Regeringens proposition

1997/98:106

Pensionsrättigheter och bodelning

Prop.

1997/98:106

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 mars 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag till ändringar i äktenskapsbalkens be-

stämmelser om makars pensionsrättigheter vid bodelning.

Enligt nuvarande regler ingår rätt till pension på grund av privat

pensionsförsäkring eller pension på grund av pensionssparavtal enligt

lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande inte i bodelning, om

det inte med hänsyn till äktenskapets längd, makarnas ekonomiska

förhållanden och omständigheterna i övrigt skulle vara oskäligt att

undanta pensionsrätten från bodelning.

Förslaget i propositionen innebär att dessa pensionsrättigheter som

regel skall ingå i bodelning med anledning av äktenskapsskillnad. De

skall undantas helt eller delvis endast om det med hänsyn till makarnas

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt skulle vara

oskäligt att pensionsrätten ingick i bodelningen. Vid bodelning med

anledning av dödsfall skall sådana pensionsrättigheter inte heller fort-

sättningsvis ingå i bodelning.

Övriga former av pensionsrättigheter, t.ex. tjänstepensioner, pension

enligt nuvarande regler i lagen (1962:381) om allmän försäkring och

pension enligt det reformerade allmänna ålderspensionssystemet, skall

inte heller i framtiden ingå i bodelning. För de fall då det finns en

snedfördelning av makarnas pensionsskydd anvisas i propositionen olika

vägar för att jämna ut olikheterna och förbättra situationen efter äkten-

skapsskillnad för en make som har dåligt pensionsskydd och otillräckliga

möjligheter att själv förbättra skyddet. Det föreslås bl.a. ett tillägg i

bestämmelserna om underhållsbidrag till make som markerar att pen-

sionsskyddet kan ha betydelse för underhållsfrågan.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

3 Ärendet och dess beredning 9

4 Allmänt om pensionsrättigheter 10

4.1 Det nuvarande allmänna pensionssystemet 10

4.2 Tjänstepensioner 11

4.3 Privata pensionsrättigheter, m.m. 11

4.3.1 Försäkringar 11

4.3.2 Individuellt pensionssparande 12

4.3.3 Vissa skatterättsliga regler 13

4.4 Ett reformerat allmänt pensionssystem 15

4.4.1 Huvuddragen i reformen 15

4.4.2 Överföring av premiepensionsrätt mellan

 makar 17

5 Huvuddragen i regelsystemet vid bodelning m.m. 19

5.1 Principerna för bodelning vid äktenskapsskillnad 19

5.1.1 Likadelningsprincipen 19

5.1.2 Vederlagsregeln 20

5.1.3 Jämkningsreglerna 21

5.1.4 Avtalsutrymmet 22

5.2 Pensionsrättigheter och bodelning 24

5.2.1 Personliga pensionsrättigheter 24

5.2.2 Privata pensionsförsäkringar, m.m. 25

5.3 Underhåll efter äktenskapsskillnad 28

5.3.1 Principerna för bestämmande av

underhållsbidrag 28

5.3.2 Jämkning av underhållsbidrag 31

5.4 Gällande rätt och aktuella reformer i de övriga nordiska

länderna 32

6 Allmänna utgångspunkter för behandling av makars

pensionsrättigheter vid bodelning 32

7 Vilka pensionsrättigheter skall ingå i bodelning? 35

7.1 Bodelning efter äktenskapsskillnad 35

7.2 Bodelning efter dödsfall 39

8 Jämkning i särskilda fall 41

8.1 Jämkning av vilka pensionsrättigheter som skall ingå i

bodelning 41

8.2 Jämkning av likadelningen vid bodelning 45

9 Underhållsbidrag för anskaffande av pensionsskydd 47

10 Kriterierna för de olika korrigeringsmöjligheterna 51

11 Värdering av pensionsrättigheter 53

12 Ikraftträdande m.m. 55

13 Kostnadsmässiga konsekvenser och konsekvenser ur ett

jämställdhetsperspektiv 56

13.1 Kostnadsmässiga konsekvenser 56

13.2 Konsekvenser ur ett jämställdhetsperspektiv 57

14 Författningskommentar 58

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Pensionsrättigheter

 och bodelning (SOU 1995:8) 68

Bilaga 2 Betänkandets lagförslag 70

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna 74

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 75

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 79

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1998 83

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i äktenskapsbalken.

2 Lagtext

Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

Härigenom föreskrivs att 6 kap. 7 och 8 §§, 9 kap. 11 § samt 10 kap.

3 och 4 §§ äktenskapsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

7 §

Efter äktenskapsskillnad svarar varje make för sin försörjning.

Om den ena maken behöver

bidrag till sitt underhåll under en

övergångstid, har den maken rätt

att få underhållsbidrag av den

andra maken efter vad som är

skäligt med hänsyn till dennes

förmåga och övriga omständig-

heter.

Om den ena maken behöver

bidrag till sitt underhåll under en

övergångstid, har den maken rätt

att få underhållsbidrag av den

andra maken efter vad som är

skäligt med hänsyn till denna

makes förmåga och övriga omstän-

digheter.

Har den ena maken svårigheter

att försörja sig själv sedan ett

långvarigt äktenskap har upplösts

eller finns det andra synnerliga

skäl, har den maken rätt till

underhållsbidrag av den andra

maken för längre tid än som anges

i andra stycket.

Har den ena maken svårigheter

att försörja sig själv sedan ett

långvarigt äktenskap har upplösts

eller finns det andra synnerliga

skäl, har den maken rätt till

underhållsbidrag av den andra

maken för längre tid än som anges

i andra stycket. Vid prövning av

den rätten skall hänsyn tas till om

den ena maken behöver bidrag för

att skaffa sig pensionsskydd.

