Regeringens skrivelse 1992/93:258

Farligt gods m.m.

Skr. 1992/93:258

Regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 3 Juni 1993.

På regeringens vägnar

Cari[REDACTED_EFTERNAMN]

Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

1 skrivelsen lämnas en redogörelse för läget inom områdena beredskap för kemikalieolyckor och transport av farligt gods. Underlaget för redogörelsen bygger på bl.a. Statens räddningsverks förslag Ull långsiktigt åtgärdsprogram i fråga om kemikalieolyckor och transport av farligt gods.

1 Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 258

'..:'':.-":

....-. ,:

-    Skr.:

Försvarsdepartementet

1992/93:258

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 juni 1993

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelse om farligt gods m.m. 1 Inledning

I regeringens beslut den 9 mars 1989 med anvisningar för program­planeringen m.m. för myndigheterna inom totalförsvaret uppdrogs åt Statens räddningsverk att redovisa förslag till den långsiktiga inrikt­ningen av verksamheten i fråga om farligt gods. Bl.a. skulle Rädd­ningsverket lägga fram ett förslag flll en inriktning för bekämpningen av kemikalieutsläpp på land och flll sjöss. I detta arbete skulle Räddningsverket samråda med Kustbevakningen. Vidare skulle arbets­läget i fråga om transport av farligt gods redovisas.

Räddningsverket överlämnade i maj 1992 till regeringen ett förslag flll långsiktigt åtgärdsprogram, Framfldens beredskap för kemikalie­olyckor. Atgärdsprogrammet har utarbetats av en arbetsgmpp med företrädare för Räddningsverket, Kustbevakningen, Statens naturvårds­verk. Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK), Svenska kommunförbundet och Sveriges kemiska industrikontor (Kemi­kontoret). Det långsikdga åtgärdsprogrammet har sänts ut till berörda centrala myndigheter, länsstyrelserna och kommunerna. Räddnings­verkets sammanfattning och prioriteringar i det långsikflga atgärdspro­grammet bör fogas flll protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Försvarsutskottet framhöll vid riksdagens behandling av vissa rädd­ningstjänstfrågor (bet. 1992/93:FöUl, rskr. 1992/93:12) att det delar den uppfattning som framförts i de mofloner som väckts i ärendet om vikten av att åstadkomma största möjliga säkerhet när det gäller tran­sport av farligt gods. Frågorna om riskbedömning, val av säkraste transportsätt, information och vägvalsstyming m.m. är enligt utskottet ofta komplicerade. Utskottet hade därför försfåelse för att det tar viss

tid att få fram beslutsunderlag för olika slags åtgärder. Utskottet Skr. firamhöll att det under en följd av år behandlat mofloner som från olika 1992/93:258 utgångspunkter, och utan närmare inbördes sammanhang, upptagit för­slag i syfte att förbättra säkerheten i samband med dessa transporter. Utskottet fann det angeläget att riksdagen får en samlad redogörelse för läget inom det berörda området. En sådan skulle enligt utskottet vara i linje med den fortlöpande erfarenhetsredovisning som riksdagen tidigare begärt (bet. 1990/9l:FöUl s. 13, rskr. 1990/91:18). Redovis­ningen borde bl.a. innehålla en sammanfattning av pågående arbete, större olösta frågor och vilka förväntningar som finns pä resultat. Speciellt angeläget syntes det enligt utskottet därvid vara att få frågan om riskbedömning och val av säkrare transportsätt belyst. Utskottet underströk i sammanhanget Räddningsverkets samordnande roll i fråga om transport av farligt gods och såg helst att denna roll stärktes. Utskottet utgick från att regeringen skulle återkomma flll riksdagen med den redovisning som begärts.

Regeringen uppdrog den 17 december 1992 åt Statens räddningsverk att, som ett komplement till förslaget flll inriktning för beredskapen för kemikalieolyckor, lämna regeringen ett underlag för en samlad redo­görelse flll riksdagen och eventuella förslag till ytterligare åtgärder för att åstadkomma förbättrad säkerhet när det gäller transport av farligt gods. Räddningsverket redovisade uppdraget flll regeringen den 8 mars 1993 i en lägesrapport med åtgärdsprogram. Transport av farligt gods. Lägesrapporten har inte remissbehandlats med hänsyn till den knappa fld som sfått flll förfogande. Räddningsverkets sammanfattning i lägesrapporten med åtgärdsprogram bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

Regeringen bemyndigade den 21 december 1992 chefen för Försvars­departementet att flllkalla en kommitté (Fö 1992:03) med uppdrag att utreda fredstida påfrestningar och risker samt vissa frågor inom total­försvarets civila del. Kommittén har antagit namnet Hot- och riskut­redningen.

I direkflven (dir. 1993:4) flll kommittén anförde försvarsministern följande:

De senaste decenniemas utveckling har inneburit en väsenflig ökning av samhällets specialisering och komplexitet. Samfldigt ställs högre krav på produktivitet och kostnadseffekflvitet vilket påverkar verksamhetens inriktning i enskilda fall. På ett helt annat sätt än fldgare är samhällets olika verksamheter integrerade i och beroende av varandra. Sammantaget har detta fört med sig en ökad sårbarhet. Ett annat drag i samhällsutvecklingen är att den storskalighet som eftersträvas i produktion och distribution ökar riskema för att enstaka olyckor, t.ex. vid flllverkning, lagring och transport ay farliga ämnen, kan få allvarliga konsekvenser för människor och miljö.

! Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 258

Driften av kärnkraftverk är förknippad med särskilda säkerhetspro-    Skr.

blem. Liknande säkerhetsproblem kan vara förknippade med dnften    IQQO/QT-OSö

av stora kemiska fabriker och andra anläggningar där farliga ämnen      yi-iJ-Jo

hanteras. Eftersom svåra olyckor kan få gränsöverskridande effekter

berör dessa problem inte bara de länder där anläggningarna är

belägna.

Det bör också framhållas att även om samhällsutvecklingen medför att riskerna för allvarliga olyckor och samhällsstörningar förändras, innebär den också att nya möjligheter och resurser kan skapas för att minska konsekvenserna av olyckorna och störningama inom samhällets olika delar.

Riskema är inte beroende av nationella, sektoriella och admini-straflva gränser. Detta förhållande medför, flllsammans med samhällets ökade komplexitet, krav på en ökad samverkan mellan statliga myndigheter, kommuner och näringsliv. Som grund för att en samverkan äger mm och för att erforderliga åtgärder vidtas bör ligga olika slag av riskanalyser. En ledstjäma bör vara ökade krav på att i de fall någon förorsakar risker skall denne också ansvara för att åtgärder mot dem vidtas. Detta ligger i linje med den på miljöskyddsområdet vedertagna s.k. Polluter-Pays-principjen.

Kommittén bör inledningsvis analysera påfrestningar och risker i det firedsflda samhället samt överväga om beredskapsåtgärderna är flll-räckliga. Mot bakgrund av att någon systematisk tvärsektoriell analys och bedömning hitfllls inte gjorts bör kommittén därefter pröva om beredskapsåtgärderna på olika områden är flllräckligt samordnade och om erfarenheter från ett område bedöms kunna utnyttjas i större utsträckning på andra områden.

Bland frågor som hämtöver bör studeras är risker bl.a. inom den kemiska industrin samt frågor om sådan samordning av förebyggan­de åtgärder från samhällets sida när det gäller bl.a. fysisk planering och yttre miljö. En ökad och mera systematiserad användning av riskanalyser bör övervägas i detta sammanhang. Detta bör även innefatta transporter av farligt gods, där bl.a. valet mellan olika transportslag och olika transportvägar är en väsenflig fråga.

