Svensk ekonomi

Förord

Föreliggande bilaga till 1997 års budgetproposition beskriver den

internationella och den svenska ekonomins utveckling t.o.m. 1997.

 Bedömningen av den internationella utvecklingen grundar sig på material från

bl.a. OECD. Beskrivningen av den svenska ekonomin baseras främst på underlag

från Statistiska centralbyrån och på den prognos som Konjunkturinstitutet

publicerade den 14 augusti 1996. Ansvaret för de redovisade bedömningarna åvilar

dock helt Finansdepartementets ekonomiska avdelning.

 Bilagan innehåller dessutom kalkyler över ekonomins utveckling i ett något

längre perspektiv. Den traditionella prognosen för 1996 och 1997 kompletteras

med ett basscenario och ett alternativt högtillväxtscenario över utvecklingen på

medellång sikt. Dessa beräkningar är gjorda med stöd av Konjunkturinstitutets

modeller KOSMOS och FIMO. Ansvarig för bilagan är departementsrådet Anders

Palmér. Kalkylerna baseras på information t.o.m. den 5 september 1996.

 5

Innehållsförteckning

 Förord 5

1 Inledning 7

 1.1 Den svenska ekonomin 1996 och 1997 7

 1.2 Den svenska ekonomins utveckling 13

 t.o.m. år 2000

2 Internationell utveckling 23

 2.1 Utveckling i OECD-länderna 23

 2.2 Länderna utanför OECD 28

 2.3 Risker kring prognosen 30

 2.4 Medelfristig kalkyl 30

3 Kapitalmarknaderna 32

4 Utrikeshandeln 36

5 Näringslivets produktion 41

 5.1 Industrin 42

 5.2 Byggnadsverksamheten 46

6 Arbetsmarknad 47

7 Löner 51

8 Inflation 55

9 Hushållens ekonomi 59

10 Bruttoinvesteringar 66

 10.1 Näringslivets investeringar 67

 10.2 Bostadsinvesteringar 68

 10.3 Lager 69

11 Den offentliga sektorn 71

 11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn 71

 11.2 Den statliga sektorn 78

 11.3 Allmänna pensionsfonden 80

 11.4 Den kommunala sektorn 81

 6

Tabellförteckning

1.1 Prognosförutsättningar 9

1.2 Försörjningsbalans, 1994-1997 11

1.3 Nyckeltal 12

1.4 Finansiellt sparande 13

1.5 Förutsättningar 1996-2000 14

1.6 Försörjningsbalans 1996-2000 15

1.7 Nyckeltal 1996-2000 17

1.8 Arbetsmarknad 18

1.9 Högtillväxtalternativet,

 försörjningsbalans och nyckeltal, 1996-2000 20

2.1 EU:s försörjningsbalans 25

2.2 BNP-tillväxt, KPI och arbetslöshet 27

2.3 BNP-tillväxt per region samt andel av svensk

 export per region 30

4.1 Export och import av varor 38

4.2 Bytesbalansen 39

5.1 Näringslivets produktion 41

5.2 Nyckeltal för industrin 43

5.3 Byggnadsverksamhet 46

6.1 Sysselsättning i olika branscher 48

6.2 Arbetsmarknad 50

7.1 Timlöner 52

8.1 Konsumentpriser 57

9.1 Hushållens disponibla inkomster, konsumtion

 och sparande 61

10.1 Bruttoinvesteringar efter näringsgren 67

10.2 Lagerförändringar och lagerbidrag 70

11.1 Den offentliga sektorns finanser 73

11.2 Den offentliga sektorns skatter och avgifter 75

11.3 Den offentliga sektorns utgifter 76

11.4 Kommunsektorns finanser 1995-2000 84

 7

Diagramförteckning

1.1 BNP-förlopp 1984-1997 8

1.2 Bidrag till BNP-tillväxten 9

1.3 Bidrag till tillväxten 1998-2000 16

Diagrambilaga till kapitel 1 21

D.1 BNP-utveckling enligt bas-

 respektive högtillväxtalternativet 21

D.2 Arbetslöshet enligt bas- respektive

 högtillväxtalternativet 21

D.3 Sysselsättning och arbetskraft enligt bas-

 respektive högtillväxtalternativet 22

D.4 Basalternativet, befolkningen i ålder 16-64 år

 uppdelade på sysselsatta, personer i åtgärder i

 arbetskraften, öppet arbetslösa och personer

 i åtgärder utanför arbetskraften 22

2.1 Långa och korta räntor samt nominell växelkurs

 för EU som helhet gentemot dollarn 24

3.1 Ränteutvecklingen för 10-åriga statsobligationer

 i några länder 32

3.2 Ränteutvecklingen i Sverige, 1992-1996 33

3.3 Kronans kurs, TCW-index, 1995-1996 34

4.1 Export, marknadstillväxt och marknadsandelar

 för bearbetade varor, 1987-1997 37

4.2 Bytesbalansen som andel av BNP i Sverige

 och OECD-Europa, 1980-1997 40

5.1 Industins arbetskostnad per producerad enhet

 i Sverige relativt 14 OECD-länder 1980-1997 44

5.2 Industrins bruttoöverskottsandel, 1980-1997 45

6.1 Antal sysselsatta, öppet arbetslösa

 och personer i arbetskraften 49

7.1 Timlöneutveckling i industrin 53

8.1 Producentprisutvecklingen 1991-1996 55

8.2 Konsumentprisutvecklingen 1985-1997 58

 8

9.1 Real timlön före skatt 1975-1997 60

9.2 Hushållens framtidsförväntningar,

 1977-augusti 1996 62

9.3 Privat konsumtion, 1980-1997 63

9.4 Disponibel inkomst och privat konsumtion,

 1970-2000 65

10.1 Investeringskvoter inklusive och

 exklusive bostäder 68

10.2 Antal outhyrda lägenheter respektive

 antal påbörjade lägenheter 70

11.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande,

 1970-2000 71

11.2 Den offentliga sektorns konsoliderade

 bruttoskuld och nettoskuld, 1980-2000 74

11.3 Den offentliga sektorns inkomster och utgifter,

 1970-2000 77

11.4 Statsskulden, 1980-2000 80

11.5 Den kommunala sektorns finansiella sparande,

 1980-2000 82

 9

1 Inledning

1.1 Den svenska ekonomin 1996 och 1997

Under hösten 1995 inträffade en avmattning i den europeiska konjunkturen, vilken

också satt sin prägel på den svenska ekonomin. Via exporten spred sig de

negativa effekterna till den redan tidigare svaga inhemska ekonomin. Nedgången

av arbetslösheten bröts. Hushållens framtidsförväntningar dämpades. Allt fler

prognosmakare reviderade ned sina bedömningar. Samtidigt förväntades - bl.a. i

den ekonomiska vårpropositionen - att en återhämtning i Europa skulle inledas

under senare delen av 1996 och att detta skulle påverka den svenska ekonomin

positivt. Några påtagliga tecken på en sådan uppgång fanns dock knappast under

våren och osäkerheten i prognoserna var ovanligt stor.

 I vissa avseenden har bilden klarnat under de senaste månaderna. Allt fler

tecken, exempelvis BNP-tillväxten under andra kvartalet, industrins orderingång

och näringslivets framtidsförväntningar, tyder på att den tyska ekonomin

passerat bottenläget och att en uppgång är på väg med positiva effekter på

Europa i övrigt som följd. Samtidigt fortsätter tillväxten i Förenta staterna

att ligga på en hög nivå utan att inflationen pressas uppåt. Den svenska

exporten har hävdat sig överraskande bra under första halvåret, trots att det

relativa kostnadsläget försämrats kraftigt. Den privata konsumtionen har hållits

uppe, även om delar av detaljhandeln fått vidkännas betydande volymnedgångar.

Räntorna har fallit och de alltför stora lagren håller på att avvecklas. Mot

denna bakgrund är det rimligt att räkna med att den svenska ekonomin befinner

sig i en uppgångsfas, även om återhämtningen blir förhållandevis långsam.

 Tillväxten väntas under 1996 till största delen drivas av utrikeshandeln.

Exporten får draghjälp av en successivt stigande efterfrågan i utlandet.

Expansionstakten kommer dock sannolikt att dämpas i takt med att

relativprishöjningarna slår igenom på marknadsandelarna. Importen begränsas av

lageravvecklingen och en i övrigt återhållen inhemsk efterfrågan. Vidare kommer

investeringarna att vara en motor i tillväxtprocessen, enligt de enkäter som

föreligger. Ett markant omslag är på väg för bostadsinvesteringarna, dock från

en låg nivå. Den privata konsumtionen kan förväntas fortsätta att växa i en

årstakt av ca 1 procent, vilket innebär att sparkvoten i så fall stiger något.

Däremot ser den offentliga konsumtionen ut att falla. Sammantaget leder detta

till en BNP-tillväxt på 1,6 procent, vilket är något starkare än vad som antogs

i vårpropositionen. Arbetslösheten verkar dock bli något högre, beroende på att

såväl produktivitet och medelarbetstid växer i en snabbare takt än vad som

tidigare prognosticerades. Trots att löneökningarna är snabbare i Sverige än i

omvärlden ser inflationstakten ut att hamna på endast ca 1 procent under loppet

av året.

 Tillväxttakten beräknas stiga något 1997, till 2,3 procent, samtidigt som

drivkraften i processen ändras. Utrikeshandeln väntas ge ett mindre bidrag då

kronans appreciering mer tydligt slår igenom på marknadsandelarna samtidigt som

importen utvecklas i linje med efterfrågan. Även investeringarna beräknas komma

in i en lugnare expansionsfas efter den snabba kapacitetsutbyggnaden i år.

Däremot kommer sannolikt den privata konsumtionen att stärkas i takt med att

hushållens situation och framtidsförväntningar förbättras. Den för svenska

förhållanden höga sparkvoten kan då komma att sjunka något. Lageravvecklingen

väntas upphöra, vilket ger ett kraftigt positivt bidrag till BNP. En viss

nedgång av den öppna arbetslösheten är sannolik, bl.a. som en följd av stigande

efterfrågan på arbetskraft. Trots att en del tillfälliga inflationsdämpande

faktorer försvinner kommer ändå prisstegringarna att ligga väl i linje med 2-

procentsmålet.

Diagram 1.1 BNP-förlopp 1984-1997

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Även om konjunkturbilden nu är klarare än i våras finns fortfarande betydande

osäkerhet i prognosen. Återhämtningen i Europa i allmänhet och Tyskland i

synnerhet är ännu inte säkerställd, utan bedömningen bygger på enstaka

indikationer. För att den svenska tillväxten ska stärkas behöver dessutom

hushållens förtroende för den inhemska ekonomiska utvecklingen öka. I detta

sammanhang är utvecklingen av sysselsättningen, av räntorna och av de offentliga

finanserna nyckelfaktorer. En speciell osäkerhetsfaktor är den statliga

konsumtionen, vilken historiskt visat sig vara svår att förutse.

 7

Diagram 1.2 Bidrag till BNP-tillväxten, 1995-1997

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Till grund för prognosen ligger antagandet att de korta svenska

marknadsräntorna planar ut på nivån 5 procent i slutet av 1996 - vilket innebär

en markant lägre nivå än vad som angavs i vårpropositionen - för att stiga något

under loppet av 1997 i takt med att den väntade konjunkturuppgången i Europa

driver upp de tyska korträntorna. Den femåriga statsobligationsräntan antas

stabiliseras på ca 7 procent kring årsskiftet för att sedan ligga kvar på denna

nivå. Visserligen bedöms de amerikanska långa räntorna börja stiga något, vilket

ger återverkningar för Europa, men samtidigt bör den svenska räntemarginalen

gentemot utlandet kunna krympa p.g.a. de förbättrade offentliga finanserna, det

växande överskottet i bytesbalansen och den bestående låga inflationstakten. Den

svenska kronan antas vara stabil och TCW-index ligga runt 115.

Tabell 1.1 Prognosförutsättningar

 1994 1995 1996 1997

BNP-tillväxt i OECD 2,8 2,0 2,0 2,4

Konsumentprisökning i OECD 2,3 2,4 2,3 2,3

Dollarkurs (SEK) 7,7 7,1 6,7 6,7

TCW-index1 126,1 127,3 116,0 115,0

Tysk ränta 5 års statsobligation6,2 6,0 5,1 5,4

Svensk ränta 5 års statsobligation9,19,9 7,5 7,0

Svensk ränta 6 månaders ssvx7,7 8,9 6,0 5,4

1 TCW-index på 115 motsvarar i dagsläget ett ECU-index på ca 114.

Källa: Finansdepartementet.

 Aktuell statistik tyder på att lönerna inom industrin ökar något snabbare än

vad som antogs i våras, medan övriga löner snarast stiger långsammare.

Sammantaget väntas lönerna stiga med drygt 5,5 procent i år och med ca 4,5

procent nästa år. Detta kan jämföras med utvecklingstakten i Europa som ligger

på ca 3,5 procent. Den relativt snabba löneökningen tenderar hålla uppe de korta

räntorna och att pressa fram rationaliseringar, vilket mildrar genomslaget på

priserna men håller arbetslösheten på en hög nivå.

 Inflationen i Sverige har hittills i år varit betydligt lägre än vad som

förväntades i våras. Till och med augusti har priserna fallit med 0,3 procent.

Den låga takten förklaras bl.a. av sänkta importpriser, fallande räntor och

skatteförändringar. Produktivitetsökningarna har också varit starkare än väntat.

Under loppet av 1996 beräknas konsumentpriserna stiga med 1,0 procent. Under

1997 uppskattas KPI öka med drygt 2 procent, eftersom kronan inte antas

apprecieras ytterligare och räntorna inte falla. Om olika tillfälliga effekter

som påverkar priserna räknas bort, såsom skatte- och subventionsförändringar,

ränteutvecklingen samt växelkursens genomslag på importpriserna, verkar den

 underliggande inflationstakten hamna på nivån 2 procent eller strax därunder

för de båda åren. Den underliggande inflationen mätt som lönestegringstakt

minus trendmässig produktivitet beräknas sjunka från 1996 till 1997.

 Exporten steg snabbare än väntat under det första halvåret. Trots

apprecieringen av kronan har svenska företag fortsatt att vinna marknadsandelar.

Uppenbarligen dominerar fortfarande effekten av den tidigare kronförsvagningen.

Eftersläpningen innan volymerna påverkas fullt ut kan vara ovanligt lång vid

stora relativprisförändringar. Orderingången till exportindustrin stiger och

framtidsförväntningarna är positiva. Den internationella konjunkturuppgången för

med sig en högre marknadstillväxt. Med viss fördröjning väntas emellertid den

relativt omvärlden höjda kostnadsläget resultera i förluster av marknadsandelar

för svenska företag. Därmed kommer sannolikt exporttillväxten att bromsa upp

något nästa år. Importen hålls i år tillbaka av den starka lageravvecklingen,

medan en återhämtning är sannolik 1997. Såväl handels- som bytesbalansen

uppvisar stora och växande överskott. Bytesbalansen satt i relation till BNP

beräknas uppgå till 3,7 procent 1997, den högsta siffran i modern tid.

 Den privata konsumtionen har hittills i år hållits upp av efterfrågan på

energi, dagligvaror och bilar. Höga realräntor, hög arbetslöshet och den

omfattande konsolideringen av de offentliga finanserna har bidragit till en

försiktig attityd från hushållens sida, vilket gjort att efterfrågan inom många

andra områden varit dämpad. En gynnsammare ekonomisk utveckling under

prognosperioden gör att hushållens framtidsförväntningar sannolikt förbättras,

vilket skapar förutsättningar för en nedgång i sparkvoten. Höga reallöner,

framför allt i år, gör att disponibel inkomsterna stiger, även om

budgetkonsolideringen och en återhållen sysselsättningsutveckling verkar i

motsatt riktning. Den privata konsumtionen väntas öka med knappt 1 procent 1996

och med knappt 2 procent 1997.

 Den statliga konsumtionen har visat sig vara mycket svår att förutse.

Speciellt fluktuationerna i försvarsinköpen har varit stora och tidsprofilen

svår att fastställa. Sedan vårpropositionen presenterades har ny information

framkommit som indikerar att försvarsutgifterna blir lägre än beräknat. Detta

har föranlett en betydande nedrevidering av den statliga konsumtionen. Utifrån

korttidsstatistiken hittills i år ligger bedömningen av den kommunala

konsumtionens utveckling för 1996 kvar på -1 procent. Samtidigt beräknas det

finansiella sparandet för kommunsektorn i år bli betydligt sämre än enligt

bedömningen i våras. Mot denna bakgrund beräknas den kommunala konsumtionen

minska med 0,7 procent 1997, trots att den stora utbildningssatsningen bidrar

positivt.

Tabell 1.2 Försörjningsbalans, 1994-1997

 MiljarderProcentuell volymförändring

 Kr

 1995 1994 1995 1996 1997

BNP 1 634,9 2,6 3,0 1,6 2,3

Import 563,8 13,4 8,7 2,7 4,9

Tillgång 2 198,7 4,9 4,3 1,9 2,9

Privat konsumtion 853,5 0,8 0,3 0,9 1,8

Offentlig konsumtion422,6 -0,5 -2,3 -1,0 -0,5

 Stat 131,3 -0,1 -4,5 -1,0 0,0

 Kommuner 291,3 -0,7 -1,2 -1,0 -0,7

Bruttoinvesteringar 237,8 -0,2 10,6 8,1 2,0

 Näringsliv exkl. bostäder171,614,4 24,5 9,6 2,0

 därav industri 60,9 28,6 37,5 16,0 -4,0

 Bostäder 26,7 -35,3 -27,9 16,1 2,7

 Myndigheter 39,4 10,6 1,6 -3,5 1,4

Lagerinvesteringar1 17,5 1,5 0,5 -1,5 0,5

Export 667,3 14,1 11,4 6,5 5,6

Användning 2 198,7 4,9 4,3 1,9 2,9

Inhemsk användning1 531,4 1,9 1,6 0,0 1,8

1 Förändring i procent av föregående års BNP.

Källa: Finansdepartementet.

 Bruttoinvesteringarna är en av de mest expansiva delarna av den svenska

ekonomin under 1996. God lönsamhet och ett gynnsamt konkurrensläge har

möjliggjort för industrin att fullfölja sina långsiktiga expansionsplaner, trots

konjunkturavmattningen. Planerna tyder dock på att industrins investeringar

dämpas nästa år. Den befintliga kapaciteten räcker för att möta efterfrågan utan

att det uppstår kapacitetsproblem. Bostadsbyggandet vänder uppåt från en mycket

låg nivå. Räntefallet i kombination med olika stimulansåtgärder bidrar till

detta. Ett fall i ombyggnadsinvesteringarna drar ned tillväxtsiffrorna för 1997.

 Lagerinvesteringarna har stor inverkan på konjunkturförloppet. Avmattningen i

höstas kom uppenbarligen överraskande för många aktörer. Industrin och handeln

fick vidkännas en ofrivillig lageruppbyggnad. De alltför stora lagren avvecklas

nu i år, vilket ger ett starkt negativt bidrag till BNP. Effekten dämpas dock av

att importen också blir lägre. Till nästa år bör anpassningen vara avklarad och

lagerinvesteringarna väntas ligga kvar på en i stort sett oförändrad nivå.

Därmed blir omslaget betydande och ger ett positivt bidrag till BNP-tillväxten.

Tabell 1.3 Nyckeltal

 1994 1995 1996 1997

Timlön, kostnad 2,4 3,4 5,6 4,5

KPI, dec.-dec. 2,6 2,6 1,0 2,2

NPI, dec.-dec. 1,7 1,0 0,5 0,8

Disponibel inkomst 1,1 -0,1 1,2 0,8

Sparkvot (nivå) 8,6 8,2 8,5 7,5

Industri produktion 13,8 9,4 2,5 5,3

Relativ enhetsarbetskostnad-4,5 0,3 14,3 0,5

Öppen arbetslöshet (nivå)1 8,0 7,7 7,7 6,9

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder15,24,4 5,0 5,4

Handelsbalans (miljarder kr)67,1 105,6 124,4 139,6

Bytesbalans (% av BNP) 0,4 2,0 3,1 3,7

1 I % av arbetskraften.

Källor: Statistiska centralbyrån, Riksbanken och Finansdepartementet.

 BNP-tillväxten på 1,6 procent i år blir inte tillräcklig för att få ned

arbetslösheten. Visserligen stiger antalet arbetade timmar, men medelarbetstiden

fortsätter dock att öka, bl.a. beroende på att sjukfrånvaron faller ytterligare.

Därmed kommer sysselsättningen mätt i antal personer att avta. Utbudet av

arbetskraft beräknas emellertid också minska, vilket gör att den öppna

arbetslösheten planar ut på nivån 7,7 procent. Antalet personer i

arbetsmarknadspolitiska åtgärder väntas bli något högre än förra året. Den

starkare BNP-tillväxten 1997, 2,3 procent, i kombination med att

medelarbetstiden sannolikt stiger långsammare och att volymen

arbetsmarknadspolitiska åtgärder ökar, medför att den öppna arbetslösheten kan

falla med en knapp procentenhet. Summa av öppet arbetslösa och personer i

åtgärder väntas sjunka med knappt en halv procentenhet.

 Den offentliga sektorns finanser förbättras kraftigt under år 1996.

Underskottet i det finansiella sparandet beräknas bli 67 miljarder kronor,

vilket motsvarar 4 procent av BNP. Detta innebär en halvering av underskottet

jämfört med år 1995. Förstärkningen ligger främst på inkomstsidan, bl.a. stiger

skatter och avgifter som andel av BNP med 3,3 procentenheter. En rad tillfälliga

faktorer, bl.a. omläggningen av systemet för uppbörd av mervärdeskatt, gör att

skatteintäkterna blir särskilt höga under år 1996. Under föregånde år rådde det

motsatta förhållandet, varför en del skattehöjningar som då genomfördes inte får

genomslag på de totala skatteintäkterna förrän i år. De oväntat stora

skatteinbetalningarna under första halvåret 1996 tyder på att effekten av dessa

tillfälliga faktorer tidigare underskattats. Detta har föranlett en

upprevidering av prognosen för den offentliga sektorns skatteintäkter för

helåret 1996. De offentliga utgifterna hålls tillbaka av de besparingar som

vidtagits inom ramen för konsolideringsprogrammet, bl.a. minskar

transfereringarna till hushållen med ca 1 procent i reala termer mellan 1995 och

1996.