8 §

Underhållsbidrag efter äkten-

skapsskillnad skall betalas fort-

löpande. Finns det särskilda skäl,

får domstolen dock bestämma att

bidraget skall betalas med ett

engångsbelopp.

Underhållsbidrag efter äkten-

skapsskillnad skall betalas fort-

löpande. Finns det särskilda skäl,

såsom att den underhållsberät-

tigade behöver ett bidrag för att

skaffa sig pensionsskydd, får dom-

stolen dock bestämma att bidraget

skall betalas med ett engångs-

belopp.

9 kap.

11 §

Om en make dör när ett mål om

äktenskapsskillnad pågår, skall de

föreskrifter som avser bodelning

med anledning av äktenskaps-

skillnad tillämpas.

Om en make dör när ett mål om

äktenskapsskillnad pågår, skall de

bestämmelser som avser bodel-

ning med anledning av äkten-

skapsskillnad tillämpas. Bestäm-

melserna i 10 kap. 3 § andra

stycket gäller dock i stället för

bestämmelserna i tredje stycket i

den paragrafen.

10 kap.

3 §

Rättigheter som inte kan över-

låtas eller som i annat fall är av

personlig art skall inte ingå i

bodelning om det skulle strida

mot vad som gäller för rättigheten.

Rättigheter som inte kan över-

låtas eller som i annat fall är av

personlig art skall inte ingå i

bodelning om det skulle strida

mot vad som gäller för rättigheten.

Dessutom skall pensionsrättig-

heter, även om de inte är av så-

dant slag som avses i första

meningen, undantas från bo-

delning enligt vad som sägs i

andra och tredje styckena.

Även om det inte följer av första

stycket, skall rätt till pension på

grund av en försäkring som någon

av makarna äger inte ingå i

bodelning, om utfallande belopp

skall beskattas som inkomst och

försäkringen gäller rätt till

 1. ålderspension eller invalid-

pension, eller

 2. efterlevandepension i fall då

rätt till utbetalning av pensionen

föreligger vid bodelningen.

Rätt till pension som tillkommer

någon av makarna på grund av

pensionssparavtal enligt lagen

(1993:931) om individuellt pen-

sionssparande skall inte ingå i

bodelning.

Rätt till pension som avses i

andra och tredje styckena skall

dock helt eller delvis ingå i

bodelning, om det med hänsyn till

äktenskapets längd, makarnas

ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt skulle

vara oskäligt att undanta pen-

sionsrätten från bodelning.

Vid bodelning med anledning

av en makes död skall en rätt till

pension som den efterlevande

maken har på grund av pensions-

sparavtal enligt lagen (1993:931)

om individuellt pensionssparande

inte ingå i bodelningen. Det-

samma gäller en rätt till pension

som den efterlevande maken har

på grund av en försäkring, om det

belopp som skall betalas ut skall

beskattas som inkomst. Om pen-

sionssparkontot eller försäkringen

ägdes av den avlidna maken,

tillämpas i stället bestäm-

melserna i lagen om individuellt

pensionssparande eller lagen

(1927:77) om försäkringsavtal.

Vid bodelning med anledning

av äktenskapsskillnad skall en rätt

till pension som någon av

makarna har på grund av

pensionssparavtal enligt lagen om

individuellt pensionssparande helt

eller delvis undantas från bodel-

ningen, om det med hänsyn till

makarnas ekonomiska förhållan-

den och omständigheterna i övrigt

skulle vara oskäligt att hela pen-

sionsrätten ingick. Detsamma gäl-

ler rätt till pension på grund av en

försäkring, om det belopp som

skall betalas ut skall beskattas

som inkomst och försäkringen

gäller rätt till

 1. ålderspension eller sjuk-

pension, eller

 2. efterlevandepension om det

finns en rätt till utbetalning av

pensionen vid bodelningen.

4 §

Egendom som har gjorts till

enskild genom äktenskapsförord,

liksom vad som har trätt i stället

för sådan egendom samt avkast-

ning av denna som är enskild

egendom, skall ingå i bodelning

om makarna kommer överens om

det vid bodelningen. Detsamma

gäller sådan rätt till pension på

grund av försäkring eller pen-

sionssparavtal som avses i 3 §

andra och tredje styckena.

Egendom som har gjorts till

enskild genom äktenskapsförord,

liksom vad som har trätt i stället

för sådan egendom samt avkast-

ning av denna som är enskild

egendom, skall ingå i bodelning

om makarna kommer överens om

det vid bodelningen. Detsamma

gäller sådan rätt till pension på

grund av försäkring eller pen-

sionssparavtal som avses i 3 §

andra stycket.

Har makarna kommit överens om att enskild egendom skall ingå i

bodelningen, skall sådan egendom vid bodelningen anses utgöra

giftorättsgods.

En sådan rätt till pension på

grund av försäkring eller pen-

sionssparavtal som avses i 3 §

tredje stycket skall inte ingå i

bodelning, om makarna kommer

överens om det vid bodelningen.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Ligger den dag som avses i 9 kap. 2 § äktenskapsbalken före den

1 januari 1999, tillämpas 6 kap. 7 och 8 §§, 9 kap. 11 § samt 10 kap.

3 och 4 §§ i deras äldre lydelse.

3 Ärendet och dess beredning

Riksdagen beslutade den 8 juni 1994 om genomgripande ändringar i

reglerna för ålderspension (bet. 1993/94:SfU24 och rskr. 1993/94:439).

Beslutet innebär att riksdagen i allt väsentligt godkänt de riktlinjer för ett

reformerat ålderspensionssystem som föreslagits i regeringens proposi-

tion Reformering av det allmänna pensionssystemet (prop. 1993/94:250).

