Regeringens proposition

1994/95:126

Den framtida trafikadministrativa verksamheten

Prop.

1994/95:126

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 22 december 1994

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ines[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kommunikationsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att länsstyrelsens uppgifter enligt bilregister-

kungörelsen överförs till Vägverket som därmed får ett samlat ansvar för alla

frågor som rör fordonsregistrering. Ny teknik används för att effektivisera

bilregisterverksamheten. Handläggningen av bilregisterärenden och

telefonservicen koncentreras till tre platser i landet.

 I propositionen föreslås vidare att länsstyrelsens uppgift som regional

körkortsmyndighet bibehålls. För att stärka det regionala sambandet föreslås att

ärenden om återkallande av körkort skall prövas av länsstyrelsen i det län där

körkortshavaren är folkbokförd.

 Även länsstyrelsens uppgift som tillstånds- och tillsynsmyndighet enligt

yrkestrafiklagstiftningen bibehålls. Vägverket får i uppdrag att utarbeta

datorstöd för ärendehandläggningen.

 Totalt medför de föreslagna förändringarna en årlig besparing på omkring 40

miljoner kronor.

 Genomförandet av regeringens förslag förutsätter att ändringar görs i

bilregisterkungörelsen och körkortsförordningen. Ändringarna föreslås träda i

kraft den 1 januari 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 3

2 Ärendet och dess beredning............... 4

3 Den nuvarande trafikadministrativa verk-

 samheten................................. 5

 3.1 Fordonsärenden....................... 5

 3.1.1Fordonskontroll................. 5

 3.1.2Fordonsregistrering............. 5

 3.1.3Fordonsbeskattning.............. 9

 3.2 Körkortsärenden...................... 11

 3.3 Yrkestrafikärenden................... 12

 3.4 Drivmedelsransonering................ 14

 3.5 Kostnader och finansiering........... 15

4 Förslag.................................. 16

 4.1 Bilregisterverksamheten.............. 16

 4.2 Körkortsverksamheten................. 22

 4.3 Yrkestrafikverksamheten.............. 24

 4.4 Ransoneringsfrågor................... 26

 4.5 Finansieringsfrågor.................. 27

 4.6 Genomförande......................... 28

 4.7 Uppföljning.......................... 28

Bilaga 1 Sammanfattning av Utredningen om bil-

 och körkortsregistreringen m.m.

 (Länsstyrelserna i Norrbottens,

 Stockholms och Örebro län, Statskon-

 toret och Vägverket)................. 29

Bilaga 2 Vägverkets förslag till framtida

 organisation av bil-, körkorts- och

 yrkestrafikregisterverksamheten...... 34

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 22 december 1994.......................... 39

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner det som regeringen förordar om att överföra länsstyrelsens

 uppgifter inom fordonsområdet till Vägverket,

2. godkänner det som regeringen förordar om att ärenden om återkallande av

 körkort skall prövas av den länsstyrelse där körkortsinnehavaren är

 folkbokförd.

2 Ärendet och dess beredning

Verksamheten med bil- och körkortsregistreringen har ingående utretts av

utredningen om översyn av huvudmannaskapet för bilregistret m.m. I utredningens

betänkande Den regionala bil- och körkortsadministrationen (SOU 1991:14)

föreslogs bl.a. att det regionala ansvaret för registerverksamheten borde bli

kvar i länen, men att vissa förbättringar borde göras rörande länens sätt att

organisera arbetet och rörande systemet för resursfördelning.

 Regeringen överlämnade detta betänkande till Trafiksäkerhetsutredningen, som i

betänkandet Det framtida trafiksäkerhetsarbetet (SOU 1991:79) föreslog att

Trafiksäkerhetsverket skulle slås samman med Vägverket till en ny myndighet

(Vägtrafikverket) med ett samlat ansvar för myndighetsuppgifterna inom

trafiksäkerhetsområdet. Riksdagens beslut (prop. 1992/93:2, bet. 1992/93:TU4,

rskr. 1992/93:58) innebar att Trafiksäkerhetsverket lades ned och att samtliga

dess uppgifter inkl. ansvaret för bilregistreringen överfördes till Vägverket.

 Den centrala registerverksamheten i Örebro, som numera benämns Trafikregistret,

införlivades med Vägverket den 1 januari 1993. Några mera väsentliga ändringar i

den verksamheten gjordes inte i samband med detta införlivande.

 Genom beslut den 4 november 1993 gav regeringen Riksrevisionsverket,

Statskontoret, Vägverket samt Länsstyrelserna i Norrbottens, Stockholms och

Örebro län i uppdrag att gemensamt utarbeta förslag om den framtida bil- och

körkortsregistreringen m.m. Utredningsuppdraget har redovisats i rapporten

Utredning om bil- och körkortsregistreringen m.m. som överlämnades till

Kommunikationsdepartementet den 10 februari 1994. En sammanfattning av

utredningen finns i bilaga 1.

 Myndigheterna var inte eniga om hur den framtida bil- och körkortsverksamheten

borde organiseras. De tre länsstyrelserna förordade att det centrala registret

skulle överföras till Länsstyrelsen i Örebro län. Statskontoret lämnade ett

särskilt yttrande över utredningsförslaget och Vägverket en reservation.

Riksrevisionsverket anmälde att det av kapacitetsskäl och med hänsyn till

verkets ställning som revisionsorgan var olämpligt att Riksrevisionsverket

ingick bland uppdragstagarna. Det förslag som de tre länsstyrelserna står bakom

kallas i det följande för Länsstyrelseförslaget.

 Vägverket inkom den 17 mars med ett eget förslag till hur den framtida bil-,

körkorts- och yrkestrafikregisterverksamheten borde organiseras. Vägverkets

förslag finns i bilaga 2.

 Länsstyrelseförslaget och Vägverksförslaget har behandlats på en "hearing" den

22 april 1994.

 De kostnadsberäkningar som i de olika förslagen har presenterats av Vägverket

och länsstyrelserna har genomgåtts av Öhrlings-Reveko AB i en rapport som kom in

till regeringen den 29 september 1994. Öhrlings-Reveko AB:s rapport har

remissbehandlats.

3 Den nuvarande trafikadministrativa verksamheten

I den trafikadministrativa verksamheten innefattas att föra bil-, körkorts- och

yrkestrafikregister samt att handlägga ärenden enligt olika trafikförfattningar

och att ge telefonservice, underrättelser m.m. Till den trafikadministrativa

verksamheten räknas även frågor om drivmedelsransonering.

3.1 Fordonsärenden

Verksamheten inom fordonsområdet styrs i första hand genom fordonskungörelsen

(1972:595), bilregisterkungörelsen (1972:599), förordningen (1988:1108) om

direktregistrering av fordon samt fordonsskattelagen (1988:327). Mellan dessa

författningar finns ett nära samband.

3.1.1Fordonskontroll

Fordonskungörelsen (1972:595) innehåller regler om utformning, utrustning och

kontroll av fordon. Innan ett fordon tas i bruk skall det typbesiktigas eller

registreringsbesiktigas. För att få användas skall det också efter viss tid

genomgå en periodisk kontroll, s.k. kontrollbesiktning. All kontroll av

personbilar, lastbilar, bussar m.m. utförs i dag av AB Svensk Bilprovning (ASB).

3.1.2Fordonsregistrering

Enligt bilregisterkungörelsen (1972:599) är Vägverket central registrerings-

myndighet och länsstyrelserna regionala registreringsmyndigheter. Bilregistret

förs av Vägverket genom automatisk databehandling. Vägverket svarar för det

system- och programmeringsarbete som behövs. I bilagor till

bilregisterkungörelsen anges vilka uppgifter som skall föras in i registret och

vilka myndigheter som skall ansvara för införandet.

 Den operativa verksamheten inom bilregistersystemet bedrivs således på såväl

central som regional nivå. Enligt bilregisterkungörelsen skall frågor om

registrering eller avregistrering, ägarbyten och frågor om avställning eller

upphörande av avställning prövas av länsstyrelsen.

Registrering

Ett fordon får inte användas i allmän trafik utan att vara registrerat. För

fabriksnya fordon är det vanligast att tillverkaren eller importören svarar för

registreringen. För direktimporterade fordon anmäler tullmyndigheten fordonet

till registrering i samband med förtullningen. För egentillverkade fordon, dvs.

hopsatta och amatörbyggda fordon, och för fordon som tidigare varit registrerade

anmäler ASB fordonet till registrering efter genomförd ursprungskontroll och

registreringsbesiktning. För fordon som förvärvats från försvarsmakten skall

fordonsägaren själv ansöka om registrering hos länsstyrelsen.

 Ansökan om registrering kan göras hos vilken länsstyrelse som helst. Ansökan

skall innehålla uppgifter för att identifiera fordonet och dess ägare.

Beträffande fordonet krävs uppgifter om fordonsslag, fabrikat, typ, årsmodell

och chassinummer eller motsvarande märke. Beträffande ägaren skall namn, adress

och personnummer eller organisationsnummer anges.

 För fordon som överensstämmer med ett typbesiktigat modellfordon sänder

tillverkaren eller generalagenten uppgifter om chassinummer m.m. och uppgifter

om till vilka återförsäljare fordonen levererats direkt till Vägverkets

trafikregister som registrerar fordonen, s.k. förregistrering. Ett

förregistrerat fordon ställs automatiskt av. De tekniska uppgifterna om

modellfordonet lämnas vanligen på en särskild blankett av ASB direkt till

Vägverket, som för de fordon som levereras till återförsäljarna för in

uppgifterna i trafikregistret och sänder ett registreringsbevis till

återförsäljaren. När fordonet sedan säljs och avställningen upphört samt

trafikförsäkring tecknats av kunden kan fordonet tas i bruk. Fordonsskatt påförs

då ägaren av Vägverket.

 Tunga lastbilar och bussar ges vanligen en individuell utformning och

utrustning. Nya lastbilar och bussar brukar därför registreringsbesiktigas i

stället för att typbesiktigas. Enligt en bestämmelse i fordonskungörelsen skall,

med några undantag, sådana fordon vara registrerade innan de

registreringsbesiktigas, s.k. förregistrering. Det är i regel tillverkaren som

ombesörjer både förregistreringen och registreringsbesiktningen. De uppgifter

som behövs för att identifiera fordonet sänds i dessa fall till länsstyrelsen

som registrerar fordonet. Vägverkets trafikregister skickar sedan ut

fordonsskyltar till tillverkaren eller återförsäljaren. De tekniska uppgifterna

om fordonet sänds av ASB i digital form direkt till Vägverket efter att fordonet

godkänts vid registreringsbesiktningen.

 Egentillverkade fordon, fordon som övertagits från försvarsmakten och tidigare

avregistrerade fordon får registreringsbesiktigas utan att vara registrerade.

För dessa fordon gör ASB i samband med registreringsbesiktningen en

ursprungskontroll och insänder på en särskild blankett till länsstyrelsen de

uppgifter som behövs för att identifiera fordonet och ägaren. Länsstyrelsen för

sedan manuellt in uppgifterna i bilregistret. Övriga tekniska uppgifter om

fordonet sänder däremot ASB i digital form direkt till Vägverket. Om

fordonsägaren vill ta fordonet i bruk direkt efter registreringsbesiktningen kan

han - före besiktningen - ansöka om detta hos länsstyrelsen. Länsstyrelsen

kontrollerar då att trafikförsäkring finns och beviljar därefter sådant

tillstånd.

Ägarbyte samt av- och påställning av fordon

Vem som äger ett fordon är av central betydelse i registreringssammanhang. En

grundläggande bestämmelse i bilregisterkungörelsen är nämligen att fordon som

omfattas av registreringsplikt endast får brukas om fordonet är registrerat och

en ägare till fordonet därmed införts i bilregistret. I bilregisterkungörelsen

finns bestämmelser om ansvar (penningböter) för ägaren om fordonet brukas i

strid mot bestämmelserna i bilregisterkungörelsen. Registreringen har emellertid

även en direkt rättslig verkan då det gäller

-ansvar för fel och brister i fordonets trafiksäkerhets- och miljöegenskaper

 samt skyldighet att göra föreskrivna besiktningar enligt reglerna i

 fordonskungörelsen (1972:595)

-skyldighet att betala fordonsskatt enligt fordonsskattelagen (1988:327)

-skyldighet att betala felparkeringsavgift enligt lagen (1976:206) om

 felparkeringsavgift.

 Vem som är registrerad som ägare har däremot inte någon direkt betydelse för

vem som vid en civilrättslig process skall anses vara ägare till ett fordon.

Någon kontroll av hur ett fordon förvärvats och vilka avtal som föreligger

mellan köpare och säljare görs nämligen inte i samband med registreringen. Dock

registreras att fordon innehas med nyttjanderätt (leasing-avtal).

