten. Detta sker

lämpligen i en arbetsordning för försäkringskassan. Bestämmelserna i

sjunde punkten är utformad med utgångspunkt i 18 § verksförordningen.

Utöver det ansvar som styrelsen har enligt förevarande paragraf och

enligt 10 § finns det andra bestämmelser i 18 kap, som ålägger styrelsen

vissa uppgifter. Således finns bestämmelser i 20 22 §§ om vad styrelsen

har för skyldigheter i fråga om försäkringskassans årsredovisning och

delårsrapport. I 29 § finns bestämmelser om styrelsens skyldigheter i

fråga om att efterkomma invändningar som gjorts i samband med den

årliga revisionen av försäkringskassan. Andra bestämmelser som ålägger

styrelsen vissa uppgifter återfinns i bestämmelserna om socialförsäk-

ringsnämnderna (16, 33 och 34 §§).

Den gränsdragning som i övrigt måste göras mellan styrelsens och di-

rektörens ansvarsområden får göras utifrån bestämmelserna i 9 och 10 §§

jämförda med bestämmelserna i 13 § om direktören. När det gäller frågan

om att inrätta lokalkontor och serviceställen enligt bestämmelserna i 14 §

är detta naturligen en uppgift för styrelsen.

10 §

I lagrummet regleras styrelsens ansvar gentemot de anställda. Det an-

kommer således på styrelsen att verka för att de anställda är väl förtrogna

med målen för den allmänna försäkringskassans verksamhet. Styrelsen

skall även verka för att det råder goda arbetsförhållanden och att de an-

ställdas kompetens tas till vara och utvecklas. Det dagliga arbetet med

dessa frågor ansvarar direktören för (se kommentaren till 13 §).

11 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 10 §. De ändringar som görs är av

språklig och redaktionell natur.

12 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 11 §. De ändringar som görs är av

språklig natur.

Direktör

13 §

Rollfördelningen mellan styrelsen och direktören framgår av bestämmel-

serna i denna paragraf jämförda med bestämmelserna i 9 och 10 §§. Di-

rektören är således den som helt ansvarar för den löpande förvaltningen

och leder det dagliga arbetet. I den uppgiften ingår bl.a. att se till att det

som styrelsen skall verka för enligt 10 § i fråga om t.ex. goda arbetsför-

hållanden fungerar i den dagliga verksamheten.

Organisation

14 §

Den allmänna försäkringskassan beslutar själv om lokalkontorsnät och

servicegrad. Sådana beslut bör grundas på en verksamhetsanalys av de

dominerande ansvarsområdena. Vid beslut om lokalkontorsnät eller ser-

viceställen bör krav på tillgänglighet, kvalitet och geografiska förhållan-

den samt effektivitet i resursutnyttjandet beaktas. Som angetts i kom-

mentaren till 9 § är beslut om lokalkontorsnät och serviceställen naturli-

gen en uppgift för styrelsen. I övrigt hänvisas i denna del till vad som

anges i avsnitt 4.3.4. I detta avsnitt behandlas bl.a. frågan om när samråd

bör ske med Riksförsäkringsverket.

15 §

Nuvarande bestämmelser i denna paragraf upphör att gälla (se dock vad

som anges i övergångsbestämmelserna om paragrafens andra och tredje

stycke).

Motsvarande bestämmelser till dem i den föreslagna nya paragrafen

återfinns i nuvarande 12 §. De ändringar som görs är av språklig natur.

16 §

I paragrafens första stycke föreskrivs att det är den allmänna försäkrings-

kassan genom sin styrelsen som skall inrätta socialförsäkringsnämnder. I

avsnitt 4.4.1 anges vad styrelsen därvid skall beakta. Enligt nuvarande

bestämmelser beslutar regeringen om det totala antalet socialförsäkrings-

nämnder i landet. I styrelsens behörighet att inrätta socialförsäkrings-

nämnder ingår naturligen även att vidta andra förändringar som t.ex. att

minska antalet nämnder (se avsnitt 4.4.2).

I andra stycket ges grunderna för den geografiska indelningen av so-

cialförsäkringsnämndernas verksamhetsområden. Närmare föreskrifter

om grunderna för denna indelning får utfärdas av regeringen. Enligt den

nuvarande ordningen är det Riksförsäkringsverket som bestämmer den

geografiskt indelningen av nämndernas verksamhetsområden.

Huvudregeln för socialförsäkringsnämndernas beslutsbefogenheter är

enligt tredje stycket att varje socialförsäkringsnämnd skall besluta i

samtliga slags ärenden som enligt lagen om allmän försäkring eller annan

författning skall avgöras av en nämnd. Om det finns särskilda skäl kan

avsteg göras från huvudregeln. I denna del hänvisas till vad som anges i

avsnitt 4.4.1.

I paragrafens fjärde stycke föreskrivs att en socialförsäkringsnämnd

skall bestå av sju ledamöter, varav en skall vara ordförande och en vice

ordförande. Det skall inte längre finnas några suppleanter i socialförsäk-

ringsnämnderna. Bestämmelser om vem som utser ledamöterna återfinns

i 33 §.

17 §

Motsvarande bestämmelser återfinns i nuvarande 21 §. De ändringar som

görs är av språklig natur. Beträffande de ändringar som görs i andra för-

fattningar beträffande socialförsäkringsnämndernas beslutsbefogenheter

hänvisas till avsnitt 4.4.1 och till respektive författningskommentar.

18 §

Paragrafens första och andra stycke motsvaras av nuvarande 21 § fjärde

och femte styckena med den skillnaden att det inte längre skall finnas

några suppleanter.

Bestämmelsen om att ett ärende avgörs i en nämnd efter föredragning

av en tjänsteman i den allmänna försäkringskassan har flyttats till para-

grafens tredje stycke från nuvarande 22 §. Bestämmelserna om muntlig

handläggning i nuvarande 22 § skall inte längre gälla. I stället skall be-

stämmelserna i 14 § förvaltningslagen (1986:223) om muntlig handlägg-

ning tillämpas.

I tredje stycket införs också en bestämmelse om att en ledamots eller

föredragandens avvikande mening skall anmälas innan sammanträdet är

slut. Skälen till att dessa bestämmelser skiljer sig från vad som gäller

enligt 19 § tredje stycket förvaltningslagen framgår av avsnitt 4.4.1. Nu-

varande bestämmelse i 21 § femte stycket sista meningen om att föredra-

gandens avvikande mening skall antecknas till protokollet upphör att

gälla. För en ledamots eller en föredragandens rätt att få en avvikande

mening antecknad kommer i stället bestämmelserna i 19 § första och

andra styckena förvaltningslagen att gälla.

Redovisning

19 §

Paragrafen är ny och anger de övergripande bestämmelserna för den all-

männa försäkringskassans bokföring.

20 23 §§

Bestämmelsen om den allmänna försäkringskassans räkenskapsår mot-

svarar nuvarande 14 § första stycket. De ändringar som görs är av språk-

lig natur.

De nuvarande bestämmelserna om årsredovisningen och underlag för

anslagsframställningen finns i 14 § andra och tredje styckena. Det har

tidigare inte funnits några bestämmelser om att de allmänna försäkrings-

kassorna skall lämna delårsrapporter. När det gäller underlaget för Riks-

försäkringsverkets budgetunderlag till regeringen finns det i nuvarande

14 § tredje stycke bestämmelser med liknande innebörd.

Bestämmelserna i 20 och 21 §§ om att årsredovisningen respektive

delårsrapporten skall upprättas på ett överskådligt sätt och i överens-

stämmelse med god redovisningssed har utformats med motsvarande

bestämmelser i förordningen (1996:882) om myndigheters årsredovis-

ning m.m. som förebild. Detsamma gäller den föreslagna bestämmelsen i

22 § första stycket om vad underlaget till Riksförsäkringsverkets budget-

underlag till regeringen skall innehålla.

Normgivningsbemyndigandet i den föreslagna 23 § omfattar hela re-

dovisningsområdet, dvs. bokföringen, årsredovisningen, delårsrapporten

samt underlaget till budgetunderlag. Utgångspunkt för föreskrifterna bör

vara motsvarande bestämmelser i bokföringsförordningen (1979:1212)

och i förordningen (1996:882) om myndigheters årsredovisning m.m. En

annan viktig fråga att föreskriva om är tidpunkten för när respektive

handling skall lämnas till Riksförsäkringsverket. Dessa tidpunkter bör

anpassas efter de tidpunkter som enligt förordningen gäller för Riksför-

säkringsverket att inkomma med motsvarande handlingar till regeringen.

Riksförsäkringsverket har med stöd av nuvarande bestämmelser i 2 §

meddelat föreskrifter om ekonomisk redovisning m.m. vid de allmänna

försäkringskassorna (RFFS 1993:10).

Revision

24 §

Bestämmelserna om vem som skall granska de allmänna försäkringskas-

sorna återfinns i nuvarande 16 § första och femte styckena. Dessa be-

stämmelser kan ge intryck att det sker två separata revisioner; nämligen

en av de valda revisorerna och en av Riksrevisionsverket ( det revisions-

kontor som granskar Riksförsäkringsverkets verksamhet ). I praktiken

görs en gemensam revision.

I paragrafens första stycke föreskrivs att Riksrevisionsverket skall

granska de allmänna försäkringskassorna. Verket skall enligt 27 § göra

det gemensamt med de revisorer som skall väljas av landstingsfullmäk-

tige eller kommunfullmäktige.

Bestämmelserna i paragrafens andra och tredje stycke återfinns i nuva-

rande 16 § femte stycket.

25 §

Som anges i avsnitt 4.3.6 finns motsvarande bestämmelser om gransk-

ningen av årsredovisningen och delårsrapporten för statliga myndigheter

(se 2 § 3 och 5 förordningen (1988:80) med instruktion för Riksförsäk-

ringsverket).

26 §

Motsvarande bestämmelser finns i nuvarande 16 § fjärde stycket. Be-

stämmelserna om jäv för anhörig har dock ändrats och jävsbestämmelsen

i punkten 3 motsvarar vad som finns i annan lagstiftning (jfr. 8 kap. 7 §

första stycket 3 lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar). I fråga om

jäv för de tjänstemän vid Riksrevisionsverket som utför granskningen

gäller bestämmelserna i 11 § förvaltningslagen.

27 §

Genom bestämmelserna paragrafens första stycke och i 24 § klargörs att

den allmänna försäkringskassans revision utförs av Riksrevisionsverket

gemensamt med de förtroendevalda revisorerna.

I andra stycket föreskrivs att samma regler för granskningen gäller för

de förtroendevalda revisorerna som för Riksrevisionsverket.

28 §

I paragrafens första och andra stycke föreskrivs att det skall lämnas en

revisionsberättelse över granskningen av årsredovisningen medan det

skall lämnas ett revisorsintyg över granskningen av delårsrapporten (jfr.

6 § 1 och 3 förordningen med instruktion för Riksrevisionsverket).

I tredje stycket föreskrivs att revisionsberättelsen respektive revisors-

intyget skall undertecknas av dem som utfört granskningen och att de

båda revisionshandlingarna skall lämnas till Riksförsäkringsverket. En

kopia av revisionshandlingarna skall tillställas det landstingsfullmäktige

eller kommunfullmäktige som utsett revisorerna.

För statliga myndigheters externa revision gäller bestämmelserna i för-

ordningen med instruktion för Riksrevisionsverket. I förordningen finns

föreskrifter om vad som skall beaktas vid dels granskningen av årsredo-

visningen, dels granskningen av delårsrapportena. Det finns även före-

skrifter om vilka tidsfrister som gäller för revisionsberättelsen respektive

revisorsintyget. Motsvarande bestämmelser för den externa revisionen

vid försäkringskassorna bör ha sin utgångspunkt i vad som gäller enligt

förordningen. De föreskrifter som utfärdas med stöd av normgivnings-

bemyndigandet i fjärde stycket bör ha sin utgångspunkt i förordningens

bestämmelser.