Propositionen tar inte upp några lagförslag utan anger de riktlinjer som

bör vägleda reformeringen av ålderspensioneringen. Till grund för

propositionen låg Pensionsarbetsgruppens betänkande Reformerat pen-

sionssystem (SOU 1994:20) och den överenskommelse som träffades

inom denna mellan företrädare för de fyra dåvarande regeringspartierna

och socialdemokraterna.

I sitt ursprungliga skick innefattade reformen av det allmänna pen-

sionssystemet bl.a. ett system för delning mellan makar av intjänad

pensionsrätt inom det allmänna reformerade ålderspensionssystemet.

Under det fortsatta beredningsarbetet har förslaget om delning av

pensionsrätt ersatts av ett förslag som ger make möjlighet att till den

andra maken överföra pensionsrätt inom det s.k. premiereservsystemet.

I propositionen framhölls att de principiella synpunkter som låg bakom

förslaget om delning av pensionsrätt inom det reformerade pensions-

systemet delvis borde föras över på andra former av pensionsrättigheter.

Detta föreslogs ske genom en ändring av reglerna i äktenskapsbalken om

behandling av makars pensionsrättigheter vid bodelning på grund av

äktenskapsskillnad. Genom de av riksdagen den 8 juni 1994 antagna

riktlinjerna godtogs också förslaget i propositionen om inriktningen för

en anpassning av äktenskapsbalkens bodelningsregler till principerna för

det reformerade pensionssystemet.

Sommaren 1994 tillkallades en särskild utredare med uppdrag att se

över äktenskapsbalkens regler om bodelning för att anpassa dem till

principerna för det reformerade ålderspensionssystemet. Huvuduppgiften

för utredningen var enligt direktiven att utarbeta regler som innebär att

rätt till pension på grund av frivillig, individuell pensionsförsäkring och

medel på pensionssparkonto enligt lagen (1993:931) om individuellt

pensionssparande fortsättningsvis i regel skall ingå i bodelning efter

äktenskapsskillnad, i huvudsak enligt de regler för pensionsförsäkringar

som gällde före år 1988.

I januari 1995 redovisade utredningen sitt arbete i betänkandet

Pensionsrättigheter och bodelning (SOU 1995:8). En sammanfattning av

betänkandet finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns i bilaga 2.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanser-

na finns i bilaga 3. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i

Justitiedepartementet (dnr Ju95/464).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 12 februari 1998 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

Lagrådet har lämnat vissa synpunkter på lagförslagen. Synpunkterna är

främst av redaktionell art men avser i ett fall sakfrågan. Regeringen har

följt Lagrådets förslag utom på en punkt. Regeringen återkommer i

avsnitten 7.1 och 9 samt i författningskommentaren till Lagrådets

synpunkter.

4 Allmänt om pensionsrättigheter

4.1 Det nuvarande allmänna pensionssystemet

De allmänna pensionerna omfattar i princip alla som bor eller arbetar här

i landet. Huvudförmåner utges inom både folk- och tilläggspensione-

ringen i form av ålders-, förtids- och efterlevandepension. Vid sidan

härav finns de s.k. särskilda folkpensionsförmånerna handikappersättning

och vårdbidrag. Vidare utbetalas pensionstillskott till pensionärer som

saknar eller har låg allmän tilläggspension (ATP). Dessutom finns

bostadstillägg för pensionärer (BTP), som är inkomstprövat och kan

betalas som ett bidrag till pensionstagarens bostadskostnader.

Genom folkpensioneringen ges en grundtrygghet vid ålderdom, lång-

varig sjukdom, gravt handikapp m.m. Sådana pensioner betalas med i

princip enhetliga belopp som är desamma för alla och således oberoende

av den försäkrades tidigare inkomster eller avgiftsbetalning. Däremot är

folkpensionerna fr.o.m. år 1993 avhängiga av den berättigades försäk-

ringstid i så måtto att det för rätt till oavkortad folkpension krävs

bosättning i Sverige under minst 40 år mellan 16 och 65 års ålder eller

minst 30 år med intjänade ATP-poäng. Vid kortare tids bosättning

respektive kortare tids förvärvsarbete här i landet reduceras folk-

pensionen proportionellt.

Dagens ATP-system är uppbyggt enligt den s.k. inkomstbortfalls-

principen, vilken innebär att pensionsförmånerna i princip bestäms av de

inkomster som den försäkrade har haft under den yrkesverksamma delen

av livet och av det antal år under vilka han eller hon har förvärvsarbetat.

Inkomsten är pensionsgrundande för ATP till den del den överstiger det

s.k. förhöjda basbeloppet för året (37 100 kr för år 1998) och uppgår till

högst 7,5 gånger detta basbelopp (278 250 kr år 1998). Vid uttag från 65

års ålder utgör ATP i form av ålderspension 60 % av medeltalet av de 15

högsta pensionspoängen (den s.k. 15-årsregeln) multiplicerat med det s.k.

minskade basbeloppet. Enligt huvudregeln krävs 30 år med pensions-

grundande inkomst för att man skall ha rätt till oavkortad tilläggspension

(den s.k. 30-årsregeln). Vid färre år med pensionsgrundande inkomst

reduceras pensionen proportionellt.

Pensionsgrundande för ATP är i första hand inkomster av förvärvs-

arbete. Sådana kan härröra från anställning eller från annat förvärvs-

arbete, t.ex. aktiv näringsverksamhet som bedrivs i Sverige. Med

anställningsinkomster likställs dessutom olika förmåner som ersätter

sådan inkomst, t.ex. sjukpenning, föräldrapenning, arbetsskadeersättning,

arbetslöshetsersättning, vårdbidrag, utbildningsbidrag, vuxenstudiebidrag

och delpension. För att uppfylla 30-årsregeln får dessutom fr.o.m. år

1982 föräldrar räkna år då de vårdat barn som är yngre än tre år. Däremot

ger sådana år inga ATP-poäng.