Tabell 1.4 Finansiellt sparande

Procent av BNP, löpande pris

 1994 1995 1996 1997

Bruttosparande 14,6 17,6 17,9 18,8

Realt sparande 14,2 15,6 14,8 15,1

 Fasta investeringar 13,6 14,5 15,2 15,1

 Lager investeringar 0,6 1,1 -0,4 0,1

Finansiellt sparande 0,4 2,0 3,1 3,7

 Offentlig sektor -10,8 -8,1 -4,0 -2,6

 Hushåll 6,2 5,9 5,7 4,9

 Företag 5,0 4,2 1,2 1,1

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 De tillfälligt höga skatteintäkterna under 1996 medför att den offentliga

sektorns inkomster växer långsammare under 1997 och skatte- och avgiftskvoten

sjunker något. I gengäld beräknas utgifterna minska mätt i fasta priser, vilket

medför att utgiftskvoten reduceras från 67,2 procent av BNP år 1996 till 64,7

procent av BNP år 1997. Den offentliga sektorns finansiella underskott beräknas

1997 uppgå till drygt 2,5 procent av BNP och således med viss marginal uppfylla

konvergenskriteriet för deltagande i den europeiska valutunionens tredje etapp.

Ett bättre finansiellt sparande, utförsäljningar samt en starkare krona är

faktorer som bidrar till att den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld

minskar som andel av BNP både 1996 och 1997.

1.2 Den svenska ekonomins utveckling t.o.m. år 2000

Förutom kortsiktsprognosen, vars perspektiv sträcker sig t.o.m. 1997, publicerar

Finansdepartementet kalkyler över den svenska ekonomin i ett medelfristigt

perspektiv. Osäkerheten i en kortsiktig prognos är stor. I kalkyler med ett

tidsperspektiv fram till år 2000 är osäkerheten av naturliga skäl ännu större.

Liksom i vårpropositionen presenteras här två alternativa kalkyler. Det s.k.

basalternativet utgör det mer måttfulla scenariet. Det s.k.

högtillväxtalternativet beskriver en utveckling där lönebildningen och

arbetsmarknaden antas fungera bättre, vilket resulterar i att den öppna

arbetslösheten faller successivt till fyra procent år 2000. Kalkylen kan ses

som ett räkneexempel på vilken utveckling som krävs för att den öppna

arbetslösheten ska halveras.

 Kalkylerna baseras på den ekonomiska politik och de regler som beslutats av

riksdagen samt de förslag till förändringar som regeringen presenterar i

föreliggande proposition. I de fall där det ännu inte finns några politiska

beslut och där det är osannolikt att inga nya beslut fattas, har tekniska

antaganden gjorts. För perioden 1998 t.o.m. 2000 finns exempelvis inga beslut om

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. I båda alternativen har det antagits att

volymen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna successivt avtar. Utvecklingen

är densamma i båda alternativen.

Förutsättningar

De internationella förutsättningarna är desamma i båda alternativen. De svenska

räntorna och växelkursen skiljer sig dock mellan alternativen.

Tabell 1.5 Förutsättningar 1996-2000

Årsgenomsnitt

 1996 1997 1998 1999 2000

BNP OECD (16) 2,0 2,4 2,5 2,5 2,5

KPI OECD (16) 2,3 2,3 2,5 2,5 2,5

Marknadstillväxt, OECD (14)4,8 6,1 6,0 6,0 6,0

Tysk ränta 5 års statsobligation5,15,4 5,9 6,0 6,0

Basalternativ

Svensk ränta 5 års statsobligation7,57,07,0 7,0 7,0

TCW-index 116 115 115 115 115

Högtillväxtalternativ

Svensk ränta 5 års statsobligation7,56,96,6 6,4 6,2

TCW-index 116 114,5 113,5 113 113

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Basalternativet

I ett medelfristigt perspektiv är det mycket svårt att pricka in

konjunkturvändningar. Kalkylerna är i stället uppbyggda kring ett tekniskt

antagande om att år 2000 är ett konjunkturmässigt genomsnittligt år och att det

vid utgången av 1997 finns outnyttjade resurser som kan tas i anspråk i ett

medelfristigt perspektiv, utan att det uppstår ett inflationstryck i ekonomin.

Storleken på detta BNP-gap eller extra expansionsutrymme är beroende av hur väl

arbetsmarknaden och lönebildningen fungerar. I basalternativet antas tillväxten

uppgå till 2,6 respektive 2,4 procent 1998 och 1999. Därmed sluts BNP-gapet

vid utgången av 1999. Därefter stiger BNP med 2 procent. Genom denna metod

fokuseras analysen på vad som krävs för att uppnå en balanserad ekonomisk

utveckling. Metoden ger däremot begränsad information om vad som kan hända vid

alternativa konjunkturförlopp.

Tabell 1.6 Försörjningsbalans, 1996-2000

 MiljarderProcentuell volymförändring

 Kr

 1995 1996 1997 1998 1999 2000

BNP 1 634,9 1,6 2,3 2,6 2,4 2,0

Import 563,8 2,7 4,9 6,3 6,0 5,7

Tillgång 2 198,7 1,9 2,9 3,5 3,3 3,0

Privat konsumtion 853,5 0,9 1,8 2,4 2,5 2,2

Offentlig konsumtion422,6 -1,0 -0,5 -1,2 -0,5 0,2

 Stat 131,3 -1,0 0,0 -1,5 0,5 0,5

 Kommuner 291,3 -1,0 -0,7 -1,1 -1,0 0,0

Bruttoinvesteringar 237,8 8,1 2,0 8,5 6,1 3,7

 Näringsliv 171,6 9,6 2,0 8,4 7,0 3,8

 Bostäder 26,7 16,1 2,7 15,0 10,0 10,0

 Myndigheter 39,4 -3,5 1,4 3,5 -1,4 -3,0

Lagerinvesteringar1 17,5 -1,5 0,5 0,1 0,0 0,0

Export 667,3 6,5 5,6 5,6 5,2 5,0

Användning 2 198,7 1,9 2,9 3,5 3,3 3,0

Inhemsk användning1 531,4 0,0 1,8 2,6 2,4 2,0

1 Förändring i procent av föregående års BNP.

Källa: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 En utgångspunkt för scenariet är att inflationen skall ligga i linje med

Riksbankens inflationsmål på 2 procent. Förutsättningarna för att detta skall

kunna uppnås utan att penningpolitiken för den skull behöver vara särskilt

stram, har förbättrats avsevärt under den senare tiden bl.a genom att

inflationsförväntningarna har justerats ned.

 Under perioden 1998-2000 antas lönerna stiga med ca 4 procent per år, vilket

förväntas ligga i linje med utvecklingen i Europa i övrigt. Företagen antas vara

inställda på att i möjligaste mån försvara marknadsandelar och reducerar sina

vinstmarginaler något under perioden. Sänkningen av marginalerna är så pass

begränsade att vinsterna ändå kommer att ligga på en hög nivå i slutet av

århundradet. Den relativt goda utvecklingen av konkurrenskraften innebär att

nettoexporten beräknas ge ett positivt, men avtagande, bidrag till tillväxten

under hela perioden.

 Den fortsatt låga inflationen och de förbättrade statsfinanserna medför att

förtroendet för den svenska ekonomin förstärks i en sådan utsträckning att

räntemarginalen mot den tyska 5-åriga statsobligationen krymper till en

procentenhet i slutet av 1998. Denna räntemarginal antas förbli oförändrad under

resten av perioden. Det innebär att räntan på en 5-årig svensk statsobligation

ligger på 7 procent. Växelkursen antas vara oförändrad under perioden 1997-2000,

med ett TCW-index på 115.

 8

Diagram 1.3 Bidrag till tillväxten 1998-2000

Procentenheter

Källa: Finansdepartementet.

 Räntenedgången och den relativt höga vinstnivån utgör goda förutsättningar för

att investeringarna ska utvecklas gynnsamt. Tillgången på arbetskraft och den

goda makroekonomiska miljön med sunda statsfinanser och prisstabilitet befrämjar

långsiktiga investeringar. Den relativt höga investeringsaktiviteten utgör i sin

tur en förutsättning för att kostnadsdrivande flaskhalsar kan undvikas. Ur denna

synvinkel föreligger förutsättningar för en god spiral. Även bostadsbyggandet

kan förväntas stiga i samband med att räntorna sjunker, hushållens realinkomster

ökar och tillväxten i ekonomin i övrigt tilltar. Det tidigare mycket låga

byggandet medför att bristsituationer relativt snabbt kan uppkomma på vissa

orter i landet.

Tabell 1.7 Nyckeltal 1996-2000, procent

 1996 1997 1998 1999 2000

KPI, dec.-dec. 1,0 2,2 2,2 2,2 2,2

Kostnadstimlön 5,6 4,5 4,1 4,0 4,0

Öppen arbetslöshet 7,7 6,9 6,1 5,8 5,7

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder5,05,4 5,0 4,3 3,8

Sysselsättning -0,7 0,6 1,4 1,1 0,6

Real disponibel inkomst 1,2 0,8 1,3 2,2 1,8

Hushållens nettosparkvot 8,5 7,5 6,5 6,2 5,8

Källa: Finansdepartementet.

 Den successiva förbättringen av arbetsmarknadsläget, tillsammans med fallande

räntor gör att hushållens framtidstro gradvis förstärks. Den privata

konsumtionen beräknas kunna öka med drygt 2 procent per år under perioden. En

viss sänkning av hushållens nettosparkvot antas därmed ske. Sparkvoten i slutet

av perioden ligger dock betydligt högre än genomsnittet för den senaste 20-

årsperioden.

 Kravet på att kommunerna skall uppnå balanserade finanser vid sekelskiftet i

kombination med fortsatta pris- och löneökningar beräknas leda till en sjunkande

volym för kommunal konsumtion fram till och med år 1999 och därefter en

oförändrad nivå. Den statliga konsumtionen beräknas minska i volym fram till och

med år 1998 till följd av besparingskraven. Sammantaget ger detta en

volymminskning för den offentliga konsumtionen mellan 1996 och 1999 och därefter

en svag ökning.

 Den totala arbetslösheten beräknas gradvis minska till en nivå på 9,5 procent

av arbetskraften år 2000 varav 5,7 procent är öppet arbetslösa och 3,8 procent

i arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Nedgången av arbetslösheten underlättas av att

utbildningen expanderar under perioden och därmed håller tillbaka

arbetskraftsutbudet. Sysselsättningen stiger under 3-års perioden 1998-2000 med

126 000 personer eller 3,2 procent.

Tabell 1.8 Arbetsmarknad

Tusental personer

 Förändring till 2000

 1995 BasalternativHögtillväxtalternativ

Sysselsättning 3 988 123 237

Reguljär sysselsättning3 926 157 272

Öppet arbetslösa 332 -84 -156

Konjunkturberoende

åtgärder 191 -24 -24

Utbud 4 320 38 81

Underliggande utbud 4 449 48 91

Källor: Statistiska centralbyrån, AMS och Finansdepartementet.

 Den relativt goda ekonomiska tillväxten med stigande sysselsättning

tillsammans med de budgetförstärkande åtgärderna innebär en successiv

förbättring av de offentliga finanserna. Underskottet i den offentliga sektons

finansiella sparande på 4 procent av BNP år 1996 vänds till ett överskott år

1999, som år 2000 växer till nära 2,5 procent av BNP. Förbättringen beror till

största delen på fallande utgifter i förhållande till BNP. Utgiftskvoten

reduceras med 8 procentenheter mellan åren 1996 och 2000, medan inkomstkvoten

faller med knappt 2 procentenheter under samma period. Statsskulden som andel av

BNP minskar med 13 procentenheter under perioden 1996 till år 2000, för att år

2000 uppgå till 70,6 procent av BNP. Den offentliga sektorns konsoliderade

bruttoskuld, definierad enligt EU:s konvergenskriterium, minskar med ca 12

procentenheter under samma period och uppgår vid utgången av år 2000 till knappt

66,5 procent av BNP.

Högtillväxtalternativet

Högtillväxtalternativet beskriver ett ekonomiskt förlopp där den öppna

arbetslösheten reduceras till 4 procent år 2000. Ett antal antaganden är

gemensamma för basalternativet och högtillväxtalternativet. Därmed blir

kalkylen lättöverskådlig och analysen kan fokuseras på vilken ytterligare

tillväxt som skulle behövas för att den öppna arbetslösheten ska falla till 4

procent. Antaganden som är gemensamma med basalternativet är de

arbetsmarknadspolitiska åtgärdernas omfattning, förändringen av

medelarbetstiden, produktivitetstillväxten samt den internationella utveck-

lingen.

 I jämförelse med basalterativet bygger högtillväxtalternativet på en i grunden

ljusare bild av den svenska ekonomins funktionssätt. Alternativet kännetecknas

av en icke-inflationistisk lönebildning och av en i övrigt väl fungerande

arbetsmarknad. De arbetskraftsresurser som finns i utgångsläget kan därigenom

tas i anspråk utan att det uppstår överhettningstendenser som driver upp löner,

priser och räntor.

 Den väl fungerande arbetsmarknaden leder till ett lägre inflationstryck.

Riksbanken antas därför föra en lättare penningpolitik än i basalternativet med

lägre korträntor som följd. Förutsättningarna för lägre obligations-räntor och

en viss förstärkning av kronan är goda. Räntemarginalen mot den tyska 5-åriga

obligationen krymper till 0,25 procentenheter år 2000 och TCW-index sjunker

succesivt till 113 i slutet av 1998 för att sedan ligga kvar på denna nivå under

resten av perioden.

 Exportföretagen antas agera mer aggressivt i prissättningen och kan därför

hålla en högre exportvolym. Den svenska industrin väntas också i högre grad

producera egna insatsvaror, vilket leder till att importkvoten sjunker något.

Utrikeshandeln ger således ett något högre bidrag till tillväxten.

 Under innevarande år antas tillväxten vara densamma som i basalternativet.

Därefter är tillväxten knappt en procentenhet högre i genomsnitt per år. Med

detta förlopp faller den öppna arbetslösheten till 4 procent år 2000.

Sysselsättningen ökar med 6,0 procent från 1995 till år 2000 i stället för

basalternativets 3,1 procent.

 Den gynnsammare ekonomiska utvecklingen tenderar att, vid ett givet regelverk,

förbättra de offentliga finanserna ännu snabbare än i basalternativet.

Beräkningarna baseras dock på antagandet om att den offentliga sektorns

finansiella sparande som andel av BNP år 2000 skall vara detsamma, som i

basalternativet. Detta skapar utrymme för såväl högre offentlig konsumtion som

en sänkning av hushållens inkomstskatter, vilket ger en positiv effekt på

disponibelinkomsten och den privata konsumtionen. Hushållens framtidstro

förstärks samtidigt som räntorna sjunker, vilket leder till att den privata

konsumtionen blir en motor i tillväxtprocessen. Företagens framtidstro, i

kombination med behovet av en större kapitalstock, resulterar i högre

investeringar och fler nyanställningar. Lägre räntor och ökad köpkraft

stimulerar även bostadsbyggandet.

Tabell 1.9 Högtillväxtalternativet, försörjningsbalans och nyckeltal, 1996-2000

Miljarder kronor, 1991 års priser, procentuell förändring

 1996 1997 1998 1999 2000

BNP marknadspris 1,6 2,6 3,5 3,3 2,8

Import 2,7 5,1 6,3 6,1 5,8

Tillgång 1,9 3,2 4,2 4,0 3,6

Privat konsumtion 0,9 2,1 2,8 2,9 2,6

Offentlig konsumtion -1,0 -0,3 -0,4 0,3 1,0

Bruttoinvesteringar 8,1 2,5 10,4 7,9 5,0

Lagerinvesteringar -1,5 0,5 0,1 0,0 0,0

Export 6,5 5,8 6,1 5,7 5,5

Användning 1,9 3,2 4,2 4,0 3,6

Inhemsk användning 0,0 2,1 3,3 3,2 2,7

KPI, dec.-dec. 1,0 2,1 2,0 2,0 2,0

Kostnadstimlön 5,6 4,3 3,5 3,5 3,5

Öppen arbetslöshet 7,7 6,7 5,4 4,6 4,0

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder5,05,4 5,0 4,2 3,8

Sysselsättning -0,7 0,9 2,3 2,0 1,4

Källor: Finansdepartementet.

 9

Diagrambilaga till kapitel 1

Diagram D.1 BNP-utveckling enligt bas- respektive högtillväxtalternativet

Diagram D.2 Arbetslöshet enligt bas- respektive högtillväxtalternativ

 10

Diagram D.3 Sysselsättning och arbetskraft enligt bas- respektive

 högtillväxtalternativ

Diagram D.4 Basalternativet, befolkningen i ålder 16-64 år uppdelad på

sysselsatta, personer i åtgärder i arbetskraften, öppet arbetslösa och personer

i åtgärder utanför arbetskraften.

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 11

2 Internationell utveckling

2.1 Utvecklingen i OECD-länderna

Sammanfattande översikt

Den ekonomiska tillväxten i OECD-området1 blev måttlig under det första halvåret

1996. EU-konjunkturen var svag, medan tillväxten i Förenta staterna stärktes

och återhämtningen av den japanska ekonomin fortsatte. Med stöd av lägre räntor

och stabila valutaförhållanden förväntas också den europeiska konjunkturen

gradvis förbättras under andra halvåret 1996. Förenta staterna och Japan

förutses uppvisa en fortsatt stark tillväxt. Sammantaget medför detta att BNP-

tillväxten i OECD bedöms nå 2,0 procent år 1996 för att sedan öka till 2,4 % år

1997.

Utvecklingen i EU

Under andra halvåret 1995 och inledningen av 1996 försvagades konjunkturen i EU.

I några länder var BNP-tillväxten negativ sista kvartalet 1995 och

industriproduktionen sjönk markant. Flera faktorer bidrog till avmattningen.

Effekterna av uppgången i de långa räntorna under 1994 gjorde sig gällande under

1995. Valutaturbulensen under våren 1995 medförde osäkerhet och vissa länder

tvingades höja styrräntan. Vidare fortsatte EU som helhet att förlora

konkurrenskraft gentemot omvärlden. Allt detta bidrog till minskat förtroende

hos företagen och investeringsviljan dämpades. Den fortsatt svaga syssel-

sättningsutvecklingen påverkade hushållens förväntningar om den framtida

ekonomiska utvecklingen negativt och tillväxten i den privata konsumtionen

mattades något.

 Vidare förde EU-länderna sammantaget en förhållandevis stram ekonomisk

politik. Flertalet länder har mot bakgrund av betydande budgetunderskott fört en

åtstramande finanspolitik. Lågkonjunkturen i början av 1990-talet medförde en

försämring i de offentliga finanserna i praktiskt taget alla EU-länder.

Underskottet i finansiellt sparande som andel av BNP uppgick i genomsnitt till

6,5 procent år 1993. När konjunkturen förbättrades påbörjades en budgetsanering

som sågs som nödvändig oavsett EMU:s konvergenskriterier.

**FOOTNOTES**

 1 Med OECD-området avses här 16 länder: USA, Japan,

Tyskland, Frankrike, Italien, Storbritannien, Kanada,

Belgien, Danmark, Finland, Nederländerna, Norge, Schweiz,

Spanien, Sverige och Österrike.

 23

Diagram 2.1 Långa och korta räntor samt nominell växelkurs för EU som helhet

gentemot dollarn

Källor: OECD, EU-kommissionen och Finansdepartementet.

 Budgetkonsolideringen genomfördes inledningsvis under strama monetära

förhållanden. Den korta räntan var fortsatt hög samtidigt som EUs växelkurs

gentemot omvärlden apprecierade.

 Såväl korta som långa räntor har sedermera sjunkit betydligt. De korta

räntorna i EU som helhet har fallit med ca 2 1/4 procentenheter och de långa

räntorna med ca 1 ½ procentenhet sedan början av 1995, då de låg som högst. Mot

bakgrund av fortsatt låg inflation och betydande ledig produktionskapacitet

väntas räntorna förbli låga under prognosperioden. Vidare har valutasituationen

stabiliserats jämfört med första halvåret 1995. Sammantaget väntas detta bidra

till att konjunkturen i EU gradvis stärks under 1996 och 1997.

 Företagens och hushållens förtroende för den ekonomiska utvecklingen i EU har

stabiliserats efter att tidigare ha försvagats. Förutsättningarna på ekonomins

utbudssida är gynnsamma, bl.a. är den genomsnittliga kapitalavkastningen god och

ligger på samma nivå som på 1960-talet. Vidare är löneökningstakten i EU måttlig

och beräknas ligga på ca 3 ½ procent i genomsnitt 1996-1997. Detta torde bidra

till en god investeringsutveckling.

 En fortsatt stark efterfrågan från resten av världen väntas också stödja EU-

konjunkturen under 1997. Handeln med resten av världen väntas öka med 7-8

procent per år under prognosperioden. EU gynnas av den goda tillväxten i Förenta

staterna, Japan och de dynamiska asiatiska ekonomierna samtidigt som

handelsutbytet med Central- och Östeuropa blir alltmer betydelsefullt.

 Mot denna bakgrund bedöms BNP-tillväxten för EU som helhet komma att uppgå

till 1,4 procent år 1996 för att sedan öka till 2,4 procent år 1997. Den högre

tillväxttakten kommer endast marginellt att kunna bidra till att förbättra läget

på arbetsmarknaden. Under 1996 förutspås arbetslöshetsnivån uppgå till 11,4

procent för att under följande år i stort sett ligga kvar på samma nivå.

Arbetsmarknaden i EU präglas av hög långtidsarbetslöshet samt stora svårigheter

för svaga grupper att finna varaktiga arbeten.

Tabell 2.1 EU:s försörjningsbalans

Årlig procentuell förändring

 1993 1994 1995 1996 1997

Privat konsumtion -6,4 1,6 1,9 1,8 2,1

Offentlig konsumtion0,9 0,8 0,9 0,7 0,4

Fasta bruttoinvesteringar-6,72,4 3,4 2,3 3,8

Slutlig inhemsk efterfrågan-1,31,6 2,0 1,7 2,1

Lagerinvesteringar -0,6 1,0 0,2 -0,2 0,1

Total inhemsk efterfrågan-1,92,6 2,2 1,5 2,2

Export, varor och tjänster1,68,7 6,8 4,1 6,1

Import, varor och tjänster-2,47,7 5,9 4,1 5,7

Nettoexport 1,4 0,2 0,3 -0,1 0,1

BNP, marknadspris -0,5 2,8 2,5 1,4 2,4

Källor: EU-kommissionen, OECD och Finansdepartementet.