29 §

I paragrafen åläggs försäkringskassorna en skyldighet att rapportera om

vilka åtgärder som vidtagits eller avses att vidtas med anledning av att

Riksrevisionsverkets och de förtroendevalda revisorernas gemensamma

revisionsberättelse över granskningen av årsredovisningen. Detta gäller

under förutsättning att berättelsen innehåller någon invändning. Förebild

för denna bestämmelse är 15 § verksförordningen.

30 §

Paragrafen är ny. En bestämmelse införs om att det vid försäkringskas-

sorna skall göras intern revision. Revisionen skall omfatta all verksamhet

som försäkringskassan bedriver och ansvarar för. I paragrafen lämnas ett

normgivningsbemyndigande för regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer att utfärda föreskrifter för den interna revisionen

vid försäkringskassan.

Tillsättande av styrelse m.m.

31 §

Enligt första stycket utses hela styrelsen av regeringen. Regeringen utser

även vem av styrelseledamöterna som skall vara ordförande och vice ord-

förande.

Regeringen skall, när den utser styrelsen, enligt andra stycket efter-

sträva att få en sammansättning av styrelseledamöter som, på samma sätt

som gäller för närvarande, motsvarar den politiska representation i

landstinget respektive kommunen.

Enligt bestämmelserna i tredje stycket upphör en ledamots uppdrag i

förtid om regeringen bestämmer det. Uppfyller en ledamot inte länge

kraven i 32 § förfaller uppdraget. När en ledamots uppdrag upphör i för-

tid på grund av de nämnda skälen väljs en ny ledamot på samma sätt som

den avgående.

32 §

Bestämmelser om vem som är behörig att bli styrelseledamot återfinns i

nuvarande 9 §. I den paragrafen finns inga krav på ledamoten skall ha

någon anknytning till försäkringskassans verksamhetsområde. Ett sådant

krav införs i förevarande paragraf genom att ledamoten skall vara folk-

bokförd inom försäkringskassans verksamhetsområde. Samtidigt införs

krav på att ledamoten inte får ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldra-

balken.

33 §

Bestämmelserna i första stycket innebär att det är styrelsen som skall utse

alla ledamöter i socialförsäkringsnämnderna, varav en utses till ordfö-

rande och en till vice ordförande. På samma sätt som enligt nuvarande

21 § femte stycket utses ledamöterna för en tid om fyra år. Den nuva-

rande möjligheterna för regeringen att förordna om andra mandatperioder

än fyra år tas bort. Styrelsen skall förordna ledamöter för en kortare pe-

riod än fyra år om det gäller nytillträdande ledamöter i en nämnd som

inrättas under pågående mandatperiod.

I andra stycket regleras hur ledamöterna utses. I denna del hänvisas till

avsnitt 4.4.2.

Med förebild från vad som gäller när nämndemän i de allmänna dom-

stolarna och i de allmänna förvaltningsdomstolarna utses föreskrivs i

tredje stycket att det skall eftersträvas att ledamotskåren får en allsidig

sammansättning med hänsyn till ålder, kön och yrke (jfr. 4 kap. 7 § rätte-

gångsbalken och 19 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdom-

stolar).

Enligt fjärde stycket gäller behörighetskraven i 32 § även för ledamö-

terna i socialförsäkringsnämnderna.

34 §

Även i denna paragraf införs bestämmelser med förebild från rättegångs-

balken och lagen om allmänna försäkringsdomstolar. Bestämmelser med

motsvarande innehåll finns i 4 kap. 8 § rättegångsbalken och i 21 § lagen

om allmänna förvaltningsdomstolar. En annan situation där det kan bli

fråga om att en socialförsäkringsnämndsledamots uppdrag upphör är när

antalet nämnder minskas under pågående mandatperiod (se kommentaren

till 16 §).

35 §

Motsvarande bestämmelser finns i nuvarande 16 § första och tredje

styckena. De ändringar som görs är av språklig natur.

36 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 25 §. De ändringar som görs är av

språklig natur.

Regeringen har i en särskild förordningen (1992:1299) om ersättning

för uppdrag i statliga styrelser, nämnder och råd m.m. föreskrivit vad

som skall gälla i fråga om arvoden för ledamöter i försäkringskassans

styrelse och i socialförsäkringsnämnderna. Beträffande revisorerna har

Riksförsäkringsverket utfärdat föreskrifter.

Skadestånd

37 39 §§

Paragraferna motsvarar nuvarande 18 och 19 §§. De ändringar som görs

är av övervägande språklig natur.

I 38 § tredje stycket föreskrivs att reglerna om talan mot en ledamot

eller en revisor inte gäller när en skadeståndstalan grundas på brott. För

en sådan talan gäller bestämmelserna i 3 § preskriptionslagen (1981:130).

Suppleanter

40 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 26 §. De ändringar som görs är av

språklig natur.

Anställning

41 §

Beslut om att anställa direktören flyttas enligt första stycket från Riksför-

säkringsverket till regeringen. Till grund för beslutet om att anställa di-

rektören skall ligga ett förslag från försäkringskassans styrelse. Styrelsen

skall höra Riksförsäkringsverket innan förslaget överlämnas till rege-

ringen. Eftersom direktören är anställd hos den allmänna försäkringskas-

san beslutar försäkringskassan om lön och gör lönerevision under an-

ställningstiden.

Enligt andra stycket entledigas direktören av styrelsen på samma sätt

som direktören anställs. Styrelsen får dock lämna förslaget om entledi-

gande till regeringen utan att först höra Riksförsäkringsverket.

42 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 13 § andra stycket. De ändringar som

görs är av språklig natur.

Arbetsgivarfrågor

43 45 §§

Paragraferna motsvarar nuvarande 13 a 13 c §§. I 43 § har det gjorts en

ändring av språklig natur.

Tillsyn

46 och 47 §§

Paragraferna behandlar Riksförsäkringsverkets tillsyn över de allmänna

försäkringskassorna. I denna del hänvisas till avsnitt 4.3.9.

20 kap. Övriga bestämmelser

10 §

Till följd av att socialförsäkringsnämnderna inte längre skall fatta beslut i

omprövningsärenden ändras paragrafens första stycke.

21 kap. Om frivillig sjukförsäkring

2 §

Hänvisningen till bestämmelserna i nuvarande 18 kap. 15 § andra och

tredje styckena ersätts med motsvarande bestämmelser införs i föreva-

rande paragrafs andra och tredje stycke.

Övergångs- och ikraftträdandebestämmelser

Bestämmelserna om antalet styrelseledamöter i 18 kap. 8 § första stycket

och om att antalet styrelseledamöter skall vara beroende av hur många

innevånare som bor inom försäkringskassans verksamhetsområde i 8 §

andra stycket tillämpas första gången på de styrelser som utses för tid

fr.o.m. den 1 januari 1999. Detsamma gäller bestämmelserna i 31 § och i

32 §.

I fråga om socialförsäkringsnämnderna träder bestämmelserna om be-

slutsbefogenheter i kraft den 1 juli 1998. I övrigt gäller att bestämmel-

serna som socialförsäkringsnämnder tillämpas första gången på de

nämnder som utses för tid fr.o.m. den 1 april 1999. I fråga om beslut som

meddelats före den 1 juli 1998 och som omprövas efter den 1 april 1999

får försäkringskassans styrelse besluta om fördelningen bland de nämn-

der som då finns. Eftersom en begäran om omprövning enligt 20 kap.

13 § tredje stycket skall vara inkommen två månader från den dag den

som begär omprövning fick del av beslutet, kan det endast undantagsvis

bli fråga om att tillämpa denna övergångsbestämmelse.

Delårsrapporter skall upprättas första gången avseende första halvåret

1998.

I fråga om de tillgångar som vid tidpunkten för ikraftträdandet förval-

tas i fonden för den obligatoriska sjukförsäkringsfonden gäller 18 kap.

15 § andra och tredje styckena i sin äldre lydelse.

Enligt övergångsbestämmelserna till 20 kap. 10 § skall äldre bestäm-

melser om att omprövningen skall göras av socialförsäkringsnämnden

gälla beträffande beslut som meddelats före ikraftträdandet.

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1947:529) om

allmänna barnbidrag

Bestämmelsen i 15 § andra stycket om att socialförsäkringsnämnden

skall ompröva vissa beslut upphör att gälla. Har sådana beslut meddelats

före den 1 juli 1998 skall dock omprövningen göras av socialförsäk-

ringsnämnden även efter denna tidpunkt.

8.3 Förslaget till lag om ändring i reglementet

(1962:401) angående förvaltningen av de allmänna

försäkringskassornas fonder för den obligatoriska och

frivilliga försäkringen

I rubriken ersätts reglemente med lag. I övrigt görs en ändring vad avser

hänvisningen till 18 kap. till följd av de ändringar som där görs.

8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring

Bestämmelsen i 8 kap. 4 § andra stycket om att socialförsäkringsnämn-

den skall ompröva vissa beslut upphör att gälla. Har sådana beslut med-

delats före den 1 juli 1998 skall dock omprövningen göras av socialför-

säkringsnämnden även efter denna tidpunkt.

Hänvisningen i 8 kap. 13 § till bestämmelsen om Riksförsäkringsver-

kets tillsyn ändras eftersom bestämmelserna om verkets tillsyn numera

återfinns i 18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1979:84) om

delpensionsförsäkring

Socialförsäkringsnämnden skall inte längre pröva ärenden om delpension

enligt 17 §. Paragrafen upphävs därför.

Även bestämmelsen i 20 § första stycket om att socialförsäkrings-

nämnden skall ompröva beslut om återbetalning upphör att gälla. Har

sådana beslut meddelats före den 1 juli 1998 skall dock omprövningen

även efter denna tidpunkt göras av socialförsäkringsnämnden.

8.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:360) om

handläggning av ärenden om bilstöd till

handikappade

Bestämmelsen i 5 § andra stycket om att socialförsäkringsnämnden skall

ompröva vissa beslut upphör att gälla. Har sådana beslut meddelats före

den 1 juli 1998 skall dock omprövningen även efter denna tidpunkt göras

av socialförsäkringsnämnden.

8.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1463) om

bidrag vid adoption av utländska barn

Hänvisningen i 9 § första stycket till bestämmelserna om Riksförsäk-

ringsverkets tillsyn ändras eftersom bestämmelserna om verkets tillsyn

numera återfinns i 18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

Bestämmelsen i paragrafens andra stycke om att socialförsäkrings-

nämnden skall ompröva vissa beslut upphör att gälla. Har sådana beslut

meddelats före den 1 juli 1998 skall dock omprövningen även efter denna

tidpunkt göras av socialförsäkringsnämnden.

8.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1465) om

ersättning och ledighet för närståendevård

Bestämmelsen i 18 § första stycket om att socialförsäkringsnämnden

skall ompröva vissa beslut upphör att gälla. Har sådana beslut meddelats

före den 1 juli 1998 skall dock omprövningen även efter denna tidpunkt

göras av socialförsäkringsnämnden.

Hänvisningen i 19 § till bestämmelserna om Riksförsäkringsverkets

tillsyn ändras eftersom bestämmelser om denna numera återfinns i

18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

8.9 Förslaget till om ändring i lagen (1989:225) om

ersättning till smittbärare

Bestämmelsen i 14 § första stycket om att socialförsäkringsnämnden

skall ompröva vissa beslut upphör att gälla. Har sådana beslut meddelats

före den 1 juli 1998 skall dock omprövningen även efter denna tidpunkt

göras av socialförsäkringsnämnden.

Hänvisningen i 15 § till bestämmelserna om Riksförsäkringsverkets

tillsyn ändras eftersom bestämmelser om verkets tillsyn numera återfinns

i 18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

8.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1047) om

sjuklön

Hänvisningen i 26 § till bestämmelsen om Riksförsäkringsverkets tillsyn

ändras eftersom bestämmelserna om verkets tillsyn numera återfinns i

18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

8.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1488) om

handläggning av vissa ersättningar till den som

tjänstgör inom totalförsvaret

Bestämmelsen i 2 § första stycket om att socialförsäkringsnämnden skall

avgöra vidlyftiga och svåra ärenden om familjebidrag i form av närings-

bidrag upphör att gälla.

