Regeringens proposition

1991/92:118

om förenklad statistikreglering

Regeringen föreslår riksdagen att anta det förslag som har

tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 26 mars

1992.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anne[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag som syftar till att skapa ett

enhetligt regelsystem för den officiella statistiken.

 Officiell statistik är definitionsmässigt sådan statistik som

framställs av myndigheter under regeringen med den närmare

avgränsning som bestäms av regeringen.

 Den officiella statistiken används för samhällsplanering,

forskning, allmän information och internationell rapportering.

På den officiella statistiken ställs kraven att den skall vara

objektiv och allmänt tillgänglig. Den skall också framställas

och offentliggöras med beaktande av skyddet för företag och

enskilda.

 I förslaget samlas regler om vilka som är uppgiftsskyldiga till

den officiella statistiken och vad uppgiftsskyldigheten

omfattar.

 Uppgiftsskyldiga är näringsidkare, kommuner, kyrkliga kommuner

och landsting. För stiftelser och sammanslutningar, som inte

bedriver näringsverksamhet, föreslås viss uppgiftsskyldighet.

Några andra enskilda än näringsidkare åläggs inte

uppgiftsskyldighet.

 Uppgiftsskyldigheten för näringsidkare anges i elva punkter och

omfattar bl.a. produktion av varor och tillhandahållande av

tjänster, investeringar, intäkter, kostnader och vinster samt

omsättning, tillgångar och skulder. Kommuner, kyrkliga kommuner

och landsting är uppgiftsskyldiga endast för vissa av dessa

uppgifter. För kommuner tillkommer andra uppgifter av

samhällsekonomisk betydelse. För stiftelser

m.fl. är uppgiftsskyldigheten begränsad till antalet anställda,

löner och sysselsättning.

 Jämfört med nuvarande förhållanden blir uppgiftsskyldigheten i

huvudsak oförändrad.

 I fråga om följderna av ett EES-avtal inom statistikområdet

föreligger inget formellt åliggande för Sverige att samla in

uppgifter med uppgiftsplikt. Däremot torde det inte vara möjligt

att rapportera erforderliga statistikuppgifter med godtagbar

kvalitet till EG:s statistiska kontor, Eurostat, utan att inom

vissa områden faktiskt ha uppgiftsskyldighet. En genomgång som

mot denna bakgrund gjorts av de rättsregler som omfattas av EES-

avtalet visar att nuvarande omfattning av uppgiftsskyldigheten

för närvarande är tillräcklig.

 Det nuvarande uppgiftsskyddet för företag och enskilda stärks

genom ett förslag om förbud mot att sammanföra statistiska

uppgifter i syfte att röja den enskildes identitet. Den som

uppsåtligen bryter mot denna regel döms för olovlig

identifiering.

 För att effektivisera uppgiftslämnandet och samtidigt skapa

klara regler för uppgiftslämnarna införs vite som tvångsmedel.

Ett vitesföreläggande måste dock föregås av en anmaning att

fullgöra uppgiftsskyldigheten. Penningböter kan utdömas för den

som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift eller

som inte fullgör sin uppgiftsplikt.

 Den föreslagna lagen avses träda i kraft den 1 januari 1993.

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om den officiella statistiken

 Härigenom föreskrivs följande.

Tillämpningsområde m.m.

1 § Denna lag tillämpas när statliga myndigheter under

regeringen framställer officiell statistik.

 Officiell statistik är sådan statistik för samhällsplanering,

forskning, allmän information och internationell rapportering

som en myndighet framställer enligt föreskrifter som regeringen

meddelar.

2 § Den officiella statistiken skall vara objektiv och allmänt

tillgänglig. Den skall framställas och offentliggöras med

beaktande av skyddet för enskilda.

Uppgiftsskyldighet

Definitioner

3 § Med varor avses i denna lag lösa saker, gas, elektrisk

kraft och vatten. Med tjänst avses i denna lag verksamhet som

någon utför självständigt för en annans räkning. Vid

tillämpningen av lagen hänförs till tjänst upplåtelse av nytt-

janderätt till fast och lös egendom.

Näringsidkare

4 § Näringsidkare är skyldiga att för den officiella

statistiken lämna uppgifter om sin näringsverksamhet i fråga om

 1. produktion av varor och tillhandahållande av tjänster,

 2. förbrukning av varor och anlitande av tjänster,

 3. antalet anställda, löner och sysselsättning,

 4. lager- och förrådshållning,

 5. investeringar,

 6. beställningar, köp, försäljningar och leveranser av varor

och tjänster,

 7. priser för varor och tjänster,

 8. intäkter, kostnader och vinster,

 9. omsättning, tillgångar och skulder,

 10. sparande samt kapital-, kredit- och valutaförhållanden,

 11. omfattning av upplåtelse av nyttjanderätt.

 Att särskild uppgiftsskyldighet föreligger för vissa

näringsidkare framgår av lagen (1992:000) om uppgiftsskyldighet

på jordbrukets område.

Stiftelser m.fl.

5 § Stiftelser och sammanslutningar som inte bedriver

näringsverksamhet är skyldiga att för den officiella statistiken

lämna uppgifter om antalet anställda, löner och sysselsättning.

Kommuner m.fl.

6 § Utöver vad som följer av andra lagar är kommuner, kyrkliga

kommuner och landsting skyldiga att för den officiella

statistiken lämna uppgifter enligt 4 § 1-6.

 Kommuner är dessutom skyldiga att lämna

 1. sammandrag av sina räkenskaper såvitt avser kommunala

ändamål,

 2. andra uppgifter av samhällsekonomisk betydelse.

Gemensamma bestämmelser

7 § Det finns ingen skyldighet att lämna uppgifter enligt 4 §

första stycket eller 5-6 §§ när det förhållande som uppgiften

avser är äldre än tre år.

8 § Uppgifter som avses i 4 § första stycket eller 5-6 §§ skall

lämnas till den myndighet som regeringen bestämmer.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall

meddela närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas

samt om sättet och tiden för uppgiftslämnandet.

Uppgiftsskydd

9 § Föreskrifter om sekretess finns i sekretesslagen

(1980:100). Det finns också särskilda regler till skydd för den

enskildes personliga integritet när fråga är om sådant

personregister som anges i datalagen (1973:289).

10 § Uppgifter i den officiella statistiken får inte sammanföras

med andra uppgifter i syfte att utröna enskildas identitet.

Tvångsmedel

11 § Om den som är uppgiftsskyldig enligt 4 § första stycket

eller 5 § inte fullgör uppgiftsskyldighet, får den myndighet som

har begärt uppgiften anmana den uppgiftsskyldige att fullgöra

skyldigheten.

 En uppgiftsskyldig som inte följer anmaningen får föreläggas

att vid vite fullgöra uppgiftsskyldigheten. Ett sådant

föreläggande meddelas av den myndighet som utfärdat anmaningen

enligt första stycket.

12 § Frågor om utdömande av vite som har förelagts enligt 11 §

andra stycket prövas av länsrätten i det län där

uppgiftsskyldigheten skall fullgöras.

13 § Ett beslut enligt denna lag om anmaning eller

vitesföreläggande får inte överklagas.

Ansvar m.m.

14 § Till penningböter döms den som inte fullgör

uppgiftsskyldighet enligt 4 § första stycket eller 5 § eller som

uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift.

 Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar

för gärningar som omfattas av föreläggandet.

 Allmänt åtal får väckas endast efter anmälan av den myndighet

som har begärt uppgiften.

15 § Den som uppsåtligen bryter mot 10 § döms för olovlig

identifiering till böter eller fängelse i högst ett år, om

gärningen inte är belagd med straff i brottsbalken eller

datalagen (1973:289).

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993, då kungörelsen

(1962:330) om skyldighet för kommun att avlämna

finansstatistiska uppgifter och kungörelsen (1966:37) om

statistiska uppgifter från rörelseidkare och ägare till

flerfamiljshus skall upphöra att gälla. Äldre föreskrifter

gäller dock fortfarande i fråga om uppgifter som har eller

skulle ha lämnats före utgången av år 1992.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 mars 1992

Närvarande: statsminister[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, samt statsråden

B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],

Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om förenklad statistikreglering

1 Inledning

Regeringen beslöt den 10 december 1987 att göra en samlad

regelöversyn inom statistikområdet. Syftet med denna översyn var

att överväga behovet av lagstiftning samt i möjlig mån minska

antalet regler och förenkla regelsystemet.

 En särskild utredare gavs i uppdrag att från formella

utgångspunkter se över föreskrifterna på det statliga statistik-

området och utarbeta ett förenklat regelsystem för den statliga

statistikproduktionen (dir. 1987:53). Till särskild utredare

förordnades överdirektören Per-Erik[REDACTED_EFTERNAMN].

 Utredningen, som antog namnet statistikregelutredningen (C

1987:03), har avlämnat betänkandet (SOU 1990:43) Förenklad

statistikreglering; med förslag till lag om den statliga

statistikframställningen. Utredningens sammanfattning av

betänkandet finns i bilaga 3. De lagförslag som betänkandet

innehåller framgår av bilaga 4.

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 5. En sammanställning av

remissyttrandena finns i bilaga 6.

 Med utredningens förslag och remissinstansernas yttranden som

grund tar jag i det följande upp vissa frågor om den statliga

statistikframställningen. I avsnitt 2 behandlas de allmänna

utgångspunkterna för statistikframställningen. I avsnitt 3

avhandlas frågor om statistikframställningen i ett

internationellt perspektiv och särskilt i förhållande till

avtalet om det europeiska ekonomiska samarbetet (EES).

Rättsakter som berör statistikområdet framgår av bilaga 7.

Frågor om lagstiftning om statlig statistikframställning be-

handlas i avsnitt 4. Bilaga 2 innehåller det upprättade

lagförslaget, vilket kommenteras i avsnitt 5.

 Regeringen beslutade den 5 mars 1992 att inhämta lagrådets

yttrande över lagförslaget. Lagrådets yttrande bör fogas till

protokollet som bilaga 1. Jag återkommer till lagrådets yttrande

i specialmotiveringen till det lagrum, 4 § i lagförslaget, som

lagrådet lämnat synpunkter på. Lagrådets granskning har också

lett till vissa redaktionella ändringar i lagtexten.

2 Allmänna utgångspunkter

Den statliga statistiken är en viktig del av den information som

skall ge underlag för medborgarnas, företagens, organisa-

tionernas och samhällsorganens bedömningar av utvecklingen inom

olika samhällsområden. Statistiken är också av stor betydelse

sett i ett internationellt perspektiv. Exempel på detta

förhållande är det stora antal rättsakter inom statistikområdet

som omfattas av EES-avtalet (se vidare avsnitt 3 och bilaga 6).

 Med hänsyn till den vikt som tillmäts den statliga statistiken

är det också av betydelse att regelverket kring den ges en

ändamålsenlig utformning. Det gäller att skapa regler som inger

förtroende för den verksamheten. För att statistiken skall kunna

användas som underlag vid bedömning av utvecklingen i samhället

måste användarna kunna utgå från att statistiken är korrekt och

objektiv.

 Förtroendet skall också omfatta hanteringen av de uppgifter som

lämnas för att framställa statistiken. De rättsliga

skyddsbarriärerna kring de enskilda uppgifterna spelar här en

avgörande roll. Givetvis är det den enskildes rättmätiga krav

att de uppgifter han lämnar skall skyddas. Det är också ett

intresse i sig för den statliga statistikframställningen att

vidmakthålla ett sådant förtroende eftersom det ökar viljan att

medverka i statistiska undersökningar och att lämna fullständiga

och korrekta uppgifter, vilket är avgörande för framställning av

en statistik av hög kvalitet.

 Det är också av vikt att en myndighet som samlar in uppgifter

från enskilda fysiska och juridiska personer ser till att be-

lastningen för dessa blir så liten som möjligt. Bestämmelser i

det syftet, vilka gäller generellt för myndigheternas

uppgiftsinhämtande, finns både i verksförordningen (1987:1100)

och i begränsningsförordningen (1987:1347).

 Med hänsyn till att uppgiftslämnarna inte kan avläsa någon

direkt eller omedelbar nytta med sitt uppgiftslämnande och till

att det utgör en direkt kostnad för den enskilde måste

uppgiftslämnandet vara så begränsat som möjligt. Jag avser

därför att föreslå att regeringen i en till den föreslagna lagen

anslutande förordning ger ytterligare föreskrifter som går ut på

att en myndighet skall se till att uppgiftslämnandet inte blir

onödigt betungande. Det kan t.ex. innebära att begäran om

uppgifter riktar sig till så få enskilda som möjligt och att

samma enskilda fysiska eller juridiska personer om möjligt inte

blir belastade gång på gång.

 Särskilt när det gäller de små och medelstora företagen är det

väsentligt att frågan om belastningen att lämna statistik-

uppgifter noga uppmärksammas. Regeringen har i propositionen

(1991/92:51) om en ny småföretagspolitik pekat på vikten av att

inhämtandet av uppgifter från denna grupp begränsas så långt som

möjligt. Regeringen avser att ge ett särskilt uppdrag till

statistiska centralbyrån (SCB) att lägga fram förslag med denna

inriktning. I arbetet bör bl.a. övervägas hur frekvensen,

tidpunkten och formen för insamlandet av uppgifter skulle kunna

begränsas och förändras för att underlätta uppgiftslämnandet för

de små och medelstora företagen.

 När det gäller utformningen av den statliga statistiken pågår

en översyn av den statliga statistikens styrning, finansiering

och samordning m.m. (dir. 1990:68) av en särskild utredare.

Detta arbete bör enligt direktiven vara avslutat i sin helhet

senast den 30 april 1992.

 I en revisionsrapport den 2 april 1990 (dnr 1988:1424) Statlig

statistik -produktion, styrning och roller belyser riksrevi-

sionsverket frågor om prioriteringar av statistik inom

respektive departements område.

 De innehållsmässiga frågorna kring statistiken har varit

föremål för olika genomlysningar under årens lopp. Senast genom

den s.k. statistikutredningen som lade fram resultatet av sitt

arbete i betänkandet (SOU 1983:74) Framtida statlig statistik.

Även SCB svarar för sådana genomgångar med rapporter inför nya

treårsperioder av budgetprocessen. Med hänsyn till att

statistiken skall spegla samhällssituationen och utvecklingen i

samhället kan statistiken inte vara statisk. För att man skall

få en användbar statistik måste den kontinuerligt anpassas till

samhällsutvecklingen.

 Statistikregelutredningen hade att överväga behovet av

lagstiftning samt i möjlig mån minska antalet regler och

förenkla regelsystemet. Det är främst de formella - rättsliga -

frågorna kring den officiella statistiken som skall behandlas i

denna proposition. När det gäller behovet av lagstiftning och

förenkling av regelsystemet belyses dessa frågor i det följande.

I detta sammanhang kan dock nämnas att den föreslagna lagen och

därpå grundad författningsreglering bör leda till att ett antal

otidsenliga regler kan slopas.

3 Internationella frågor

I ett internationellt perspektiv är den europeiska integrationen

i blickpunkten. I första hand berörs statistiken av

konsekvenserna av ett EES-avtal, men på sikt får också ett

medlemskap för Sverige i EG betydelse för statistiken.

 Ett EES-avtal innebär för den statliga statistiken att Sverige

skall delta i uppbyggnaden av ett statistiskt system som ger

jämförbar statistik inom de ekonomiska och sociala områdena och

inom miljöområdet i de länder som omfattas av avtalet. Med 1995

som första referensår skall Sverige kunna leverera statistiska

uppgifter till Eurostat, som är EG:s statistiska kontor, från

åtskilliga statistiska undersökningar. Vilka dessa under-

sökningar är preciseras i ett antal rättsakter som för

närvarande gäller för EG:s medlemsländer och som är uppräknade i

en bilaga till EES-avtalet. Huvuddelen av dessa anges i bilaga

6.

 Den genomgång som gjorts av dessa rättsakter visar att de

statistiska undersökningar som redan i dag genomförs i Sverige i

huvudsak motsvarar de krav som ett EES-avtal kommer att ställa.

Den anpassning av statistiken som krävs består av vissa mindre

förändringar i de undersökningar som redan nu löpande genomförs.

En förutsättning för att Sverige skall kunna leva upp till

avtalet i dessa delar är alltså snarast en fortsatt tillgång

till sådana statistiska uppgifter som för närvarande hämtas

in. För att uppfylla EES-avtalets bestämmelser angående

statistik blir det aktuellt att i svensk rätt inkorporera de

rättsakter inom statistikens område som motsvarar EG-

förordningar. Vad gäller de rättsakter som motsvarar EG-direktiv

är form och medel för införlivandet fritt. Däremot är de

resultat som skall uppnås genom direktivet bindande för Sverige

som avtalspart. Om den svenska rätten på statistikområdet inte

stämmer överens med bestämmelserna i de refererade EG-direktiven

måste alltså den svenska rätten ändras.

 I Sverige åtnjuter de statistiska uppgifterna ett mycket starkt

skydd när de tas om hand för statlig statistikframställning. Den

s.k. statistiksekretessen (9 kap. 4 § sekretesslagen; 1980:100)

är enligt huvudregeln absolut. Även vid Eurostat finns en lång

erfarenhet av att handskas med konfidentiella data och en

särskild rättsakt finns också som rättesnöre för dess tjänste-

män och som även innehåller bestämmelser om tystnadsplikt

(Council Regulation /EEC/ No 1588/90 of 11 June 1990 on the

transmission of data subject to statistical confidentiality to

the Statistical Office of the European Communities).

 Sveriges åtagande inom ramen för EES-avtalet innebär, som

tidigare nämnts, att statistiska uppgifter kontinuerligt kommer

att översändas till Eurostat. Denna överföring behöver för

närvarande inte i något fall omfatta uppgifter med namn,

personnummer eller andra identitetsbeteckningar. Inte heller får

Eurostat använda dessa uppgifter till annat än statistiska

ändamål. Dessa båda begränsningar följer av den nyssnämnda

rättsakten om obehörig insyn.

 Förutom den officiella statistiken från Sverige kommer de

uppgifter som skall lämnas till Eurostat till en stor del att

bestå av anonymiserade uppgifter, s.k. avidentifierat material.

Sådant material kan under vissa betingelser vara omfattat av

sekretess enligt den s.k. statistiksekretessen i sekretesslagen

(9 kap. 4 §). Statistiksekretessen innehåller för sådant

material en möjlighet till utlämnande efter en skadeprövning.

Sveriges åtagande kan emellertid inte villkoras av en sådan

skadeprövning, även om man allmänt sett kan konstatera att

skadeprövningen skulle leda till att utlämnande kan ske. Avtalet

innehåller således ingen klausul som möjliggör en prövning i

enskilda fall för Sveriges eller något annat lands del.

 Enligt 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen kan uppgift för

vilken gäller sekretess röjas för utländsk myndighet eller

mellanfolklig organisation, om utlämnandet sker i enlighet med

särskild föreskrift därom i lag eller förordning. I enlighet

härmed har jag för avsikt att föreslå att det skall föras in en

regel i statistikförordningen som slår fast att statistiska upp-

gifter skall lämnas enligt gjorda åtaganden.

 Det är knappast möjligt att nu ge en fullständig bild av vad

ett medlemskap i EG kan komma att betyda för den statliga

statistiken. Därmed är också sagt att det kan behövas vissa

justeringar i det nu framlagda förslaget i anledning av ett

medlemskap. Med utgångspunkt i vad som nu är känt, ligger

emellertid det förslag som läggs fram väl i linje med de villkor

som kan komma att gälla för Sveriges del.

 Sverige deltar aktivt internationellt både i utbyte av

statistik och med metodutveckling och annat kunskapsuppbyggande.

Även de nomenklaturer och klassificeringsnormer som används i

Sverige är resultatet av internationella överenskommelser och

rekommendationer, t.ex. av FN.

 Sett ur ett historiskt perspektiv har det nordiska samarbetet

haft stor betydelse för Sveriges utveckling av statistiken och

för arbetet med att framställa statistik som är jämförbar länder

emellan. Inom ramen för Nordiska Rådet deltar Sverige i

utskottsverksamhet på olika statistikområden och om metodfrågor.

Ett samarbete har också inletts med Estland och de övriga

baltiska länderna i syfte att göra det möjligt för dem att bl.a.

framställa internationellt jämförbar statistik.

 Det är således inte endast EES-avtalet som gör den statliga

statistiken betydelsefull utanför Sveriges gränser. Utvecklingen

mot en ökad internationalisering har lett fram till ett behov av

internationellt jämförbar statistik. Det är därför också av den

anledningen viktigt att skapa ett förenklat, modernt och adekvat

regelsystem för den officiella statistiken.

4 Lagstiftning om statlig statistikframställning

4.1 Behovet av lagstiftning

 Mitt förslag: Grundläggande regler om den statliga statistik-

 framställningen ges i lag.

 Utredningens förslag: Motsvarar i huvudsak mitt (betänkandet

s. 20 f.).

 Remissinstanserna: Nästan alla instanser är positiva till en

lag om den statliga statistikframställningen.

Generaltullstyrelsen och arbetarskyddsstyrelsen anser dock att

lagen med sina få paragrafer är alltför allmänt hållen och

kräver ytterligare preciseringar. Datainspektionen anser att

effekterna av en decentralisering av den statliga statis-

tikframställningen noga borde belysas av en utredning innan det

slutligt avgörs hur statistikproduktionen i framtiden skall

bedrivas. Datalagsutredningen anser att lagstiftningen på stati-

stikområdet bör samordnas med en framtida datalag. Sveriges

fastighetsägareförbund anser att lagstiftningsärendet bör anstå

till dess att en analys gjorts av konsekvenserna av internatio-

naliseringen på statistikområdet. Statskontoret avstyrker lag-

förslaget och vill att utredningens material läggs till grund

för en ny utredning som ges direktiv att lagreglera utifrån ett

vidare perspektiv.

 Skälen för mitt förslag: Statistikframställning bygger alltid

på individuella uppgifter. De kan vara identifierbara eller

avidentifierade uppgifter om skilda förhållanden som samlas in

från fysiska eller juridiska personer. Uppgifter kan ha samlats

in bara för statistiska ändamål eller för tillsyn eller andra

administrativa ändamål.

 Föreskrifter om de statistikproducerande myndigheternas

uppgiftsinhämtande finns i ett stort antal lagar och andra

författningar. Med 1974 års regeringsform krävs det numera i

princip föreskrifter i lag för att statliga

förvaltningsmyndigheter skall kunna kräva in uppgifter från

andra än statliga myndigheter, t.ex. enskilda, företag och

kommuner. I viss utsträckning kan dock riksdagen i lag bemyndiga

regeringen att besluta sådana föreskrifter.

 Enligt punkt 6 i övergångsbestämmelserna till regeringsformen

har dock föreskrifter som har beslutats före den 1 januari 1975

fortsatt giltighet, även om de inte har tillkommit i den ordning

som den nya regeringsformen föreskriver.

 En genomgång av de författningar som reglerar upp-

giftsinhämtandet för statistiska ändamål visar att det finns

flera regeringsförfattningar som lever i kraft av den nyss

nämnda övergångsbestämmelsen, exempelvis kungörelsen (1962:330)

om skyldighet för kommun att avlämna finansstatistiska uppgifter

samt kungörelsen (1966:37) om statistiska uppgifter från

rörelseidkare och ägare till flerfamiljshus. Detta är en ordning

som får ses som tillfällig. Riksdagens bemyndigande bör därför

inhämtas för att statliga myndigheter skall kunna ålägga

enskilda, kommuner m.fl. att lämna uppgifter för den statliga

statistikframställningen.

 Föreskrifter om enskildas m.fl. uppgiftsskyldighet för den

officiella statistiken bör så långt det är möjligt samlas i en

särskild lag. I en sådan lag bör också tas in de grundläggande

regler som i övrigt skall gälla för statistikframställningar.

Andra föreskrifter bör meddelas av regeringen och i huvudsak

samlas i en statistikförordning.

 Uppgiftsskyldigheten inom jordbrukets område regleras för

närvarande i förordningen (1968:111) om uppgifter för lant-

bruksstatistiken och lantbrukets företagsregister. Även denna

författning fortlever med stöd av den ifrågavarande

övergångsbestämmelsen. Med hänsyn till att den

uppgiftsskyldighet som föreskrivs enligt förordningen inte

enbart gäller statistiska ändamål utan även avser viss

administrativ verksamhet har denna uppgiftsplikt inte förts över

till det föreliggande lagförslaget. Ett särskilt förslag till en

ny lag om uppgiftsskyldighet inom jordbrukets område bereds för

närvarande inom regeringskansliet.

4.2 Tillämpningsområdet för en ny lagstiftning

 Mitt förslag: Tillämpningsområdet för den nya lagstiftningen

 bör vara den statistik som behövs för samhällsplanering,

 forskning, allmän information och internationell rapportering.

 Denna statistik skall benämnas officiell statistik och precis-

 eras i föreskrifter som regeringen meddelar.

 Utredningens förslag: Lagstiftningen skall tillämpas i

verksamhet som en statlig myndighet bedriver när den själv eller

genom annan samlar in och bearbetar uppgifter i syfte att i

statistisk form belysa förhållanden och utveckling i samhället.

I tillämpliga delar skall den också gälla när underlaget för

statistikframställningen utgörs av uppgifter, vilka finns hos en

myndighet för andra ändamål (s. 57). Utredningen har inte ansett

att en definition av begreppet statistik behövs för tillä-

mpningen. Det centrala begreppet är i stället enligt

utredningens uppfattning om syftet är att "belysa förhållanden

och utveckling i samhället". Detta begrepp skall ställas i

relation till den s.k. driftsstatistik som myndigheter för som

ett led i uppföljningen av den egna verksamheten.

 Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrar sig i denna

del anser vissa att det behövs en närmare avgränsning av be-

greppet "statlig statistikframställning". Posten är t.ex.

medveten om att gränsen mellan vad som är driftsstatistik och

vad som är "samhällsstatistik" inte alltid låter sig bestämmas

exakt. Även Skolöverstyrelsen anser att det behövs ett

klargörande, eftersom en stor del av den löpande information,

som SÖ behöver för sin tillsyn, samlas in av Statistiska

centralbyrån. Denna information är därmed också priori stati-

stikframställning och omfattas av det aktuella förslaget. Mycket

av den information SÖ och länsskolnämnderna själva samlar in

beskriver också samhällsutvecklingen, såvitt avser skol- och ut-

bildningsområdet, och publiceras för att bli allmänt tillgänglig

för en intresserad allmänhet. För att underlätta en strikt

tillämpning av lagstiftningen är det enligt Skogsstyrelsen önsk-

värt att begreppet statistik definieras i lagen. Styrelsen menar

att definitionen inte behöver vara allmängiltig utan endast

tillämplig i denna lag. Fiskeristyrelsen påpekar att definition-

en av statlig statistikframställning medför att deras

loggboksverksamhet skulle omfattas av de föreslagna reglerna,

vilket bl.a. skulle medföra betydande tillämpningssvårigheter.

Försäkringskasseförbundet anser att det finns risk för att en

onödigt stor del av den interna statistiken kommer att falla

inom lagens tillämpningsområde. Detta skulle innebära ett

merarbete för myndigheterna, utan att man för den skull vinner

något av värde för samhället.

 Skälen för mitt förslag: Statliga myndigheter framställer

statistik för olika ändamål. Det gäller sådan statistik som tas

fram genom sammanställning och bearbetning av uppgifter som

myndigheterna förfogar över för att följa upp, bedöma och

utvärdera sin egen verksamhet (driftsstati

stik). Det gäller också sådan statistik som framställs av SCB

och vissa andra myndigheter och som har ett vidare syfte. Denna

statistik bygger på uppgifter som antingen samlas in direkt från

de enskilda fysiska eller juridiska personerna eller som

inhämtas genom att man utnyttjar administrativa källor.

Regeringens förslag är att endast den senare typen av

statistikframställning - den officiella statistiken - skall

omfattas av lagen.

 Som några remissinstanser framhållit är utredningens förslag

till definition av vad som skall täckas av den nya lagstift-

ningen tämligen oprecis. Det kan ge upphov till

tolkningsproblem, inte minst när det gäller avgränsningen mot

driftsstatistik. Enligt min uppfattning behövs en grundläggande

statistisk information inom olika samhällsområden för

samhällsplanering, forskning, allmän information och för den

internationella rapporteringen. Förutom att det behövs vissa

regler som skall följas vid framställningen av denna statistik

finns det också ett intresse av att den statistik som

kringgärdas av dessa regler intar en särställning jämfört med

annan information inom resp. område. Det är alltså fråga om den

officiella statistiska redovisningen.

 Utan att gå in på statistikens innehåll måste konstateras att

det ur många synvinklar innebär stora fördelar att det inom

samhällets olika sektorer framställs statistik baserad på en

tydlig författningsreglering. För planeringsändamål blir

statistiken ett väsentligt instrument för myndigheter, företag

och organisationer att bedöma läge och utveckling inom sina

respektive intresseområden.

 För forskningen är den officiella statistiken en viktig källa

att hämta grundläggande information ur. Ofta används sådan

statistik också som jämförelsematerial i olika specialunder-

sökningar.

 Officiell statistik som allmän information är av stor betydelse

när det gäller att ge allmänheten en rättvisande bild av läge

och utveckling i samhället och för den allmänna debatten.

 Beträffande ändamålet "internationell rapportering" hänvisas

till avsnitt 3 om internationella frågor. Här kan dock erinras

att att Sverige enligt EES-avtalet kommer att vara skyldigt att

fr.o.m. 1995 lämna statistiskt material till det gemensamma

statistikkontoret för EG, Eurostat.

 Utredningens lagförslag innebär att lagen blir tillämplig, om

vissa förutsättningar är uppfyllda. På så vis täcker man in en

okänd mängd statistikframställning, som skall följa bestämda

regler. Detta är i och för sig en framkomlig väg. En annan metod

är att peka ut viss statistikframställning och inordna den under

de föreslagna reglerna. Jag har vägt dessa båda metoder mot

varandra och har efter beaktande av remissinstansernas

synpunkter gjort den bedömningen att den senare metoden är mer

ändamålsenlig.

 Mitt förslag innebär att regeringen skall meddela föreskrifter

om vilken statistik som myndigheter under regeringen skall

framställa för samhällsplanering, forskning, allmän information

och internationell rapportering.

 Statistikregelutredningen har i sitt lagförslag använt termen

"statlig statistikframställning", något som i princip varje

statlig myndighet kan sägas ägna sig åt som framställer

statistik. Framför allt för att betona att det skall vara fråga

om särskild i författning angiven statistik förordar

jag att benämningen skall vara "officiell statistik". Detta

rimmar även väl med tidigare tankar på ett sammanhållet system

för Sveriges Officiella Statistik (SOS). Se exempelvis Kungl.

Maj:ts cirkulär (1969:145) till statsmyndigheterna om

publikationsserien Sveriges officiella statistik.