Utvecklingen i enskilda EU-länder

I Tyskland mattades den ekonomiska aktiviteten markant under slutet av 1995 och

inledningen av 1996. En appreciering av D-marken under flera år och höga

löneökningar i början av 1995 påverkade export och investeringar negativt.

Vidare har finans- och penningpolitiken haft en restriktiv inriktning, bl a låg

den korta räntan länge på en förhållandevis hög nivå. Bundesbank har emellertid

sänkt styrräntan i flera steg och denna ligger nu betydligt lägre än vad den

gjorde 1995. Detta tillsammans med en viss försvagning av D-marken och måttliga

anspråk vid årets löneförhandlingar bidrar till en förbättrad

konkurrenssituation. Exporten och orderingången har utvecklats väl under de

senaste månaderna. Tysklands export till Central- och Östeuropa, vilken spelar

en allt viktigare roll för den tyska ekonomin, har ökat med 30 procent sedan

1994. Den ekonomiska tillväxten bedöms gradvis komma att stärkas under

prognosperioden då expansionen inom industrin väntas sprida sig till resten av

ekonomin. BNP-tillväxten väntas dock stanna vid 0,5 procent innevarande år pga

av den svaga utvecklingen under årets inledning, men ökar till 2,1 procent år

1997.

 Efter en betydande avmattning av BNP-tillväxten i Frankrike mot slutet av 1995

skedde ett uppsving i början av 1996, som till stor del berodde på en kraftig

ökning av den privata konsumtionen. Detta var emellertid en tillfällig effekt av

bl a strejker hösten 1995. Köpbeslut som skjutits upp under hösten realiserades

istället i början av 1996. Förväntningsläget hos hushållen beträffande den

ekonomiska utvecklingen är alltjämt svagt trots vidtagna stimulansåtgärder. Den

höga arbetslösheten bidrar i hög grad till detta. Finanspolitiken bedöms bli

stram framöver, men en uppgång i företagens investeringar, till följd av bl a

lägre räntor, och ett uppsving i exporten torde ha positiv inverkan på

konsumentförtroendet. Härmed är en återhämtning av BNP-tillväxten 1997 sannolik.

Tillväxten väntas uppgå till 1,1 procent år 1996 och till 2,2 procent år 1997.

 I Italien stagnerade exporten under andra halvåret 1995 i takt med att liran

stärktes och tillväxten avtog på närliggande marknader. Den privata konsumtionen

dämpades av hög arbetslöshet och viss osäkerhet kring den ekonomiska politiken.

Finanspolitiken bedöms bli fortsatt stram samtidigt som lättare penningpolitik

förutses i takt med att inflationen avtar. Den privata konsumtionen gynnas av

ett lägre ränteläge, medan nettoexporten förväntas ge ett negativt bidrag. BNP-

tillväxten bedöms uppgå till 1,7 procent år 1996 för att sedan öka till 2,2

procent år 1997.

 I Storbritannien har BNP-tillväxten hållits väl uppe under de senaste åren

till stor del till följd av att den privata konsumtionen utvecklats väl. Under

1996 och 1997 väntas hushållens disponibelinkomster och den privata konsumtionen

fortsätta att växa i god takt. I takt med att den europeiska konjunkturen stärks

sker sannolikt också en återhämtning av näringlivets investeringar. Sammantaget

väntas BNP-tillväxten uppgå till 2,2 procent år 1996 för att öka till 2,9

procent år 1997.

 Den ekonomiska tillväxten i de nordiska länderna har dämpats förhållandevis

mycket under det senaste året och för 1996 och 1997 beräknas BNP växa i samma

takt som i OECD-området som helhet. Inflationstakten har fallit och är nu lägre

än i det övriga OECD-området, men en uppgång förväntas för 1997.

 I Danmark försvagas BNP-tillväxten 1996 främst till följd av en dämpad

utveckling för de fasta investeringarna samt en neddragning av lagren efter den

ofrivilliga lageruppbyggnaden under 1995. Exportutvecklingen har stärkts i år

efter den kraftiga dämpningen 1995 och förväntas tillta under 1997. En

förstärkning av hushållens inkomster, ökat förtroende bland konsumenterna samt

ett fortsatt lågt ränteläge förutses ge en viss förstärkning av den inhemska

efterfrågan nästa år. Finanspolitiken bedöms bli fortsatt stram i syfte att

eliminera underskottet i de offentliga finanserna. Ökningen av de indirekta

skatterna bidrar till att inflationstakten väntas gå upp till något över 2

procent 1997. Arbetslösheten beräknas sjunka något och ligga kring 9 procent

såväl 1996 som 1997.

Tabell 2.2 BNP-tillväxt, KPI och arbetslöshet

Årlig procentuell förändring

 1994 1995 1996 1997

BNP

OECD 2,8 2,0 2,0 2,4

EU 2,8 2,5 1,4 2,4

Förenta Staterna 3,5 2,0 2,4 2,3

Japan 0,5 0,9 2,8 2,5

Tyskland 2,9 1,9 0,52,1

Frankrike 2,8 2,2 1,1 2,2

Italien 2,2 3,0 1,7 2,2

Storbritannien 3,8 2,4 2,2 2,9

Norden 4,0 3,3 2,0 2,4

Danmark 4,4 2,6 1,52,5

Norge 5,7 3,7 4,0 2,3

Finland 4,4 4,2 2,5 3,3

Konsumentpriser

OECD 2,3 2,4 2,3 2,3

EU 3,0 3,1 2,6 2,3

Norden 1,8 2,3 1,8 2,3

Arbetslösheten i % arbetskraften

OECD 7,2 6,8 6,9 6,9

EU 11,6 11,2 11,4 11,3

Norden 10,5 9,5 9,0 8,7

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 BNP-tillväxten i Finland beräknas avta avsevärt 1996. Faktorer bakom nedgången

är framför allt en dämpad tillväxt i de reala disponibla inkomsterna samt

lagerneddragningar. Prisökningstakten har hållits ned av att den finska marken

stärkts och av effekter av EU-medlemskapet. Styrrräntan har sänkts i olika

omgångar, vilket medfört en avsevärd nedgång i de långa räntorna.

Finanspolitiken är forsatt stram. Mot denna bakgrund föreligger förutsättningar

för en viss förstärkning av tillväxten 1997. Till följd av att de tillfälliga

faktorer som hållit ned inflationstakten under 1995 och 1996 slutar verka

förutses en uppgång i prisökningstakten till omkring 2 procent. Andelen

arbetslösa har hittills minskat endast i begränsad omfattning och beräknas inte

komma att understiga 15 procent 1997.

 I Norge väntas den ekonomiska aktiviteten på fastlandet i år växa med ca 3

procent, dvs i ungefär samma takt som förra året. En kraftig ökning av olje- och

gasproduktionen beräknas leda till en total BNP-tillväxt 1996 på ca 4 procent.

Prisökningstakten förutses stanna vid ca 2 procent mot 2½ procent 1995.

Arbetslösheten beräknas sjunka ned mot 4 procent under det närmaste året. För

1997 förutses en avsevärd dämpning i ökningstakterna för såväl energiexporten

som den privata konsumtionen. Härmed minskar BNP-tillväxten påtagligt från 1996

till 1997. Kapacitetsutnyttjandet beräknas dock bli fortsatt förhållandevis högt

och det föreligger risk att prisökningstakten går upp under prognosperioden,

till ca 2 ½ procent 1997.

Förenta staterna och Japan

I Förenta staterna bidrog dämpade investeringar och minskad offentlig konsumtion

till en avmattning av tillväxten under slutet av 1995. Penningpolitiken lättades

under 1995 och början av 1996 och sedan årsskiftet har BNP-tillväxten ökat. Bl a

har byggnadsinvesteringarna stigit och exporten utvecklats gynnsamt. Hushållens

förtroende för den ekonomiska utvecklingen är förhållandevis högt och den

privata konsumtionen har ökat avsevärt. Arbetslösheten har sjunkit och ligger

kring 5,5 procent. Några tydliga tecken på tilltagande inflationstryck har ännu

inte iakttagits, men löneökningstakten har på senare tid stigit i takt med ett

stramare arbetsmarknadsläge inom vissa sektorer. Prisökningstakten bedöms till

ca 3 procent både i år och 1997. En överenskommelse om att balansera

statsbudgeten år 2002 har gjorts och finanspolitiken bedöms bli fortsatt stram.

 Mot bakgrund av goda exportutsikter samt att förtroendet bland hushåll och

företag hålls uppe förväntas den amerikanska ekonomin fortsätta att verka kring

ett kapacitetsutnyttjande som inte leder till ökad inflation. BNP-tillväxten

bedöms öka till 2,4 procent för år 1996 för att sedan sjunka marginellt till 2,3

procent år 1997.

 Återhämtningen i den japanska ekonomin fortsatte under första halvåret 1996.

Finanspolitiska stimulansåtgärder och en lätt penningpolitik bidrog till detta.

Nettoexporten minskade dock kraftigt under samma period till stor del beroende

på att industriproduktionen i allt högre grad har flyttat utomlands. Många

indikatorer pekar på att Japan nu befinner sig i en fas av stadig återhämtning.

En förbättring av företagens vinstläge kombinerat med förhållandevis låga

finansieringskostnader förväntas leda till att näringslivets investeringar ökar

kraftigt. Exporten torde fortsatt öka i god takt till följd av yenens

depreciering samtidigt som utflyttningen av industrikapacitet till andra länder

väntas avta. Denna utveckling får sannolikt en positiv inverkan på hushållens

förväntningar. Den privata konsumtionen bedöms därför utvecklas väl under

prognosperioden, trots en stramare finanspolitik och en arbetslöshet som endast

väntas sjunka marginellt. Mot denna bakgrund bedöms BNP växa med 2,8 procent år

1996 och med 2,5 procent år 1997.

2.2 Länderna utanför OECD

I Central- och Östeuropa framstår skillnaderna i ekonomiska framsteg tydligt

mellan länder som i ett tidigt skede prioriterade ekonomisk stabilisering,

inklusive sänkt inflation och genomgripande reformer, och länder som först

senare har nått framsteg på dessa områden. Flertalet länder i det forna

Sovjetunionen har först nu börjat vända den tidigare nedgången, medan BNP i

bl.a. Tjeckien, Polen, Ungern, Slovakien och Slovenien förväntas växa med ca 5

procent per år. I inledningen av reformprocessen drev exporten den ekonomiska

tillväxten, men på senare tid har även den privata konsumtionen börjat

förstärkas till följd av reallöneökningar. Vidare har import och investeringar

ökat samtidigt som inflationstakten och arbetslösheten sjunkit. Dessa länder

börjar nu även att öka sitt handelsutbyte med främst EU-länderna.

 De baltiska länderna, som påbörjade reformprocessen något senare och under

sämre betingelser än övriga Centraleuropa, har en stigande arbetslöshet

samtidigt som inflationen är hög och tillväxten dämpad. I Lettland var BNP-

tillväxten knappt positiv 1995, delvis pga en bankkris, medan den nådde 3

procent i Estland och Litauen. Estland, som genomfört de största strukturella

förändringarna av de tre länderna, har det största inflödet av utländskt

kapital. På kort sikt väntas handelsutbytet med Baltikum fortsätta att vara av

begränsad betydelse volymmässigt, men som närmarknader kommer de att spela en

allt viktigare roll.

 BNP-tillväxten i de dynamiska asiatiska ekonomierna fortsatte att vara god

under 1995 och uppgick till ca 8 procent. Till följd av åtstramningar i

penningpolitiken samt appreciering av ett flertal ekonomiers valutor avtog

tillväxten något under det andra halvåret 1995. BNP i regionen förväntas dock

växa med en årstakt på 6-7 procent under prognosperioden. Exporttillväxten

kommer sannolikt att dämpas något ytterligare samtidigt som den lägre BNP-till-

växten leder till en lägre prisökningstakt. De asiatiska ekonomierna förväntas

att spela en allt viktigare roll för OECD-ländernas utrikeshandel framöver.

Kinas och de dynamiska asiatiska ekonomiernas betydelse för den svenska exporten

har ökat under senare år.

Tabell 2.3 BNP-tillväxt per region samt andel av svensk export per region

 Andel av BNP-tillväxt

 svensk Årlig procentuell förändring

 export

 1995 1995 1996 1997

Världen1 100,0 3,4 3,7 4,2

OECD 78,5 2,0 2,0 2,4

EU 60,9 2,5 1,4 2,4

S.k. transitionsekonomier4,1 -1,4 0,4 3,8

 Central- och Östeuropa2,5 4,8 4,2 4,7

 F.d. Sovjetunionen21,7 -4,1 -0,9 3,8

U-länder 18,3 5,8 6,0 6,2

 Afrika 1,5 3,0 5,4 4,9

 Asien 8,7 8,4 7,7 7,6

 Dynamiska asiatiska

 ekonomier3 4,5 7,7 6,4 6,6

 Kina 1,5 10,2 10,5 10,5

 Mellan - och

 Sydamerika 2,1 0,9 3,0 4,1

1 Pga avrundning och att vissa uppgifter är från 1994 summerar inte OECD,

transitionsekonomierna och u-länderna till exakt 100,0 procent.

2 Inkl. Baltikum som står för 0,7 procent av total svensk export.

3 Definieras som Sydkorea, Taiwan, Hong Kong, Singapore, Thailand, Malayisa.

Källor: OECD, IMF, SCB och Finansdepartementet.

2.3 Risker kring prognosen

Det finns risk för en sämre utveckling i omvärlden än vad som angivits ovan.

Även om en stabilisering av konsumenternas och företagens förtroende har skett i

EU, föreligger förhållandevis stor osäkerhet kring den ekonomiska utvecklingen.

Den stigande arbetslösheten påverkar hushållens konsumtion negativt i flera

länder. Vidare är de reala långa räntorna fortsatt förhållandevis höga.

 Den amerikanska ekonomin verkar vid fullt kapacitetsutnyttjande och en

fortsatt hög tillväxt kan leda till högre inflation. Detta kan i sin tur

förmodas leda till amerikanska räntehöjningar, vilka kan komma att spilla över

på ränteutvecklingen och den realekonomiska utvecklingen i EU, trots att EU

befinner sig i en annan konjunkturfas. Om räntehöjningarna skulle bli kraftiga

får detta negativa effekter på den realekonomiska utvecklingen.

2.4 Medelfristig kalkyl

I de medelfristiga kalkylerna förväntas BNP-tillväxten i OECD-området bli ca 2,5

procent per år mellan 1998 och 2000. Den potentiella tillväxten, dvs summan av

ökningen av produktiviteten och arbetskraften, bedöms av OECD kunna uppgå till

omkring 2 1/4 procent per år. Eftersom det idag finns ledig kapacitet i OECD-

området kan tillväxten under de närmaste åren ligga något över den potentiella.

Vidare har tillväxten i OECD som helhet den senaste femtonårsperioden legat

kring 2,5 procent per år. Något explicit konjunkturmönster har inte antagits i

den medelfristiga bedömningen.

 Inflationstakten bedöms ligga kring 2,5 procent per år under prognosperioden.

Vikten av låg inflation för att en hållbar tillväxt och

sysselsättningsutveckling skall kunna uppnås betonas av alla centralbanker och

regeringar.

 24

3 Kapitalmarknaderna

Den nedåtgående trenden för obligationsräntorna vände i början av 1996 till

följd av utvecklingen i USA. I takt med den under våren starkare konjunkturen i

USA uppkom förväntningar om att Federal Reserve skulle lägga om penningpolitiken

i en mer kontraktiv riktning. Särskilt bidrog statistik som visade att

sysselsättningen ökade till detta. Statistiken gav upphov till oro för att

arbetslösheten skulle sjunka till en nivå som inte var förenlig med låg

inflation. Även osäkerhet kring budgeten i USA förefaller ha bidragit till de

högre obligationsräntorna. Förväntningarna om en nära förestående omläggning av

penningpolitiken minskade dock när inflationstrycket inte tilltog på det sätt

som tidigare hade befarats. Detta innebar att obligationsräntornas nivå i USA

stabiliserades under sommaren. Under hösten och nästa år förväntas den goda

konjunkturutvecklingen i USA fortsätta. Konjunkturutvecklingen kan förväntas

leda till en viss åtstramning av penningpolitiken under hösten och bidra till en

press uppåt på obligationsräntorna i såväl USA som internationellt.

Diagram 3.1. Ränteutvecklingen för 10-åriga statsobligationer i några länder

Anm.: Dagsobservationer, sista observationen avser 4 sept 1996.

Källor: Ecowin och finansdepartementet.

 De stigande obligationsräntorna i USA i början av året smittade av sig på

Europa, trots att konjunkturutvecklingen där var mer osäker än i USA.

Ränteuppgången var dock mindre i t.ex. Tyskland än i USA. Uppgången avstannade

också tidigare i Europa. Bundesbank genomförde under början av året ett antal

räntesänkningar som innebar att dess viktigaste styrränta, reporäntan, sänktes

med omkring 0,5 procentenheter.

Skillnaden i obligationsräntor mellan EU-länderna har minskat. Som exempel kan

nämnas att räntedifferensen för spanska och italienska 10-års statsobligationer

gentemot tyska minskade med 1 till 1,5 procentenheter under våren. Sjunkande

räntor i högränteländerna innebar att obligationsräntan sammanvägt för samtliga

EU:s medlemsstater i slutet av augusti är tillbaka på nära nog samma nivå som

rådde strax efter årsskiftet. Under våren sjönk också de korta marknadsräntorna

allmänt i EU, till stor del som följd av Bundesbanks styrräntesänkningar samt

låga inflationsförväntningar.

 I slutet av augusti sänkte Bundesbank återigen reporäntan med 0,3

procentenheter. Förväntningarna om ytterligare räntesänkningar under hösten är

små. De tyska obligationsräntorna kan förväntas stiga under hösten, inte minst

på grund av en tendens till uppgång i omvärlden. Under 1997 förväntas också en

starkare konjunkturutveckling bidra till högre såväl korta marknadsräntor som

obligationsräntor i Tyskland.

 Dollarns appreciering mot D-marken och yenen som inleddes under sommaren förra

året har avstannat under 1996. Dollarn har därmed nått en växelkurs som av många

bedömare anses vara bättre motiverad utifrån grundläggande ekonomiska variabler.

Inom det europeiska valutasamarbetet ERM har valutornas spridning inom det

tillåtna fluktuationsbandet på +/- 15 procent minskat. Särskilt har valutor som

pesetan, escudon och det irländska pundet närmat sig respektive centralkurser.

Francen har dock tidvis försvagats på grund av spekulationer kring Frankrikes

möjligheter att uppfylla konvergenskriterierna inför den ekonomiska och monetära

unionens tredje etapp. Detta har dock inte inneburit att francen kommit nära den

nedre bandgränsen.

Diagram 3.2. Ränteutvecklingen i Sverige, 1992-1996

Anm.: Dagsobservationer, sista observationen avser 4 sept 1996.

Källor: Ecowin och finansdepartementet

 De svenska obligationsräntorna har i huvudsak följt samma mönster som i

övriga europeiska länder. En viss osäkerhet inför regeringsombildningen bidrog

tillsammans med ränteuppgången i USA till att de svenska obligationsräntorna

steg under vårvintern. Sedan den tillfälliga uppgången avstannat har de svenska

obligationsräntorna trendmässigt fallit. Under året har också skillnaden i

räntan mellan svenska och tyska 10-åriga statsobligationer sjunkit ned emot som

lägst 1,7 procentenheter. Även om minskningen av räntedifferensens i år inte är

lika kraftig som under 1995 visar den att såväl saneringen av statsfinanserna

som prisstabilitetspolitiken vinner fortsatt förtroende. De mindre

räntedifferenserna mellan obligationsräntorna i de europeiska länderna avspeglar

också den ökande ekonomiska konvergensen inför den ekonomiska och monetära

unionens tredje etapp. Även om obligationsräntornas utveckling under året kan

betecknas som fördelaktig innebär den låga inflation att den svenska realräntan

är fortsatt hög. Räntan på de av Riksgäldskontoret emitterade 20-åriga

realränteobligationerna har under våren varit 4,5-5 procent .

 Allt eftersom de offentliga finanserna förbättras och inflationen utvecklas i

linje med inflationsmålet, kan en ytterligare minskning av räntedifferensen

mellan svenska och tyska obligationsräntor förväntas under 1996. Detta kan bidra

till ytterligare något lägre långa räntor i Sverige under 1996. Räntemarginalen

kan förväntas fortsätta att minska under 1997, vilket bör kunna leda till små

förändringar av de svenska obligationsräntorna även om en uppgång väntas ske i

omvärlden.

Diagram 3.3. Kronans kurs, TCW-index, 1995-1996

Anm.: Dagsobservationer, sista observationen avser 4 sept 1996.

Källor: Ecowin och finansdepartementet.

 Den svenska kronans kurs har under året fortsatt att närma sig en nivå som av

många anses vara långsiktig hållbar och förenlig med Riksbankens inflationsmål.

Sverige har under åren med bytesbalanunderskott byggt upp en utlandsskuld som

uppgår till omkring 40 procent av BNP. Detta är större än i många andra länder.

Genomsnittet för EU-länderna (exkl. Nederländerna, Irland och Grekland) är något

under 10 procent. Ett överskott i bytesbalansen under de kommande åren gör det

möjligt att minska den svenska utlandsskulden.

 Under slutet av förra året signalerade Riksbanken möjligheten till lägre

styrräntor i Sverige givet att kronkursen stabiliserades. I januari genomfördes

den första sänkningen av Riksbankens viktigaste styrränta reporäntan. Sänkningen

motiverades bland annat med att den svagare konjunkturen skapat förutsättningar

för en lägre prisökningstakt och med att kronan apprecierat. Därefter har såväl

reporäntan som styrräntekorridorens golv, inlåningsräntansräntan, och tak,

utlåningsräntan, sänkts i jämn takt under året. Under en period från januari

till och med augusti har därmed reporäntan sänkts från 8,91 procent till 5,25

procent. Vid sänkningen av styrräntekorridoren i augusti menade Riksbanken att

det finns goda förutsättningar för att inflationen skall utvecklas i linje med

inflationsmålet under de närmaste två åren, även om förutsättningarna för

penningpolitiken framöver måste analyseras i ljuset av inkommande information.