Hänvisningen i 4 § första stycke till bestämmelsen om Riksförsäk-

ringsverkets tillsyn ändras eftersom bestämmelserna om verkets tillsyn

numera återfinns i 18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

8.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:148) om

särskilt bidrag till ensamstående med barn

Hänvisningen i 5 § första stycke till bestämmelsen om Riksförsäkrings-

verkets tillsyn ändras eftersom bestämmelserna om verkets tillsyn nu-

mera återfinns i 18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

Bestämmelsen i paragrafens andra stycke om att socialförsäkrings-

nämnden skall ompröva vissa beslut upphör att gälla. Har sådana beslut

meddelats före den 1 juli 1998 skall dock omprövningen även efter denna

tidpunkt göras av socialförsäkringsnämnden.

8.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:16) om

försäkring mot vissa semesterlönekostnader

Hänvisningen i 3 § till bestämmelsen om Riksförsäkringsverkets tillsyn

ändras eftersom bestämmelserna om verkets tillsyn numera återfinns i

18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

8.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:389) om

assistansersättning

Bestämmelsen i 17 § andra stycke om att socialförsäkringsnämnden skall

ompröva vissa beslut upphör att gälla. Har sådana beslut meddelats före

den 1 juli 1998 skall dock omprövningen även efter denna tidpunkt göras

av socialförsäkringsnämnden.

Hänvisningen i 18 § till bestämmelsen om Riksförsäkringsverkets till-

syn ändras eftersom bestämmelserna om verkets tillsyn numera återfinns

i 18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

8.15 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:737) om

bostadsbidrag

Bestämmelsen om att beslut om att dra in eller sätta ned bostadsbidrag

enligt 27 § andra stycket skall fattas av socialförsäkringsnämnden upphör

att gälla. Detsamma gäller bestämmelsen i 29 § andra stycket om att so-

cialförsäkringsnämnden skall ompröva vissa beslut. Har sådana beslut

meddelats före den 1 juli 1998 skall dock omprövningen även efter denna

tidpunkt göras av socialförsäkringsnämnden.

Hänvisningen i 30 § till bestämmelsen om Riksförsäkringsverkets till-

syn ändras eftersom bestämmelserna om verkets tillsyn numera återfinns

i 18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

8.16 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:308) om

bostadstillägg till pensionärer

Bestämmelsen i 14 § andra stycket om att socialförsäkringsnämnden

skall ompröva vissa beslut upphör att gälla. Har sådana beslut meddelats

före den 1 juli 1998 skall dock omprövningen även efter denna tidpunkt

göras av socialförsäkringsnämnden.

Hänvisningen i 15 § till bestämmelsen om Riksförsäkringsverkets till-

syn ändras eftersom bestämmelserna om verkets tillsyn numera återfinns

i 18 kap. 46 och 47 §§ lagen om allmän försäkring.

8.17 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:566) om

lokal försöksverksamhet med finansiell samordning

mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och

socialtjänst

1 och 2 §§

Förslagen föranleds av att flera kommuner i samma landstingsområde

skall kunna ingå i försöksverksamheten.

8 §

Ändringen i punkten 8 innebär att förbundsordningen för ett beställar-

förbund som består av flera kommuner även måste ange vem som skall

ha ansvaret för arkivvården enligt 18 och 27 §§.

18 och 27 §§

Om flera kommuner deltar i försöksverksamheten skall en av dem ha

ansvaret för arkivvården. Vilken kommun som skall ha detta ansvar skall

anges i förbundsordningen.

30 §

Ändringen är en ren följdändring med anledning av att även flera

kommuner skall kunna delta i försöksverksamheten.

8.18 Förslaget till lag om ändringen i lagen (1996:1030)

om underhållsstöd

Bestämmelsen i 38 § andra stycket om att socialförsäkringsnämnden

skall ompröva vissa beslut upphör att gälla. I punkt 3 av övergångs-

bestämmelserna till rubricerad lag görs en ändring som innebär att social-

försäkringsnämnderna inte heller skall fatta beslut enligt äldre lagstift-

ning. Detta avser beslut om omprövning enligt 22 § andra stycket lagen

(1964:143) om bidragsförskott och 12 § lagen (1984:1095) om förlängt

barnbidrag (i 12 § hänvisas till bestämmelserna i lagen om bidragsför-

skott). Har sådana beslut meddelats före den 1 juli 1998 skall dock om-

prövningen även efter denna tidpunkt göras av socialförsäkringsnämn-

den.

Sammanfattning av betänkandet

Förtroendemannainflytande ökad kvalitet och

rättssäkerhet (SOU 1997:134)

Uppdraget

Med anledning av de förslag om förändringar i den nuvarande organi-

sationen av socialförsäkringsadministrationen som lades fram i propo-

sition 1996/97:63 Samverkan, socialförsäkringens ersättningsnivåer och

administration, m.m. fick jag i uppdrag att ta fram förslag och det

beslutsunderlag som krävs för att genomföra de föreslagna förändring-

arna. I uppdraget ingår att

- ta fram de principer som skall vara styrande för bestämmandet av

antalet nämnder inom ett verksamhetsområde,

- se över nomineringsförfarandet och nämndernas sammansättning,

- se över de förtroendevaldas roll,

- se över nämndernas beslutsbefogenhet och klargöra om nuvarande

beslutsbefogenhet är ändamålsenlig eller om ytterligare eller färre

ärendeslag bör bli föremål för beslut av socialförsäkringsnämnden,

- överväga vilken typ av ärenden som nämnden i framtiden skall an-

svara för,

- belysa föredragandefunktionen och lämna förslag till utformning.

Principer för bestämmandet av antal socialförsäkringsnämnder

Jag föreslår att antalet socialförsäkringsnämnder inom en försäkrings-

kassa skall vara så stort att rättssäkerhet, kvalitet och kostnadseffektivitet

i handläggningen av ärenden säkerställs samtidigt som kravet på

snabbhet i handläggningen tillgodoses. Det är angeläget och ett rätts-

säkerhetskrav att antalet ärenden hålls på en sådan nivå att det både finns

utrymme för ledamöterna att hinna sätta sig in i dem och att det ges till-

fälle till en meningsfull dialog under sammanträdet. Antalet ärenden per

sammanträde bör därför vara högst 40 45 stycken. För att ärendehand-

läggningen inte skall bli onödigt fördröjd samt att nämnden skall kunna

sköta sin roll som part i domstol, bör nämnden sammanträda minst var

fjortonde dag.

Vidare föreslås att varje socialförsäkringsnämnd skall besluta i alla

slag av ärenden som skall avgöras av nämnd. Om det finns särskilda skäl

kan dock försäkringskassans styrelse besluta att viss grupp av ärenden

skall avgöras av den nämnd som styrelsen bestämmer. Denna möjlighet

skall utnyttjas restriktivt.

Nämndledamotens roll och ansvar

Nämndledamotens roll är att fatta beslut i enskilda försäkringsärenden,

att som allmänhetens företrädare ha insyn i försäkringskassans verk-

samhet och beslutsprocess och att genom sitt deltagande i ärendehand-

läggningen förstärka rättssäkerheten. Dessutom bör ledamoten vara en

länk mellan allmänheten och försäkringskassan.

Lekmännens medverkan i beslutsprocessen är viktig för att stärka

rättssäkerheten. När flera tar ställning till ett ärende bör risken för god-

tycke, förbiseende av väsentliga fakta och missuppfattningar minska,

dessutom blir ärendet mer allsidigt belyst.

Nämndens arbetsuppgifter är närmast domstolsliknande och nämnd-

ledamöterna skulle kunna liknas vid nämndemännen i domstol.

Många nämndledamöter och ersättare har fackliga eller andra uppdrag,

är verksamma inom politiska partier eller är kommunpolitiker. I dessa

sammanhang är ledamoten vald eller utsedd för att företräda en politisk

uppfattning eller medlemmarna i en organisation.

I sitt uppdrag i nämnden är det inte meningen att ledamöterna skall

vara representanter för dem som utsett eller föreslagit dem. Deras uppgift

är i stället att som lekmän med sin livserfarenhet och sina erfarenheter

och kunskaper om samhället, arbetsmarknaden, lokala och regionala

förhållanden, m.m. objektivt ta ställning till ett presenterat be-

slutsunderlag, bedöma och väga samman de olika omständigheter som

föreligger i det enskilda ärendet och fatta beslut i enlighet med gällande

rätt.

Av en genomförd undersökning framkommer att inte alla ledamöter är

klara över sin roll utan ser sig som representanter för sina organisationer

eller partier. Detta är allvarligt och måste uppmärksammas. Försäkrings-

kassornas ledning men även Försäkringskasseförbundet har här ett in-

formations- och utbildningsansvar för att de som nominerar ledamöterna

och ledamöterna själva blir väl medvetna om ledamotens uppgift och

roll. Annars kan ledamöterna bli ett hot mot rättssäkerheten istället för att

stärka den och därmed urholka försäkringens legitimitet.

Jag anser att nämndens ledamöter bör vara en länk mellan allmänheten

och försäkringskassan och till kassans ledning framföra synpunkter på

kassan som organisation och socialförsäkringssystemen som sådana.

Genom sitt deltagande i beslutsprocessen får ledamöterna inblick i

vilka konsekvenser trygghetssystemen får för den enskilde. De bör i sina

organisationer, politiska partier och genom att delta i den allmänna de-

batten göra försäkringskassan och socialförsäkringen känd och påverka

för att få förändringar till stånd när de anse att sådana är påkallade.

Nämndledamöterna skulle, på styrelsens uppdrag och tillsammans med

tjänstemän hos kassan, kunna företräda kassan i olika sammanhang, t.ex.

i de av regeringen föreslagna samverkansgrupperna inom rehabiliterings-

området.

Nämndens beslutsbefogenhet

Ända sedan de allmänna försäkringskassorna bildades år 1962, har för-

troendemän beslutat i vissa typer av ärenden. Socialförsäkringsnämnden

fattar beslut i ärenden som har stor betydelse för den enskilde från trygg-

hets- och försörjningssynpunkt samtidigt som ärendena ofta inrymmer

betydande inslag av skälighetsbedömning. Dessutom omprövar nämnden

vissa tjänstemannabeslut, när en enskild begär att beslutet skall om-

prövas.

Under år 1996 fattade landets socialförsäkringsnämnder beslut i drygt

140 000 ärenden. Av dessa var bl.a. 86 000 beslut om förtidspension,

17 500 beslut enligt lagen om arbetsskadeförsäkring, 11 500 beslut om

vårdbidrag och 9 000 om handikappersättning. Nämnderna fattade dess-

utom 3 800 omprövningsbeslut.

Utöver sin behörighet att besluta i enskilda ärenden skall nämnden

även föra försäkringskassans talan i länsrätt och kammarrätt, om en fråga

som nämnden avgjorts överklagas. Nämnden får bemyndiga en tjänste-

man hos kassan att företräda nämnden vid domstol. Det är vanligt att så

sker.

Socialförsäkringsnämndens beslutsbefogenhet är inte ändamålsenlig

till alla delar, som den är utformad i dag. Den är alldeles för uppsplittrad

på en mängd olika ärendeslag som rör ärenden vars konsekvens för den

enskilde och samhället har synnerligen stor spännvidd. Ledamöterna har

svårt att få tillräcklig inblick i alla regler som blir aktuella, ibland bara

någon enstaka gång per år. Prövning i nämnd får inte vara endast en for-

mell fråga ledamöterna bör ha en rimlig möjlighet att sätta sig in i de

ofta komplexa och komplicerade ärendena så att de kan få ett reellt in-

flytande i beslutsprocessen.

Man bör också ta ställning till nämndernas medverkan i ärendehand-

läggningen utifrån ett kostnadsperspektiv. Under år 1996 uppgick kost-

nader för arvoden, reseersättningar, arbetsgivaravgifter m.m. till ca

36 miljoner kronor. Till detta kommer kostnader för nämndorganisa-

tionen och tjänstemännens arbete med de ärenden som skall föredras

inför nämnden. Lekmännens medverkan skall få kosta, men i dessa

ekomomiskt mycket kärva tider kan man ändå inte helt bortse från

kostnaderna.