Kommittén bör beakta behovet av och föreslå åtgärder för an­passning ull resultaten av det internaflonella samarbetet, t.ex. ECE-konvenflonen om gränsöverskridande konsekvenser av industriolyck­or, OECD:s Guiding Prineiples for Chemical Accident Prevenflon, Preparedness and Response samt OECDis Polluter-Pays-princip.

Regeringen har vidare i beslut den 21 januari 1993 med anledning av de svåra fartygsolyckor som inträffat på senare fld med konsekvenser för människoliv och miljön uppdragit åt Sjöfartsverket att lämna en övergripande redovisning av det sjösäkerhetsarbete som har utförts under de senaste åren samt det arbete som pågår eller planeras. Redovisningen skall gälla både internaflonellt och svenskt sjösäker­hetsarbete. Verket skall redovisa fömtsättningama för och konsekven­serna av skärpta regler för att ytterligare minska risken för fartygs­olyckor. Verket skall i sammanhanget ange om det föreligger behov av och förutsättningar för restrikfloner för trafik med fartyg med enkel botten som transporterar olja och andra skadliga ämnen i känsliga områden på svenskt vatten. Därvid skall verket belysa konsekvenserna

av sådana restrikfloner för landets vamförsörjning samt för rederier. Skr. hamnar och transportköpare. En bedömning skall även göras av de 1992/93:258 miljörisker som följer vid en överflyttning av sjötransporter flll andra transportslag. Verket skall lämna de eventuella förslag till förändringar i nuvarande säkerhetsföreskrifter eller andra föreskrifter avseende svenska fartyg eller fartyg i svenska vatten som syftar flll en minsk­ning av risken för fartygsolyckor. Därvid bör särskilt uppmärksammas säkerheten vid transporter med färjor, bl.a. möjlighetema flll kontroll av säkring av last. Vidare bör i sammanhanget behov av ökad trafikinformaflon beaktas.

Boverket och Statens naturvårdsverk genomför mot bakgmnd av vad som anförts i proposiflonen 1990/91:90 En god livsmiljö en översyn av de riktlinjer om skyddsavstånd vid miljöstörande verksamhet som anges i rapporten. Plats för arbete. Dessa skall normalt följas vid planläggning enligt plan- och bygglagen (1987:10) och vid prövning enligt miljöskyddslagen (1986:225). I översynen behandlas såväl verksamheters lokalisering som transport av farligt gods och hur skyddsavsfånd skall flllämpas i dessa sammanhang. Statens ansvar enligt plan- och bygglagen begränsas i huvudsak till en bevakning av riksintressen, mellankommunala intressen samt hälso- och säkerhets­frågor. Inom Boverket pågår dessutom för närvarande ett arbete rörande hälsa och säkerhet i fysisk planering. Vidare har regeringen den 26 november 1992 beslutat flllkalla en särskild utredare (M 1992:63) med uppdrag att se över plan- och bygglagen m.m. Utred­ningen har antagit namnet Plan- och byggutredningen. Enligt direkti­ven (dir. 1992:104) skall riktlinjer för hur miljö- och hälsofrågor skall hanteras i den fysiska planeringen utvecklas. Utredaren skall därför hålla sig underrättad om pågående arbete och överväga möjligheterna flll sådana kvalitetskrav i fysisk planering.

Riksdagen (bet. 1992/93 iFöUl, rskr. 1992/93:12) har ansett det angeläget att få en samlad redogörelse för läget i fråga om säkerheten i samband med transporter av farligt gods. Den redovisning jag lämnar nu innehåller en samlad beskrivning för läget inom områdena bered­skap för kemikalieolyckor och transporter av farligt gods. Redovis­ningen innehåller en sammanfattning av pågående arbete, större olösta frågor och vilka förväntningar som finns på resultat. Frågan om risk­bedömningar och val av säkrare transportsätt blir belyst. Vidare behandlas Räddningsverkets samordnande roll, när det gäller det naflonella arbetet med befolkningsskydd och beredskap inom rädd­ningstjänsten. Underlaget för redogörelsen har hämtats från Rädd­ningsverkets förslag flll långsiktigt åtgärdsprogram och lägesrapport med åtgärdsprogram. Frågan om transport av farligt gods bör ses som en del av det långsiktiga åtgärdsprogrammet. Den bedömning av läget på området som jag redovisar i redogörelsen bör flllsammans med Räddningsverkets förslag flll långsiktigt åtgärdsprogram och läges­rapport med åtgärdsprogram beaktas inom  ramen för Hot- och

riskutredningens uppdrag och utgöra fllläggsanvisningar för Rädd­ningsverkets och Kustbevakningens pågående programplanearbete. Jag kommer senare i dag att föreslå regeringen att fatta beslut med denna innebörd. Redogörelsen kräver sålunda inte riksdagens godkännande.

Skr. 1992/93:258

2 Allmänna utgångspunkter

Min bedömning: Stotens räddningsverk bör utveckla sin samord­ningsroll i det naflonella arbetet med både befolkningsskyddet och räddningstjänsten vad avser olyckor med kemikalier och transporter av farligt gods. Riskanalyser på olika nivåer bör ligga flll gmnd för den kort- och långsikflga inriktningen av åtgärdema. Räddningsverket bör utveckla metoder för riskanalyser och riktlinjer för den praktiska flllämpningen av dessa inom befolkningsskyddet och räddningstjänsten. Den allmänna inriktningen i det föreslagna långsiktiga åtgärdsprogram­met och den redovisade lägesrapporten med åtgärdsprogram bör utgöra en gmnd för programplanearbetet med dessa frågor hos Räddnings­verket och Kustbevakningen samt ett underlag för Hot- och riskutred­ningens överväganden inom ramen för sitt uppdrag.

Skälen för min bedömiung: Riskema för att kemikalieolyckor eller olyckor i samband med transport av farligt gods skall.inträffa och de konsekvenser som sådana olyckor kan få för människor och miljö ägnas stor uppmärksam­het i både Sverige och andra länder. Krav ställs på effektiva förebyggande åtgärder och på räddningstjänstberedskap. I det internationella samarbetet utvecklas de principer som skall tillämpas. Fömtsättningar åstadkoms för ett utbyte av information och erfarenheter. Beredskap skapas för att bistånd skall kunna lämnas i en olyckssituation. När det gäller transporter av farligt gods, utformas regelsystemen till övervägande del i internationella fora. Det internationella samarbetet medför att fömtsättningama för industrin blir så likartade som möjligt oavsett vilket land som verksamheten bedrivs i. Detto bidrar också till en bättre säkerhet bl.a. mot bakgmnd av att det gmndläg­gande ansvaret för denna ligger på industrin.

Det instmment som används för att bedöma behovet av åtgärder är risk­analyser. Inom en kommun kan en riskanalys ge en samlad bild av risk- och skyddsobjekt samt användas som en utgångspunkt i samhällsplanering och den fysiska planeringen. Riskanalyser och deras användning som planerings­underlag har således stor vikt. Inom farlig industriell verksamhet tillämpas riskanalyser vid utformningen av befolkningsskyddet och beredskapsupp­byggnaden för räddningstjänstinsatser. Inom Sverige bör kunskapen om och tillämpningen av riskanalyser kunna utvecklas i syfte att få en fastare gmnd för säkerhetsarbetet. Det är väsentiigt att detto också får större genomslag

i utbildningen på olika nivåer. I arbetet med en ändamålsenlig och praktisk    Skr. tillämpning av riskanalyser har Räddningsverket en väsenflig roll att fylla    1992/93:258 bl.a. genom metodutveckling inom sitt verksamhetsområde. Räddningsverket bör också to fram rikflinjer för den praktiska tillämpningen av riskanalyser­na.  Boverket har huvudansvaret för utvecklingen av riskanalyser som underlag i den fysiska planeringen.