 Strävan bör vara att samla de närmare föreskrifterna om den

officiella statistiken i en särskild förordning, med anknytning

till den föreslagna lagen. På så sätt kan man åstadkomma flexi-

bilitet genom att anpassa reglerna till de aktuella behoven.

 Den officiella statistiken kommer naturligtvis inte att

tillgodose alla behov av statistik som kan finnas inom de

områden som den skall omfatta. De uppgifter från skilda källor

som inhämtats för att framställa officiell statistik bör därför

också kunna användas för framställning av annan statistik. Detta

kan göras för att fylla behov som den officiella statistiken

inte täcker och ske inom ramen för myndighetens

uppdragsverksamhet. En sådan statistik måste givetvis också

framställas med beaktande av skyddet för enskilda, vilket bl.a.

kräver att gällande regler om statistiksekretess för de

uppgifter som används vid framställningen iakttas.

 Någon försäljning av personrelaterade uppgifter får givetvis

inte förekomma. Detta säkerställs genom de regler som omger den

officiella statistiken.

4.3 Uppgifter till statistiken

 Mitt förslag: Uppgiftsplikten för näringsidkare, kommuner,

 kyrkliga kommuner och landsting samt stiftelser som inte

 bedriver näringsverksamhet regleras i en lag om den officiella

 statistiken. Föreskrifter om kommunernas och landstingens

 uppgiftsskyldighet i fråga om specialreglerad verksamhet ges

 dock i den författning som reglerar respektive verksamhet.

 Utredningens förslag: Motsvarar i huvudsak mitt.

 Remissinstanserna: Yttranden i denna del rör dels kommunernas

uppgiftslämnande, dels utformningen av uppgiftsskyldigheten.

 Socialstyrelsen erinrar om pågående utredningar med anknytning

till uppgiftslämnandet till statistikframställning.

Informationsstrukturutredningarna för hälso- och sjukvården

resp. socialtjänsten kommer relativt snart att lägga fram

förslag till hur informationsförsörjningen bör struktureras inom

respektive område och vilka uppgifter som bör rapporteras på

central nivå för statlig statistikframställning. I vad mån en

uppgiftslämnarskyldighet därvid föreslås bygga på en frivillig

medverkan eller på lagstadgad skyldighet återstår att se.

Skogsstyrelsen anser att beskrivningen av uppgifter som skall

kunna omfattas av uppgiftsskyldighet inte bör vara detaljerad.

Den bör till och med kunna göras ännu grövre än i förslaget.

Svenska Fastighetsägareförbundet framhåller att den omständig-

heten att förslaget till stora delar bygger på gällande

förordningar och praxis inte kan legitimera det kraftiga intrång

i privat näringsutövning som förslaget möjliggör. Genom lagen

ges staten möjlighet till total insyn i fastighetsägares och

andra näringsidkares verksamhet. Som jämförelse kan t.ex. nämnas

att enligt 4 § lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighet rörande

pris- och konkurrensförhållanden har uppgiftsskyldigheten

begränsats så att den uppgiftsskyldige inte är tvingad att röja

yrkeshemlighet av teknisk natur. Sådana överväganden förekommer

inte i föreliggande betänkande, vilket är anmärkningsvärt.

Enligt förbundets uppfattning erfordras i vart fall en omarbet-

ning av lagförslagets 7 § så att uppgiftskraven preciseras och

begränsas till de konkreta behov av statistik som staten har för

sin verksamhet.

 Skälen för mitt förslag: Den officiella statistiken baseras på

uppgifter som samlas in från offentliga myndigheter, enskilda

individer, näringsidkare och andra arbetsgivare. Bestämmelser om

uppgiftsplikt för enskilda och kommuner måste enligt 8 kap. 3

och 5 §§ regeringsformen ges i lag.

 Uppgiftsskyldigheten måste ges en ändamålsenlig utformning.

Statistikregelutredningen konstaterade att detaljnivån i den av

utredningen föreslagna uppgiftsskyldigheten är tillräcklig för

det krav på precision som får anses följa av 8 kap. 3 §

regeringsformen. Jag kan i princip dela utredningens uppfattning

i denna del. I lagen bör anges de förhållanden som omfattas av

uppgiftsplikt. Det bör sedan ankomma på regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare

föreskrifter om de uppgifter som skall lämnas, liksom om sättet

och tiden för uppgiftslämnandet.

 Beträffande uppgiftspliktens omfattning och behovet därav

hänvisas till specialmotiveringen.

 En särskild fråga rörande uppgiftsskyldighet för den officiella

statistiken gäller verksamheter som enligt lag bedrivs av kom-

muner och landsting. Föreskrifter om uppgiftsskyldighet i sådan

verksamhet finns i dag i den författning som reglerar respektive

verksamhet. Enligt min mening är denna ordning ändamålsenlig och

bör behållas även för framtiden. Även det förhållandet att det

här många gånger gäller mycket integritetskänslig information

som kräver särskilda överväganden, talar för att dessa frågor

tas om hand inom respektive sakområde och att uppgifter just för

de statistiska ändamålen inte regleras i en annan lag. Det sagda

innebär att viss justering gjorts i utredningens lagförslag i

denna del.

 Det är självfallet av största vikt att de som omfattas av

uppgiftsskyldighet besväras i så liten utsträckning som möjligt.

Den som samlar in uppgifter måste se till att det blir så enkelt

och så lite kostnadskrävande som möjligt för den som avkrävs

uppgifter till statistiken. Av de skäl som anförts inledningsvis

har lagförslaget begränsats till vad som i huvudsak kräver

lagform och någon bestämmelse med denna innebörd motsvarande den

som utredningen föreslagit återfinns inte i lagförslaget. På

regeringen bör ankomma att meddela sådana föreskrifter som

säkerställer att inhämtandet av uppgifter sker på detta sätt.

 En grundläggande bestämmelse om att enskilda personers

integritet och motsvarande skyddsbehov hos företag o.d. skall

beaktas bör dock ges i lag. Denna fråga behandlas i det följande

(avsnitt 4.5).

4.4 Uppgiftsskydd, samråd och information

 Mitt förslag: Det nuvarande uppgiftsskyddet stärks genom ett

 särskilt förbud mot olovlig identifiering.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt med den

skillnaden att jag föreslår att ett antal detaljbestämmelser tas

in i förordning i stället för i lag. Utredningen har också

föreslagit en särskild bestämmelse om samrådsskyldighet med

företrädare för dem som berörs av en uppgiftsinsamling. Vidare

har utredningen föreslagit en bestämmelse om informationsplikt

rörande statistikanvändningen vid uppgiftsinsamling för annat

ändamål. Utredningen har också föreslagit en regel om

avidentifiering eller annat döljande av erhållna uppgifter.

 Remissinstanserna: Bland remissinstanserna som yttrat sig före-

kommer betydande invändningar mot vissa delar av förslagen.

 Generaltullstyrelsen påpekar beträffande samrådsföreskriften

att förordningen (1982:668) om statliga myndigheters inhämtande

av uppgifter från näringsidkare och kommuner

(samrådsförordningen) inte bara omfattar statistikuppgifter utan

även andra uppgifter som begärs av en statlig myndighet.

Skolöverstyrelsen tar upp samma fråga och konstaterar att

följden med förslaget blir att det skulle finnas likartade men

inte likalydande bestämmelser i en lag rörande statlig

statistikframställning och i en förordning för statliga myndig-

heters övriga uppgiftsinsamlingar. SÖ anser att den nämnda

förordningen måste anpassas efter den nya lagen.

 Företagens uppgiftslämnardelegation (FUD) anför med instämmande

av Grossistförbundet, Industriförbundet, Företagarnas

Riksorganisation och Svenska arbetsgivareföreningen att en

hänvisning i verksförordningen är tillräcklig för att den före-

slagna lagen i tillämpliga delar också skall gälla sådant upp-

giftsinhämtande som inte rör statistik. Samrådsförordningen

(1982:668) skulle därmed kunna upphävas. FUD anför att det är

fullt klart idag att myndigheterna inte i alla delar följer

nuvarande samrådsregler. En lagmarkering om samrådet är därför

nödvändig enligt FUD.

 I fråga om utredningens förslag om information påpekar

Datainspektionen att inspektionen i tillståndsbeslutet för ett

personregister i datalagens mening regelmässigt meddelar en

föreskrift om vilken information som skall ges till dem som kan

komma att registreras.

 Riksförsäkringsverket (RFV), och här instämmer

Försäkringskasseförbundet, framhåller att lagens krav på

informationsplikt till uppgiftslämnare, i RFV:s fall de

försäkrade, kan innebära att betydande kompletteringar blir

nödvändiga på ett stort antal av de blanketter som används

i försäkringskassornas verksamhet. Liknande synpunkter framförs

också av Riksskatteverket (RSV) och Sveriges Riksbank.

Socialstyrelsen förordar att det vid rutinmässig inhämtning av

uppgifter enligt lag eller liknande bör kunna lämnas informa-

tion i särskild ordning. En sådan ordning förordas också av

Generaltullstyrelsen.

 Statskontoret är tveksamt till informationsregelns konstruktion

ur legal synvinkel. Om myndigheten följer bestämmelsen kan den

också få konstiga konsekvenser, exempelvis vid brottsanmälan och

i hela kriminalstatistiken. Därutöver framhålls att om regeln

tillämpas formellt rätt av myndigheterna kan den komma att

innebära avsevärda kostnader.

 Datainspektionen framhåller beträffande uppgiftsskydd att

datalagens bestämmelser gäller för statistikregister som förs

med hjälp av automatisk databehandling och som innehåller

personuppgifter. Den i betänkandet föreslagna regeln om

anonymisering av statistikregister utan dröjsmål, gäller således

enbart för statistikregister som ej utgör personregister i

datalagens mening. Detsamma gäller bestämmelserna i andra

stycket om förbud mot att sammanföra en anonymiserad uppgift med

andra uppgifter i syfte att återfinna den enskildes identitet.

 Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) anser att det skulle

medföra orimliga arbetsinsatser och kostnader om uppgifterna ur

de statistiska registren försvinner och ÖCB därmed måste samla

in dem på egen hand. Riksförsäkringsverket anser att bestäm-

melsen är överflödig. Bankinspektionen anser att det bl.a. med

hänsyn till användarnas behov av statistik av flera skäl vore

olämpligt att direkt låta anonymisera insamlade uppgifter.

 Arbetarskyddsstyrelsen understryker vikten av att bevara

material som kan vara intressant ur forsknings- och ut-

redningssynpunkt på ett för dessa ändamål så lättillgängligt

sätt som möjligt. Riksarkivet påpekar bl.a. att statistikregis-

ter med bibehållna identifieringsmöjligheter i vissa fall kan ha

ett värde för vetenskaplig forskning genom att möjliggöra s.k.

longitudinella studier, även efter det att föreskriven statis-

tik har framställts. Vidare nämns att det faller inom riksarki-

vets sektorsansvar att bevaka att samhällsforskningens materi-

altillgång, även inom statistikområdet, är tillräcklig och

adekvat.

 Sveriges Riksbank anser att regeln om anonymisering är

värdefull, men för riksbankens del förefaller allt för

kategorisk med hänsyn till att riksbanken behöver bevara visst

material för skattekontroll. TCO understryker beträffande

anonymiseringskravet i 12 § att personrelaterade register över

tiden (för longitudinella studier) i högsta grad är väsentliga

och menar att faran för den enskildes integritet uppstår först

när man skall lämna ut individuppgifter.

 Skälen för mitt förslag: Det är mycket väsentligt att uppgifter

som används i den officiella statistiken har ett högt skydd.

Reglerna i sekretesslagen (1980:100) med bl.a. bestämmelser om

tystnadsplikt och de regler som finns i datalagen (1973:289) är

viktiga delar i skyddet av dessa uppgifter. Dessa regler gäller

av naturliga skäl inte för de statistiska resultaten i form av

tabeller och andra redovisningar. Med tillgång till flera olika

tabeller och annan bakgrundsinformation finns

risken att någon uppsåtligen försöker avslöja en enskild fysisk

eller juridisk person. Jag anser mot denna bakgrund att det

finns skäl för utredningens förslag att införa ett förbud mot

olovlig identifiering.

 Som datainspektionen påpekar finns det bestämmelser om detta i

datalagen. Det kan emellertid finnas situationer som går utanför

datalagens räckvidd där olovlig identifiering bör förebyggas.

För att säkerställa att skyddet blir heltäckande föreslår jag

att det i lagen förs ett straffsanktionerat förbud mot olovlig

identifiering.

 Flera remissinstanser är kritiska mot utredningens förslag om

anonymisering.

 Frågan om hur statistikuppgifterna skall bevaras efter det att

statistiken framställts är komplex. Det har också framförts skäl

som tyder på att det kan finnas behov av att behandla olika

typer av register på skilda sätt i detta avseende. Detta leder

till att jag i detta lagstiftningsärende inte är beredd att

föreslå en så långtgående regel som utredningens förslag inne-

bär. Det är, som ett par remissinstanser framhållit, naturligare

att dessa frågor behandlas inom ramen för datalagens och

arkivlagens regler, särskilt som Datalagsutredningen har till

uppgift att gå igenom denna fråga. I ett delbetänkande från

denna utredning (SOU 1991:21) Personregistrering inom

arbetslivs-, forsknings- och massmedieområdena behandlas också

registrering för statistikändamål och sådana skyddsåtgärder som

avidentifiering och kryptering. För att möjliggöra en ökad

användning av kryptering avser datalagsutredningen att återkomma

med förslag till hur registerutdragsskyldigheten skall lösas för

sådana register.

 Frågan om bevarande, avidentifiering eller kryptering får

således avgöras för varje personregister för sig.

 Den av utredningen föreslagna samrådsregeln med dess

bestämmelse om överklagande i utredningsförslaget har mött

invändningar från remissinstanserna. Som framhålls från något

håll innebär förslaget en dubbelreglering eftersom bestämmelser

med motsvarande innehåll redan finns i den nuvarande samråds-

förordningen (1982:668). Regleringen av samrådsskyldigheten bör

därför kvarstå i den nuvarande samrådsförordningen. Behov av

ändringar i samrådsförordningen och begränsningsförordningen av

de skäl som FUD anfört får tas upp i annat sammanhang bl.a. med

hänsyn till hur det framtida författningsskyddet för enskilda

kommer att uformas. Likaså får frågan om möjlighet för

organisation som företräder uppgiftslämnarna att överklaga ett

beslut, vilket också låg i utredningens förslag, tas upp i annat

sammanhang.

 Statistikregelutredningen har i sitt lagförslag angett vissa

förhållanden som en myndighet skall upplysa om när den samlar in

uppgifter till statistiken. Förslaget i denna del bygger enligt

utredningen på en yrkesetisk deklaration som Internationella

Statistiska Institutet (ISI) antagit. Enligt min uppfattning är

det självklart att den från vilken en uppgift till den

officiella statistiken kommer att begäras skall upplysas om de

förhållanden som är av betydelse i sammanhanget. Det bör

emellertid ankomma på regeringen att meddela närmare

föreskrifter om detta.

 När en myndighet samlar in uppgifter primärt för annat ändamål

än statistik skall den enligt utredningens förslag lämna

information också om

tilltänkt statistisk användning. Jag ansluter mig till den

principiella uppfattningen att information bör lämnas om att

uppgifterna skall användas även för detta ändamål. Utredningens

förslag till lagreglering har emellertid kritiserats av vissa

remissinstanser och i synnerhet av dem som har omfattande

kontakter med allmänheten. Jag anser att det finns visst fog för

de kritiska synpunkter som anförs av dessa myndigheter samtidigt

som de motiv som utredningen anfört för att införa en dylik

upplysningsplikt har en betydande tyngd. I sammanhanget bör

erinras om att utredningens förslag till informationsplikt inte

är att jämställa med s.k. informerat samtycke, som i vissa fall

är ett villkor för användning av uppgifter för andra ändamål än

det ursprungliga - den primära användningen.

 Min uppfattning är således att uppgiftslämnare i allmänhet bör

erhålla information om alla de ändamål som lämnade uppgifter

kommer att användas till. Information om att uppgifterna även

kommer att användas till den officiella statistiken bör lämnas

på den blankett som sänds ut, i en medföljande broschyr eller

något på annat lämpligt sätt. Det bör också här ankomma på

regeringen att meddela föreskrifter om detta.

4.5 Framställningsmetoder och offentliggörande

 Mitt förslag: Den officiella statistiken skall vara objektiv

 och allmänt tillgänglig. Den skall framställas och

 offentliggöras med beaktande av skyddet för enskilda.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med mitt.

Utredarens förslag innebär dock lagreglering i större

utsträckning än som motsvaras av regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Bland de remissinstanser som yttrat sig

anser riksförsäkringsverket, med hänvisning till att lagen en-

ligt direktiven bör utformas så att överreglering undviks, att

bestämmelserna i detta avsnitt strikt sett är överflödiga.

Liknande tankegångar framförs av skogsstyrelsen, som menar att

bestämmelserna väl täcks in av förvaltningslagens regler. Kravet

att all statlig statistik - med undantag av den som skyddas

enligt sekretesslagen - skall offentliggöras är enligt skogs-

styrelsen inte heller rimlig framför allt med hänsyn till att

begreppet statistik inte definierats.

 Arbetarskyddsstyrelsen, statistiska centralbyrån och AB Svensk

Bilprovning har invändningar mot bestämmelsen, som innebär att

statistiken skall framställas och offentliggöras "under beakt-

ande av den enskildes integritet och så att han inte vållas

skada eller men". SCB anser nämligen att man vid tillämpningen

av regeln kan komma i konflikt med den föreslagna bestämmelsen

om publiceringskrav. När det gäller enskilda individer skyddas

de av regeln om statistiksekretess i 9 kap. 4 § sekretesslagen,

som är av grundläggande betydelse för integritetsskyddet. Den

här aktuella bestämmelsen tar sikte på andra integritetsaspekter

än

de som omfattas av statistiksekretessen. Enligt SCB:s upp-

fattning kan den föreslagna regeln få till konsekvens att viktig

statistik, bl.a. sådan som syftar till att belysa sociala

förhållanden för utsatta grupper i samhället, måste under-

tryckas. Arbetarskyddsstyrelsen hänvisar på motsvarande sätt

till att man via arbetsskadestatistiken kan peka ut ett visst

företag, vilket då inte skulle kunna publiceras.

 Skälen för mitt förslag: Den officiella statistiken skall

användas för samhällsplanering, forskning, allmän information

och internationell rapportering. För att kunna användas för

dessa ändamål är det ett grundläggande krav att statistiken

håller en hög kvalitet och därmed också är objektiv. Den måste

också vara allmänt tillgänglig för att kunna tjäna sitt ändamål.

 Principen måste vara att den officiella statistiken skall vara

tillgänglig för alla och envar. Det räcker då inte att enbart

hänvisa till offentlighetsprincipen så som den framträder i

tryckfrihetsförordningens regler om allmänna handlingar; det

krävs därutöver aktiva åtgärder för att i lämplig form sprida

statistiken till allmänheten. Det bör ankomma på regeringen att

meddela föreskrifter om vilka åtgärder som därvid bör vidtas.

 Av betydelse är också att den officiella statistiken framställs

och offentliggörs på ett sådant sätt att skyddet för enskilda

beaktas.

 Sekretesslagens bestämmelser ger i och för sig ett starkt skydd

för enskilda när statistik offentliggörs. Beträffande

offentliggörandet kan man emellertid tänka sig situationer där

sekretesslagen inte är tillämplig, men där skyddsintresset

aktualiseras och bör ha företräde framför intresset av

offentliggörande. Det är därför viktigt att ha en regel som

innebär att enskildas intressen skall beaktas även i sådana

situationer.

 Det föreligger också ett behov att bevaka skyddet av den

enskildes integritet under framställningen av statistiken. Ut-

redningen anför att det inte får förekomma att en intervju

genomförs så att den som intervjuas känner obehag. Jag delar

utredningens uppfattning i denna del. Den regel om att skyddet

för den enskilde skall beaktas vid framställning och offentlig-

görande av den officiella statistiken skall också tillämpas i

dessa och liknande situationer. Denna regel får sålunda ses som

ett rättesnöre för den som framställer statistiken både när det

gäller offentliggörande och vid själva framställningen.

 Den särskilda bestämmelse som utredningen har föreslagit om att

också se till att den enskilde inte vållas skada eller men har

som framgått mötts av invändningar. Sekretesslagens regler

tillsammans med en sådan bestämmelse om att skyddet för enskilda

skall beaktas torde ge ett tillräckligt och adekvat skydd.

 Utredningens lagförslag innehåller också krav på

offentliggörande, om inte annat följer av sekretesslagen. Denna

restriktion har enligt utredningen sin grund i att statistik som

t.ex. rör det civila eller militära försvaret givetvis måste

hållas hemlig. Den statistik som det i detta fall är fråga om är

närmast att betrakta som sådan driftsstatistik som en myndighet

inom totalförsvaret framställer för sin egen planering. Sådan

statistik kommer alltså inte att omfattas av begreppet officiell

statistik.

Därmed finns inget behov av den av utredningen föreslagna

inskränkningen.

4.6 Överklagande, tvångsmedel och ansvarsbestämmelser

 Mitt förslag: Vite införs som tvångsmedel för att förmå en

 uppgiftsskyldig att fullgöra sina åligganden. Det skall dock

 föregås av en anmaning. Beslut om vitesföreläggande får inte

 överklagas.

 Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgör sin

 uppgiftsskyldighet eller lämnar oriktiga uppgifter skall kunna

 fällas till ansvar, liksom den som uppsåtligen gör en olovlig

 identifiering.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i fråga om tvångsmedel och

ansvarsbestämmelser i huvudsak med mitt. Utredningen har

därutöver föreslagit en regel om möjlighet till överklagande av

beslut om uppgiftsskyldighet.

 Remissinstanserna: Några remissinstanser tar upp frågan om

överklagbarhet av ett beslut om uppgiftslämnande. Det tillstyrks

av Lantbrukarnas riksförbund och Svenska

fastighetsägareförbundet. Statistiska centralbyrån önskar en

begränsning av möjligheten till överklagande under det att

Företagens uppgiftslämnardelegation vill utvidga förslaget med

en s.k. motregel. Skolöverstyrelsen och Svenska kommunförbundet

tar upp frågan om vitesföreläggande av en kommun.

 Skälen för mitt förslag: Den föreslagna uppgiftsplikten måste

naturligtvis följas av vissa ansvarsbestämmelser. Förslaget

följer det mönster som för närvarande finns beträffande

uppgiftsskyldighet till statistiken. Uppgiftsplikten är en

nödvändig förutsättning för att erhålla officiell statistik av

hög kvalitet. Därför är det också viktigt att de begärda

uppgifterna lämnas i tid för att kunna innefattas i den

undersökning som uppgifterna skall ingå i. För att tillgodose

detta syfte föreslår jag, i likhet med utredningen, att vite

införs som ett tvångsmedel. Förslaget innebär att den myndighet

som genomför en undersökning skall kunna utfärda ett

vitesföreläggande som en yttersta åtgärd för att få in uppgifter

som saknas. Till skillnad från utredningens förslag anser jag

att ett vitesföreläggande skall föregås av en anmaning att lämna

uppgifterna. Ytterligare synpunkter på detta lämnas i special-

motiveringen.

 Till den föreslagna uppgiftsplikten och det föreslagna förbudet

mot olovlig identifiering måste naturligtvis också kopplas vissa

ansvarsbestämmelser. Dessa frågor behandlas närmare i

specialmotiveringen till 14 och 15 §§ lagförslaget.

 Min bedömning är att förslaget om tvångsmedel och ansvar inte

kommer att medföra några beaktansvärda kostnadskonsekvenser.

Dels är förändringarna jämfört med nuvarande förhållanden

begränsade, dels bör - som förut har framhållits -

vitesförläggande endast användas som en yttersta åtgärd. Allt

talar för att antalet ärenden om utdömande av vite i

länsrätten kommer att bli mycket ringa. Erfarenheterna visar

också att det mycket sällan förekommer att oriktiga uppgifter

lämnas. Detsamma får antas i fråga om förfaranden som är att

hänföra till olovlig identifiering. Det finns därför anledning

att anta att mål om ansvar för brott mot den föreslagna

bestämmelsen kommer att förekomma ytterst sparsamt.

5 Upprättat lagförslag

I enlighet med det anförda har inom finansdepartementet

upprättats förslag till lag om den officiella statistiken.

 Förslaget har granskats av lagrådet.

6 Specialmotivering

Tillämpningsområde m.m.

1 § Denna lag tillämpas när statliga myndigheter under

regeringen framställer officiell statistik.

 Officiell statistik är sådan statistik för samhällsplanering,

forskning, allmän information och internationell rapportering

som en myndighet framställer enligt föreskrifter som regeringen

meddelar.

 Jag får här inledningsvis hänvisa till vad som sägs i avsnitt 4

om lagstiftningen på statistikområdet och särskilt till avsnitt

4.2 om tillämpningsområdet för en ny lagstiftning.

 I 1 § första stycket anges när den föreslagna lagen skall

tillämpas. Lagen skall gälla när en myndighet själv samlar in

och bearbetar uppgifter för den officiella statistiken. Samma

sak skall gälla när annan - myndighet eller enskild - fullgör

uppgiften åt den ansvariga myndigheten. Med hänsyn till att det

i regeringens föreskrifter kommer att framgå vilken statistik

som skall klassificeras som officiell statistik uppstår rimligen

inga problem med att fastställa lagens tillämpningsområde.

 I 1 § andra stycket anges vad som är officiell statistik. Det

är sådan statistik för de angivna ändamålen som en myndighet

framställer enligt föreskrifter som regeringen meddelar. Dessa

föreskrifter är således avsedda att ange vilken statistik som

skall vara den officiella statistiken och därmed omfattas av

lagens regler. Det är exempelvis endast för sådan statistik som

uppgiftsskyldigheten i 4-6 §§ får tillämpas.

2 § Den officiella statistiken skall vara objektiv och allmänt

tillgänglig. Den skall framställas och offentliggöras med

beaktande av skyddet för enskilda.

 I 2 § ställs kravet att den officiella statistiken skall vara

objektiv. Kravet på objektivitet innebär att statistiken inte

får påverkas av ovidkommande faktorer och inte utformas för att

tjäna vissa syften. Vidare skall sådana statistiska metoder

användas som garanterar att statistiken inte kan ifrågasättas ur

sådana synvinklar. Därför måste också

de förfaranden som tillämpas kunna hållas tillgängliga för

kritisk granskning. Därmed uppfylls kraven på tillförlitlighet.

 Ett annat krav på den officiella statistiken är att den skall

vara allmänt tillgänglig. Med detta förstås att den skall

offentliggöras på sådant sätt att den är enkelt åtkomlig för de

krav som statistiken skall tillgodose. För att uppfylla detta

ändamål kan det i vissa fall fordras av myndigheterna att

statistiken tillhandahålls i olika former för att både

näringslivet effektivt skall kunna utnyttja den officiella

statistiken som underlag i verksamheten och att varje medborgare

skall kunna finna vad han söker utan större omgång. Det kan

t.ex. innebära att en myndighet håller statistiken tillgänglig

via terminaler för företag, organisationer och andra myndigheter

samt på bibliotek och att statistiken finns tillgänglig i

publikationer som ordnas i serier för att underlätta

överblickbarheten.

 Både i fråga om objektivitetskravet och kravet på allmän

tillgänglighet har jag för avsikt att föreslå att regeringen

meddelar närmare föreskrifter för myndigheterna. Av avsnitt 4.5

framgår min allmänna syn på dessa frågor.

 Ytterligare krav på den officiella statistiken är att den skall

framställas och offentliggöras med beaktande av skyddet för

enskilda. Detta uttryck skall ges en tämligen vid innebörd och

samtidigt vara utgångspunkt för de föreskrifter som jag har för

avsikt att föreslå att regeringen meddelar för den närmare

tillämpningen. Begreppet "skyddet för den enskilde" är avsett

att täcka både enskilda fysiska personers behov av inte-

gritetsskydd och företags m.fl. behov av skydd.

 Innebörden är vidare att olika andra föreskrifter som har att

göra med hänsynen till den personliga integriteten och hänsynen

till företagens m.fl. skyddsbehov, skall tillämpas av den

myndighet som framställer statistiken. Det gäller sådana

föreskrifter som avser information till uppgiftslämnare till

statistiken och information om de regler som gäller för samråd

och uppgiftsskydd.

Uppgiftsskyldighet

Definitioner

3 § Med varor avses i denna lag lösa saker, gas, elektrisk kraft

och vatten. Med tjänst avses i denna lag verksamhet som någon

utför självständigt för en annans räkning. Vid tillämpningen av

lagen hänförs till tjänst upplåtelse av nyttjanderätt till fast

och lös egendom.

 Den inledande paragrafen under denna rubrik innehåller en

definition av begreppen varor och tjänst. Definitionerna

ansluter till gängse avgränsning av begreppen och förenklar

uppräkningen av de uppgifter som skall lämnas enligt 4 §.

Näringsidkare

4 § Näringsidkare är skyldiga att för den officiella statistiken

lämna uppgifter om sin näringsverksamhet i fråga om

1. produktion av varor och tillhandahållande av tjänster,

2. förbrukning av varor och anlitande av

 tjänster,

3. antalet anställda, löner och sysselsättning,

4. lager- och förrådshållning,

5. investeringar,

6. beställningar, köp, försäljningar och

 leveranser av varor och tjänster,

7. priser för varor och tjänster,

8. intäkter, kostnader och vinster,

9. omsättning, tillgångar och skulder,

10. sparande samt kapital-, kredit- och valutaförhållanden,

11. omfattning av upplåtelse av nyttjanderätt.

 Att särskild uppgiftsskyldighet föreligger för vissa

näringsidkare framgår av lagen (1992:000) om uppgiftsskyldighet

på jordbrukets område.

 I paragrafen anges de som huvudsakligen är uppgiftsskyldiga

samt uppgiftsskyldighetens omfattning. Bestämningen av

uppgiftsskyldiga motsvarar i sak utredningens förslag. Dock har

vissa förenklingar gjorts. Det föreslagna uttrycket bör kunna

ersätta den något mer omfattande uppräkning som finns i

utredningens förslag i denna del, utan att någon ändring sker i

sak.

 Den officiella statistiken bygger på uppgifter som hämtas från

olika källor. Den övervägande delen av uppgifterna hämtas från

statliga register. Många uppgifter hämtas in från allmänheten

genom undersökningar där uppgiftsskyldighet inte föreligger. Ett

undantag härifrån är folk- och bostadsräkningarna som har brukat

genomföras vart femte år och för vilka uppgiftsplikt föreligger

enligt särskild lagstiftning. De uppgifter som inte kan erhållas

på dessa sätt och som inte heller inhämtas med

uppgiftsskyldighet i annan lag, men som behövs för den

officiella statistiken, är de som nu föreslås bli omfattade av

uppgiftsplikt.