I mina överväganden har jag låtit kvalitetsaspekterna få stor betydelse.

Jag anser att kvaliteten kan höjas om nämnden får färre ärendeslag att

besluta i. Jag föreslår därför att socialförsäkringsnämndens beslutsbefo-

genhet koncentreras till ärenden som under avsevärd tid har väsentlig

betydelse för den enskilde från försörjningssynpunkt eller där ersätt-

ningen är ägnad att höja den enskildes livskvalitet. I ärendet skall det

samtidigt finnas utrymme för bedömning.

Jag föreslår att ärenden om delpension, eftergift av återbetalnings-

skyldighet för utbetalade underhållsstöd och bidragsförskott s.k.

kraveftergift, bostadsbidrag och näringsbidrag inte längre skall beslutas

av nämnd. Däremot skall nämnden fortfarande besluta om förtidspension,

efterlevandepension, handikappersättning, vårdbidrag, bilstöd till

handikappade, assistansersättning och ärenden enligt lagen om arbets-

skadeförsäkring och statlig personskadeförsäkring.

Jag föreslår vidare att socialförsäkringsnämnd inte längre skall om-

pröva några tjänstemannabeslut när en enskild begär omprövning.

Nämndernas sammansättning

En socialförsäkringsnämnd består i dag av sju ledamöter och sex ersät-

tare. Ordföranden utses av regeringen. Tre ledamöter och tre ersättare

väljs av landstinget eller i förekommande fall av kommunfullmäktige.

Tre ledamöter och tre ersättare utses av Riksförsäkringsverket. Nämnden

utser inom sig en vice ordförande. Ledamöterna skall ha en så bred och

allsidig representation som möjligt från det egna försäkringskasse-

området. De personer som i första hand bör komma ifråga är de som är

bosatta inom nämndens geografiska område.

I de nuvarande nämnderna är könsfördelningen tämligen jämn. Leda-

möternas genomsnittsålder är 55 år, 27 procent är över 60 år medan en-

dast 26 procent är yngre än 50 år. Det är önskvärt med en jämnare ålders-

fördelning. För att markera vikten av en jämn köns- och åldersfördelning

föreslår jag att det av lagen skall framgå att styrelsen skall eftersträva att

ledamotskåren får en allsidig sammansättning vad avser ålder, kön och

yrke.

Nämnden fattar beslut i ärenden som har mycket stor betydelse för den

enskilde och som innebär ett stort ekonomiskt åtagande för samhället.

Det ligger därför ett stort ansvar på de som får nominera ledamöter. Det

är viktigt att de bemödar sig att finna lämpliga kandidater personer som

är kunniga, kloka, engagerade och som har tid och möjlighet att ägna sig

åt uppdraget. Det är i stor utsträckning de som nominerar som avgör hur

väl lekmannamedverkan kommer att fungera och vilken kvalitet och legi-

timitet som blir följden av denna medverkan.

Socialförsäkringsutskottet har uttalat att arbetsmarknadens parter bör

ges rätt att nominera ledamöter i nämnderna. Problemet är att inte alla

parter är villiga att medverka. SAF kommer av allt att döma inte att no-

minera några ledamöter och SACO har tydligt uttalat att de vill undvika

en koppling mellan den fackliga organisationens roll och myndighets-

utövning. Meningen med att både arbetstagar- och arbetsgivarorganisa-

tionerna skall ha rätt att nominera ledamöter är att få personer i nämn-

derna med kunskap om och erfarenhet av olika sidor av arbetsmarknaden

och förhållandena på denna. Om arbetsgivar- och företagarsidan inte blir

representerad alls eller endast representerad från en snäv sektor av

arbetsmarknaden och dessutom en facklig organisation uteblir, sätts vi-

tala delar i detta resonemang ur spel.

Men jag hävdar att det vid nomineringen är viktigare att få engagerade

personer till nämnderna med kunskap om och erfarenhet från olika områ-

den i samhället och från arbetsmarkanden, än vilka som nominerar dem.

Ledamöterna skall inte representera dem som nominerat dem utan vara

allmänhetens företrädare. Nämndens ledamöter har i allt väsentligt

samma roll och funktion som nämndemännen i domstol. Nämndemännen

väljs av landsting eller kommunfullmäktige. Med den jämförelsen borde

det enligt min uppfattning vara de politiska partierna som skulle

nominera ledamöter i socialförsäkringsnämnderna. Mot denna bakgrund

och med vetskap om att inte alla centrala organisationer på arbetsmark-

naden är villiga att nominera ledamöter, är jag tveksam till om det är

lämpligt att föreslå att de skall få nomineringsrätt. Jag menar att det vore

önskvärt att regeringen beaktar dessa förhållanden.

För att få del av samtliga arbetsmarknadens och även andra organisa-

tioners, t.ex. handikapporganisationerna, värdefulla kunskaper och syn-

punkter, kan det vara lämpligt att försäkringskassans styrelse inrättar

särskilda organ där dessa är representerade. Där skulle t.ex. övergripande

rehabiliteringsfrågor kunna diskuteras.

Enligt riksdagens beslut skall försäkringskassans styrelse utse nämn-

dens ledamöter. Det innefattar även nämndens ordförande. Ordföranden

har en mycket viktig roll. Hur arbetet i nämnden fungerar beror i rätt stor

utsträckning på vederbörandes förmåga att sköta uppgiften. De lagar som

styr försäkringskassans och därmed även socialförsäkringsnämndernas

verksamhet reglerar en stor och synnerligen betydelsefull del av hela vårt

välfärdssystem. De beslut som fattas har som tidigare nämnts mycket stor

betydelse för den enskilde och för samhällsekonomin. För att med efter-

tryck markera uppdragets betydelse anser jag att ordföranden även fort-

sättningsvis skall utses av regeringen efter förslag av politiskt parti. De

kan då utses efter samma principer som i dag, dvs. oberoende av partitill-

hörighet.

I prop. 1996/97:63 framhålls att det kan innebära stora fördelar att

kunna kombinera uppdrag i kassans styrelse och dess socialförsäkrings-

nämnd. Det råder delade meningar om det är förenligt med etiska normer

i samhället att styrelsen utser någon från den egna kretsen att vara ordfö-

rande i en nämnd. Om regeringen utser en ordförande som tillika är leda-

mot av styrelsen, blir denna fråga inte aktuell.

Det är önskvärt att få en effektivare nämndorganisation och att kvali-

teten på nämndarbetet höjs. Det finns därför skäl att minska antalet leda-

möter och ersättare till fem respektive fyra. För att ersättarna skall kunna

fullgöra sitt uppdrag på ett kvalitativt tillfredsställande sätt när de inträ-

der i ordinarie ledamots ställe, föreslår jag att de skall ha närvaro- och

yttranderätt vid nämndens sammanträden och att vederbörande skall vara

personlig ersättare för en ledamot. Med färre ordinarie ledamöter och

med ersättare som har närvaro- och yttranderätt tror jag det finns större

förutsättningar att få den eftersträvade kvalitets- och effektivitetshöj-

ningen. Även ersättarna kan då bidra med sina erfarenheter och kunska-

per och de blir engagerade i nämndens arbete på ett aktivt sätt.

Jag föreslår att två ledamöter och två ersättare utses efter förslag av

organisationer på arbetsmarknaden. Styrelsen beslutar vilka som skall få

nomineringsrätt. Ledamöterna bör vara verksamma inom nämndens geo-

grafiska område. Två ledamöter och två ersättare utses efter förslag av de

politiska partier som är representerade i landstinget respektive kommun-

fullmäktige. Styrelsen skall eftersträva att ledamöter och ersättare i

nämnderna får en sammansättning som motsvarar den politiska repre-

sentationen. Ledamöterna bör vara bosatta inom nämndens geografiska

område.

Socialförsäkringsnämnden skall vara beslutsför när minst tre ledamöter

är närvarande.

Ledamöterna bör utses för en tid av fyra år, räknat från den 1 april året

efter det att val ägt rum. Från samma tidpunkt skall socialförsäkrings-

nämnderna inrättas.

Antalet nämnder och kostnader

De föreslagna förändringarna i nämndernas beslutsbefogenhet medför en

beräknad minskning med ca 8 000 ärenden per år vid oförändrad ärende-

tillströmning. Med de principer för bestämmandet av antalet nämnder

som föreslagits och med hänsyn tagen till ärendeminskningen, skulle det

behövas ca 130 nämnder i landet.

För närvarande pågår två utredningar Förtidspensionsutredningen

och Arbetsskadeutredningen vars förslag kan leda till beslut som kan få

betydelse för nämndernas verksamhet. I dagsläget finns därför så många

osäkra faktorer att det är mycket vanskligt att göra någon mer välgrundad

beräkning av hur många nämnder som kommer att behövas år 1999.

Genomsnittskostnaden för en socialförsäkringsnämnd var år 1996

215 000 kronor. Med samma ersättningsnivåer och med hänsyn tagen

endast till den förändrade ärendemängden skulle kostnaderna sjunka med

drygt 7 miljoner kronor.

Föredragandefunktionen

Frågor avgörs i socialförsäkringsnämnd efter föredragning av tjänsteman

hos försäkringskassan. Föredragandeorganisationen varierar mellan och

ibland även inom försäkringskassorna. Hos några kassor finns särskilda

föredragande där kassan uppställt särskilda krav på kompetens hos de

som utsetts. Hos andra kassor ingår föredragningen som en naturlig del i

handläggarens övriga arbetsuppgifter, utan att kassan gör någon särskild

prövning av vederbörandes kompetens.

Föredragningen är en mycket viktig del av ärendehandläggningen av

de ärenden som skall avgöras av nämnden. Det är därför av avgörande

betydelse att föredraganden har goda kunskaper, erfarenheter och en all-

sidig kompetens.

Det finns anledning understryka behovet av kompetens och kvalitet i

föredragningen. Som ett led i kvalitetssäkringen föreslår jag att för-

säkringskassans styrelse i särskilt beslut anger vilka kunskaps- och kom-

petenskrav som skall ställas på den som utses till föredragande. Försäk-

ringskassans direktör skall ange de tjänstemän som skall ha till uppgift

att föredra ärenden inför socialförsäkringsnämnden.

Jag föreslår vidare att reglerna om skiljaktig mening skall regleras i la-

gen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) både för nämndens leda-

möter och för föredraganden samt att den skiljaktiga meningen skall an-

mälas innan sammanträdet avslutas.

Kompetens- och utbildningsfrågor

Under utredningsarbetet har ledamöternas och ersättarnas behov av ut-

bildning ständigt kommit upp. Det är angeläget att de, liksom kassans

tjänstemän, har den kunskap och kompetens som behövs för deras be-

tydelsefulla arbete. Trots det mycket kärva ekonomiska läge som råder

får det inte vara så att ledamöter och ersättare inte får den utbildning de

behöver. Mot den bakgrunden menar jag att det finns skäl för regeringen

att överväga att öronmärka pengar för dessa ändamål.

Ikraftträdande och övergångsregler

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1999. 18 kap.

20-21 §§ AFL skall dock tillämpas första gången på de ledamöter som

skall utses från och med den 1 april 1999. Äldre bestämmelser skall fort-

farande tillämpas i ärende där ansökan eller begäran om omprövning

inkommit före ikraftträdandet

Förteckning över myndigheter och organisationer

som inbjudits till hearing om betänkande

Förtroendemannainflytande ökad kvalitet och

rättssäkerhet (SOU 1997:134)

(De som inte deltagit anges kursivt.)

Riksdagens ombudsmän,

Justitiedepartementet,

Kammarrätten i Sundsvall,

Länsrätten i Kalmar län,

Domstolsverket,

Riksförsäkringsverket,

Socialstyrelsen,

Handikappombudsmannen,

Statskontoret,

Riksrevisionsverket,

Svenska Arbetsgivareföreningen,

Landsorganisationen i Sverige,

Tjänstemännens Centralorganisation,

Företagarnas Riksorganisation,

Försäkringskasseförbundet,

Försäkringsanställdas förbund,

Lantbrukarnas Riksförbund och

Sveriges Akademikers Centralorganisatio

Sammanställning över synpunkter framförda

vid hearing om betänkande

Förtroendemannainflytande ökad kvalitet

och rättssäkerhet (SOU 1997:134)

(Skriftliga synpunkter har i vissa fall kompletterats med muntliga syn-

punkter.)