Arbetet med att förebygga olyckor och, om en olycka ändå inträffar, begränsa konsekvenserna härav måste bedrivas med både en långsiktig och en kortsiktig inriktning. Det gmndläggande ansvaret för att nödvändiga åtgärder vidtas vid en farlig verksamhet ligger på den som bedriver verksamheten, dvs. i regel industrin. Räddningsverket skall enligt 3 § i sin instmktion (1988:1040) särskilt samordna samhällets verksamhet inom befolkningsskyddet och räddningstjänsten samt följa utvecklingen av forskning och teknik inom verksamhetsområdet och självt eller genom någon annan bedriva forsknings-, utvecklings-, och försöksverksamhet. Vidare skall Räddningsverket bevaka riskutvecklingen inom verksamhetsområdet och verka för att åtgärder vidtos för befolkningens skydd och för att förebygga olyckor. Länsstyrelserna och kommunerna har viktiga uppgifter när det gäller genomförandet. Boverket har enligt sin instmktion (1988:590) en samordnande roll med avseende på behandling av hälsa och säkerhet i den fysiska planeringen. Enligt min mening bör Räddningsverket i enlighet med vad som uttalats av riksdagen (bet. 1992/93:FöUl) utveckla och stärka den samordnande roll som verket har enligt sin instmktion. Räddningsverket bör verka aktivt för ett sammanhållet forsknings- och utvecklingsarbete på området.

Det långsiktiga programmet och lägesrapporten med åtgärdsprogram som Räddningsverket presenterat utgör enligt min mening en värdefull gmnd för Räddningsverkets och, i fråga om beredskapen till sjöss. Kustbevakningens programplanearbete med de frågor som rör befolkningsskyddet och rädd­ningstjänsten. På vissa områden, t.ex. frågan om behovet av vidgade möjligheter att meddela föreskrifter, fordras emellertid fortsatta över­väganden, innan de ändrade fömtsättningama kommer till uttryck genom ändringar av gällande författningar. Behovet av sådana ändringar kommer att övervägas av Hot- och riskutredningen inom ramen för sitt uppdrag. Utredningen kommer dämtöver bl.a. att beakta resultaten av det in­ternationella samarbetet på området och följderna av detta för svensk del. Andra förändringsbehov torde aktualiseras genom den fortsatta utveckling som pågår inom EG och andra internationella fora. Inom EG pågår således för närvarande en översyn av det s.k. Seveso-direktivet som är betydelse­fullt när det gäller förebyggandet av olyckor och beredskapen vid större verksamheter för tillverkning och lagring av kemikalier.

1** Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 258

3 Beredskap mot kemikalieolyckor

Skr. 1992/93:258

Min bedömning: De priciper för berdskapen mot kemikalieolyckor som utveckas i det långsiktiga åtgärdsprogrammet bör i syfte att förbättra beredskapen och minska konsekvenserna av olyckorna ligga till gmnd för det pågående utrednings- och programplanearbetet. Således bör en gmndberedskap för insatser vid kemikalieolyckor finnas i kommunemas räddningstjänst. För kvalificerade insatser både på land och till sjöss bör förstärkning kunna tillföras från vissa kommuner eller den kemikaliehanterande industrin med speciellt utbildade och utmstade insatsstyrkor. Reglema bör utformas så att beredskapen och insatsema i högre grad än för närvarande bekostas av den industriella verksamhet som orsakar riskema. Ökat intresse bör ägnas åt frågor rörande sanering och återställning efter kemikalieolyckor. När det gäller förebyggande av olyckorna bör den aktiva samverkan som skapats mellan de berörda myndighetema samt mellan dessa och industrin utvecklas. Metoder för större riskhänsyn i den fysiska planeringen bör utarbetas som bl.a. behandlar frågan om lokaliseringen av kemikalieanläggningar och säkerställande av nödvändiga skyddsav­stånd mellan anläggningarna och närmaste bebyggelse.

Skälen för min bedömning: Statens räddningsverks långsiktiga åtgärdspro­gram har som syfte att ge underlag för och inrikta arbetet vad gäller olycksförebyggande och skadebegränsade åtgärder inom kemikalieolycksom-rådet under en 5-10 års period. De olycksförebyggande åtgärdema har behandlats i begränsad omfattning, eftersom merparten av åtgärdema berör andra myndigheter än Räddningsverket och Kustbevakningen. Av åtgärds­programmet framgår emellertid bl.a. att plan- och bygglagens (1987:10) bestämmelser om hälsa och säkerhet bör användas för att i kommunala översikts- och detaljplaner ta upp frågor om hälsa och säkerhet vid produktion, lagring och transport av farliga kemikalier. Lokalisering av farliga kemikalieanläggningar bör t.ex. kunna redovisas i den fysiska planeringen liksom åtgärder för säkerställandet av nödvändiga skyddsavstånd mellan farliga eller störande anläggningar och bosfåder eller annan be­byggelse. För fastställande av skyddsavstånd m.m. skall naturligtvis också hänsyn tas till annan speciallagstiftning, bl.a. lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Även frågan om transporter av farligt gods bör kunna redovisas i planerna.

Riskema för kemikalieolyckor bör enligt min mening mötas med väl av­vägda befolkningsskyddsåtgärder och en beredskap för effektiva räddnings­tjänstinsatser, om en olycka skulle inträffa. Målsättningen är alltid att det

olycksförebyggande arbetet skall bedrivas så kraftfullt att olyckorna så långt    Skr.

möjligt förhindras. Befolkningsskyddsåtgärdema kan också syfta till att    1992/93:258

begränsa konsekvenserna, om olyckan likväl skulle inträffa. Gmnden för

befolkningsskyddsåtgärdema och beredskapsuppbyggnaden bör som jag

tidigare framhållit vara riskanalyser. Dessa frågor kommer som fömt sagts

att behandlas inom ramen för Hot- och riskutredningens uppdrag.

De kemikaliehanterande företagen har ansvaret för nödvändiga befolk­ningsskyddsåtgärder. Detta gäller oavsett om det är fråga om tillverkning, lagring, användning, transport eller deponering och kvittblivning av farliga ämnen. Myndighetema bör på olika sätt främja och verka pådrivande i säkerhetsarbetet. Jag vill vidare understryka den betydelse som de anställda i företagen kan ha för att öka säkerheten och nödvändigheten av en dialog med den berörda allmänheten i säkerhetsarbetet.

Flera myndigheter på central, regional och lokal nivå har inom ramen för lagstiftningen på olika områden ansvar för riskhantering i fråga om kemikaliehanterande företag och arbetar aktivt med detta. Räddningsverkets samordnande roll utövas inom verkets sakområden i hög grad i de delegationer som enligt 10 § instmktionen (1988:1040) är knutna till Räddningsverket. Ett särskilt samarbete för frågor om olyckor med kemikalier bedrivs för övrigt i den för berörda myndigheter och organisatio­ner gemensamma samrådsgmppen, den s.k. SAMKEM-gmppen. Jag har vidare erfarit att generaldirektörerna för Räddningsverket, Arbetarskyddssty­relsen, Sprängämnesinspektionen, Stotens naturvårdsverk och Kemikaliein­spektionen har bildat en gemensam samarbetsgmpp. Denna arbetar nu med att to fram en handbok om genomförandet av EG:s s.k. Seveso-direktiv. I övrigt är målsättningen att öka samverkan mellan myndighetema på områden som gäller föreskrifter, tillsyn, riskbedömning, utbildning samt forskning och utveckling. Jag anser att denna samverkan, som enligt uppgift välkomnats av industrin, är viktig och att det finns fömtsättningar att utveckla den vidare. Jag vill vidare i detta sammanhang erinra om det pågående samarbetet mellan Boverket och Statens naturvårdsverk om riktlinjema för skyddsavstånd vid miljöstörande verksamhet. Enligt min mening bör ett allmänt mål vara att finna så lämpliga och effektiva sam­verkansformer som möjligt för myndighetema också vid det praktiska genomförandet av tillsynen så att kostnadema för företogen begränsas så långt möjligt. En allmän strävan bör vidare vara att i den mån det är möjligt samordna regelsystemen i syfte att underlätto tillämpningen för företagen. Detto kan åstadkommas bl.a. genom det samarbete som initierats av general­direktörerna. De nu behandlade frågorna blir också föremål för fortsatta överväganden inom ramen för Hot- och riskutredningens uppdrag.