 Det är endast en mindre del av uppgifterna till den officiella

statistiken som behöver hämtas in med uppgiftsplikt.

Lagförslaget innebär att omfattningen av uppgiftsplikten i

förhållande till dagsläget i huvudsak är oförändrad. Genom lag-

förslagets inriktning och genom de åtgärder som planeras blir

likväl de sammantagna effekterna av förslaget att belastningen

på uppgiftslämnarna kommer att minska.

 Den officiella statistik som kommer att baseras på uppgifter

som inhämtas med uppgiftsplikt avser i huvudsak den ekonomiska

statistiken. Den skall utgöra underlag för den ekonomiska

politiken, innefattande penning- och valutapolitik,

näringspolitik, transportpolitik, energipolitik,

sysselsättningspolitik, lönepolitik m.m. Syftet med den

ekonomiska statistiken är att tillgodose behoven av sådan

information hos politiker och andra beslutsfattare, företagare

och marknadsaktörer, opinionsbildare, forskare och allmänhet om 

den svenska ekonomins läge och utveckling. Det är i första hand

de ekonomiska faktorerna i nationalräkenskaper och

finansräkenskaper som står i fokus. Års- och kvartalsvis

statistik utgör både underlag för nationalräkenskaperna och

fristående informationskällor för de slutliga användarna.

Korttidsstatistik är indikatorer för utvecklingen av viktiga

ekonomisk-politiska förhållanden.

 De huvudfrågor statistiken skall besvara rör det aktuella läget

för bedömningen av bl.a. balansbrister av olika slag och som

ligger till grund för prognoser och för beslut. Vidare gäller

det frågor om hur utvecklingen har varit, på kort och lång sikt,

totalt och på olika områden och för olika branscher. När det

gäller de mer näringslivsinriktade frågorna avser de

utvecklingen av produktion, kostnadsstruktur, konkurrenskraft,

lönsamhet samt soliditet och likviditet, med nyföretagande och

internationalisering som speciella intresseområden.

 De uppgifter som behövs för dessa ändamål avser produktion och

förbrukning av varor och tillhandahållande och anlitande av

tjänster, investeringar, intäkter, kostnader och vinster,

ersättning, tillgångar och skulder, sparande samt kapital-,

kredit- och valutaförhållanden.

 De enskilda undersökningar som kommer att kunna bygga på dessa

uppgifter är sådan statistik som orderstatistik för industri-

och varuhandel, statistik om industrins struktur och

produktionsförhållanden, statistik baserad på

investeringsenkäter, finansstatistik för företag,

balansstatistik och resultatstatistik för företag, statistik

över företagens utländska tillgångar och skulder och statistik

om nyetablerade företag. Vidare kan vissa index framställas på

basis av enskilda undersökningar. Det kan exempelvis gälla det

index för byggmaskiner som beräknas för närvarande.

 I den nu gällande förordningen (1966:37) om statistiska

uppgifter från rörelseidkare och ägare till flerfamiljshus anges

att skyldigheten att lämna uppgifter under viss period eller vid

viss tidpunkt gäller i fråga om produktion av varor och

tillhandahållande av tjänster, förbrukning av varor och

anlitande av tjänster och investeringar. Dessutom föreligger

uppgiftsskyldighet under de två senast förflutna räkenskapsåren

eller del av denna tid i fråga om intäkter, kostnader och

vinster, omsättning, tillgångar och skulder samt sådant

förhållande som fordras för upprättande av statistik över

inkomstfördelning, sparande samt kapital-, kredit- och

valutaförhållanden. Skyldighet föreligger också att lämna

uppgifter under löpande år som fordras för upprättande av

kvartalsstatistik över likviditet, kvartalsstatistik över

utländska fordringar och skulder samt halvårsstatistik över

rörelseöverskott och omsättning.

 Beställningar, köp, försäljningar och leveranser av varor och

tjänster mäts traditionellt statistiskt på basis av underlag

från företagen. Korttidsstatistiken grundad på dessa uppgifter

ger här indikatorer av betydelse för den ekonomiska politiken i

dess helhet.

 I den nu gällande förordningen, som nyss nämnts, anges

uppgiftsskyldigheten på samma sätt som i förslaget (p. 6).

 Priser på varor och tjänster är basen för prisindexar och

används direkt för den ekonomiska politiken och för omräkning av

värden i löpande priser till värden i fasta priser. Centrala

index är här kostnadsprisindex (KPI) och byggnadsprisindex. Ett

annat index som beräknas för närvarande är prisindex i

producent- och importleden.

 I den nuvarande förordningen anges uppgiftsplikten med "priser

som fordras för pristals- och volymberäkningen".

 Uppgifter om lager- och förrådshållning är viktiga underlag för

näringspolitiken och den ekonomiska politiken. Lagerstatistiken

för industrin är viktig i detta sammanhang, liksom statistik

över lager inom servicenäringarna. Även i detta fall motsvarar

beskrivningen i lagförslaget (p. 4) den som finns i nu gällande

förordning.

 Statistik som Sverige skall framställa inom ramen för ett EES-

avtal är exempelvis konjunkturstatistik inom industri och

hantverk, samordnade statistiska undersökningar av industri och

hantverk, konjunkturstatistik för bygg- och

anläggningsverksamhet och harmonisering av beräkning av

bruttonationalinkomst till marknadspriser. Se vidare bilaga 6

(punkt 1-6).

 Utrikeshandelsstatistiken ingår givetvis i underlaget för den

ekonomiska politiken och för näringspolitiken. Med hänsyn till

bl.a. integrationen med EG är detta ett område som får allt

större vikt. Huvuddelen av grundmaterialet för denna statistik

utgörs av tulldeklarationerna, men de kompletteringar som görs

idag genom att uppgifter hämtas in direkt från företagen behövs

även i fortsättningen.

 Ett antal rättsakter inom EG är här relevanta. Se vidare bilaga

6 (punkt 7-13). Samtliga rättsakter på detta område är relevanta

så länge som det finns gränskontroller mellan EG-och EFTA-

länderna.

 Uppgiftsplikten för tjänst behövs bl.a. också för den

samfärdselstatistik som framställs idag och som kommer att

utgöra basen för den officiella statistiken på transportområdet.

Denna statistik omfattar bl.a. bestånd, ankomst och avgångar av

transportmedel, fasta anläggningar som har samband med samfärd-

sel, personal sysselsatt inom samfärdselsektorn,

transportprestationer och deras värde, kostnader för

transporter, kostnader hos enheter för transportprestationer

samt investeringar i transportsektorn. Till detta område hör

även sjöfartsstatistiken. En undersökning som här kan komma att

genomföras med uppgiftsplikt är statistik om rederiverksamhet.

 I den nuvarande förordningen anges i 4 § att redare av fartyg

med en bruttodräktighet av minst 20 registerton och förhyrare av

sådant fartyg är skyldig att lämna de uppgifter om rörelsen

under de två senast förflutna kalenderåren eller del av denna

tid som fordras för upprättande av statistik över sjöfart.

Enligt 5 § är den som driver hamn, lastageplats eller kanal

eller annan vattentrafikled skyldig att lämna uppgifter om

trafik och uppbörd av avgifter under de två senast förflutna

kalenderåren eller del av denna tid.

 Inom ramen för EES-avtalet finns exempelvis rättsakter om

rapportering om varutransporter på järnväg och på landsväg. Se

vidare bilaga 6 (punkt 14-16).

 En omfattande statistik som för närvarande framställs om

antalet anställda, löner och sysselsättning är den före-

tagsbaserade sysselsättningsstatistiken fördelad på kön, ålder,

yrke och arbetad tid. Det kan i sammanhanget nämnas att de

individbaserade arbetskraftsundersökningarna (AKU) bygger på

frivillig medverkan.

 Uppgifter om anställda, löner och sysselsättning syftar till

att statistiskt belysa förhållanden på arbetsmarknaden. Denna

statistik kan bl.a. avse arbetstider och lönebildningen. Up-

pgifterna ger också underlag för beräkning av arbetskostnads-

index.

 I den nuvarande förordningen gäller uppgiftsskyldigheten

uppgifter som "lön och sysselsättning m.m. beträffande

anställda".

 Genom EES-avtalet och i än högre grad vid ett medlemsskap i EG

kommer statistik inom arbetsmarknaden att utgöra ett centralt

instrument för samhällsorganen och parterna på arbetsmarknaden.

Ett förslag till en rättsakt om arbetskraftsundersökningar

behandlas för närvarande inom EG.

 Statistikregelutredningen har föreslagit att uppgiftsskyldighet

skulle föreligga för uppgifter om "arbets- och

miljöförhållanden". När det gäller arbetsmiljön anser jag att

den uppgiftsskyldighet som för närvarande finns för arbetsgivare

att lämna uppgifter till informationssystemet om arbetsskador

(ISA) i samband med anmälan av arbetsskada tillgodoser behovet

av uppgifter till den officiella statistiken. Jag tar därför

inte upp denna uppgiftsskyldighet i lagförslaget.

 Officiell statistik om boende, byggande och bebyggelse skall

belysa bl.a. bostadsbyggandet och rivning samt funktionsom-

vandling av bostäder, omfattning av reparationer, ombyggnader

och tillbyggnader (ROT) av bostäder samt byggkostnaderna och

deras utveckling. Bebyggelse belyses bl.a. i fråga om

bostadsbeståndets sammansättning och utnyttjande, kostnader och

intäkter inom fastighetsförvaltning samt energianvändning inom

byggnadsbeståndet. Uppgiftsplikten gäller här exempelvis

uppgifter för statistik om produktion m.m. inom byggnadssektorn

och för statistik om intäkter, kostnader och energi för

flerbostadshus. Statistik om bostäder och hyror kan avse även

uthyrning, dvs. ge statistik om beståndet av outhyrda bostäder.

 Den uppgiftsplikt som för närvarande gäller för ägare till

flerfamiljshus enligt kungörelsen (1966:37) om statistiska

uppgifter från rörelseidkare och ägare till flerfamiljshus är

avsedd att täckas i lagförslaget genom att i 3 § till tjänst

hänförs upplåtelse av nyttjanderätt till fast och lös egendom.

Vidare tar p. 11 upp skyldigheten att lämna uppgifter om

omfattningen av upplåtelsen. I den nu gällande förordningen sägs

i 5 § att ägare till flerfamiljshus är skyldig att lämna sådana

uppgifter om fastighetens ekonomiska förhållanden under de två

senast förflutna kalenderåren eller del av denna tid som fordras

för statistik över fastigheter.

 Av EG:s rättsakter är på detta område en som avser samordnad

konjunkturstatistik för bygg- och anläggningsverksamhet av

betydelse.

 Som nämnts i avsnitt 4.1 kommer lagen om den officiella

statistiken inte att omfatta uppgiftsplikt för lantbruksstati-

stiken, vilket innebär att uppgiftsskyldigheten i den nuvarande

förordningen (1968:111) om uppgifter för lantbruksstatistiken

och lantbrukets företagsregister flyttas till en särskild lag. I

egenskap av näringsidkare kommer dock jordbrukare att omfattas

av uppgiftsskyldighet enligt den nu föreslagna lagen

inom vissa områden. Det gäller exempelvis för uppgifter till

statistik om lantbruksekonomi, fiske och vattenbruk.

 Enligt vad som framgått av föregående stycke avses

uppgiftsskyldigheten för näringsidkare inom jordbrukets område i

huvudsak bli reglerad i en särskild lag. Eftersom denna

uppgiftsskyldighet kommer att omfatta uppgifter till den

officiella statistiken har på lagrådets inrådan en upplysning om

detta förhållande tagits in i 4 § andra stycket. Näringsidkare

får härigenom en fullständig information om omfattningen av

uppgiftsskyldigheten till den officiella statistiken.

 Inom jordbruksområdet (inklusive skogsbruk och fiske) finns ett

större antal rättsakter angivna i EES-avtalet. Några av dessa

berör dock inte den uppgiftsplikt som föreslås i denna lag (se

vidare bilaga 6).

Stiftelser m.fl.

5 § Stiftelser och sammanslutningar som inte bedriver

näringsverksamhet är skyldiga att för den officiella statistiken

lämna uppgifter om antalet anställda, löner och sysselsättning.

 Jag har tagit upp utredningens förslag om en viss begränsad

uppgiftsskyldighet för stiftelser och andra sammanslutningar som

inte bedriver näringsverksamhet. Med dessa uppgifter blir det

möjligt att få en heltäckande arbetsmarknadsstatistik avseende

antal anställda, löner och sysselsättning. Här hänvisas också

till vad som sagts under 4 § i specialmotiveringen om dessa

uppgifter.

Kommuner m.fl.

6 § Utöver vad som följer av andra lagar är kommuner, kyrkliga

kommuner och landsting skyldiga att för den officiella

statistiken lämna uppgifter enligt 4 § 1-6.

 Kommuner är dessutom skyldiga att lämna

 1. sammandrag av sina räkenskaper såvitt avser kommunala

ändamål,

 2. andra uppgifter av samhällsekonomisk betydelse.

 Av förslaget till 6 § första stycket framgår att up-

pgiftsskyldigheten för kommuner, kyrkliga kommuner och landsting

har begränsats till vissa uppgifter som överlag gäller för

näringsidkare enligt 4 §. För kommuner tillkommer i stället

vissa uppgifter som idag samlas in enligt kungörelsen (1962:330)

om skyldighet för kommun att avlämna finansstatistiska

uppgifter, vilket innebär att ingen förändring av nuvarande

förhållanden föreslås. Beskrivningen av uppgiftsskyldighetens

omfattning i kungörelsen motsvaras därmed i sak av den nu

föreslagna. Enligt den nuvarande bestämmelsen åläggs det kommun

att till statistiska centralbyrån avlämna dels sammandrag för

näst föregående kalenderår av kommunens räkenskaper i vad de

avser kommunala ändamål, dels ock, efter anmaning, sådana

uppgifter av ekonomisk natur som erfordras för samhällsekonomisk

analys.

 Förslaget innebär att uppgiftsskyldighet inte föreskrivs för

uppgifter inom verksamheter som avses med bl.a.

socialtjänstlagen (1980:620) samt hälso- och sjukvårdslagen

(1982:763), vilket utredningen föreslagit.

Min uppfattning är att uppgiftsskyldighet till den officiella

statistiken inom de nämnda områdena bör regleras i de

författningar som rör verksamheterna. Detta inte minst mot

bakgrund av att integritetsaspekterna rörande sådana uppgifter

är mycket viktiga och därmed bör behandlas i sitt sammanhang.

Därvid bör även frågor om uppgiftslämnande för den officiella

statistiken tas upp.

Gemensamma bestämmelser

7 § Det finns ingen skyldighet att lämna uppgifter enligt 4 §

första stycket eller 5-6 §§ när det förhållande som uppgiften

avser är äldre än tre år.

 I förslaget till 7 § begränsas uppgiftsskyldigheten på så sätt

att denna inte gäller när det förhållande som uppgiften avser är

äldre än tre år. Statistikregelutredningen hade också denna

bestämmelse i sitt förslag. Jag delar utredningens uppfattning

att denna tidsgräns är en rimlig avvägning mellan de

uppgiftsskyldigas möjligheter att utan alltför stor omgång och

kostnad ta fram de uppgifter som efterfrågas och stati-

stikproducentens behov av att få fullständigt statistiskt

underlag.

 I nu gällande förordningar som avser uppgiftsplikt för

statistiska ändamål finns i vissa fall en tidsgräns på högst två

år, vilket framgått av specialmotiveringen till 4 och 6 §§.

Enligt min uppfattning torde det inte föreligga någon anledning

att frångå dessa gränser i de berörda undersökningarna. Den

allmänna inriktningen att uppgiftslämnarna skall besväras så

lite som möjligt innebär givetvis också att behov av

efterforskningar bakåt i tiden för att få fram begärda uppgifter

skall vara begränsat.

8 § Uppgifter som avses i 4 § första stycket eller 5-6 §§ skall

lämnas till den myndighet som regeringen bestämmer.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall

meddela närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas

samt om sättet och tiden för uppgiftslämnandet.

 Uppgiftsskyldigheten skall fullgöras gentemot den myndighet som

regeringen bestämmer. Närmare föreskrifter om de uppgifter som

skall lämnas meddelas av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer. Detta framgår av förslaget till 8 §.

Avsikten är att uppgifterna ifråga skall lämnas till SCB och att

verket får meddela närmare föreskrifter om detta. Regeringen

utgår i denna del från dagsläget. Det innebär att förändringar i

systemet för den officiella statistiken också kan medföra att

även andra myndigheter än SCB skall kunna svara för uppgiftsin-

samling till denna statistik. Föreskrifterna får då anpassas

till sådana ändrade förhållanden.

 Enligt 8 § andra stycket skall närmare föreskrifter meddelas om

de uppgifter som skall lämnas samt om sättet och tiden för

uppgiftslämnandet. Jag vill, när det gäller föreskrifter om

sättet för uppgiftslämnandet, framhålla att det är angeläget att

ansvarig myndighet, i syfte att underlätta för uppgiftslämnarna

och även för att minska sina egna kostnader, tar tillvara de

möjligheter som modern teknik erbjuder.

Uppgiftsskydd

9 § Föreskrifter om sekretess finns i sekretesslagen

(1980:100). Det finns också särskilda regler till skydd för den

enskildes personliga integritet när fråga är om sådant

personregister som anges i datalagen (1973:289).

Denna paragraf innehåller en hänvisning till de två lagar som är

av grundläggande betydelse för uppgiftsskyddet. För

sekretesslagens del är den s.k. statistiksekretessen (9 kap. 4

§) generellt tillämplig på uppgifter som lämnas för den

officiella statistiken.

 Även statistikregelutredningen ansåg det motiverat att i

lagform påminna om det regelverk som finns till skydd för den

enskilde och erinrade om att denna teknik används i lagen

(1989:329) om en folk- och bostadsräkning år 1990.

10 § Uppgifter i den officiella statistiken får inte

sammanföras med andra uppgifter i syfte att utröna enskildas

identitet.

Som angetts i avsnitt 4.4 om uppgiftsskydd, samråd och informa-

tion har jag i denna del gjort vissa avsteg från utredningens

förslag. Det förslag som jag tar upp under denna rubrik är ett

förbud mot att sammanföra anonymiserade uppgifter i syfte att

återfinna en enskilds identitet. Med enskild förstås även här

både fysiska och juridiska personer.

 Erfarenheten visar att det i några enstaka fall gjorts försök

att bryta igenom anonymiteten och att detta kunnat leda till att

en identitet avslöjas. Därför är det motiverat med ett sådant

förbud som föreslås i 10 §. Till denna förbudsregel är kopplad

en straffbestämmelse i 15 §.

 Någon särskild bestämmelse om s.k. anonymisering finns inte.

Det är emellertid mycket angeläget att åstadkomma bästa möjliga

skydd för de uppgifter som lämnas för statistiken. Avidentifier-

ing och kryptering är åtgärder som stärker den enskildes skydd.

En strävan skall alltså vara att tillämpa dessa skyddsmetoder

som komplement till de övriga skyddsåtgärder som normalt

tillämpas på statistikområdet.

Tvångsmedel

Anmaning och vite

11 § Om den som är uppgiftsskyldig enligt 4 § första stycket

eller 5 § inte fullgör uppgiftsskyldighet, får den myndighet som

har begärt uppgiften anmana den uppgiftsskyldige att fullgöra

skyldigheten.

 En uppgiftsskyldig som inte följer anmaningen får föreläggas

att vid vite fullgöra uppgiftsskyldigheten. Ett sådant

föreläggande meddelas av den myndighet som utfärdat anmaningen.

Nu gällande förordningar som innehåller bestämmelser om

uppgiftsplikt för statistiken har i flertalet fall böter som

påföljd om uppgiftsplikten inte fullgörs. Jag delar utredningens

uppfattning att vitesförfarande är lämpligare som tvångsmedel i

dylika fall.

 När det gäller att få in statistiska uppgifter från enskilda,

dvs. de som anges i 4 § första stycket och 5 § i lagförslaget,

bör vitesförfarande tas

till bara som en yttersta åtgärd och naturligvis endast i sådana

fall där uppgiften har betydelse för den statistiska kvaliteten

på undersökningen. För att säkerställa att den uppgiftsplikt-

ige är fullt på det klara med vad som gäller för honom skall ett

vitesföreläggande enligt 18 § första stycket föregås av en

anmaning.

12 § Frågor om utdömande av vite som har förelagts enligt 11 §

andra stycket prövas av länsrätten i det län där

uppgiftsskyldigheten skall fullgöras.

 Prövning av frågor om utdömande av vite bör enligt min

uppfattning ske av länsrätten i det län där den verksamhet

bedrivs som föranleder uppgiftsskyldigheten. Enligt 8 § ankommer

det på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

att meddela närmare föreskrifter om detta.

13 § Ett beslut enligt denna lag om anmaning eller

vitesföreläggande får inte överklagas.

Jag anser inte att det finns behov av att kunna överklaga ett

beslut om anmaning eller vitesföreläggande. I stället finns

möjligheten att överklaga ett beslut om utdömande av vitet. På

så sätt är rättssäkerheten för den enskilde tryggad. En

motsvarande reglering har gällt vid de två senaste folk- och bo-

stadsräkningarna, utan att några kända negativa konsekvenser

uppstått för den enskilde.

Ansvar m.m.

14 § Till penningböter döms den som inte fullgör

uppgiftsskyldighet enligt 4 § första stycket eller 5 § eller som

uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift.

 Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar

för gärningar som omfattas av föreläggandet.

 Allmänt åtal får väckas endast efter anmälan av den myndighet

som har begärt uppgiften.

14 § motsvarar i sak den ansvarsbestämmelse som finns i den nu

gällande kungörelsen (1966:37) om statistiska uppgifter från

rörelseidkare och ägare till flerfamiljshus. Införandet av

penningböter har skett nyligen genom en lag om ändring i

nyssnämnda kungörelse (SFS 1991:291). Enligt 25 kap. 3 §

brottsbalken skall penningböter bestämmas till lägst etthundra

kronor och högst tvåtusen kronor. Någon ändring i ansvarsbe-

stämmelserna vid överförande till den föreslagna lagen har inte

ansetts motiverad.

 Trots att vitesförfarandet skall användas för att förmå

uppgiftspliktiga att fullgöra sin skyldighet är det nödvändigt

att också ha ansvarsbestämmelser för dem som underlåter att

fullgöra sin uppgiftsskyldighet. Ansvarsbestämmelserna bör vara

desamma för underlåtenhet att fullgöra uppgiftsskyldighet som

för oriktigt uppgiftslämnande. För en frågeblankett som endast

besvarats delvis bör det kunna utkrävas ansvar på samma sätt som

för en oriktig uppgift. Vitesförfarande bör som regel

endast tillämpas i sådana situationer när en blankett överhuvud

taget inte lämnats in.

15 § Den som uppsåtligen bryter mot 10 § döms för olovlig

identifiering till böter eller fängelse i högst ett år, om

gärningen inte är belagd med straff i brottsbalken eller

datalagen (1973:289).

Beträffande ansvar för olovlig identifiering hänvisas till

kommentaren under 10 §. Jag har, till skillnad från utredningen,

inte ansett att försök eller förberedelse till olovlig

identifiering skall vara straffbart. Vidare är att märka att

straffbestämmelsen är subsidiär inte bara i förhållande till

brottsbalken utan även till datalagen.

7 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta

förslaget till lag om den officiella statistiken.

8 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta det

förslag som föredraganden lagt fram.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1992-03-19

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet

Hans-Gunnar Solerud, regeringsrådet Anders Swartling.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1992 har

regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta

lagrådets yttrande över förslag till lag om den officiella

statistiken.

 Vidare har regeringen enligt protokoll vid regeringssammanträde

den 12 mars 1992 på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat

inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om

uppgiftsskyldighet på jordbrukets område.

 Förslagen har inför lagrådet föredragits, förslaget till lag om

den officiella statistiken av chefsjuristen Per[REDACTED_EFTERNAMN] och

förslaget till lag om uppgiftsskyldighet på jordbrukets område

av hovrättsassessorn Eva[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

 I det protokoll, enligt vilket förslaget till lag om den

officiella statistiken remitteras till lagrådet, anförs att

lagen inte kommer att omfatta lantbruksstatistiken, vilket

innebär att nuvarande bestämmelser i detta ämne flyttas till den

föreslagna lagen om uppgiftsskyldighet på jordbrukets område. I

egenskap av näringsidkare, heter det i fortsättningen, kommer

dock jordbrukare att omfattas av uppgiftsskyldighet enligt lagen

om den officiella statistiken inom vissa områden. Detta gäller,

sägs det, exempelvis för uppgifter till statistik om lant-

bruksekonomi, fiske och vattenbruk. Även andra näringsidkare än

jordbrukare, som är uppgiftsskyldiga enligt lagen om

uppgiftsskyldighet på jordbrukets område, torde bli

uppgiftsskyldiga enligt lagen om den officiella statistiken.

 Uppgiftsskyldigheten för näringsidkare på jordbrukets område

kommer i huvudsak att följa av den särskilda lagen härom. Enligt

vad som upplysts vid föredragningen inför lagrådet är avsikten

att regeringen skall utfärda föreskrifter om att uppgifter som

inhämtats med stöd av den lagen även skall komma till användning

för den officiella statistiken såsom denna definierats i 1 §

andra stycket lagen om den officiella statistiken. De båda

lagarna bör innehålla en erinran härom. För detta ändamål bör i

4 § lagen om den officiella statistiken införas ett nytt andra

stycke som lyder:"Att särskild uppgiftsskyldighet föreligger för

vissa näringsidkare framgår av lagen (1992:00) om

uppgiftsskyldighet på jordbrukets område". Till 5 § lagen om

uppgiftsskyldighet på jordbrukets område bör fogas ett andra

stycke av följande lydelse: "Används insamlade uppgifter för

framställning av officiell statistik gäller, med undantag för

uppgiftsskyldigheten, lagen (1992:00) om den officiella

statistiken."

 Beträffande 8 § förslaget till lag om uppgiftsskyldighet på

jordbrukets område har för lagrådet upplysts att endast statens

jordbruksverk avses utöva den kontrollverksamhet som paragrafen

handlar om. Paragrafen bör

avfattas i enlighet härmed. Vidare bör till paragrafens andra

stycke fogas en bestämmelse om att jordbruksverket inte med stöd

av denna lag har rätt till tillträde till bostäder.

 I förslaget till lag om uppgiftsskyldighet på jordbrukets

område finns en övergångsbestämmelse om att äldre föreskrifter

fortfarande gäller i fråga om uppgifter som har eller skulle ha

lämnats före utgången av år 1992. En motsvarande bestämmelse bör

införas i lagen om den officiella statistiken.

 Härutöver bör vissa formella justeringar vidtas i de båda

lagförslagen. I övrigt föranleder dessa inte några erinringar

från lagrådets sida.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till

Lag om den officiella statistiken

 Härigenom föreskrivs följande.

Tillämpningsområde m.m.

1 § Denna lag tillämpas när statliga myndigheter under

regeringen framställer officiell statistik.

 Officiell statistik är sådan statistik för samhällsplanering,

forskning, allmän information och internationell rapportering

som en myndighet framställer enligt föreskrifter som regeringen

meddelar.

2 § Den officiella statistiken skall vara objektiv och allmänt

tillgänglig. Den skall framställas och offentliggöras med

beaktande av skyddet för den enskilde.

Uppgiftsskyldighet

Definitioner

3 § Med varor avses i denna lag lösa saker, gas, elektrisk

kraft och vatten. Med tjänst avses i denna lag också verksamhet

som någon utför självständigt för en annans räkning. Vid

tillämpningen av lagen hänförs till tjänst upplåtelse av nytt-

janderätt till fast och lös egendom.

Näringsidkare

4 § Näringsidkare är skyldiga att för den officiella

statistiken lämna uppgifter om sin näringsverksamhet i fråga om

 1. produktion av varor och tillhandahållande av tjänster,

 2. förbrukning av varor och anlitande av tjänster,

 3. antalet anställda, löner och sysselsättning,

 4. lager- och förrådshållning,

 5. investeringar,

 6. beställningar, köp, försäljningar och leveranser av varor

och tjänster,

 7. priser för varor och tjänster,

 8. intäkter, kostnader och vinster,

 9. omsättning, tillgångar och skulder,

 10. sparande samt kapital-, kredit- och valutaförhållanden,

 11. omfattning av upplåtelse av nyttjanderätt.

Stiftelser m.fl.

5 § Stiftelser och andra sammanslutningar som inte bedriver

näringsverksamhet är skyldiga att för den officiella statistiken

lämna uppgifter om antalet anställda, löner och sysselsättning.

Kommuner m.fl.

6 § Utöver vad som följer av andra lagar är kommuner, kyrkliga

kommuner och landsting skyldiga att för den officiella

statistiken lämna uppgifter om de förhållanden som anges i 4 §

1-6.

 Kommuner är dessutom skyldiga att lämna

 1. sammandrag av sina räkenskaper såvitt avser kommunala

ändamål,

 2. andra uppgifter av samhällsekonomisk betydelse.

Gemensamma bestämmelser

7 § Det finns ingen skyldighet att lämna uppgifter enligt 4-6 §§

när det förhållande som uppgiften avser är äldre än tre år.

8 § Uppgifter som avses i 4-6 §§ skall lämnas till den myndighet

som regeringen bestämmer.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas

samt om sättet och tiden för uppgiftslämnandet.

Uppgiftsskydd

9 § Föreskrifter om sekretess finns i sekretesslagen

(1980:100). Det finns också särskilda regler till skydd för den

enskildes personliga integritet när fråga är om sådant

personregister som anges i datalagen (1987:289).

10 § Uppgifter i den officiella statistiken får inte sammanföras

med andra uppgifter i syfte att utröna enskildas identitet.

Tvångsmedel

Anmaning och vite

11 § Om en särskild näringsidkare eller en stiftelse eller

sammanslutning som avsess i 5 § inte fullgör sin

uppgiftsskyldighet, får den myndighet som har begärt uppgiften

anmana den uppgiftsskyldige att fullgöra sin skyldighet.

 En uppgiftsskyldig som inte följer anmaningen får föreläggas

att vid vite fullgöra sin uppgiftsskyldighet. Ett sådant

föreläggande meddelas av den myndighet som utfärdat anmaningen

enligt första stycket.

12 § Frågor om utdömande av vite som har förelagts enligt 11 §

andra stycket prövas av länsrätten i det län där

uppgiftsskyldigheten skall fullgöras.

Överklagande

13 § Ett beslut enligt denna lag om anmaning eller

vitesföreläggande får inte överklagas.

Ansvar m.m

14 § Till penningböter döms en enskild näringsidkare eller en

stiftelse eller sammanslutning som avses i 5 § som

 1. inte fullgör sin uppgiftsskyldighet enligt denna lag eller

 2. uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift.

 Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar

för gärningar som omfattas av föreläggandet.

 Allmänt åtal får väckas endast efter anmälan av den myndighet

som har begärt uppgiften.