Justitieombudsmannen, som inte närvarade, har i yttrande anfört att från

de synpunkter som JO har att beakta har han inte något att erinra mot de

framlagda förslagen.

Allmänna synpunkter

Kammarrätten i Sundsvall ansluter sig till många av förslagen men anser

att författningstextförslagen behöver en viss omarbetning. Riksförsäk-

ringsverket (RFV) tillstyrker i stort det som förs fram. Socialförsäk-

ringsnämnderna har till uppgift att besluta i rättsliga frågor. Arbetet kan

därför på många sätt jämföras med arbetet i domstol. Denna parallell är

viktig för diskussionen om nämndernas roll. Socialstyrelsen instämmer i

väsentliga delar i förslagen och vill särskilt betona vikten av socialför-

säkringsnämndernas roll att värna den enskildes rättssäkerhet. Statskon-

toret anser att ansvaret för beslut om försäkringsutgifter om 46 miljarder

kronor bör ligga på försäkringskassans ledning. Lekmannainflytandet

måste vägas mot kraven på en effektiv förvaltning, där myndighets-

utövning och beslutsfattande är kopplat till det ekonomiska ansvaret. So-

cialförsäkringsnämnderna har en oklar grund för sin myndighetsutövning

och förslaget innebär ingen förändring därvidlag. Frågan om nämndernas

ansvar är inte löst och deras ställning i socialförsäkringens administration

är oklar. Någon omprövning ingick inte i utredningsuppdraget, vilket är

en brist. Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) anser att motiven för att

ha socialförsäkringsnämnder inte längre finns kvar. Landsorganisationen

i Sverige (LO) ser med tillfredsställelse att lekmannainflytandet i social-

försäkringen bevaras och anser att det främjar både kvalitet och rättsäker-

het. Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) ställer sig i allt väsent-

ligt bakom förslagen om nämndernas arbetsuppgifter och organisation.

Nämnder med förtroendevalda ledamöter har en central roll i socialför-

säkringssystemet. De garanterar en mer rättvis behandling och en insyn i

verksamheten. Försäkringskasseförbundet (FKF) anser att betänkandet

innehåller väl avvägda förslag som sammantaget bör bidra till ökad kva-

litet och rättssäkerhet. FKF menar dock att utredaren i vissa stycken t.ex.

föredraganderollen och ärendemängd, föreslår en onödig detaljreglering.

Bl.a. med utgångspunkt i dagens trängda ekonomiska situation är det

viktigt att kassorna lämnas stor frihet att organisera nämndarbetet utifrån

regionalt perspektiv för att uppnå effektivitet. Försäkringsanställdas

förbund (FF) anser att förtroendemannainflytandet är en viktig del av

demokratin. I det sammanhanget fyller socialförsäkringsnämnderna en

viktig funktion. Det är viktigt att förtroendemannaorganisationen ut-

vecklas och hittar nya former. Förbundet tillstyrker samtliga förslag.

Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO) anser att direktiven

var för snäva. SACO hade gärna sett en mer radikal omprövning av

nämndernas roll och funktion.

Principer för bestämmandet av antal socialförsäkringsnämnder

Utredarens förslag: Antalet socialförsäkringsnämnder inom en försäk-

ringskassa skall vara så stort att rättssäkerhet, kvalitet och kostnadseffek-

tivitet i handläggningen av ärenden säkerställs samtidigt som kravet på

snabbhet i handläggningen tillgodoses. Antalet ärenden per sammanträde

bör därför vara högst 40 45 stycken och nämnden bör sammanträda

minst var fjortonde dag. Varje socialförsäkringsnämnd skall beluta i alla

slag av ärenden som skall avgöras av nämnd. Om särskilda skäl före-

ligger, kan styrelsen besluta att viss grupp av ärenden skall avgöras av

den nämnd som styrelsen bestämmer. Styrelsen skall besluta vilket geo-

grafiskt område som skall utgöra nämndens verksamhetsområde.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall anför att de före-

slagna principerna kan godtas, även om det högsta antalet ärenden före-

faller för högt. Det kan vara lämpligt att låta principerna komma till ut-

tryck i lagtexten i mycket principiella termer. Forumfrågorna bör ägnas

uppmärksamhet. Det saknas uttalanden om hur försäkringskassorna skall

förfara om antalet nämnder och deras verksamhetsområde behöver om-

prövas vid ändrade förhållanden under pågående mandatperiod. Om änd-

ring skall vara möjlig bör det framgå av lagtexten. I övrigt har kammar-

rätten inget att erinra. Länsrätten i Kalmar län och Domstolsverket har

inga invändningar mot förslagen men delar kammarrättens uppfattning.

RFV tillstyrker förslagen och understryker att antalet ärenden per sam-

manträde i varje fall inte bör överstiga 40 45. Det kan finnas särskilda

skäl för att låta en nämnd avgöra ett visst ärendeslag. Med tanke på vik-

ten av helhetssyn bör detta tillämpas restriktivt. Verket anser att det skall

vara möjligt att göra ändringar i nämndorganisationen under löpande

mandatperiod och saknar förslag till reglering. Socialstyrelsen instämmer

i föreslagen och poängterar vikten av att antalet ärenden avpassas så att

rättssäkerhetsaspekten kan tillvaratas. Statskontoret anser att antalet

nämnder bör bestämmas utifrån vilken typ av ärenden som nämnden har

att besluta i. SAF anser att rättssäkerheten säkerställs främst genom enkla

och klara regler samt god utbildning och förmåga hos försäkringskassans

handläggare. Överprövning av enskilda ärenden kan ske hos för-

valtningsdomstolarna. Kvalitet, kostnadseffektivitet och snabbhet i

handläggningen kan tillgodoses genom lämpligt urval och nödvändig

utbildning. LO ansluter sig till förslagen. Alla nämnder bör dock besluta i

alla ärendeslag som skall beslutas av nämnd. Antalet ärenden per sam-

manträde måste hållas begränsat, 40 45 ärenden är mycket. TCO på-

pekade att det blir allt vanligare att de försäkrade har ombud och att de

närvarar vid nämndens sammanträden. Detta tar extra tid och den aspek-

ten måste vägas in när antalet nämnder bestäms. FKF tolkar förslagen

som riktlinjer om antal nämnder, ärendeantal, sammanträdesfrekvens

m.m. och instämmer i dessa. FKF anser att det är upp till respektive

kassa att själv besluta om detaljerna med utgångspunkt i den egna kas-

sans förutsättningar. Om det skall vara fler nämnder kostar det mer

pengar. Det skall vara möjligt för styrelsen att ändra antalet nämnder un-

der mandatperioden.

Nämndledamöternas roll och ansvar

Utredarens uttalanden: Nämndledamotens roll är att fatta beslut i en-

skilda försäkringsärenden, att som allmänhetens företrädare ha insyn i

försäkringskassans verksamhet och beslutsprocess, att genom sitt del-

tagande i ärendehandläggningen förstärka rättssäkerheten och att vara en

länk mellan allmänheten och försäkringskassan. Ledamöter skulle, på

styrelsens uppdrag och tillsammans med tjänstemän, kunna företräda

kassan i olika samverkansprojekt, referensgrupper och dylikt.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall anför att ledamotens

roll och ansvar är att fatta beslut i de enskilda ärenden som ankommer

på nämnden och därvid tillämpa gällande lagar. Ledamotens roll är inte

att vara allmänhetens företrädare eller länk mellan allmänheten och för-

säkringskassan. Den uppgiften ligger på styrelseledamöterna. Det är

väsentligt att nämndledamoten inte tilldelas uppgifter som gör honom till

annat än nämndledamot. Länsrätten i Kalmar län noterar att någon annan

roll än beslutsfattarens kommer inte till uttryck i förslagen till författ-

ningstext. Domstolsverket delar kammarrättens uppfattning. RFV delar

inte utredarens uppfattning att nämnden skall vara en länk mellan allmän-

heten och försäkringskassan. Detta är en uppgift för styrelsen. Det bör

inte heller vara nämndens uppgift att företräda kassan i olika samman-

hang. En viktig uppgift för nämnden är att i alla ärenden utifrån kraven

på rättssäkerhet ställa krav på fullödiga beslutsunderlag. Handikapp-

ombudsmannen har inget att invända mot förslagen. Statskontoret anser

att nämndens viktigaste roll är möjligheten till insyn i verksamheten och

beslutsprocessen och att företräda försäkringens intressenter, dvs. de för-

säkrade, arbetsmarknadens parter, finansiärerna och vårdgivarna. Insyns-

uppgiften bör i första hand avse att till kassans ledning förmedla iaktta-

gelser och ge förslag till riktlinjer m.m. SAF anser inte att nämnderna

skall fatta beslut i enskilda försäkringsärenden. Om de skall finnas kvar

skulle rollen som allmänhetens företrädare och länk mellan allmänheten

och försäkringskassan kunna uppfyllas genom att nämnderna finge vara

rådgivande organ till försäkringskassans direktör och styrelse. Nämn-

derna skulle då också kunna få en bredare sammansättning, ungefär på

samma sätt som den centrala socialförsäkringsdelegationen i Riksförsäk-

ringsverket. LO poängterar beslutanderollen och menar att även rollen

som länk är viktig men måste ändå komma i andra hand. FKF instäm-

mer med utredaren vad gäller ledamotens roll och ansvar. De bör också

delta i utvecklingen av samverkan inom rehabiliteringsområdet. FKF

understryker vikten av att vid nomineringen göra klart vad rollen och

uppgiften innebär. FF menar att det är viktigt med ett väl fungerande

samspel mellan nämndledamöterna och kassans tjänstemän. Det stärker

den enskildes rättssäkerhet och är positivt för utvecklingen av socialför-

säkringssystemen. SACO anser att frågan om en professionell utveckling

kvarstår.

Nämndernas beslutsbefogenhet

Utredarens förslag: Socialförsäkringsnämnden skall besluta i ärenden

som under avsevärd tid har väsentlig betydelse för den enskilde från för-

sörjningssynpunkt eller där ersättningen är ägnad att höja den enskildes

livskvalitet. I ärendet skall samtidigt finnas utrymme för bedömning. Det

innebär bl.a. att nämnden inte skall fatta omprövningsbeslut, beslut om

delpension, eftergift av återbetalningsskyldighet för utgivet underhålls-

stöd m.m.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall har inget att erinra mot

förslagen men anser att definitionen av nämndens beslutsbefogenhet bör

framgå av lagtexten. Länsrätten i Kalmar län anser att det bör övervägas

om inte ärenden av enkel beskaffenhet kan avgöras av tjänsteman. Vissa

rekvisit bör definieras. RFV och Handikappombudsmannen tillstyrker

förslagen. Statskontoret anser att nämndens beslutsbefogenhet bör be-

gränsas till komplicerade ärenden av principiell betydelse (pilotfall).

Nämnderna skall yttra sig över policyskapande fall och tillföra erfaren-

heter från olika delar av arbetslivet. Styrelsen bör avgöra om nämnden

skall ha beslutsbefogenhet i enskilda ärenden eller ej. Alla beslut bör ske

på delegation och i rutinärenden bör tjänstemän besluta. LO anser att be-

slut om sjuk- och havandeskapspenning och rehabiliteringsersättning

även fortsättningsvis skall omprövas av nämnd. I övrigt instämmer LO i

förslagen. TCO delar LO:s uppfattning. FKF tillstyrker förslaget i princip

men anser att det finns skäl att ha viss omprövning kvar i nämnden, t.ex.

när det gäller nedsättning eller indragning av sjukpenning.