Med hänsyn till att kemikalieolyckoma kan inträffa var som helst i landet och att tidsaspekten ofto har stor betydelse, t.ex. när det gäller det snabba förloppet mellan olyckan och uppkomsten av konsekvenserna för människor vid ett utsläpp av gas, fordras en omedelbart insatsberedd gmndberedskap för dessa olyckor i alla kommuners räddningstjänst. Denna beredskap bör

gmndas på och anpassas till den föreliggande risksituationen i kommunen.      Skr.

1992/93:258

För de särskilt stora olyckorna med komplicerade förlopp eller allvarliga konsekvenser kan det fordras tillförsel av specialiserad experthjälp, mera kvalificerad räddningstjänstpersonal och special materiel. Inriktningen bör därför vara att åstodkomma en lösning som innebär att fömtsättningar skapas för att förstärka kommunerna med sådana resurser. För förstärkning av Kustbevakningen vid insatser till sjöss utnyttjas i enlighet med ingångna avtal speciella kvalificerade insatsstyrkor från vissa kommuner. Sådana insatsstyrkor kan också finnas vid industrier eller komma att etableras inom industrin i enlighet med vad som förekommer i andra länder. Enligt vad jag erfarit pågår överläggningar mellan Räddningsverket och den kemiska industrin om utnyttjandet av sådana styrkor för insatser vid olyckor med kemikalier. Räddningsverket bör fortsätta sitt arbete med att utveckla formerna för förstärkning med kvalificerade resurser och kunna ge stöd genom sitt informationssystem. Räddningsverkets Informationsbank (RIB), med dess riksresurslista. Jag vill i sammanhanget också peka på den roll som länsstyrelserna har inom räddningstjänsten. Arbetet med dessa frågor bör i enlighet med vad jag tidigare anfört redovisas i Räddningsverkets programplan.

En allmän inriktning bör vara att kostnadema för beredskapen och för räddningstjänstinsatsema i enlighet med vedertagna internationella principer i högre grad än för närvarande betalas av de kemikaliehanterande verksam­heterna. Hot- och riskutredningen har som en av sina uppgifter att inom ramen för sitt uppdrag mot bakgmnd av den s.k. Polluter-Pays-principen utveckla former för finansiering av verksamheten.

När det gäller övriga frågor i förslaget till långsiktig inriktning av beredskapen för kemikalieolyckor, vill jag ansluta mig till de allmänna mål som föreslås för begränsning av konsekvenserna av kemikalieolyckor till sjöss. Det är väsentligt från effektivitets- och rationalitetssynpunkt att beredskapen för insatser på land och till sjöss är så integrerade som möjligt. Den föreslagna inriktningen av forsknings- och utvecklingsverksamheten, vidareutvecklingen av taktik och metoder för insatser vid kemikalieolyckor samt utvecklingen av materiel är enligt min mening ändamålsenlig. Det är också väsentiigt att ökat intresse ägnas åt sanering och återställning efter en olycka bl.a. så att inte räddningsinsatsen förvärrar skadan från miljöskydds­synpunkt.

Räddningsverket har ansvaret när det gäller samordningen av beredskap för

kemikalieolyckor. I framtiden blir arbetet med att uppnå rationella

samverkansformer med industrin väsentligt. Det kan bli aktuellt med ett

ökat inslag av specialiserade insatsstyrkor som utnyttjas för förstärkning

även utanför industriområdet. Räddningsverkets Informationsbank bör kunna

bli ett effektivt hjälpmedel med så långt möjligt gemensamma eller

samordnade funktioner för berörda myndigheter. Räddningsverket bör mot

kostnadsfåckning även kunna tillgodose andra intressenters behov av in-

10

formation. På utbildningsområdet fordras insatser från Räddningsverkets sida för att kunna tillgodose kommunemas behov av kompetensutbildning och fortbildning. Räddningsverket bör verka för att kemikalieolyckoma behandlas inom ramen för utbildningen också på andra verksamhetsområden som har betydelse i sammanhanget. Samarbetet med industrin bör även på utbildningsområdet fördjupas.

Enligt min mening bör Räddningsverket inom ramen för det pågående programplanearbetet utgå från den nu angivna inriktningen. Motsvarande bör gälla för Kustbevakningen i fråga om insatsema till sjöss. Myndig­hetemas programplaner kommer att ge ett underlag för de beslut om konkreta åtgärder som kan komma att fordras från riksdagens och regering­ens sida när det gäller beredskapen för kemikalieolyckor. Räddningsverket har som jag framhållit väsentliga uppgifter på området. Dessa kan i vissa avseenden också förändras som ett resultot av det pågående utredningsar­betet inom Hot- och riskutredningen.

Skr. 1992/93:258

4 Transport av farligt gods

Min bedömning: Statens räddningsverks samordning av åtgärder när det gäller transporter av farligt gods och av denna verksamhet med räddningstjänstberedskapen bör ges en mera framträdande roll. Det pågående utvecklingsarbetet i fråga om metoder för och tillämpningen av riskanalyser, val av transportslag, vägvalsstymingen. Räddningsver­kets Informationsbank, tillsynen och utbildningen bör fortsätto.

Skälen för min bedömning: Sambandet mellan räddningstjänstens befolk­ningsskydds- och beredskapsåtgärder och arbetet med säkerheten vid transport av farligt gods är viktigt. Transportskedet utgör ett känsligt led i kemikaliehanteringen, och särskilda risker skapas genom att transporterna ofta sker nära befolkningscentra och andra känsliga områden. Statens räddningsverks lägesrapport med åtgärdsprogram innehåller en utförlig beskrivning av det pågående arbetet med frågan om transport av farligt gods.

Säkerhetsarbetet i fråga om transporter av farligt gods styrs i allt högre grad av internationella regelsystem, vilket har sin gmnd i att sådana transporter i ökande utsträckning är internationella. Gmnden för utformningen av reglema om hur transporterna, oavsett transportslag, skall genomföras finns i FN-rekommendationer. Reglema har trots detta kommit att förbli olika för de skilda transportslagen och hanteras i regel av olika sektorsmyndigheter. Det finns också vissa skillnader mellan inrikes regler och regler för internationella transporter, även om Sverige så långt möjligt eftersträvat att tillämpa de internationella reglema.

Il

Skr.

Ett klart behov av harmonisering av regelsystemen föreligger således.     1992/93:258

Initiativ har nyligen tagits till en översyn av de internationella landtrans-

portreglema, och även arbetet inom EG bedrivs med en inriktning mot

harmonisering av reglema för olika transportslag. Sverige bör delta aktivt

i strävandena mot harmonisering av regelsystemen. Översynsarbetet syftar

också till att förenkla regelverken och göra dem mer användarvänliga.

Det är önskvärt att sammanföra den nationella informationen om reglema för transport av farligt gods i ett system. En lösning kan enligt min mening vara att utnyttja Räddningsverkets Informationsbank för detto ändamål. För företeg och myndigheter som behöver upplysningar om sådana transporter är det ett starkt önskemål att helfåckande information finns tillgänglig på ett ställe. Arbetet med att harmonisera regelsystemen har betydelse också i detto sammanhang.