15 § Den som uppsåtligen bryter mot föreskriften i 10 § döms

för olovlig identifiering till böter eller fängelse i högst ett

år, om gärningen inte är belagd med straff i brottsbalken eller

datalagen (1973:289).

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993, då kungörelsen

(1962:330) om skyldighet för kommun att avlämna

finansstatistiska uppgifter och kungörelsen (1966:37) om

statistiska uppgifter från rörelseidkare och ägare till

flerfamiljshus skall upphöra att gälla.

Sammanfattning av betänkandet

Uppgiften har varit att utarbeta ett förenklat regelsystem för

den statliga statistikframställningen och att pröva behovet av

en särskild lag på området. Det konstateras inledningsvis i

betänkandet att det i begreppet förenkling ligger inte bara att

minska antalet författningsbestämmelser utan även och kanske

framför allt att skapa ett överblickbart och även i övrigt

lättillgängligt system.

 Den skyldighet att lämna uppgifter som åvilar vissa enskilda

(=fysiska och juridiska personer) finns idag föreskriven i

författningar av lägre valör än lag. Detta är inte i

överensstämmelse med regeringsformen (RF) men har kunnat

"överleva" till följd av en bestämmelse i RF:s

övergångsreglering. För att uppgiftsplikten fullt ut skall kunna

inordnas i det konstitutionella systemet, måste den tas in i

lag. Den lag som utredningsarbetet alltså under alla

förhållanden måste resultera i har emellertid - trots direktiven

- getts ett bredare omfång än som varit konstitutionellt

nödvändigt. Motivet för detta "avsteg" har varit önskvärdheten

att skapa en lag som ger såväl enskilda som myndigheter en klar

och i princip heltäckande bild av vilka regler och normer som

gäller för den statliga statistikframställningen.

 Uppdraget och regelsystemet analyseras i betänkandets två

inledande avsnitt. I avsnitt 3 förs en diskussion kring

begreppet statistik. Avsnittet har en allmänt informativ

karaktär; något försök att definiera begreppet görs inte. I

avsnitt 4 behandlas inledningsvis de olika slag av uppgifter som

den statliga statistikframställningen bygger på. Därefter

konstateras att en väsentlig förutsättning för framställningen

är att den framställande myndigheten kan få tillgång till även

sekretessbelagda uppgifter som finns hos andra myndigheter. Av

det skälet och för att trygga ett kontinuerligt flöde av också

öppet material föreslås att uppgiftslämnande myndigheterna

emellan författningsregleras (undervisning 4.2).

 I en särskild underavdelning (4.3) tas frågan om

uppgiftsskyldighetens omfattning upp, dvs. vem som är skyldig

att lämna uppgift och om vad. Några förändringar av betydelse i

materiellt hänseende föreslås inte; i förhållande till nuläget

innebär förslaget närmast en redaktionell överarbetning och

koncentration. Det förutsätts att de regelbundet återkommande

folk- och bostadsräkningarna - de enda sammanhang i vilka

enskilda fysiska personer åläggs lämna uppgifter - även i fort-

sättningen skall regleras i särskild ordning. Dessa personer

finns alltså inte med i uppräkningen av de uppgiftsskyldiga.

 Arten och omfattningen av den information som skall ges till

uppgiftslämnarna behandlas i det följande underavsnittet (4.4).

Där diskuteras också innehåll och omfattning av det samråd som i

princip skall föregå varje uppgiftsinsamling. I det sammanhanget

föreslås bl.a. att organisation som företräder uppgiftslämnarna

skall kunna överklaga myndighets beslut om en uppgiftsinsamling

som skall genomföras under uppgiftsplikt. I anslutning till

samrådsförfarandet diskuteras principerna för offentliggörande

av den statliga statistiken. Det görs till en skyldighet

för myndigheterna att - om inte sekretesslagen lägger hinder i

vägen - offentliggöra den statistik de framställt.

 Anonymisering och förbud mot återidentifiering, dvs. skyddet

mot att det avslöjas till vem vissa uppgifter är att hänföra,

behandlas i ett särskilt underavsnitt (4.5). Analysen mynnar ut

i förslagen dels att i princip alla ADB-baserade register skall

anonymiseras utan dröjsmål sedan statistiken framställts, dels

att det införs ett uttryckligt, straffsanktionerat förbud mot

att sammanföra en anonymiserad uppgift med andra uppgifter i

syfte att återfinna en enskilds identitet.

 I två särskilda avsnitt (4.6 och 4.7) diskuteras den s.k.

uppdragsverksamheten och EG-anpassningen. När det gäller

uppdragsverksamheten konstateras att den formellt sett faller

utanför lagens tillämpningsområde när den sker för kommuners

eller enskildas räkning, men det slås samtidigt fast att en

statlig myndighet bör iaktta de normer som gäller i den

"vanliga" verksamheten även när myndigheten agerar på den öppna

marknaden; de författningar som reglerar den statliga stati-

stikframställningen bör därför i tillämpliga delar följas i

uppdragsverksamheten. När det gäller EG-anpassningen blir

slutsatsen att ett genomförande av förslagen i betänkandet inte

kan förutses vålla några svårigheter.

 I avsnitten 5 och 6 redogörs översiktligt och i informativt

syfte för regleringen i några med Sverige jämförliga länder

resp. för SCB:s roll nu och i framtiden i den statliga

statistikframställningen.

 Den lag om den statliga statistikframställningen som föreslås

kommenteras i specialmotiveringen. Till betänkandet är fogat ett

utkast till statistikförordning med motiv.

Utredningens lagförslag

Förslag till

Lag om den statliga statistikframställningen

 Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § I denna lag ges regler för den verksamhet som en statlig

myndighet bedriver när den själv eller genom annan samlar in och

bearbetar uppgifter i syftet att i statistisk form belysa

förhållanden och utveckling i samhället (Statlig

statistikframställning). Lagen gäller också i tillämpliga delar

när underlaget för statistikframställningen utgörs eller avses

utgöras av uppgifter som samlats in eller förvaras hos

myndigheten själv eller annan myndighet för andra ändamål än en

sådan framställning.

 Lagens bestämmelser gäller även när den som har att svara för

annan statlig förvaltningsuppgift än sådan som avses i första

stycket framställer statlig statistik.

2 § Föreskrifter om sekretess finns i sekretesslagen

(1980:100). Det finns också särskilda regler till skydd för den

enskildes personliga integritet när fråga är om sådant

personregister som avses i datalagen (1973:289).

Central förvaltningsmyndighet

3 § Regeringen utser en central förvaltningsmyndighet för den

statliga statistikframställningen och meddelar de närmare

bestämmelser som behövs för myndighetens verksamhet.

Uppgifter för statistikframställningen

4 § När en myndighet vänder sig till en enskild och begär att

få en uppgift för statistiska ändamål, bestämmer den enskilde

själv om uppgiften skall lämnas eller inte, om inte skyldighet

att lämna uppgiften föreskrivs i denna eller annan lag.

5 § En myndighet som samlar in uppgifter skall se till att

dessa inte är fler eller avser annat än som behövs för det

ändamål som statistikframställningen skall tillgodose.

Uppgiftslämnandet skall även i övrigt underlättas och

förbilligas så mycket som möjligt för den enskilde.

 För sådan uppgiftsinsamling som sker genom att en myndighet för

statistikframställning till en annan myndighet lämnar över

uppgifter som den förvarar eller annars disponerar över finns

särskilda bestämmelser.

6 § Skyldiga att, i de hänseenden och med de begränsningar som

anges i 7 §, för statistikframställning lämna uppgifter om sin

verksamhet till myndighet som regeringen bestämmer är

- kommuner, landstingskommuner och kyrkliga kommuner,

- aktiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar,

- annan som bedriver näringsverksamhet,

- stiftelser och andra sammanslutningar,

- den som äger en fastighet med fler än två bostäder eller med

en eller flera lokaler.

7 § Skyldigheten att lämna uppgifter enligt 6 § gäller, med de

begränsningar som följer av tredje och fjärde styckena,

uppgifter om finansiella och ekonomiska transaktioner och

förhållanden, arbets- och miljöförhållanden, utbildning,

forskning och utveckling, handel, priser, lagerhållning,

fastigheter, byggnader och lägenheter.

 Kommuner och landstingskommuner är dessutom skyldiga att lämna

uppgifter om skolväsendet, pensioner och bostadsbidrag och om

insatser enligt socialtjänstlagen (1980:620), lagen (1980:621)

med särskilda bestämmelser om vård av unga, hälso- och

sjukvårdslagen (1982:763) samt lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall.

 Stiftelser och andra sammanslutningar som inte driver rörelse

är skyldiga att lämna uppgifter endast om anställdas arbets- och

avlöningsförhållanden.

 Skyldigheten att lämna uppgifter om verksamheten föreligger

inte när det förhållande som uppgiften avser är äldre än tre år

eller när den samlas in på uppdrag av någon annan än en statlig

myndighet.

8 § Den myndighet som regeringen utsett enligt 6 § bestämmer

när och på vilket sätt uppgiftsskyldigheten enligt 7 § skall

fullgöras.

Samråd

9 § Innan en myndighet beslutar att samla in uppgifter för den

statliga statistikframställningen, skall den samråda med den

eller de organisationer som inrättats för att företräda eller

annars företräder dem som berörs. Samråd får dock underlåtas om

det är uppenbart att det inte behövs. Samrådet skall avse

uppgiftsinsamlingens syfte, uppläggning och omfattning.

 Samråd skall också ske om organisation som avses i första

stycket begär det.

Information

10 § När en myndighet samlar in uppgifter för den statliga

statistikframställningen, skall den från vilken en uppgift

begärs samtidigt upplysas om

- ändamålet med uppgiftsinsamlingen,

- av vem eller på vems uppdrag som insamlingen sker,

- de sekretess- och säkerhetsbestämmelser som gäller till skydd

 för enskilda,

- vad som gäller om uppgifternas bevarande,

- samråd enligt 9 §,

- beslut och rättigheter enligt datalagen (1973:289),

- andra omständigheter kring insamling, användning och

 offentliggörande som kan vara av betydelse i sammanhanget.

 Är den från vilken uppgiften begärs inte skyldig att lämna

uppgiften, skall upplysning lämnas om att medverkan är

frivillig. Är han skyldig att lämna uppgiften skall han upplysas

om såväl varför skyldighet föreligger som de påföljder som kan

komma i fråga om skyldigheten inte iakttas.

11 § När en myndighet samlar in uppgifter från enskilda som ett

led i den egna verksamheten och avsikten är att uppgifterna helt

eller delvis skall användas även för statistik, skall

myndigheten, utöver de upplysningar som annars kan anses

behövliga, också upplysa den enskilde om i vilken utsträckning

uppgifterna kan komma att användas för statistik.

Uppgiftsskydd

12 § Från uppgifter som har erhållits för den statliga

statistikframställningen och som finns på upptagning för

automatisk databehandling skall utan dröjsmål efter det att

statistiken har framställts namn och varje annan beteckning som

kan identifiera den enskilde avlägsnas eller döljas

(anonymisering), om inte annat är särskilt föreskrivet.

 En anonymiserad uppgift får inte sammanföras med andra

uppgifter i syfte att återfinna den enskildes identitet.

13 § Regeringen meddelar de ytterligare föreskrifter, som kan

behövas för att förhindra att de uppgifter som lämnas eller

annars används för den statliga statistikframställningen görs

tillgängliga för obehöriga.

Framställningsmetoder och offentliggörande

14 § Statlig statistik skall framställas med metoder som med

hänsyn till dess syfte, tillgängliga resurser och andra

omständigheter ger så tillförlitligt resultat som möjligt

samtidigt som avsedda förhållanden belyses och feltolkning

motverkas.

15 § Statlig statistik skall offentliggöras om inte annat

följer av sekretesslagen (1980:100). Offentliggörandet skall ske

så att syftet med statistiken tillgodoses.

16 § Statlig statistik skall framställas och offentliggöras

under beaktande av den enskildes integritet och så att han inte

vålla skada eller men.

Överklagande

17 § En organisation som avses i 9 § får överklaga ett beslut

som innebär att någon åläggs att lämna uppgifter avseende en

verksamhet som nämns i 7 § första stycket. En enskild får

överklaga ett sådant beslut

endast i samband med talan mot beslut varigenom vite föreläggs

för att uppgiftsskyldigheten skall fullgöras eller förelagt vite

utdöms därför att uppgiftsskyldigheten inte har fullgjorts.

 Överklagande som avses i första stycket första meningen prövas

av kammarrätten i Stockholm som första instans.

Tvångsmedel

18 § Lämnas inte en begärd uppgift som omfattas av

uppgiftsskyldighet enligt 7 § på det sätt och inom den tid som

föreskrivits, får på begäran av myndighet som avses i 8 § den

uppgiftsskyldige föreläggas vite. Ett sådant föreläggande

utfärdas av länsstyrelsen i det län där uppgiftsskyldigheten

skall fullgöras.

 Frågor om utdömande av förelagt vite skall på begäran av

myndighet som sägs i första stycket prövas av länsrätten i det

län där uppgiftsskyldigheten skall fullgöras.

Straffbestämmelser

19 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig

uppgift döms till böter om uppgiftsskyldighet föreligger enligt

7 §. Allmänt åtal får väckas endast efter anmälan av den

myndighet som avses i 8 §.

 Den som bryter mot 12 § andra stycket döms för olovlig

identifiering till böter eller fängelse i högst ett år, om inte

gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

 För försök eller förberedelse till brott som avses i andra

stycket döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken. Skulle

brottet, om det hade fullbordats, ha varit att anse som ringa,

får dock inte dömas till ansvar enligt vad som nu sagts.

 Denna lag träder i kraft den

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av följande

remissinstanser:

 Kriminalvårdsstyrelsen, Datainspektionen (DI),

Datalagsutredningen (Ju 1989:02), Kommerskollegium,

Överstyrelsen för civil beredskap,Riksförsäkringsverket,

Socialstyrelsen, Televerket, Vägverket, Postverket, Tullverket,

Bankinspektionen, Riksskatteverket, Konjunkturinstitutet,

Skolöverstyrelsen, Riksarkivet, Lantbruksstyrelsen, Statens

jordbruksnämnd, Skogsstyrelsen, Fiskeristyrelsen,

Arbetarskyddsstyrelsen, Statens energiverk, Statistiska

centralbyrån, Statskontoret, Riksrevisionsverket, Statens pris-

och konkurrensverk, FoB 90-kommissionen (C 1990:01), Riksbanken,

Svenska kommunförbundet, Landstingsförbundet, Försäk-

ringskasseförbundet, Grossistförbundet, Sveriges

industriförbund, Småföretagens Riksorganisation, Lantbrukarnas

Riksförbund (LRF), Tjänstemännens centralorganisation (TCO),

Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Förbundet för jurister,

samhällsvetare och ekonomer (JUSEK), AB Svensk bilprovning,

Företagens uppgiftslämnardelegation, Svenska

fastighetsägareförbundet, Sveriges lantbruksuniversitet.

 Grossistförbundet, Sveriges industriförbund, Småföretagens

Riksorganisation och Svenska Arbetsgivareföreningen instämmer i

det yttrande som Företagens uppgiftslämnardelegation avgett.

 Följande instanser har också beretts tillfälle att yttra sig,

men avstått:

 Trafiksäkerhetsverket, Försäkringsinspektionen, Sjöfartsverket,

Transportrådet, Universitets- och högskoleämbetet,

Arbetsmarknadsstyrelsen, Plan- och bostadsverket, Centralnämnden

för fastighetsdata, Patent- och registreringsverket,

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, Länsstyrelsen i

Norrbottens län, Rikspolisstyrelsen, Statens löne- och

pensionsverk, Konsumentverket, Statens naturvårdsverk, Sveriges

akademikers centralorganisation (SACO).

Remissynpunkterna på lagförslaget

Remissammanställning av yttranden över betänkandet (SOU 1990:43)

Förenklad statistikreglering. Med förslag till lag om den

statliga statistikframställningen.

1 Remissynpunkterna på lagförslaget

1.1 Allmänt

Flertalet remissinstanser är positiva till en lag om den

statliga statistikframställningen. Generaltullstyrelsen och

Arbetarskyddsstyrelsen anser dock att lagen med sina fåtal

paragrafer är alltför allmänt hållen och kräver ytterligare

preciseringar. Datainspektionen anser att effekterna av en

decentralisering av den statliga statistikframställningen noga

borde belysas av en utredning innan det slutligt avgörs hur

statistikproduktionen i framtiden skall bedrivas.

Datalagsutredningen anser att lagstiftningen på statistikområdet

bör samordnas med en framtida datalag. Sveriges

fastighetsägareförbund anser att lagstiftningsärendet bör anstå

till dess att en analys gjorts av konsekvenserna av

internationaliseringen på statistikområdet. Statskontoret

avstyrker lagförslaget och vill att utredningens material läggs

till grund för en ny utredning som ges direktiv att lagreglera

utifrån ett vidare perspektiv.

Positiva remissinstanser:

Kriminalvårdsstyrelsen instämmer med utredningen att

statistikområdet bör förenklas och regleras i en sammanfattande

lag.

Kommerskollegium ser det som positivt att antalet författningar

på området minskas och istället ersätts med ett överblickbart

och lättillgängligt författningssystem.

Överstyrelsen för civil beredskap instämmer i huvudsak i

utredarens förslag.

Riksförsäkringsverket anser som statistikproducent att det vore

bra att få de regler som styr den offentliga

statistikproduktionen samlade i ett och samma regelverk.

Riksförsäkringsverket har därför inga principiella invändningar

mot det framtagna förslaget till lag för den statliga

statistikframställningen.

Socialstyrelsen har i huvudsak inga invändningar mot utredarens

förslag till lag om den statliga statistikframställningen och

tillstyrker med vissa synpunkter och kommentarer detta förslag.

Televerket ser inga hinder för en förenklad statistikreglering

och tillstyrker därmed utredarens förslag till lag om den

statliga statistikframställningen.

Posten tillstyrker förslaget om en ny lag för den statliga

statistikframställningen.

Bankinspektionen tillstyrker införandet av en ny lag om den

statliga statistikframställningen och anför vidare:

 För att inte någon tvekan skall uppstå om vilka rättigheter och

 skyldigheter som råder vid statlig uppgiftsinsamling anser

 bankinspektionen att det är mycket viktigt att den statliga

 statistikframställningen vilar på en formell grund som bl.a.

 tillförsäkrar uppgiftslämnarna ett fullgott sekretesskydd och

 ger uppgiftsinhämtarna formellt stöd för insamling av

 statistik. Den föreslagna lagen om den statliga

 statistikframställningen kommer här att fylla en viktig

 funktion.

Riksskatteverket har i princip ingenting att erinra mot de nya

författningsbestämmelser på det statliga statistikområdet som

utredningen föreslår. Det är en avgjord fördel för både enskilda

och myndigheter att reglerna om den statliga

statistikframställningen blir överskådliga och lättillgängliga.

Konjunkturinstitutet instämmer med utredarens grundsyn och anser

att de regler som föreslås är konsekventa, välmotiverade och

ändamålsenliga. Med några mindre ändringar och förtydliganden

får institutet förorda att de föreslagna ändringarna genomförs.

Skolöverstyrelsen ser det som positivt att förslag nu läggs fram

om en lag om den statliga statistikframställningen, som reglerar

bl.a. kommuners skyldighet att lämna uppgifter inom

utbildningsområdet. SÖ har emellertid invändningar mot vissa

förslag i betänkandet.

Riksarkivet har intet att invända mot förslaget att reglera den

statliga statistikframställningen i särskild lag.

Lantbruksstyrelsen har i sak inga erinringar emot vad som i

betänkandet föreslås och anförs vad gäller lag om förenklade

regler för den statliga statistikproduktionen.

Statens jordbruksnämnd har inget att erinra mot förslaget.

Skogsstyrelsen hälsar den översyn av föreskrifterna på det

statliga statistikområdet som nu skett med tillfredsställelse

och anför vidare:

 Som framgår av direktiven syftar översynen bl.a. till en

 förenkling av regelsystemet. Utredningsförslagen ger, om de

 genomförs, en viss sådan förenkling genom att ett antal

 författningar kan upphävas. Det största värdet ligger

 emellertid i den tydlighet både för enskilda och för

 myndigheter som ett nytt regelsystem - med en lag om den

 statliga

statistikframställningen som viktigaste element - kan skapa.

Skogsstyrelsen är i huvudsak positiv till lagförslaget.

Fiskeristyrelsen finner det utmärkt att de formella bristerna i

det grundläggande författningsstödet för den statliga

statistikframställningen undanröjs och att ett stort antal

svårtillgängliga författningar ersätts av en enda lag. Styrelsen

anser dock att lagförslaget är behäftat med vissa oklarheter vad

gäller lagens tillämpningsområde.

Statens energiverk delar utredarens uppfattning om att en

förenkling av reglerna skapar större möjlighet till överblick

och tillgänglighet i systemet och anför vidare:

 Flera enheter inom verket använder sig av statistiska uppgifter

 i det dagliga arbetet. Det är därför viktigt att statistiken i

 möjligaste mån är tillförlitlig. Verket bedömer att ett

 förenklat regelverk underlättar processen för att lämna

 uppgifter och därmed även ökar uppgifternas tillförlitlighet.

Statistiska centralbyrån anför:

 SCB välkomnar förslaget till lagreglering av den statliga

 statistikproduktionen som bl.a. tillgodoser de krav som

 regeringsformen (RF) ställer med avseende på regleringen av

 uppgiftsskyldigheten till den officiella statistiken.

 Statistikregelutredningen understryker även det frivilliga

 uppgiftslämnandets betydelse och framhåller att statistiken är

 ett viktigt element i det informationssystem som skall bära upp

 den politiska processen.

 SCB föreslår därför att riksdagen i samband med att lagen

 antas uttalar att uppgiftslämnandet till den officiella

 statistiken, vare sig det är en lagstadgad skyldighet eller

 bygger på frivillig grund, fyller en mycket viktig funktion för

 att tillgodose angelägna informationsbehov i samhället och att

 detta inte minst gäller allmänhetens behov av information om

 olika samhällsförhållanden.

 Utredningens förslag till statistiklag och tillhörande

 statistikförordning ger enligt SCBs uppfattning en god

 överblick över de särskilda författningsreglerna på

 statistikområdet och innebär också en väsentlig förenkling av

 det nuvarande regelsystemet.

Statens pris- och konkurrensverk som utgår från att de uppgifter

som publiceras i verkets rapporter inte omfattas av lagförslaget

i betänkandet, har ingen erinran mot utredningens förslag.

FoB 90-kommissionen tillstyrker förslaget till lag om den

statliga statistikframställningen och anför vidare följande:

 Den föreslagna statistiklagen blir till stora delar tillämplig

 även för verkställigheten av folk- och bostadsräkningar och

 kompletterar de särskilda lagarna om dessa. Kommissionen har

 mot bakgrunden härav inriktat sin granskning av förslaget på

 frågor om insamling, bearbetning och bevarande av uppgifter för

 statistikframställning och

härvid jämfört statistiklagen med lagen (1989:329, ändr.

1989:908) om en folk- och bostadsräkning år 1990 (FoB-lagen).

Härvid har konstaterats att de båda lagarna i innehåll och

innebörd i allt väsentligt överensstämmer eller är likartade med

varandra och tillgodoser samma syften.

Riksbanken finner många av de regler för statistikframställning,

som lämnas i förslagen till förenklad statistikreglering,

välmotiverade. De iakttas väsentligen redan nu av riksbanken. På

några punkter har emellertid befunnits att

ändringar/förtydliganden bör göras.

Svenska kommunförbundet ansluter sig till att ett förenklat

regelsystem för den statliga statistikhanteringen genomförs.

Landstingsförbundet anser det tillfredsställande att ett

förenklat regelsystem för den statliga statistikframställningen

har utarbetats.

Försäkringskasseförbundet framhåller att det är lovvärt att, som

utredningen föreslår, samla regelsystemet för den statliga

statistikframställningen i en särskild lag. Detta kommer att

innebära en förenkling jämfört med dagens situation, då regler

om den statliga statistikverksamheten finns spridda i ett antal

olika författningar.

Lantbrukarnas riksförbund kan i huvudsak tillstyrka utredningens

förslag till lag om den statliga statistikframställningen.

Tjänstemännens centralorganisation tillstyrker i stort förslaget

till lag om den statliga statistikframställningen och anför:

 TCO vill emellertid samtidigt understryka att statistikens

 kvalitet är avgörande för användbarheten. Möjligheterna att få

 en hög kvalitet i statistiken är beroende av att man enbart

 söker uppgifter som är nödvändiga och där uppgiftslämnaren ser

 den klara nyttan av att uppgifterna ställs samman i en

 offentlig statistik.

Förbundet för jurister, samhällsvetare och ekonomer (SACO-

föreningen vid SCB) instämmer i huvudsak i utredningens

bedömningar och tillstyrker förslaget med en samlad

statistiklag.

AB Svensk bilprovning anser det värdefullt att det lagförslag

som utredningen presenterat fått en vidare omfattning än vad som

skisserats i direktiven till utredningen och anför:

 Det framlagda förslaget ger inte blott myndigheter utan även

 enskilda en klar bild av vilka regler och normer som skall

 gälla för den statliga statistikframställningen. I princip

 tillstyrks därför det framlagda förslaget, men vissa synpunkter

 framförs som bör beaktas vid en framtida tillämpning av en

 eventuell lagstiftning.

Företagens uppgiftslämnardelegation tillstyrker

statistikregelutredningens förslag till lag om den statliga

statistikframställningen. Från uppgiftslämnarsynpunkt och för

att minska den belastning företagen har av uppgiftslämnande är

det väsentligt att regleringen snarast genomförs.

Sveriges fastighetsägareförbund anser att förslaget till lag om

den statliga statistikframställningen har den fördelen att

lagstiftningen därmed blir överblickbar och lättillgänglig för

den som vill ta del av vilka regler som föreslås gälla för den

statliga statistikframställningen. Nu gällande förordningar har

tillkommit vid olika tidpunkter utan att någon tycks ha haft en

klar överblick över dess samlade konsekvenser. Det är positivt

att det nu ges möjlighet att överblicka omfattningen av bl.a. de

tvingande krav på uppgiftslämnarna som lagstiftningen ställer.

Remissinstanser som i huvudsak är positiva till förslaget, men

som har vissa andra synpunkter på ansvarsfördelningen och

organisationen m.m. för den statliga statistikproduktionen:

Datainspektionen:

 Inledningsvis vill DI slå fast att det är ett starkt

 samhällsintresse att det kan framställas statistik av hög

 kvalitet. Denna verksamhet utgör ett betydelsefullt bidrag till

 samhällsplaneringen och ger värdefull information om många

 sektorer i samhället. Samtidigt står det emellertid klart att

 statistikframställningen måste ske i sådana former att skyddet

 för den enskildes personliga integritet inte åsidosätts. Ett

 gott integritetsskydd torde för övrigt också vara en

 förutsättning för att skapa det förtroende hos uppgiftslämnarna

 som är nödvändigt för att statistiken skall kunna hålla en jämn

 och hög kvalitet.

 Förslaget till reglering av den statliga statistik-

 framställningen är inte avsett att innebära någon förändring i

 den nu gällande uppgiftsskyldigheten från olika

 samhällsområden. Det utgör enbart en sammanställning av

 befintliga regler av skilda valörer. Förslaget åskådliggör

 emellertid på ett mycket tydligt sätt vilka enorma

 informationsmängder som strömmar till statistiska centralbyrån

 (SCB) från alla delar av vårt samhälle. Det står också klart

 att redan nuvarande bestämmelser innebär omfattande genombrott

 av det skydd som i sekretesslagstiftningen ges för skilda slag

 av personuppgifter, låt vara att uppgifterna även hos

 statistikproducenterna är skyddade av en stark sekretess. SCB

 får tillgång till individrelaterad information från så gott som

 samtliga områden inom den offentliga sektorn. Det rör sig här

 ofta om uppgifter av mycket integritetskänslig art. Detta

 förhållande väcker naturligtvis betänkligheter från

 integritetssynpunkt.

 DI vill emellertid i detta sammanhang samtidigt understryka

 att inspektionen inte har någon grund för att rikta kritik mot

 SCBs sätt att hantera känsliga uppgifter. Tvärtom måste såväl

 kunskaperna om sekretesslagens och datalagens bestämmelser som

 medvetenheten om säkerhetsfrågor anses vara mycket väl

 utvecklade inom SCB.

 När en enskild person lämnar uppgifter om sig till en

 myndighet har han eller hon oftast ingen anledning att anta att

 uppgifterna - utöver det ändamål för vilket de lämnades - skall

 vidarebefordras till en central myndighet för framställning av

 statistik. Även om statistikproduktionen i och för sig behövs i

 samhället bör därför ändå

frågan ställas om produktionen skall bedrivas i de nuvarande

formerna och om den måste ha den omfattning som idag är fallet

eller om man bör söka nya vägar.

 Riksrevisionsverket (RRV) har nyligen lagt fram en

 revisionsrapport "Statlig statistik - produktion, styrning och

 roller" (Dnr 1988:1424). Syftet med rapporten har varit att

 granska effektiviteten i den statliga statistikproduktionen,

 dvs. relationen mellan de effekter eller resultat en myndighet

 uppnått med sina prestationer och uppoffringarna för

 verksamheten. I rapporten konstateras att den statliga

 statistikproduktionen är centraliserad med SCB som

 huvudproducent. Denna centralisering genomfördes i början av

 1960-talet, då stora delar av den statliga

 statistikproduktionen överfördes till SCB. Det sägs vidare i

 rapporten att flera utredningar därefter pekat på svårigheterna

 för en central statistikproducent att utveckla och anpassa

 statistiken till användarnas krav och anspråk. Utvecklingen på

 ADB-området har dessutom skapat helt nya förutsättningar för

 myndigheterna att ta fram egen statistik. Därmed har också

 svårigheterna ökat för SCB att överblicka och samordna den

 statliga statistikproduktionen. Sammanfattningsvis konstaterar

 RRV i sin rapport att den nuvarande arbets- och

 ansvarsfördelningen i det statliga systemet för statistik bör

 förändras i riktning mot decentralisering.

 Genom en decentralisering uppnår man - enligt RRV - en bättre

 avvägning mellan nytta och kostnad för statistik, vilket leder

 till dels ett effektivare resursutnyttjande, dels en mer

 användaranpassad statistik. Det sistnämnda åstadkoms genom att

 ansvaret för statistiken på ett naturligt sätt kopplas till

 användningen av den. RRVs slutsats är att en ytterligare

 decentralisering av ansvaret för den statliga statistiken bör

 föregås av en utredning för att klargöra SCBs framtida roll vad

 avser statistikproduktionen. Chefen för civildepartementet har

 i budgetpropositionen (prop. 1989/90:100, bil. 15) aviserat en

 översyn av den statliga statistikens styrning och samordning.