 Övergår registrerat fordon till ny ägare skall den nye ägaren inom en vecka

från förvärvet göra anmälan därom till länsstyrelsen. Även den tidigare ägaren

skall inom en vecka göra en anmälan till länsstyrelsen. Frågor om vem som skall

vara införd i bilregistret som ägare till visst fordon prövas härvid av den

länsstyrelse till vilken anmälan gjorts.

 Enligt reglerna i bilregisterkungörelsen är således både köparen och säljaren

skyldiga att göra anmälan om ägarbyte. Det är särskilt viktigt för säljaren att

han gör en anmälan. Om köparen åtar sig att ombesörja en anmälan men inte gör

det, kommer nämligen säljaren att stå kvar som registrerad ägare med de

skyldigheter som detta innebär.

 Sedan länsstyrelsen matat in ändringar om ägarbyte i bilregistret sänder

Vägverket ett registreringsbevis till den nye ägaren och ett meddelande till den

förre ägaren om att han har förts av som ägare.

 Om ett fordon inte skall användas under en tid kan det avställas. Då befrias

fordonet automatiskt från skatte- och trafikförsäkringsplikt. Ett avställt

fordon får inte användas i trafik. Undantag gäller fordon som brukas med s.k.

saluvagnslicens.

 Ett fordon som avställts på begäran av ägaren får dock brukas kortast lämpliga

väg till och från närmaste bilbesiktningsstation, under förutsättning att

fordonet är trafikförsäkrat och det inte finns några obetalda skatter.

 Anmälan om avställning skall göras skriftligen till länsstyrelsen. Om det finns

ett giltigt kontrollmärke utfärdat för fordonet skall med anmälan finnas:

-ett avskrapat kontrollmärke om detta är i sådant skick att det går att läsa,

 eller

-ett intyg från ASB, från en innehavare av en saluvagnslicens eller från en

 försäkringsanstalt som har särskilt medgivande från Vägverket om att

 kontrollmärket har förstörts, eller

-den registreringsskylt på vilket kontrollmärket är anbringat.

 Om något av detta inte är med eller en anmälan eljest är ofullständig, t.ex.

att underskrift saknas, sänder länsstyrelsen tillbaka anmälan för komplettering.

Anmälan räknas från den dag då en fullständig anmälan inkommit.

 När länsstyrelsen matat in uppgift om att ett fordon är avställt sänder

Vägverket ett nytt registreringsbevis till fordonsägaren och återbetalar

överskjutande fordonsskatt. För personbilar återbetalas härvid skatt för det

antal hela månader som återstår av skatteåret. Om anmälan innefattar både

ägarbyte och avställning sker återbetalningen till den nye ägaren.

 När fordonet skall börja att användas igen måste det ställas på. Beslut om

avställningens upphörande fattas av länsstyrelsen efter anmälan från fordonets

ägare. Med anmälan skall bevis om trafikförsäkring lämnas om inte uppgift om

trafikförsäkring redan finns i bilregistret.

 Fordonsskatt debiteras i fråga om personbilar för hela den månad under vilken

avställningen upphört. Avställningen upphör i regel den dag som anmälan kommit

in till länsstyrelsen. Om avställning skall upphöra senare går det att i anmälan

ange fr.o.m. vilken dag detta skall ske.

 Efter det att länsstyrelsen matat in en uppgift om påställning i bilregistret

sänder Vägverket ut ett inbetalningskort för betalning av fordonsskatt för

återstoden av skatteåret eller skatteperioden plus 25 kronor i avgift för bevis

om avställningens upphörande och 46 kronor i registerhållningsavgift om denna

inte betalats tidigare under skatteåret. Fordonsägaren får även ett nytt

registreringsbevis och ett bevis om avställningens upphörande. Om fordonsägaren

vill börja att använda fordonet omedelbart kan han hämta beviset hos

länsstyrelsen eller få det via telefax. Om förutsättningarna för att erhålla ett

kontrollmärke är uppfyllda får fordonsägaren också ett tillfälligt kontrollmärke

tillsammans med beviset. Fordonsskatten skall betalas senast tre veckor efter

det att fordonet ställts på. Man brukar här tala om att fordonsägaren får en

skattekredit.

 Anmälningar om ägarbyte samt av- och påställning av fordon görs enklast och

säkrast genom att registreringsbevisets rapportdel används. Om man har tappat

bort registreringsbeviset kan man få en dubblett från Vägverket efter ansökan

hos länsstyrelsen. Man kan även direkt från länsstyrelsen få en särskild

blankett för anmälan om ägarbyte m.m. Något krav på att en ansökan om ändringar

av registeruppgifter skall göras på ett särskilt formulär finns dock inte, utan

även egna ansökningar godtas förutsatt att de innehåller de uppgifter som

länsstyrelsen behöver för sin handläggning. Tidigare har krävts att alla

ansökningar skulle vara skriftliga. Numera godtar dock länsstyrelserna att

anmälningar om påställning görs per telefon. Länsstyrelsen kan även skicka bevis

om att avställningen upphört med telefax så att fordonet kan tas i bruk samma

dag som en anmälan görs.

 Enligt förordningen (1989:1108) om direktregistrering i bilregistret får

Vägverket medge att uppgifter för registrering av ägarbyte, avregistrering,

avställning och upphörande av avställning lämnas till verket i stället för till

länsstyrelsen. Sådant medgivande får lämnas av den som i sin yrkesmässiga

verksamhet innehar fordon och som bedöms ha förutsättningar att lämna uppgifter

på ett tillförlitligt sätt.

 Det är framför allt bilfirmor som har utnyttjat den nya möjligheten till

direktregistrering. Formellt skall dock Vägverket pröva frågor om ägarbyte,

avregistrering, avställning m.m.

 Utnyttjandet av modern informationsteknologi för bilregistrering har inneburit

att registreringsarbetet kunnat decentraliseras och att uppgiftslämnarna i stor

utsträckning direkt kan kommunicera med det centrala registret via anslutna

terminaler, datorer eller maskinläsbara datamedier. Datakommunicering av detta

slag medger kortare och betydligt säkrare informationsvägar än den tidigare

manuella hanteringen.

 Från att ha varit en exklusiv angelägenhet för länsstyrelserna har arbetet med

att tillföra och sprida registeruppgifter förts ut på flera händer. Tidigare

utförde länsstyrelserna 100 procent av alla transaktioner. I dag kommer bara ca

30 procent av transaktionerna från länsstyrelserna.

 Information från bilregistret ges till myndigheter, organisationer och företag

som underlag för ett brett spektrum av verksamheter. De största kundgrupperna är

allmänheten i form av enskilda fordonsägare eller fordonsköpare,

försäkringstagare, skattskyldiga, innehavare av tillstånd till yrkesmässig

trafik, innehavare av saluvagnslicens, felparkerare, nyttjanderättsinnehavare-

eller upplåtare samt företag och organisationer i egenskap av fordonsägare.

 Det vanligaste sättet att nå kontakt med bilregistret i bilregisterärenden är

per telefon till länsstyrelsen. Frågor rörande ägarförhållanden är mest

frekventa. Andra vanliga frågor är sådana som rör skatter, avställning och

besiktning. Genomförda studier visar att en del länsstyrelser har för små

resurser för telefonservice, vilket resulterar i långa kötider på vissa håll

eller att man inte alls kommer fram.

 Ett vanligt sätt att komma i kontakt med registret är via telefax. Denna

kontaktmöjlighet utnyttjas framför allt av bilfirmor och har jämte

"on-line"-förbindelse i stor utsträckning ersatt personliga besök.

3.1.3Fordonsbeskattning

Enligt fordonsskattelagen (1988:327) är personbilar, lastbilar m.m.

skattepliktiga om de är eller bör vara upptagna i bilregistret. Skattskyldig för

ett visst fordon är ägaren av fordonet. Som ägare anses den som är eller bör

vara upptagen i bilregistret som ägare.

 Storleken på fordonsskatten är beroende av fordonsslag, vikt, antal axlar och

kopplingsanordningar. För traktorer, motorredskap och tunga terrängvagnar kan

även användningssättet påverka skattens storlek. För en bensindriven personbil

med tjänstevikten 900 kg är fordonsskatten för närvarande 355 kronor om året.

Fordonsvikten uppmäts i samband med typbesiktning eller registreringsbesiktning.

 Enligt fordonsskatteförordningen (1993:1028) svarar länsstyrelsen om inte annat

följer av bilregisterkungörelsen för att uppgifter som behövs för beräkning av

skattevikt förs in i bilregistret. Tidigare registrerade länsstyrelsen dessa

uppgifter, men numera lämnar ASB i normalfallet uppgifter om skattevikt och

andra tekniska uppgifter om fordonet direkt till Vägverket.

 Fordonsskatten betalas i förväg för 12 kalendermånader. För tyngre fordon som

har en årsskatt som är större än 3 600 kronor delas dock skatten upp på tre

perioder. Det är slutsiffran i fordonets registreringsnummer som bestämmer under

vilken månad fordonsskatten skall betalas. Om t.ex. en personbil har slutsiffran

5 är september uppbördsmånad och oktober-september skatteår. Ett fordon med

denna slutsiffra skall kontollbesiktigas under perioden mars-juli.

 Fordonsskatt beslutas normalt genom automatisk databehandling på grundval av

uppgifter i bilregistret. Omkring den 10 i uppbördsmånaden sänder Vägverket ut

ett inbetalningskort till den som är registrerad som ägare. Om ett fordon är

avställt skickas dock inte något inbetalningskort ut eftersom fordonet då inte

är skattepliktigt. Efter det att fordonsskatten har betalats på posten sänder

Vägverket ut ett kontrollmärke. En förutsättning för detta är dock att fordonet

har godkänts vid kontrollbesiktningen, att trafikförsäkring finns och tidigare

debiterad fordonsskatt betalats.

 Om fordonsskatten inte har betalats i tid skickar Vägverket cirka tre veckor

efter sista betalningsdag ut en påminnelse. Ett skattepliktigt fordon får inte

brukas om inte fordonsskatt har betalts för innevarande och närmast föregående

skatteår. Detta förbud gäller även om skatteskulden avser den föregående ägaren.

Om fordonet brukas trots att fordonsskatt inte har betalts och om det har gått

mer än två månader sedan skatten skulle ha betalts, skall polisen, om man

upptäcker detta vid t.ex. en flygande inspektion, ta hand om fordonets

registreringsskyltar. Skulle ett sådant fordon därefter användas döms ägaren

till böter eller fängelse i högst sex månader.

 Anser den skattskyldige att skatten är felaktig, kan han begära en omprövning

hos länsstyrelsen. I de fall fordonet har övergått till en ny ägare skall

framställan om omprövning av fordonsskatten göras hos länsstyrelsen senast 30

dagar efter den dag då skatten senast skulle ha betalats.

 Om anmälan om ägarbyte görs på ett korrekt sätt, dvs. inom en vecka efter

ägarbytet, och länsstyrelsen omedelbart matar in uppgifterna om ägarbyte i

bilregistret, kommer Vägverkets inbetalningskort för fordonsskatt att gå till

rätt ägare även om ägarbytet skulle ha ägt rum under någon av de sista dagarna i

månaden före uppbördsmånaden. Om ägarbytet skett under någon av de första

dagarna i uppbördsmånaden kommer inbetalningskortet att skickas till den förre

ägaren. Denne är skyldig att betala fordonsskatt för det kommande skatteåret,

trots att han inte längre äger fordonet när han får inbetalningskortet. Det är

vanligt att den som sålt fordonet tror att han inte längre är skattskyldig och

slänger inbetalningskortet. Detta leder då till ett nytt skattekrav plus

dröjsmålsavgift.

3.2 Körkortsärenden

Verksamheten inom körkortsområdet styrs i första hand av körkortslagen

(1977:472), körkortsförordningen (1977:722) och föreskrifter som meddelats med

stöd av dessa författningar.

 Vägverket är central körkortsmyndighet. Det ankommer på verket att stödja andra

myndigheter som är verksamma inom körkortsområdet och att verka för en enhetlig

rättstillämpning. Verket får i vissa angivna avseenden meddela föreskrifter för

tillämpningen av körkortslagstiftningen och medge undantag från denna. Verket

utövar också tillsyn över förarutbildningen i trafikskolor och svarar för

verksamheten med förarprov i den egna regionala organisationen. Vidare ansvarar

verket i egenskap av central registreringsmyndighet för underhåll, drift och

utveckling av körkortsregistret.Detta ingår i ett integrerat och rikstäckande

ADB-baserat system för administrationen av körkort och körkortskontroll.