När det gäller frågor om transport av farligt gods bör Räddningsverkets samordningsroll som jag tidigare framhållit stärkas. Dessa frågor har nära samband med befolkningsskyddet och räddningstjänsten. Under senare år har diskussionen gällt inte enbart effektiviteten hos regelsystemen för transporter av farligt gods utan också sambandet med samhällsplaneringen, farlig industriverksamhet m.m. I riksdagen har bl.a. frågor om valet mellan olika transportslag spelat en betydelsefull roll. Även i det internationella samarbetet har behovet av ett mera sektorsövergripande synsätt aktuali­serats. Sverige har aktivt verkat för att föra upp dessa frågor på dagord­ningen i olika internationella organ. I OECD har Sverige således spelat en ledande roll i planeringen och genomförandet av ett arbetsmöte (workshop) i juni 1992 i Karlstad om sambandet mellan farlig industriverksamhet och landtransporter av farligt gods. I det nationella arbetet bör sålunda Räddningsverket fortsätta att utveckla sitt arbete med samordningen mellan olika transportslag med övriga insatser vad gäller befolkningsskyddet och räddningstjänsten på kemikalieområdet. Utvecklingen av samordningsrollen bör ske i samråd med andra berörda myndigheter, bl.a. i frågor om trafiksäkerhet och tillsyn. Jag vill också peka på att Hot- och riskutredning­en skall överväga dessa frågor.

På de andra arbetsområden som kompletterar regelsystemen för trans­

porterna av farligt gods bedrivs ett systematiskt utvecklingsarbetet som bör

fortsätta i samklang med den pågående utvecklingen på det internationella

området. Riskanalyser bör läggas till gmnd för regional och kommunal

samhällsplanering. Metoder bör tas fram för att på gmndval av lokala

variationer och faktorer utforma principer för val av transportsätt eller

transportslag. Metodema bör kunna ligga till gmnd för generella föreskrifter

och råd om att vissa transportslag, vägar, sjöfartsleder m.m. skall undvikas

för Uansporter av farligt gods. Sådana metoder har således betydelse för

vägvalsstymingen där ett system med rekommenderade vägar och punktvisa

förbud för transporter av farligt gods utvecklats. Jag vill betona betydelsen

av den roll länsstyrelserna har i den praktiska utvecklingen och tillämp-

12

ningen av vägvalsstymingen. Vad gäller den fysiska planeringen bör frågor    Skr.

om transport av farligt gods integreras och samordnas med andra sam-    1992/93:258

hällsinttessen. Boverket har viktiga uppgifter i detto sammanhang. Det kan

tilläggas att inom EG övervägs att genom ett direktiv utvidga ansvaret för

transporter av farligt gods genom att ställa krav på att en särskild ansvarig

tjänsteman utses vid företog som genomför sådana transporter. Denna fråga

är, liksom frågan om behovet av utbildning även av andra som svarar för

transporterna än förarna, angelägen och fordrar fortsatta överväganden.

Räddningsverkets lägesrapport med åtgärdsprogram utgör en värdefull gmnd för myndighetemas fortsatta insatser och för överväganden inom Hot- och riskutredningen. När det gäller sjösäkerhetsarbetet kan Sjöfartsverkets redovisning ge underlag för eventuella ytteriigare åtgärder. Förslagen om ett bemyndigande för Räddningsverket att utfärda föreskrifter för länsstyrel­semas arbete med vägvalsstymingsfrågoma och länsstyrelsemas be­myndigande att utge lokal föreskrift med stöd av förordningen om transport av farligt gods fordrar fortsatta överväganden.

Jag vill understryka betydelsen av det internationella samarbetet med modernisering av regelsystemen och EG:s framtida betydelse på detta område liksom i frågor om bl.a. tillsyn, effektiva sanktionssystem och utbildning. EG kommer sannolikt också att bli en positiv kraft i det angelägna arbetet med att harmonisera regelsystemen för olika transportslag. Räddningsverket får en viktig uppgift i framtogningen av underlag inför och vid den nationella tillämpningen av EG:s beslut om transport av farligt gods.

5 Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag anfört i det föregående om framtidens beredskap mot kemikalieolyckor och transporter av farligt gods.

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar i enlighet med hans hemställan.

13

Bilaga I

Skr. 1992/93:258

Sammanfattnuigen och prioritenngar i Statens räddningsverks förslag till långsiktigt åtgärdsprogram, Framtidens beredskap för kemikalie-

olyckor;

Den nordiska inriktningen för beredskapen mot kemikalieolyckor, som utarbetats inom Nordiska ministerrådets forsknings- och utvecklingsarbete i fråga om bekämpning av kemikalieolyckor på land och till sjöss, har utgjort ett viktigt underlag för arbetet. Räddningsverket redovisar ingen ansvarsfördelning vid genomförande av åtgärdema. Detto kommer i stället att tos upp i samband med ordinarie verksamhets- och programplanering och i direkt samverkan med berörda instanser.

Inriktning i stort

Olycksförebyggande åtgärder

Det övergripande målet för beredskapen mot kemikalieolyckor skall vara att vidto åtgärder så att i första hand olyckor inte inträffar. Därför skall det olycksförebyggande arbetet bedrivas mycket kraftfullt. I andra hand skall skadorna i samband med olyckor begränsas så mycket som möjligt.

Huvudansvaret för att olycksförebyggande åtgärder vidtas ligger på de kemikaliehanterande företagen. Genom en kombination av riskanalyser och bl.a. utnyttjande av bästa tillgängliga teknik kan de effektivaste åtgärdema vidtas.

En viktig åtgärd i det olycksförebyggande arbetet är information om teknikutveckling, som bör ske i samverkan mellan industri och myndigheter. En bättre systematisering av informationsflödet bör eftersträvas för att göra informationen mer lättillgänglig.

För att öka medvetenheten om olika risker i samhället, måste allmänheten i ökad omfattning engageras i diskussionen om risker.

Myndighetemas arbete med regelverk och tillsyn är en viktig del av det förebyggande arbetet. Det samarbete som påbörjats inom den för berörda myndigheter och organisationer gemensamma samrådsgmppen den s.k. SAMKEM-gmppen bör fortsätto.

14

Räddningstjänsten bör, i högre utsträckning än vad som i dag är fallet, vara    Skr. pådrivande när det gäller samordning av olycksförebyggande åtgärder. Detto    1992/93:25 8 bör ske bl.a. genom att tillsynsarbetet, som i dag i första hand är inriktat på åtgärder  mot brand,  utvidgas till att gälla de totala riskema vid de kemikaliehanterade företagen.

Skadebegränsande åtgärder på land

Beredskapen mot kemikalieolyckor skall vara organiserad och dimensio­nerad så, att åtgärder kan sättas in var helst en olycka inträffar. Av bl.a. kostnadsskäl är det emellertid inte rimligt att det i varje kommun finns fullt utbyggd beredskap mot alla typer av kemiska olyckor. I stället skall beredskapen anpassas till risksituationen i respektive kommun.

I alla kommuner måste de dock finnas en gmndberedskap, som bör anpassas till olyckor med de inom resp. kommun vanligast förekommande kemikali­erna. Med hänsyn till konsekvenserna bör särskild vikt läggas vid olyckor med kondenserade gaser (både giftiga och brandfarliga) och bensin. Varje kommun skall därför behärska tekniken för fåtning av läckor och åter-kondensering av gaser.

Vid vissa särskilt stora olyckor med komplicerade förlopp och allvarliga konsekvenser kan särskild experthjälp komma att krävas. Denna experthjälp kan besfå av särskilt kvalificerad räddningstjänstpersonal och/eller personal från industrin med särskild kunskap om skadebegränsande åtgärder och materiel.

Räddningsverket föreslår att denna experthjälp i första hand tillkallas via verkets riksresurslista och ställs till räddningsledarens förfogande antingen genom moderna sambandsmedel eller genom transport till olycksplatsen.