4.2 Tjänstepensioner

Vid sidan av den allmänna pensioneringen finns tjänstepensionssystem,

som för de flestas del grundas på kollektivavtal mellan arbetsmarknadens

parter och som omfattar i stort sett alla löntagare i Sverige (avtals-

pensioner). Avtalspensionerna har många drag gemensamma med den

allmänna pensioneringen. De är obligatoriska på det aktuella avtals-

området. Intjänade pensionsrättigheter är överförbara från en arbetsgivare

till en annan och ofta från ett arbetsmarknadsområde till ett annat, om

arbetstagaren skulle byta anställning.

Avtalspensionerna finansieras i allt väsentligt genom avgifter från

arbetsgivarna, men principerna för finansiering av de faktiska pensions-

åtagandena varierar påtagligt. Systemen för privatanställda är helt eller

delvis fonderade, och åtagandena är i stor utsträckning tryggade genom

försäkring. När det gäller de offentliganställdas avtalspensioneringar sker

däremot oftast inte någon fondering alls.

Tjänstepensionssystemen fullgör i huvudsak tre funktioner. För det

första ger de rätt till pensionsförmåner i vissa situationer när sådan rätt

inte finns inom den allmänna pensioneringen. För det andra utbetalas ofta

ett belopp som ett komplement till de allmänna pensionerna. I genomsnitt

kan detta belopp till den som varit yrkesverksam under en längre tid

sägas motsvara 10 15 % av den pensionsberättigades slutlön. För det

tredje ger avtalspensionssystemen rätt till pension också för inkomstdelar

som överstiger 7,5 förhöjda basbelopp.

4.3 Privata pensionsrättigheter, m.m.

4.3.1 Försäkringar

Under senare årtionden har antalet frivilligt tecknade livförsäkringar i

privata försäkringsbolag ökat kraftigt. I början av 1980-talet var bank-

sparandet, uttryckt i procent av hushållens disponibla inkomster, omkring

sju gånger större än det frivilliga försäkringssparandet, men under senare

år har försäkringssparandet tidvis legat på en jämförbar nivå. För den

som inte omfattas av något tjänstepensionssystem och som har ingen

eller liten ATP är privat försäkring ett effektivt sätt att trygga sin

försörjning vid ålderdom eller långvarig sjukdom. Fördelen med försäk-

ringar, jämfört med annat privat sparande, är att en försäkring kan ge fullt

skydd vid allvarlig sjukdom eller dödsfall redan från tecknandet. Vidare

ger rätt till livränta en livsvarig pension vars varaktighet är oberoende av

pensionskapitalets storlek.

Livförsäkringar delas civilrättsligt in i kapitalförsäkringar och livränte-

försäkringar (se 102 och 118 §§ lagen [1927:77] om försäkringsavtal).

Skillnaden består i att det utfallande försäkringsbeloppet vid kapital-

försäkring är på förhand bestämt genom försäkringsavtalet, medan det

vid livränteförsäkring faller ut ett visst belopp vanligen per månad under

en persons livstid eller under viss tid. Inom skatterätten sker en uppdel-

ning efter andra grunder i pensionsförsäkring och kapitalförsäkring (se

avsnitt 4.3.3). Redan nu skall anmärkas dels att det är den skatterättsliga

uppdelningen som är bestämmande för behandlingen enligt äktenskaps-

balkens regler, dels att den ojämförligt största delen av alla premier som

under de senaste årtiondena har betalats för privata försäkringar i svenska

livförsäkringsbolag har avsett pensionsförsäkringar.

Som framgått i föregående avsnitt är många tjänstepensionsåtaganden

tryggade genom försäkring. I många andra fall är det klart att en rätt till

pensionsförmåner från försäkring inte har något konkret samband med

tjänst. I åtskilliga fall kan det emellertid vara svårt att avgöra om

förmånerna har karaktären av tjänstepensionering eller inte, och som

framgår i avsnitt 5.2 kan denna distinktion ha stor betydelse när det gäller

den äktenskapsrättsliga behandlingen av förmånerna.

Sedan länge har försäkringsbolagen tillhandahållit pensionsförsäk-

ringar till personer som saknar kollektivavtalad tjänstepension. Dessa

grupper är bl.a. aktieägare i fåmansbolag, delägare i handelsbolag och

kommanditbolag, innehavare av enskild firma samt anställda tillhörande

den så kallade frikretsen hos kollektivavtalsbundna arbetsgivare och

anställda hos arbetsgivare som inte är bundna av kollektivavtal.

Av dessa grupper kan delägare i aktiebolag, kommanditdelägare och

personer som är anställda få tjänstepension, medan ägare av enskild

firma, delägare i handelsbolag och komplementärer i kommanditbolag är

hänvisade till privat pensionsförsäkring. I detta sammanhang bör noteras,

att make till delägare i handelsbolag kan ha tjänstepension, medan

delägaren själv måste ha privat pensionsförsäkring.

4.3.2 Individuellt pensionssparande

Den 1 januari 1994 infördes lagen (1993:931) om individuellt pensions-

sparande. Tidigare hade det långsiktigt bundna sparande som får ske

enligt särskilda, gynnsamma skatteregler varit förbehållet sparande

genom pensionsförsäkring. Sådana försäkringar innehåller såväl ett spar-

moment som ett försäkringsmoment. Den nya lagen innebär att sparande

enligt motsvarande gynnsamma skatteregler skall kunna ske även helt

utan försäkringsinslag, inom ramen för ett individuellt pensionssparande.

Enligt förarbetena är ett grundläggande motiv för att bredda pensions-

sparandet att öka konkurrensen om detta sparande (prop. 1992/93:187

s. 94).

De skatteregler som redan tidigare gällde för sparande i pensions-

försäkring gäller sålunda även för det nya individuella pensionssparandet

(se även avsnitt 4.3.3). Avdrag för sparandet ges det år då sparandet sker.