Systemet hanterar uppgifter som behövs för

-lämplighetsprövning, körkortsutbyte, förnyelse av körkort och bevakning av

 villkor,

-körkortsprov och bevakning av avgifter för sådana prov,

-tillverkning och distribution av körkort,

-körkortsingripanden och bevakning av körkort som har inlämnats efter

 återkallelse eller omhändertagits,

-trafikövervakning och förarkontroll.

 Vägverket svarar genom Trafikregistret i Örebro för systemets centrala

funktioner, såsom systemering, programmering, underhåll och drift av maskiner

och system, produktion och distribution.

 Rikspolisstyrelsen för i sitt ADB-system sådana uppgifter om brott, som enligt

körkortsförordningen skall ingå i körkortsregistrets belastningsdel.

Rikspolisstyrelsen sänder veckovis magnetband med uppgifter ur sitt person- och

belastningsregister till Vägverkets trafikregister. Dessa uppgifter utgör

underlag för verkets produktion av registerblad. Registerbladen tillställs

länsstyrelserna för deras bedömning av körkortsingripanden.

 Länsstyrelsen, som är regional körkortsmyndighet, handlägger frågor om

körkortstillstånd, villkor i samband därmed och bevakning av sådana villkor,

utbyte av körkort, frågor om förnyelse av körkort och handledarskap. Frågor om

körkortstillstånd prövas av länsstyrelsen i det län där den sökande är

folkbokförd.

 Länsstyrelsen har också mandat att medge undantag från körkortslagstiftningen i

vissa angivna frågor. Vidare svarar länsstyrelsen, som regional

registreringsmyndighet, för inregistreringen av sådana beslut, som enligt

gällande bestämmelser, skall tillföras körkortsregistret. Länsstyrelsen kan även

lämna utdrag och upplysningar ur registret.

 Frågor som avser ingripande i rätten att föra fordon handhas av för-

valtningsdomstolarna och sedan den 1 oktober 1994 av länsstyrelserna (prop.

1993/94:133, bet. 1993/94:JuU24, rskr. 1993/94:319). Ingripanden företas med

stöd av körkortslagen och avser återkallelse av körkort eller i förekommande

fall varning. Frågor om återkallelse av körkort prövas av länsstyrelsen i det

län där det senast gällande körkortstillståndet har meddelats.

 Avgörande för frågan om ett körkortstillstånd skall meddelas är om sökanden med

hänsyn till sina personliga och medicinska förhållanden är lämplig att inneha

körkort. Den medicinska lämplighetsprövningen grundar sig på en hälsodeklaration

som den sökande skall avge. I vissa fall krävs att den sökande företer

läkarintyg. I personutredningen ingår att länsstyrelsen kontrollerar om den

sökande förekommer i Rikspolisstyrelsens person- och belastningsregister.

Uppgift om förekomst i detta register får länsstyrelsen i samband med att

ansökan om körkortstillstånd registreras i körkortsregistret. Länsstyrelsen

begär i sådana fall in ett registerutdrag från polismyndigheten.

 Polismyndigheterna svarar för kontrollen av behörigheten att föra fordon i

trafiken. En polismyndighet eller en åklagare kan i vissa fall besluta att ett

körkort skall omhändertas.

 Posten har vissa uppgifter när det gäller identitetsprövning i samband med

utlämnande av körkort.

3.3 Yrkestrafikärenden

Regleringen av yrkestrafiken sker i huvudsak genom yrkestrafiklagen (1988:263)

och yrkestrafikförordningen (1988:1503). Av betydelse är också förordningen

(1979:785) om yrkestrafikregister och förordningen (1975:885) om utmärkning av

fordon i yrkesmässig trafik samt vissa bestämmelser i fordonskungörelsen

(1972:595), bilregisterkungörelsen (1972:599), kungörelsen (1974:681) om

internationella vägtransporter, lagen (1979:561) om biluthyrning och lagen

(1989:560) om transportförmedling.

 Yrkesmässig trafik får endast bedrivas av den som har trafiktillstånd. Frågor

om trafiktillstånd prövas av länsstyrelsen i det län där den sökande är

folkbokförd eller om sökande är en juridisk person, där företagets ledning

finns. Frågor om tillstånd till linjetrafik som berör flera län skall dock

prövas av Vägverket.

 För all yrkesmässig trafik gäller att tillstånd enligt yrkestrafiklagen endast

får ges till sådana fysiska eller juridiska personer som bedöms lämpliga att

bedriva verksamheten. Därvid prövas om sökanden med hänsyn till yrkeskunnande,

ekonomiska förhållanden, vilja och förmåga att fullgöra sina skyldigheter mot

det allmänna, laglydnad i övrigt samt andra omständigheter av betydelse bedöms

vara lämplig att driva verksamheten.

 För linjetrafik skall en särskild skadlighetsprövning ske, varvid prövas om den

avsedda trafiken i betydande mån skulle komma att skada förutsättningarna för

järnvägstrafik och trafikhuvudmännens trafik. Taxitrafik, beställningstrafik med

buss och godstrafik prövas däremot endast vad avser tillståndshavarens

lämplighet.

 Vägverket är central myndighet för frågor inom yrkestrafikområdet och får

meddela verkställighetsföreskrifter till yrkestrafikförordningen m.fl.

författningar. Vägverket svarar också för följande uppgifter:

-tillståndsärenden vid länsöverskridande och internationell linjetrafik,

-överklagningar av vissa länsstyrelsebeslut,

-frågor om undantag,

-anordnar skriftliga prov för trafiktillstånd och taxiförarlegitimation,

-för yrkestrafikregistret,

-utfärdar yrkestrafikmärke.

 På ansökan om trafiktillstånd prövar länsstyrelsen sökandens personliga och

ekonomiska förutsättningar att bedriva verksamheten. Prövningen skall avse en

ganska vid personkrets där bl.a. ingår trafikansvariga hos juridiska personer,

verkställande direktörer och vissa intresse- och ägarkonstellationer.

 Ansökningarna kompletteras ofta i en dialog mellan sökanden och handläggaren,

som kan föras genom brev eller telefax, per telefon eller vid personliga besök.

Ärendena behöver ofta kompletteras och uppfattas nästan alltid av den enskilde

som brådskande och ekonomiskt angelägna.

 Vid prövningen skall länsstyrelsen i förekommande fall via intyg kontrollera

yrkeskunnandet och i samverkan med polis, skatte- och kronofogdemyndigheter

utreda om övriga förutsättningar för tillstånd föreligger. I sin handläggning

använder länsstyrelserna det centrala yrkestrafikregistret, som omfattar alla

tillståndshavare i landet. Vägverket svarar för driften av registret. För det

fall att tillstånd meddelas skall detta och eventuella individuella villkor,

genom den beslutande länsstyrelsens försorg uppdateras i yrkestrafikregistret

liksom alla eventuella kommande förändringar. Ett lämnat tillstånd gäller i hela

landet med undantag för tillstånd till linjetrafik som gäller för trafik på en

bestämd sträcka.

 Sedan den 1 juli 1994 har länsstyrelserna tillgång till uppgifter som framkom-

mit genom samkörning av yrkestrafikregistret med utsökningsregistret om

fordringar som drivs in av kronofogdemyndigheten i allmänt mål. Denna samkörning

underlättar tillståndsprövningen och tillsynen.

 Tillståndshavarna är skyldiga att följa vissa generella föreskrifter som i

första hand anges i yrkestrafikförordningen men även i tillståndsvillkoren.

Bland de viktigaste kan nämnas skyldighet att anmäla fordon i trafiken och att

anmäla förändring i den av länsstyrelsen prövade personkretsen. Vid en utökning

av fordonsparken görs en förnyad prövning av den personliga och ekonomiska

lämpligheten.

 Länsstyrelserna och Vägverket är ålagda att utöva tillsyn över att

tillståndshavarna bedriver verksamheten enligt gällande bestämmelser. De skall

dessutom verka för att kraven på trafiksäkerhet och god arbetsmiljö uppfylls.

 Vägverket har en operativ tillsyn som är inriktad på yrkestrafiken. Vägverkets

bilinspektörer kontrollerar dels vid flygande inspektioner fordonens tekniska

skick och förarnas arbetstider, dels vid företagsbesök arbetstider.

3.4 Drivmedelsransonering

Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) är ansvarig myndighet för

energifunktionen inom totalförsvaret. I ansvaret ingår att vidta lämpliga

åtgärder för att kunna hantera en försörjningskris. En sådan åtgärd är

drivmedelsransonering, där NUTEK ansvarar för såväl planering som genomförande.

 Vägverkets uppgift är bl.a. att:

-lagerhålla ransoneringskort av datatyp för NUTEK:s räkning,

-vid beslut om drivmedelsransonering knyta fordon registrerade i centrala

 bilregistret till viss typ av ransoneringskort och komplettera dessa med

 fordonsägarens namn och adress samt fordonets registreringsnummer för

 distribution via Posten (standardranson),

-vid beslut om ransonering knyta fordon, registrerade och noterade som fordon i

 yrkesmässig trafik i bilregistret till viss typ av ransoneringskort och

 komplettera dessa med fordonsägarens namn och adress samt fordonets

 registreringsnummer för distribution via Posten (förskottsranson).

 Länsstyrelsen är enligt länsstyrelseinstruktionen, beredskapsförordningen m.fl.

författningar högsta civila totalförsvarsmyndighet i länet. Med detta följer

också särskilda uppgifter inom vissa områden, däribland energiförsörjning.

Uppgiften innebär ansvar för olika typer av ransoneringar i fred, kris och krig.

Länsstyrelsernas uppgifter under en drivmedelsransonering är att svara för en

behovsprövad tilldelning av drivmedel till registrerade motorfordon, traktorer,

terrängfordon, motorredskap samt vissa enheter inom skogsbruket.

 I ransoneringssystemet ombesörjer kommunerna och länsstyrelserna all

tilldelning av behovsransoner för olika fordon. Avgörande för upp-

giftsfördelningen mellan kommun och länsstyrelse har varit länsstyrelsens

tillgång till bilregisterfunktionen, och därmed möjligheten att enkelt

kommunicera med centrala bilregistret. Därför har länsstyrelsen ålagts att sköta

tilldelningen för registrerade fordon, medan kommunen handhar tilldelningen för

icke registrerade fordon.

3.5 Kostnader och finansiering

Vägverkets kostnader för trafikregisterverksamheten i Örebro uppgick år 1993

till 386 miljoner kronor. Av detta belopp avsåg 147 miljoner kronor

portokostnader, 17 miljoner kronor kostnader för registreringsskyltar, 50

miljoner kronor kostnader för framställning och distribution av körkort och 11

miljoner kronor kostnader för kontrollmärken. I beloppet ingår inte kostnaderna

för Vägverkets bilinspektörer och inte heller kostnader som är att hänföra till

registrets andel av verkets centrala kostnader ("overhead"-kostnader).

 Länsstyrelsernas personalkostnader för de olika slagen av trafikadministrativ

verksamhet framgår i Länsstyrelseförslaget. I nedanstående tabell redovisas

antalet årsarbetskrafter den 1 januari 1994 och kostnaderna.

Trafikadmini- Antal Lönekostnader

strativ verksam- årsarbets- inkl. lkp

het krafter miljoner kronor

Bilregister 259,6 55,7

Körkort 116 25,6

Allmänna ombud 89,4 21,7

Yrkesmässig 42,1 10,2

trafik

SUMMA 507,6 113,2

 Verksamheten vid trafikregistret i Örebro finansieras numera genom dels ett

särskilt anslag kallat "Vägverket: Kostnader för registerverksamheten", dels

avgiftsintäkter från kommersiell försäljning av uppgifter från registret.

Anslaget uppgick till 507 miljoner kronor budgetåret 1993/94 och till 522

miljoner kronor 1994/95. Intäkterna från uppdragsverksamheten beräknas bli ca 22

miljoner kronor.

 Kostnaderna för länsstyrelsernas trafikadministrativa verksamhet har också

budgeterats i det tidigare nämnda anslaget. Medlen till länsstyrelserna är inte

öronmärkta utan ingår som en ospecificerad del i resp. länsstyrelses rampost.

170 miljoner kronor, som Vägverket erhållit för innevarande och föregående

budgetår har, med anledning av det tidigare nämnda, dragits in som besparing.

 Bil- och körkortsregisterverksamheten har alltid finansierats genom avgifter.

När Trafiksäkerhetsverket hade ansvaret för verksamheten fick verket direkt

disponera dessa avgifter. Inför Trafiksäkerhetsverkets sammanslagning med

Vägverket den 1 januari 1993 beslutade regeringen att verksamheten skulle övergå

från netto- till bruttoredovisning på statsbudgeten. Det betyder att

avgiftsintäkterna inte disponeras av Vägverket utan tillförs statskassan och

redovisas under en inkomsttitel.