Hämtöver bör personal i de kommuner som tecknat avtal om medhjälp vid begränsning av kemikalieolyckor till sjöss förberedas så att de också vid större kemikalieolyckor på land inom andra kommuner än den egna kan ställas till aktuella räddningsledares förfogande. Räddningstjänsten i dessa kommuner bör därför utmstos med specialmateriel och särskilt utbildas för denna uppgift. Detta bör lösas på motsvarande sätt som för oljeskyddsbe-redskapen dvs. den materiel som inte kan anses ingå i kommunens egen be­redskap mot kemikalieolyckor finansieras till huvuddelen genom stafliga medel. På motsvarande sätt bör specialutbildningen i försto hand genomföras och finansieras av stoten.

Genomförandet av denna organisation sker efter sedvanlig förhandling med aktuella kommuner.

15

Skadebegränsande åtgärder tiU sjöss

Skr.

1992/93:258

För begränsning av kemikalieolyckor till sjöss som hotar människor, egendom och miljö skall följande mål kunna uppnås.

*

Undsätta människor i fara ("sjöräddning") inom två timmar efter larm.

*

Bedöma och upprätto riskområden kring utsläppskällan inom två timmar efter larm samt bevaka och kontrollera dessa områden.

*

Kvalificerad insats med kemdykare ombord på olycksdrabbat fartyg bör påbörjas inom fyra timmar efter larm.

*

Begränsa eller ta hand om utsläpp av kemikalier i vatten. Insatsen bör påbörjas inom åtto timmar efter larm.

*      Om möjligt undanröja hotet från kemikalierna genom att begränsa skadan

ombord på aktuellt fartyg.

* Släcka utbmten brand ombord på fartyg.

Sanering och återställning

Ett viktigt mål för beredskapen mot kemikalieolyckor är att minimera skadeverkningarna på miljön.

De skadebegränsande åtgärdema måste därför vara så skonsamma som möjligt mot miljön. Redan under det skadebegränsande skedet måste därför beaktas vilka saneringsmetoder som kommer att krävas efter insatsen.

Såväl inom industrin som inom kommunal och stoflig räddningstjänst måste det därför finnas kunskap om lämpliga saneringsmetoder.

Prioriterinear inom åtgärdsprogrammet

Följande forsknings- och utveckligsprogram bör i första hand påbörjas:

*

Sammanställa och vid eventuellt behov utveckla metoder för riskvärde­ring.

*

Systematiskt följa upp inträffade olyckor och förbättra det statistiska underlaget vad gäller kemikalieolyckor.

*

Följa utvecklingen av spridningsmodeller och för vattensidan utveckla

operativa spridningsmodeller.

,

* Ta fram enkla mallar för överslagsmässiga riskområdesberäkningar på en    Skr.

olycksplats.

1992/93:258

*

Utveckla metoder att minska ett pågående utsläpp.

*

Vidta åtgärder vid brand i kemikalielager osv.

*

Utveckla metoder för sanering och återställning

En mycket stor andel av orsakerna till olyckor ligger på det mänskliga planet. Att skapa medvetenhet ("säkerhetskultur") om risker inom kemi­kalieområdet är en mycket viktig del i det förebyggande arbetet mot olyckor. Detta arbete måste riktas mot de anställda i industtin och allmän­heten. Den kemikaliehanterande industrin har här en nyckelroll.

En av de viktigaste olyckförebyggande åtgärdema är införandet av ny och bättre teknik vid de kemikaliehanterande industrierna. Detta arbete pågår kontinuerligt, och informationen om ny teknik är mycket viktig. Möjligheten och behovet av en mer systematisk spridning av teknikinformationen bör studeras.

Kommunerna bör påverkas att i den fysiska planeringen ta större risk­hänsyn, bl.a. genom att i högre utsträckning differentiera industri och bosfåder, införa skyddsområde kring vissa objekt m.m.

Som en gmnd för den fysiska planeringen är det nödvändigt att kommu­nerna har genomfört en kommunal riskanalys och därigenom fått en samlad bild av risk- och skyddsobjekt inom kommunen.

Taktik och metoder

Utveckling av ny taktik och nya metoder att begränsa kemikalieolyckor pågår i många länder. Räddningsverket bedömer det särskilt angeläget att vidareutveckla:

*

Räddningskolomas gmndutbildning med generell taktik så att kemikalie­olyckans speciella karaktär även beaktos.

*

Läromedel på svenska om räddningstjänst vid kemikalieolyckor.

*

Information- och beslutsstödet, bl.a. informationsstödet i larmskedet.

*

En sammanställning av resurser och experter i Sverige.

*

Utmstning och metoder för fjärrteknik (t.ex. robotar).

*

Insatsplaneringen.

17

* Avancerade åtgärdskalendrar som hjälp vid utbildning och planering.

Skr.

1992/93:258

*     Fömtsättningama för att använda utrymning i samband med kemikalieo­

lyckor.

Materielutveckling

Utveckling av ny och bättre materiel görs på olika sätt. Inom industrin pågår ett kontinuerligt vidareutvecklingsarbete. Vissa utvecklingsprojekt drivs direkt av Räddningsverket. De områden där det är angeläget med ett utvecklingsarbete är:

Den materiel som ingår i kommunemas gmndberedskap.

Dräkter, andningsskydd och handskar. Särskilt angeläget är det att utveckla en ny form av dräkt, som kan utnyttjas både vid brand- och kemikalieolyckor.

Radioutmstningen vid kemikalieinsatser både vad gäller tal- och hörselförmåga samt kemikalieresistens.

*

Snabba och lätthanterliga mätinstmment.

*

Tätningsutmstning som klarar höga tryck.

      Materiel för upptagning och omhändertagande av kemikalier. Arbetet bör

inom detta område bl.a. inriktas på att utveckla materiel som tål konden­

serad gas och andra "svårhanterliga" kemikalier.

Utbildning och information

Utbildning och information är kanske de viktigaste medlen för att öka medvetenheten om risker och förbättra förmågan att begränsa kemikalie­olyckor. Detta måste ske på många olika sätt och i olika former.

En central del är utbildning av industrins och kommunemas räddnings­tjänstpersonal. Den kemiska industrins personal behöver ges ökad utbildning i hur de kan genomföra de första skadebegränsande insatsema. Om skadan kan begränsas innan räddningstjänsten hunnit fram, är oerhört mycket vunnet. Utbildningen bör ske i samverkan med räddningstjänsten lokalt.

Vad gäller utbildning av den kommunala räddningspersonalen kommer Räddningsverket att se över utbildningsplanerna för samtiiga personal­kategorier.

18

För den personal som inte genomgått utbildning vid räddningsskoloma bör    Skr.

de skapas möjlighet till fortbildning dels genom specialkurser, dels genom     1992/93:258

utbildning lokalt.

Utbildningen bör genomföras tillsammans med industrin. Detta sker delvis i dag men samarbete måste fördjupas. Detta samarbete kan också underlätta utvecklingen av nya och bättre utbildningsanordningar.

Utbildningen i riskhantering bör stimuleras. Det är viktigt att högskolomas utbildning inom detta område utökas.

Särskilda åtgärder tiU sjöss

Inom bl.a. följande områden bör särskilda satsningar ske:

*     Förstudie beträffande utveckling av en särskild plattform för insatser

mot kemikalieolyckor.

      Utveckling av utmstning och mtiner för upptagning av kemikalier som

flyter på vattenytan eller som sjunker till botten.

*     Utveckling av enkla lätthanterliga mätinstmment för mätning av både

luft- och vattenburna farliga ämnen.

      Utveckling av enkel operativ teknik för sökning, identifiering och

upptagning av förpackningar med farligt gods som hamnat på havs­

botten.