Enligt uttalanden från riksbankschefen kan det finns ett visst utrymme för

fortsatta sänkningar av reporäntan under hösten. Räntorna på den svenska

penning- och obligationsmarknaden i augusti tyder på marknadsförväntningar om

att reporäntan kommer att sänkas till en nivå kring 5 procent under hösten.

 Kurserna på Stockholms fondbörs har stigit med ca 13 procent under 1996 fram

till och med augusti. Stockholmsbörsen har därmed utvecklats i linje med många

andra börser i Europa. New York-börsen har stigit med ca. 9 procent under samma

period. Det utländska intresset för svenska aktier kvarstår. Under det första

halvåret nettoköpte utländska investerare svenska aktier för 16 miljarder

kronor. Andelen utländskt ägande på Stockholms fondbörs uppgick vid

halvårsskiftet till ca. 32 procent.

 32

4 Utrikeshandeln

Sveriges varuexport ökade med hela 11 procent förra året. Drivkraften i

exportutvecklingen var den fortsatt gynnsamma konkurrenskraften samt en relativt

stark internationell tillväxt. Mot slutet av 1995 mattades den internationella

konjunkturen och expansionen avtog. Under 1996 bedöms apprecieringen av kronan

leda till en betydande relativprishöjning på svenska exportprodukter. Därigenom

beräknas svensk exportindustri tappa marknadsandelar från och med hösten 1996.

En starkare internationell konjunktur nästa år innebär ändå att exporten

utvecklas i nästan oförändrad takt under 1997. Sammantaget beräknas varuexporten

växa med 7 procent 1996 och med knappt 6 procent 1997.

 Efter de två senaste årens kraftiga uppgång väntas varuimporten dämpas i år.

Detta beror på ett kraftigt lageromslag som medför en svag inhemsk efterfrågan.

Under 1997 är lageravvecklingen till stora delar genomförd vilket tillsammans

med en ökad aktivitet i ekonomin driver upp importen. Importen av varor beräknas

stiga med knappt 2 procent innevarande år och med 5 procent under 1997.

 Tillväxttakten inom OECD-området dämpades mot slutet av 1995 medan

utvecklingen i övriga världen var fortsatt stark. Marknadstillväxten för svenska

varor var svag också första halvåret 1996, även om den relativt snabba

tillväxten i USA och Japan delvis motverkade efterfrågebortfallet i Västeuropa.

Tillväxten i Västeuropa förutses dock öka successivt från och med andra halvåret

när lagercykelns negativa bidrag faller bort, samtidigt som räntenedgången bör

stimulera såväl investeringar som konsumtion. Sammantaget beräknas därmed

marknadstillväxten stiga från 6 procent i år till 7 procent år 1997. Under båda

åren bidrar den starka expansionen utanför OECD-området i betydande omfattning

till den goda utvecklingen. Under 1995 uppgick

marknadsandelsvinsten till drygt 2 procent trots att de svenska exporföretagen

höjde priserna betydligt mer än konkurrenterna. Den gynnsamma andelsutvecklingen

kan förklaras av de kvardröjande effekterna av den påtagliga

konkurrenskraftsförbättringen åren 1993 och 1994. Till följd av de långa

kontrakt som ofta omgärdar exporten samt vissa kapacitetsbrister, kunde aldrig

svensk exportindustri under dessa år fullt ut utnyttja den fördelaktiga

konkurrenssituationen. En del av effekterna kom istället under 1995 och påverkar

också i någon mån andelsutvecklingen under innevarande år.

 År 1996 antas kronan appreciera med ca 9 procent mätt som årsgenomsnitt för

att 1997 i stort sett vara oförändrad. Detta förutses leda till en kraftig

prispress på exportföretagen. Mot bakgrund av industrins goda lönsamhet i

utgångsläget samt den omfattande produktions-utbyggnaden under 1996, väntas

företagen sträva efter att pressa priserna och därmed bibehålla

marknadsandelarna. Den uppmätta relativprisökningen mot slutet av 1995 och

början av 1996 ökar dock osäkerheten om i vilken utsträckning företagen är

beredda att fortsätta att sänka marginalerna. Det finns dock svårigheter att på

ett korrekt sätt mäta prisförändringar under perioder med stora

valutakursförändringar på grund av att de prisuppgifter som företagen lämnar kan

vara baserad på en terminssäkrad växelkurs istället för på avistakursen. Det kan

därför finnas skäl att anta att den hittills uppmätta prisutvecklingen är

överskattad. Exportpriserna på bearbetade varor bedöms därför sänkas med 3

procent i svenska kronor mellan 1995 och 1997. Trots kraftigt sänkta

exportpriser höjs relativpriset med ca 4 procent under 1996 för att sedan falla

med knappt 1 procent nästa år. Relativprisökningen beräknas resultera i svagt

minskande marknadsandelar mot slutet av 1996 och under 1997. Sammantaget innebär

ändå prognosen att svensk exportindustri antas vinna marknadsandelar med 1/2

procent mellan 1995 och 1997.

Diagram 4.1 Export, marknadstillväxt och marknadsandelar för bearbetade varor,

1987-1997

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjukturinstitutet och Finansdepartementet.

 I ett medelfristigt perspektiv, dvs perioden 1998-2000, bedöms varuexporten

öka med ca 5,5 procent i genomsnitt per år vilket är något lägre än

världsmarknadstillväxten. Genom att marknadstillväxten antas bli högre utanför

OECD-området än inom OECD dit Sverige traditionellt exporterar merparten av sina

produkter, förutses exportörerna trendmässigt förlora marknadsandelar.

 Under första halvåret i år ökade importen betydligt långsammare än de två

senaste åren. Varuimporten steg med knappt 2 procent jämfört med motsvarande

period förra året och den svaga utvecklingen väntas hålla i sig året ut. Mycket

stora lageromslag inom både industri och handel förklarar avmattningen.

Insatsvarorna i exportindustrin är till stora delar importerade. I år väntas

industrin dock minska sina lager istället för att köpa dessa varor från utlandet

vilket bidrar till att höja nettot av utrikeshandeln.

 Apprecieringen av kronan leder till en kraftig relativprissänkning för

importerade varor. Denna prisförändring antas emellertid inte ha någon större

effekt på importen förrän nästa år eftersom hushållens efterfrågan av varor

bedöms vara svag under hela 1996 och det tar tid innan prisförskjutningar slår

igenom. Fortsatt stora maskininvesteringar tenderar dock att upprätthålla den

totala importen av varor. Sammanlagt beräknas varuimporten öka med 1,9 procent i

år. För 1997 är bilden i många avseenden den omvända. Lageravvecklingen är till

största delen genomförd och den privata konsumtionen väntas ta fart. Däremot

stiger maskininvesteringarna långsammare än i år. Sammantaget bedöms

varuimporten öka med 5,0 procent under 1997 vilket är något högre än den

importvägda efterfrågan.

 Under perioden fram till år 2000 beräknas importen stiga med ca 6 procent per

år. I kalkylen antas en ökande andel av den inhemska efterfrågan utgöras av

utländska varor. Denna förskjutning är resultatet av en fortsatt ökad

internationell specialisering.

 Nettoexporten har under perioden efter lågkonjunkturen i början av 1990-talet

i betydande omfattning bidragit till BNP-tillväxten om än i avtagande grad. I år

blir det återigen ett mycket kraftigt bidrag från nettoexporten till BNP-

tillväxten. Visserligen utvecklas exporten i jämförelse med de föregående åren

förhållandevis svagt, men samtidigt beräknas ökningstakten för varuimporten till

följd av lageromslaget bli mycket låg. Under 1997 minskar nettoexportens bidrag

till BNP-ökningen till knappt 1 procent då importen åter ökar i takt med den

underliggande ekonomiska aktiviteten. Utrikeshandelns bidrag till tillväxten

avtar sedan under perioden 1998-2000.

Tabell 4.1 Export och import av varor

 MiljarderProcentuell volymutvecklingProcentuell

prisutveckling

 Kr

 1995 1995 1996 1997 1995 1996 1997

Varuexport

Bearbetade varor 484,4 12,8 7,4 6,1 7,5 -4,0 0,8

Fartyg 2,2 -70,6 96,4 3,1 11,9 -11,1 0,3

Petroleumprodukter 10,8 -7,7 -2,0 5,0 7,0 -1,2 0,6

Övriga råvaror 66,0 7,3 2,9 3,8 12,8 -13,4 5,2

Summa export 563,7 10,6 7,0 5,8 8,1 -5,0 1,2

Varuimport

Bearbetade varor 374,3 13,2 1,0 5,6 4,8 -3,7 0,9

Fartyg 1,1 -64,5 260,0 8,2 6,0 -26,5 0,3

Råolja 15,1 -8,5 5,0 2,8 1,0 2,9 -2,9

Petroleumprodukter 11,8 -4,1 2,4 -1,6 -0,6 -1,5 0,2

Övriga råvaror 55,5 -2,1 1,5 2,5 8,9 -5,7 0,8

Summa varuimport 457,8 9,2 1,9 5,0 5,0 -3,9 0,7

Anm.: Varuexporten är i tabellen redovisad enligt utrikeshandelsstatistiken.

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Överskottet i bytebalansen mätt som andel av BNP steg förra året till 2

procent främst på grund av en stark förbättring av handelsbalansen.

Handelsbalansen förstärktes till följd av både volym- och priseffekter. Under

prognosperioden ökar överskottet i bytesbalansen ytterligare och beräknas uppgå

till 52 miljarder kronor år 1996 och till 66 miljarder kronor 1997, motsvarande

3,7 procent av BNP. Merparten av förbättringen kan förklaras av ett växande

överskott i varuhandeln.

Tabell 4.2 Bytesbalansen

Miljarder kronor

 1994 1995 1996 1997

Varuexport 471,6 563,7 573,7 614,6

Varuimport 399,2 457,8 449,3 475,0

Korrigeringspost -5,4 -0,4 0,0 0,0

Handelsbalans 67,1 105,6 124,4 139,6

Sjöfartsnetto 9,4 9,9 10,711,7

Övriga transporter 0,7 -0,6 -0,9 -0,8

Resevaluta -15,8 -14,1 -15,7 -17,0

Övriga tjänster 4,6 -0,1 0,4 1,4

Tjänstebalans -1,0 -4,8 -5,5 -4,7

Löner -0,8 -1,2 -1,3 -1,4

Avkastning på kapital -44,6 -45,6 -50,0 -48,6

 därav

 räntenetto -60,3 -63,8 -63,8 -63,5

 direktinvesteringar 16,4 20,9 17,0 17,4

 portföljaktier -0,8 -2,7 -3,2 -2,5

Övriga transfereringar -14,3 -21,1 -15,9 -19,1

Bytesbalansen 6,4 32,8 51,7 65,9

Andel av BNP 0,4 2,0 3,1 3,7

Anm.: Bytesbalansen är enligt Riksbankens definition.

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksbanken och Finansdepartementet.

 Det svenska resandet utomlands ökar i betydande omfattning såväl i år som

nästa år medan utländsk turism i Sverige bara stiger marginellt.

Resevalutanettot försämras också till följd av en kraftig ökning av

direktimporten av bilar som registreras som tjänsteimport. Försämringen av

resevalutanettot under innevarande år begränsas dock genom att

kronförstärkningen gör det billigare att handla utomlands. De övriga posterna i

tjänstebalansen, sjöfartsnetto och övriga tjänster, förbättras något då det

svenska kostnads- och efterfrågeläget bedöms innebära en större nettoexport i

handeln av dessa tjänster. Sammantaget beräknas tjänstebalansen bli i stort sett

oförändrad.

 Under prognosperioden 1996 till 1997 beräknas också räntenettot bli

oförändrat trots överskott i bytesbalansen och apprecieringen av kronan. Den

räntebärande utlandsskulden sjunker endast marginellt genom att svenska aktörer

ökar sitt aktieinnehav i utlandet istället för att minska på utlandsskulden.

Därmed minskar inte räntebetalningarna i någon större omfattning.

 Avkastningen på både utländska investeringar i Sverige och svenska

investeringar utomlands faller under 1996. Resultatet blir att överskottet i

avkastningen på direktinvesteringar minskar då de svenska tillgångarna utomlands

är större än de utländska i Sverige. Nästa år förutses en svagt stigande

lönsamhet utomlands varvid nettot ökar marginellt.

 EU-medlemskapets nettobelastning på bytesbalansen blev 8 miljarder kronor år

1995. Den beräknas uppgå till knappt 5 miljarder kronor 1996 och till drygt 8

miljarder kronor 1997.

Diagram 4.2 Bytesbalansen som andel av BNP i Sverige och OECD-Europa,

1980-1997

Källor: OECD, Sveriges Riksbank och Finansdepartementet.

 36

5 Näringslivets produktion

Den totala produktionstillväxten i näringslivet begränsas i år till 2 procent

efter att de senaste två åren ha uppgått till 5 procent årligen. Avmattningen i

industrikonjunkturen mot slutet av 1995 och inledningen av 1996 har gradvis

dämpat ökningstakten i tidigare snabbt växande tjänstesektorer såsom

uppdragsverksamhet och åkerier. Lageromslaget bromsar produktionsökningen i

industrisektorn, som i år beräknas öka med 2,5 procent mot drygt 9 procent förra

året

Tabell 5.1 Näringslivets produktion

Procentuell volymförändring

 1994 1995 1996 1997

Jordbruk, fiske och skogsbruk1,6 6,3 -2,2 3,1

Industri 13,8 9,4 2,5 5,3

El, gas, värme och vattenverk-2,7 3,4 3,0 2,3

Byggnadsindustri -4,5 0,7 2,4 2,6

Näringslivets tjänster 3,7 3,4 2,2 2,8

Summa näringsliv 5,1 4,9 2,0 3,4

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Drivande för produktionsutvecklingen i näringslivet i år är istället den

fortsatt starka investeringsutvecklingen som bland annat ger en uppgång i

byggnadsindustrin. Stora statliga stimulansåtgärder till bostadsektorn bidrar

till uppgången i byggproduktionen. Produktionen inom skogsbruket faller kraftigt

till följd av avmattningen inom skogsindustrin.

 En gradvis förstärkning i det europeiska konjunkturläget under hösten väntas

ge en exportledd uppgång i näringlivet. Tudelningen mellan en expanderande

exportsektor och en dämpad hemmamarknadsektor avtar dock successivt nästa år då

uppgången i den privata konsumtionen är gynnsam för de konsumtionsinriktade

delarna av tjänstesektorn. Sammantaget beräknas produktionen i näringslivet öka

med drygt 3 procent år 1997.

 I ett medelfristigt perspektiv, dvs mellan 1997 och år 2000, förutses stigande

disponibelinkomster och en viss nedgång i realräntorna ge en stabil uppgång i

produktionen i hemmamarknadsektorn. Uppsvinget i byggsektorn kan bli betydande

när bostadsproduktionen normaliseras. Nettoexportens bidrag till tillväxten

avtar från och med 1998. Därmed blir industiproduktions ökningstakt lägre än

under prognosperioden 1996-1997.

 41

5.1 Industrin

Industrikonjunkturen dämpades påtagligt andra halvåret 1995. Trots den svaga

utvecklingen under hösten steg produktionsvolymen med drygt 9 procent mätt som

årsgenomsnitt. Första kvartalet 1996 föll produktionen med närmare 2 procent

jämfört med fjärde kvartalet 1995. Uppbromsningen märktes tydligast i den

cykliska basindustrin. Produktionsneddragningar genomfördes under hösten 1995

och inledningen av 1996 som ett sätt att motverka en oönskad lageruppbyggnad.

Fram mot sommaren fanns det tydliga tecken på att lagren nått den önskade nivån

och produktionsvolymen kunde åter öka något. En gradvis förstärkning i det

europeiska konjunkturläget förutses medföra en stark produktionsuppgång i

basindustrin under loppet av andra halvåret 1996.

 Verkstadsindustrin gynnades förra året av den relativt starka

investeringsvaruefterfrågan både i Sverige och utomlands. Den oväntat kraftiga

avmattningen i Västeuropa i år medför en dämpad investeringsutveckling. Mot

slutet av året förutses dock åter en stigande efterfrågan på investeringsvaror i

Europa i takt med konjunkturförbättringen. För verkstadsindustrin som helhet

blir produktionsutvecklingen under 1996 relativt god tack vare de enastående

framgångarna för telekommunikationsektorn, där den trendmässiga tillväxten är

fortsatt mycket hög.

 Både industrins produktion och orderingång steg oväntat kraftigt andra

kvartalet i år (4 procent), vilket indikerar att konjunkturen redan bottnat och

är på väg upp. Denna bild bekräftas också av Konjunkturinstitutets

månadsbarometer från juli, som redovisar stigande förväntningar hos

industriföretagen avseende produktionen. Uppgången väntas inledningsvis bli

exportledd medan den inhemska efterfrågan till följd av lageromslaget blir

fortsatt dämpad. År 1997 stiger dock produktionen snabbare i den inhemskt

orienterade industrin när den privata konsumtionen förstärks. Ökningstakten i

exportindustrin avtar däremot när de betydande relativprishöjningarna slår

igenom i form av marknadsandelsförluster. Sammantaget beräknas

industriproduktionen stiga med 2,5 procent i år och med drygt 5 procent nästa

år.

 Industrins faktiska kapacitetsutnyttjande uppgick till 87,6 procent första

kvartalet 1996 vilket var 2,9 procentenheter lägre än utnyttjandegraden vid

konjunkturtoppen andra kvartalet 1995. Kapitalstocken beräknas växa med ungefär

10 procent mellan 1995 och 1997. Mot bakgrund av den måttliga

produktionsökningen bedöms därför kapacitetsutnyttjandet sjunka något under

loppet av innevarande år för att sedan gradvis öka nästa år. Under hela perioden

1996-1997 väntas det relativt låga resursutnyttjandet bidra till att pristrycket

blir svagt.

Tabell 5.2 Nyckeltal för industrin

Procentuell förändring

 1994 1995 1996 1997

Industriproduktion 13,8 9,4 2,5 5,3

Lönekostnad per timme 3,0 5,6 6,6 4,7

Produktivitet 8,4 3,4 1,5 3,4

Enhetsarbetskostnad, (ULC) -5,0 2,1 5,0 1,3

14 OECD-länders ULC -2,2 0,2 1,1 1,0

14 OECD-länders ULC, SEK -0,5 1,8 -8,1 0,8

Relativ ULC, SEK -4,5 0,3 14,3 0,5

Vinstmarginal, förändring 1,1 2,2 -2,3 -0,2

Bruttoöverskottsandel1 35,2 41,1 35,2 35,0

1 Bruttoöverskottsandel avser andelen av förädlingsvärdet till faktorpris.

Uppgifterna över lönsamhetsutvecklingen avser industri exkl. petroleumprodukter

och varv.

Anm.: Konkurrensländernas ULC (Unit Labour Cost, dvs. arbetskostnad per

producerad enhet) och växelkurser är viktade med OECD:s konkurrensvikter, som

tar hänsyn till konkurrensen med både export och hemmaproduktion på

exportmarknaden. Konkurrensen gentemot länderna utanför OECD-området är inte

inkluderad.

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

 Svensk industris konkurrensläge försvagas avsevärt i år. Lönekostnaderna

stiger mer än i omvärlden samtidigt som produktivitetstillväxten avtar. I

kombination med den stora apprecieringen av kronan innebär det att industrins

relativa enhetsarbetskostnad, räknat i gemensam valuta, beräknas öka med ca 14

procent jämfört med Sveriges 14 viktigaste konkurrentländer mellan 1995 och

1996. Med tanke på den förbättring av konkurrensläget på 33 procent som skedde

från 1991 till 1995, måste ändå svensk industris kostnadsläge fortfarande

betraktas som förhållandevis fördelaktigt.

 42

Diagram 5.1 Industrins arbetskostnad per producerad enhet i Sverige relativt 14

OECD-länder 1980-1997

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 De relativt höga löneökningarna i år sammanhänger delvis med så kallade

överhängseffekter samt med industrins gynnsamma vinstläge 1995 snarare än med

situationen framöver. Med ett sämre relativt kostnadsläge tilltar

omvandlingstrycket. Ett större rationaliseringsbehov leder till att

produktivitetstillväxten stiger igen nästa år. Produktiviten ökar också på grund

av att en betydande del av tillväxten mellan åren 1996 och 1997 sker i

högproduktiva delar av industrin såsom basindustri och telekommunikation.

Eftersom löneökningarna även nästa år förutses bli något högre än i omvärlden

försämras industrins relativa kostnadsläge ytterligare. Försämringen är

visserligen marginell men inger ändå oro för den framtida utvecklingen av

konkurrenskraften.

 Industrins lönsamhet, mätt som bruttoöverskottets andel av förädlingsvärdet,

steg till mycket höga 41 procent år 1995. Bakom förbättringen låg främst

kraftigt stigande internationella priser på råvarubaserade produkter. Även det

höga resursursutnyttjandet inom andra sektorer bidrog till högre

vinstmarginaler.

 43

Diagram 5.2 Industrins bruttoöverskottsandel 1980-1997

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Konjunkturavmattningen har medfört en stark priskonkurrens såväl i Sverige som

utomlands. På basindustrins produkter har priserna fallit rejält. Sammantaget

beräknas låga internationella prisökningar samt kronapprecieringen innebära att

insatsvarukostnaden sjunker med drygt 1 procent under 1996. Höga löneökningar

medför ändå att de rörliga kostnaderna stiger något. Exportpriserna har i stor

utsträckning sänkts fram till juli månad, vilket indikerar ett återhållsamt

prisbeteende hos exportföretagen. Initialt stora vinstmarginaler antas ge

utrymme för fortsatta prissänkningar under hösten medan hemmamarknadsföretagen

höjer sina priser i begränsad omfattning. Prognosen stöds av

Konjunkturinstitutets julibarometer där det framgår att exportföretagen planerar

för fortsatta prissäkningar. Produktpriserna beräknas sammanvägt sänkas med 2

procent år 1996. Därigenom pressas vinstmarginalerna.