4 Förslag

4.1 Bilregisterverksamheten

Regeringens förslag: Vägverket ges ett samlat

ansvar för bilregisterverksamheten. Ny teknik

används för att effektivisera verksamheten. Tele-

fonservicen förbättras. Handläggningen av bilre-

gisterärenden och telefonservicen koncentreras

till tre platser i landet. Riksskatteverket

utreder beskattningsfrågorna.

 Bakgrund till regeringens förslag: Bilregisterkungörelsen är över 20 år gammal

och regelsystemet är anpassat till en arbetsfördelning mellan centrala och

regionala organ som var lämplig för 1960-talets ADB-teknik. En rad ändringar i

bilregisterkungörelsen har gjorts under årens lopp och i en särskild förordning

har regler införts som gör att bilfirmor m.fl. kan direktregistrera ägarbyten

samt av- och påställningar av fordon. Regelsystemet har dock härigenom blivit

svåröverskådligt och svårbegripligt. Så t.ex. är det numera Vägverket som i

flertalet fall svarar för registreringen av fordon.

 Informationen till allmänheten om det gällande regelsystemet är bristfällig och

de blanketter som används är svåra att förstå. Detta leder till ökade kostnader

och besvär för både fordonsägarna och myndigheterna.

 Ansvaret för att föra bilregistret är i dag splittrat på Vägverket och läns-

styrelserna. Verksamheten finansieras via flera olika anslag och avgifter. Det

saknas en samlad redovisning över verksamhetens kostnader. Betydande besparingar

bör kunna göras genom införande av ny teknik och administrativ rationalisering.

 Vägverket har utvecklat den s.k. bildfångsttekniken för registrering inom det

trafikadministrativa området. Bildfångsttekniken innebär i korthet att

handlingar avbildas i digital form och lagras på optiska media samtidigt som

handlingarnas information tolkas och analyseras med hjälp av en dator. Detta

innebär dels att arkiveringen av handlingarna sker på ett rationellt sätt, dels

att enkla ärenden vars handläggning är möjlig att helt formalisera i ett

dataprogram kan hanteras på ett snabbt, säkert och kostnadseffektivt sätt.

 Bildfångstteknik har införts för registrering av parkeringsanmärkningar och för

tillverkning av körkort. Vägverket har i en skrivelse den 12 april 1994 om

ändringar i bilregisterkungörelsen hemställt att nu få ta tekniken i bruk även

inom bilregisterområdet. Vägverket har anskaffat utrustning för detta ändamål.

Kostnaden för utveckling av systemet och inköp av utrustning har uppgått till ca

10 miljoner kronor.

 Det inkommer årligen omkring två miljoner anmälningar om äganderättsövergångar,

en halv miljon anmälningar om avställning och en kvarts miljon avregistreringar.

Fortfarande kommer många av dessa ärenden till länsstyrelserna på fordonets

registreringsbevis och hanteras manuellt enligt särskilda instruktioner.

Bildfångsttekniken innebär att de flesta av dessa ärenden i stället skulle kunna

införas maskinellt i bilregistret av Vägverket.

 I Länsstyrelseförslaget anges att länsstyrelserna genom bildfångsttekniken bör

kunna spara in omkring 60 tjänster och göra en nettobesparing på omkring 8

miljoner kronor om året.

 De tekniska förutsättningarna för att rationalisera bilregisterverksamheten

finns således, men besparingarna har inte kunnat realiseras. I de fall inte

direktregistrering görs är det nämligen enligt reglerna i bilregisterkungörelsen

länsstyrelsen som skall föra in uppgifter i bilregistret om ägarbyten samt av-

och påställning av fordon.

 Förutom höga kostnader finns det även andra problem och brister i nuvarande

hantering av bilregisterärenden. Utredningen om översyn av huvudmannaskapet för

bilregistret m.m. konstaterade i betänkandet Den regionala bil- och

körkortsadministrationen (SOU 1991:14) att det föreligger stora skillnader i

kvalitets- och servicenivå mellan olika länsstyrelser. Detta medför att

bilregistret kommer att innehålla inaktuella uppgifter, vilket medför felaktiga

resultat när uppgifterna används i nästa led. Detta skapar i sin tur nya ärenden

och onödigt administrativt arbete, som tar ytterligare resurser i anspråk. Om

man försöker att lösa resursproblemet i registreringsarbetet genom att dra ned

på telefonservicen uppstår nya problem. Frågor som inte klaras av per telefon

uppenbarar sig ofta som skriftliga ärenden eller ofullständiga anmälningar från

allmänheten, som tar mera resurser i anspråk än telefonservicen.

 Genom att kilometerskatten har avskaffats har ärendebalanserna i den regionala

bilregisterverksamheten minskat, men alltjämt förekommer tidvis eftersläpningar

i registreringsarbetet.

 Anmälan om ändringar i bilregistret kan i dag sändas in till vilken

länsstyrelse som helst och frågor om ett fordon kan också besvaras av vilken

länsstyrelse som helst. En konsekvens av det nuvarande systemet är att de

länsstyrelser som har en hög servicenivå i sin bilregisterverksamhet riskerar

att få fler ärenden. Med nuvarande finansieringssystem får man inte kompensation

för detta.

 Skälen till regeringens förslag: I nuvarande statsfinansiella läge anser

regeringen att alla möjligheter som finns att rationalisera statliga verk-

samheter måste tas till vara. Digital bildfångstteknik i bilregisterverksamheten

bör därför nu införas och den nya informationsteknologin även i övrigt utnyttjas

för att minska kostnaderna för verksamheten. Regelsystemet bör förenklas och

informationen till fordonsägarna förbättras i syfte att minska antalet ärenden

som behöver utredas av registreringsmyndigheten.

Registrering och tekniska utredningar

Registrering av fordon görs numera till största delen av Vägverket på basis av

uppgifter som ASB och tillverkarna lämnar direkt till Vägverket. Länsstyrelsen

medverkar bara vid registrering av vissa fordon som skall

registreringsbesiktigas.

 Det är uppenbart att Vägverket är mest lämpat att genomföra tekniska

utredningar, t.ex. att klassificera ett fordon, att bestämma skattevikten eller

att kontrollera att ett fordon har genomgått sådana tekniska förändringar att

det kan avregistreras. Inom Vägverket finns till skillnad från länsstyrelserna

fordonsteknisk kompetens.

Inmatning av uppgifter i bilregistret med bildfångst

I både Länsstyrelseförslaget och Vägverksförslaget bedöms det som mest

ekonomiskt att inmatningen av uppgifter om ägarbyte samt om av- och påställning

av fordon görs med hjälp av bildfångsttekniken och att inmatningen bara bör

göras på en plats i Sverige. I Länsstyrelseförslaget anges att det centrala

trafikregistret bör överflyttas till Länsstyrelsen i Örebro län. Regeringen

anser att detta inte är lämpligt. Vägverkets trafikregister i Örebro bör enligt

regeringens uppfattning i stället ha kvar ansvaret för drift och utveckling av

registret samt även hantera all inmatning av uppgifter i bilregistret med hjälp

av bildfångsttekniken.

 Med bildfångsttekniken kan Vägverket automatiskt registrera alla enkla ärenden

där anmälningarna är kompletta. Om det saknas uppgifter eller vissa uppgifter är

otydliga kan i de flesta fall meddelanden om komplettering skickas ut till

kunderna med ett automatiserat förfarande. Görs en begärd komplettering korrekt

kan ändringen sedan registreras med hjälp av bildfångsttekniken när ärendet

kommer åter till Vägverket. Genom en sådan automatisering av handläggningen

kommer en större administrativ besparing att kunna göras än vad som redovisats i

Länsstyrelseförslaget.

 I vilka fall kompletteringarna skall göras automatiskt, resp. vilka ärenden som

är av sådan art att de kräver en manuell hantering och mer kvalificerad

utredning är en fråga som bör ankomma på Vägverket att besluta om.

Ägarutredningar och utredningar om av- och påställning

Tillämpningen av bildfångsttekniken för registrering av ägarbyten samt av- och

påställning av fordon förutsätter att anmälningarna görs på

registreringsbevisets rapportdel. Med bildfångsttekniken kommer man normalt att

hinna registrera alla ärenden samma dag som de kommer in till Trafikregistret,

även om antalet ärenden en viss dag skulle vara mycket stort. Eftersom

anmälningarna sker på ett enhetligt sätt och till ett enda ställe blir

hanteringen också säkrare. Genom att ärendena avbildas och arkiveras direkt när

de kommer in till Vägverket blir risken för att ett ärende kan komma bort mycket

liten. Antalet ärenden som kräver en utredning torde härigenom komma att bli

väsentligt mindre än i dag.

 Ägarutredningar initieras ofta i samband med uppbörd av fordonsskatt. Om en

försäljning skett under året men ägarbytet inte anmälts kommer den förre ägaren

att debiteras skatten. Ägarutredningarna tar betydande resurser i anspråk.

Kostnaderna för ägarutredningar drabbar vanligen inte dem som slarvat med att

göra anmälan om ägarbyte, utan kostnaderna kommer via registerhållningsavgiften

att få betalas av alla fordonsägare.

 För att få en bättre regelefterlevnad anser regeringen att systemet för

anmälningar bör ses över. Den blankett som Vägverket tagit fram och prövat i

bildfångstsystemet är enklare än den som i dag används. Med en tydlig

information om hur blanketten skall fyllas i och en förklaring om varför anmälan

måste göras kommer man sannolikt att kunna minska antalet oanmälda ägarbyten.

För att underlätta anmälningarna bör också portot betalas av Vägverket och inte

som i dag är fallet av den som skall göra anmälan.

 Om ägarbyte skett under någon av de första dagarna i uppbördsmånaden kommer

säljaren att debiteras fordonsskatt för det kommande skatteåret. Många

fordonsägare är inte medvetna om detta, utan tror att de inte behöver betala

skatten eftersom de sålt fordonet innan de fått inbetalningskortet. För att

undvika att skatten inte betalas i tid och att därmed säljaren kommer att

påföras dröjsmålsavgift, bör i dessa fall säljaren i samband med att han från

Vägverket får en bekräftelse på att ägarbytet registrerats, få en tydlig

information om att han trots ägarbytet är skattskyldig för det kommande året.

 Enligt reglerna i bilregisterkungörelsen kan vid underlåtenhet att anmäla

ägarbyte ett föreläggande om ordningsbot ges. Ordningsbotsbeloppet är för

närvarande 300 kronor. Det är i dag ovanligt att förelägganden om ordningsbot

ges. För att få en bättre regelefterlevnad och undvika ägarutredningar anser

regeringen att myndigheterna bör tillämpa det sanktionssystem för underlåtenhet

att anmäla ägarbyten som finns i bilregisterkungörelsen.

 Genom införande av bildfångsttekniken och nya blanketter för anmälan om

ägarbyte och avställning av fordon torde antalet ärenden som behöver utredas

komma att minska kraftigt. Vid de mindre länsstyrelserna kommer då enligt

regeringens bedömning antalet ärenden bli för litet för att man skall kunna få

en rationell ärendehandläggning.

 För att göra ägarutredningar och utredningar om av- och påställning av fordon

krävs kunskaper om gällande regler och praxis, men man behöver inte ha kunskaper

om lokala förhållanden eller kännedom om den person som gjort anmälan.

Regeringen anser att ägarutredningar och utredningar om avställning av fordon

bör utföras av Vägverket och att utredningsverksamheten bör koncentreras till

färre platser i landet. Genom en sådan koncentration av verksamheten kan

Vägverket utveckla specialistkompetens och få vissa stordriftsfördelar även i

hanteringen av mera komplicerade ärenden.

 Vid vintersäsongens början och slut får länsstyrelserna ett stort antal

anmälningar och frågor om av- resp. påställning av fordon samtidigt som också

antalet anmälningar om ägarbyten brukar öka. Med nuvarande manuella inmatning på

länsstyrelserna kan tidvis förseningar i inmatningen uppstå. Eftersom vintern

börjar och slutar vid olika tidpunkter i södra och norra Sverige kan man utjämna

arbetstopparna om ärendena överförs till Vägverket. Ärendena kan då fördelas

mellan olika enheter inom Vägverkets organisation på ett flexibelt sätt.

Telefonservice

Även då det gäller telefonförfrågningar finns det fördelar med att arbeta i

större enheter. Man kan då utveckla specialistkunskaper. Om man har större

enheter ökar också möjligheterna att hålla stationerna bemannade under kvällar

och helger samt att ge viss tolkservice. Om verksamheten bedrivs inom Vägverkets

organisation kan man koppla samtalen till platser i landet där man för

tillfället har personal tillgänglig och härigenom utjämna arbetstopparna.