Nämndernas sammansättning

Utredarens förslag: Socialförsäkringsnämnden skall ha fem ledamöter

inklusive ordföranden. Ordföranden utses av regeringen efter förslag av

politiskt parti. Försäkringskassans styrelse utser två ledamöter efter för-

slag av de politiska partier som finns representerade i landstinget respek-

tive kommunfullmäktige och två ledamöter efter förslag av organisatio-

ner på arbetsmarknaden. Det skall finnas fyra personliga ersättare. Ersät-

tarna skall ha närvaro- och yttranderätt. Nämnden skall vara beslutsför

när tre ledamöter är närvarande. Ledamöterna skall utses för en tid av

fyra år, räknat från den 1 april året efter det år allmänna val ägt rum. Ut-

redaren anför att det vore önskvärt att regeringen beaktar att inte alla

centrala organisationer på arbetsmarknaden är villiga att nominera leda-

möter till socialförsäkringsnämnderna.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall menar att det är väl-

betänkt att ordföranden även fortsättningsvis skall utses av regeringen.

Beträffande övriga ledamöter förordar kammarrätten att de utses eller

föreslås av landstinget/ kommunfullmäktige på samma sätt som leda-

möter i t.ex skattenämnd. Styrelsen bör kanske utse vice ordförande.

Länsrätten i Kalmar län anser att ordföranden bör utses av regeringen.

Övriga ledamöter och ersättarna bör utses på samma sätt som nämnde-

män i förvaltningsdomstol, dvs. genom val av landsting/kommunfull-

mäktige. Länsrätten har inga erinringar beträffande antalet ledamöter.

RFV tillstyrker förslaget om antal ledamöter och delar uppfattningen att

ordföranden skall utses av regeringen. RFV ansluter sig till utredarens

argumentation att endast det politiska systemet och inte arbetsmarkna-

dens parter skall nominera ledamöter. I motsats till utredaren drar RFV

därför också slutsatsen att ledamöterna bör utses efter nominering av

landsting/ kommunfullmäktige. Mot bakgrund av styrelsens övergripande

ansvar och att nämndledamöterna har att svara inför styrelsen, anser RFV

att det finns skäl att vara försiktig med personunion mellan styrelsen och

nämnden. Socialstyrelsen menar att förslaget om att arbetstagar- och

arbetsgivarorganisationer skall nominera representanter till nämnderna

inte kommer att kunna realiseras. Socialstyrelsen ställer sig därför

tveksam till denna del av förslaget och menar att regeringen under det

fortsatta beredningsarbetet bör ta ställning till att inte alla organisationer

är intresserade av att medverka. Handikappombudsmannen kan inte se

varför arbetsmarknadens parter skall ges en särskild roll genom rätten att

nominera representanter i socialförsäkringsnämnderna. Ledamöterna är

att se som allmänhetens företrädare och de bör därför nomineras av de

politiska partierna. Han ansluter sig till betänkandets förslag om ett

särskilt organ knutet till försäkringskassan med representanter för

grupper i samhället med ett särskilt intresse för de frågor som tas upp i

socialförsäkringsnämnderna. Till dessa grupper hör handikapporganisa-

tionerna och arbetsmarknadens parter. Statskontoret anser att ledamö-

terna bör företräda försäkringens intressenter och att en ledamot i försäk-

ringskassans styrelse inte samtidigt bör vara nämndledamot. Statskonto-

ret anser att styrelsen bör utse ordförande och anser inte att vederbörande

skall utses efter förslag av politiskt parti. Professionella meriter, exem-

pelvis försäkringsjuridisk kompetens eller erfarenhet i försäkringsfrågor,

bör i stället ligga till grund för valet. SAF konstaterar att det råder oklar-

het mellan argumentationen och de lagda förslagen. Förslagen innebär att

nämnderna fortsatt kommer att ha ett starkt korporativistiskt inslag. Om

de gjordes om till rådgivande organ blir det inte lika stötande att frångå

de demokratiska principer som gäller nämndernas sammansättning. SAF

menar vidare att ett alternativ till utredarens förslag vore att lösa

försäkringskassans beslutsfunktion på samma sätt som gäller för

domstolarna. Ordföranden i en socialförsäkringsnämnd skulle kunna

hämtas från försäkringskassan, t.ex. en erfaren föredragande. Övriga

ledamöter skulle kunna utses på samma sätt som nämndemännen i dom-

stolarna. En sådan ordning skulle garantera sakkunskap hos ordföranden

och samtidigt eliminera korporativistiska inslag. LO menar att en

förutsättning för att instämma i förslaget om minskat antal ordinarie le-

damöter är att ersättarna verkligen får en aktiv roll. LO ifrågasätter om

förslaget innebär en förbättring i förhållande till ledamöternas antal i dag.

Det är av yttersta vikt att ta tillvara den värdefulla kunskap om arbets-

livets villkor som arbetsmarknadens organisationer besitter och därför

skall dessa även fortsättningsvis kunna nominera ledamöter. TCO godtar

förslaget om antal ledamöter och ersättarnas närvarorätt. Det är oerhört

viktigt att arbetsmarknadens organisationer är representerade, särskilt nu

när hela försäkringssystemet utgår från arbetslinjen. Genom parternas

medverkan får systemen större legitimitet. Det är olyckligt att avgränsa

arbetsgivarsidan till enbart SAF. Andra arbetsgivarorganisationer som

t.ex. Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet och Kooperatio-

nens Förhandlingsorganisation skulle kunna få nomineringsrätt. Det

måste inte vara absolut jämvikt i varje nämnd mellan ledamöter nomine-

rade av arbetstagar- och arbetsgivarsidans organisationer. FKF anser att

det skall vara sju ledamöter och inga ersättare och att styrelsen skall utse

alla ledamöter inklusive ordföranden och vice ordföranden. Nominering

skall kunna ske av såväl politiska partiorganisationer som arbets-

marknadsorganisationer inom landsting/kommuner. FKF tillstyrker

mandatperioden. FKF påpekar vikten av att rätt personer nomineras

och inspireras till att ta uppdrag som nämndledamot. FKF ser inga svå-

righeter i att vara ledamot både av styrelsen och nämnd. FF instämmer i

LO:s och TCO:s synpunkter. SACO har intresse av dialog med försäk-

ringskassan om socialförsäkringen men anser att det skall skapas andra

arenor för detta än just socialförsäkringsnämnderna vars uppgift är be-

gränsad till rättstillämpning.

Föredragandefunktionen

Utredarens förslag: Styrelsen skall i särskilt beslut ange vilka kunskaps-

och kompetenskrav som skall ställas på den som utses till föredragande.

Försäkringskassans direktör skall ange de tjänstemän som skall ha till

uppgift att föredra ärenden inför socialförsäkringsnämnden. Vidare före-

slås förändrade regler om avvikande mening som är gemensamma för

ledamot och föredragande. Förslaget innebär dels att begreppet byts ut

mot skiljaktig mening dels, att den skall anmälas innan sammanträdet

avslutas.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall, länsrätten i Kalmar

län och Domstolsverket har inga invändningar beträffande föredragan-

dens roll och funktion. Förvaltningslagens regler om avvikande mening

bör gälla och begreppet avvikande mening bör behållas. Det är tveksamt

om man i förvaltningsförfarande bör kräva att avvikande mening anges

före sammanträdets slut. RFV har inget att erinra mot förslaget beträf-

fande föredragandefunktionen. RFV tillstyrker förslaget att avvikande

mening skall anföras innan sammanträdet avslutas. Statskontoret avstyr-

ker bestämt att varje styrelse för sig anger vilka kunskaps- och kompe-

tenskrav som skall ställas på föredragande. Om det skulle behövas för att

säkerställa kraven på likformig och rättvis tillämpning av försäkringen

kan särskilda krav på den föredragande fastställas i författning. LO in-

stämmer i förslagen och understryker vikten av en väl fungerande före-

dragandefunktion. FKF delar uppfattningen att styrelsen bör ange vilka

kunskaps- och kompetenskrav som skall ställas. Däremot är det inte nöd-

vändigt att det är kassans direktör som utser föredragande. Detta bör

kunna delegeras till exempelvis områdes- eller kontorschef.

Kostnader

Utredarens beräkning: Med samma ersättningsnivåer på arvoden m.m.

och med hänsyn tagen endast till den förändrade ärendemängd som blir

följden av förslagen om nämndernas beslutsbefogenhet, skulle kostna-

derna sjunka med 7 095 000 kronor.

Remissinstanserna: RFV saknar förslag i frågan om arvode till nämn-

dens ledamöter. Statskontoret anser att med de begränsningar i besluts-

befogenheten de förordat bör antalet nämnder och därmed kostnaderna

kunna minska utöver vad utredaren bedömer. SAF tycker det är anmärk-

ningsvärt att det avsätts medel i rådande ekonomiska situation.

Kompetens- och utbildningsfrågor

Utredarens förslag: Det finns skäl för regeringen att överväga att av-

sätta öronmärkta pengar till kompetens- och kunskapshöjande insatser

och för information.

Remissinstanserna: RFV delar inte uppfattningen att det bör avsättas

 öronmärkta pengar . Det är kassornas ansvar att, inom ramen för sina

anslag, avsätta de resurser som behövs för att kompetens- och vidare-

utveckla nämndens ledamöter. Statskontoret anser att utbildningsbehovet

bör finansieras av ordinarie förvaltningsmedel. LO anför att utbildningen

av ledamöterna är ett område som bör förstärkas. TCO anser att de

uppskattade besparingarna skall komma nämnderna till del genom mer

utbildning. FKF instämmer i att introduktion och vidareutbildning är

viktiga strategiska frågor och att det är nödvändigt att det finns speciella

resurser. Regeringen skall dock inte besluta om dessa utan att det kan ske

på kassanivå.

 Ikraftträdande och övergångsregler

Utredarens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft den 1 januari 1999.

Bestämmelserna i 20 kap. 20 21 §§ AFL skall dock tillämpas första

gången på de ledamöter som skall utses från och med den 1 april 1999.

Älder bestämmelser skall tillämpas i ärende där begäran om omprövning

eller ansökan inkommit före ikraftträdandet.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall framhåller att det kan

bli problem om den gamla nämnden inte hunnit avgöra allt som an-

hängiggjorts före den 1 januari 1999. För oavgjorda ärenden finns då

ingen behörig nämnd som kan fatta beslut. Kammarrätten föreslår en

enklare övergångslösning nämligen att låta de nya reglerna blir omedel-

bart tillämpliga.

Översikt av olika bestämmelsers placering i den

nuvarande lydelsen av 18 kap. i förhållande till

placeringen i den föreslagna lydelsen

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § första stycket

1 § första stycket

1 § andra stycket

14 §

2 § första stycket

46 §

2 § andra stycket

6 §

3 §

3 §

4 §

4 §

5 § första stycket

2 § tredje stycket

5 § andra stycket

2 § första stycket 4

5 § tredje stycket

2 § första stycket 5

6 § första stycket

1 § andra stycket och

16 §

6 § andra stycket

5 §

7 § första stycket

8 § första stycket

och 31 § första

stycket

7 § andra stycket

8 § första stycket

7 § tredje stycket

8 § tredje stycket

7 § fjärde stycket

31 § andra stycket

8 § första stycket

31 § första stycket

8 § andra stycket

31 § tredje stycket

8 § tredje stycket

31 § tredje stycket

9 §

32 §

10 §

11 §

11 §

12 §

12 §

13 och 15 §§

13 §

41 och 42 §§

13 a §

43 §

13 b §

44 §

13 c §

45 §

14 § första och andra

styckena

20 §

14 § tredje stycket

22 §

15 § första stycket

Upphävs

15 § andra och tredje

stycket

Övergångsbestäm-

melserna

16 § första stycket

26 § första stycket

och 35 § första

stycket

16 § andra stycket

26 § första stycket

16 § tredje stycket

35 § andra stycket

16 § fjärde stycket

26 § andra och tredje

styckena

16 § femte stycket

24 och 25 §§

17 § första stycket

27 §

17 § andra stycket

28 §

18 §

38 och 39 §§

19 §

37 §

20 §

33 §

21 § första tredje

 styckena

17 §

21 § fjärde och

femte styckena

18 § första och andra

styckena

22 §

18 § tredje stycket

25 §

36 §

26 §

40 §

27 §

7 §

28 §

9 § andra stycket 6

PM

1997-09-23

Organisation och styrning av IT-verksamheten inom

socialförsäkringsområdet

1 Sammanfattning

 RFV måste stärka sin roll och ta ett aktivt ansvar som systemägare

 Beställarkapaciteten inom RFV måste utvecklas

 Verksamhetsutveckling måste ställas i förgrunden

 ADB-centralen skall vara en renodlad leverantör av IT-tjänster

 Skapa handlingsfrihet för framtida konkurrensutsättning av ADB-

centralens verksamhet

 ADB-centralen bör ha ett entydigt ansvar för drift och teknisk för-

valtning av gemensamma IT-resurser

 RFV ansvarar för och finansierar IT-infrastrukturen

 Inom den infrastrukturella ram som RFV anger ges kassorna frihet

att själva dimensionera arbetsplatsutrustningen för de gemen-

samma systemen

 Den nya samrådsstrukturen ger försäkringskassorna ett ökat reellt

inflytande vad gäller den gemensamma IT-verksamheten

 Återkommande uppföljning av den fortsatta utvecklingen

Statskontoret skall enligt direktiven (bilaga) för uppdraget identifiera och

värdera de handlingsalternativ beträffande ADB -verksamhetens styrning

och organisation som är tänkbara för att åstadkomma en effektiv

verksamhet. I uppdraget ingår även att pröva i vilken utsträckning det

kan vara lämpligt att konkurrensutsätta IT-verksamheten samt att belysa

hur den fortsatta finansieringen av IT-verksamheten kan ordnas.