 Konjunkturuppgången nästa år väntas innebära en högre internationell

prisökningstakt. Till följd av ett globalt utbudsöverskott inom de flesta

sektorer antas dock prisökningarna bli begränsade och vinstmarginalerna

oförändrade. I den cykliska basindustrin väntas däremot marginalerna åter stiga.

Den pågående kapacitetsutbyggnaden i svensk exportindustri bedöms leda till ett

återhållsamt prisbeteende och därmed sjunkande marginaler även nästa år. För

industrin som helhet beräknas därmed vinstandelen uppgå till 35 procent 1997,

vilket fortfarande innebär lönsamhet på god europeisk nivå och högre än

genomsnittet för den senaste 15- årsperioden som ligger på 28 procent.

 44

5.2 Byggnadsverksamheten

Byggvolymen vände uppåt förra året efter att ha sjunkit med 25 procent sedan

1990. Som framgår av investeringskapitlet kan nedgången till största delen

förklaras av fallande bostadsinvesteringar. Vändningen under 1995 var delvis

resultatet av omfattande statliga stimulansåtgärder men kraftigt ökande byggande

av industrilokaler bidrog också till uppgången.

Tabell 5.3 Byggnadsverksamhet

 Miljarder Årlig procentuell förändring

 Kr 1995

 Löpande

 priser 1994 1995 1996 1997

Byggnadsinvesteringar113,2 -9,6 -3,1 4,8 2,3

 Näringslivet 57,2 11,6 13,7 4,2 2,2

 Myndigheter 27,8 10,8 0,1 -4,5 1,9

 Bostäder 26,7 -35,3 -27,9 16,1 2,7

Reparationer och underhåll84,8 4,5 8,7 -1,0 3,0

Totalt 198,0 -4,7 1,4 2,4 2,6

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Byggproduktionen förväntas öka med ca 2,5 procent per år under prognosperioden

1996-1997. Under innevarande år beräknas det temporära investeringsbidraget till

bostadsbyggandet leda till en viss ökning av bostadsproduktionen. Till följd av

det låga färdigställandet av nya bostäder sjunker vakansgraden ytterligare i

expansiva områden och bostadsbrist kan uppkomma i vissa kommuner. Prisrelationen

mellan nyproducerade bostäder och bostäder på andrahandsmarknaden i de expansiva

områdena är nu sådan att det åter är lönsamt att bygga. Därför förväntas en

större ökning av bostadsbyggandet under 1997. Totalt ökar dock

bostadsinvesteringarna i mindre omfattning nästa år när det tillfälliga ROT-

bidraget på 15 procent till ombyggnation faller bort. Detta motverkas till viss

del genom återinförandet av skattereduktion för reparation och ombyggnad.

Industribyggandet når en toppnivå i år för att sedan minska något. Däremot

väntas ökningen i den privata konsumtionen och lägre räntor medföra en viss

uppgång av bygginvesteringarna inom varuhandel och fastighetsförvaltning.

 45

6 Arbetsmarknad

Arbetsmarknadsläget har försvagats markant under det första halvåret i år.

Antalet sysselsatta personer har minskat med ca 24 000 personer mellan december

1995 och juni 1996 samtidigt som antalet varsel och konkurser har ökat och

antalet lediga platser blivit färre. Minskningen av antalet sysselsatta

motsvaras inte av en lika kraftig nedgång i antalet arbetade timmar då

medelarbetstiden har ökat betydligt. Den öppna arbetslösheten låg i genomsnitt

på 7,8 procent av arbetskraften under årets sex första månader. Summan av öppet

arbetslösa och åtgärder, den s.k. totala arbetslösheten, uppgick till i

genomsnitt 12,4 procent av arbetskraften, vilket var 0,2 procentenheter högre än

under motsvarande period 1995. Den genomsnittliga sysselsättningen år 1997

väntas vara i det närmaste oförändrad jämfört med år 1995. Den öppna

arbetslösheten faller från 7,7 procent år 1995 till 6,9 procent år 1997. Den

totala arbetslösheten stiger under samma period från 12,1 procent till 12,3

procent.

 I jämförelse med den kraftiga produktivitetsutveckling som skedde i början på

1990-talet, var ökningen relativt låg under 1994 och 1995, trots att

tillväxttakten ökade markant. Produktivitetstillväxten under ekonomins

nedgångsfas hängde samman med omfattande rationaliseringar, särskilt inom

industrin. Potentialen för ytterligare produktivitetshöjningar när produktionen

åter vände uppåt var därför i viss mån mer begränsad än vid tidigare

konjunkturuppgångar. Under slutet av 1995 mattades dessutom tillväxttakten av,

särskilt inom industrin, vilket ledde till en viss överkapacitet med lägre

produktivitet som följd. Under 1996 och 1997 förväntas produktiviteten stiga

något snabbare, sett som genomsnitt för näringslivet. De förhållandevis höga

löneavtal som slöts under 1995 betyder att rationaliseringstrycket ökar,

speciellt inom de delar av näringslivet där vinstmarginalen är låg. Inom

industrin hålls dock produktiviteten fortfarande tillbaka något under 1996 av

överkapacitet och svag efterfrågan för att öka markant under 1997 då

produktionen stiger. Tillväxten väntas bli starkast inom näringar med hög

produktivitetsnivå, främst bas- och teleindustrin.

 Medelarbetstiden har stigit kraftigt sedan början av 1990-talet. Flera

faktorer har bidragit till denna utveckling. För det första har frånvaron, och

då främst sjukfrånvaron, minskat. Troliga förklaringar till detta är det sämre

arbetsmarknadsläget och ändrade ersättningsregler. För det andra har andelen

egna företagare ökat. Denna grupp har en högre genomsnittlig arbetstid än de

anställda. För det tredje har den ordinarie arbetstiden bland anställda ökat.

Övertidsuttaget för anställda varierar med konjunkturen och steg under 1994 och

1995. Övertidsuttaget har dock en relativt begränsad effekt på medelarbetstiden.

För 1996 väntas medelarbetstiden, mätt som årsgenomsnitt, fortsätta att stiga

markant. Detta beror till viss del på s.k. överhängseffekter från 1995. Under

1997 förutses ökningen av medelarbetstiden bli måttligare till följd av att

frånvaron inte minskar i lika snabb takt som under de senaste åren. Den senaste

statistiken tyder också på en viss utplaning av medelarbetstiden.

 Sysselsättningen har fallit markant sedan slutet på 1995. Under senare delen

av innevarande år väntas dock en viss ökning av antalet sysselsatta som

fortsätter under 1997. Trots detta kommer inte den genomsnittliga

sysselsättningen år 1997 att överstiga 1995 års nivå. Produktionsökningen räcker

med andra ord inte till för att antalet personer i arbete skall kunna stiga

under den här perioden.

 Under förra året fortsatte sysselsättningsuppgången inom industrin och de

industrirelaterade delarna av tjänstesektorn, för att mot slutet av året mattas

något. Under det första halvåret i år har sysselsättningen minskat något. Den

stigande industriproduktionen antas dock leda till en viss ökning av antalet

sysselsatta mot slutet av året, som fortsätter under 1997. I takt med att privat

konsumtion stiger väntas de konsumtionsinriktade delarna av tjänstesektorn till

stor del bidra till sysselsättningsökningen under 1997. Inom den offentliga

verksamheten väntas sysselsättningen falla under både 1996 och 1997. Under 1997

hålls dock nedgången tillbaka något av de extra satsningarna på den kommunala

vuxenutbildningen som föreslogs i vårpropositionen.

Tabell 6.1 Sysselsättning i olika branscher

 Nivå Förändring från föregående år

 1995 1994 1995 1996 1997

Sysselsättning

Jord- och skogsbruk 124 -1 -11 -8 -1

Industri 803 -10 41 4 13

Byggnadsverksamhet 224 -17 5 -1 3

Privata tjänster 1 572 31 34 -3 17

Kommunal verksamhet1 079 -27 -8 -19 -10

Statlig verksamhet 184 -11 1 -1 2

Totalt 3 988 -38 61 -28 24

Arbetskraft, totalt4 320 -53 54 -30 -12

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 I vilken mån arbetslösheten minskar vid en viss sysselsättningsutveckling

beror på utvecklingen av arbetskraftsutbudet. Utbudet har minskat under den

senaste tiden i samband med att sysselsättningsläget har försämrats, vilket

begränsar effekterna på arbetslösheten. Förändringar i arbetsmarknads- och

utbildningspolitiken påverkar också i hög grad utvecklingen av

arbetskraftsutbudet. I år ökar antalet personer i arbetsmarknadspolitiska

åtgärder klassade som utbildning med ca 36 000. Dessa faller per definition

utanför arbetskraften. Nästa år stiger antalet med ytterligare ca 9 000

personer. Under 1997 minskar utbudet också till följd av förslaget i

sysselsättningspropositionen om att erbjuda långtidsarbetslösa personer över 55

år möjlighet att med bibehållen ersättningsnivå sättas i arbete inom offentliga

sektorn. Dessa kommer inte att registreras som sysselsatta utan som varande i

utbildningsåtgärd utanför arbetskraften. Dessutom förutses de extra satsningarna

på reguljär utbildning hålla tillbaka arbetskraftsutbudet. I prognosen beräknas

utbudet falla under 1996 och även under 1997 trots att sysselsättningen då

stiger.

Diagram 6.1 Antal sysselsatta, öppet arbetslösa och personer i arbetskraften

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och Finansdepartementet.

 Den öppna arbetslösheten beräknas falla från 7,7 procent av arbetskraften 1995

till 6,9 procent år 1997, vilket motsvarar knappt 40 000 personer. Samtidigt

ökar det totala antalet personer i arbetsmarknads-politiska åtgärder med ca 45

000 personer, till en nivå motsvarande 5,4 procent av arbetskraften. Den totala

arbetslösheten stiger därmed med 0,2 procentenheter till 12,3 procent år 1997.

Det är 0,6 procentenheter högre än vad som antogs i vårpropositionen. Den

främsta orsaken till att nivån nu ligger högre är att efterfrågan på arbetskraft

utvecklas svagare än vad som bedömdes i vårpropositionen, vilket i sin tur beror

på att både produktiviteten och medelarbetstiden upprevideras. Medelarbetstiden

för 1996 är uppreviderad med 0,8 procentenheter jämfört med vårpropositionen. I

nuvarande prognos antas medelarbetstiden år 1997 öka något måttligare än under

de senaste åren på grund av att sjukfrånvaron inte bedöms minska i lika stor

utsträckning som tidigare. Prognosen är förhållandevis osäker i detta avseende.

Tabell 6.2 Arbetsmarknad

Årlig procentuell förändring

 1994 1995 1996 1997

BNP, producentpris 3,2 3,5 1,7 2,5

Produktivitet 1,8 1,3 1,5 1,7

Antalet arbetade timmar 1,3 2,1 0,2 0,8

Medelarbetstid 2,3 0,6 0,9 0,2

Antalet sysselsatta -0,9 1,6 -0,7 0,6

Arbetskraft -1,2 1,3 -0,7 -0,3

Procent av arbetskraften, nivå

Öppen arbetslöshet 8,0 7,7 7,7 6,9

Personer i arbetsmarknadspolitiska

åtgärder 5,2 4,4 5,0 5,4

Anm: I begreppet arbetsmarknadspolitiska åtgärder ovan ingår de äldre arbetslösa

som sätts i arbete i offentlig sektor. Åtgärderna jobbsökaraktivitet,

företagsutbildning samt yrkesinriktad rehabilitering ingår ej. Dessa beräknas

omfatta ca 10 000 personer år 1997.

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Under perioden 1998 till år 2000 antas produktivitetstillväxten uppgå till i

genomsnitt 1,4 procent. Medelarbetstiden antas vara i det närmaste oförändrad.

Sammantaget innebär detta att den genomsnittliga tillväxtprognosen på drygt 2

procent i basalternativet medför en årlig sysselsättningsökning på i genomsnitt

knappt 1 procent. Samtidigt antas volymen av arbetsmarknadspolitiska åtgärder

minska med ca 66 000 personer under perioden. Utbudet av arbetskraft väntas

stiga efter hand som arbetsmarknadsläget förbättras. Utvecklingen av utbudet

hålls även i det medelfristiga perspektivet tillbaka av satsningen på reguljär

utbildning och arbetsmöjligheterna för äldre arbetslösa inom offentliga sektorn.

Summan av öppet arbetslösa och arbetsmarknadspolitiska åtgärder faller

successivt till 9,5 procent av arbetskraften vid prognosperiodens slut. De öppet

arbetslösa minskar från 6,9 procent 1997 till 5,7 procent år 2000. I

högtillväxtalternativet reduceras arbetslösheten till 4 procent.

 47

7 Löner

Preliminära uppgifter från statistiska centralbyrån visar en löneökningstakt

inom industrin som överstiger de avtal som slutits inom branschen med flera

procentenheter. Löneutvecklingen var under det första halvåret i år betydligt

starkare än vad som förväntades i vårpropositionen. Inom övrigt näringsliv har

utvecklingen däremot varit svagare. Lönerna har stigit ungefär i linje med

avtalen. För offentliga sektorn redovisas en löneökning som är lägre än vad

avtalen ger. Statistiken har dock sannolikt ännu inte fångat upp retroaktiva

utbetalningar inom denna sektor och uppgifterna för första halvåret kommer

förmodligen att revideras upp. Under innevarande år beräknas den genomsnittliga

löneökningen för hela ekonomin uppgå till 5,6 procent, varav avtalen står för

4,4 procent och löneglidningen för resterande 1,2 procent. Nästa år ger avtalen

en ökning på 3,7 procent och löneglidning väntas falla till strax under 1

procent. De flesta avtalen omfattar perioden 1/4 1995-1/4 1998.

 De centrala avtalsförhandlingarna gav löneökningar för industrin på knappt 4

procent år 1996 och 3 procent år 1997. Därtill kommer löneglidningen som

beräknas ligga på knappt 3 procent i år för att sedan falla till knappt 2

procent nästa år. Utfallsstatistik för första halvåret i år indikerar en hög

löneglidning inom industrin. I vårpropositionen antogs att en låg inflation samt

en mycket svag efterfrågan på arbetskraft skulle leda till en betydligt lägre

löneglidning. Till en del kan dock den uppmätta ökningen förklaras av att

åtskilliga företag sköt fram tidpunkten för när avtalen skall börja gälla från

1995 till 1996. Detta innebär att de avtal som registreras i beräkningarna är

för höga under 1995 och för låga under 1996. Löneglidningen har i så fall

egentligen ett jämnare förlopp än vad som redovisas i tabell 6.1. Bortsett från

dessa tekniska faktorer måste löneglidningen ändå betraktas som förhållandevis

stark. En förklaring till detta kan vara att de ökande vinstmarginalerna inom

framförallt exportindustrin under de senaste åren nu kommer löntagarna till del.

Det kan också tolkas som att de anställda inom industrin kompenseras för att

avtalen inom denna sektor blev lägre än inom andra branscher, trots att

lönebetalningsförmågan är betydligt högre. Denna effekt torde avta framöver i

takt med att företagens vinstläge försämras. En ytterligare förklaring kan vara

att sysselsättningsnedgången lett till att andelen personer med låg lön, såsom

yngre och låg-utbildade, har minskat vilket drar upp genomsnittslönen. Indikerar

de senaste månadernas utfall däremot en tendens till en starkare underliggande

löneglidning blir ökningstalen för både 1996 och 1997 betydligt högre än vad som

antagits i prognosen.

 Inom övrigt näringsliv blev avtalen högre än för industrin. För denna sektor

ger avtalen löneökningar på drygt 4,5 procent år 1996 och drygt 3,5 procent år

1997. De höga löneavtalen bidrar sannolikt till en låg löneglidning. Det

bekräftas av den senaste utfallsstatistiken. Därmed verkar det som om det blir

begränsade spridningseffekter från den starka löneglidningen inom industrin till

andra delar av ekonomin.

 Avtalen inom offentliga sektorn blev för perioden 1995- 1997 sammantaget ca

0,5 procentenheter högre än i näringslivet. Löneavtalen började gälla senare

under 1995 än i övriga sektorer, vilket innebär att ökningstakten blev lägre

förra året men ca 1 procentenhet högre såväl 1996 som 1997. Liksom inom övrigt

näringsliv väntas löneglidning bli låg under de närmaste två åren.

 Sammantaget beräknas lönerna i hela ekonomin öka med 5,6 procent 1996 och med

4,5 procent 1997, mätt som årsgenomsnitt. Avtalens konstruktion medför att

ökningen för helåret 1996 blir något högre än den underliggande utvecklingen

under loppet av året. De avtalade löneökningarna ligger nämligen relativt sent

år 1995 medan de ligger tidigt 1996. Detta innebär att den höga ökningen av

genomsnittslönen 1996 till en del förklaras av s.k. överhängseffekter. Om man

rensar bort effekterna av att avtalsrevisionerna sker vid olika tidpunkter under

åren, framgår att den underliggande löneökningstakten ligger på ca 5 procent i

slutet av både 1995 och 1996 och att den avtar till ca 4 procent 1997.

Tabell 7.1 Timlöner

Årlig procentuell förändring

 1994 1995 1996 1997

Industri 3,1 4,6 6,5 4,8

 Avtal 1,1 3,0 3,7 3,0

 Löneglidning 2,0 1,6 2,8 1,8

Byggnadsindustri 0,1 4,3 3,9 3,9

 Avtal 0,5 2,3 2,6 3,1

 Löneglidning -0,4 2,0 1,3 0,8

Övrigt näringsliv 2,4 3,7 5,1 4,1

 Avtal 1,4 2,5 4,63,6

 Löneglidning 1,0 1,2 0,5 0,5

Stat 2,7 2,9 5,5 4,0

 Avtal 2,1 1,0 5,03,5

 Löneglidning 0,6 1,9 0,5 0,5

Kommun 2,5 1,9 5,85,2

 Avtal 2,1 0,9 5,3 4,7

 Löneglidning 0,4 1,0 0,5 0,5

Totalt 2,4 3,4 5,6 4,5

 Avtal 1,5 2,1 4,43,7

 Löneglidning 1,0 1,4 1,1 0,8

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Det förefaller som att lönsamhet och arbetsmarknadsläge har haft ett begränsat

inflytande på lönebildningen. Avtalen för åren 1995-1997 blev t.ex. ca 1

procentenhet högre i kommunsektorn än i industrin trots att kommunsektorn har

ett finansiellt underskott samtidigt som lönsamheten inom industrin är mycket

hög. Den sammantagna löneökningstakten mellan 1995 och 1997 ligger också över

den s.k. Edin-normen, som innebär en årlig ökning av lönekostnaden på europeisk

nivå, ca 3,5 procent. För första gången under 1990-talet väntas också reallönen

stiga betydligt. Detta kan bero på att inflationsförväntningarna vid tidpunkten

för avtalsförhandlingarna låg betydligt över den nu prognostiserade inflationen

på ca 1 procent 1996 och ca 2 procent 1997, d.v.s. lönebildningen anpassades

inte fullt ut till en låginflationsekonomi. Reallöneökningarna motsvaras inte av

en lika hög produktivitetstillväxt, vilket på kort sikt innebär att företagens

lönsamhet försämras. Detta bidrar till ett ökat inflationstryck och därmed en

mer restriktiv penningpolitik samt mer omfattande rationaliseringar, vilket

bromsar sysselsättningsutvecklingen. Då penningpolitiken anpassas för att uppnå

inflationsmålet får höga nominella löneökningar förhållandevis stor effekt på

sysselsättningen.

 Även vid en internationell jämförelse är den svenska löneutvecklingen relativt

stark, trots att den svenska arbetslösheten ligger på en historiskt sett mycket

hög nivå. Industritimlönerna inom EU:s kärnländer beräknas stiga med i

genomsnitt ca 3 procent per år 1995 till 1997. Konkurrenskraften för svensk

industri försämras därför under de närmaste två åren. Därmed dämpas

sysselsättningsutvecklingen via dels ett ökat rationaliserings-tryck och dels en

svagare efterfrågeutveckling.

Diagram 7.1 Timlöneutveckling i industrin2

Anm: Med EU:s kärnländer avses Tyskland, Frankrike, Benelux-länderna och

Italien.

Källor: Statistiska centralbyrån, OECD, Konjunkturinstitutet och

Finansdepartementet

**FOOTNOTES**

 2 Jämförelsen omfattar endast löneutvecklingen i

industrin eftersom internationell statistik avseende

timlöneutvecklingen för hela näringslivet saknas. OECD

redovisar endast statistik över lön per sysselsatt för andra

branscher. I detta begrepp fångas även förändringar i t.ex.

medelarbetstiden upp vilket ger en något missvisande bild av

konkurrensläget.

 51

 I basalternativet antas de nominella lönerna öka med ca 4 procent och de reala

lönerna med knappt 2 procent per år, samtidigt som den totala arbetslösheten

reduceras från 12,3 procent 1997 till 9,5 procent år 2000. Basalternativet

förutsätter således att de nominella löneökningarna anpassas till en

låginflationsekonomi samtidigt som arbetslösheten minskar. I det s.k.

högtillväxtalternativet beskrivs en utveckling där lönebildningen fungerar på

ett sådant sätt att den totala arbetslösheten kan reduceras till 7,8 procent och

den öppna arbetslösheten till 4 procent utan att lönerna ökar snabbare än i

övriga Europa.

 52

8 Inflation

Inflationstakten i Sverige har sjunkit till mycket låga nivåer. I augusti månad

var inflationstakten, mätt som tolvmånadersförändring av konsumentprisindex

(KPI), endast 0,3 procent. Man får gå tillbaka till 1959 för att hitta en lika

låg nivå. För samma period har nettoprisindex (NPI), dvs konsumentpriser rensade

för indirekta skatter och transfereringar, fallit med 0,5 procent.

Tolvmånaderstal avseende NPI började beräknas 1960 och hade aldrig understigit

noll innan juni i år. Sänkningen av NPI beror dock på tillfälliga effekter såsom

lägre räntekostnader för hushållen och fallande importpriser till följd av en

stärkt krona. Dessa effekter bedöms successivt avta under hösten. En del andra

faktorer har dragit upp inflationen det senaste halvåret. Fastighetsskatten,

taxeringsvärden och hyror har höjts och energikostnaderna har stigit. Om man

beräknar underliggande inflationstakt som konsumentprisutveckling med direkta

skatte-, växelkurs- och ränteeffekter borträknade uppgår den till ca 2 procent,

både 1996 och 1997.