 I framtiden kommer sannolikt även telefonservicen att rationaliseras. Ett stort

antal fordonsfrågor kommer att kunna besvaras genom s.k. röstvalssystem. Kunden

slår då på sin telefon in en kod för det aktuella fordonet och en siffra för

vilken uppgift som önskas, t.ex. ägarens namn eller om och när fordonet ställts

av. Vägverkets dator tar fram de begärda uppgifterna och ger ett svar med

syntetiskt ljud.

 Utredningar och telefonförfrågningar har ett nära inbördes samband. Med hänsyn

till personalens kompetensutveckling bör dessa funktioner lämpligen

samlokaliseras. Personalen kan då växla mellan dessa arbetsuppgifter. En hög

servicenivå vad gäller telefonförfrågningar resulterar i färre utredningar.

 Regeringen föreslår att Vägverket skall ansvara för telefonservicen. Även denna

verksamhet bör koncentreras till färre platser i landet. Telefonservicen bör

också förbättras vad gäller väntetider och öppettider.

Fordonsskatt

Länsstyrelsen är i dag beskattningsmyndighet i fordonsskatteärenden, men

Vägverket beslutar på uppdrag av länsstyrelsen om fordonsskatt och

dröjsmålsavgift samt verkställer uppbörd av sådan skatt och avgift,

skattetillägg och ränta.

 Länsstyrelserna var tidigare beskattningsmyndighet för all skatt. När de

förutvarande skatteavdelningarna bröts ut ur länsstyrelserna och bildade egna

myndigheter bibehölls dock fordonsskattefrågorna på länsstyrelsen. Det främsta

motivet till detta var att länsstyrelserna var registreringsmyndigheter och hade

tillgång till utrustning för att kommunicera med bilregistret.

 Eftersom enligt regeringens förslag Vägverket kommer att svara för all

fordonsregistrering och ta emot alla anmälningar om ägarbyte samt av- och

påställning av fordon finns det inte längre samma motiv som tidigare att

länsstyrelsen skall vara beskattningsmyndighet.

 Riksskatteverket har i sitt samrådsyttrande över Länsstyrelseförslaget framfört

att verkets principiella inställning är att all beskattning och skattekontroll

bör hanteras inom skatteförvaltningen, om inte mycket starka skäl talar emot

detta. Verket ansåg dock att det inte finns någon anledning att för närvarande

aktualisera frågan om att föra över funktionen som beskattningsmyndighet från

länsstyrelsen till skatteförvaltningen. Att föra över funktionen till någon

annan myndighet bör dock enligt Riksskatteverkets mening under inga förhållanden

komma i fråga.

 Enligt regeringens bedömning kommer antalet fordonsskatteärenden att minska

genom användning av bildfångsttekniken och en bättre information om

regelsystemet. Regeringen avser därför att uppdra åt Riksskatteverket att lämna

förslag om hur beskattningsfrågorna skall lösas när bilregistret överförts till

Vägverket. När verkets förslag beretts kan regeringen återkomma till riksdagen

med eventuella förslag till förändringar avseende beskattningsfunktionen.

Kundmottagning

För närvarande finns möjlighet att genom personliga besök på länsstyrelsen göra

anmälan om registrering, avregistrering, avställning, påställning och ägarbyten.

Antalet sådana besök har dock successivt minskat. Regeringen anser att en

möjlighet till personliga besök bör finnas kvar även sedan Vägverket övertagit

ansvaret för bilregistreringsärendena. Detta kan ske antingen genom att

Vägverket i sin regionala organisation inrättar en kundmottagning eller genom

att Vägverket köper dessa tjänster från länsstyrelsen. Att ta emot anmälningar

och besvara frågor i registreringsärenden kan även utföras av ackrediterade

besiktningsföretag. I varje fall vid de stationer som utför registreringsbesikt-

ningar bör det finnas kompetens att hantera sådana frågor. I propositionen

(1993/94:167) En effektivare fordonskontroll föreslås att som ett villkor för

ackreditering skall krävas att besiktningsföretagen har sådan utrustning att de

med elektronisk post kan kommunicera med Vägverkets bilregister.

 Det bör ankomma på Vägverket att besluta om hur de direkta kundkontakterna

skall lösas. Målsättningen bör vara att kundmottagningar skall finnas på minst

lika många ställen som i dag. Samtidigt är det dock angeläget att Vägverket

genom enklare registreringsförfarande och bättre information om gällande regler

samt genom en utbyggd telefonservice minskar behovet av personliga besök.

Organisation och resurser

Genom tillämpning av bildfångsttekniken, regeländringar och bättre information

om reglerna bedömer regeringen att arbetsvolymen inom bilregisterverksamheten

kommer att minska kraftigt. Om Vägverket ges ett samlat ansvar för all

bilregisterverksamhet och verksamheten koncentreras till färre platser

förbättras möjligheterna att integrera den centrala och regionala

registerverksamheten och att göra tekniska och administrativa rationaliseringar.

 Länsstyrelsens sammanlagda kostnader för bilregisterverksamheten är i dag drygt

80 miljoner kronor. Regeringens bedömning är att kostnaderna bör kunna halveras

genom att länsstyrelsernas uppgifter överförs till Vägverket och

beskattningsfrågorna också ges en ny lösning.

 Beträffande Vägverkets organisation föreslår regeringen att utred-

ningsverksamheten och telefonservicen bedrivs vid tre enheter. Av dessa bör en

enhet finnas i Örebro för att få en nära koppling mellan å ena sidan

utvecklingen av bilregistersystemet och å andra sidan det löpande arbetet med

att hantera ärenden och besvara frågor från allmänheten. De två andra enheterna

bör förläggas till regionalpolitiskt prioriterade orter, nämligen Arjeplog och

Visby. Regeringen räknar med att de anställda som i dag arbetar med

bilregisterfrågor, i första hand skall erbjudas anställning i Vägverket på

nämnda orter.

 Organisatoriskt bör enheterna i Arjeplog och Visby vara knutna till

Trafikregistret i Örebro. Det nya trafikregistret bör ges en ökad själv-

ständighet och organisatoriskt jämställas med regionerna inom Väg- och

trafikdivisionen. Till Vägverkets trafikregister bör också knytas ett rådgivande

organ med företrädare för de olika intressenter som är beroende av uppgifter

från trafikregistret.

4.2 Körkortsverksamheten

Regeringens förslag: Länsstyrelsens ansvar som

regional körkortsmyndighet bibehålls. Det regio-

nala sambandet stärks genom att ärenden om åter-

kallande av körkort prövas av länsstyrelsen i det

län där körkortshavaren är folkbokförd. Vägverket

får i uppdrag att utveckla datorstöd för handlägg-

ning av körkortsärenden.

 Skälen till regeringens förslag: Det föreligger stora skillnader mellan

bilregistret och körkortsregistret. Körkortsregistret har en utpräglad karaktär

av besluts- och ärendediarium, medan bilregistret mer fungerar som en

informationsdatabas. Antalet transaktioner och antalet användare av bilregistret

är mycket större än av körkortsregistret. Det är i huvudsak bara polisen och

länsstyrelsen som utnyttjar informationen i körkortsregistret. Bilregistret är

också i sin helhet ett öppet register och även andra organ än

registreringsmyndigheterna har rätt att ändra på uppgifter i registret.

Uppgifterna i körkortsregistret är mera integritetskänsliga och vissa uppgifter

är sekretessbelagda. Finansieringen av registren sker också på olika sätt.

Bilregistret finansieras i huvudsak genom registerhållningsavgiften, som är en

generell, årlig avgift som debiteras samtidigt med fordonsskatten.

Körkortsregistret finansieras i huvudsak genom avgifter för körkortstillstånd

och för förnyelse av körkort.

 Såväl personliga besök som telefonkontakter är i hög grad knutna till

körkortsregistrets roll i myndighetsutövningen än vad som gäller för

bilregistret. Behovet av att personligen träffa den som handlägger ett ärende är

också större inom körkortsområdet. Detta gäller särskilt i ärenden om

återkallelse av körkort.

 En väsentlig skillnad vad gäller kundkontakterna med de båda registren är att

länsanknytningen vad gäller väsentliga körkortsärenden är total. Sålunda skall

körkortstillstånd meddelas av den länsstyrelse i det län där den sökande är

folkbokförd och återkallelse av körkortsingripanden göras av den länsstyrelse

där körkortet ursprungligen utfärdats. Bilregisterärenden kan handläggas av

vilken länsstyrelse som helst.

 Vid handläggningen av körkortsärenden kan kontakter behöva tas med olika

regionala och kommunala myndigheter såsom polisen, socialnämnden och hälso- och

sjukvårdsförvaltningen. Handläggningen kan även kräva kontakter med andra

enheter inom länsstyrelsen såsom sociala enheten och de enheter som handlägger

yrkestrafikärenden. Något större behov av personlig kontakt med

bilregisterenheten finns däremot inte.

 Det regionala sambandet talar enligt regeringens uppfattning för att

handläggningen av körkortsärenden bör ligga kvar på länsstyrelsen.

 Även kompetensskäl talar för att körkortsärenden bör ligga kvar på läns-

styrelserna. Körkortsärenden kräver en stor sakkunskap om körkortslagstiftningen

och tillämpningen av denna kräver juridisk och socialpolitisk kompetens. Sådan

kompetens kan enligt regeringens bedömning bäst utvecklas på länsstyrelsen som

även i sin övriga verksamhet handlägger ett brett spektrum av ärenden som kräver

liknande kompetens.

 Riksdagen har godtagit (bet. 1993/94:JuU24, skr. 1993/94:319) regeringens

förslag i propositionen (1993/94:133) Instansordningen m.m. i de allmänna

förvaltningsdomstolarna om att mål om återkallelse av körkort överflyttades från

länsrätten till länsstyrelsen den 1 oktober 1994. I denna proposition framhöll

regeringen att de personer i länsstyrelserna som handlägger körkortsärenden ofta

har stor erfarenhet och besitter god kompetens på området samt att tillämpningen

av förvaltningslagen garanterar en rättssäker handläggning. Med hänsyn till att

länsstyrelsens uppgift inom körkortsområdet förändras anser regeringen att det

inte är lämpligt att aktualisera en överflyttning av körkortsärenden till

Vägverket vilket verket föreslagit i sin skrivelse till regeringen.

 Enligt körkortsförordningen prövas frågor om återkallelse av körkort av

länsrätten i det län där det senast gällande körkortstillståndet har meddelats.

Vistas körkortshavaren i ett annat län får länsrätten hänskjuta målet till

länsrätten i detta län, om körkortshavaren begär det eller länsrätten annars

finner det lämpligt.

 I propositionen om instansordningen behandlas inte frågan om vid vilken

länsstyrelse som ärenden om återkallelse av körkort skall handläggas. Detta är

en administrativ fråga som regeringen får besluta om.

 Frågan om beslutsrätten vad gäller körkortsingripanden har behandlats i

regeringens proposition (1993/94:168) Ökad tillsyn av den yrkesmässiga trafiken.

Med hänvisning till yttrande från Föreningen för allmänna ombud i körkortsfrågor

konstaterade regeringen i denna proposition att ett överförande av alla

körkortsärenden till den länsstyrelse där körkortsinnehavaren är folkbokförd

innebär att villkorsakter, återkallelseakter m.m. som innehåller känsliga

uppgifter skall skickas runt mellan länsstyrelserna vilket innebär ökade

portokostnader och administrationskostnader samt längre handläggningstider.

Vidare konstaterades att frågan är av övergripande karaktär inom hela

körkortslagstiftningen och ej något som enbart berör yrkestrafiken. Någon

ändring föreslogs därför inte i denna proposition, men det framhölls att frågan

borde övervägas ytterligare på grund av det samband som finns mellan

körkortslagens bestämmelser om återkallelse av sådant körkort som förutsätter

taxibehörighet och den i propositionen föreslagna möjligheten att återkalla

taxilegitimation enligt yrkestrafiklagen. Riksdagen godtog regeringens förslag

(bet. 1993/94:TU29, skr. 1993/94:310).

 I ärenden om återkallande av körkort anser regeringen att det är angeläget att

körkortshavarna genom ett besök på myndigheten skall ha möjlighet att

personligen träffa den eller de personer som handlägger ärendet. Ärendena bör

därför lämpligen handläggas vid den länsstyrelse där körkortsinnehavaren är

folkbokförd. En sådan ordning underlättar också kontakterna med andra berörda

myndigheter, t.ex. polisen och socialnämnden. Detta är ägnat att förkorta

handläggningstiden och minska de administrativa kostnaderna. I de ärenden om

körkortstillstånd som avser vidgad behörighet underlättas handläggningen också.

Regeringen bedömer att handläggningstiderna och administrationskostnaderna

totalt sett inte kommer att öka till följd av förändringen.