Avdragsutrymmet gäller gemensamt för pensionsförsäkring och det indi-

viduella pensionssparandet. Inkomstbeskattning sker först när pensions-

beloppen betalas ut. Vidare beskattas avkastningen av pensionsförsäk-

ringskapital till en lägre skattesats än den som gäller generellt för

kapitalinkomster. Reglerna för det individuella pensionssparandet har

även i övrigt utformats efter förebild av de bestämmelser som gäller för

pensionsförsäkring. Det innebär bl.a. att utbetalningar av ålderspension

enligt huvudregeln får ske tidigast då spararen uppnått en ålder av 55 år

och att utbetalningarna normalt skall ske under minst 5 år.

Också de civilrättsliga regler som gäller för pensionsförsäkring har i

största möjliga utsträckning överförts till att gälla även för det indi-

viduella pensionssparandet. Det innebär möjlighet att förordna om

förmånstagare samt förbud mot överlåtelse, belåning och pantsättning,

m.m.

4.3.3 Vissa skatterättsliga regler

Pensions- och kapitalförsäkring

Inom skatterätten skiljer man mellan pensionsförsäkring och kapitalför-

säkring. Den skatterättsliga indelningen medför en helt annan gränslinje

kring begreppet kapitalförsäkring än den ovan redovisade civilrättsliga

indelningen. Kommunalskattelagen (1928:370) tillhandahåller en defini-

tion av vad som är pensionsförsäkring. All annan livförsäkring är i

skatterättslig mening kapitalförsäkring. Äktenskapsbalkens bodelnings-

regler anknyter till kommunalskattelagens definition av begreppet pen-

sionsförsäkring.

Definitionen av pensionsförsäkring har uppställts med tanke på

försäkringens syfte. Pensionsförsäkring föreligger enligt punkt 1 av

anvisningarna till 31 § kommunalskattelagen om andra försäkringsbelopp

inte skall betalas än ålderspension, sjukpension (före den 1 januari 1994

användes termen invalidpension) eller efterlevandepension. Efterlevande-

pension får tillkomma endast försäkringstagarens make, sambo och barn

samt makes eller sambos barn.

Skillnaden mellan försäkringskategorierna visar sig naturligtvis i be-

skattningsreglerna. Vid pensionsförsäkring är den inbetalade premien för

försäkringen principiellt avdragsgill vid försäkringstagarens inkomst-

beskattning samma år, under det att utfallande försäkringsbelopp be-

skattas som inkomst av tjänst (46 § 2 mom. resp. 31 § kommunalskatte-

lagen). Avdragsrätten är för de flesta inkomsttagare begränsad till ett

halvt basbelopp per år. För egenföretagare och personer med högre

årsinkomst än tio basbelopp gäller särskilda avdragsregler. Vid kapital-

försäkring är betalning av försäkringspremierna inte avdragsgill vid

beskattningen av försäkringstagarens inkomster, men utfallande försäk-

ringsbelopp är å andra sidan skattefria. Tanken bakom den uppskjutna

beskattningen är att ge en möjlighet till omfördelning av inkomst från

den yrkesaktiva tiden till tiden därefter. Utfallande försäkringsbelopp

från en pensionsförsäkring, pensionen, beskattas därför enligt vanliga

regler om inkomst av tjänst, medan inbetalda premier är avdragsgilla.

Som tidigare nämnts var en av utgångspunkterna vid utformandet av

den nya sparformen individuellt pensionssparande att reglerna så långt

möjligt skulle vara lika de regler som gäller för pensionsförsäkring. Efter

förslag i propositionen Vissa skattefrågor rörande livförsäkring (prop.

1993/94:85) har också vissa skatteregler som tidigare gällde för pen-

sionsförsäkringar ändrats i syfte att utjämna omotiverade skillnader

mellan de båda pensionsformerna.

Avdrag för premie för annans försäkring medges inte

När det gäller frivillig, individuell pensionsförsäkring godtas med ett

undantag inte annan än försäkringstagaren som försäkrad. Undantaget

innebär att pensionsförsäkring kan tecknas på makes eller med make

jämförlig sambos liv till förmån för barn under 20 år. Syftet med detta

undantag är att öppna en möjlighet till kompensation för den ökning av

kostnaderna för barns skötsel som uppkommer om maken avlider.

Avdragsrätten för pensionsförsäkringspremie bygger på synsättet att

pension är en från den aktiva verksamhetstiden uppskjuten förvärvs-

inkomst. Från försäkringsbranchens sida har efterlysts en avdragsrätt för

försäkring ägd av make. Motsvarande krav har under senare år även

framförts i riksdagsmotioner. I propositionen Vissa skattefrågor rörande

livförsäkring avvisas tanken på en ändrad avdragsordning med följande

uttalande (prop. 1993/94:85 s. 37):

Pensionsskyddet för hem- och deltidsarbetande makar har i viss

utsträckning försvagats genom den år 1988 beslutade avvecklingen av

den allmänna änkepensionen. Den nya äktenskapslagstiftningen som

började gälla samma år medförde förändringar för samma grupp. Den

innebar ett frångående av den tidigare huvudregeln att privata P-

försäkringar skulle bli föremål för bodelning vid äktenskapsskillnad.

Huvudregeln är nu i stället att värdet av egen P-försäkring i huvudsak

inte skall ingå i bodelning mellan makarna.

Den fullständiga särbeskattningen av inkomst innebär i sin nuvarande

utformning bl.a. att endast den make som är försäkringstagare är

berättigad till avdrag för försäkringsutgiften. Som ett led i 1970 års

särbeskattningsreform slopades nämligen år 1973 rätten till avdrag för

premier för P-försäkring som ägs av den skattskyldiges make. Genom

ändringen hindrades ett utnyttjande av makarnas skilda marginal-

skattesatser.