 Från integritetssynpunkt är en decentralisering av

 statistikproduktionen önskvärd, i vart fall när den berör

 känsliga uppgifter. (Jämför DIs rapport den 28 september 1989

 angående granskningen av rikspolisstyrelsens personregister

 samt framställningen samma dag till regeringen om

 författningsreglering av dessa register.) Det är av stor

 betydelse för medborgarnas tilltro till myndigheterna att de

 kan lita på att känsliga uppgifter som de lämnar i förtroende,

 t.ex. till läkare eller tjänstemän inom socialtjänsten, inte i

 identifierbar form lämnas vidare till andra myndigheter för

 framställning av statistik. En decentralisering av

 statistikproduktionen rimmar också bättre med den grundläggande

 regleringen i sekretesslagen.

 Mot bakgrund av RRVs revisionsrapport och med hänsyn till

 integritetsaspekterna anser DI att också effekterna av en

 decentralisering av den statliga statistikframställningen noga

 borde belysas av en utredning innan det slutligt avgörs hur

 statistikproduktionen i framtiden skall bedrivas.

 Enligt DIs uppfattning bör det emellertid genom

 utredningsarbetet skapas förutsättningar för att gedigna

 kunskaper om statistikframställning, sekretesskydd och

 säkerhetsfrågor som finns hos SCB även framgent kan ha

 möjlighet att finnas kvar där. Dessa resurser kommer nämligen

 att behövas för framställning av allmän statistik och kanske

 också för statistik som är gemensam för flera myndigheter samt

 för samordning och utveckling av den decentraliserade

 statistiken.

 Den decentralisering av delar av statistikproduktionen som

 inspektionen sålunda förordar har sin grund i principiella

utgångspunkter och skulle enligt DIs uppfattning innebära

önskvärd förstärkning av integritetsskyddet i samhället.

 DI kan i detta sammanhang inte heller underlåta att peka på

 den omständigheten att även SCBs uppdragsverksamhet kan

 uppfattas som en försvagning av integritetsskyddet. I sin

 uppdragsverksamhet kan SCB nämligen använda personuppgifter,

 som andra myndigheter varit skyldiga att lämna för framställ-

 ning av viss offentlig statistik. Detta innebär att

 personuppgifterna används för helt andra ändamål än de ändamål

 för vilka uppgifterna en gång samlades in av myndigheterna och

 de statistikändamål för vilka myndigheterna ursprungligen

 lämnade uppgifterna vidare till SCB. Även SCBs

 uppdragsverksamhet borde mot denna bakgrund bli föremål för

 överväganden inom den utredning som har förutskickats.

 Den nu föreslagna lagen behandlar uppgiftsinhämtande till en

 myndighet för statistikändamål alldeles oavsett om denna

 myndighet är SCB eller någon annan myndighet. Detta innebär att

 man genom den föreslagna lagen och den anslutande förordningen

 åstadkommer en klar och heltäckande bild av vilka regler och

 normer som gäller för den statliga statistikframställningen. Om

 statistikproduktionen i framtiden kommer att decentraliseras

 kan förordningen också göras tillämplig på andra myndigheter än

 dem som nu omfattas av förslaget. Med hänsyn till detta och

 till att man genom den föreslagna lagen uppnår en

 konstitutionellt riktig ordning tillstyrker DI förslaget.

 Det är av vikt att framhålla att datalagens regler gäller för

 samtliga statistikregister som är att anse som personregister

 enligt datalagen. Enligt 2 § sista stycket datalagen (1973:289)

 förstås med inrättande av personregister även insamling av

 uppgifter som skall ingå i registret. Detta innebär att en

 myndighet som skall producera statistik med hjälp av automatisk

 databehandling är skyldig att ansöka om tillstånd hos DI och

 avvakta att sådant tillstånd meddelas, innan myndigheten från

 annan myndighet börjar samla in de personuppgifter som skall

 utgöra underlag för statistikframställningen. DI skall i

 tillståndsärenden alltid bedöma om risk för otillbörligt

 intrång i den personliga integriteten kan undvikas genom

 föreskrifter av olika slag. Om detta inte är möjligt kan

 tillstånd inte meddelas.

Vägverket anser att betänkandets förslag är väl utformade givet

att det statistiska arbetet på det statliga området skall

bedrivas i hittillsvarande centraliserade former. Vägverket

erinrar dock om att riksrevisionsverket föreslagit en utredning

av "ett mer decentraliserat ansvar för den statliga statisti-

kens inriktning och innehåll". En sådan utredning kan ge

anledning omarbeta förslagen i betänkandet.

Tullverket anser att det ligger i sakens natur att en lag med

ett fåtal paragrafer har svårt att vara heltäckande när det

gäller så vitt skilda system som används vid den statliga

statistikframställningen och anser att det hade varit värdefullt

om utredaren diskuterat utrikeshandelsstatistiken villkor mer

ingående med verket.

Riksrevisionsverket ser positivt på en förenkling av

regelsystemet för den statliga statistikproduktionen och anför:

 RRV har i en rapport, Statlig statistik - produktion, styrning

 och roller (Dnr 1988:1424), påvisat omfattande styrningsproblem

 samt problem avseende arbets- och ansvarsfördelningen mellan

 SCB och andra intressenter i det statistiska systemet. RRV har

 i rapporten bl.a. uppmärksammat svårigheter för en central

 statistikproducent att ta fram användaranpassad statistik samt

 bristande incitament till omprövning av statistiken. Vidare

 konstaterar RRV, liksom utredningen, att förutsättningarna för

 myndigheterna att själva producera statistik har ökat genom

 ADB-utvecklingen.

 RRV framhåller i rapporten att effektivitetsproblemen i den

 statliga statistikproduktionen bäst löses genom en förändrad

 arbets- och ansvarsfördelning mellan SCB och övriga statliga

 myndigheter i riktning mot ökad decentralisering av ansvaret

 för statistikens inriktning och innehåll. I rapporten föreslås

 att en sådan förändring föregås av en särskild utredning, där

 bl.a. SCBs framtida roll klargörs.

Remissinstanser som inte tar ställning:

Arbetarskyddsstyrelsen säger generellt att det presenterade

förslaget är så allmänt hållet att effekterna för

arbetarskyddsstyrelsens del är beroende av innehållet i de

tillämpningsföreskrifter som skall komma i anslutning till

lagen.

Datalagsutredningen påpekar att statistikregelutredningens

betänkande behandlar vissa frågor som utredningen avser att

redovisa i en andra etapp av sitt utredningsarbete. Detta arbete

har helt nyligen påbörjats. Enligt utredningens mening är det

därför nu för tidigt att ta någon bestämd ställning till det

lagförslag som förs fram i statistikregelutredningens

betänkande, även med beaktande av att personregistrering synes

falla utanför den föreslagna lagens tilllämpningsområde.

Remissinstanser som avstyrker förslaget:

Statskontoret konstaterar att uppdraget har varit av juridisk-

teknisk art. Därför har frågor om samordning, ansvarsfördelning,

organisation, styrning m.m. inte varit föremål för prövning.

Statskontoret anför vidare:

 Statlig statistik kan emellertid komma att produceras i större

 omfattning av andra än SCB. Den kommunala produktionen kan

 komma att få en större omfattning än för närvarande. I den

 rådande förvaltningsstrukturen betonas de centrala myndighe-

 ternas roll som ansvariga för uppföljning och utvärdering.

 I lagens inledande bestämmelser ges en definition av statlig

 statistikframställning. Där utsägs att lagen äger giltighet när

 - "en statlig myndighet" -"själv eller genom annan samlar in

 och bearbetar uppgifter i syfte att i statistisk form belysa

 förhållanden och utveckling i samhället." I specialmotiveringen

 framträder en möjlighet att "annan" kan vara exempelvis en

 kommun som svarar för det faktiska genomförandet, inklusive

 eventuell statistikframställning, dock att den statliga

 myndigheten har kvar ansvaret för att lagens bestämmelser

 iakttas vid framställningen (subdelegation). Frågan är om detta

 skapar en klar och i princip heltäckande bild för enskilda och

 myndigheter.

Enligt statskontorets uppfattning hade det naturligt om

utredningen också hade kunnat behandla och föreslå en reglering

av den kommunala statistikframställningen. Det hade också varit

av intresse att få denna statistikproduktion belyst. Mycket av

grunddata, som bearbetas i den statliga produktionen, är från

den kommunala nivån, de stora kommunerna är själva producenter

av egen statistik. I ett längre perspektiv kan

statistikframställning ske på lägre nivå än vid statliga

myndigheter. Den ADB-tekniska utvecklingen och

decentraliseringen av verksamhet talar för att detta är en

realistisk utveckling.

 Enligt vår mening kan det inte vara riktigt att reglera

 statistikproduktionen utan att beakta förändringar i

 statistikproduktionens organisation och vad därmed

 sammanhänger. Produktion, oavsett vad som produceras, måste ses

 i sitt sammanhang och kan inte endast betraktas ur juridisk-

 teknisk synvinkel. Enligt statskontorets uppfattning är det

 angeläget att en utredning tillsätts som också kan beakta och

 föreslå en reglering utifrån ett sådant helhetsperspektiv.

 Vi avstyrker lagförslaget och statistikförordningen. Enligt

 statskontorets uppfattning bör statistikregelutredningens

 material läggas till grund för en utredning som ges i direktiv

 att lagreglera utifrån ett vidare perspektiv på dessa viktiga

 frågor.

Sveriges fastighetsägareförbund motsätter sig att lagförslaget

genomförs i sin nuvarande utformning och anför:

 Betänkandet omfattar den lagstiftning som skett från 1966 och

 framåt men har inte tillräckligt beaktat den framtida

 utvecklingen. Den snabba internationaliseringen med helt andra

 informationsintressenter än de vi är vana vid idag gör det

 svårt att bedöma det framtida behovet och konsekvenserna av

 lagförslaget. Innan ett så allvarligt steg tas som att göra

 förslaget till lag krävs därför enligt förbundets uppfattning

 en ingående analys av framtida konsekvenser.

 Den omständigheten att förslaget till stora delar bygger på

 gällande förordningar och praxis kan inte heller legitimera det

 kraftiga intrång i privat näringsutövning som förslaget

 möjliggör. Genom lagen ges staten möjlighet till total insyn i

 fastighetsägares och andra näringsidkares verksamhet. Som

 jämförelse kan t.ex. nämnas att enligt 4 § lag (1956:245) om

 uppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhållanden har

 uppgiftsskyldigheten begränsats så att uppgiftsskyldig inte är

 tvingad att röja yrkeshemlighet av teknisk natur. Sådana

 överväganden förekommer inte i föreliggande betänkande, vilket

 är anmärkningsvärt. Enligt förbundets uppfattning erfordras i

 vart fall en omarbetning av lagförslagets 7 § så att

 uppgiftskraven preciseras och begränsas till de konkreta behov

 av statistik som staten har för sin verksamhet.

1.2 Lagens tillämpningsområde m.m (1 §)

Av de remissinstanser som yttrat sig i denna del är det endast

en, SCB, som uttryckligen tillstyrker förslaget. Några

remissinstanser anser att det behövs en närmare avgränsning av

begreppet "statlig statistikframställning". Övriga som har

yttrat sig har framfört synpunkter med utgångspunkt från deras

egen verksamhet. En remissinstans, Statskontoret, anser att det

hade varit naturligt att också behandla den kommunala

statistikframställningen.

Särskilda synpunkter:

Kommerskollegium framför följande:

 Enligt 1 § skall lagen inte bara gälla statlig myndighet som

 samlar in och bearbetar uppgifter i syfte att i statistisk form

 belysa förhållanden och utveckling i samhället utan även annan

 statlig myndighet som inom dessa områden framställer statis-

 tik. Huruvida kommerskollegium som central förvalt-

 ningsmyndighet med huvudinriktning på utrikeshandel och

 handelspolitik berörs av lagens bestämmelser synes oklart. I

 kollegiets verksamhet utgör bearbetningar och sammanställningar

 av utrikeshandelsstatistik och övrig ekonomisk statistik ett

 inte oväsentligt inslag. Kollegiets tolkning är emellertid att

 denna verksamhet faller utanför denna lags tillämpning.

Socialstyrelsen anför följande:

 Lagen avser primärt statlig statistikframställning men gäller i

 vissa delar även statistikframställning som baseras på

 uppgifter som samlats in för andra ändamål än sådan

 framställning. Även om ett vällovligt syfte är att på ett

 enhetligt sätt reglera statistikframställning, oavsett typ av

 underlagsmaterial, utgår styrelsen ifrån att detta inte får

 hindra att erforderlig statistik utarbetas på material som

 tidigare insamlats för andra ändamål. Det finns numera en klar

 strävan att integrera insamling av uppgifter för bl.a.

 statistikändamål i den löpande verksamheten vid olika

 enheter/funktioner.

Fiskeristyrelsen bedömer att loggboksverksamheten redan i den

interna hanteringen hos styrelsen innebär ett insamlande av

uppgifter i syfte att i statistisk form belysa förhållanden och

utveckling i samhället.

Fiskeristyrelsen anför vidare:

 Den föreslagna lagen blir således tillämplig i denna

 verksamhet. Lagens bestämmelser om samråd, information,

 framställningsmetoder och offentliggörande får inte anses

 föranleda att några svårigheter uppkommer.

 Övriga regler, i synnerhet de som gäller insamlande av

 uppgifter för statistikframställningen, synes dock antingen

 inte alls vara tjänliga för verksamheten eller medföra

 betydande tillämpningssvårigheter.

Statistiska centralbyrån tillstyrker 1 § och anför:

 Enligt 1 § skall statistiklagen tillämpas generellt i sådan

 verksamhet som olika statliga myndigheter bedriver i syfte att

 i statistisk form belysa förhållanden och utveckling i

 samhället. SCB anser att det är lämpligt ur

 likformighetssynpunkt att reglerna gäller generellt för de

 olika statistikproducerande myndigheterna och det framgår av

 specialmotiveringen till 1 § att även de organ som är att

 jämställa med statliga myndigheter skall tillämpa

 statistiklagen.

 Utredningen för en diskussion kring begreppet statistik i

 avsnitt 3 av betänkandet men något försök att definiera

 begreppet gör utredningen inte. SCB anser inte heller att någon

 absolut avgränsning av begreppet erfordras för tillämpningen av

 de föreslagna författningsreglerna.

AB Svensk bilprovning anför följande:

 Av specialmotiveringen till 1 § framgår att lagen skall

 tilllämpas inte enbart av statliga myndigheter utan även av

 varje inrättning eller institution som utövar statlig

 förvaltningsuppgift på statsmakternas uppdrag. Detta innebär

 att den verksamhet som bedrivs av ASB i aktiebolagsform

 omfattas av lagen.

 Som riksprovplats för fordon med bl.a. ansvar för den

 periodiska fordonskontrollen är vi av våra föreskrivande

 myndigheter (främst TSV och SNV) ålagda erfarenhetsåterföring

 från vår verksamhet. Denna erfarenhetsåterföring sker

 självfallet på olika sätt, bl.a. genom statistiska

 redovisningar av vår besiktningsverksamhet. Den viktigaste

 statistikredovisningen sker i en årlig publikation, "Bilens

 svaga punkter". Av denna publikation kan man utläsa resultaten

 av kontrollbesiktningen för olika bilmodeller och modellår.

 I 16 § i det framlagda förslaget sägs att "statlig statistik

 skall framställas och offentliggöras under beaktande av den

 enskildes integritet och så att han inte vållas skada eller

 men". Av vår statistik kan man utläsa att ett visst bilmärke av

 en viss årgång är mer felbemängt än andra. Detta kan

 självfallet av biltillverkare som har höga anmärk-

 ningsfrekvenser uppfattas som negativt.

Remissinstanser som förordar större klarhet:

Postverket är medvetet om att gränsen mellan vad som är

driftstatistik och vad som är "samhällsstatistik" inte alltid

låter sig bestämmas exakt. Med tanke på den verksamhet Posten

bedriver skulle ett förtydligande här vara av stort värde.

Skogsstyrelsen anser att det för att underlätta en strikt

tillämpning av lagstiftningen är önskvärt att begreppet

statistik definieras i lagen. Definitionen behöver inte vara

allmängiltig utan endast tillämplig i denna lag.

Försäkringskasseförbundet anför:

 Vid försäkringskassorna framställs mycket statistik. En mycket

 stor del av denna är dock att betrakta som det utredningen

 kallar för driftssta

tistik, dvs intern statistik för uppföljning, styrning och

planering av verksamheten. Denna typ av statistik kan väntas öka

betydligt med hänsyn till utvecklingen på ADB-området och ökade

krav från statsmakterna om uppföljning, utvärdering och

resultatanalys av socialförsäkringsverksamheten.

 Frågan är då i vilken utsträckning denna interna statistik

 faller inom lagens tillämpningsområde genom att den även kan

 anses "belysa förhållanden och utveckling i samhället".

 Utredningen avstår från att göra en närmare precisering av

 detta uttryck. Mot bakgrund härav och då det i special-

 motiveringen till 1 § förespråkas en extensiv tolkning av

 lagen, finns risk för att en onödigt stor del av den interna

 statistiken kommer att falla inom lagens tillämpningsområde.

 Detta skulle innebära ett merarbete för myndigheterna, utan att

 man för den skull vinner något av värde för samhället. FKF

 förordar att uttrycket "förhållanden och utveckling i

 samhället" ges ett precisare och inte onödigt vidsträckt

 innehåll.

1.3 Hänvisningen till sekretesslagen och datalagen (2 §)

Av de tre remissinstanser som yttrat sig om detta förslag

tillstyrks det av två och avstyrks av en remissinstans.

Riksförsäkringsverket erinrar om att lagen enligt direktiven bör

utformas så att överreglering undviks. Om detta strikt skall

beaktas är 2 § exempel på detta. Denna paragraf är en direkt

hänvisning till sekretess- och datalagen och förefaller därför

onödig då dessa lagar efter lagförslagets eventuella införande

skall vara intakta.

Konjunkturinstitutet konstaterar att för den statistik som

institutet framställer är bl.a. den föreslagna bestämmelsen om

sekretess (2 §) av central betydelse och tillstyrker förslaget

på denna punkt.

Statistiska centralbyrån konstaterar att reglerna i sekretess-

och datalagen har en central roll i samband med den statliga

statistikproduktionen och SCB anser därför att det är väl

motiverat med den erinran om dessa regler som 2 § innebär.

1.4 Central förvaltningsmyndighet (3 §)

De remissinstanser som har yttrat sig i denna del tillstyrker

förslaget.

Socialstyrelsen konstaterar att regeringen enligt 3 § skall utse

en central förvaltningsmyndighet för den statliga

statistikframställningen. I förslaget till statistikförordning

preciseras denna till att vara SCB, vilket styrelsen inte har

något att invända emot.

Skolöverstyrelsen instämmer i att det skall finnas en central

förvaltningsmyndighet för den statliga statistikframställningen

och anför vidare:

 I vilken omfattning SCB skall ha hand om myndigheternas

 statistikproduktion tas inte upp i denna utredning. Inom

 skolområdet innebär den ökade datoriseringen hos skolor,

 kommuner, länsskolnämnder och SÖ förutsättningar för ett direkt

 utbyte av information mellan de olika nivåerna. Detta kan också

 komma att påverka hur bearbetningen av informationen till

 publicerbar statistik organiseras.

Lantbruksstyrelsen tillstyrker utredningens förslag att även

fortsättningsvis SCB har samordningsansvaret för den statliga

statistikproduktionen.

Statistiska centralbyrån anser att bestämmelsen om den centrala

förvaltningsmyndigheten på statistikområdet har en naturlig

plats i statistiklagen bl.a. med hänsyn till den förstärkta

samordnings- och samrådsfunktion som utredningen förutser att

denna myndighet kommer att få i framtiden (se särskilt s 49 i

betänkandet).

1.5 Uppgiftsskyldighet m.m. (4-8 §)

Remissinstanserna har i denna del framfört synpunkter dels på

kommunernas uppgiftsskyldighet, dels i övrigt på utformningen

och omfattningen av den föreslagna uppgiftsskyldigheten.

Synpunkter på kommunernas uppgiftslämnande:

Datainspektionen anför följande:

 Enligt andra stycket i paragrafen (7 §) skall kommuner och

 landstingskommuner vara skyldiga att lämna uppgifter bl.a. om

 insatser enligt socialtjänstlagen (1980:620). Denna bestämmelse

 innebär att det kan föreligga en skyldighet för en kommun att

 för statistiska ändamål lämna ut i princip alla uppgifter som

 en vårdsökande lämnat vid sina kontakter med kommunen. I

 betänkandet sägs på denna punkt (s. 70) att uppgiftslämnandet

 innebär ett status quo och att de bestämmelser som i befintliga

 författningar reglerar detta uppgiftslämnande kan upphävas. DI

 ifrågasätter om detta är en riktig beskrivning av läget, när

 det gäller uppgifter från socialtjänsten.

 I den reglering som gäller idag, d.v.s. 63 §

 socialtjänstlagen, stadgas visserligen en skyldighet för

 socialnämnden att lämna ut uppgifter till SCB. Denna skyldighet

 begränsas dock i så motto att utlämnandet skall ske "för

 angelägna statistiska ändamål" enligt vad regeringen närmare

 föreskriver. I förordningen (1981:1370) om skyldighet för

 socialnämnderna att lämna statistiska uppgifter föreskrivs i

 vilka avseenden en sådan skyldighet föreligger. I förarbetena

 till socialtjänstlagen (prop. 1979/80:1) utvecklas närmare

 vilka principer som skall vara vägledande för detta

 uppgiftslämnande. Mot denna bakgrund anser DI inte att den

 restriktivitet som i viss mån gäller uppgiftslämnandet idag

 kommer att råda i framtiden om förslaget genomförs. Påståendet

 om status quo kan därför ifrågasättas.

 DI har inte närmare undersökt om detsamma kan sägas vara

 fallet beträffande uppgiftsskyldigheten från de andra i

 paragrafen angivna verksamhetsområdena.

Socialstyrelsen anför:

 I 5 § anges att "en myndighet som samlar in uppgifter skall se

 till att dessa inte är fler eller avser annat än som behövs för

 det ändamål som statistikframställningen skall tillgodose".

 Utredaren avser uppenbarligen här uppgifter som samlas in för

 statistikframställning, men formuleringen ger inte den

 begränsningen. Socialstyrelsen samlar in t.ex. uppgifter för

 tillsyn, forskning och statistik. Varje enskilt syfte motiverar

 och styr sitt behov av uppgifter och sammantaget avgränsar

 detta mängden av insamlade uppgifter. Texten bör kompletteras

 med en avgränsning till statistikframställning.

 I 7 § redovisas ett antal lagar som reglerar kommuners och

 landstingskommuners uppgiftslämnarskyldighet. I listan saknas

 lagen om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl.

 (1985:568). Däremot innehåller hälso- och sjukvårdslagen

 (1982:763) ingen skyldighet att lämna uppgifter för

 statistikframställning.

 I justitiedepartementets promemoria Sekretess inom och mellan

 myndigheter på vårdområdet (Ds 1990:11) relaterar utredaren

 bl.a. frågan om uppgiftsskyldighet inom hälso- och sjukvården

 som den togs upp i propositionen om följdlagstiftningen och

 frågan om en särskild lag för uppgiftsskyldigheter. I

 promemorian föreslås en särskild lag om viss uppgifts-

 lämnarskyldighet inom hälso- och sjukvårdens område. Enligt

 detta förslag föreskrivs att "en landstingskommun eller en

 kommun, enligt vad regeringen närmare föreskriver, skall lämna

 uppgifter från hälso- och sjukvården eller annan sådan

 verksamhet som avses i 7 kap 1 § första stycket sekretesslagen

 (1980:100) till socialstyrelsen för forskning eller

 framställning av statistik på området". Socialstyrelsen

 tillstyrkte i sitt remissvar förslaget med ett påpekande om att

 ett förtydligande bör göras i 2 § socialstyrelsens instruktion

 om att styrelsen även svarar för statistikverksamhet. Det

 förslaget innebär ingen ändring i styrelsens befintliga

 möjligheter att inhämta för styrelsen nödvändig information

 till följd av styrelsens ställning som tillsynsmyndighet och

 vad som följer av särskilda bestämmelser, t.ex. 2 § allmänna

 läkarinstruktionen (1963:341).

 Inom socialsektorn pågår två viktiga utredningar med

 anknytning till detta ärende. Informationsstrukturutredningarna

 för hälso- och sjukvården resp socialtjänsten kommer relativt

 snart att lägga fram förslag till hur informationsförsörjningen

 bör struktureras inom respektive område och vilka uppgifter som

 bör rapporteras till central nivå för statlig

 statistikframställning. I vad mån en uppgiftslämnarskyldighet

 därvid föreslås bygga på en frivillig medverkan eller på en

 lagstadgad skyldighet återstår att se."

Svenska kommunförbundet anser att den föreslagna lagen i vissa

stycken skulle kunna medföra en utökad uppgiftslämnarplikt för

kommunerna. Förbundet vill bestämt framhålla att detta inte får

bli följden av den föreslagna lagen. Detta gäller exempelvis

inom skolväsendet som för närvarande är föremål för förändring.

Kommunerna är redan idag hårt ansträngda vad gäller lämnande av

statistikuppgifter till myndigheter och organisationer.

Övriga synpunkter:

Datalagsutredningen framhåller:

 En eventuell lagstiftning på statistikområdet bör - för att

 undvika dubblering eller att vissa områden blir oreglerade -

 samordnas med innehållet i en framtida datalag. Utredningen

 vill här särskilt peka på att uppgiftsskyldigheten föreslås

 gälla också forskning samt att frågan om anonymisering särskilt

 regleras i lagförslaget (12-13 §). Dessa frågor kräver

 överväganden där utgångspunkten bör vara gemensam för

 integritetsskyddet vid personregistrering och det uppgiftsskydd

 som omfattas av lagförslaget. Datalagsutredningen kommer för

 sin del att beakta vad statistikregelutredningen redovisat i

 det remitterade betänkandet.

Vägverket anser att uppräkningen av verksamhetsområden i

lagförslagets 7 § bör kompletteras med "transporter".

Posten anför följande:

 Under utredningsarbetets gång har SCB aktualiserat frågan om

 inhämtande av uppgifter till en utökad arbetsmarknadsstatistik.

 Den nuvarande årliga lönestatistiken skulle utökas till

 "kortperiodisk" lönestatistik över hela arbetsmarknaden.

 Posten har förståelse för behovet av att utöka den nuvarande

 årliga lönestatistiken till "kortperiodisk" lönestatistik över

 hela arbetsmarknaden. Dock anser Posten att skälen till en

 sådan utökning måste vara starka. Kostnaden för att producera

 denna typ av statistik är betydande p.g.a. den stora

 detaljeringsnivån och mängden av uppgifter som infordras.

 Posten ifrågasätter också om inte vissa variabler, t.ex. om

 utbildning måste inhämtas vid varje uppgiftstillfälle.

 Posten anser vidare det vara utomordentligt viktigt att

 infordrandet av uppgifter sker med stor restriktivitet,

 eftersom ett sådant arbete förorsakar de olika uppgiftslämnarna

 stora kostnader.

Tullverket anför:

 Beskrivningen av de konstitutionella kraven på föreskrifter om

 uppgiftsskyldighet (i sammanfattningen och i avsnitt 2) inte är

 helt korrekt, i varje fall inte vad gäller uppgiftslämnandet

 för statistiska ändamål i samband med import och export.

 Bestämmelsen i regeringsformen 8:3 innebär inte att

 uppgiftsplikten måste tas in i lag. Som framgår av RF 8:7 får

 riksdagen bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter i vissa

 angivna ämnen, utan hinder av 8:3. Därvid kan riksdagen

 dessutom medge att regeringen i sin tur överlåter åt

 förvaltningsmyndighet att meddela föreskrifter i sådant ämne

 (RF 8:11). Till de sålunda delegeringsbara delarna av det s.k.

 primära lagområdet hör bl.a. föreskrifter om in- och utförsel

 av varor. Detta har av både regering och riksdag tolkats så att

 även föreskrifter om uppgiftsskyldighet för statistiska ändamål

 i samband med import och export får delegeras. Se 45 § tullagen

 (1987:1065). Lagrådet hade vid granskningen av denna paragraf i

 prop. 1986/87:166 inget att anmärka från konstitutionell

 synpunkt. Åtskilliga andra ämnen som nämns i RF

8:7 torde vara sådana att även föreskrifter om uppgiftsplikt i

samband därmed kan omfattas av delegeringen.

 Slutsatsen blir att uppgiftsskyldigheten inte måste "tas in

 i" lag eller "framgå av" lag (spec.motiv till 4 § i

 lagförslaget), men väl måste ha stöd i lag. Detta bör påverka

 formuleringen av 4 § i den föreslagna lagen.

Vidare anför Tullverket beträffande 4 §:

 Lokutionen "myndighet vänder sig till en enskild" stämmer inte

 alls in på det uppgiftslämnande som sker vid import och export.

 Formuleringen leder tanken till folk- och bostadsräkningar och

 andra enkäter som vissa myndigheter sänder ut. Tullverket

 "vänder sig" inte till importörer och exportörer och begär

 uppgifter. Uppgifterna skall lämnas utan anmodan enligt

 gällande föreskrifter i samband med att varor anmäls till

 tullklarering.

 Förslag till lydelse:

 När en myndighet av en enskild begär att få en uppgift för

 statistiska ändamål, -, om inte skyldighet att lämna

 uppgiften föreskrivs i denna eller annan lag eller i övrigt

 med stöd av lag.

 Till 5 §

 I anslutning till import och export av varor samlas in

 uppgifter för uppbörds-, kontroll- och statistikändamål. I

 många fall används en och samma uppgift för olika ändamål.

 Någon statistikuppgift samlas i första hand in som en direkt

 följd av konventionen om förenkling av formaliteterna vid

 handeln med varor och behövs i princip inte för att tillgodose

 ändamålet med statistikframställningen. Konventionen har

 slutits mellan EG och de olika Efta-länderna.

 Till 6 §

 De flesta enskilda (som kan vara fysiska eller juridiska

 personer) som f.n. lämnar uppgifter till tullen för statistiska

 ändamål bedriver näringsverksamhet och omfattas därför av

 lagen. Emellertid krävs statistiska uppgifter vid import och

 export av varor oavsett om importören eller exportören är

 näringsidkare eller ej. Även privatpersoner som inte bedriver

 näringsverksamhet är alltså f.n. skyldiga att lämna uppgifter

 för statistiska ändamål om de inför eller utför varor (med

 vissa undantag beroende på varornas värde och vissa andra

 omständigheter kring införseln eller utförseln). Dessa skulle

 emellertid inte omfattas av den föreslagna lagen.