Ökad tillgänglighet av särskild utmstning och kompetens genom avtal med utomsfående företog, institutioner och myndigheter eller egen resursförstärkning.

Integrering fred/krig

De resurser som finns i fred för att begränsa konsekvenserna vid kemi­kalieolyckor skall utgöra gmnden för den krigstida räddningstjänsten inom kemikalieområdet. Då karaktären och omfattningen av olyckorna under krig är helt annorlunda än i fred, kommer de fredstida resurserna inte att vara tillräckliga. De måste därför kompletteras med speciella civilförsvars­resurser.

*

19

Bilaga 2

Sammanfattningen i Statens räddningsverks lägesrapport med åt­gärdsprogram, Transport av farligt gods:

Rapporten tjänar två syften. Dels ger den regeringen underlag för redo­görelsen till riksdagen. Dels skall den ligga till gmnd för aktiviteter under den kommande programplaneperioden 1994 -1999. Tiden för studien har varit knapp. Rapporten behandlar därför endast yfligt frågor som har med sjö- och lufttransporter att göra. Den är skriven av Räddningsverket utifrån rollen som landtransport- och samordningsmyndighet.

Verksamheten i Sverige baseras på 1982 års lagstiftning om transport av farligt gods som sammanförde alla frågor om transport av farliga produkter i en författning. Det finns olika regler och olika ansvariga transportmyndig­heter för de olika transportslagen. Vidare finns skillnader mellan inrikes regler och regler för internationell transport. Gmndstmkturen är över­vägande bra. De problem som finns hänger samman med att det är fråga om olika regelsystem för olika transportslag och att det dessutom finns system för inrikes och internationell transport. Harmoniseringen har inte drivits så långt som det vore önskvärt.

Skr. 1992/93:258

FN:s rekommendationer lägger gmnden för hur transporter av farligt gods skall utföras oavsett tt-ansportslag. En hel del internationellt arbete återstår med att harmonisera besfåmmelsema till dessa rekommendationer.

Frågan om landttansport av farligt gods ses i Sverige inte som en fråga om i första hand trafiksäkerhet utan som en uppgift att minska sannolikheten för och konsekvenserna av en kemikalieolycka. Kopplingen till räddnings­tjänsten är viktig.

Regelarbete, tillämpning och kontroll

Arbetet med de internationella och nationella regelverken för väg- och järnvägstransporter utgör kärnan i verksamheten. Regelsamlingama är omfattande och komplicerade. Räddningsverket medverkar med experter i olika internationella organ där reglema utvecklas och beslutas. Vidare utfärdar Räddningsverket föreskrifter för inrikes transporter av farligt gods. Dessa kan inte alltid få en likadan utformning som de internationella. Ambitionen är dock att så långt som möjligt begränsa de "blå-gula" lösningama.

Eftersom regelverken är ingripande och berör stora delar av samhället fordrar ärendehandläggning och service i samband med tilllämpningen.

20

Verksamheten är mycket ufåtriktod och ger tydlig "feed-back". Rädd-    Skr. ningsverket uppfattar denna så att marknaden har stort förtroende för det    1992/93:258 utförda arbetet, och det är högst sällan som tyngre kritik framförs.

Den kritik som har kommit Räddningsverket till del handlar om att regelverken är tunga, otympliga och svåra att försfå sig på. Dessutom upplevs det som besvärande att myndigheter, organisationer och företag inte kan få helfåckande information om samtiiga transportslag via en och samma myndighetskontakt. Den senare frågan är olöst. Vad gäller regelverkens otymplighet så har det nu tagits initiativ till åtgärder i det europeiska samarbetet, och Räddningsverket föreslår aktivt deltagande i detto från svensk sida.

Samordning

Samordningsfrågorna har stor betydelse. Riksdagen har också särskilt tryckt på att Räddningsverkets samordningsroll skall stärkas.

Besfåmmelsema för transport av farligt gods har betydelse för många samhällssektorer. Transportreglema har anknytning till ett antal regelverk som tar sikte på fasta installationer, arbetsmiljö och särskilda produkter, för att ta ett par exempel. Det blir här fråga om samordning av näringslivets intressen, särskilda myndigheters sektorsintressen osv. Ett stort samord­ningsintresse ligger också i att söka harmoniseringsvinster mellan transport­lagen.

Framgång har nåtts på en rad områden och fungerande samordningsorgan har etablerats. På ett antal områden finns dock kvarsfående problem.

Samordningsarbetet mellan de svenska transportmyndigheterna fungerar endast delvis. En brist konstateras då det gäller en enheflig hållning vid medverkan i olika regelutvecklingsorgan. Frågan om farligt gods tenderar också att aktualiseras i andra sammanhang än de traditionella organen inom FN. Samordningen brister även inför det svenska agerandet i desssa. Vidare finns ett antal områden där det inte gått att harmonisera sektoriella inrikes regelverk.

En gmndläggande orsak till bristema i samordningen är att de bemyndi-ganden som föreligger för samordning inte är offensiva nog. Mandatet för samordning behöver stärkas och förtydligas.

Kompletteringsprogrammen

Arbetet med att utveckla tekniska regler för transport av farligt gods har

genomförts med hög ambition under lång tid. En god säkerhet fömtsätter

emellertid även andra typer av åtgärder. Detta gäller så länge den ansvariga

myndigheten inte kan svara nej på frågan om en stor olycka kan hända och

så länge som allmänheten känner oro för situationen. Räddningsverkets

21

22

uppfattning är den att den största nyttoeffekten nås genom utvecklingsinsat-    Skr.

ser på andra arbetsområden som komplement till regelarbetet. Det viktigaste     1992/93:258

är inte att skapa ytterligare regler, utan att se till att de som finns fungerar

på ett bra sätt.

Dessa kompletteringsprogram har till del sin utgångspunkt i motionsyr­kanden i riksdagen. De områden som behandlas är tillsyn, sanktioner, utbildning, forskning och utveckling, vägvalsstyming, datastöd och stotistik.

För områdena tillsyn, sanktionssystem och utbildning kan sägas att verksamheten har drivits ganska långt och med framgång. Det finns oklarheter då det gäller tullkontrollen i det nya Europa och innehållet och utvecklingen av en EG-förordning på tillsynens område. Likaså finns problem med konttollen av farligt gods som ankommer till svenska hamnar, särskilt från öststotema. Då gäller det sanktioner så återstår problemet med att nå effektivitet i systemet då avsändare i annat land har bmtit mot reglema, liksom fömtsättning för att återkalla förarintyg då innehavaren agerat olämpligt. På utbildningsområdet genomförs ett stort program för förargmppen. För andra gmpper är marken ännu obmten. Den störsto olösta frågan gäller utbildning av avsändare av farligt gods.

Det föredragande statsrådet anförde i budgetpropositionen 1989 (prop. 1988/89:100, bil. 6, s. 27-29) att Räddningsverket borde behandla frågan om hur farligt gods över huvud taget skall fraktas. Med detta avsågs vilket transportsätt eller transportslag som var att föredra. Räddningsverket tog sig an uppgiften genom att systematisera en forsknings- och utvecklingsverk­samhet. De viktigaste delama består i framtagning av modeller för optimering av riskkostnad och för jämförande riskanalys för olika transport­sätt. Syftet är att skapa ett bättre beslutsunderlag inför val av transportsätt så att säkerhetstänkandet får genomslag. Ett syfte är också att modellema skall belysa svagheter i de olika ttansportsätten för att dessa skall kunna åtgärdas.

Arbetet har kommit en bit på väg. Sammanfattningsvis kan sägas att resultaten pekar på att lokala variationer och parametrar har en avgörande betydelse vid jämförande riskanalyser. Det blir därför svårt att nå fram till generella bedömningar om vilket transportslag som är att föredra från risksynpunkt. För jämförbara och väldefinierade ttnsportsituationer bör emellertid välgmndade slutsatser kunna dras med hjälp av de metoder som tas fram inom ramen för de aktuella projekten.