Som utgångspunkter för utredningen anges särskilt att

 RFV även framgent skall ha det ansvar som följer av rollen som sys-

temägare för de gemensamma systemen

 Försäkringskassorna skall ges ett reellt inflytande över den gemen-

samma IT-verksamheten.

I det följande sammanfattas Statskontorets bedömningar och förslag till

åtgärder.

Den situation som under senare år har kännetecknat IT-verksamheten

inom socialförsäkringsområdet är delvis paradoxal. Å ena sidan återfinns

de centrala försäkringssystem som utvecklades under 1970-talet och som

i hög grad bidragit till verksamhetens goda förmåga att vid rätt tillfälle,

till rätt förmånstagare och med rätt belopp förmedla utbetalningar. Å

andra sidan har verksamhetens behov av ett utvecklat och effektivt IT-

stöd inte tillgodosetts under en lång följd av år, vilket bl.a. medfört att

personal sysselsatta i den löpande socialförsäkringsadministrationen inte

har tillgång till moderna hjälpmedel i sitt arbete. De försök som har

gjorts i syfte att komma till räta med problemen har i hög grad känne-

tecknats av omfattande, fleråriga och ytterst dyrbara satsningar vars re-

sultat har varit minst sagt blygsamma.

De aktuella problemen grundar sig främst på betydande brister när det

gäller styrningen av IT-verksamheten i allmänhet och i särskilt hög grad

vad gäller utvecklingsverksamheten. Till detta skall läggas en splittrad

organisation med oklarheter i roll- och ansvarsfördelningen mellan

RFV:s olika avdelningar och försäkringskassorna, en bristande integra-

tion mellan verksamhet och IT-användning och en bristfällig kompetens-

försörjning inom IT-området. RFV:s bristande förmåga att utveckla och

införa verksamhetsstödjande system har över tiden lett till ett allt mer

uppdämt behov av utveckling och förnyelse av socialförsäkrings-

administrationen i sin helhet. Behovet av konkreta åtgärder måste beteck-

nas som akut om verksamheten skall kunna effektiviseras och kostna-

derna hållas nere enligt de intentioner som såväl RFV:s ledning som

statsmakterna har lagt fast.

Ansvaret för vidareutvecklingen av de gemensamma systemen åvilar

RFV:s beställarfunktion snarare än leverantörsfunktionen vid ADB-cent-

ralen. Det är därför angeläget att RFV inom ramen för de resurser som

tilldelas verksamheten tar ett tydligt ansvar för utvecklingen av de

gemensamma IT-systemen och för de satsningar som rör infrastruktur-

utvecklingen inom området. För att detta skall vara möjligt krävs insat-

ser i form av såväl både kompetens- som organisationsutveckling samt

att utvecklings-insatserna blir föremål för tydliga prioriteringar.

Trots de ytterst allvarliga problemen inom IT-verksamheten finns det

vid en samlad bedömning skäl att även peka på ett antal positiva inslag i

verksamheten. Förutsättningarna för ett framgångsrikt utvecklings- och

reform-arbete inom socialförsäkringsadministrationen ser betydligt lju-

sare ut i dagsläget jämfört med för bara ett eller ett par år sedan. Som

grund för denna bedömning ligger det omfattande utvecklingsarbete som

har initierats genom det s.k. Utvecklingsprogrammet och som en del

därav de planerade satsningarna på infrastrukturutveckling. Dessutom

införs nya former för kassornas inflytande och påverkan i de frågor som

rör de gemensamma IT-resurserna. Sammantaget ger de åtgärder som

planeras och genomförs, i kombination med en förbättrad dialog och ett

förbättrat samarbetsklimat mellan berörda parter, ett intryck av att vik-

tiga förutsättningar nu håller på att skapas för att RFV och kassorna med

krafttag skall kunna ta sig an problemen. Det bör dock påpekas att det

ännu är för tidigt för att dra allt för långtgående slutsatser av de åtgärder

som hittills vidtagits. Bl.a. saknas ännu konkreta handlingsplaner för

Utvecklingsprogrammets verksamhet trots att det existerat i snart ett år.

Den förändrade bemanningen av programmets ledning i kombination

med den omstrukturering av projektet som nyligen inletts pekar dock

enligt Statskontorets mening i positiv riktning.

Statskontoret har övervägt att föreslå inrättande av en särskild utveck-

lingsenhet samt en enhet för IT-strategi och infrastruktur inom RFV:s

Stockholmsorganisation men drar slutsatsen att Utvecklingsprogrammet i

den situation som råder förefaller vara en lämplig form för att driva ut-

vecklingsarbetet framåt. Trots tidigare betydande svårigheter att integrera

stora projekt med linjeorganisationen är det dock viktigt att programmets

uppgifter på sikt integreras med RFV:s ordinarie organisation.

Mot ovanstående bakgrund bör enligt Statskontorets mening inga dras-

tiska omläggningar av strukturell art genomföras för närvarande. Istället

bör de positiva åtgärder som vidtagits och planerats ges en möjlighet att

verka så att deras effekter för verksamhetsutvecklingen rent faktiskt kan

bedömas.

En rad konkreta åtgärder bör snarast vidtas i syfte att förbättra RFV:s

styrning av den gemensamma IT-verksamheten. Utvecklingsprogrammet

måste som ett led i detta konkretisera sin verksamhet och identifiera de

verksamhetsprojekt som i första hand bör genomföras. I en sådan priori-

tering måste såväl införandet av det nya pensionssystemet (NYP) och de

anpassningar i de befintliga IT-systemen som krävs inför det kommande

sekelskiftet ges framskjutna positioner. Införandet av den nya IT-infra-

strukturen måste ske med utgångspunkt i kraven på verksamhetsutveck-

ling och successivt införas i takt med att nya system utvecklas och tas i

drift.

När det gäller frågan om konkurrensutsättning förs i promemorian ett

resonemang om för- och nackdelar med en mer eller mindre omfattande

utflyttning av IT-verksamheten. Den slutsats som dras är att konkurrens-

utsättning av drift och utdataproduktion inom ADB-centralen är möjlig

men inte skapar några verksamhetsmässiga eller ekonomiska mervärden i

ett kort tidsperspektiv. Statskontoret föreslår därför att den nuvarande

ordningen tills vidare behålls i sin grundform men att RFV:s roll som

systemägare och beställare vad gäller de gemensamma IT-resurserna för-

stärks samtidigt som ADB-centralen renodlas i rollen som leverantör av

beställda IT-tjänster. ADB-centralens verksamhet bör fullt ut finansieras

genom avgifter.

Särskilda insatser, bl.a. i form av kompetensutveckling måste vidtas

för att utveckla RFV:s beställarfunktion. I det korta perspektivet bör Ut-

vecklingsprogrammet inta rollen som huvudsaklig beställare inom IT-

området. Inriktningen bör dock på sikt att RFV linjeorganisation anpas-

sas och utvecklas i beställarrollen. Även den personal från försäkrings-

kassorna som medverkar i IT-verksamheten på olika nivåer måste få en

ökad kompetens i sina roller som bl.a. kravställare.

Åtgärder bör också vidtas i syfte att utveckla affärsmässigheten i rela-

tionen mellan beställare och leverantör i syfte att skapa förutsättningar

och därmed handlingsfrihet inför en eventuell framtida outsourcing av

IT-verksamhet eller utveckling av nya samarbetsformer med andra myn-

digheter och organisationer.

Som en konsekvens av RFV:s systemägarskap bör verket fullt ut svara

för de gemensamma systemens drift, förvaltning och säkerhet samt för-

foga över de ekonomiska resurserna för den IT-baserade produktionen. I

de fall kassorna skall kunna påverka IT-användningen inom den infra-

strukturella ram som RFV anger skall de också förfoga över egna me-

del för t.ex. dimensionering av den lokala arbetsplatsutrustningen.

Inom ramen för RFV:s entydiga ansvar skall försäkringskassorna med-

ges ett stort inflytande och reella påverkansmöjligheter i frågor av ge-

mensamt intresse. Enligt Statskontorets bedömning svarar den struktur

för samråd och påverkan som nu etableras väl upp mot dessa krav.

Det finns mot bakgrund av tidigare misslyckanden naturliga skäl att

ifrågasätta om de åtgärder som nu är aktuella kan förväntas bli fram-

gångsrika. Statskontorets sammanfattande bedömning är dock att de

satsningar som nu planeras och genomförs skapar förhållandevis goda

förutsättningar för att problemen inom IT-området skall få en lösning.

Det krävs dock att åtgärderna blir föremål för tydliga prioriteringar, en

aktiv styrning samt att insatserna noggrant följs upp på samtliga besluts-

nivåer. Formerna för detta bör snarast övervägas

Förteckning över remissinstanserna avseende

Statskontorets rapport Organisation och

styrning av IT-verksamheten inom

socialförsäkringsadministrationen (242/97-5)

Riksförsäkringsverket

Riksrevisionsverket

Riksskatteverket

Statens- löne och pensionsverk

Arbetsmarknadsstyrelsen

Centrala studiestödsnämnden

Försäkringskasseförbundet

Landsorganisationen i Sverige

Försäkringsanställdas förbund

Tjänstemännens centralorganisation

Sveriges Akademikers Centralorganisations medlemsförbund JUSEK

Rapport från Socialdepartementets arbetsgrupp om

socialförsäkringsadministrationens IT-verksamhet

(S97/7196/F)

Utveckling av socialförsäkringens ADB-verksamhet

Bakgrund

I proposition 1996/97:63 Samverkan, socialförsäkringens ersättnings-

nivåer och administration m.m. redovisar regeringen sin avsikt att

närmare utreda de organisatoriska formerna för socialförsäkringens

ADB-verksamhet och att ställning därefter får tas till dessa frågor.

Enligt Riksförsäkringsverkets uppgifter har ett omfattande utvecklings-

arbete inom ADB-verksamheten påbörjats. Socialdepartementet har

därför 1997-05-14 beslutat att inrätta en arbetsgrupp inom departementet

för att följa detta utvecklingsarbete som ett led i den fortsatta bered-

ningen av frågorna beträffande socialförsäkringens ADB-verksamhet.

Socialdepartementet har inbjudit Riksförsäkringsverket och Försäkrings-

kasseförbundet att medverka i gruppens arbete.

Ordförande i gruppen har varit statssekreterare Hans[REDACTED_EFTERNAMN], Social-

departementet. Riksförsäkringsverket har representerats av general-

direktör Anna Hedborg och överdirektör Kerstin Wigzell och Försäk-

ringskasseförbundets representant har varit direktör Jan-Åke Brorsson.