 Till 8 §

 Bestämmelsen innebär att SCB skall bestämma om när och på

 vilket sätt uppgiftsskyldighet till tullverket skall fullgöras

 i samband med import och export. Detta förefaller mycket

 opraktiskt, såvida inte SCB kort och gott föreskriver att

 uppgiftsskyldigheten skall fullgöras till tullmyndigheterna i

 enlighet med gällande tullförfattningar. Det finns inga

 överväganden i betänkandet om att uppgifterna för

 utrikeshandelsstatistiken skall insamlas på annat sätt än som

sker för

närvarande. Det bör därför rimligen inte komma i fråga annat än

att generaltullstyrelsen skall meddela de föreskrifter som

behövs, utöver lag och förordning, om när och hur uppgifterna

skall lämnas till tullmyndigheterna.

Konjunkturinstitutet konstaterar att utredningsförslaget innebär

viss utökning av kretsen av dem som är skyldiga att lämna

uppgifter som underlag för statlig statistikframställning (6 §).

Denna utökning framstår som välmotiverad. Vad gäller den

skrivelse från SCB rörande kortperiodisk lönestatistik, som

nämns i specialmotiveringen, vill institutet dock understryka

att uppgiftslämnandets omfattning måste bedömas med hänsyn till

vad som framhålls i 5 §.

Skolöverstyrelsen anför:

 I § 6 räknas de, som är skyldiga att lämna uppgifter, upp. Där

 finns de uppgiftslämnare med som SÖ har anledning att begära

 uppgifter från, nämligen kommuner, landstingskommuner samt

 stiftelser och andra sammanslutningar.

 I § 7 anges inom vilka områden uppgiftsskyldighet föreligger.

 I första stycket anges utbildning som ett sådant område. I

 andra stycket anges att kommuner och landstingskommuner

 dessutom är skyldiga att lämna uppgifter om skolväsendet. SÖ är

 mycket frågande till innebörden av denna skrivning.

 Begreppsmässigt borde skolväsendet täckas in av begreppet

 utbildning. "Dessutom" i andra stycket förefaller därför

 ologiskt.

 I tredje stycket, § 7, begränsas uppgiftsplikten för

 stiftelser och andra sammanslutningar som inte driver rörelse

 till uppgifter om anställdas arbets- och avlöningsförhållanden.

 SÖ är angelägen om en fullständig skol- och

 vuxenutbildningsstatistik. Det är därför viktigt att skolor med

 annan huvudman än stat eller kommun men under statlig tillsyn

 liksom studieförbunden har samma skyldighet att lämna de

 nödvändiga uppgifterna för uppföljning och utvärdering,

 planering etc. som skolor med kommun eller landsting som

 huvudman. Uppgiftsplikten för sådana stiftelser eller

 sammanslutningar, som bedriver utbildningsverksamhet under

 statlig tillsyn, måste således vidgas till att omfatta också

 utbildningsområdet.

 I fjärde stycket, § 7, begränsas uppgiftsplikten till

 uppgifter som inte är äldre än tre år. SÖ finner denna

 begränsning rimlig med hänsyn till uppgiftslämnarbördan. För

 resultatanalyser finns det oftast behov av att gå längre

 tillbaka än tre år - för arbetet med fördjupad anslagsfram-

 ställning har direktiven varit att en femårsperiod skall

 belysas. I detta arbete kan det säkert komma fram behov av

 uppgifter som inte förutsetts tidigare och önskemål om

 uppgiftsinsamling för förhållanden längre tillbaka i tiden än

 tre år. Det är emellertid orimligt att begära att

 uppgiftslämnare skall vara tvingade att lämna uppgifter från

 kanske arkiverat material - det är rimligare att begära sådan

 framförhållning hos myndigheterna som treårsgränsen

 förutsätter.

 SÖ anser liksom utredningen det rimligt att uppgiftsplikten

 inte kan gälla prognosuppgifter.

Skogsstyrelsen framhåller att utredaren i 7 § valt att använda

en förhållandevis grov indelning vid beskrivningen av uppgifter

som skall

kunna omfattas av uppgiftsskyldighet. Utredningens motiv är att

beskrivningen annars skulle bli alltför utförlig. Det är också

skogsstyrelsens uppfattning att indelningen inte bör vara

detaljerad. Den bör till och med kunna göras ännu grövre än i

förslaget. Skogsstyrelsen anser dessutom att beskrivningen

behöver kompletteras med ett område som kan benämnas

"naturresurser", dvs mark, vatten, skog etc.

Fiskeristyrelsen anför:

 I 4 § lagförslaget anges att lämnandet av uppgifter för

 statistiska ändamål är frivilligt om inte skyldighet

 föreskrivits i den föreslagna lagen eller i annan lag.

 Begreppet "statistiska ändamål" är inte definierat men det får

 antas att paragrafen blir tillämplig på loggboksverksamheten

 eftersom de insamlade uppgifterna inte i första hand är avsedda

 att utgöra underlag för beslut som rör de enskilda uppgifts-

 lämnarna. En jämförelse av 4 § med 6, 7 och 8 § i lagförslaget

 och med 1 § i föreslagen statistikförordning visar dock att

 lagen tar sikte på den verksamhet som bedrivs av SCB.

 Skyldighet att lämna uppgifter avses gälla gentemot SCB och SCB

 får föreskriva om när och på vilket sätt uppgiftsskyldighet

 skall fullgöras. Fiskeristyrelsen finner att denna ordning inte

 lämpligen bör tillämpas på loggboksverksamheten utan

 förutsätter att, för den händelse bemyndigandet i 33 § fiskeri-

 förordningen inte befinns utgöra tillräcklig grund för

 styrelsens kungörelse om fiskeloggbok, förtydligande sker av

 regeringens delegationsbemyndigande i 33 § fiskelagen.

 Förtydligandet bör, för undvikande av kollisioner mellan

 bestämmelser i den föreslagna lagen och i fiskeristyrelsens

 kungörelse, eventuellt innefatta föreskrifter om i vilken

 utsträckning statistikframställningslagen skall tillämpas i

 fiskeristyrelsens verksamhet. Fiskeristyrelsen utgår dock tills

 vidare från att regeringen vid utformningen av nämnda

 delegationsbestämmelse i fiskeriförordningen beaktade

 regeringsformens krav och att laglig grund således redan idag

 finns för infordrandet av loggboksstatistiken.

Arbetarskyddsstyrelsen anför:

 Innehållet i de särskilda bestämmelser som anges i paragrafens

 (5 §) sista stycke är av största betydelse för

 arbetarskyddsstyrelsens möjlighet att erhålla sådana uppgifter

 som behövs för att ta fram

 den statistik som är nödvändig för verksamheten, t.ex.

 statistik kring arbetsskador. Överlämnandet av uppgifter mellan

 myndigheter skall regleras närmare i en statistikförordning,

 varför betydelsen av lagförslaget liksom vad gäller 3 § måste

 diskuteras i relation till denna. (se vidare nedan i avsnittet

 om statistikförordningen.)

 Enligt utredningen (andra stycket s. 31) krävs inte något

 författningsstöd för överlämnande av uppgifter mellan

 myndigheter i de fall sekretesslagen tillåter detta. Denna

 författningsreglering är således avsedd för den situation att

 sekretessbelagda uppgifter skall överlämnas mellan myndigheter

 (tredje stycket s. 31). Det är önskvärt att denna bedömning

 tydligt återges i en kommande lagtext.

 6 §

 Utredningen noterar att Folk- och bostadsräkningarna är det

 enda tillfälle då uppgiftsskyldighet för rent statistiska

 ändamål åläggs enskilda privatpersoner.

 FoB har hittills grundats på en separat lagstiftning och

 utredningen antar att så kommer att ske också i fortsättningen

 (s. 32). Arbetarskyddsstyrelsen delar uppfattningen att det är

 önskvärt att FoB också i fortsättningen bygger på en separat

 lagstiftning. Arbetarskyddsstyrelsen vill i detta sammanhang

 påpeka betydelsen av att möjligheten till samkörningar inte

 begränsas i framtiden, se nedan kommentaren till 12 §.

 Arbetarskyddsstyrelsen förutsätter att den krets av

 uppgiftslämnare som anges i paragrafen innefattar alla

 arbetsgivare även egna företagare utan anställda. En sådan

 insamling av bl.a. sysselsättningsuppgifter från hela

 arbetsmarknaden är nödvändig för att täcka de behov som

 arbetarskyddstyrelsen m.fl. har.

 Angående till vem uppgiftsskyldigheten skall fullgöras se

 även kommentar till 1 § i utkastet till statistikförordning.

 7 §

 I § 7 anges vilken typ av uppgifter som uppgiftslämnarna enligt

 6 § kan åläggas att lämna. Bland de nämnda uppgifterna ingår

 "arbets- och miljöförhållanden". I specialmotiveringen anges

 att detta kan avse arbetsmiljö. Ett annat område som anges är

 den företagsbaserade sysselsättningsstatistiken.

 För arbetarskyddsstyrelsens bedömning av

 arbetsskadestatistiken behövs inte bara uppgifter om antalet

 anställda vid enskilda företag (vilket kan erhållas idag), utan

 också uppgift om hur dessa fördelar sig på kön, ålder, yrke och

 arbetad tid. Sådana uppgifter behövs för att göra korrekta

 utvärderingar av arbetsskaderisken vid enskilda arbetsställen,

 t.ex. för att avgöra om arbetsskadefrekvensen vid arbetsstället

 är högre än vad som kan förväntas, utifrån den genomsnittliga

 situationen i riket eller inom den aktuella branschen. Det bör

 också noteras att uträkning av de av arbetsmiljökommissionen

 föreslagna differentierade arbetsmiljöavgifterna kommer att

 kräva tillgång till sådana data om enskilda arbetsställen.

 Det är således av största vikt att den föreslagna lagen

 lämnar möjlighet till insamling av sådana detaljerade uppgifter

 om personalsammansättningen vid enskilda arbetsställen (dvs hur

 de anställda fördelar sig på kön, ålder, yrke och arbetad tid).

Statistiska centralbyrån anför:

 SCB tillstyrker regeln i 4 § om frivilligt uppgiftslämnande men

 föreslår ett förtydligande som innebär att formuleringen

 "föreskrivs i" i slutet av paragrafen byts ut mot "följer av".

 Skälet till SCBs ändringsförslag är att statistiklagen

 förutsätter ytterligare föreskrifter om uppgiftsskyldighet i

 SCBs författningssamling (SCB-FS).

 Det får enligt SCBs uppfattning inte glömmas bort att om inte

 uppgiftsskyldighet följer av bestämmelse i lag så är det den

 enskilde själv som skall bestämma om uppgifter skall lämnas

 eller inte. 4 § erinrar om detta och fyller därmed enligt SCBs

 uppfattning en viktig

pedagogisk funktion, bl.a. med hänsyn till att fysiska personer,

dvs enskilda individer, inte omfattas av uppgiftsskyldighet

enligt den föreslagna lagen (se s. 36 i betänkandet).

 När det gäller användningen av begreppet "enskild" anser SCB

 att det för att underlätta läsförståelsen bör framgå klart av

 författningstexten ifall därmed åsyftas juridiska personer

 eller enskilda individer.

 SCB tillstyrker 5 §. Regeln som ger uttryck för den s.k.

 proportionalitetsprincipen understryker behovet av avvägningar

 och hänsyn till uppgiftslämnarnas intressen. Regeln innebär

 enligt specialmotiveringen ingen förändring av vad som f.n.

 gäller (se s. 63).

 SCB tillstyrker 6 §. SCB anser att kretsen uppgiftsskyldiga

 fått en ändamålsenlig utformning.

 För att få en så god och heltäckande arbetsmarknadsstatistik

 som möjligt anser SCB att det är naturligt att alla

 arbetsgivare är skyldiga att lämna uppgifter som underlag för

 denna statistik (se 7 § 3:e stycket). Detta motsvarar också vad

 SCB framhållit i en skrivelse till utredningen.

 Som en konsekvens härav har uppgiftslämnarkretsen i

 förhållande till vad som gäller enligt den nuvarande

 förordningen (1966:37) om statistiska uppgifter från

 rörelseidkare och ägare till flerfamiljshus utvidgats till att

 också omfatta stiftelser och andra sammanslutningar.

 SCB anser att 7 § 2:a stycket bör kompletteras med följande

 uppgifter:

 - produktion, transporter och energi

 - produktionskapital

 - arbetsförhållanden och arbetsmiljö

 - naturresurser och miljöförhållanden

 SCB föreslår också att 7 § 2:a stycket kompletteras med

 uppgifter om biblioteksväsendet och därmed skulle innehålla

 tillägget "..uppgifter om skol- och biblioteksväsendet..".

 SCB förutsätter att utformningen av 7 § med avseende på

 preciseringskravet och från formella juridiska utgångspunkter i

 övrigt uppfyller utredningens målsättning att inte göra någon

 förändring i den nuvarande uppgiftspliktens materiella

 omfattning. Se särskilt avsnitt 4.3 i betänkandet.

 Det krävs enligt SCBs uppfattning med hänsyn till reglerna i

 RF 8 kap 3 och 5 § att uppgiftsskyldighetens omfattning enligt

 7 § får en så fullständig och tydlig reglering som möjligt.

 Det är således från formella utgångspunkter mycket viktigt

 att uppgifter som ligger till grund för angelägen statistik och

 som det åligger SCB att ta fram kommer att täckas in av denna

 paragraf.

 SCB är tveksam till om 8 § från formella utgångspunkter är

 förenlig med delegeringsreglerna i 8 kap regeringsformen (RF)

 och förordar att paragrafen bör utgå av denna anledning. 13 § i

 förordningsutkastet bör innehålla en uttrycklig

 delegeringsregel beträffande föreskrifter om

 uppgiftsskyldighet.

 Enligt SCBs uppfattning ger paragrafen som syftar på

 myndighets normbeslut anledning till frågor i två avseenden

 dels beträffande eventuella hinder mot s.k. direktdelegering

 p.g.a. RF 8 kap 11 § och dels beträffande riksdagens

 möjligheter att delegera normgivningskompetens när det gäller

 uppgiftsskyldighet (jfr RF 8 kap 7-10 §). SCB anser mot denna

 bakgrund att paragrafen bör utgå.

 SCB anser att 13 § i statistikförordningen uttryckligen bör

 ange att SCB får meddela sådana tillämpningsförskrifter som

 avses i RF 8 kap 13 § angående uppgiftsskyldighet. Föreskrifter

 av detta slag utfärdas regelmässigt i verkets

 författningssamling (SCB-FS).

FoB 90-kommissionen anför:

 Statistiklagen blir med de angivna formuleringarna till stora

 delar även tillämplig på folk- och bostadsräkningar.

 Utredningen förutsätter emellertid att framtida folk- och

 bostadsräkningar liksom hittills även kommer att regleras genom

 särskilda lagar. Bestämmelser i dessa kommer härigenom att

 innebära utvidgningar eller inskränkningar i förhållande till

 bestämmelserna i statistiklagen.

 Ett sådant förhållande som särskilt framhålls av utredningen

 är att statistiklagen inte tar med enskilda privatpersoner

 bland dem som lagen anger som uppgiftsskyldiga (7 §). Det är

 enligt utredningen endast vid folk- och bostadsräkningar som

 fysiska personer (enskilda individer) åläggs skyldighet att

 medverka. Utredningen synes härvid ha bortsett från den

 uppgiftsskyldighet som åligger fysiska personer som bedriver

 näringsverksamhet eller äger fastighet med fler än två bostäder

 eller med en eller flera lokaler. Det kan röra sig om ett antal

 i storleksordningen ett par hundra tusen personer.

Riksbanken anför:

 Enligt 5 § i lagförslaget skall "en myndighet som samlar in

 uppgifter ... se till att dessa inte är fler eller avser annat

 än som behövs för det ändamål som statistikframställningen

 skall tillgodose". Häremot kan inget invändas, förutsatt att

 uppgifterna insamlas enbart för statistikändamål. Men insamlas

 de för tillsyn eller kontroll måste de uppenbarligen avse också

 dessa ändamål. Lagtexten bör på denna punkt förtydligas så att

 den begränsas till att reglera de fall då information insamlas

 för enbart statistiksyften.

Försäkringskasseförbundet (Stockholms läns allmänna

försäkringskassa) påpekar:

 I lagtexten till § 5 talas om "förbilligas". Såvitt vi vet

 förekommer inte detta ord i svenska språket och bör därför

 bytas ut. Vi anser vidare att lagtext skall skrivas med rak

 ordföljd. Detta påpekande gäller också för § 6.

 Beträffande § 7 vill vi påpeka att lagen (1980:621) numera

 heter (1990:52) samt att konsekvensen enligt sista stycket

 torde bli att SCB inte kan åta sig uppdrag från andra än

 statliga myndigheter - om man inte tror sig om att kunna få in

 "frivilliga" svar.

Sveriges lantbruksuniversitet anser med hänvisning till tidigare

utredning att det kan vara lämpligt att överväga frågan om ett

starkare författningsmässigt stöd för riksskogstaxeringen i

samband med att den statliga statistikframställningen nu skall

regleras. Universitetet har också den uppfattningen att det

intrång som riksskogstaxeringen gör är så marginellt, att någon

ersättning till berörda markägare inte kan komma i fråga.

1.6 Samråd och information (9-11 §)

Flera remissinstanser har invändningar mot vissa delar av

förslagen. Generaltullstyrelsen och Skolöverstyrelsen har

formella invändningar mot samrådsregeln. Datainspektionen, SCB

och Företagens uppgiftslämnardelegation m.fl. vill ha ändringar

i sak beträffande samrådet.

 Riksförsäkringsverket, Försäkringskasseförbundet,

Riksskatteverket, Sveriges Riksbank, Socialstyrelsen och

Generaltullstyrelsen är kritiska till informationsplikten när

statistiken är det sekundära ändamålet. Detta gäller även för

Statskontoret som dessutom är tveksam till regelns konstruktion

ur legal synvinkel.

Synpunkter på samrådet:

Kriminalvårdsstyrelsen anför:

 Kriminalvårdsstyrelsen har inga möjligheter att samråda med

 klienter eller klientorganisationer då registeruppgifterna är

 reglerade i lag.

 Information till klienter om att uppgifter från register och

 behandlingsjournaler kommer att bearbetas för statistiska

 ändamål kan endast lämnas på allmänt sätt.

 Kriminalvårdsstyrelsen föreslår därför att 9, 10 och 11 § i

 lagförslaget inte skall gälla registerinformation vid

 kriminalvårdsstyrelsen eller statistik som produceras inom

 verket med registret eller behandlingsjournal som bas.

Socialstyrelsen konstaterar att samrådsregeln (9 §) torde

överensstämma med nu gällande lag finns och har därför inga

erinringar mot förslaget.

Tullverket anför:

 Den s.k. samrådsförordningen (1982:668) omfattar inte bara

 statistikuppgifter utan även andra uppgifter som begärs av

 statlig myndighet. Den nu föreslagna lagtexten omfattar således

 endast en del av statens uppgiftsinsamling.

 Som tidigare nämnts används de uppgifter som insamlas i

 samband med import och export av varor inte bara för

 statistiska ändamål utan exempelvis även för uppbördsändamål.

 Det synes inte rationellt att en och samma uppgift måste

 förhandlas med en och samma organisation utifrån två olika

 författningar med olika omfattning.

Skolöverstyrelsen anför:

 Paragraferna (9 - 10 §) är likartade de bestämmelser som finns

 i förordningen om statliga myndigheters inhämtande av uppgifter

 från näringsidkare och kommuner, § 3 och 4. Enligt

 förteckningen, bilaga 5 i betänkandet, kommer denna förordning

 inte att upphöra. Det skulle då finnas likartade men inte

 likalydande bestämmelser i en lag rörande statlig

 statistikframställning och i en förordning för statliga

 myndigheters övriga uppgiftsinsamlingar. SÖ anser, som också

 berörts ovan, att den nämnda förordningen måste anpassas efter

 den nya lagen.

Skogsstyrelsen anför:

 Skogsstyrelsen ställer sig bakom förslaget om ett i princip

 obligatoriskt samråd. Det är viktigt att - som utredningen

 föreslår - samrådet även omfattar informationen till

 uppgiftslämnarna. En oklarhet finns dock i lagförslaget.

 Skogsstyrelsen tolkar förslaget som att varje organisation som

 kan anses företräda uppgiftslämnarna - alla eller en del av dem

 -skall ges tillfälle till samråd. Detta är svårt att genomföra

 och samrådet skulle bli mycket dyrbart.

Statistiska centralbyrån anför:

 SCB tillstyrker i princip 9 § men anser att sam-

 rådsskyldigheten, liksom för närvarande, bör hänföra sig till

 nya eller förändrade uppgiftskrav. SCB föreslår också

 förtydliganden i två avseenden som innebär dels att samrådet

 inte skall omfatta statistikens syfte och dels att det bör

 anges med vem samrådet skall ske.

 Samrådet enligt den nuvarande samrådsförordningen (1982:668)

 med företrädare för uppgiftslämnarorganisationerna har enligt

 SCBs uppfattning fungerat bra. Genom samrådsförfarandet

 tillförs också statistiken värdefull sakkunskap på

 uppgiftslämnarområdet. SCB vill i sammanhanget förorda att

 samrådsförordningen även fortsättningsvis skall gälla för de

 övriga myndigheter som nu tillämpar denna. SCB gör detta med

 anledning av vad som sägs i utredningen om att föra över

 samrådsförordningens bestämmelser till verksförordningen (se

 bilaga 4 i betänkandet).

 SCB anser att det behövs ett förtydligande i lagtexten till 9

 § som innebär att samrådet skall avse organisation som

 företräder de kategorier uppgiftslämnare som anges i 6 §. De

 samrådsorganisationer som avses bör också enligt SCBs

 uppfattning kvalificeras på visst sätt, bl.a. så att oklarheter

 beträffande behörigheten att företräda uppgiftslämnarna

 undviks. SCB utgår ifrån att reglerna utformas så att det

 framgår att samrådet även i framtiden kommer att ske med sådana

 etablerade organisationer som hittills företrätt

 uppgiftslämnarna, dvs Företagens uppgiftslämnardelegation

 (FUD), Svenska kommunförbundet, Landstingsförbundet samt

 Svenska pastoratsförbundet.

 Enligt specialmotiveringen till 9 § motsvarar bestämmelsen

 innehållsmässigt den nuvarande samrådsförordningen. Lagtexten

 ger emellertid intryck av att varje beslut om uppgiftsinsamling

 också när inga förändringar är avsedda skulle omfattas av 9 §.

 SCB anser därför att det bör göras klart i lagtexten att

 samrådsskyldigheten endast skall gälla nya eller förändrade

 uppgiftskrav.

 SCB anser även att det krävs förtydligande i lagtexten när

 det gäller samråd om syftet med en uppgiftsinsamling; därmed

 kan enligt SCBs uppfattning inte avses samråd om statistikens

 syfte vilket som regel framgår av de beslut som fattats av

 statsmakterna genom riksdagsbeslut eller på annat sätt.

 Samrådet bör enligt SCBs uppfattning avse en

 undersökningsuppläggning och omfattning med utgångspunkt från

 syftet med statistiken. Lagtexten bör utformas i enlighet

 härmed.

Riksbanken anför:

 Det i lagförslaget uppställda kravet på samråd innan uppgifter

 insamlas för statistikframställning (9 §) iakttas redan nu

 genom att riksbanken före insamling av uppgifter söker kontakt

 med och samråder med den organisation som företräder uppgifts-

 lämnarna.

Svenska kommunförbundet anför:

 Det är positivt att samrådsförfarandet nu blir lagreglerat och

 att det blir en viss skärpning av reglerna för

 samrådsförfarandet.

 Samrådsförfarandet är av mycket stor betydelse för att

kommunerna inte skall drabbas av uppgiftslämnande som är dåligt

anpassat till kommunens förutsättningar eller som av olika

orsaker är onödigt, t.ex. på grund av att uppgifterna redan

finns. Det är därför av stor betydelse att samrådsskyldigheten

efterlevs.

 Det vore bra om det för de statliga myndigheterna utarbetades

 rekommendationer om hur samråd skall fungera, där rutiner för

 samråd närmare beskrivs. Detta skulle underlätta kontakterna

 med de statliga myndigheterna i framtiden och förbundet skulle

 slippa onödiga konflikter.

 Då förbundet under åren har behandlat samrådsärenden har det

 i många fall varit mycket knappt om tid för att fullgöra ett

 meningsfullt samråd. Många ärenden kräver bl.a. att samrådet

 föregås av kommunkontakter. Det är därför av särskild vikt att

 tidsaspekten även beaktas så att organisation som företräder

 uppgiftslämnare ges den tid som ärendet kräver.

Landstingsförbundet instämmer i den sistnämnda tidsaspekten och

understryker mot bakgrund av hittillsvarande erfarenheter vikten

av att myndigheten ger de berörda organisationerna rimlig tid

att ta ställning till presenterade förslag.

Företagens uppgiftslämnardelegation anför:

 Vad avser regeln om samrådsplikt med FUD kan framhållas, såsom

 utredaren har gjort, att en hänvisning i verksförordningen är

 tillräcklig för att den föreslagna lagen i tillämpliga delar

 också skall gälla sådant uppgiftsinhämtande som inte är statis-

 tik. Samrådsförordningen (1982:668) skulle därmed kunna

 upphöra. Förfarandereglerna i denna kan överflyttas till

 statistikförordningen. Alla förfaranderegler för myndigheterna

 skulle då samlas under en gemensam författningsmassa. Det är

 fullt klart idag att myndigheterna inte i alla delar följer

 nuvarande samrådsregler. En lagmarkering om samrådet är därför

 nödvändig.

Synpunkter på informationsplikten:

Riksförsäkringsverket anför:

 Beträffande lagens krav på informationsplikt till

 uppgiftslämnare, i RFVs fall de försäkrade, kan det innebära

 att betydande kompletteringar blir nödvändiga på ett stort

 antal av de blanketter som

används i försäkringskassornas verksamhet. Detta med anledning

av att stora delar av RFVs statistik bygger på just sådana

uppgifter som i första hand inhämtats för försäkringskassornas

ärendehandläggning, dvs administrativa uppgifter.

Socialstyrelsen anför:

 Den information som skall lämnas till uppgiftslämnarna vid

 insamlingstillfället kan givetvis endast bygga på då gällande

 förhållanden och kända avsikter. Med enskild torde avses såväl

 enskilda som företag. Vid rutinmässig inhämtning av uppgifter

 enligt lag eller liknande bör informationen kunna lämnas i

 särskild ordning.

Tullverket framhåller angående informationsplikten att

generaltullstyrelsen på lämpligt sätt, t.ex. i olika

informationsbroschyrer, kan ge de upplysningar som här nämns.

Det får dock anses uteslutet att tullverket i blankett eller på

motsvarande sätt ger de upplysningar som föreskrivs i denna

paragraf vid varje insamlingstillfälle.

Riksskatteverket anför:

 De nya bestämmelserna om statlig statistikframställning ska äga

 giltighet i tillämpliga delar även på uppgifter från enskild

 som ingivits till annan myndighet än statistikmyndigheten och

 för annat ändamål än statistik om uppgifterna i fråga (genom

 överlämnande till statistikmyndigheten) kommer att utgöra

 underlag för statistik (1 § 1:a stycket andra meningen i

 lagförslaget). Såvitt gäller RSV (skatteförvaltningen) kommer

 således t.ex. vissa uppgifter i deklarationerna att i princip

 omfattas av den föreslagna bestämmelsen eftersom sådana

 uppgifter även utgör underlag till statistik.

 Bestämmelsen om giltighet i tillämpliga delar i 1 § kan dock

 enligt verkets bedömning inte anses innebära att reglerna om

 information i 10 § skulle kunna bli tillämpliga på uppgifter

 som enskilda lämnar till skatteförvaltningen för annat ändamål

 än statistik. Däremot innehåller 11 § bestämmelser om

 upplysningsskyldighet som kommer att gälla för bl.a. RSV:s

 verksamhet. I den mån förslaget betyder en i förhållande till

 dagsläget utökad upplysningsskyldighet kan detta innebära behov

 av ett stort antal nya eller ändrade blanketter eller

 broschyrer vilket kommer att kräva tid för omställning. RSV

 vill också understryka att det i betydande utsträckning saknas

 möjlighet att på blanketter få plats med information.

Skogsstyrelsen konstaterar att förslaget i 11 § innebär ett krav

på information till uppgiftslämnarna om "i vilken utsträckning"

uppgifter insamlade för t.ex. administrativa och tillsynsändamål

skall användas för statistikframställning. Vid insamlandet är

det oftast omöjligt att förutsäga detta. Skogsstyrelsen anser

att det är tillräckligt att informera om att uppgifterna kan

komma att användas för statistik.

Arbetarskyddssyrelsen anför:

 Enligt specialmotiveringen ställer paragrafen (11 §) krav på

 myndigheterna att i förväg undersöka om s.k. sekundäranvändning

 kan bli aktuell. Arbetarskyddsstyrelsen finner att denna regel

 är rimlig, men att det bör understrykas att det rör sig om en

 plikt att överväga detta och att ändringar i planerna när det

 gäller användningen av insamlade uppgifter inte nödvändigtvis

 behöver betraktas som ett "fel" (4:e stycket s. 75). Vilken

 förändring i behovet av statistik som kan komma att ske i en

 framtid är givetvis inte alltid möjligt att förutse.

Statistiska centralbyrån anför:

 SCB tillstyrker 10 §.

 Regeln om informationsskyldighet i 10 § är baserad på principen

 om informerat samtycke och är av grundläggande betydelse för

 ett förtroendefullt förhållande till uppgiftslämnarna. Enligt

 SCBs uppfattning klargör utredningen i motivuttalanden på ett

 tydligt och instruktivt sätt de principer som ligger till grund

 för informationsregeln i 10 § (se avsnitt 4.4.2). SCB anser att

 informationsregeln med hänsyn till dessa principer har stor

 betydelse såväl vid frivilligt uppgiftslämnande som i samband

 med lagstadgad uppgiftsskyldighet.

 SCB tillstyrker 11 §.

 SCB är positiv till regeln som innebär upplysningsskyldighet i

 samband med administrativ verksamhet när det gäller statistiska

 användningar av uppgifter som lämnas i dessa sammanhang. Regeln

 som har en rent upplysande funktion bör kunna stärka

 medvetenheten och förståelsen bland allmänheten för

 statistikens roll i samhället.