Regeringen konstaterar att det finns ett behov av förbättrad

ålderspension för makar med ingen eller låg förvärvsinkomst. Enligt

regeringens mening utgör detta dock inte skäl att nu lägga fram förslag

om en ändrad avdragsordning. Avdragsfrågan kan inte ses isolerad och

de fortsatta överväganden som kan bli aktuella bör ske med

utgångspunkt från principen om särbeskattning av makar.

Skattskyldigheten följer pensionsrätt som överlåtits genom bodelning i

samband med äktenskapsskillnad

Pensionsförsäkring får under den försäkrades livstid överlåtas endast till

följd av anställningsförhållande, utmätning, ackord, konkurs eller genom

bodelning. En pensionsförsäkring kan således överlåtas från ena maken

till den andra i samband med bodelning. Under makarnas livstid kan

överlåtelsen ske vid såväl bodelning under äktenskapet som med

anledning av äktenskapsskillnad. I syfte att motverka skatteplanering

genom överföring av pensionsförsäkring till make med låg marginalskatt

infördes år 1975 en regel som innebar att beskattningen av utfallande

pension skulle ske hos överlåtaren även för tiden efter överlåtelsen, om

inte överlåtaren var berättigad till avdrag för periodiskt understöd till

förvärvaren. Vid den tidpunkten förelåg sådan avdragsrätt om makarna

levde åtskilda.

Fr.o.m. den 1 januari 1994 gäller regeln om kvarstående skatt-

skyldighet endast vid bodelning under bestående äktenskap. Som ett

komplement till denna bestämmelse gäller vidare att avdrag inte medges

för premier som betalas efter det att äganderätten till försäkringen

övergått genom bodelning under bestående äktenskap, och detta gäller

även om makarna senare skiljer sig. I det individuella pensionssparandet

gäller den ordningen att ytterligare inbetalningar inte får göras efter en

överlåtelse av kontot genom bodelning.

Återköp av pensionsförsäkring

Ett återköp innebär att försäkringsbolaget frigörs från sina förpliktelser

mot försäkringstagaren genom en utbetalning av det aktuella återköps-

värdet på en i förtid annullerad livförsäkring. Vid utbetalningen kan

återbäring tillkomma. Om pensionsförsäkringens tekniska återköpsvärde

uppgår till högst ett basbelopp och premier för försäkringen inte har

betalats under den senaste tioårsperioden får den utan hinder av skatte-

reglerna återköpas. För övriga fall får skattemyndigheten, om det finns

synnerliga skäl, genom dispens medge återköp av pensionsförsäkring.

Motsvarande regler gäller för det individuella pensionssparandet.

Skattemyndighetens dispens är i sig inte tillräcklig för att ett återköp

skall komma till stånd. Det krävs också en prövning av återköpsfrågan

hos försäkringsbolaget. Denna prövning görs bl.a. på försäkringstekniska

grunder. Utformningen av grunderna hos det enskilda försäkringsföre-

taget påverkar därvid utgången av prövningen. Skattemyndighetens pröv-

ning skall därför ske först när det hos försäkringsbolaget klarlagts att det

inte finns försäkrings- eller avtalsmässiga hinder mot återköp.

4.4 Ett reformerat allmänt pensionssystem

4.4.1 Huvuddragen i reformen

Riksdagen har den 8 juni 1994 beslutat om genomgripande ändringar i

reglerna för ålderspension (bet. 1993/94:SfU24 och rskr. 1993/94:439).

Beslutet innebär att riksdagen i allt väsentligt godkänt de riktlinjer för ett

reformerat ålderspensionssystem som föreslagits i regeringens proposi-

tion Reformering av det allmänna pensionssystemet (prop. 1993/94:250).

Förslagen i propositionen bygger i sin tur på Pensionsarbetsgruppens

betänkande Reformerat pensionssystem (SOU 1994:20) och den upp-

görelse som träffades inom arbetsgruppen mellan företrädare för de

dåvarande fyra regeringspartierna och socialdemokraterna.

Propositionen, som benämns princippropositionen, upptar inga lag-

förslag utan anger de riktlinjer som bör vägleda reformeringen av

ålderspensioneringen. Enligt vad som uttalas i propositionen har rege-

ringen för avsikt att senare återkomma till riksdagen med förslag till den

närmare utformningen av reformen jämte lagförslag, konsekvenser för

anslagsposter på statsbudgeten m.m. Regeringen har den 19 januari 1998

beslutat att överlämna lagrådsremissen Reformerade regler om inkomst-

grundad ålderspension till Lagrådet. De nya reglerna redovisas i förslag

till lag om inkomstgrundad ålderspension och lag om införande av den

lagen. Reglerna rörande intjänande av pension föreslås träda i kraft den 1

januari 1999. De första utbetalningarna skall göras i januari 2001.

Den föreslagna reformen syftar till att skapa ett från andra social-

försäkringsgrenar avskilt inkomstrelaterat ålderspensionssystem. Detta

pensionssystem skall vara mer robust för samhällsekonomiska och demo-

grafiska förändringar än vad som är fallet med ATP. Vidare skall det

reformerade pensionssystemet i högre grad ges en försäkringsmässig

karaktär samtidigt som de fördelningspolitiska inslagen tydliggörs.

Reformeringen av pensionssystemet syftar även till att öka dess bidrag

till det samhälleliga sparandet och till att det i högre grad än dagens

system skall stimulera arbetsutbudet. I det följande redovisas huvud-

dragen i reformen.

De inkomster som i dag är pensionsgrundande och förenade med

pensionsrätt skall vara det även i det reformerade systemet. Därtill skall

pensionsrätt kunna ges även för fiktiva inkomster för s.k. barnår, plikt-

tjänstgöring och studier.