 Efterfrågetrycket från omvärlden har varit svagt i slutet av 1995 och i början

av 1996. Den vikande efterfrågan och apprecieringen av kronan har lett till att

svenska företag har sänkt sina priser på exportmarknaden. Det finns tecken på

att produktionen åter ökar och i viss mån drar med sig hemmamarknadspriserna,

som hittills följt med övriga priser nedåt. Produktionsökningen torde dock inte

utgöra någon större inflationsrisk under den närmaste framtiden, på grund av den

svaga inhemska efterfrågan och de produktivitetshöjande investeringar som

företagits under 1995 och i år. Detta illustreras också av resultaten i

Konjunkturinstitutets barometerundersökningar, som visar på fortsatt fallande

kapacitetsutnyttjande i industrin.

Diagram 8.1 Producentprisutvecklingen 1991-1996

Källa: Statistiska centralbyrån.

 Det är främst en bristfälligt fungerande lönebildning som kan äventyra

prisstabiliteten framöver. De nominella löneökningarna hittills under 1996 har i

kombination med den mycket låga inflationen inneburit kraftiga real-

löneökningar. En betydande skillnad i löneökningstakt gentemot våra

konkurrentländer är inte hållbar på sikt. Riksbankens prisstabilitetsmål minskar

företagens möjligheter till övervältring av kostnaderna på konsumenterna,

eftersom den allmänt låga inflationen gör det svårt för företagen att höja sina

priser. En lönebildning i obalans med den i våra konkurrentländer tvingar

företag till rationaliseringar och produktivitetsökningar och leder till lägre

efterfrågan via en stramare penningpolitik. Effekterna av en sådan obalans i

löneutveckling har övergått från att vara primärt inflationsdrivande till att

bli sysselsättningsdämpande.

 De reala löneökningarna har hittills under 1996 blivit stora delvis till följd

av att inflationsutvecklingen överskattats i avtalsrörelsen. Kommande

löneökningar återspeglar förväntningar om framtida inflationstakter.

Inflationsförväntningarna var stigande vid tidpunkten för de senaste

löneförhandlingarna, framför allt hos arbetstagarorganisationerna.

Inflationsförväntningarna för de närmaste två åren låg då generellt på 3,5 - 4

procent. I dagsläget är situationen annorlunda. Hushållens

inflationsförväntningar avseende de närmaste 12 månaderna har i augusti fallit

till 1,6 procent och ligger därmed något under Riksbankens inflationsmål på 2

procent. I mars och april noterades stigande förväntningar som sedan i takt med

lägre inflationsutfall återigen kom att falla. Inflationsförväntningarna hos

industri- och tjänsteföretag som undersöks i Konjunkturinstitutets

barometerundersökningar har sjunkit till en nivå drygt en halv procentenhet

under inflationsmålet. Förväntningar hos aktörer på arbets-, penning- och

varumark-naderna undersöks av marknadsundersökningsföretaget Prospera i uppdrag

av Riksbanken. Den senaste undersökningen från september indikerar att

aktörernas bedömning av framtida inflationstakter justerats ned för såväl

kortare som längre tidshorisonter. Inflationsutsikterna har nedreviderats med

motsvarande en halv procentenhet för samtliga tidshorisonter jämfört med i maj

och den genomsnittliga inflationen för den närmaste 5-årsperioden bedöms ligga i

linje med Riksbankens inflationsmål. Jämfört med läget i våras har således

inflationsförväntningarna sjunkit ytterligare, vilket kan tolkas som ökad

trovärdighet för prisstabiliseringspolitiken.

 Inflationen bedöms ha bottnat i och med augusti månads utfall på 0,3 procent

för KPI och -0,5 procent för NPI. Dessa siffror är dock utslag av olika

temporära effekter och ger ingen rättvis bild av den underliggande

inflationstakten. Den underliggande inflationen beräknad som konsumentprisindex

med direkta effekter av tillfälliga växelkurs-, ränte- och skatteförändringar

exkluderade uppgår till ca 1,8 procent.

Tabell 8.1 Konsumentpriser

Årlig procentuell förändring

 1994 1995 1996 1997

KPI, årsgenomsnitt 2,4 2,9 1,2 1,9

KPI, dec.-dec. 2,6 2,6 1,0 2,2

Basbelopp 35 200 35 700 36 200 36 300

NPI, årsgenomsnitt 1,7 1,6 0,3 0,6

NPI, dec.-dec. 1,7 1,0 0,5 0,8

IPI privat konsumtion 3,0 2,7 1,8 2,4

OECD (16), KPI 2,3 2,4 2,3 2,3

Anm.: Vid beräkningen av basbeloppen 1995-1997 har en avräkning gjorts på 40

procent av uppräkningsfaktorn. Vid framräkning av prisökningstalen har ett

tillägg gjorts för skillnaden mellan december månads långtids- och

korttidsindex, i enlighet med Statistiska centralbyråns principer för

inflationsberäkning.

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Inflationstakten enligt KPI beräknas i slutet av 1996 bli 1,0 procent och

enligt NPI bli 0,5 procent. Att NPI blir så pass mycket lägre beror främst på

minskade subventioner i form av räntebidrag. Räknat från december 1995 till

augusti i år har konsumentpriserna fallit enligt KPI med i genomsnitt 0,3

procent. Ökningen av tolvmånadersförändringen av KPI från augusti till december

i år förklaras av förväntade prispåslag inom detaljhandeln i september, höjda

energiskatter i samma månad och höjd fordonsskatt i oktober. Bidraget från de

båda skattehöjningarna uppskattas till ca 0,35 procentenheter. Nuvarande prognos

för inflationen under loppet av 1996 innebär en nedrevidering med 0,9

procentenheter jämfört med prognosen i vårpropositionen. Det är främst de låga

importpriserna, den kraftiga räntenedgången samt en högre produktivitet än

förväntat som bidragit till att inflationsprognosen skrivits ned. Dessutom finns

de stimulansåtgärder som aviserades i sysselsättningspropositionen nu med i

prognosen. Det gäller återinförd skattereduktion för reparationer och ombyggnad

av bostäder samt slopad bilaccis. Den underliggande inflationen uträknad på ovan

angett sätt beräknas i slutet av året hamna omkring 2,0 procent.

 I slutet av nästa år beräknas inflationstakten öka till 2,2 procent enligt KPI

och 0,8 procent enligt NPI. I istället för att som under 1996 dra ned

konsumentprisutvecklingen med en halv procentenhet förväntas importpriserna

stiga och under 1997 ge motsvarande positivt bidrag. Däremot förutses

hemmamarknadspriserna öka relativt långsamt nästa år. Även löneökningstakten

bedöms bli lägre, vilket tillsammans med en högre produktivitetsökning ger ett

lägre bidrag till konsumentpriserna nästa år. Kapitalstocken väntas under

perioden 1996-1997 växa med ca 10 procent, vilket räcker för att täcka den

tilltagande produktionen, utan att kapacitetsbrister uppstår. Skattehöjningar i

form av bland annat höjda energiskatter och höjd tobaksskatt beräknas ge ett

bidrag på 0,6 procentenheter.

 Den underliggande inflationen beräknad på ovan angivet sätt beräknas bli lägre

än inflationen enligt KPI och uppgå till 1,7 procent. Enligt KPI och NPI ökar

således inflationen från 1996 till 1997 medan underliggande inflation synes vara

stabil och ligga nära 2 procent. Den underliggande inflationen mätt som

löneökningstakt minus trendmässig produktivitetsökning beräknas sjunka från 1996

till 1997.

Diagram 8.2 Konsumentprisutvecklingen 1985-1997

Anm.: Utfallsdata till och med juli 1996.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 De medelfristiga kalkylerna för utvecklingen från 1997 till år 2000 utgår från

bibehållen prisstabilitet. Tillväxten antas således ligga på en sådan nivå att

inflationen inte ökar. Produktionskapaciteten byggs ut i en sådan utsträckning

att inflationsdrivande flaskhalsar i form av kapacitetsbrist undviks.

 Ett av konvergenskriterierna för att kunna delta i EMU:s tredje etapp berör

prisstabilitet. För att kunna jämföra olika länders konsumentprisutveckling

pågår ett harmoniseringsarbete inom EU. Innan arbetet med att utforma den

slutgiltiga formen för ett fullständigt harmoniserat index är klart och kan tas

i bruk från och med januari 1997, redovisar EU:s medlemsländer ett delvis

harmoniserat index, IIKP. Detta index skiljer sig från KPI genom att exkludera

områden som i särskild hög grad behandlas olika vid beräkningen av nationella

konsumentprisindex. Inflationstakten i Sverige mätt som ökningen av IIKP under

de senaste tolv månaderna uppgick i juli till 1,0 procent vilket är den lägsta i

EU. Ökningen av årsgenomsnittet 1996 jämfört med 1995 bedöms uppgå till 1,3

procent.

 55

9 Hushållens ekonomi och privat konsumtion

Konsolideringen av de offentliga finanserna dämpar hushållens inkomstutveckling

under de närmaste åren. En relativt stark utveckling av löneinkomsterna och en

förbättring av hushållens räntenetto leder dock till att de realt disponibla

inkomsterna stiger något. Sparkvoten faller successivt under prognosperioden,

efter en mindre ökning i år, vilket medför att den privata konsumtionen tilltar.

 Den reala lönesummeutvecklingen före skatt gav ett positivt bidrag till

inkomstutvecklingen 1995. Detta skedde genom en kraftig ökning av

sysselsättningen mätt i arbetade timmar, medan den utbetalda reala timlönen före

skatt sjönk. I år är det i stället utvecklingen av timlönerna som ligger bakom

den starka ökningen av lönesumman, medan sysselsättningen utvecklas svagt. Årets

genomsnittliga reala timlöneökning före skatt är den högsta som noterats under

perioden 1975 och framåt, se diagram 9.1. Ett positivt bidrag kommer också från

en fortsatt förbättring av hushållens nettoinkomster av räntor och utdelningar.

Det är en följd av det fortsatt höga finansiella sparandet, vilket innebär att

hushållen ökar sina finansiella tillgångar och reducerar skuldbelastningen.

Förändringen av direkta skatter och transfereringar från offentlig sektor drar

ned utvecklingen av den disponibla inkomsten med ca 3 procentenheter år 1996.

Detta är huvudsakligen en följd av vidtagna budgetförstärkande åtgärder. De

direkta skatterna har stigit bl.a. genom höjd egenavgift till sjukförsäkringen

och höjda kommunalskatter medan barnbidragen och ersättningsnivåerna i

socialförsäkringarna har sänkts. De realt disponibla inkomsterna beräknas

sammantaget öka med drygt 1 procent i år.

 59

Diagram 9.1 Real timlön före skatt 1975-1997

Procentuell utveckling

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Inkomstutvecklingen under 1997 karakteriseras av samma faktorer som 1996.

Löne- och kapitalinkomsterna stiger medan tillkommande budgetförstärkande

åtgärder bromsar inkomstökningen. Den utbetalda lönesumman stiger mindre än i

år, till följd av lägre löneökningar. Egenavgiften till sjukförsäkringen höjs

med ytterligare 1 procentenhet. Uppräkningen av basbeloppet, som styr pensioner

m.m., är för 1997 reducerad till 60 procent av prisökningen mellan juni 1995

och juni 1996. Tillsammans med den låga inflationen medför detta att basbeloppet

för 1997 räknas upp med endast 100 kr eller 0,3 procent. Eftersom

konsumentpriserna beräknas öka med ca 2 procent nästa år kommer de reala

pensionsinkomsterna att sjunka. Forsatta besparingar sker bl.a. i

bostadsbidragen. Sammantaget väntas de realt disponibla inkomsterna stiga med

knappt 1 procent.

 Den kalkylerade ekonomiska tillväxten för perioden 1998 - 2000 innebär en

positiv utveckling av hushållens realinkomster. Lönesumman stiger något mer än

BNP. Förändringar av transferingsinkomsterna ger inget bidrag till

inkomstutvecklingen, huvudsakligen beroende på att bidragen till arbetslösa m.m.

minskar när arbetslösheten sjunker. Förbättringen av räntenettot fortsätter.

Visserligen sjunker det finansiella sparandet, men det ligger kvar på en

relativt hög nivå under hela kalkylperioden. Efter en fortsatt tämligen svag

ökning av inkomsterna under 1998, beroende på tillkommande budgetförstärkningar,

ökar realinkomsterna med ca 2 procent per år de följande två åren.

Tabell 9.1 Hushållens disponibla inkomster, konsumtion och sparande

 Miljarder Procentuellt bidrag till

realinkomstutvecklingen

 kronor

 löpande pris

 1995 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Lönesumma inkl. sjuklön 686,5 1,6 3,9 2,4 2,4 2,3 2,0

Transfereringar från

offentlig sektor 397,0 -0,4 -0,4 -0,8 -0,4 -0,3 0,0

 Pensioner 211,6 0,1 0,1 -0,2 0,1 0,2 0,3

 Sjukförsäkring m.m. 43,6 -0,3 -0,3 -0,2 0,1 0,1 0,1

 Arbetsmarknadsstöd 54,4 -0,5 0,0 -0,1 -0,5 -0,5 -0,2

 Övrigt 87,5 0,3 -0,3 -0,2 -0,1 -0,2 -0,1

Räntor och utdelningar, netto-13,1 1,1 0,6 0,7 0,7 0,5 0,4

Övriga inkomster, netto 207,1 0,6 -0,4 0,1 0,3 0,4 0,5

Direkta skatter 348,0 -2,9 -2,5 -1,7 -1,7 -0,7 -1,2

Disponibel inkomst 929,6 -0,1 1,2 0,8 1,3 2,2 1,8

Privat konsumtion 853,5 0,3 0,9 1,8 2,4 2,5 2,2

Sparande, nivå i % av

disponibel inkomst

Nettosparande (sparkvot) 8,2 8,5 7,5 6,5 6,2 5,8

Finansiellt sparande 10,3 10,1 8,9 7,4 6,7 5,9

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Den privata konsumtionen steg med 0,3 procent år 1995. Efter en svag inledning

tilltog hushållens efterfrågan successivt under året. Uppgången har sedan

fortsatt under de två inledande kvartalen i år. Sammantaget blev

konsumtionstillväxten 1,1 procent första halvåret jämfört med motsvarande period

förra året. Det är betydligt mer än vad som förväntades i vårpropositionen.

 Bakom de överraskande starka siffrorna avseende första halvåret ligger

emellertid en kraftig ökning av hushållens förbrukning av energi till följd av

den kalla vintern. De höga uppvärmningskostnaderna förklarar mer än halva

tillväxten av den totala privata konsumtionen. Under första halvåret steg även

efterfrågan av dagligvaror, förmodligen som en konsekvens av den sänkta

matmomsen, medan kapitalvaruinköpen minskade jämfört med första halvåret 1995.

 Hushållens val mellan konsumtion och sparande styrs i hög grad av

förväntningar om de egna framtida inkomsterna, den egna förmögenheten samt av

landets ekonomiska utveckling. Nedgången av bland annat kapitalvaruinköpen kan

till stor del förklaras av hushållens negativa framtidsförväntningar det senaste

året, vilket framgår av diagram 9.2. Denna pessimism beror sannolikt på det

bekymmersamma arbetsmarknadsläget kombinerat med den osäkerhet om

konjunkturutvecklingen som rådde i början av året. Hittills i år har andelen

hushåll som tror att arbetslösheten kommer att öka under de närmaste tolv

månaderna legat kring 50 procent. Andelen med förväntningar om att den egna

ekonomin kommer att försämras har sedan slutet av förra året fram till juli i år

legat på drygt 20 procent. Stämningsläget bland hushållen och de fortsatt höga

realräntorna är de främsta orsakerna till den återhållsamma efterfrågan. Dessa

faktorer kan hålla kvar konsumtionen på en förhållandevis låg nivå också

framöver.

Diagram 9.2 Hushållens framtidsförväntningar 1977 - augusti 1996

Källa: Statistiska centralbyrån.

 Mot slutet av innevarande år bedöms den internationella konjunkturen

stabiliseras med förbättrade utsikter för den svenska industrin som följd.

Underskottet i de offentliga finanserna minskar kraftigt i år och budgeten

beräknas vara i balans 1998, vilket väntas öka hushållens förtroende för de

offentliga trygghetssystemen. Med en successiv förbättring av konjunkturen

bedöms hushållens framtidsförväntningar stärkas, vilket kan leda till ökad

konsumtion. Statistiska centralbyråns undersökning beträffande hushållens

inköpsplaner för augusti visar tecken på att hushållen börjar se något ljusare

på sin egen och Sveriges ekonomi. Detta är troligen ett resultat av de mer

positiva rapporterna om Sveriges ekonomi som presenterats den senaste tiden.

Förväntningarna om arbetslösheten är dock fortsatt dystra.

 Nyregistreringarna av personbilar har stigit dramatiskt de senaste månaderna,

vilket indikerar ett förändrat konsumtionsbeteende. Även om det mesta tyder på

att ett trendbrott har skett vad gäller hushållens efterfrågan av bilar torde de

senaste månadernas kraftiga ökning även till viss del vara övergångseffekter av

slopad bilaccis den 11 juni samt ändrade regler för direktimport av bilar den 1

juli i år. Även om bilden är något splittrad visar ändå den senaste

månadsstatistiken för den så kallade egentliga detaljhandeln att minskningen av

omsättningen från tidigare i år har bromsats upp något och att en viss uppgång

kan skönjas. Inflationen föll under årets första åtta månader men förväntas

stiga något under resten av året. Bland annat har priserna på kläder, skor,

radio och TV sjunkit sedan årsskiftet till följd av fallande importpriser.

Förväntningar om lägre priser på vissa varor kan medföra att hushållen avvaktar

med planerade inköp. När dessa förväntningar sedan upphör kan konsumtionen

tillta.

 De senaste två årens svaga tillväxt av den privata konsumtionen har inte

kompenserat den kraftiga nedgången som skedde under inledningen av 1990-talet.

Som framgår av diagram 9.3 ligger hushållens konsumtion fortfarande under 1988

års nivå. Den låga konsumtionsvolymen bör ha medfört att det finns ett uppdämt

behov av kapitalvaror att tillgodose, vilket talar för att en uppgradering av

kapitalstocken kan vara förestående. Den svenska bilparken är till exempel en av

de äldsta i Västeuropa. Därtill bör borttagandet av accisen höja efterfrågan på

nya bilar. De lägre räntorna underlättar finansieringen av kapitalvaruinköp

samtidigt som huspriser och andra tillgångspriser tenderar att öka, vilket

stimulerar konsumtionen.

Diagram 9.3 Privat konsumtion 1980 - 1997

Säsongrensade kvartalsdata, volym, index 1980=100. Den vågräta linjen i

diagrammet motsvarar 1988 års nivå av privat konsumtion.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Hushållens finansiella sparande har varit betydande under hela 1990-talet. Det

för svenska förhållanden höga sparandet har medfört att hushållens finansiella

nettoförmögenhet har stigit från ca 40 procent av den disponibla inkomsten 1991

till ca 90 procent år 1995. Inkluderas fastigheter erhålls den totala

förmögenheten som motsvarade ca 235 procent av de disponibla inkomsterna år

1995, vilket kan jämföras med ca 200 procent under 1992. Nedgången av framför

allt bostadsräntorna, tillsammans med något högre priser på småhus och

bostadsrätter, innebär lättnader för många tidigare hårt skuldtyngda hushåll.

Genom det höga sparandet bör hushållen inom en snar framtid ha anpassat sin

skuldsättning och uppnått en finansiell buffert som upplevs som tillräcklig för

att täcka eventuella framtida oväntade inkomstbortfall. Hushållens

förmögenhetsutveckling talar därigenom för en sänkning av sparkvoten, dvs

sparandet som andel av disponibel inkomst, de närmaste åren.

 Det finns således flera faktorer som indikerar en växande konsumtion framöver.

Hushållen är dock förhållandevis pessimistiska fortfarande och

konsumtionsökningen i början av året beror till stor del på den kalla vintern.

Sammantaget bedöms den privata konsumtionen stiga med måttliga 0,9 procent i år.

Bortsett från användningen av energi tilltar emellertid konsumtionen under

loppet av året i takt med att utsikterna för såväl den inhemska som den

internationella konjunkturen förbättras. Uppgången sker främst genom ökade inköp

av bilar och andra kapitalvaror samtidigt som trenden med stigande efterfrågan

av dagligvaror håller i sig. Till följd av apprecieringen av kronan bedöms

svenskars turism i utlandet, vilket räknas till privat konsumtion, tillta. Den

kalla väderleken under andra halvåret 1995 medförde relativt höga

uppvärmningskostnader för hushållen. Därför beräknas användningen av energi

under andra halvåret i år sjunka jämfört med motsvarande period förra året.

 Prognoserna över de disponibla inkomsterna och den privata konsumtionen

innebär att sparkvoten förväntas stiga något i år. Nästa år beräknas

konsumtionen växa med 1,8 procent medan sparkvoten sjunker.

 60

Diagram 9.4 Disponibel inkomst och privat konsumtion, 1970-2000

1991 års priser, miljoner kronor

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 I den medelfristiga kalkylen fram till år 2000 antas att hushållens förtroende

för den ekonomiska utvecklingen stabiliseras, bland annat genom att

sysselsättningen ökar och de offentliga finanserna förbättras. Den privata

konsumtionen beräknas stiga med drygt 2 procent per år, varvid sparkvoten faller

successivt för att år 2000 uppgå till ca 6 procent. Även denna sparkvot är

historiskt sett hög och överstiger till exempel genomsnittet mellan åren 1970

och 1985.

 61

10 Bruttoinvesteringar

De totala bruttoinvesteringarna beräknas öka kraftigt under 1996.

Investeringarna ökar främst inom industrin och bostadssektorn. God lönsamhet och

ett gynnsamt konkurrensläge har inneburit att exportindustrin kunnat fullfölja

sina expansionsplaner trots konjunkturavmattningen. Bostadsbyggandet vänder i år

upp från en mycket låg nivå. Räntefallet samt ett flertal stimulansåtgärder

bidrar till uppgången som till viss del beror på tidigareläggning av

bostadsprojekt. Nästa år avtar tillväxttakten för bruttoinvesteringarna.