Statskontoret anför:

 I lagens 11 § ges myndigheten en skyldighet att upplysa den

 enskilda om i vilken utsträckning uppgifterna kan komma att

 användas för statistik. I specialmotiveringen anges att regeln

 endast tar sikte på den situationen att en myndighet med hjälp

 av en blankett samlar in uppgifter från en enskild. Om

 upplysning inte har givits, anges i specialmotiveringen, att

 myndigheten "handlat felaktigt, men detta utgör inte ett legalt

 hinder för uppgifternas användning för statistik". Några

 övergångsregler ges inte i lagförslaget, mer än att

 bestämmelsen inte har någon retroaktiv räckvidd. Om myndighet

 endast utgår från lagen och inte från specialmotiveringen

 innebär detta att en stor del av de blanketter som

 myndigheterna använder sig av bör göras om. I annat fall har

 bestämmelsen ingen räckvidd och är då enligt vår uppfattning

 obehövlig. Om myndigheten följer bestämmelsen kan den också få

 konstiga konsekvenser, exempelvis vid brottsanmälan och i hela

 kriminalstatistiken. Enskild som anmäler brott skall upplysas

 på blanketten att uppgifterna kan komma att användas för

 statistik. På samma sätt bör, logiskt sett, den som är intagen

 på kriminalvårdsanstalt upplysas om att lämnade uppgifter kan

 komma att användas för eventuell statistik. Vi menar också att

 regeln formellt rätt tillämpad av myndigheterna kan komma att

 innebära avsevärda kostnader.

FoB 90-kommissionen anför:

 Kommissionen delar helt den av utredningen anförda

 uppfattningen att det, såväl när uppgiftslämnandet är

 frivilligt som när det är ålagt, är viktigt och nödvändigt att

 motivera uppgiftslämnaren genom en fyllig information.

 Den föreslagna upplysningsplikten i ovan angivna avseenden

 till uppgiftslämnare motsvaras helt av bestämmelser i FoB 90-

 lagen. Den upplysningsplikt om ytterligare förhållanden som

 föreskrivs avseende uppdragsgivare m.m. är inte aktuell för

 folk- och bostadsräkningar som regleras i särskilda lagar.

 När det gäller skyldigheten att vid insamling av uppgifter

 för annan administrativ verksamhet upplysa om att uppgifterna

 kan komma att även användas för statistik framhåller

 utredningen att detta kan stöta på olika problem av praktisk

 natur - det kan bl.a. vara svårt att på förhand någorlunda

 heltäckande upplysa om en framtida statistisk användning.

 Kommissionen vill här peka på att i folk- och

 bostadsräkningarna hämtas uppgifter från ett stort antal

 administrativa register, som också kan variera från gång till

 gång. Användningen av uppgifterna tillgodoser härvid i en del

 fall flera av folk- och bostadsräkningarnas skiftande ändamål.

 En upplysning om att de aktuella administrativa uppgifterna kan

 komma att användas i folk- och bostadsräkningar måste då av

 praktiska skäl bli mycket allmän och summarisk. Den kan dock

 kompletteras av den information om uppgifter ur olika

 administrativa register som lämnas i samband med genomförandet

 av folk- och bostadsräkningarna och mera direkt fäster

 uppmärksamheten på att uppgifter som lämnas för administrativa

 ändamål även får en statistisk användning.

Riksbanken anför:

 Enligt 10 § lagförslaget skall en myndighet vid

 uppgiftsinsamling inte bara upplysa om ändamålet härmed utan

 även lämna uppgiftslämnarna information om t.ex. "vad som

 gäller om uppgifternas bevarande" och om "beslut och

 rättigheter enligt datalagen". Detta är, enligt fullmäktiges

 uppfattning, i många fall alltför kategoriskt. Underlaget för

 riksbankens betalningsbalansstatistik är t.ex. den

 betalningsförmedlande bankens blankett, varigenom en betalande

 lämnar betalningsuppdraget till banken. Det ter sig inte

 rimligt att denna starkt förenklade bankblankett skulle

 belastas med all den information som lagförslaget förutsätter.

 En möjlighet till förenkling härvidlag bör, enligt fullmäktige,

 medges i lagen.

Försäkringskasseförbundet anför:

 I 11 § regleras möjligheterna till "sekundär" upp-

 giftsinsamling för myndigheterna. Bl.a. skall den enskilde

 upplysas om i vilken utsträckning de uppgifter som han eller

 hon lämnar kan komma att användas för statistik.

 Försäkringskassans och riksförsäkringsverkets

 statistikmaterial bygger i huvudsak på uppgifter försäkrade

 lämnar i samband med ett aktuellt ersättningsärende, ansökan

 eller liknande. Såsom regeln i 11 § är utformad skulle

 försäkringskassorna nästan varje gång en ansökan eller

anmälan görs behöva upplysa om att uppgifterna kommer eller kan

komma att användas för olika statistiska sammanställningar.

 För försäkringskassornas del skulle detta innebära att i

 stort sett varje socialförsäkringsblankett skulle förses med

 denna information. Detta är givetvis praktiskt möjligt, men FKF

 vill ifrågasätta om det merarbete för myndigheterna med

 förfrågningar m.m., som informationsplikten skulle innebära,

 verkligen motsvaras av nytta för den enskilde. I dagens

 samhälle är människor vana vid att uppgifter används för

 statistiska sammanställningar av olika slag och det kan

 knappast hävdas att denna statistik kränker den enskildes

 integritet.

 Enligt förslaget saknar också den enskilde möjlighet att få

 en rättslig prövning av huruvida myndigheten har uppfyllt sin

 informationsplikt eller ej.

 Med hänvisning till ovanstående anser FKF att lagförslaget i

 denna fråga bör bli föremål för närmare överväganden.

Övriga synpunkter:

Datainspektionen anför:

 När uppgifter skall insamlas till ett personregister i

 datalagens mening meddelar DI i tillståndsbeslutet regelmässigt

 en föreskrift om vilken information som skall ges till dem som

 kan komma att registreras. Den nu föreslagna bestämmelsen bör

 därför inte innefatta en uttrycklig skyldighet att informera om

 beslut och rättigheter enligt datalagen.

 DI tillstyrker förslaget om en informationsskyldighet även i

 det fall avsikten inte är att inrätta ett personregister i

 datalagens mening.

1.7 Uppgiftsskydd (12-13 §)

De remissinstanser som yttrat sig i denna del har främst berört

frågan om anonymisering. Förslaget tillstyrks bl.a. av FoB 90-

kommissionen och försäkringskasseförbundet. Andra instanser har

dock invändningar. Det gäller t.ex Överstyrelsen för civil

beredskap, Fiskeristyrelsen, Arbetarskyddsstyrelsen och Sveriges

Riksbank som är kritiska till förslaget med hänsyn till de

effekter detta skulle få för deras respektive verksamheter.

Riksarkivet tar upp behovet av samhällsforskningens

materialtillgång och SCB anser att överföring till

arkivmyndighet bör vara ett med anonymisering likvärdigt

uppgiftsskydd.

Kriminalvårdsstyrelsen anför:

 För närvarande sker ingen kryptering av uppgifterna vid

 framställning av statistikuttag ur registren utan uppgifterna

 förses med löpnummer och kodnyckeln förvaras på annan enhet på

 myndigheten. Ett nytt klientadministrativt system som skall

 ersätta det nuvarande systemet planeras och i samband med det

 föreslås att statistikuttag ur systemet ska vara krypterat.

 Vissa enheter på myndigheten behöver ha tillgång till

 krypteringsnyckeln, dock ej statistikfunktionen.

 Krypteringsnyckeln kan därför inte förvaras på annan neutral

 myndighet.

Datainspektionen anför följande beträffande 12 §:

 I denna paragraf stadgas att uppgifter som samlats in för den

 statliga statistikframställningen utan dröjsmål sedan

 statistiken framställts skall anonymiseras, om inte annat är

 särskilt föreskrivet. Förbehållet "om inte annat särskilt är

 föreskrivet" syftar till bestämmelser i den av riksdagen

 nyligen beslutade arkivlagen (1990:782).

 DI får här återigen peka på att datalagens bestämmelser

 gäller för statistikregister som förs med hjälp av automatisk

 databehandling och som innehåller personuppgifter. För sådana

 register kan DI komma att, efter samråd med riksarkivet,

 meddela föreskrifter om att statistikregister skall utgallras

 efter en viss tid. Den i betänkandet föreslagna regeln om

 anonymisering av statistikregister utan dröjsmål, gäller

 således enbart för statistikregister som ej utgör

 personregister i datalagens mening.

 Detsamma gäller bestämmelsen i andra stycket om förbud mot

 att sammanföra en anonymiserad uppgift med andra uppgifter i

 syfte att återfinna den enskildes identitet. DI ifrågasätter om

 inte bestämmelsen fått en lite för vid utformning. I special-

 motiveringen till den sägs att användningen av en

 krypteringsnyckel inte skall falla under paragrafens

 ordalydelse. Ett användningssätt för krypteringsnyckeln är att

 göra det möjligt att påföra tilläggsinformation om en

 registrerad vid ett annat tillfälle än då de ursprungliga

 uppgifterna registrerades. För att kunna göra detta måste den

 enskilde kunna identifieras. Användandet av krypteringsnyckeln

 görs då i syfte att återfinna bestämda identiteter, dvs. just

 för det ändamål den inte enligt paragrafens lydelse får

 användas. Sådant krypteringsförfarande har betydelse också för

 manuella register och register som inte regleras av datalagen.

 DI föreslår att stadgandet formuleras om så att detta

 förfarande inte hindras.

Datalagsutredningen anser, såsom tidigare nämnts, att en

eventuell lagstiftning på statistikområdet bör samordnas med

innehållet i en framtida datalag och framhåller vidare följande:

 Utredningen vill här särskilt peka på att uppgiftsskyldigheten

 föreslås gälla också för forskning samt att frågan om

 anonymisering särskilt regleras i lagförslaget (12-13 §). Dessa

 frågor kräver överväganden där utgångspunkten bör vara gemensam

 för integritetsskyddet vid personregistrering och det

 uppgiftsskydd som omfattas av lagförslaget. Datalagsutredningen

 kommer för sin del att beakta vad statistikregelutredningen

 redovisat i det remitterade betänkandet.

Överstyrelsen för civil beredskap anför:

 För att kunna planera inför och genomföra beredskapsåtgärder

 (t.ex. ransoneringar/regleringar) i kriser/krig måste ÖCB bl.a.

 ha tillgång till s.k. primäruppgifter från företagen (t.ex. vad

 gäller produktion, förbrukning, lagerhållning etc.). Företagen

 är idag skyldiga (enligt lag 1982:1004) att lämna sådana

 uppgifter till ÖCB. Om uppgifterna försvinner ur de statistiska

 registren måste ÖCB samla in dem på egen hand, vilket skulle

 medföra orimliga arbetsinsatser och kostnader.

 Av det skälet bör ÖCB även i framtiden ha möjlighet att som

 nu utnyttja vissa befintliga statistiska register för att

 inhämta önskade primäruppgifter.

 Slutligen kan påpekas att uppgiftslämnarna till de för ÖCB

 aktuella registren, t.ex. SCBs årliga publikation "Industri

 19..", är informerade om att ÖCB får ta del av de lämnade

 uppgifterna.

Riksförsäkringsverket har i sin genomgång av paragrafer som är

exempel på överflödig lagstiftning tagit upp både 12 och 13 §§

och anför följande:

 Tolfte paragrafen behandlar anonymisering och refererar till

 lagförslagets § 2 som refererar till sekretesslagen. I

 specialmotiveringen till § 13 skriver utredaren att "Denna

 bestämmelse är i och för sig inte nödvändig, eftersom

 regeringen har den normgivningskompetens som åsyftas redan på

 grund av regeringsformen.

Socialstyrelsen anför:

 Enligt 12 § innebär anonymisering att enskilds identitet

 avlägsnas eller döljs. Förslaget medför att anonymiserad

 uppgift inte får sammanföras med andra uppgifter i syfte att

 återfinna den enskildes identitet. Förslaget bör dock utvidgas

 till att även täcka fall då uppgiften redan är anonym och

 försök görs till bakvägsidentifiering av enskild person.

Bankinspektionen anför:

 Bankinspektionen producerar idag inte någon form av statistik

 utan uppdrar åt Statistiska centralbyrån att göra

 sammanställningar för den officiella kreditmarknadsstatistiken.

 Den i lagen om den statliga statistikframställningen föreslagna

 12 § gällande anonymisering av uppgifter skulle för Statistiska

 centralbyrån innebära en rad inskränkningar i den nuvarande

 statistikproduktionen. Som exempel kan bl.a. nämnas att

 bankinspektionen och Statistiska centralbyrån träffat

 överenskommelse med vissa institut om att publicera enskilda

 uppgifter rörande dessa. Detta gäller t.ex. bankernas månatliga

 balansstatistik och den årliga balans- och resultatstatistiken.

 Dessa uppgifter publiceras som en tidsserie dvs. med uppgifter

 avseende flera tidsperioder. En direkt anonymisering av

 insamlat material skulle i princip omöjliggöra produktion och

 publicering av dessa uppgifter.

 Bankinspektionen kan vidare peka på ett annat område där

 anonymisering av uppgifter skulle försämra kvaliteten på

 kreditmarknadsstatistiken. Eftersom instituten på

 kreditmarknaden förändras genom nyetableringar, fusioner,

 nedläggningar m.m. är det viktigt att de i statistiken ingående

 instituten är identifierbara så att relevanta grupper av

 institut kan konstrueras för att uppnå jämförbarhet i

 statistiken mellan perioder. En sådan bearbetning skulle också

 omöjliggöras om användaruppgifter anonymiseras.

 Bankinspektionen invänder sålunda mot den i lagen om den

 statliga statistikframställningen föreslagna 12 § gällande

 anonymisering av uppgifter som upptagits för automatisk

 databehandling. För att behålla kvalitén på

 kreditmarknadsstatistiken och för att tillgodose användarnas

 behov av statistik (ofta uppgiftslämnarna själva) vore det av

 flera skäl olämpligt att direkt låta anonymisera insamlade

 uppgifter. Enligt bankinspektionens uppfattning bör det därför,

 samtidigt som den nu

föreslagna lagen träder i kraft, i en särskild författning

föreskrivas att kreditmarknadsstatistiken inte omfattas av 12 §.

Konjunkturinstitutet delar uppfattningen att regler såsom om

anonymisering och förbud mot återidentifiering utgör ett viktigt

komplement till det legala skyddet i sekretesslagen och

datalagen. Konjunkturinstitutet anför vidare:

 Det är emellertid samtidigt av stor vikt att krav på

 anonymisering inte utformas så att de omöjliggör longitudinella

 studier och utnyttjande av långa tidsserier för

 forskningsändamål.

 Institutet vill därför understryka vikten av att uttrycket

 "utan dröjsmål efter det att statistiken har framställts" i 12

 § inte ges en så snäv tolkning att effektiv användning av

 paneldata förhindras. Dessutom bör överlämnande till

 arkivmyndighet kunna betraktas som ett fullvärdigt alternativ

 till anonymisering, sett från skyddssynpunkt.

Riksarkivet anför:

 Riksarkivet har intet att invända mot förslaget att reglera den

 statliga statistikframställningen i särskild lag. Riksarkivets

 synpunkter och invändningar inskränker sig till utformningen av

 12 § förslaget till särskild lag om den statliga statis-

 tikframställningen.

 I 12 § ges möjlighet att antingen avlägsna uppgifter som kan

 identifiera den enskilde eller att dölja uppgifterna. Båda

 alternativen har fått den gemensamma beteckningen

 anonymisering. Det senare alternativet innebär kryptering, en

 metod som möjliggör ett återskapande av identiteterna (sid 40).

 Det förra alternativet är mer vagt till sin innebörd.

 Riksarkivet utgår emellertid från att lagen skall erbjuda

 likvärdiga alternativ och att termen avlägsna därför innebär

 att uppgifterna avlägsnas ur upptagningen för automatisk

 databehandling, men behålls på annat slag av medium, exempelvis

 COM. I annat fall skulle utredningen ha använt den gängse

 legala termen gallring, jfr 10 § arkivlagen (1990:782) och

 prop. 1989/90:72, särskild bil 1 avsnitt 3.5. Ett klarläggande

 på denna punkt behövs i specialmotiveringen till den kommande

 lagen.

 Anonymisering genom alternativt döljande resp avlägsnande

 skall vidtas, "om inte annat är särskilt föreskrivet". Här

 torde åsyftas föreskrifter som datainspektionen utfärdat med

 stöd av datalagen. Om emellertid termen avlägsna används

 synonymt med gallra, kan bestämmelsen även åsyfta särskilda

 gallringsbeslut som fattats av riksarkivet med stöd av allmänna

 arkivstadgan, efter den 1 juli 1991 med stöd av arkivlagen. Om

 så är fallet, bör lagen på denna punkt kompletteras med

 verkställighetsföreskrifter som ger riksarkivet möjlighet att

 bevaka pågående statlig statistikproduktion och mandat att vid

 behov utfärda särskilda gallringsbeslut. Det kan här nämnas,

 att arkivlagen som reglerar gallring hos statliga myndigheter

 och som via verkställighetsföreskrifter avses ge riksarkivet

 mandat att besluta gallring i likhet med nu gällande

 förfarande, endast gäller om inte

avvikande bestämmelser om gallring finns i annan lag eller

förordning. Det är angeläget att påpeka att statistikregister

med bibehållna identifieringsmöjligheter i vissa fall kan ha ett

värde för vetenskaplig forskning genom att möjliggöra s.k.

longitudinella studier, även efter det att föreskriven statistik

har framställts. Det faller inom riksarkivets sektoransvar att

bevaka att samhällsforskningens materialtillgång, även inom

statistikområdet, är tillräcklig och adekvat.

Fiskeristyrelsen anför:

 Det får antas att bestämmelsen om uppgiftsskydd i 12 §

 lagförslaget inte är avsedd att tillämpas på den typ av

 personregister för driftsstatistik som fiskeristyrelsens

 databaserade loggboksregister på längre sikt och i andra hand

 utgör. Det är dock redan vid insamlandet klart att de uppgifter

 som tillförs registret skall ligga till grund för den statliga

 statistikframställningen. Med hänvisning till vad som tidigare

 sagts om begreppet statlig statistikframställning och om lagens

 tillämplighet i aktuella avseenden även hos den insamlande,

 synes fiskeristyrelsen inte kunna bortse från anonymiser-

 ingsplikten i nämnda paragraf. Det är dock uteslutet att

 genomföra en sådan anonymisering i loggboksregistret.

 Uppgifterna i registret behöver nämligen också under lång tid

 finnas tillgängliga för kontroll av enskildas fiske i samband

 med prövning av låne- och bidragsansökningar. Registret är för

 övrigt skyddat mot offentlighet enligt reglerna i 9 kap 4 §

 sekretesslagen.

Arbetarskyddsstyrelsen anför:

 Arbetarskyddsstyrelsen ansvarar för ett register över anmälda

 arbetsskador - Informationssystemet om arbetsskador (ISA).

 Detta register utnyttjas dels som ett administrativt register,

 dvs i verkets uppföljning och tillsynsarbete och dels för

 framställning av statlig statistik. I den rena tillsynsverk-

 samheten krävs att uppgifter om enskilda fall finns

 tillgängliga under en avsevärd period efter den inkomna

 anmälan. Även för den rena statistikframställningen krävs

 identifierbara uppgifter för att t.ex. kunna komplettera den

 ursprungliga arbetsskadeanmälan med uppgift om längden på

 sjukledigheten med anledning av arbetsskadan, som i många fall

 inte är avslutad förrän flera år efter skadans inträffande och

 anmälan.

 Eftersom ISA-registret har flera andra syften än som bas för

 framtagning av statlig statistik, t.ex. underlag för

 tillsynsverksamhet och forsknings- och utredningsverksamhet,

 förutsätter arbetarskyddsstyrelsen att denna paragraf inte

 berör ISA-registret.

 Det är också av stor vikt att det finns möjlighet till

 samkörningar mellan ISA och exempelvis dödsorsaksregister,

 folk- och bostadsräkningar och patientstatistik.

 Arbetarskyddsstyrelsen vill generellt understryka vikten av

 att möjligheter att skapa viktiga register för

 riskidentifiering genom samkörning mellan olika register över

 hälsoeffekter och register med uppgifter om möjliga orsaker,

 exempelvis yrke (FoB), inte förhindras i framtiden. Då

 resultatet av en skadlig påverkan i många fall kan dröja åratal

 i vissa fall tiotals år är det således av största vikt att

 möjligheten till samkörningar en längre tid efter insamling av

 data inte omöjlig

göres. Det förtjänar också att påpekas att den diskussion om

risker för intrång i den personliga integriteten som förts

sällan gällt den typ av samkörda register som utnyttjas för

identifiering av tidigare okända hälsorisker eller uppföljning

av åtgärder som satts in mot kända hälsorisker.

 Själva analysen av sådana register kan i allmänhet ske med

 avidentifierade personuppgifter. Som exempel kan nämnas den

 stora användning av ett avidentifierat Cancermiljöregister

 (samkörning mellan socialstyrelsens cancerregister och SCBs

 folk- och bostadsräkningar) som kommit till stånd. Vid analys

 av sådana register kan det emellertid uppkomma frågeställningar

 som gör det önskvärt att i fördjupad forskning och utredning

 följa upp enskilda individer. En anonymisering av

 grundregistren skulle omöjliggöra eller avsevärt försvåra sådan

 uppföljning.

 Det är utomordentligt angeläget att lagförslaget inte

 förhindrar riskidentifiering. Det kan exempelvis gälla

 uppföljning av effekterna av lösningsmedelsexponering,

 belastningsskador, eller att studera inverkan av arbetsmiljön

 på cancerincidensen och incidensen av hjärt- och kärlsjukdomar.

 Det är således önskvärt att exempelvis sådana register över

 hälsoeffekter som nämnts i 1:a stycket på sid. 1 ASS yttrande

 (effektregister) undantas från kravet på anonymisering, dvs

 förbehållet "om inte annat särskilt är föreskrivet" bör avse

 att omfatta även dessa register och nödvändiga bakgrundsregis-

 ter (för närvarande framför allt folk- och bostadsräkningarna).

 Om detta inte är möjligt vill arbetarskyddsstyrelsen starkt

 betona vikten av att åtminstone kunna bevara dessa i krypterad

 form, vilket visserligen skulle försvåra användningen av

 registren för riskidentifiering, men förhoppningsvis inte

 omöjliggöra ett sådant utnyttjande.

 Intresset av att bevara insamlade material för framtida

 forskning berörs i kommentaren till paragrafen. Att placera

 (omhänderta) sådant material hos en arkivmyndighet minskar

 tillgängligheten för framtida forskning. Arbetarskyddstyrelsen

 vill starkt understryka vikten av att bevara material som kan

 vara intressant ur forsknings- och utredningssynpunkt på ett

 för dessa ändamål så lättillgängligt sätt som möjligt.

Statistiska centralbyrån anför:

 SCB anser att regeln i 12 § 1:a stycket beträffande

 anonymisering av statistiska material behöver kompletteras med

 en möjlighet att överlämna uppgifter till arkivmyndighet som

 ett likvärdigt uppgiftsskydd.

 SCB tillstyrker förbudet mot återidentifiering. Med hänsyn

 till regelns karaktär föreslås att den tas in i en särskild

 paragraf.

 SCB anser att både avidentifiering och skyddskryptering är

 metoder som är ägnade att åstadkomma ett starkt uppgiftsskydd.

 När ett material skall anonymiseras är det endera av dessa två

 åtgärder som skall vidtas.

 Avidentifiering innebär en oåterkallelig åtgärd och hänsyn

 måste tas till de olika bevarandeintressena innan en sådan

 åtgärd vidtas. Vissa statistiska material som t.ex. har stort

 värde för framtida forskning bör således arkiveras i enlighet

 med gällande arkivbestämmelser (prop. 1989/90:72 med förslag

 till ny arkivlag). Detsamma gäller för s.k. longitudinella

 studier och överhuvud taget för statistik som bygger på långa

 tidsstudier bl.a. inom företagsstatistiken.

 Skyddskryptering är i stort sett ett lika effektivt skydd som

 avidentifiering, men har den fördelen att nya uppgifter kan

 föras på de krypterade uppgifterna för samma individ. De

 nackdelar som nämnts i föregående stycke med avidentifiering

 finns alltså inte här. Försöksverksamhet pågår med denna metod

 (jfr SCBs kommentar till 13 § i lagen), vilket innebär att det

 f.n. inte kan avgöras i vilken mån metoden blir användbar i den

 reguljära statistikframställningen.

 Mot bakgrund av vad som ovan sagts anser SCB att det är

 mycket angeläget att överlämnande till arkivmyndighet anges som

 ett alternativ till anonymisering i 12 § 1:a stycket. Därigenom

 tillgodoses såväl de intressen som en anonymisering avser att

 skydda som de aktuella bevaringsbehoven. SCB tilllämpar för

 närvarande detta förfarande på olika undersökningar och en

 avidentifierad kopia kan samtidigt behållas för fortsatta

 statistiska bearbetningar.

 Ett uttryckligt lagstöd i 12 § för överlämnande av uppgifter

 till arkivmyndighet i skyddssyfte och som alternativ till

 anonymisering innebär att både skyddsintressena och

 statistikproduktionens intressen tillgodoses.

 Förbudet mot återidentifiering är enligt SCBs uppfattning ett

 viktigt legalt komplement till det redan nu starka dataskyddet

 vid SCB. Förbudet syftar på vissa speciella förfaranden som

 endast delvis torde omfattas av nu gällande straffbestämmelser

 i bl.a. datalagen. SCB anser bl.a. med hänsyn till att det

 införs en ny typ av brott att stadgandet bör tas in i en

 särskild paragraf i statistiklagen.

 13 §

 SCB tillstyrker 13 §.

 Regeln syftar på bestämmelser om sekretess och säkerhet och i

 utkastet till statistikförordning (9 §) föreslås en regel om

 användning av skyddskryptering på statistikområdet.

 Som framgår av motiven till statistikförordning pågår f.n. en

 försöksverksamhet med skyddskryptering vid SCB. Resultatet av

 försöksverksamheten skall redovisas till regeringen senast vid

 utgången av år 1991.

FoB 90-kommissionen anför följande:

 För de uppgifter som förekommer i folk- och bostadsräkningarna

 har statsmakterna ansett det vara av särskilt intresse att de

 bevaras i identifierbar form för framtida forskning. I enlighet

 härmed, och också i överensstämmelse med utredningens förslag,

 föreskrivs i FoB 90-lagen att det av statistiska centralbyrån

 upprättade registret över folk-och bostadsräkningen så snart

 som det inte behövs för framställning av den

 anslagsfinansierade statistiken skall överlämnas till

 riksarkivet för förvaring.

 Som framgår av motivuttalande i propositionen (1989/90:1) om

 ändring i FoB 90-lagen regleras en utlämning av registret då av

 datalagen. Det innebär att Statistiska centralbyrån, en

 forskare eller annan mottagare måste ha licens och tillstånd av

 datainspektionen. Inspektionen kan därvid meddela de

 föreskrifter som behövs för att förebygga risk för otillbörligt

 intrång i den personliga integriteten.

 Kommissionen finner det tillfredsställande att det relativt

 omfattande integritetsskydd som gäller för uppgifterna i folk-

 och bostadsräkningen även tillämpas för uppgifter för annan

 statistik. I enlighet med

utredningens förslag bör dock anonymisering genom

avidentifiering eller kryptering vara huvudregeln.

Riksbanken konstaterar att den föreslagna regeln i 12 § 1:a

stycket lagfäster den statliga statistikproducentens skyldighet

att skydda dem som avses med uppgifterna genom anonymisering.

Riksbanken anför vidare:

 Det är värdefullt att så sker och såsom framhålles i

 specialmotiveringen till denna regel kan med rätta ett sådant

 uppgiftsskydd ses som "en hörnsten i regelbygget kring den

 statliga statistiken".

 Genom att regelns giltighet begränsas till "uppgifter som har

 erhållits för den statliga statistikframställningen" ger den

 samtidigt det nödvändiga utrymmet för att bevara

 identifierbarheten för sådana uppgifter som inhämtas för en

 myndighets tillsyn, låt vara att dessa även kan utgöra under-

 lag för statistikframställning.

 Men även med denna av lagtexten givna begränsning kan regeln

 i vart fall för riksbankens del förefalla alltför kategorisk.

 När riksbanken med stöd av lagen (1990:750) om betalningar till

 och från utlandet m.m. inhämtar uppgifter för betalnings-

 statistiken måste de uppgifter som avser av juridiska personer

 verkställda och mottagna betalningar bevaras identifierbara.

 Skälet härför är att de uppgifter som inhämtas med stöd av

 denna lag skall också underlätta skattekontroll. Och eftersom

 uppgifter beträffande juridiska personer, i motsats till vad

 som gäller fysiska personer, icke insändes till

 skattemyndigheterna, blir det riksbanken som har att svara för

 att dessa uppgifter bevaras och vid behov kan ställas till

 skattemyndigheternas förfogande. Möjligen kan sägas att

 eftersom betalningslagen uttryckligen tjänar också skattekon-

 trollsyftet, det måste anses vara "särskilt föreskrivet" att

 riksbankens uppgifter rörande juridiska personer måste bevaras

 identifierbara. Regeln får då en rimlig innebörd för just detta

 fall. Något hinder mot att avidentifera de uppgifter som med

 stöd av betalningslagen inhämtas beträffande fysiska personer

 föreligger däremot ej. Dessa uppgifter kan och bör anonymiseras

 utan dröjsmål så snart de ej längre behövs för

 statistikändamål.

 Allmänt sett förtjänar emellertid framhållas att kravet på

 att för statistik inhämtade uppgifter skall anonymiseras "utan

 dröjsmål" bör ges en rimlig, flexibel tolkning. Fortlöpande

 avstämningar för enskilda uppgiftslämnare kan vara en angelägen

 metod för att upprätthålla statistikens kvalitet. Riksbanken

 behöver t.ex. kunna identifiera den som gjort en

 valutatransaktion, t.ex. en direktinvestering, för att kunna

 begära för statistiken nödvändiga uppgifter t.ex. om

 återinvesterade vinster. Detta gäller främst juridiska

 personer. Även andra statistiska undersökningar kan på

 motsvarande sätt behöva bygga på kunskap om individuella

 aktörers transaktioner. Det sagda bör dock ej utesluta att den

 föreslagna regeln behålles i den föreslagna lydelsen. Men det

 är viktigt att då också hänsynstaganden till statistikkvalitet

 tillåtes framträda i motivskrivningen och inte enbart

 integritetsintresset. Därigenom blir möjligt att tolka regeln

 "utan dröjsmål" med beaktande av och sammanvägning av båda

 dessa intressen.

Försäkringskasseförbundet vill särskilt tillstyrka förslaget om

anonymisering av uppgifter, även om detta inte torde gälla

försäkringskassorna. Särskilda regler gäller för

försäkringskassornas registerhållning.

Tjänstemännens centralorganisation anför:

 TCO vill understryka beträffande anonymiseringskravet i 12 §

 att personrelaterade register över tiden (för longitudinella

 studier) i högsta grad är väsentliga. TCO anser att det är

 viktigt att utrymme ges för att möjliggöra dessa studier över

 olika samband och dess effekter på grupper av individer. TCO

 anser att det är viktigt att skilja på olika typer av

 dataregister som forskningsregister i motsats till

 administrativa register. Denna skillnad är viktig när det

 gäller att bedöma den enskildes integritetsskydd. Faran för den

 enskildes integritet uppstår först när man skall lämna ut

 individuppgifter. TCOs slutsats blir således att lagen måste

 lämna utrymme för att tillåta personrelaterade register så att

 det blir möjligt att göra studier över tiden av grupper av

 individer.