Pensionsrätten skall utgöra 18,5 % av pensionsgrundande inkomster

och andra pensionsgrundande belopp, upp till ett förmånstak. Mot-

svarande belopp skall betalas in till pensionssystemet till hälften i form

av en allmän pensionsavgift och till hälften i form av en ålderspen-

sionsavgift, som kan tas ut som arbetsgivaravgift eller egenavgift. Alla

pensionsgrundande inkomstslag skall, till skillnad från i dag, vara

avgiftsgrundande.

Av inbetalda avgifter används huvuddelen 16 procentenheter till att

finansiera utgående pensioner inom ramen för ett fördelningssystem. En

summa motsvarande 2,5 procentenheter av avgiften till ålderspensions-

systemet avsätts till en individuell premiereserv. Dessa medel förvaltas

av den kapitalförvaltare den enskilde själv utser eller, om den enskilde

inte själv gör något aktivt val av förvaltare, av någon statlig förvaltare.

På fiktiva inkomster för bl.a. barnår och plikttjänstgöring skall staten

betala ålderspensionsavgift. Avgiftsbetalningarna finansieras med all-

männa skattemedel och fördelas mellan fördelnings- och premiereserv-

systemen enligt de allmänna reglerna härför.

Dagens s.k. 15- och 30-årsregler vid beräkning av inkomstrelaterad

pension föreslås bli ersatta av livsinkomstprincipen. En bestämd del av

livsinkomsten, utslagen på den förväntade återstående medellivslängden,

utgör pensionen. Livsinkomstprincipen innefattar också att alla pensions-

grundande inkomster skall väga lika tungt vid beräkning av ålders-

pensionen oavsett när under livet de tjänats in.

Värdet av intjänad pensionsrätt inom fördelningssystemet skall

ackumuleras successivt. Denna behållning räknas årligen upp med ett

index som följer den allmänna inkomstutvecklingen.

Vid ålderspensioneringen skall det årliga pensionsbeloppet från

fördelningssystemet fastställas genom att summan av de indexerade

pensionsrätterna divideras med ett s.k. delningstal.

Pension från premiereservsystemet skall bestämmas av värdeutveck-

lingen på fonderade medel och utgå enligt försäkringsmässiga grunder.

Det kapitalbelopp som de till premiereservsystemet avsatta avgifterna

gett upphov till jämte den faktiska avkastningen på dessa medel skall

alltså fördelas över det antal år under vilka pensionen kan beräknas

komma att utbetalas. De utgående pensionerna från premiereservsystemet

kommer inte att indexeras enligt några fastställda regler. I stället är den

premiereservbaserade pensionen under pensionärstiden beroende av den

faktiska avkastningen av kapitalet i premiereservsystemet.

Riktlinjerna för det reformerade pensionssystemet omfattar vidare ett

separat garantipensionssystem som skall ge alla pensionärer en grund-

trygghet. Garantipensionen skall enligt förslaget ersätta nuvarande grund-

skydd i form av folkpension, pensionstillskott och särskilt grundavdrag.

4.4.2 Överföring av premiepensionsrätt mellan makar

Pensionsarbetsgruppen föreslog i betänkandet Reformerat pensions-

system (SOU 1994:20) att en möjlighet skulle införas för makar födda år

1954 eller senare att dela pensionsrätt intjänad inom det reformerade

pensionssystemet. Delningen skulle vara frivillig och ske fortlöpande, år

för år under tiden för äktenskapets bestånd så länge utträde ur systemet

inte anmäldes. Regeringen gav i princippropositionen uttryck för samma

uppfattning (prop. 1993/94:250 s. 129 f.). Denna godtogs även av

riksdagen.

Under det fortsatta beredningsarbetet med pensionsreformen utarbeta-

des ett detaljerat förslag till en ordning för delning av pensionsrätt mellan

makar (se promemorian Reformerat pensionssystem lag om inkomst-

grundad pension m.m. [Ds 1995:41]).

Under remissbehandlingen av promemorian anfördes stark kritik mot

den föreslagna ordningen för delning av pensionsrätt. Med anledning av

kritiken, främst det förhållandet att delning med hänsyn till samspelet

med garantipensionssystemet skulle kunna få ekonomiska konsekvenser

som makarna inte har möjlighet att förutse, inriktades det fortsatta

beredningsarbetet på att undersöka om det kunde finnas andra lösningar

som ger makar möjlighet att reglera ojämna pensionsrättsförhållanden.

De överväganden som därefter gjorts har resulterat i ett förslag som

innebär att makar ges möjlighet att i stället för att dela pensionsrätt

löpande överföra pensionsrätt inom premiereservsystemet från den ena

maken till den andra (promemorian Inkomstgrundad ålderspension

finansiella frågor, m.m. [Ds 1997:67] s. 117 f. och lagrådsremissen

Reformerade regler om inkomstgrundad ålderspension s. 313 f.). Endast

premiepensionsrätt som intjänats under äktenskapet skall kunna bli

föremål för överföring. Överföring skall vara frivillig, ske fortlöpande år

från år och omfatta hela den premiepensionsrätt som en make tjänat in

för året. Överföring av rätt till premiepension skall inte påverka rätten till

garantipension.

Bakgrunden till de diskussioner om delning av pensionsrätt som har

förts under de gångna decennierna är i huvudsak följande (se prop.

1993/94:250 s. 132 f.).

Den traditionella fördelningen av arbetsuppgifterna inom familjen

som sannolikt kommer att gälla även viss tid framöver, om än i

successivt allt mindre utsträckning innebär att kvinnan oftast är den

som tar det huvudsakliga ansvaret för barnen och hemmet. Hon avstår

kanske från förvärvsarbete helt eller delvis under en ibland rätt lång tid. I

sin tur kan detta medföra att hon även senare i livet får lägre inkomster

än om hon från början satsat på en egen yrkeskarriär. Kvinnan tjänar

härigenom inte in pensionsrättigheter i sådan omfattning att hennes

ålderspension motsvarar mannens. Att kvinnan avstår från inkomster

under vissa tider för att ta hand om barn och hem förutsätter i allmänhet

att mannen förvärvsarbetar i full utsträckning.