4.3 Yrkestrafikverksamheten

Regeringens förslag: Länsstyrelsens uppgift som

tillstånds- och tillsynsmyndighet för yrkestrafik-

lagstiftningen bibehålls. Tillsynen effektiviseras

genom ett systematiskt samarbete mellan läns-

styrelse, skattemyndighet, kronofogdemyndighet,

polisen och Vägverket.

 Vägverket får i uppdrag att utveckla och

samordna datorstöd för ärendehandläggning av kör-

korts- och yrkestrafikärenden, samt samordnad

telefonservice och kvalitetskontroll.

 Skälen för regeringens förslag: Huvuddelen av de åkerier, taxiföretag,

bussföretag och andra transportföretag som omfattas av yrkestrafiklagstiftningen

är små och bedriver sin huvudsakliga verksamhet inom en kommun eller ett län.

Länsstyrelsen är av detta skäl en lämplig tillstånds- och tillsynsmyndighet.

 Länsstyrelsernas verksamhet inom yrkestrafikområdet är starkt inriktad på

ärendehandläggning. Verksamheten har stor betydelse för möjligheterna att

bedriva näring och inslaget av juridisk/ekonomisk granskning är också starkt.

Inom länsstyrelserna finns i dag i allt väsentligt sådan kompetens.

 Prövningen av yrkestrafikärenden anknyter väl till hanteringen av

körkortsärenden. Detta gäller speciellt i återkallelseärenden som enligt vad som

föreslagits i avsnitt 4.2 bör ligga kvar på länsstyrelserna.

 Yrkestrafikregistret har i likhet med körkortsregistret mer en karaktär av ett

besluts- och ärendediarium, ej en informationsdatabas. Uppgifter i registret

utnyttjas i huvudsak bara av länsstyrelsen, polisen och Vägverket.

 Vid handläggningen av ärenden enligt yrkestrafiklagen har länsstyrelsen behov

av att hämta uppgifter om vilka fordon som ett transportföretag har. I tillsynen

bör även ingå att kontrollera att fordonen har en tillfredsställande

säkerhetsmässig standard, samt ägandeförhållanden m.m. (jfr. prop. 1992/93:106

och prop. 1993/94:168). En lång rad kontroller skall göras vid t.ex. utökning av

fordonsparken. Denna tillsyn underlättas av att som regeringen föreslagit i

propositionen (1993/94:169) En effektivare fordonskontroll resultaten från den

senaste kontrollbesiktningen skall lagras i bilregistret. Länsstyrelserna måste

därför ha dataterminaler för kommunikation med bilregistret. En effektiv tillsyn

av den yrkesmässiga trafiken förutsätter dock inte att länsstyrelsen själv är

regional registreringsmyndighet inom fordonsområdet.

 Riksdagen har beslutat med anledning av föregående budgetproposition (prop.

1993/94:100 bil. 14) att länsstyrelserna skall tillföras ökade resurser för

tillsyn av den yrkesmässiga trafiken. Resurstillskottet är 6 miljoner kronor. I

regeringens proposition (1993/94:168) Ökad tillsyn av den yrkesmässiga trafiken

föreslås att länsstyrelsernas ansvar för den löpande tillsynen av den

yrkesmässiga trafiken markeras genom en ändring i yrkestrafiklagen.

 Tillsynen av den yrkesmässiga trafiken är inte enbart motiverad av

trafiksäkerhetsskäl utan är även nödvändig för att främja en sund konkurrens

inom transportsektorn. Detta ligger nära den nya roll att allmänt främja

konkurrensförhållanden inom länet som länsstyrelserna genom en ändring i

länsstyrelseinstruktionen tilldelats.

 Mot denna bakgrund anser regeringen att länsstyrelsens uppgifter inom

yrkestrafikområdet bör bibehållas och utvecklas. Det bör emellertid i detta

sammanhang noteras att en utredning om en översyn av yrkestrafiklagstiftningen

nyligen tillsatts (dir. 1994:109). I direktiven sägs, mot bakgrund av de nya

tillstånd som krävs för transporter i förvärvssyfte inom EES-området, att

utredningen bör utreda om den nuvarande myndighetsorganisationen är den mest

lämpliga mot bakgrund av de nämnda typerna av tillstånd. I direktiven framhålls

att hanteringen av de berörda tillstånden ibland gör det nödvändigt att

kontakter tas med myndigheter i andra länder.

 Den yrkesmässiga trafiken bedrivs som näringsverksamhet med, totalt sett, stora

ekonomiska intressen. Den omständigheten att den yrkesmässiga trafiken ställs,

mot betalning, till allmänhetens förfogande för transporter av personer och gods

motiverar också en särskild övervakning av denna trafik.

 Tillsynen kan effektiviseras genom ett ökat samarbete mellan länsstyrelser,

skattemyndigheter, polisen och Vägverket. I en departementspromemoria om "Den

yrkesmässiga trafiksamordningen och genomförandefrågor" (1994:100) efterlyses

denna nära samverkan. Enligt regeringens mening bör länsstyrelserna ta

erforderliga initiativ för att åstadkomma denna samverkan. Den tidigare nämnda

sambearbetningen mellan yrkestrafikregistret och utsökningsregistret vid

kronofogdemyndigheten är ett uttryck för detta. Vidare kan nämnas att regeringen

genom beslut den 31 mars 1994 har uppdragit åt Rikspolisstyrelsen och Vägverket

att utarbeta ett handlingsprogram för övervakningen av den yrkesmässiga

trafiken. I programmet skall ingå en redovisning av sådana missförhållanden som

medför åtgärder från länsstyrelsernas sida i form av varning till tillstånds-

havaren eller återkallelse av tillståndet. Vidare skall ingå att utarbeta ett

program för polisens utbildning i yrkestrafikfrågor i syfte att effektivisera

övervakningen av den yrkesmässiga trafiken. Redovisningen av uppdraget skall ske

senast den 3 april 1995. Vägverket kan numera även meddela föreskrifter på hela

yrkestrafikområdet. Tidigare var denna möjlighet starkt begränsad.

 Handläggningen av yrkestrafikärenden sker i dag huvudsakligen med ett manuellt

förfarande. Regeringen anser att datorstöd för handläggningen bör utarbetas av

Vägverket och länsstyrelserna. Det är i fråga om länsstyrelsens uppgifter såväl

inom yrkestrafikområdet som inom körkortsområdet synnerligen angeläget att

verksamheten kännetecknas av hög och jämn kvalitet. Det är t.ex. med hänsyn till

uppgifternas ändamål rimligt att begära att företrädare för verksamheten skall

gå att nå per telefon inte bara under en begränsad del av normal kontorstid utan

även under viss tid på kvällar och under helger. Regeringen avser därför att

uppdra åt Vägverket och länsstyrelserna att gemensamt inom ramen för de

trafikadministrativa ADB-systemen även utveckla system för en samordnad

telefonservice över riket samt system för kvalitetskontroll.

4.4 Ransoneringsfrågor

Regeringens förslag: Nuvarande ansvarsförhållanden

för drivmedelsransoneringen bör inte förändras.

NUTEK bör i samarbete med Vägverket få i uppdrag

att undersöka möjligheterna att modernisera ranso-

neringssystemet med hjälp av s.k. smart kort.

 Skälen till regeringens förslag: Frågan om ansvarsfördelningen vad gäller

drivmedelsransonering sammanhänger med hur ansvarsfördelningen är organiserad

inom andra områden. Regeringen anser det därför inte motiverat att ändra

organisationen av drivmedelsberedskapen.

 Arbete med s.k. smart kort för drivmedelsransoneringen bör fortsätta och härvid

bör även prövas möjligheten att utveckla ett fordonskort som innehåller

uppgifter från registreringsbeviset och från genomförda besiktningar av

fordonet.

4.5 Finansieringsfrågor

Regeringens förslag: Bilregisterverksamheten

finansieras med medel från Vägverkets och läns-

styrelsernas ramanslag med undantag för kostnader

för skyltar som finansieras genom avgifter som

Vägverket får disponera. Registerhållningsavgiften

inordnas i fordonsskatten.

 Körkortsverksamheten och yrkestrafikverksam-

heten finansieras med medel från länsstyrelsernas

ramanslag med undantag för dels driften av kör-

kortsregistret och yrkestrafikregistret som finan-

sieras med medel från Vägverkets ramanslag, dels

kostnaderna för framställning och distribution av

körkort som finansieras med avgifter som Vägverket

får disponera.

 Skälen för regeringens förslag: För närvarande finansieras den

trafikadministrativa verksamheten med medel från Vägverkets och länsstyrelsernas

ramanslag. Fram t.o.m. budgetåret 1992/93 finansierades Trafiksäkerhetsverkets

verksamhet inkl. registerhållningen genom registerhållningsavgiften och

inkomster för olika tjänster inom det trafikadministrativa området, s.k.

nettobudgetering. Registerhållningsavgiften täckte då även

Trafiksäkerhetsverkets övriga verksamhet.

 Riksdagens önskan att bruttobudgetera hela statsbudgeten, dvs. öppet redovisa

intäkter och utgifter, innebar dock att man i samband med att

Trafiksäkerhetsverkets verksamhet lades samman med Vägverkets valde att

bruttobudgetera även registerverksamheten. Regeringen avser att denna ordning

även bör gälla i fortsättningen.

 Beträffande arbetet med att mata in uppgifter och att göra ändringar i

bilregistret innebär tillämpningen av bildfångsttekniken att detta arbete i hög

grad kommer att automatiseras. Kostnaderna för systemet är till stor del fasta

och tillfälliga förändringar i volymen registreringar påverkar bara kostnaderna

marginellt.

 Kostnaderna för telefonservice och utredningar är däremot mer volymberoende. Om

antalet ärenden tillfälligt ökar bör detta dock lösas genom att Vägverket

omdisponerar sina resurser. Dessa frågor behandlas närmare i

budgetpropositionen. I Vägverkets årsredovisning och anslagsframställning bör

kostnaderna för de trafikadministrativa verksamheterna särredovisas.

 Kostnaderna för produktion och distribution av registreringsskyltar är starkt

volymberoende. Regeringen anser därför att Vägverkets kostnader för skyltar bör

täckas med avgifter som Vägverket får disponera. Liksom i dag är fallet bör

Vägverket även få disponera de intäkter man får genom kommersiell försäljning av

uppgifter ur registret.

 Registerhållningsavgiften är i dag 46 kronor för en personbil. Avgiften är

årlig och den motsvaras inte av någon direkt motprestation. En del av avgiften

(18 kronor) motsvarar inte någon kostnad för registerhållningen utan avser den

tidigarevarande verksamheten vid Trafiksäkerhetsverket som var

avgiftsfinansierad. Uppbörden av registerhållningsavgiften sker på

samma sätt som fordonsskatten.

 Länsstyrelsens arbete med körkortsärenden är enligt regeringens uppfattning

inte av sådan art att det bör finansieras genom direkta avgifter. Detta gäller i

synnerhet ärenden om återkallande av körkort, där länsstyrelsen har övertagit

länsrättens dömande funktion. Någon ändring av nuvarande system för finansiering

föreslås därför inte. Dock bör Vägverkets verksamhet med att tillverka och

distribuera körkort avgiftsfinansieras.

 Även länsstyrelsens tillsyn av den yrkesmässiga trafiken bör med hänsyn till

verksamhetens karaktär finansieras genom länsstyrelsernas ramanslag och

inkomsterna för tillståndsprövningen tillföras en inkomsttitel i statsbudgeten.

 Förslaget till ändrad uppgiftsfördelning inom fordonsområdet bör få

konsekvenser vad gäller myndigheternas anslag. Regeringen redovisar de

anslagsmässiga konsekvenserna av den föreslagna omorganisationen i

budgetpropositionen. Nettobesparingen kan beräknas till 40 miljoner kronor på

helt år.

4.6 Genomförande

Att överföra länsstyrelsernas bilregisterverksamhet till Vägverket och att bygga

upp den nya verksamheten i Arjeplog och Visby kräver viss förberedelsetid.

Regeringen föreslår därför att verksamheten i den nya organisationen skall

bedrivas fr.o.m. den 1 januari 1996.

 Det är emellertid angeläget att bildfångsttekniken så fort som möjligt tas i

bruk. Regeringen har därför genom beslut om ändring i bilregisterkungörelsen

(1972:599) föreskrivit att uppgift till bilregistret från den 1 mars 1995 i

huvudsak skall ges in till Vägverket genom att uppgiften anges på fordonets

registreringsbevis. Om uppgifterna inte tas emot genom bildfångst får emellertid

Vägverket överlämna dem till länsstyrelsen för ett manuellt förfarande.

 Regeringen återkommer till riksdagen med förslag till eventuella ändringar i

fordonsskattelagen (1988:327) sedan Riksskatteverket rapporterat sitt tidigare

aviserade uppdrag.