1.8 Framställningsmetoder och offentliggörande (14 -16 §)

Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig över betänkandet

i dessa delar. Riksförsäkringsverket och Skogsstyrelsen anser

att vissa av de föreslagna reglerna är överflödiga.

Arbetarskyddsstyrelsen, SCB och AB Svensk Bilprovning har

invändningar mot utformningen av regeln om hänsynstagandet till

den enskilde vid offentliggörande av statistiken (16 §). Denna

regel tillstyrks dock av FoB 90-kommissionen.

Kritiska synpunkter:

Riksförsäkringsverket har i sitt remissyttrande, såsom tidigare

angivits, pekat ut ett antal paragrafer som exempel där

lagstiftning verkar vara överflödig. I detta avsnitt anges att

14 och 16 § är sådana exempel och att de snarast torde höra

hemma i den statistikförordning som fogas till denna lag.

 För 14 § del förordas att etikregler borde ingå i författningar

av lägre valör än lag, då brott mot eller avsteg från regler av

detta slag knappast kan sanktioneras som sådana. För 16 § del

ställs frågan varför man skall lagstifta utöver

offentlighetsprincipen om offentliggörande när det enligt

utredarens specialmotivering varken är lämpligt eller ens

möjligt att närmare ange hur omfattande spridningen av

statistiska produkter av skilda slag skall vara.

Skogsstyrelsen anser att 14 och 16 § inte behövs eftersom de

torde täckas in av förvaltningslagen och anför beträffande 15 §:

 Kravet på att all statlig statistik - med undantag av den som

 skyddas enligt sekretesslagen skall offentliggöras är inte

 rimlig framför allt med hänsyn till att begreppet statistik

 inte definierats. Bestämmelsen torde heller inte behövas. Det

 ligger i förvaltningslagens bestämmelser att de statliga

 myndigheterna skall vara effektiva. I en effektiv

 statistikframställning är offentliggörande en naturlig del

 under förutsättning att statistiken uppfyller uppsatta

 kvalitetskrav.

Arbetarskyddsstyrelsen anför beträffande 16 §:

 I specialmotiveringen sägs att resultaten av statistik i vissa

 fall kan uppfattas som känsliga eller riskabla och att

 formuleringen i paragrafen skall innebära att det inte är

 uteslutande från den enskildes uppfattning som bedömningen

 skall göras. Formuleringen av paragrafen är svår att förstå,

 man kan notera att det står ett "och" före sista bisatsen.

 Arbetarskyddsstyrelsen anser att detta avvägningsproblem borde

 förtydligas.

 Publiceringen av arbetsskadestatistik i form av antal

 arbetsskador skulle kunna innebära att ett enskilt företag

 lider skada. Vidare, för att få ett korrekt mått på

 arbetsskadesituationen vid ett speciellt företag behövs,

 förutom uppgift om det antal fall som inträffat också uppgift

 om antalet anställda eller arbetad tid vid företaget. Skall

 siffror på arbetsskadefrekvensen för olika företag bli

 någorlunda jämförbara krävs också kunskap om köns och

 åldersfördelning bland de anställda, eftersom detta påverkar

 arbetsskadesituationen. Vid bedömningen av

 arbetsskadesituationen är det således viktigt att även kunna

 utnyttja sådan kompletterande information som ej primärt

 insamlats för detta syfte.

 Arbetarskyddsstyrelsen instämmer med och vill stryka under

 sista delen i specialmotiveringen till paragrafen. Frågan om

 insamling och redovisning av statlig statistik måste ibland

 bedömas utifrån ett bredare perspektiv än den enskildes

 integritet. Vad gäller arbetsmiljöfrågor är ofta allmännyttan

 av större betydelse.

Statistiska centralbyrån avstyrker 16 § och anför följande:

 När det gäller enskilda individer skyddas de av regeln om

 statistiksekretess i 9 kap. 4 § sekretesslagen som är av

 grundläggande betydelse för integritetsskyddet. 16 § syftar på

 andra integritetsaspekter än de som omfattas av statistiksek-

 retessen. Enligt SCBs uppfattning kan den föreslagna regeln i

 16 § få till konsekvens att viktig statistik, bl.a. sådan som

 syftar till att belysa sociala förhållanden för utsatta grupper

 i samhället, måste undertryckas. (Jämför särskilt sid. 81 i

 specialmotiveringen till 16 §). Regeln skulle därmed enligt

 SCBs uppfattning komma i klar konflikt med publiceringskravet

 enligt 15 §.

AB Svensk bilprovning har lämnat synpunkter på 16 § vilka

redovisas under avsnitt 2.2 Lagens tillämpningsområde.

Övriga synpunkter:

Socialstyrelsen anför:

 Socialstyrelsen delar utredarens uppfattning att statlig

 statistik skall offentliggöras så att syftet med statistiken

 tillgodoses. Detta är givetvis inte detsamma som att all

 statistik skall publiceras. Statlig statistik skall så långt

 möjligt vara åtkomlig och lättillgänglig. Om offentliggörandet

 bör ske i form av databaser, publikationer eller annan

 informationsservice får bedömas från fall till fall. Dock bör

 information om existerande statlig statistik finnas centralt

 tillgänglig, t.ex. hos SCB.

Skolöverstyrelsen konstaterar beträffande 15 § att det

självfallet är rimligt att all insamlad information, som har ett

allmänt intresse, offentliggörs på lämpligt sätt.

Statistiska centralbyrån tillstyrker 14 och 15 § och anför:

 SCB anser att 14 § är väl motiverad med hänsyn till det

 grundläggande kravet på statistiken att denna skall vara

 korrekt. Bestämmelsen ger uttryck för principer som kan synas

 självklara men genom att dessa regleras i lagen framgår det

 tydligt att det är fråga om ett åliggande i tjänsten. SCB anser

 vidare att publiceringskravet enligt 15 § tillgodoser viktiga

 demokratiska samhällsintressen som gör det i hög grad motiverat

 att bestämmelsen tas in i lagen. Givetvis kan de närmare

 formerna för publiceringen inte detaljregleras i lagen med

 hänsyn till de skiftande publiceringsbehov som gör sig gällande

 ifråga om olika statistikprodukter.

FoB 90-kommissionen konstaterar att syftet med 16 § är att hos

dem som i en eller annan funktion medverkar vid framställning

eller redovisning av statistik inpräntas att de måste respektera

den enskildes integritet. Denna bestämmelse blir tillämplig även

för folk- och bostadsräkningar och skall beaktas vid bl.a.

utformning av frågeblanketter, kontakter med uppgiftslämnare och

offentliggörande av statistiken.

Förbundet för jurister, samhällsvetare och ekonomer (SACO-

föreningen vid SCB) anför följande beträffande 14 §:

 Det är bra att lagen ställer krav på metodutformningen.

 Egentligen borde nog kraven vara ännu starkare, särskilt med

 tanke på den skenbara lätthet med vilken driftsstatistik ofta

 framställs. Det krävs kvalificerad specialistkompetens för att

 göra tillförlitlig statistik. Metodansvaret måste därför

 grundas på sådan kompetens. Utbudet av sådan kompetens är

 tyvärr svag.

 15 §:

 Kravet på offentliggörande enligt 15 § är kanske alltför

 absolut. Det saknas en diskussion om kopplingen mellan kvalitet

 och offentliggörande. Om undermålig statistik inte är statistik

 är problemet löst, men så enkelt är det nog inte. Stora

 bortfall kan t.ex. leda till att resultaten med all rätt inte

 offentliggörs.

1.9 Överklagande, tvångsmedel och straffbestämmelser

(17-19 §)

Endast en mindre del av remissinstanserna yttrar sig över

utredningens förslag under detta avsnitt. I första hand gäller

synpunkterna invändningar på enskilda punkter. Svenska

kommunförbundet anser exempelvis att det inte är befogat med

vite som tvångsmedel för kommunernas uppgiftslämnade. Stati-

stiska centralbyrån och Företagens uppgiftslämnardelegation har

skilda invändningar i sak mot förslaget om

överklagbarhet av beslut om uppgiftsskyldighet (17 §). Förslaget

i sistnämnda del tillstyrks dock av Lantbrukarnas riksförbund

och Svenska fastighetsägareförbundet.

Tullverket framhåller:

 Vites- och straffbestämmelserna i 18 och 19 § måste samordnas

 bättre med motsvarande bestämmelser i tullagen och

 tullförordningen (1987:1114), så att det inte sker en

 dubbelreglering med delvis motstridiga bestämmelser.

 Tullmyndighet får enligt 97 § tullagen förelägga vite när

 viss angiven uppgiftsskyldighet till tullverket har eftersatts.

 Det är fråga om både uppgifter som lämnas för "administrativa"

 ändamål (underlag för tulltaxering) och om uppgifter för

 statistiska ändamål vid import. Befogenheten att förelägga vite

 i dessa fall bör även fortsättningsvis tillkomma enbart

 tullmyndigheterna och inte ges även till länsstyrelserna.

 Frågor om utdömande av vite prövas i ovannämnda fall enligt

 97 § tullagen av generaltullstyrelsen, inte av länsrätten. Ett

 överflyttande av den befogenheten till länsrätten är möjligen

 plausibelt, men bör inte ske utan ett noggrant övervägande av

 för- och nackdelar. En annan avvikande regel i 97 § tullagen är

 att vitet är maximerat till 5 000 kronor, medan en övre gräns

 saknas i lagförslagets 18 §.

 Straffbestämmelserna i 19 § kolliderar med 71 § 1:a stycket

 13:e tullförordningen, som straffbelägger bl.a. lämnandet av

 oriktiga statistiska uppgifter till tullverket. Brottet kallas

 tullförseelse.

 Allmänt åtal för tullförseelse får enligt 73 §

 tullförordningen väckas endast efter medgivande av

 tullmyndighet. Frågan om åtalslov i dessa fall bör även

 framgent ankomma på tullmyndigheten och inte flyttas till SCB

 eller tillkomma även SCB. Vidare noteras den skillnaden att

 tullförordningen, till skillnad från 19 § lagförslaget,

 straffbelägger inte enbart oriktigt uppgiftslämnande utan även

 underlåtenhet att lämna någon uppgift. Det sistnämnda har av

 utredaren inte ansetts kräva någon särskild påföljd (utöver

 möjligheten att förelägga och utdöma vite).

Skolöverstyrelsen anför:

 Rätten att överklaga beslut om insamling av uppgifter i 17 §

 begränsas utan närmare motivering till det som omfattas i 7 §,

 1:a stycket. På grund av oklarheterna i 7 § om vad som

 innefattas i ordet utbildning är det oklart om kommunernas och

 landstingskommunernas organisationer har rätt att överklaga

 beslut om uppgiftsinsamling rörande skola och vuxenutbildning.

Fiskeristyrelsen påpekar att i Fiskeristyrelsens kungörelse om

fiskeloggbok hänvisas till ansvarsbestämmelser i

fiskeriförordningen och noterar att några tvångsmedel som dem i

18 § lagförslaget har styrelsen inte till sitt förfogande.

Arbetarskyddsstyrelsen anför följande beträffande 17 §:

 Enligt specialmotiveringen skall ett eventuellt överklagande

 inte automatiskt innebära att ett insamlande av uppgifter måste

 avbrytas.

Detta är väsentligt. Det bör också tilläggas att det inte heller

automatiskt skall innebära att ett påbörjande av insamling

förhindras, vilket klart bör framgå av lagtexten.

Statistiska centralbyrån tillstyrker principiellt 17 § men anser

bl.a. mot bakgrund av det samråd som skall ske enligt 9 § att

besvärsprövningen bör begränsas till en ren laglighetsprövning.

Statistiska centralbyrån anför vidare:

 Enligt 9 § skall beslut som innebär uppgiftsskyldighet för

 enskild föregås av ett samråd med organisation som företräder

 uppgiftslämnarna. SCB har i kommentaren till 9 § framhållit att

 det samråd som ägt rum enligt den nuvarande samrådsförordning-

 en fungerat bra och enligt SCBs uppfattning tillvaratas

 uppgiftslämnarnas intressen på ett effektivt sätt genom detta

 förfarande.

 SCB anser därför att rättssäkerhetsintressena i stor

 utsträckning tillgodoses genom samrådsförfarandet som ofta

 innebär ingående diskussioner och bedömningar tillsammans med

 företrädare för uppgiftslämnarnas organisationer innan beslut

 fattas av SCB. SCB anser att det ändå kan finnas fog för att

 samrådsregeln kompletteras med en besvärsregel som ger

 möjlighet till en formell rättslig prövning av ett beslut som

 innebär uppgiftsskyldighet. - För närvarande har enskilda dock

 möjlighet att överklaga ett sådant beslut till domstol i

 samband med utdömande av böter eller vite. En allmän

 besvärsrätt till regeringen finns även enligt 30 § verksförord-

 ningen.

 När det gäller frågor som samrådsförfarandet vanligen brukar

 avse exempelvis fastställande av urvalsstorlek och

 undersökningsperiodicitet anser SCB att samrådsregeln i 9 § bör

 vara en tillfredsställande garanti för att de olika

 uppgiftslämnarintressena blir beaktade. Lämplighetsfrågor av

 detta slag bör därför enligt SCBs uppfattning inte omfattas av

 besvärsprövningen enligt 17 §. Denna prövning bör inte heller

 omfatta statistikens syfte av samma skäl som anförts under 9 §

 beträffande samrådsförfarandet.

 SCB anser att besvärsrätten bör begränsas till lagligheten av

 ett beslut om uppgiftsskyldighet, vilket också utredningen

 främst tycks ha åsyftat. I specialmotiveringen till 17 §

 åberopar utredningen således artikel 6 i Europakonventionen som

 har till syfte att möjliggöra en domstolsprövning i de fall ett

 myndighetsbeslut strider mot någon rättsregel; jämför lagen

 (1988:205) om rättsprövning. I dessa fall upphävs det felaktiga

 beslutet och ärendet återförvisas till myndigheten för ny

 handläggning.

 SCB anser att en sådan utformning av besvärsrätten som verket

 föreslår tillsammans med samrådsförfarandet enligt 9 § och

 besvärsrätten för enskilda enligt 17 § 1:a stycket 2:a punkten

 väl skulle tillgodose rättssäkerhetsintressena.

Statistiska centralbyrån tillstyrker 18 § och anför vidare:

 SCB är positiv till utredningens förslag om att avskaffa böter

 som påföljd vid uteblivet uppgiftslämnande eftersom SCB inte

 anser att det här är fråga om ett straffvärt beteende. Det

 intresse som reglerna skall tillgodose avser uteslutande att

 uppgiftslämnandet fullgörs och något bestraffningsintresse

 föreligger självfallet inte.

Statistiska centralbyråns kommentar till straffbestämmelsen

enligt 19 § för olovlig identifiering har redovisats bland

synpunkterna på 12 §.

FoB 90-kommissionen anför:

 När det gäller enskildas rätt till överklagande anför

 utredningen att det endast i mycket sällsynta undantagsfall

 blir aktuellt att ålägga enskild fysisk person

 uppgiftsskyldighet. Där det blir aktuellt förutsätts att

 skyldigheten regleras i särskild ordning som när det gäller

 folk- och bostadsräkningar.

 Bl.a. mot bakgrunden härav och med hänvisning till

 erfarenheterna från tidigare samråd om uppgiftsinsamling anser

 utredningen att antalet överklaganden kommer att bli mycket

 begränsat och att arbetsbördan för kammarrätten i Stockholm,

 som närmast kommer att beröras, inte kommer att öka nämnvärt.

 Som tidigare nämnts synes utredningen ha bortsett från

 uppgiftsskyldighet som enligt statistiklagen ankommer på

 enskilda fysiska personer som näringsidkare och

 fastighetsägare. Antalet härav kan vara i storleksordningen ett

 par hundra tusen personer. Detta förhållande kan eventuellt

 leda till en annan bedömning av antalet överklaganden än

 utredningen har gjort.

Svenska kommunförbundet anser när det gäller förslaget om

tvångsmedel det inte befogat med ett vitesföreläggande mot

kommunerna för att garantera uppgiftslämnande.

Lantbrukarnas Riksförbund tillstyrker att möjligheten skapas att

organisationer skall ges rätt att hos kammarrätten i Stockholm

överklaga en uppgiftsinsamling under uppgiftsplikt (17 §).

Företagens uppgiftslämnardelegation anför:

 I fråga om rätten att överklaga en uppgiftsinsamling (en viktig

 och avgörande rättsregel som skydd för företagen) önskar FUD

 peka på behovet av en s.k. motregel. En motregel är nödvändig

 för att kammarrätten skall kunna göra en korrekt intresse-

 avvägning för tillämpningen av den generella och starkt

 normativa uppgiftsplikten i 7 § förslaget. I vissa fall skall

 det nämligen vara möjligt att den enskildes intresse av att ej

 lämna uppgifter tar över det allmännas statistikintresse.

 Lagregeln skulle kunna föras in i 7 § och ha ett innehåll med

 innebörden att den enskildes intresse väger tyngre än det

 allmännas behov av att få in uppgiften.

Svenska fastighetsägareförbundet anser att det är ett steg i

rätt riktning att organisation som företräder uppgiftslämnarna

skall kunna överklaga myndighetsbeslut om en uppgiftsinsamling

som skall genomföras under uppgiftsplikt. Även de medlemmar som

direkt berörs av uppgiftsplikten bör givetvis få överklaga

sådant beslut anser förbundet.

2 Remissynpunkterna på förordningsutkastet

Synpunkter på förordningsutkastet har lämnats i principiella

avseenden, men också i vissa detaljfrågor, bl.a. i form av

korrigeringar av bilagan till förordningen. De senare redovisas

inte i förevarande sammanställning.

Datainspektionen nämner att det i ingressen till bilagan till

statistikförordningen sägs att uppgifterna i förekommande fall

får lämnas på medium för automatisk databehandling.

Datainspektionen redogör härefter för rättsläget i berört

avseende samt DIs praxis i anslutning därtill. Med denna

utgångspunkt anser DI att frågan om utlämnande av person-

uppgifter på medium för automatisk databehandling inte bör

regleras i förordningen. Om det finns behov av att i förordning-

en reglera inhämtande av andra uppgifter, bör personuppgifter

uttryckligen undantas i bestämmelsen.

Kommerskollegium påpekar beträffande SCBs arbetsuppgifter att

kollegiet förutsätter att kommerskollegium får behålla sina

nuvarande arbetsuppgifter att tillhandahålla statistik till

olika internationella organisationer. Om texten inbjuder till

oklarheter i detta avseende bör den enligt kollegiets

uppfattning tydliggöras. Ett klarläggande behövs också enligt

kollegiet i 4 § om samråd med SCB i detta avseende. Slutligen

tar kollegiet upp frågan om offentliggörande av statistiken

(12 §) och föreslår, mot bakgrund av redovisade förhållanden,

att frågan om ändrad arbets och ansvarsfördelning för

utrikeshandelsstatistiken utreds i enlighet med riktlinjer som

framförts av RRV i rapporten 1990-04-09 "Statlig statistik -

produktion, styrning och roller".

Vägverket, Tullverket, Arbetarskyddsstyrelsen, Statskontoret och

Riksrevisionsverket tar också upp frågan om ändrad arbets- och

ansvarsfördelning för statistiken i sina yttranden.

Socialstyrelsen har inget att erinra mot att SCB i förordningen

utses till central förvaltningsmyndighet för den statliga

statistikframställningen. Beträffande förslaget om

skyddskryptering (9 §) konstaterar Socialstyrelsen att denna i

sig alltid ger ett ökat skydd för uppgifterna. Behovet av en

sådan extra skyddsåtgärd måste dock enligt Socialstyrelsen vägas

in i bedömningen av hur rutinerna och säkerheten påverkas av

återkommande dekryptering och rekryptering av exempelvis

registeruppgifter.

Postverket har den uppfattningen att det av förordningen klarare

bör framgå att SCB skall ha rollen som samordnare inom

statistikområdet, inte bara med avseende på statistik som samlas

in enligt förordningen, utan även som sammanhållande intressent

för metoddiskussioner inom urvals och prognostekniken samt

övriga gemensamma spörsmål inom statistikområdet.

Lantbruksstyrelsen och Riksrevisionsverket betonar också

betydelsen av SCBs samordningsroll.

Bankinspektionen utgår ifrån att de krav på samråd och

samordning med SCB som föreslås i statistikförordningen redan

idag torde vara tillgodosedda inom ramen för det fortlöpande

arbetet i styrgruppen för kapitalmarknadsstatistik.

Skogsstyrelsen förmodar att SCBs samordnande, rådgivande och

även granskande roll gentemot andra myndigheter kommer att öka.

Styrelsen väcker i sammanhanget förslaget att det vid SCB

inrättas en särskild funktion för granskning av andra

myndigheters statistikframställning, alltså ett slags

"statistikens riksrevision". Beträffande 12 § nämner

skogsstyrelsen att styrelsen svarar för utgivningen av

Skogsstatistisk årsbok som ingår i Sveriges officiella statis-

tik. Denna ordning bör enligt skogsstyrelsen kvarstå och

förordningstexten ändras i enlighet härmed.

Arbetarskyddsstyrelsen anför:

 Den statliga statistikens organisation och rollfördelningen

 mellan olika myndigheter på detta område anges ligga utanför

 ramarna för utredning. Det är emellertid klart att dessa frågor

 påverkas av de författningsmässiga ramarna som lämnas i

 utredningens förslag. Av speciell betydelse är därvid hur en

 eventuell statistikförordning kommer att se ut, och vilka ramar

 denna lämnar för tolkningen av olika myndigheters roller. Även

 paragraferna i utkastet till statistikförordning är till

 största delen allmänt hållna. Paragraf 13 i utkastet innebär

 att SCB inom de ramar som i övrigt ges av förordningen har

 möjlighet att föreskriva de regler arbetarskyddsverket har att

 rätta sig efter på området, även i sådana fall där dessa inte

 överensstämmer med den inriktning som arbetarskyddsstyrelsen

 finner mest lämplig. Arbetarskyddsstyrelsen kan inte acceptera

 en sådan ordning. Styrelsen är också tveksam till den

 föreslagna formuleringen på samrådsparagraferna (4-6 §§).

 Speciellt ter sig 5 § problematisk, de som kan tänkas utnyttja

 den statistik som produceras är ju en mycket omfattande krets,

 som dessutom till stora delar är okänd.

 Rollfördelningen vad gäller framställningen av statlig

 statistik borde ha diskuterats närmare. Arbetarskyddsstyrelsen

 anser att den sektorspecifika statistiken bör handhas av den

 myndighet som är ansvarig för det aktuella sakområdet och att

 en viktig funktion för SCB är att producera de bakgrundsdata

 och basfakta som behövs för den sektorspecifika statistiken.

 Att den sektorspecifika statistiken skall handhas av den

 sakansvariga myndigheten är också det resultat som riksrevi-

 sionsverket kommit fram till.

 Arbetarskyddsstyrelsen har vid några tillfällen upplevt

 svårigheter att få tillgång till uppgifter som finns lagrade på

 SCB och som bedömts som nödvändiga, antingen som bakgrundsdata

 vid analyserna av vår egen statistik eller där

 arbetarskyddsstyrelsen velat göra en självständig analys av

 sådana uppgifter som finns lagrade hos SCB. I dessa fall har

 det således funnits en motsättning mellan SCBs och

 arbetarskyddsstyrelsens intressen. Dessa frågor borde klaras ut

 som en

bakgrund till en statistikförordning. Rollfördelningen mellan

olika myndigheter diskuteras också i samband med synpunkterna på

några specifika paragrafer nedan.

 Det nuvarande förslaget till statistikförordning ger enligt

 arbetarskyddsstyrelsen en alltför dominerande roll åt SCB i den

 statliga statistikproduktionen. Utkastet till förordning bör

 omarbetas radikalt, detta bör ske i samverkan med olika berörda

 myndigheter. Enligt utredningens uppdrag kan hälso- och

 sjukvårdsstatistiken eventuellt behöva särbehandlas.

 Särbehandling bör också tillämpas vad gäller vissa delar av

 arbetsmiljöstatistiken. Nedan följer kommentarer till några av

 de föreslagna paragraferna som direkt ansluter till kommentarer

 till lagförslaget. Dessa kommentarer bör närmast ses som

 exempel på problem som följer av skrivningen i utkastet.

Arbetarskyddstyrelsens nämnda kommentarer är inte medtagna i

denna sammanfattning.

Statistiska centralbyrån föreslår bl.a. vissa kompletteringar i

bilagan. SCB anser också att det behövs en tydligare vägledning

hur statistiklagen skall tillämpas i myndighetens

uppdragsverksamhet (jfr 8 § i utkastet).

Riksbanken påpekar att förslaget till statistikförordning inte

kommer att gälla riksbanken i egenskap av myndighet under

riksdagen. Syftet med 4 § i förslaget tillgodoses emellertid

redan av Riksbanken genom det löpande samarbete som nu

förekommer mellan myndigheterna.

Försäkringskasseförbundet erinrar om att det finns bestämmelser

om uppgiftslämnande för statistiska ändamål myndigheterna

emellan i statistikförordningen. Beträffande försäkringskassorna

föreslås att kassorna skall vara skyldiga att lämna uppgifter

till Riksförsäkringsverket om de långa sjukfallen. FKF anser

denna reglering onödig. Redan i sin egenskap av

tillsynsmyndighet och anslagsframställande myndighet har verket

rätt att fordra ifrågavarande uppgifter från kassorna, i den mån

uppgifterna inte kan erhållas genom Riksförsäkringsverkets ADB-

avdelning.

EG:s rättsakter på statistikområdet

Vissa rättsakter som Sverige skall tillämpa inom ramen för ett

EES-avtal och som berör statistikområdet:

1. 89/130/EEC, EURATOM Council Directive of 13 February 1989 on

the harmonization of gross national product at market prices.

2. 64/475/EEC Council Directive of 30 July 1964 concerning

coordinated annual surveys of investment in industry.

3. 72/211/EEC Council Directive of 30 May 1972 concerning

coordinated statistics on business cycle in industry and small

craft industries.

4. 72/221/EEC Council Directive of 6 June 1972 concerning

coordinated annual inquiry into industrial activity.

5. 78/166/EEC Council Directive of 13 February 1978 concerning

coordinated statistics on the business cycle in building and

civil engineering.

6. 90/377/EEC Council Directive of 29 June 1990 concerning a

Community procedure to improve the transparency of gas and

electricity prices charged to industrial end-users.

7. R 1736/75 Council Regulation of 24 June 1975 on external

trade statistics of the Community and statistics of trade

between Member States (ändrad genom R 2845/77, R 3396/84, R

3367/87, R 3678/87, R 1629/88, R 200/83 och R 2954/85).

8. R 91/91 Commission Regulation of 15 January on the updating

of the country nomenclature for the external trade statistics of

the Community and the statistics of trade between Member States.

9. R 518/79 Commission Regulation of 19 March 1979 for recording

exports of complete industrial plant in the external trade

statistics of the Community and statistics of trade between

Member States (ändrad genom R 3521/87).

10. R 546/77 Commission Regulation of the 16 March 1977 on the

statistical procedures in respect of the Community''''s external

trade (ändrad genom R 3678/87).

11. R 3522/87 Commission Regulation of 24 November 1987 on the

recording of the mode of transport in the statistics of trade

between Member States.

12. R 3345/80 Commission Regulation of 23 December 1980 on the

recording of the country of consignment in the external trade

statistics of the Community and statistics between Member

States.

13. R 455/88 Commission Regulation of 18 February 1988 on the

statistical threshold in the external trade statistics of the

Community and the statistics of trade between Member States.

14. 78/546/EEC Council Directive of 12 June 1978 on statistical

returns in respect of carriage of goods by road, as part of

regional statistics (ändrad genom 89/462/EEC).

15. 80/1119/EEC Council Directive of 17 November 1980 on

statistical returns in respect of carriage of goods by inland

waterways, as part of regional statistics.

16. 80/1177/EEC Council Directive of 4 December 1980 on

statistical returns in respect of carriage of goods by railways,

as part of regional statistics.

17. R 571/88 Council Regulation of 29 February 1988 on the

organization of Community surveys on the structure of

agricultural holdings between 1988 and 1997 (modifierad genom R

807/89).

18. 377/85/EEC Commission Decision of 7 June 1985 establishing a

Community typology for agricultural holding.

19. 651/89/EEC Commission Decision of 26 October 1989 relating

to the definitions of the characteristics and to the list of

agricultural products for the surveys on the structure of agri-

cultural holdings during the period 1988 to 1997.

20. 652/89/EEC Commission Decision of 26 October 1989

establishing, for the surveys on the structure of agricultural

holdings between 1988 and 1997, deadlines for the communication

of survey results to the Statistical Office of the European

Communities.

21. 653/89/EEC Commission Decision of 26 October 1989

establishing, for the surveys on the structure of agricultural

holdings between 1988 and 1997, a Community programme of tables

to be stored in the Tabular Data Bank (BDT) of the Eurofarm

system.

22. R 837/90 Council Regulation of 26 March 1990 concerning

statistical information to be supplied by Member States on

cereals production.

23. 280/72/EEC Council Directive of 31 July 1972 on the

statistical surveys to be made by Member States on milk and milk

products (modifierad genom 358/73/EEC, 320/78/EEC och

81/86/EEC).

24. 356/72/EEC Commission Decision of 18 October 1972 laying

down implementing provisions for the statistical surveys on milk

and milk products (ändrad genom 180/86/EEC).

25. R 1991 Council Regulation on monthly statistics concerning

landings, quantity and value of fish.

Innehåll

Propositionens huvudsakliga innehåll 1

Propositionens lagförslag 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 26 mars 1992 6

1 Inledning 6

2 Allmänna utgångspunkter 7

3 Internationella frågor 8

4 Lagstiftning om statlig statistikframställning 10

 4.1 Behovet av lagstiftning 10

 4.2 Tillämpningsområdet för en ny lagstiftning 12

 4.3 Uppgifter till statistiken 14

 4.4 Uppgiftsskydd, samråd och information 16

 4.5 Framställningsmetoder och offentliggörande 19

 4.6 Överklagande, tvångsmedel och ansvarsbestämmelser 21

5 Upprättat lagförslag 22

6 Specialmotivering 22

7 Hemställan 32

8 Beslut 32

Bilaga 1 Lagrådets yttrande 33

Bilaga 2 Lagrådsremissens lagförslag 35

Bilaga 3 Sammanfattning av betänkandet 38

Bilaga 4 Utredningens lagförslag 40

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanserna 44

Bilaga 6 Remissynpunkterna på lagförslaget 45

Bilaga 7 EG:s rättsakter på statistikområdet 89