Gruppens arbete

En redovisning av RFV:s pågående utvecklingsarbete beträffande social-

försäkringens ADB-verksamhet har skett till gruppen. Statskontoret har

även informerat om sitt utredningsarbete i anledning av regeringens upp-

drag till Statskontoret att se över de organisatoriska formerna för ADB-

verksamheten. Gruppen har diskuterat dessa frågor och därvid enats om

vissa överväganden som berör det fortsatta utvecklingsarbetet av social-

försäkringens ADB-verksamhet. Dessa överväganden redovisas i det

följande. Gruppens arbete är därmed avslutat.

Överväganden

1. Utgångspunkter

Gruppen vill inledningsvis betona att utgångspunkten för arbetet är att

skapa ett effektivt och användarvänligt ADB-stöd för socialförsäk-

ringsadministrationens ärendehandläggning samt för ledning, uppföljning

och utvärdering av verksamheten. Därmed ges ökade möjligheter att leva

upp till de försäkrades krav på service samtidigt som kraven på ett

kraftfullt löpande förändringsarbete för att effektivisera verksamheten

bättre kan tillgodoses.

Gruppen vill också betona vikten av en klar och tydlig roll- och

ansvarsfördelning beträffande ADB-verksamheten. En viktig utgångs-

punkt är regeringens uttalande i proposition 1996/97:63 att RFV skall ha

det ansvar som följer av rollen som systemägare till de gemensamma

systemen samtidigt som försäkringskassorna skall ges ett reellt

inflytande. Detta kräver enligt gruppens mening en nära samverkan

mellan RFV och kassorna ifråga om bl. a. planering, prioritering och

ekonomistyrning av såväl utvecklingsinsatser som drift och förvaltning.

2. Roll- och ansvarsfrågor

Enligt gruppens mening ingår i RFV:s systemägaransvar att svara för att

de gemensamma försäkringssystemen utformas i enlighet med verksam-

hetens krav. RFV har som systemägare ett beställaransvar vad gäller de

gemensamma systemens funktion. Inom RFV ryms såväl beställarrol-

len,vilken i första hand utövas av försäkringsavdelningarna, och utförar-

rollen där ADB-avdelningen är leverantör av gemensamma system. Inom

RFV har ett arbete påbörjats som syftar till att klargöra ansvars- och ar-

betsfördelningen mellan beställar- och utförarrollerna. Inriktningen är att

förstärka beställarkapaciteten samtidigt som ADB-avdelningens roll som

utförare renodlas.

Viktiga delar i detta arbete måste vara att förbättringarna bl. a.

innefattar att systemägaren tar ett tydligare ansvar för

verksamhetsutveckling och prioriteringar. Relationerna mellan beställare

och utförare skall vara affärsliknande och samverkansrutinerna skall

byggas upp med hänsyn härtill. Gruppen menar också att det därvid är

viktigt att klargöra hur kassornas krav och förväntningar skall lyftas fram

och tillgodoses.

RFV skall även ansvara för ADB-verksamhetens infrastruktur, dvs. att

de gemensamma systemen hanteras på en gemensam teknisk plattform

som garanterar att bl. a. tillgänglighet och driftsäkerhet upprätthåll enligt

en fastställd kvalitetsnorm över hela socialförsäkringsadministrationen.

Det ankommer också på RFV att svara för att systemutveckling och drift

sker effektivt.

3. Samverkans- och inflytandefrågor

Utgångspunkten är att skapa ett effektivare ADB-stöd för kassornas och

RFV:s verksamhet. Det är av största vikt att rationaliseringsmöjlighe-

terna tillvaratas och att prioritering av systemutvecklingen sker med ut-

gångspunkt i sådana bedömningar och med hänsynstagande till kassornas

önskemål om när och på vilket sätt systemen skall färdigsställas.

En nära samverkan mellan RFV och kassorna är därför nödvändig vad

gäller utveckling,drift och förvaltning av system. Detta innefattar såväl

kort- och långsiktig planering som prioritering och finansiering.

Formerna för styrning och uppföljning måste enligt gruppens mening

förbättras. Ett led i detta är att åstadkomma en plan angående de

utvecklingsinsatser som prioriteras med hänsyn till verksamhetens behov

av ADB-stöd.

Kassorna skall ha möjlighet att medverka såväl vid systemutveckling

som i beredning inför beslut beträffande strategiska ADB-frågor. Redan

har insatser i dessa avseenden genomförts i samverkan mellan RFV och

försäkringskassorna och gruppen förutsätter att RFV och kassorna inom

ramen för sitt samarbete kring ADB-frågorna vid behov ytterligare

preciserar och vidareutvecklar dessa insatser.

4. Utvecklingsfrågor

Gruppen konstaterar att utvecklingen av såväl basteknik som verksam-

hetsstödjande system varit eftersatt under en följd av år. Behovet av för-

bättringar av utvecklingsarbetet är särskilt tydligt och skall allmänt sett

prioriteras. Det finns dock även behov av ändringar för att öka effektivi-

teten inom förvaltnings- och driftverksamheten. Införandet av den nya

IT-plattformen är därvid av särskild betydelse. Enligt gruppens mening

bör detta införande ha en direkt koppling till och styras av prioriteringen

av de verksamhetsmässiga behoven.

Finns behov av lokalt ADB-stöd, t.ex. för uppföljning, skall goda

möjligheter finnas att ansluta och anpassa stödet till de gemensamma

systemen. Effektiviseringsmöjligheterna vad gäller driftrutiner m.m. bör

även tillvaratas. Varje försäkringskassa har en lokal driftorganisation

som är inblandad i delar av driften av de gemensamma systemen. Mer

rationella lösningar för drift av lokal utrustning för gemensamma system

bör eftersträvas.

Gruppen konstaterar att RFV och kassorna genom det s.k. utvecklings-

programmet tagit ett samlat grepp om utvecklingsfrågorna. Därmed finns

en plattform för fortsatt beredning och prioritering av frågor rörande

ADB-stödets utveckling.

5. Ekonomifrågor m.m.

Utvecklingen av ADB-systemen bör bedömas och prioriteras på grundval

av analyser av kostnader och intäkter i driftläge, både för försäkringskas-

sorna och RFV. Det är dock systemägaren som i första hand i sin

beställarroll har det yttersta ansvaret för samtliga styrmedel inklusive

ekonomin. RFV skall därför svara för att enbart sådana beställningar om

utveckling av ADB-system görs som är verksamhetsmässigt motiverade

och ekonomiskt försvarbara. Därvid skall försäkringskassorna ha infly-

tande i enlighet med de samrådsformer som överenskoms mellan RFV

och kassorna.

ADB-avdelningens verksamhet bör vara helt uppdragsfinansierad och

systemägaren/beställaren skall ha det ekonomiska ansvaret för uppdragen

och också den kostnadsuppföljning m.m. som därvid behövs. Samtliga

kostnader för ADB-verksamheten skall synliggöras, en tydlig

prissättning skall utformas och den ekonomiska redovisningen skall

läggas upp med hänsyntagande till detta. Därmed finns också

förutsättningar för jämförelser med omvärlden och fortsatt skapande av

konkurrensliknande situationer för ADB-verksamheten.

Under de närmaste åren finns stora krav på resursinsatser för att

utveckla ADB-stödet. Viss osäkerhet beträffande finansieringen av dessa

insatser finns. Enligt gruppens mening krävs därför samverkan och

öppenhet mellan RFV och kassorna för att inom den gemensamma

resursramen prioritera insatser och klara finansieringen.

I systemägarens ansvar ligger också som tidigare sagts ansvaret för den

tekniska infrastrukturen. Försäkringskassorna bör dock ha det

ekonomiska ansvaret för lokal utrustning.

Även här vill gruppen peka på vikten av att konkreta åtgärder i ovan-

nämnda avseenden snabbt genomförs och gruppen förutsätter att RFV

och kassorna gemensamt vidtar erforderliga sådana åtgärder.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i lagen

(1962:381) om allmän

försäkring

18 kap. 2, 16, 23, 28,

30 och 47 §§ samt

21 kap. 2 §

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 december 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:41 Socialförsäkringens

administration, m.m.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

Senaste lydelse av 13 a § 1994:1655.

Senaste lydelse av 13 b § 1994:1655.

Senaste lydelse av 13 c § 1994:1655.

2 Senaste lydelse 1995:508.

3 Senaste lydelse 1992:275.

4 Lydelse enligt bet. 1997/98:SfU1.

5 Senaste lydelse 1986:140.

6 Senaste lydelse 1992:275.

7 Senaste lydelse 1994:1655.

8 Senaste lydelse 1986:140.

9 Senaste lydelse 1986:1151.

10 Senaste lydelse 1995:508.

11 Senaste lydelse 1994:1655.

12 Senaste lydelse 1995:515.

13 Senaste lydelse 1982:317.

14 Senaste lydelse 1983:394.

15 Senaste lydelse 1983:394.

16 Senaste lydelse 1992:660.

17 Senaste lydelse 1996:200.

18 Senaste lydelse 1986:140.

19 Förutvarande 23 § upphävd genom 1986:140.

20 Förutvarande 24 § upphävd genom 1986:140.

21 Senaste lydelse 1986:140.

22 Senaste lydelse 1986:140.

23 Senaste lydelse 1991:1976

24 Senaste lydelse 1995:509.

1 Lagen omtryckt 1973:449.

2 Senaste lydelse 1991:1983.

1 Lagen omtryckt 1993:357.

2 Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

1 Senaste lydelse av 17 § 1987:364.

2 Senaste lydelse 1991:1982.

1 Senaste lydelse 1991:1985. Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

1 Senaste lydelse 1997:278. Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs.

1 Senaste lydelse 1991:1980.

2 Senaste lydelse 1997:279.

1 Senaste lydelse 1991:1981.

2 Senaste lydelse 1997:280.

1 Senaste lydelse 1997:281.

1 Senaste lydelse 1997:282.

1 Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs.

1 Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

2 Senaste lydelse 1997:283.

1 Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

2 Senaste lydelse 1997:284.

1 Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

2 Senaste lydelse 1997:285.

1 Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

 I direktiven för uppdraget används begreppet ADB. För att markera att de

frågor som

behandlas i promemorian rör den framtida användningen av informationsteknik i

vid

mening används i fortsättningsvis företrädesvis begreppet IT. I den utsträckning

 båda

begreppen förekommer skall de uppfattas synonymt.

 Begreppet outsourcing innebär att en externa leverantör anlitas för att på

uppdrag

långsiktigt utföra vissa tjänster eller svara för en hel verksamhet. I en sådan

lösning kan

även ingå att leverantören övertar den ursprungliga organisationens

produktionsresurser.

Prop. 1997/98:41

56

51

1

Prop. 1997/98:41

56

54

Prop. 1997/98:41

Prop. 1997/98:41

120

55

Prop. 1997/98:41

Prop. 1997/98:41

Bilaga 1

129

122

Prop. 1997/98:41

Bilaga 1

Prop. 1997/98:41

Bilaga 1

Prop. 1997/98:41

Bilaga 2

130

129

Prop. 1997/98:41

Bilaga 2

Prop. 1997/98:41

Bilaga 2

Prop. 1997/98:41

Bilaga 3

137

130

Prop. 1997/98:41

Bilaga 3

Prop. 1997/98:41

Bilaga 3

Prop. 1997/98:41

Bilaga 4

140

138

Prop. 1997/98:41

Bilaga 4

Prop. 1997/98:41

Bilaga 4

Prop. 1997/98:41

Bilaga 5

144

140

Prop. 1997/98:41

Bilaga 5

Prop. 1997/98:41

Bilaga 5

Prop. 1997/98:41

Bilaga 6

145

144

Prop. 1997/98:41

Bilaga 6

Prop. 1997/98:41

Bilaga 6

Prop. 1997/98:41

Bilaga 7

145

149

145

Prop. 1997/98:41

Bilaga 7

Prop. 1997/98:41

Bilaga 7

Prop. 1997/98:41

150

150

Prop. 1997/98:41

Prop. 1997/98:41

Prop. 1997/98:41

149

149