4.7 Uppföljning

Syftet med organisationsförändringen är att förbättra service och korta

handläggningstider inom ramen för en ekonomisk besparing. Vägverket skall följa

upp förändringen av bilregisterverksamheten, och lämna en fortlöpande

redovisning av förändringens effekter med avseende på måluppfyllelse. Av

redovisningen skall framgå bl.a. kostnadsutvecklingen, personalkonsekvenser och

teknisk utveckling. Även konsekvenser för kunderna skall redovisas. Det gäller

bl.a. nivå i fråga om telefonservice och övrig tillgänglighet. Regeringen avser

att ge Vägverket ett sådant uppdrag i regleringsbrev för budgetåret 1995/96.

Sammanfattning av Utredningen om bil- och körkortsregistreringen m.m.

(Länsstyrelserna i Norrbottens, Stockholms och Örebro län, Statskontoret och

Vägverket)

Bilregistrering och besparingar

Bilregistrering och körkortsfrågor berör nästan alla som bor i Sverige, svenskar

som invandrare. Enskilda, oavsett tidigare erfarenheter och språkkunskaper,

skall kunna få samma service. Kravet på systemet är därför höga. Den regionala

direktservicen är därför en av hörnpelarna i systemet. Sådan närservice

kombinerat med stordriftsfördelarna hos ett centralt register ger totalt sett

ett effektivt system.

 Länsstyrelsernas bil- och körkortsregister täcker inom en radie av ca 1 timmes

restid runt 85 procent av Sveriges befolkning. I Syd- och Mellansverige är

"kundtäckningen" så gott som 100-procentig. I Norrlands inland finns i detta

sammanhang, liksom för annan offentlig service, glesbygdsproblem. Där bör

förstärkt service kunna prövas tillsammans med andra samhällssektorer inom ramen

för s.k. MISO-kontor.

 I fråga om telefonservice har länsstyrelserna för låg kapacitet. Enligt

utredningens bedömning är det rationellt att inrätta en gemensam telefonenhet

för att "kapa toppar" i telefonförfrågningarna. En sådan enhet bör kunna

lokaliseras i anslutning till Norrbottens läns bil- och körkortsregister i

Arjeplog. En del av de medel som frigörs genom införandet av digital bildfångst

bör användas för detta.

 Utredningen har haft i uppgift att pröva om hela verksamheten eller viss

verksamhet kan lokaliseras till någon regionalpolitiskt prioriterad ort under

förutsättning av bibehållen effektivitet. Utredningen har övervägt en rad

arbetsuppgifter. Med den restriktion som angivits för prövningen, är det

utredningens uppfattning, att nämnda telefonservice är en lämplig sådan. Övriga

prövade arbetsuppgifter skulle innebära ökade kostnader.

 Utredningen anser att digital bildfångst skall införas inom bilregistreringen.

Tekniken i denna form är ännu inte prövad, varför kalkylerna innehåller viss

osäkerhet. En av utredningen genomförd investeringskalkyl indikerar

kostnadsbesparingar på ca 8 miljoner kronor/år. Den gemensamma utrustningen är

redan inköpt och placerad vid det centrala registret i Örebro. För

länsstyrelsernas del kommer det efter några år att innebära att arbetsuppgifter

motsvarande ca 60 årsarbetskrafter ersätts med digital bildfångst.

Finansiering och avgifter

Utredningen anser att direkt avgiftsfinansiering är möjlig att tillämpa för

vissa delar av bil- och körkortsområdet. För andra delar har det nuvarande

systemet med anslagsfinansiering fördelar.

 Vidare konstaterar utredningen att det, oavsett finansieringsform, är fråga om

ett monopolförfarande, då avgifter och tillstånd bestäms av statsmakterna. Att

skapa en marknadssituation med ett stort antal köpare och säljare är omöjligt.

Därför måste systemets utformning och effektivitet övervakas av statsmakterna.

Övervakningsuppdraget kan lämnas till Vägverket om en sådan ordning skapas att

verket inte också har ansvaret för det praktiska genomförandet.

 Om det centrala bil- och körkortsregistret överförs till en länsstyrelse skapas

möjligheter att göra en tydlig uppdelning mellan beställare och utförare. Med en

sådan ordning får Vägverket en entydig beställarroll och länsstyrelserna

ansvaret för det praktiska genomförandet.

 Utredningen konstaterar vidare att målformuleringar, kvalitetskrav och

principer för ekonomisk redovisning är bristfälliga. En bättre ordning ökar

bl.a. möjligheterna att sätta rättvisande avgifter. Utredningen anser att

Civildepartementets grupp för redovisningsfrågor bör prioritera detta arbete.

Riktlinjer för myndigheterna bör anges i regleringsbrev.

 Utredningen anser att förenklingar kan göras genom att minska antalet avgifter.

Inom bilregisterområdet bör "avställningsavgiften" och "avgiften för bevis om

avställningens upphörande" kunna inkluderas i "registerhållningsavgiften". Inom

yrkestrafikområdet kan förenklingar göras genom att ersätta enskilda avgifter

med en "differentierad" registerhållningsavgift "för fordon i yrkesmässig

trafik". Även inom körkortsområdet bör förenklingar genomföras.

Yrkesmässig trafik

Genom att sammanföra enheter för bilregister-, körkorts- och yrkestrafikfrågor i

en gemensam enhet/funktion bör den inre effektiviteten öka. Denna förstärks

också genom ett utökat samarbete mellan länsstyrelserna. Utredningen anser att

de länsstyrelser som inte redan initierat ett systematiskt samarbete med

skattemyndigheter, kronofogdemyndigheter och Polisen bör initiera ett sådant.

Utredningen konstaterar också att informationsutbytet mellan statliga register

bör öka för att effektivisera tillsynsarbetet.

 Tillståndsgivningen för internationell trafik bör flyttas till Länsstyrelsen i

Stockholms län. Tillstånd om trafik över länsgräns bör beslutas av den

länsstyrelse där den huvudsakliga linjesträckningen finns. Detta bidrar till att

renodla Vägverkets föreskrivande roll, och länsstyrelsernas myn-

dighetstillämpande roll.

 Slutligen konstaterar utredningen att de förslag som Statskontoret föreslagit

för att öka effektiviteten med tillsynen av den yrkesmässiga trafiken är i allt

väsentligt angelägna och i flertalet fall också på väg att genomföras.

Utredningens uppfattning i de enskilda frågorna framgår av kommentarerna till

Statskontorets förslag under avsnittet Yrkesmässig trafik.

Körkortsfrågor

Utredningen har prövat om Posten eller Polisen skulle kunna vara lämpliga att

hantera vissa körkortsfrågor. Utredningen avvisar en sådan ordning.

"Kundtäckningsgraden" hos länsstyrelserna är hög. Att överföra

myndighetsuppgifter till Posten, som avses bli aktiebolag, anser utredningen

vara olämpligt av bl.a. rättssäkerhetsskäl och dessutom alltför kostsamt.

Polisen genomför för närvarande betydande besparingar och koncentrerar sig på

brottsförebyggande och brottsbekämpande verksamhet. Körkortsfrågorna anses

därför av Polisen inte passa in i dess framtida inriktning, enligt det samråd i

frågor som har genomförts med rikspolischefen. Däremot har rikspolischefen gett

uttryck för att den verksamhet som bedrivs av bilinspektörerna skulle kunna

finnas inom Polisen, då denna verksamhet har nära beröringspunkter med Polisens

länstrafikenheter.

 Riksdagen har uttalat att förarprövningsverksamheten bör flyttas från

Vägverket. Motivet för detta är att föreskrivande och tillämpande uppgifter bör

åtskiljas. Utredningen konstaterar att förarprövningen väl passar in tillsammans

med länsstyrelsernas övriga arbetsuppgifter inom körkortsområdet. Genom att

tillföra länsstyrelserna dessa uppgifter samlas de körkortsadministrativa

uppgifterna, från körkortstillstånd, över förarprov och utfärdande av körkort

till indragning av körkort, på ett ställe. På motsvarande sätt bör Vägverket ha

det samlande föreskriftsansvaret. Vägverkets roll som central myndighet bör

således renodlas.

 Vidare tar utredningen upp frågan om praxis framför allt i frågor om

återkallande av körkort. Länsstyrelserna och Vägverket bör vara mer aktiva med

att utforma en gemensam praxis och därigenom minska skillnaderna i hur gällande

lagstiftning tillämpas.

Drivmedelsransoneringen och dess organisatoriska ansvar

I enlighet med direktiven har utredningen prövat om ansvaret för driv-

medelsransoneringen bör ligga på Vägverket alternativt en, flera eller samtliga

länsstyrelser.

 För närvarande har Närings- och teknikutvecklingsverket NUTEK ansvaret på

central nivå och länsstyrelserna ansvaret på regional nivå. Vägverkets

trafikregister svarar för visst administrativt stöd. Därtill kommer att

kommunerna också har uppgifter i systemet.

 Nuvarande system för ransonering bygger på att varje myndighetsnivå har sina

specifika, väl avgränsade uppgifter.

 Hypotesen att Vägverket skulle överta hela ansvaret för ransoneringen avfärdas

helt. NUTEK har redan i dag ett övergripande ansvar på central nivå och vore, i

så fall, den naturliga myndigheten för ett sådant övertagande. Emellertid skulle

konsekvenserna bli besvärande. Detta kan bäst illustreras av den olägenhet det

skulle medföra för myndigheten att handlägga två till tre miljoner ansökningar

om extra tilldelning av drivmedel, vilket är ett realistiskt scenario. Den

centrala myndigheten skulle också behöva hålla kontakt med alla kommuner för

såväl planering som genomförande av ransoneringen. Av samma skäl avfärdas tanken

att ge en länsstyrelse denna uppgift. Ej heller synes det vara motiverat att ett

antal länsstyrelser delar på uppgiften.

 Vägverket har i dag ansvar för det centrala bilregistret. Detta fungerar bra

vad avser ransoneringsplanläggningen. Från ransoneringsutgångspunkt är det egalt

om det centrala registret tillhör en länsstyrelse eller Vägverket.

 Slutsatsen blir att dagens system med gällande ansvarsfördelning mellan olika

myndigheter (NUTEK-länsstyrelserna-kommunerna), även i framtiden verkar vara

mest rationell. Däremot bör det övervägas ett modernare system baserat på s.k.

smarta kort, enligt NUTEK:s förslag.

Registerverksamhetens organisatoriska ansvar

Det centrala registrets självständiga ställning bör, som riksdagen tidigare

uttalat, komma till uttryck i den organisatoriska utformningen. Utredningen

anser därför att ett särskilt råd bör inrättas för samverkan i praktiska frågor,

men framför allt för den strategiska utvecklingen av det centrala registret.

Rådet bör bestå av vardera en representant från Naturvårdsverket,

Riksskatteverket, Rikspolisstyrelsen, Vägverket samt tre representanter från

länsstyrelserna.

 Utredningen har haft i uppgift att pröva hur den registerverksamhet som inte

kräver direktkontakt med allmänheten skall vara organiserad och pröva om sådan

verksamhet kan föras samman till det centrala registret. Utredningen har som

tidigare nämnts föreslagit att digital bildfångst införs för bilregistreringen

och att anläggningen placeras vid det centrala registret.

 Utredningen har prövat om all registerverksamhet kan förläggas till Vägverket.

Den samlade bedömningen visar att detta är olämpligt. Skälen för detta är bl.a.

följande: Riksdagen har uttalat att man skall sträva efter att särskilja

föreskrivande och tillämpande verksamhet. Vägverket har och kommer även

fortsättningsvis att ha föreskrivande uppgifter. Sammanblandningen mellan

föreskrivande och tillämpande uppgifter skulle öka. Möjligheten att renodla

beställarrollen och genomföranderollen skulle omintetgöras.

 Utredningen har också jämfört "kundtäckningsgraden" för Vägverkets regionkontor

resp. länsstyrelserna. Detta är för Vägverket väsentligt lägre än för

länsstyrelserna: 53 procent jämfört med 83 procent. En överföring av all

registerverksamhet till Vägverket skulle därför väsentligt försämra servicen

till den enskilde. Då länsstyrelserna under alla omständigheter kommer ha kvar

betydande närliggande uppgifter inom körkortsområdet, och den yrkesmässiga

trafiken, står inget att vinna på att bygga upp en delvis "parallell"

organisation. För staten som helhet skulle detta bli en alltför kostsam lösning.