Hittills har arbetet inriktats på att belysa relationen mellan väg- och jämvägstransport. Relationen land- och sjötransport är ännu obearbetad. Vidare kommer studier angående den mänskliga faktorn och minimering av denna som olycksorsak att ges ökad prioritet.

Omfattande forskning bedrivs också på teknikområdet. Här sker en fortsatt    Skr. fokusering på utveckling av förpackningar och fordon samt framtogande av     1992/93:258 testkriterier.

Arbetet med vägvalsstymingen är nu framme vid en punkt där en modell,. som också införts på vissa orter och i vissa län, skall genomföras i landet i övrigt där man anser att vägvalsstyming är önskvärd. Det går i stort ut på att det skall finnas rekommenderade vägar för farligt gods kompletterade med punktvisa förbud mot passage förbi särskilt skyddsvärda projekt. Till detto kommer program för kartframställning och föibudsskyltning i trafiken. Det finns också modeller för hanteringar av frågan om farligt gods som planeringsunderlag i regional och kommunal samhällsplanering. Denna viktiga fråga är alltså på väg mot en lösning. En brist som påtalas i sammanhanget är att Räddningsverket inte fick bemyndigande att utfärda föreskrifter för länsstyrelsemas arbete med lokala trafikföreskrifter vilket begärdes 1988. Det saknas därför fortfarande fömtsättningar för att "to hårdare tog" i vägvalsstymingsfrågan.

Det föreslås också att länsstyrelsens bemyndigande att geut lokala trafik­föreskrifter för transport av farligt gods borde ges genom förordningen om transport av farligt gods, och inte som nu genom vägtrafikkungörelsen.

Hanteringen av farligt gods med omfattande regeltext, ämneskataloger, klassificeringskriterier, godkända emballage osv. lämpar sig mycket väl för databaserat stöd. En datobas har utvecklats och är numera i drift, Rädd­ningsverkets Informationsbank. En fördubbling av antalet primära äm-nesidentiter är önskvärd under den kommande programplaneperioden. , Vidare föreslås att även sjö- och luftreglema för transport av farligt gods skall integreras i datobasen.

Det sisto avsnittet om kompletteringsprogrammen behandlar stotistik. Trots att det har tagits fram modeller och ett visst insamlande av data pågår, måste det konstateras att det ännu inte finns en systematiserad och samlad stotistik på området farligt gods. På senare tid har frågan accentuerats och Räddningsverket har påbörjat konkret stotistikinsamling och bearbetning.

Den valda modellen, som bygger på företrädesvis två studier som gjorts av Räddningsverket, går i försto hand ut på att samla in olycks- och till­budsstatistik samt stotistik om transporterade volymer kopplat till orter och vägar/järnvägar.

Farligt gods-frågans integrering i Räddningsverkets övergripande program på kemikalieområdet

Nästan alla producerade kemikalier fraktas någonstans och då i stor utsträckning längs våra väg- och jämvägsnät. Detta skapar en särskild risk genom att transporterna i vissa fall sker nära befolkningscentra och andra

23

skyddsvärda objekt. Det finns ytterligare en rad omständigheter som styrker    Skr.

att transportema är ett skedet utgör ett känsligt led i kemikaliehanteringen.     1992/93:258

I Räddningsverkets långsiktiga åtgärdsprogram Framtidens beredskap mot kemikalieolyckor behaindlas farligt-gods frågan som en del av den före­byggande verksamheten. Däremot utformades inte åtgärdsprogram specifikt för området. Denna rapporten skall därför ses som en tillkommande bilaga till det långsiktiga atgärdsprogrammet, och i denna behandlas området transport av farligt gods. Värdet av att räddningstjänstospektema beaktas vid regelutvecklingen understryks. Samverkan mellan förebyggande och skadebegränsande åtgärder skall karaktärisera programmet.

I det långsiktiga åtgärdsprogrammet behandlas frågorna om olyckor till lands och till sjöss parallellt. Riksdagsmotionerna om farligt gods har ofto handlat om oron för olyckor med kemikalie- och oljeutsläpp till sjöss. I dessa frågor har Räddningsverket som ttansportmyndighet för landtrans­porter begränsade möjligheter att agera. En slutsats i den långsiktiga inriktningen är emellertid att räddningstjänsten i större utsträckning än i dag bör vara pådrivande då det gäller samordning av olika åtgärder.

Farligt gods och EG

Närmandet till EG har stor betydelse för regleringen av farligt gods. EG:s institutioner har visat stort intresse för frågorna och driver kraftfullt arbetet med direktiv och förordningar. EG-kommissionen anser att reglema för vägtransport i ADR bör utgöra en utgångspunkt för harmoniseringen av EG-ländemas inrikes regelsystem. Däremot anses inte att ADR i alla delar räcker till varför arbetet med att fylla ut bristema bör intensifieras. Sker inte detto anser man sig tvingad att inom gemenskapen anto särskilda regler, vilket av alla anses olyckligt.

EG-kommissionen har på farligt gods-området utarbetat ett antal förslag till direktiv och förordningar. Bland de mest intressanto initiativen finns ett förslag om krav på en särskilt utsedd ansvarig tjänsteman för farligt gods­frågor vid de företog som har med sådana transporter att göra. Ett annat initiativ av stor betydelse gäller fastiäggande av former för hur tillsynen skall bedrivas och genomföras. Frågan om den framtida gränskontrollen och dess betydelse för möjlighetema till tillsyn av farligt gods är likaledes viktig.

Ett av huvudsyftena i EG-kommissionens arbete med farligt gods-frågan är att på sikt nå avsevärt längre driven harmonisering mellan regelverken för olika transportslag. Detto skall ske genom att FN-rekommendationema får större genomslag och genom att teknikregler skall baseras på CEN-standarder.

Relationen mellan initiativen och viljeinriktningen inom EG och arbetet

inom ECE med utvecklingen av ADR är intressant och betydelsefull. Vidare

24

är det av avgörande betydelse hur det svenska inrikes systemet harmonierar    Skr.

med de resultot som nås i dessa europeiska organ.

1992/93:258

Räddningsverket gav i juni 1992 ut en rapport om EG-närmandet och dess betydelse för verkets ansvarsområde. Där ges även en beskrivning av farligt gods-området och ett antal betydelsefulla konstoteranden görs. Sverige är väl förberett att to sig an arbetet med farligt gods i den nya situation som kan fömtses. Förberedelserna är långt komna, och det faktum att Sverige sedan ett antal år i allt väsentiigt har antagit ADR och reglema för jämvägsttans-porter i RID även för inrikes transport ger den nödvändiga gmnden. Räddningsverket understryker behovet av direktivet om ansvarig tjänsteman. Räddningsverket bör få en samordnande roll vid införandet av ett sådant direktiv i Sverige.

Sammanställning avförslag

De viktigaste åtgärdema är:

o Förenkling och harmonisering av regelverken för olika transportslag (genom internationell medverkan, bl.a. inför eventuell EG-anslutning).

o Förstärkning och tydliggörande av Räddningsverkets samordningsroll.

o Kvalitativt och kvantitativt utökad tillsyn samt utveckling av stotistik.

o Vidgad utbildning för andra gmpper än förare.

o Fortsatt utveckling av metoder och underlag för riskanalyser. Ett exempel är val av transportlag.

o Fullfölja arbetet  med  vägvalsstyming,  inklusive föreskriftsrätt för Räddningsverket i denna fråga.

o Fortsatt  utveckling  av   Räddningsverkets   Informationsbank  i   dess innehåll och utnyttjande.

o "Ansvarig tjänsteman"; förberedelser och pådrivande arbete i Europa­samarbetet.

25