Industrins behov av ny produktionskapacitet bedöms då minska samtidigt som

stimulansåtgärderna till framförallt bostadsektorn faller bort. Lägre räntor och

starkare efterfrågan från hemmamarknaden beräknas dock innebära stigande

investeringar inom varuhandel och fastighetsförvaltning. Sammantaget beräknas de

totala bruttoinvesteringarna stiga med ca 8 procent 1996 och med 2 procent 1997.

Investeringskvoten, dvs investeringarnas andel av BNP, uppgår därmed år 1997

till 15,1 procent vilket fortfarande är en låg nivå.

Tabell 10.1 Bruttoinvesteringar efter näringsgren

 MiljarderÅrlig procentuell volymförändring

 Kr

 1995 1994 1995 1996 1997

Näringslivet 171,6 14,4 24,5 9,6 2,0

 Industri 60,9 28,6 37,5 16,0 -4,0

 Övrigt näringsliv110,7 9,1 18,8 6,4 5,4

Bostäder 26,7 -35,3 -27,9 16,1 2,7

 Nybyggnad 11,2 -46,9 -30,7 21,0 17,0

 Ombyggnad 15,5 -19,6 -25,5 12,0 -10,0

Offentliga myndigheter39,4 10,6 1,6 -3,5 1,4

Totalt 237,8 -0,2 10,6 8,1 2,0

Maskiner 124,6 15,8 28,8 11,31,8

Bygg och anläggning113,2 -9,6 -3,1 4,8 2,3

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 I det medelfristiga perspektivet antas investeringskvoten åter normaliseras.

De senaste årens låga investeringskvoter kan förklaras av behovet att reducera

kapitalstockarna till långsiktigt hållbara nivåer. Höga realräntor och för

Sverige stora vakanstal, har inneburit att investeringsnivåerna inom de

hemmamarknadsberoende sektorerna och bostadssektorn varit låga under en lång

period. Därigenom har också överkapaciteten på bostäder och kommersiella lokaler

gradvis minskat. Lägre räntor samt ett stigande resursutnyttjande beräknas

medföra växande investeringskvoter från och med 1998. Bostadsproduktionen antas

succesivt normaliseras till följd av stigande disponibelinkomster. Sammantaget

beräknas investeringskvoten öka från 15,1 procent 1997 till 16,8 procent år

2000.

10.1 Näringslivets investeringar

Statistiska centralbyråns investeringsenkät från maj indikerar att industrin

fullföljer sina expansionsplaner trots den svaga produktionsutvecklingen under

början av året. Företagens planer tyder på att konjunkturavmattningen betraktas

som kortvarig. Förutsättningarna för att fullfölja kapacitetsutbyggnaden är

också mycket gynnsamma. Både lönsamhet och likviditet är mycket höga samtidigt

som räntorna har fallit. Under innevarande år bedöms därför industrins utbyggnad

komma till stånd i nästan samma omfattning som planerna visar. Industrins

investeringar väntas därmed stiga med 16 procent, vilket innebär en ökning av

kapitalstocken på drygt 5 procent. Mot bakgrund av den prognosticerade

produktionsökningen beräknas därför kapacitetsutnyttjandet sjunka något under

loppet av året. Nästa år bedöms industrins investeringar reduceras något från

1996 års höga nivå trots ett förbättrat efterfrågeläge. Lönsamheten beräknas

visserligen förbli hög men samtidigt avtar behovet av ny produktionkapacitet.

Det är framförallt inom basindustrin som investeringarna förutses falla nästa

år. Inom denna sektor uppförs för närvarande en rad anläggningar som står klara

under 1996 eller i början av 1997. Behovet av ytterligare kapacitet bör därefter

vara måttligt inom den närmaste framtiden.

Diagram 10.1 Investeringskvoter inklusive och exklusive bostäder.

Källor:Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

 Investeringarna inom övrigt näringsliv ökade med hela 19 procent förra året.

Under år 1996 och 1997 dämpas dock ökningstakten avsevärt. Den kraftiga

uppgången under 1995 kan delvis förklaras av den starka industrikonjunkturen som

innebar en avsevärd ökning av investeringarna inom uppdragsverksamheten och

delar av partihandeln. Infrastruktursatsningarna och den snabba tillväxten inom

telekommunikationssektorn bidrog också till den starka volymutvecklingen.

 Under innevarande år förutses avmattningen inom industrin innebära att

investeringsvolymerna i de industrirelaterade tjänstesektorerna växer i lång-

sammare takt. Istället är det infrastrukturprojekten och den fortsatta

utbyggnaden av telekommunikationsnätet som är drivande. Investeringsvolymerna i

Öresundsbroprojektet och Arlandabanan når en topp under 1996 för att sedan plana

ut. En svag konsumtions- och sysselsättningsutveckling samt en överkapacitet på

kommersiella lokaler dämpar investeringsutvecklingen inom varuhandel och

fastighetsförvaltning. Denna utveckling bekräftas av SCB:s investeringsenkäter

från maj. Tecken på en vändning uppåt i de hemmamarknadsberoende sektorerna

finns dock. Priserna på kommersiella lokaler har stigit markant sedan början av

1995 samtidigt som vakanserna i centralt belägna områden sjunker. Till detta

kommer att räntorna sjunkit och väntas falla ytterligare. Mot bakgrund av den

positiva konsumtionsutvecklingen samt en viss sysselsättninguppgång nästa år bör

därför investeringarna åter kunna stiga inom varuhandel och

fastighetsförvaltning. Sammantaget beräknas investeringarna inom övrigt

näringsliv öka med drygt 6 procent 1996 och med drygt 5 procent 1997.

10.2 Bostadsinvesteringar

Antalet påbörjade lägenheter uppgick under första halvåret 1996 till 6 000

vilket var en ökning med 40 procent jämfört med samma period föregående år.

Sjunkande räntor samt det temporära investeringsbidraget på 10 procent av

produktionskostnaden ligger sannolikt bakom uppgången. Samtidigt har de senaste

årens mycket låga färdigställande av bostäder medfört sjunkande vakanstal i

expansiva storstadsområden. En begynnande bostadsbrist märks också i allt fler

kommuner. Till följd av det fortsatt låga färdigställandet av nya bostäder

bedöms denna utveckling förstärkas under åren 1996 och 1997. Fallande

realräntor, en gradvist förbättrad arbetsmarknad samt stigande

disponibelinkomster bör öka efterfrågan på hyreslägenheter och leda till högre

priser på andrahandsmarknaden för hus. Därmed ökar lönsamheten för och volymen

av nyproduktion. Bostadsproduktionen väntas således öka såväl 1996 som 1997

trots att stimulanseffekterna av det temporära investeringsbidraget upphör under

andra halvåret 1997. Sammantaget beräknas antalet påbörjade lägenheter i

nyproduktion uppgå till drygt 14 000 i år och till 18 000 under 1997.

 Antalet påbörjade ombyggnader blev mycket högt andra halvåret 1995. En starkt

bidragande orsak var det temporära stimulansbidrag på 15 procent som utgick för

ombyggnationer som påbörjades före 30 september 1995. Osäkerheten om när

projekten faktiskt kom igång är dock stor. Antalet ansökningar om räntebidrag

till ombyggnad normaliserades första kvartalet 1996. Detta indikerar att den

reguljära ombyggnationen under prognosåren 1996 och 1997 återgår till mer

normala nivåer. Det höga påbörjandet andra halvåret 1995 medför dock att

ombyggnadsvolymerna når en hög nivå under 1996 för att sedan minska nästa år.

Under både 1996 och 1997 beräknas också bidraget till miljöförbätttrande

åtgärder till viss del hålla uppe den totala ombyggnationen.

Diagram 10.2 Antal outhyrda lägenheter respektive antal påbörjade lägenheter

Anm: Antalet outhyrda lägenheter avser 1 mars respektive år. Antalet påbörjade

lägenheter omfattar både flerfamiljshus och småhus.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

10.3 Lager

En kraftig lageruppbyggnad har i hög grad bidragit till de senaste två årens

BNP-tillväxt. Under fjärde kvartalet förra året visade emellertid lager-

förändringarna en lägre ökningstakt vilket innebar ett negativt bidrag till BNP

för första gången sedan tredje kvartalet 1993. Lagerutvecklingen har haft en

dämpande effekt även första halvåret i år och denna trend bedöms hålla i sig

året ut. Lageruttagen väntas ske inom både handel och industri och beräknas

isolerat ge ett negativt bidrag till tillväxten motsvarande 1,5 procent av BNP.

Den faktiska effekten på tillväxten är dock betydligt mindre då lageruttag

delvis balanseras av mindre import.

Tabell 10.2 Lagerförändringar och lagerbidrag

Miljarder kronor, 1991 års priser

 1994 1995 1996 1997

Jord- och skogsbruk 135 97 -400 -200

Industri 5 100 14 246 -3 000 1 400

El, gas och vatten 56 -346 200 0

Handeln 2 889 902 -3 300 -400

Summa 8 180 14 899 -6 500 800

BNP-bidrag 1,5 0,5 -1,5 0,5

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Inom industrin väntas framför allt lagerstockarna av insatsvaror sänkas i år,

dels som en anpassning till första halvårets svaga produktion, dels som en

konsekvens av den trendmässigt fallande lagerkvoten, dvs lagerstockarna i

förhållande till produktionen. Sedan början av 1980-talet har lagerkvoten

halverats till följd av kapitalrationalisering och en övergång till

just-in-time-principen. Denna utveckling väntas fortsätta men i minskande takt.

Även de delar av partihandeln som är nära knutna till industrin väntas justera

ner sina lager till följd av produktionsavmattningen under första halvåret i år.

Lagerneddragningen inom industrin begränsar inköp av utländska varor eftersom

insatsvarorna har en hög importandel. Lagerförändringens dämpande effekt på

BNP-tillväxten blir i år således i realiteten mindre än det rena negativa

lagerbidraget. Prognosen för exporten avseende 1996 och 1997 är uppreviderad

relativt de antaganden som gjordes i vårpropositionen. De förbättrade utsikterna

möjliggör en viss sänkning av exportindustrins färdigvarulager. Trots en måttlig

konsumtionsefterfrågan väntas ändå detaljhandeln genomföra lagerneddragningar

under 1996. Lagerstockarna är betydande till följd av de senaste årens

efterfrågestagnation varför större lageruttag är nödvändiga.

 Nästa år väntas en uppgång i industrin vilket medför en tillväxt av de i

produktionen ingående lagren. Detaljhandeln beräknas till viss del fortsätta

justera ner sina lagerstockar med draghjälp av en tilltagande privat konsumtion.

Sammantaget sker en svag lagerökning under 1997. Med hänsyn till årets relativt

kraftiga minskning medför ändå nästa års blygsamma lagertillväxt ett bidrag till

produktionen motsvarande 0,5 procent av BNP.

 66

11 Den offentliga sektorn

Den offentliga sektorns finanser har förbättrats kraftigt. Det statliga

lånebehovet 1996 beräknas till 40 miljarder kr, vilket är en minskning med ca

100 miljarder kr jämfört med 1995. Den offentliga sektorns finansiella

sparandeunderskott som andel av BNP sjunker från 8,1 procent 1995 till 4 procent

i år och kommer att understiga 3 procent 1997. Denna utveckling medför att

statsskulden som andel av BNP faller från och med 1996. Scenariot för åren 1998-

2000 visar på en fortsatt förbättring av de offentliga finanserna. Underskottet

i det finansiella sparandet elimineras 1998 och vänds till ett växande

överskott. Därmed kan statsskulden amorteras.

Diagram 11.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande, 1970-2000

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn

Jämförelse med tidigare prognoser

Den offenliga sektorns finansiella sparande har under 1996 förbättrats snabbare

än vad som beräknades i vårpropositionen. Skatteinkomsterna har justerats upp

med ca 11 miljarder kr till följd av oväntat stora inbetalningar av

mervärdesskatt och bolagsskatt. De offentliga utgifterna för 1996 har reviderats

ned med ca 7 miljarder kr. Därvid har utgifterna för den offentliga konsumtionen

och investeringarna samt EU-bidraget justerats ned, medan transfereringarna till

hushållen och näringslivet räknats upp. Bidragande orsaker till dessa

revideringar är mindre inköp av försvarsmateriel, mer omfattande försäljning av

fastigheter än beräknat, överbudgetering inom EU samt högre kostnader för

arbetslösheten. Sammantaget beräknas årets finansiella sparandeunderskottet bli

ca 19 miljarder kr lägre (drygt 1 procent av BNP) än enligt beräkningarna i

vårpropositionen. Motsvarande justering sker inte för 1997. De oväntat stora

skatteinkomsterna under 1996 är nämligen vad gäller mervärdesskatten till

övervägande delen tillfälliga och beträffande bolagsskatten sannolikt en följd

av tidigareläggning av skattebetalningar från 1997 till 1996.

 Det finansiella sparandet som nu beräknas för perioden 1997-2000

överensstämmer i hög grad med den kalkyl som redovisades i vårpropositionen med

beaktande av de där aviserade budgetförstärk-ningarna.

Utvecklingen 1995 - 2000

För 1996 beräknas underskottet i den offentliga sektorns finansiella sparande

uppgå till 4 procent av BNP, vilket är en halvering från 1995. Tillkommande

budgetförstärkningar och en relativt god ekonomisk tillväxt leder till en

successiv förbättring av de offentliga finanserna under de följande åren. För

1997 beräknas underskottet till 2,6 procent. Därmed uppfylls ett av

konvergensvillkoren för deltagande i den europeiska valutaunionen, att

underskottet i den offentliga sektorns finansiella sparande inte får överstiga 3

procent av BNP. Underskottet i det finansiella sparandet väntas vara eliminerat

1998.

Tabell 11.1 Den offentliga sektorns finanser

 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Inkomster 909 983 1 070 1 101 1 154 1 198 1 255

procent av BNP 59,6 60,1 63,3 62,1 61,8 61,2 61,5

 Skatter och avgifter 763 824 908 933 991 1 037 1 088

 procent av BNP 50,0 50,4 53,7 52,6 53,1 52,9 53,3

 Kapitalinkomster 88 94 90 96 89 84 87

 Övriga inkomster 57 65 72 72 74 77 79

Utgifter 1 074 1 115 1 137 1 148 1 155 1 181 1 208

procent av BNP 70,4 68,2 67,2 64,7 61,9 60,3 59,2

 Hushållstransfereringar 391 397 398 399 403 409 418

 Övriga transfereringar 114 130 126 123 118 118 119

 Ränteutgifter 104 116 127 124 119 125 126

 Konsumtion 417 423 441 453 463 477 494

 Investeringar 47 49 44 49 52 52 52

Finansiellt sparande -165 -132 -67 -47 -1 17 47

procent av BNP -10,8 -8,1 -4,0 -2,6 0,0 0,9 2,3

 Staten -185 -144 -80 -49 -5 7 36

 AP-fonden 25 18 16 16 14 13 12

 Kommunsektorn -5 -6 -4 -13 -10 -4 -1

Statens lånebehov, netto 185 139 40 54 6 -14 -33

Primärt sparande1 -149 -109 -30 -19 29 57 85

procent av BNP -9,8 -6,7 -1,8 -1,1 1,5 2,9 4,2

Finansiell ställning

Nettoskuld 364 454 517 563 572 558 522

procent av BNP 23,9 27,8 30,5 31,7 30,6 28,5 25,5

Konsoliderad bruttoskuld21 212 1 287 1 321 1 384 1 397 1 387 1 357

procent av BNP 79,4 78,7 78,1 78,0 74,8 70,8 66,5

Statsskuld 1 287 1 386 1 421 1 474 1 481 1 470 1 441

procent av BNP 84,4 84,8 84,0 83,1 79,3 75,1 70,6

1 Finansiellt sparande exkl. kapitalinkomster och ränteutgifter.

2 Den konsoliderade bruttoskulden är definierad enligt EU:s konvergenskriterier

(Maastricht).

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksgäldskontoret, Riksrevisionsverket,

Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 I den redovisade kalkylen har beaktats att staten under 1997 och 1998 kommer

att erhålla betydande utdelningsinkomster från det statliga aktiebolaget

Securum. Bolaget uppgift är att avyttra tillgångar staten övertog i samband med

bankkrisen. Sammantaget kommer dessa inkomster att uppgå till drygt 10 miljarder

kr. Vidare kommer Nordbanken under 1996 att lösa in aktier, vilket bidrar till

att revidera statsskulden och konsoliderad bruttoskuld. I kalkylen har också

beaktats att den s.k. värnskatten upphör 1999 samt att nedtrappningen av

räntebidragen till bostäder för såväl beståndet som tillkommande årgångar

fortsätter. I kalkylerna har antagits att basbeloppet räknats upp med 60 procent

av prisökningarna t.o.m. fastställandet av basbeloppet för 1997 och med 80

procent av prisökningen för 1998 och 1999 års basbelopp. Därefter har antagits

att basbeloppet fullt ut räknas upp i takt med inflationen.

 Det finansiella sparandet visar den förändring av den finansiella

förmögenheten som sker genom transaktioner. Värdeförändringar inräknas inte.

Detsamma gäller försäljningar av aktier och andra finansiella tillgångar, då de

inte förändrar den finansiella förmögenhetsställningen. Förbättringen av

sparandet leder tillsammans med försäljningar av statliga tillgångar och

omdisponeringar på statens balansräkning till att statsskulden börjar minska som

andel av BNP 1996 och amorteras från och med 1999. Den offentliga sektorns

konsoliderade skuld, definierad enligt Maastrichtkriterierna, sjönk redan 1995

som andel av BNP. Skuldkvoten fortsätter att minska i år och beräknas uppgå till

66,5 procent vid kalkylperiodens slut. Den offentliga sektorns nettoskuld, dvs.

skulder minus finansiella tillgångar, förbättras inte lika mycket som

bruttoskulden då även de finansiella tillgångarna minskar som andel av BNP.

Diagram 11.2 Den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld och nettoskuld,

1980-2000

Not. Den konsoliderade bruttoskulden är definierad enligt EU:s

konvergenskriterier (Maastricht).

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Förbättringen av de offentliga finanserna mellan 1995 och 1996 sker främst

genom kraftigt stigande skatteinkomster. Skattekvoten (skatteinkomsterna i

relation till BNP) ökar med 3 1/4 procentenheter. Denna uppgång beror till stor

del på ett omslag från tillfälligt låga till tillfälligt höga inbetalningar av

mervärdesskatt. Omläggningarna av uppbörden av mervärdesskatt innebär nämligen i

princip att staten under 1996 får inkomster från 13 månaders uppbörd mot 11

månader under 1995. Uppbördsförändringen ger tillfälligt extra skatteinkomster

under 1996 på ca 11 miljarder kr. Inkomsterna av bolagsskatten stiger i takt med

BNP under 1996, trots att vinsterna och därmed den slutliga skatten för

inkomståret 1996 beräknas minska. Under 1996 synes företagen betala in en ökad

andel av slutskatten under loppet av inkomståret. Detta kan bl.a. bero på att de

preliminärt debiterade skatterna styrs av 1994 års förhållandevis höga vinster.

Den ökade andelen preliminära inbetalningar motsvarar ca 7 miljarder kr i

tillfälliga skatteinkomster under 1996. Därtill får staten under 1996 inkomster

från bolagsskatten från slutregleringen av skatten på 1995 års höga vinster. En

ytterligare tillfällig effekt år 1996 utgörs av engångsvisa inbetalningar av

särskild löneskatt på ca 4 miljarder kronor. Ökningen av skattekvoten från 1995

till 1996 beror också på att lönesumman, som är det viktigaste skatteunderlaget,

stiger betydligt mer än nominell BNP på grund av de förhållandevis stora

löneökningarna i år. Därtill kommer ökade inkomster till följd av höjda

taxeringsvärden på fastigheter.

 Sammanfattningsvis beror den kraftiga ökningen av skattekvoten mellan 1995 och

1996 huvudsakligen på periodiseringar och skattebasernas utveckling i

förhållande till BNP. De egentliga skatte- och avgiftshöjningarna beräknas

motsvara 1/2 procent av BNP år 1996 jämfört med 2 1/4 procent år 1995. Av

skatteinkomsterna 1996 beräknas ca 22 miljarder kr eller motsvarande 1 1/4

procent av BNP vara tillfälliga.

Tabell 11.2 Den offentliga sektorns skatter och avgifter

Procent av BNP

 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Skatter och avgifter 50,0 50,4 53,7 52,6 53,1 52,9 53,3

 Hushållens direkta skatter och allmänna

 egenavgifter 19,7 20,5 21,4 21,7 22,0 21,8 21,9

 Företagens direkta skatter 2,5 2,9 2,9 2,4 2,5 2,7 2,7

 Arbetsgivaravgifter exkl. allmänna

 egenavgifter 13,3 13,9 14,7 14,5 14,4 14,5 14,5

 Mervärdesskatt 8,1 7,1 7,8 6,9 6,9 6,9 6,9

 Övriga indirekta skatter 6,3 5,9 6,8 7,1 7,2 7,1 7,1

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksrevisionsverket, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

 Skattekvoten faller 1997, trots tillkommande skattehöjningar. Förklaringen är

att de tillfälligt höga skatteinkomsterna under 1996 faller bort. De följande

åren stiger skattekvoten något till följd av tillkommande skattehöjningar 1998

och av att lönesumman och den privata konsumtionen, som utgör de viktigaste

skattebaserna, stiger som andel av BNP.

 De offentliga utgifterna minskar realt under hela kalkylperioden och

utgiftskvoten (utgifterna som andel av BNP) går ned. Minskningen av

utgiftskvoten 1996 bromsas dock av en relativt kraftig prisökning för den

offentliga konsumtionen. Löneutbetalningarna till följd av löneavtalen för den

offentliga sektorn avseende 1995 och 1996 belastar till stor del de offentliga

utgifterna under 1996. I volym beräknas den offentliga konsumtionen minska med

ca 1 procent.