Enligt direktiven skall tillgången på juridisk kunnig personal med erfarenhet av

arbetsområdet beaktas vid övervägandena. Sådan personal finns vid

länsstyrelserna, men inte vid Vägverkets regionkontor. RSV har för övrigt

uttalat, att det under inga förhållanden bör komma i fråga att föra över

uppgifterna från länsstyrelserna, dvs. i fråga om beskattning, till någon annan

myndighet. Dessutom skulle systemet för drivmedelsransonering avsevärt

försvagas.

 Utredningen har också prövat frågan om hur nuvarande ansvarsfördelning fungerat

och funnit att systemet i sina huvuddrag fungerar väl. Enligt majoriteten finns

det ändå fördelar med att överföra registret till en länsstyrelse.

 Utredningen anser, som framgått av det tidigare, att starka skäl talar för att

den regionala registerhanteringen bör stanna hos länsstyrelserna. Utredningen

har därefter, i enlighet med direktiven, prövat i vad mån det centrala registret

bör överföras till viss länsstyrelse. Genom en sådan ordning renodlas Vägverkets

beställarroll. Vägverkets uppgift som central sektorsansvarig myndighet blir

också mer tydlig. Förslaget innebär att riksdagens uttalande om att särskilja

föreskrivande och tillämpande verksamhet uppfylls.

 Någon produktionsmässig integration mellan det centrala bilregistret och övrig

verksamhet hos Vägverket finns ej. Däremot finns ett behov, bl.a. med anledning

av den digitala teknikens utveckling att allt mer integrera länsstyrelsernas och

det centrala registrets verksamheter. På sikt skapar en integration ytterligare

rationaliseringsmöjligheter. En sådan integration underlättas om registret

tillförs en länsstyrelse. Eftersom det centrala registret är beläget i Örebro,

förordar majoriteten att detta tillförs Länsstyrelsen i Örebro län, som

värdlänsstyrelse.

Vägverkets förslag till framtida organisation av bil-, körkorts- och

yrkestrafikregisterverksamheten

På regeringens uppdrag har en utredning i februari 1994 lämnat förslag till hur

den framtida bil-, körkorts- och yrkestrafikregistreringen bör organiseras.

Vägverket som inte ansåg sig kunna biträda utredningens förslag, har reserverat

sig i ett särskilt yttrande mot förslaget. Även Statskontoret reserverade sig i

avgörande delar mot utredningens förslag.

 Vägverkets reservation grundar sig på följande framtida organisation för bil-,

körkorts- och yrkestrafikregisterverksamheten.

Förslag till organisation

Den centrala registerverksamheten, som bedrivs av Trafikregistret i Örebro,

skall även framledes ingå i Vägverket. Verksamheten bör dock ges en mer

självständig ställning.

 Trafikregistrets uppgifter består av dels författningsreglerad verksamhet, dels

övrig verksamhet. Den författningsreglerade verksamheten bör hanteras av

Trafikregistret som en självständig registermyndighet med beslutsmandat direkt i

regeringsförordning. Registermyndighetens ställning som självständig myndighet

skall regleras i ett särskilt avsnitt i Vägverkets instruktion.

Registermyndighetens beslut skall kunna överklagas till Vägverket med viss

avlastning av arbetsuppgifter som följd för regeringskansliet. Övrig verksamhet

i Trafikregistret bedrivs liksom i dag efter delegering av Vägverkets

generaldirektör.

 Organisationsmässigt bör Trafikregistret likställas med Vägverkets regioner och

vara direkt underställt chefen för Väg- och trafikdivisionen. Trafikregistrets

formella uppbyggnad blir således helt parallell med Vägverkets regioner, även om

verksamheten blir rikstäckande till skillnad från regionernas.

 Den regionala registerverksamheten, som består av bilregister-, yrkestrafik-

och körkortshantering och som för närvarande bedrivs av länsstyrelserna, skall

utgöra en del i registermyndigheten och bör inordnas i Vägverkets regioner. Den

geografiska placeringen av verksamheten skall dock styras av

registerverksamhetens och kundernas behov. Vidare kan den tekniska utvecklingen

medföra att regionalpolitiska överväganden får styra valet av geografisk

placering för viss verksamhet.

 Drivmedelsransoneringen är sammanlänkad med annan ransonering som

länsstyrelserna har ansvaret för och bör därför ligga kvar hos länsstyrelserna.

Erforderligt stöd för drivmedelsransonering kan även i fortsättningen ges av

registermyndigheten.

Vägverkets ansvar

Vägverket har ett resultatansvar för det statliga vägtransportsystemet och ett

sektorsansvar för trafiksäkerhet och miljö kopplat till hela

vägtransportsystemet. Det måste anses som mycket angeläget för regeringen att

kunna utkräva ett samlat ansvar för hela området.

 Detta innebär att Vägverket skall arbeta med såväl infrastrukturella åtgärder

som åtgärder mot fordon och människa i syfte att förbättra trafiksäkerheten och

miljön. En helhetssyn skall prägla väghållningen.

 Vägverket är central förvaltningsmyndighet när det gäller fordon, körkort och

yrkestrafik. Vägverket skall också hålla ett rikstäckande register för fordon,

körkortshavare och yrkestrafik.

Tydlig organisatorisk åtskillnad

I regeringens proposition med förslag till sammanläggning av Trafik-

säkerhetsverket och Vägverket uttalades att de bästa förutsättningarna för att

uppfylla kraven på en effektiv och samordnad verksamhet nås, genom att samla

uppgifterna som har anknytning till väghållaransvaret inom en och samma

myndighet. Samtidigt uttalades att det var angeläget att registerverksamhetens

självständiga ställning säkerställdes. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen

avvisades ett förslag att överföra registerverksamheten till AB Svensk

Bilprovning. Trafikutskottet uttalade därvid att det borde ankomma på Vägverket

att, inom ramen för Vägverkets organisation, fördela övertagna arbetsuppgifter

så att tydlig organisatorisk åtskillnad görs mellan föreskrivande och

tillämpande uppgifter.

 En tydlig åtskillnad måste således göras mellan föreskrivande och tillämpande

verksamheter. Behov av sådan åtskillnad föreligger när en myndighet givits

mandat att såväl meddela föreskrifter om en verksamhet som att utföra

verksamheten. Behovet gör sig särskilt starkt påmint när den tillämpande

verksamheten utgör myndighetsutövning.

 Genom att skapa en självständig registermyndighet inom en sammanhållen

organisation med det övergripande väghållaransvaret, svarar den föreslagna

organisationsförändringen upp mot riksdagens krav på tydlig åtskillnad mellan

föreskrivande och tillämpande verksamhet.

Beställare/utförare

Vägverket är i författning ålagt att hålla de aktuella registren. Vidare är i

författning angivet vem som skall tillhandahålla de uppgifter som skall ingå i

registren. Verksamheten utförs därför i alla led i enlighet med vad som

föreskrivits i författning och verket disponerar inte över valet av aktörer. Mot

den bakgrunden föreligger inte något beställar/utförarförhållande mellan

aktörerna i den behandlade verksamheten. Däremot föreligger ett

föreskrivande/tillämpandeförhållande som den föreslagna organisationsmodellen

tar vederbörlig hänsyn till.

Många intressenter

Det finns många intressenter i registerverksamheten utöver Vägverket. Till de

viktigare hör Polisen, Riksskatteverket, försäkringsbolag och bilbranschen.

 För att tillförsäkra intressenterna att hänsyn tas till deras behov såväl när

det gäller drift som utveckling av registerverksamheten, bör ett råd inrättas

för samverkan i praktiska frågor.

 Den föreslagna organisatoriska åtskillnaden mellan Vägverket och

registermyndigheten medverkar också till en objektiv behandling av samtliga

intressenter.

Fordonsskatt

Organisationsförslaget innebär att fordonsbeskattningen till stora delar skulle

utföras inom Vägverkets organisation.

 Fordonsskatt beslutas genom automatisk databehandling på grundval av uppgifter

i bilregistret. Redan med nuvarande system sker således en betydande del av

arbetet med beskattningen genom automatisk databehandling av Trafikregistret i

Örebro. I de fall skattebesluten inte godtas, kan den skattskyldige begära

omprövning av länsstyrelsen. Den vanligaste anledningen till att ett beslut

begärs omprövat har sin grund i oklarheter i registerinnehållet.

 Genom den självständiga ställning som registermyndigheten får enligt förslaget,

borde det kunna godtas att omprövningen görs av registermyndigheten. I annat

fall kunde omprövningen - eftersom antalet skatteärenden minskat markant genom

borttagandet av kilometerbeskattningen - läggas ut på skattemyndighet.

Kundkontakter

Genom att inordna den regionala registerverksamheten i Vägverkets regionala

organisation ges möjlighet att erbjuda allmänheten en bred service på ett och

samma ställe. Registerverksamheten kommer att kunna samlokaliseras med all övrig

verksamhet som har med fordon, förare, vägar och vägtrafik att göra och som

skall bedrivas nära människorna så att allmänheten kan vända sig dit i alla

dessa frågor. Härigenom förbättras också möjligheterna till en dialog mellan

myndighet och människor.

Kostnadseffektivitet

Att flytta bort den centrala registerverksamheten från Vägverket leder inte i

sig till några kostnadsbesparingar. Däremot kan ett självständigare

trafikregister enligt förslaget främja ett kostnadseffektivt utnyttjande av

registreringsteknikens rationaliseringsmöjligheter.

 Att lägga in länsstyrelsernas regionala registerverksamhet i Vägverket innebär

i sig inte heller några egentliga kostnadsbesparingar. Däremot uppkommer goda

möjligheter till samordning mellan central och regional verksamhet samt mellan

de regionala verksamheterna, vilket saknas i dag.

 För att tillvarata möjligheterna till effektivisering med ny teknik och nya

metoder krävs ofta omfördelning av arbete och ansvar mellan central och regional

nivå. Genom att detta i dag berör helt olika myndigheter blir omfördelningen

svårorganiserad och kräver ofta författningsändringar.

 Rationaliseringsvinster som centralt utvecklingsarbete ger möjligheter till,

kan ofta i första hand tas hem inom den regionala verksamheten. De resurs- och

arbetsanpassningar som då skall ske måste vara väl samordnade med

systemförändringarna vilket kräver gemensamma planeringar och förberedelser. Med

dagens ansvarsfördelning är detta i praktiken ogenomförbart.

 Registerverksamheten finansieras med avgifter. Det finns dock inget samband

mellan dessa intäkter och den regionala verksamhetens resurser och kostnader.

Varje länsstyrelse kan självständigt avgöra hur stor andel av länsstyrelsens

anslag som skall användas för registerverksamheten, trots att den finansieras

med avgifter från dess kunder. Olikheter i resurstilldelningen kan lätt medföra

övervältring av arbetsvolymer till andra länsstyrelser.

 Regionala myndigheter som är fristående gentemot såväl varandra som den

centralt ansvarige, innebär risk för att rättstillämpningen inte blir enhetlig

och medför rättssäkerhetsproblem. Detta gäller inte minst på körkortsområdet.

Den regionala körkortshanteringen passar väl in i Vägverkets sektorsansvar för

trafiksäkerheten och en överföring av verksamheten ger möjligheter till

kunskapsöverföring som leder till att trafiksäkerhetseffekterna av

körkortshanteringen kan utvecklas.

 De åtgärder som kan vidtas för att effektivisera och rationalisera verksamheten

är av såväl teknisk som administrativ natur. Bland annat kan nämnas ökad

användning av direktregistrering och bildfångstteknik, införande av datorstödd

telefaxhantering och datorstödd telefoni samt automatiserad övervakning av

körkortshavare och den yrkesmässiga trafiken. För att genomföra dessa åtgärder

och få full effekt av åtgärderna, måste den regionala verksamheten läggas inom

samma organisation som den centrala. Effekterna av dessa åtgärder och övriga

förändringar bedöms kunna leda till besparingar på åtminstone ett hundratal

personer. Förutom personalbesparingar skulle åtgärderna medföra betydande

kostnadssänkningar.

Kompetensfrågor

En överföring av den regionala registerverksamheten till Vägverket förutsätter

att kompetens överförs från länsstyrelserna.

 Pågående och planerad utveckling kommer att medföra att de enklare rutinartade

arbetsuppgifterna kommer att automatiseras i allt större utsträckning och

därmed, på grund av stordriftsfördelar, handhas i den centrala

registerverksamheten. Det som i huvudsak kommer att återstå av arbetet i den

regionala registerverksamheten, vid sidan av upplysning och vägledning till

allmänheten, blir ärenden av mer komplicerad art. Inte minst gäller detta när

länsrätternas körkortsfrågor föreslås överföras till den regionala

registerverksamheten. Den juridiska spetskompetensen på registerområdet skall

liksom hittills finnas centrala i Vägverket och kan även i fortsättningen bistå

den regionala registerverksamheten.

KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 december 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:126 Den framtida trafikadministrativa

verksamheten.