Tabell 11.3 Den offentliga sektorns utgifter

1991 års priser

 Miljarder Årlig procentuell volymförändring

 Kronor

 1995 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Summa utgifter 1 008 0,8 -0,8 -1,5 -2,0 -0,5 -0,4

Hushållstransfereringar 354 -0,9 -0,9 -1,8 -1,0 -0,8 0,1

 Pensioner 183 0,4 0,6 -0,9 0,3 0,7 1,3

 Sjukförsäkring m.m. 39 -5,0 -5,5 -4,8 2,5 2,6 1,9

 Arbetsmarknadsstöd 49 -8,1 0,5 -2,4 -8,9 -8,7 -4,8

 Övrigt 84 2,8 -2,7 -2,3 -0,9 -1,4 -0,9

Övriga transfereringar 116 11,1 -3,9 -4,4 -6,4 -1,6 -1,9

 Transfereringar till utlandet25 110,2 1,5 8,1 2,5 1,1 0,6

 Räntebidrag till bostäder29 -3,4 -13,7 -18,4 -29,1 -20,4 -26,9

 Övrigt 62 -0,7 -1,5 -3,9 -2,7 1,8 1,8

Ränteutgifter 103 8,9 8,3 -4,6 -5,9 2,5 -1,0

Konsumtion 384 -2,3 -1,0 -0,5 -1,2 -0,5 0,2

Investeringar 51 0,6 -9,7 6,9 3,1 -1,8 -3,9

Anm.: Deflatering med implicitprisindex för offentlig konsumtion respektive

investeringar. Övriga delar deflaterade med KPI.

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksgäldkontoret, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

 Utgiftsnedgången blir mer påtaglig 1997. Det förklaras bl.a. av att det reala

värdet av pensioner och andra basbeloppsstyrda transfereringar reduceras när

inflationen stiger. Utbetalningarna från sjukförsäkringen minskar kraftigt till

följd av att arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen förlängs. De därav ökade

kostnaderna för näringslivet kompenseras delvis genom sänkt arbetsgivaravgift.

Förbättringen av de offentliga finanserna från 1994 till 1998

Den offentliga sektorns underskott reduceras från 10,8 procent av BNP 1994 till

0 procent 1998. Förbättringen fördelas mellan en sänkning av utgiftskvoten med

8,5 procentenheter och en höjning av inkomstkvoten med 2,2 procentenheter. Den

beräknade förbättringen kan jämföras med att programmet för att sanera de

offentliga finanserna omfattar åtgärder motsvarande 8 procent av BNP under

perioden 1995-1998, varav 3,5 procent faller på 1995, 2 procent på 1996, 1,5

procent på 1997 och 1 procent på 1998. Förbättringen av de offentliga finanserna

går således utöver vad som följer av dessa åtgärder. Det beror på att

skatteinkomsterna i stort sett följer BNP-utvecklingen medan utgifterna ökar

långsammare än den kalkylerade tillväxten även vid frånvaro av regeländringar.

 Transfereringarna till hushållen sjunker under perioden som andel av BNP med

ca 4 procentenheter och övriga transfereringar med drygt 1 procentenhet.

Åtgärderna inom konsolideringsprogrammet och den lägre arbetslösheten är de

viktigaste förklaringarna.

 Den offentliga sektorns utgifter för konsumtion och investeringar minskar som

andel av BNP med ca 3 procentenheter. Detta beror på de besparingar som ligger i

konsolideringsprogrammet samt anpassningen till de balanskrav som ställs på den

kommunala sektorn.

 De ackumulerade underskotten sedan 1991 medför att den offentliga sektorns

konsoliderade skuld är ca 185 miljarder kronor större 1998 än 1994. Genom

nedgången i ränteläget kan ändå ökningen av ränteutgifterna begränsas och de

sjunker som andel av BNP med 0,4 procentenheter.

 Skattekvoten stiger med ca 3 procentenheter mellan 1994 och 1998,

huvudsakligen till följd av skattehöjningarna i konsolideringsprogrammet.

Fallande räntor och försäljningar av statliga tillgångar medför att

kapitalinkomsterna minskar som andel av BNP med knappt 1 procentenhet.

Diagram 11.3 Den offentliga sektorns inkomster och utgifter, 1970-2000

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 71

Aviserade försäljningar

Regeringen har aviserat att delar av statens finansiella tillgångar skall

avyttras. Det gäller bl.a. statens innehav av aktier i Nordbanken och

Stadshypotek AB. Sammantaget skall det enligt konvergensprogrammet från juni

1995 ske utförsäljningar m.m. för 50 miljarder kr inklusive tillgångarna i

Securum och redan avyttrade aktier i Nordbanken. De tillkommande försäljningarna

har inte lagts in i kalkylen. En överslagsmässig beräkning visar att dessa

försäljningar kommer att reducera den offentliga sektorns konsoliderade

bruttoskuld som andel av BNP med 1,4 procentenheter 1997 och med 2

procentenheter 1998 jämfört med vad som redovisas i diagram 11.2.

Försäljningarna medför att det finansiella sparandet förstärks med skillnaden

mellan reducerade ränteutgifter på statsskulden och bortfallande utdelningar.

Dessa försäljningar beräknas medföra att budgetunderskottet för 1997 kommer

under 50 miljarder kronor. Detta får till följd att den begränsade uppräkningen

av basbeloppet som tillämpas för närvarande skall upphöra från och med

fastställandet av 1999 års basbelopp, som således skall räknas upp med 100

procent av prisförändringen. Detta får till följd att basbeloppsanknutna

transfereringar m.m. blir högre.

Offentliga sektorns finanser inklusive planerade försäljningar

Procent av BNP

 1997 1998 1999 2000

Finansiellt sparande -2,5 0,0 0,8 2,3

Konsoliderad bruttoskuld 76,6 72,8 69,0 64,7

11.2 Den statliga sektorn

Den statliga sektorn omfattar, förutom den del av statens verksamhet som ingår i

statsbudgeten, även fonder m.m. utom budgeten. Statliga affärsverk och bolag

ingår däremot inte.

 Statens (inkl. sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna) inkomster består till ca

90 procent av skatter och avgifter. År 1995 bestod utgifterna enligt

nationalräkenskapernas redovisning till ca 22 procent av konsumtion och

investeringar, 62 procent av transfereringar och till ca 16 procent av räntor.

Det är endast konsumtion och investeringar som utgör real resursförbrukning och

ingår i BNP. Den statliga konsumtionen uppgick till motsvarande 8 procent av BNP

1995. Den statliga konsumtionen varierar relativt kraftigt mellan åren och har

visat sig vara svår att förutsäga. Genom systemet med anslagssparande kan

statliga myndigheter delvis förskjuta de budgeterade utgifterna i tiden.

 Enligt preliminära nationalräkenskaper sjönk den statliga konsumtionen med 4,5

procent i fasta priser 1995, varav minskade inköp av varor till det militära

försvaret bidrog med 4 procentenheter. Till vårpropositionen fanns uppgifter om

att den kraftiga nedgången i försvarets inköp under 1995 skulle kompenseras

under 1996 så att den totala statliga konsumtionen skulle stiga med 5 procent i

år för att sedan gå ned med knappt 3,5 procent 1997. Uppgifter tyder på att

utfallssiffran för 1995 felaktigt blivit för låg. Nu beräknas därför den

statliga konsumtionen få ett jämnare förlopp och minska med 1 procent i volym i

år för att sedan vara oförändrad nästa år. Prognosen är dock alltjämt mycket

osäker.

 Den förbättring av det offentliga sparandet som beskrivs ovan motsvaras av en

ännu starkare förstärkning av statens finanser. För 1996 beräknas

budgetunderskottet till ca 87 miljarder kr, korrigerat för en bokföringsmässig

omläggning avseende försvaret. Underskottet i det finansiella sparandet väntas

uppgå till 80 miljarder kr och statens lånebehov till ca 40 miljarder kr.

Skillnaderna mellan de olika saldomåtten för 1996 förklaras bl.a av att den del

av influtna ATP-avgifter som sätts av till det framtida premiereservsystemet

inte ingår i budgeten men tillgodoräknas statens finansiella sparande och

minskar lånebehovet. Lånebehovet reduceras därutöver med 18 miljarder kr genom

att kärnavfallsfondens tillgångar förts över från konto i Riksbanken till

Riksgäldskontoret och med 22 miljarder kr genom försäljning av aktier och

återbetalningar av lån m.m.

 För de kommande åren har inga ännu icke beslutade försäljningar av aktier m.m.

lagts in i kalkylerna. Det innebär att statens lånebehov ligger nära det

finansiella sparandet. För 1997 beräknas underskottet i det finansiella

sparandet minska med ca 31 miljarder kr medan lånebehovet exkl. tillkommande

försäljningar ökar med 15 miljarder kr från 1996. Den fortsatta förstärkningen

av den finansiella sparandet leder till att lånebehovet elimineras 1998 och att

statskulden amorteras från och med 1999.

 Statsskuldens utveckling bestäms, förutom av lånebehovet, även av att

skulderna i utländsk valuta påverkas av valutakursförändringar. Den mindre

appreciering av kronan under 1996, som ligger i prognosförutsättningarna, gör

att statsskulden skrivs ned med ca 5 miljarder kr. Det kan jämföras med att

kronans förstärkning under 1995 medförde en nedskrivning av statsskulden med

nära 40 miljarder kr. Som andel av BNP beräknas statsskulden börja minska från

och med 1996.

 72

Diagram 11.4 Statsskulden, 1980-2000

Källor:Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Med anledning av den planerade ålderspensionsreformen avsätts sedan 1995 en

del (11 procent) av influtna inkomster från ATP-avgiften, ca 10 miljarder kr per

år, till ett räntebärande konto hos Riksgäldskontoret. Dessa medel är avsedda

att motsvara den pensionsrätt som tjänas in i ett framtida premiereservsystem.

Avsättningen ingår i statens finansiella sparande och reducerar statens

lånebehov, medan AP-fondens sparande reduceras med motsvarande belopp. I

kalkylerna har antagits att nuvarande ordning bibehålls under hela perioden. Det

bör dock påpekas att vid utbetalning till individuella premiereserver reduceras

det offentliga sparandet med det utbetalda beloppet.

11.3 Allmänna pensionsfonden

AP-fondens sparande har minskat kontinuerligt sedan 1990. Denna utveckling

fortsätter under prognosperioden. Pensionsutbetalningarna överstiger

avgiftsinkomsterna. En allt större del av pensionerna finansieras med

avkastningen på fondkapitalet. Sparandet är dock positivt under hela

kalkylperioden och därigenom kan fonden fortsätta att växa. Den nuvarande

avvecklingsstyrelsen (Fond 92-94) har permanentats inom ramen för AP-fonden och

bytt namn till sjätte fondstyrelsen. Denna fondstyrelses placeringar ska i

huvudsak ske i svenska aktier. Därigenom får AP-fonden fr.o.m. i år förvärva

aktier för ytterligare 10 miljarder kr.

 73

11.4 Den kommunala sektorn

Den kommunala sektorn omfattar primärkommuner, landsting och kyrkliga kommuner.

Kommunala affärsverk, bostadsföretag m.m. ligger utanför sektorn. År 1995

motsvarade den kommunala sektorns utgifter 24,1 procent av BNP, varav den

kommunala konsumtionen utgjorde 17,8 procentenheter. Samtidigt motsvarade

kommunsektorns inkomster i form av skatter och statsbidrag 20,3 procent av BNP.

Till detta kommer även andra inkomster.

 Den finansiella utvecklingen i kommunsektorn är av betydelse för uppfyllandet

av konvergensprogrammets mål om ett finansiellt underskott för den offentliga

sektorn motsvarande högst 3 procent av BNP 1997 och balans 1998. De av

riksdagen antagna målen gäller således hela den offentliga sektorn.

 Bland de förutsättningar som kommer att vara styrande för kommunsektorn under

de närmaste åren finns den överenskommelse som regeringen träffat med Svenska

Kommunförbundet och Landstings-förbundet. De båda förbunden har i

överenskommelsen bl.a. åtagit sig att verka för att skatterna inte höjs i

kommuner och landsting under åren 1997 och 1998 samt att kommuner och landsting

i möjligaste mån undviker att säga upp fast anställd personal så att denna inte

hamnar i öppen arbetslöshet. Regeringen har å sin sida bl.a. åtagit sig att

hålla de generella statsbidragen på en nominellt oförändrad nivå åren 1997 och

1998 samt att ekonomiskt reglera nya och ändrade regler, utöver åtgärder i 118-

miljardersprogrammet för sanering av de offentliga finanserna, som påverkar det

kommunala skatteunderlaget och det kommunala utgiftstrycket. Vidare skall det

aviserade lagstadgade balanskravet för kommuner och landsting inte införas

förrän åren 1999 respektive 2000.

 Om en kommun eller ett landsting ändå för åren 1997 eller 1998 höjer skatten i

förhållande till 1996 års nivå skall, enligt ett lagförslag från regeringen

(prop. 1995/96:213), det generella statsbidraget till kommunen respektive

landstinget reduceras med ett belopp motsvarande hälften av den ökning av

skatteinkomsterna som följer av skattehöjningen.

 Kommunsektorns finansiella sparande var negativt under senare delen av 1980-

talet, men förbättrades kraftigt under början av 1990-talet och uppgick till

15,6 miljarder kronor 1992. Därefter försämrades det finansiella sparandet åter

och uppgick 1995 enligt nationalräkenskapernas preliminära utfall till -5,9

miljarder kronor. En starkt bidragande orsak till de kraftiga svängningarna

under första hälften av 1990-talet var det system som tidigare tillämpades för

utbetalning av kommunalskattemedel. De kraftiga nominella löneökningarna under

slutet av 1980-talet och 1990 fick med detta system genomslag på de kommunala

skatteinkomsterna först efter två år. På samma sätt slog nedväxlingen i

löneökningstakt fr.o.m. 1991 igenom först två år senare. Ett nytt system för

utbetalning av kommunalskattemedel infördes 1993, enligt vilket kommunernas och

landstingens skatteinkomster beräknas i utbetalningsårets lönenivå. Det nya

systemet har i praktiken fått fullt genomslag på kommunernas och landstingens

skatteinkomster fr.o.m. 1995. Eftersom skatteinkomsterna måste beräknas utifrån

en prognos i det nya systemet görs en slutavräkning i januari det andra året

efter det att de preliminära kommunalskattemedlen utbetalats till kommuner och

landsting.

Diagram 11.5 Den kommunala sektorns finansiella sparande, 1980-2000

Miljarder kronor, löpande priser

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinsitutet och Finansdepartementet.

 Jämfört med bedömningen i vårpropositionen beräknas det finansiella sparandet

för kommunsektorn 1996 nu bli betydligt lägre. Jämfört med 1995 ligger

emellertid det finansiella sparandet på en något högre nivå. Detta är en

tillfällig förbättring som beror på att de skattemedel som betalades ut till

kommunerna och landstingen 1994 baserades på en prognos på skatteunderlaget som

visade sig vara en underskattning. Skillnaden mellan utfall och under 1994

preliminärt utbetalda skattemedel betalades ut 1996 i form av en slutavräkning.

Till detta kommer en delavräkning avseende 1995. Systemet med delavräkning är

numera avskaffat.

 En starkt bidragande orsak till nedrevideringen av det finansiella sparandet i

förhållande till bedömningen i våras är att prognosen för kommunernas

socialbidragsutgifter har reviderats upp med ca 2 miljarder kronor. Samtidigt

har investeringsutgifterna reviderats ned. Investerings-volymen beräknas nu

minska något under 1996. Den kommunala konsumtionen beräknas däremot utvecklas i

samma takt som enligt bedömningen i våras. Sammantaget innebär detta att

besparingskraven ökar något de närmaste åren. År 1997 beräknas den kommunala

konsumtionen minska med 0,7 procent i fasta priser. I våras var prognosen

oförändrad kommunal konsumtion. Bedömningarna inkluderar effekterna av

arbetsmarknadspolitiska åtgärder och utbildningssatsningar. Även investeringarna

beräknas minska något i fasta priser.

 För åren 1998 och 1999 har den kommunala konsumtionen reviderats ned något

jämfört med beräkningen i våras, till -1,1 respektive -1,0 procent. För år 2000

ligger beräkningen kvar på oförändrad konsumtion. Det aviserade balanskravet har

varit styrande för bedömningen av den kommunala konsumtionens utveckling.

 Enligt balanskravet skall de årliga intäkterna överstiga kostnaderna, dvs.

resultatet skall vara positivt. Kostnaderna skall inkludera pensionsskulds-

förändringen beräknad enligt den s.k. blandade modellen, som innebär att

innevarande års intjänade pensioner redovisas som en kostnad fr.o.m. det år

balanskravet träder i kraft. För landstingen fordras enligt kalkylerna då ett

positivt finansiellt sparande som ungefär motsvarar ökningen av landstingens

pensionsskuld. Kommunerna kan emellertid klara balanskravet med ett negativt

finansiellt sparande. Orsaken är att kommunernas investeringsutgifter är

betydligt större än den beräknade kapitalförslitningen (avskrivningarna). Därmed

kan en ökad pensionsskuld balanseras med ett ökat realkapital. Även för

kommunsektorn som helhet innebär detta att ett negativt finansiellt sparande går

att förena med balanskravet.

 Jämfört med vårpropositionen beräknas de beskattningsbara förvärvs-

inkomsterna, och därmed kommunsektorns skatteinkomster, utvecklas något mer

gynnsamt åren 1997-2000. Den slutavräkning som görs avseende 1995 års

skatteinkomster innebär dock att kommuner och landsting kommer att få betala

tillbaka skattemedel till staten 1997, vilket gör att skatteinkomsterna nästa år

beräknas ligga kvar på ungefär samma nivå som enligt bedömningen i våras.

Tabell 11.4 Kommunsektorns finanser 1995-20001

Miljarder kronor, löpande priser

 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Inkomster

Skatt 261,4 275,1 274,7 287,5 302,3 316,8

Bidrag från staten och

socialförsäkringssektorn72,973,673,4 72,1 72,0 72,3

Övrigt 54,4 53,4 54,3 55,6 57,1 59,0

Summa 388,7 402,1 402,4 415,3 431,5 448,2

Utgifter

Transfereringar 78,6 77,7 78,5 79,8 81,3 82,9

Konsumtion 291,3 302,8 311,5 319,2 327,2 338,6

Investeringar 24,7 25,2 25,5 26,5 27,1 27,6

Summa 394,6 405,6 415,5 425,6 435,6 449,1

Konsumtion2, procent-1,2 -1,0 -0,7 -1,1 -1,0 0,0

Finansiellt sparande-5,9 -3,5 -13,2 -10,3 -4,1 -1,0

Kommuner -4,0 -4,8 -12,0 -10,3 -6,0 -4,1

Landsting 0,3 3,2 0,0 0,8 2,7 3,9

Övriga3 -2,3 -1,9 -1,2 -0,9 -0,8 -0,7

1 Utjämningsavgift för respektive utjämningsbidrag till kommuner och landsting

ingår inte i kalkylen.

2 Årlig förändring, fasta priser.

3 Kyrkokommuner och kommunalförbund.

Källa: Finansdepartementet.

 Resultatutvecklingen fram tills dess att balanskravet uppfylls beräknas

innebära en fortsatt försämring av kommunernas och landstingens

förmögenhetsställning. År 1994 uppgick soliditeten för kommunerna till 59

procent om pensionsskulden exkluderas. Inklusive pensionsskulden, redovisad

enligt gällande praxis för kommunal redovisning, uppgick soliditeten till 37

procent. För landstingen uppgick soliditeten samma år till 71 respektive 1

procent. Som jämförelse kan nämnas att 1990 redovisade såväl kommuner och som

landsting en soliditet, exklusive pensionsskuld, på 64 procent. Soliditeten

varierar dock kraftigt mellan enskilda kommuner och landsting. Kommunerna har

även betydande borgensåtaganden. År 1994 uppgick dessa till 214 miljarder

kronor, samtidigt som det egna kapitalet uppgick till 116 miljarder kronor.

Landstingen redovisade 1994 borgensåtaganden på 3 miljarder kronor.

 Den kommunala konsumtionens andel av BNP beräknas fram till år 2000 minska

till 16,6 procent av BNP och de totala kommunala utgifterna till 22 procent av

BNP. Den kommunala konsumtionen utgör den skattefinansierade, dvs. med

kommunalskattemedel och statsbidrag finansierade, delen av de resurser

kommunsektorn förbrukar. För att få en fullständig bild av hur kommunsektorns

resurser utvecklas bör även den del av resurserna som finansieras med

försäljningsinkomster läggas till. Då erhålls värdet av kommunsektorns

bruttoproduktion. Försäljningsinkomsterna omfattar bl.a. avgifter av olika slag.

Under första hälften av 1990-talet har bruttoproduktionen inte minskat lika

kraftigt som konsumtionen. En orsak till detta är att graden av

avgiftsfinansering av kommunalt producerade tjänster har ökat. Från 1995 till

1999 beräknas den kommunala konsumtionen minska med totalt 3,8 procent, medan

bruttoproduktionen beräknas minska med totalt 2,9 procent.

 Att värdet av den kommunala bruttoproduktionen likställs med resursåtgången

beror på att produktivitetsutvecklingen inom offentlig sektor i Sverige antas

vara noll enligt nationalräkenskaperna. Att mäta den faktiska

produktivitetsutvecklingen inom den offentliga sektorn är förenat med

svårigheter. De resultat som finns från olika produktivitetsmätningar indikerar

att kommuner och landsting, efter en period av minskad produktivitet, under

början av 1990-talet har ökat produktiviteten. Därmed har produktionen kunnat

hållas uppe trots färre anställda.

 Sysselsättningen i kommuner och landsting beräknas fortsätta att minska under

de närmaste åren. Antalet anställda bedöms i år och nästa år minska med totalt

ca 30 000 personer. Antalet arbetade timmar i kommunsektorn beräknas minska med

sammanlagt ca 4 procent från 1995 till 1999. Om kommuner och landsting skall

klara av att inte säga upp fast anställd personal, avgörs av möjligheterna att

klara personalminskningen inom ramen för normal personalomsättning.

 De personalminskningar som hittills har skett under 1990-talet har till

största delen kunnat klaras utan uppsägningar av fast anställd personal, något

som - med beaktande storleken på personalomsättningen - bör vara möjligt även

under de närmaste åren. Antalet anställda i kommuner och landsting uppgår till

drygt 1 miljon. Enligt Landstingsförbundets statistik motsvarade antalet

avgångar mellan 1994 och 1995, exklusive personal som förts över till

kommunerna, ca 12 procent av antalet anställda i landstingen. Enligt Svenska

Kommunförbundet motsvarade antalet avgångar mellan 1994 och 1995 närmare 11

procent av antalet anställda. Antalet kan dock vara något överskattat, eftersom

strejken på den kommunala arbetsmarknaden påverkar statistiken över antalet

timanställda.

 74