Under den förvärvsaktiva tiden fungerar familjeekonomin, trots att

kvinnan avstår från inkomster, genom att mannen bär en förhållandevis

större del av försörjningsbördan. Dessutom utgår säkerligen de flesta

kvinnor och män i denna situation om de alls funderar över det fram-

tida pensionsutfallet från att makarna även efter ålderspensioneringen

skall leva på samma standard och dela på de ekonomiska resurser som

finns. Om makarna sedan skiljer sig kanske efter ett långvarigt

äktenskap har kvinnan generellt sett relativt små möjligheter att bättra

på sitt eget pensionsskydd. Detsamma gäller för det fall att mannen

avlider före kvinnan. Att de nuvarande reglerna inte tillåter att pensions-

rättigheter kan föras över från den ena maken till den andra ens om de är

överens om det innebär alltså att kvinnan vid en äktenskapsskillnad eller

ett dödsfall går miste om den ekonomiska trygghet på ålderdomen som

hon kan ha sett fram emot.

Det var alltså pensionsrättigheter inom det allmänna reformerade

pensionssystemet som enligt förslaget i princippropositionen skulle

kunna delas mellan makar. Enligt det förslag som presenterats i lagråds-

remissen Reformerade regler om inkomstgrundad ålderspension är det

enbart pensionsrätt som intjänats i premiereservsystemet som skall kunna

föras över från en make till den andra. Pensionsrätt intjänad i ATP-

systemet, tjänstepensioner, frivilliga individuella pensionsförsäkringar

och rätt till pension på grund av pensionssparavtal skall således inte

kunna överföras. I princippropositionen framhölls dock att de principiella

synpunkter som låg bakom förslaget om delning av pensionsrätt inom det

reformerade pensionssystemet och som nu ligger bakom förslaget om

överföring av pensionsrätt inom premiereservsystemet delvis bör föras

över på dessa andra former av pensionsrättigheter (prop. 1993/94:250

s. 138 f.). Detta föreslås i princippropositionen ske genom en ändring av

reglerna i äktenskapsbalken om behandling av makars pensionsrättig-

heter vid bodelning på grund av äktenskapsskillnad.

5 Huvuddragen i regelsystemet vid bodelning

m.m.

5.1 Principerna för bodelning vid äktenskapsskillnad

5.1.1 Likadelningsprincipen

Äktenskapsbalkens bodelningsregler bygger på den nordiska likadel-

ningsregeln. Huvudprincipen för bodelning i anledning av äktenskaps-

skillnad är således att, sedan tilldelning för täckning av skulder ägt rum,

återstoden av makarnas giftorättsgods skall delas lika mellan dem

(11 kap. 3 § äktenskapsbalken).

I 10 kap. äktenskapsbalken anges vilken egendom som kan eller skall

ingå i en bodelning mellan makarna. Huvudregeln återfinns i kapitlets

första paragraf som säger att giftorättsgodset, alltså i princip all egendom

som inte gjorts till makes enskilda, skall ingå i bodelningen. Huvudregeln

modifieras emellertid i åtskilliga hänseenden i följande paragrafer. I 2

och 3 §§ görs undantag för vissa slag av egendom som i och för sig är

giftorättsgods. Hit hör bl.a. viss egendom av personlig art samt pensions-

rättigheter. Bestämmelsen i 4 § öppnar å andra sidan möjligheten att dra

in enskild egendom, pensionsförsäkring eller individuellt pensions-

sparande i bodelningen. I 5 §, slutligen, hänvisas till försäkringsavtals-

lagen (1927:77) och lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande

såvitt avser verkan av förmånstagarförordnanden i vissa fall.

Hur storleken av makarnas andelar av det gemensamma giftorätts-

godset skall beräknas regleras i första avsnittet av 11 kap. äktenskaps-

balken. I det andra avsnittet klargörs hur egendomen i boet skall fördelas

på de andelar som beräknats för makarna.

Bestämmelserna om täckning för skuld finns i 11 kap. 2 §. I paragrafen

uttalas att från en makes giftorättsgods skall avräknas så mycket att det

täcker de skulder som den maken hade vid den strategiska tidpunkten,

vilket vid bodelning i anledning av äktenskapsskillnad är när talan om

äktenskapsskillnad väcktes. Syftet med bestämmelserna om täckning för

skuld är att för vardera maken få fram vad som utgör hans eller hennes

behållna nettoförmögenhet. Från principen att en skuld skall täckas med

giftorättsgods görs i andra stycket undantag för vissa fall då den make

som svarar för skulden också har enskild egendom. Täckning för skuld

som har en särskild anknytning till den enskilda egendomen skall då i

första hand ske ur den enskilda egendomen. I tredje stycket föreskrivs att

undantaget även skall gälla sådan rättighet som enligt 10 kap. 3 § inte

skall ingå i bodelningen, således bl.a. pensionsförsäkringar. För att

undantagsbestämmelsen skall vara tillämplig krävs alltså att skulden har

en särskild anknytning till den enskilda egendomen. I lagtexten nämns

först det fallet att borgenärens fordran mot en make är förenad med

särskild förmånsrätt i den makens enskilda egendom. Därefter nämns

skulder som maken har ådragit sig för underhåll eller förbättring av den

enskilda egendomen eller som på annat sätt är att hänföra till denna.

5.1.2 Vederlagsregeln

Bestämmelserna i 11 kap. 4 § äktenskapsbalken har till syfte att neutra-

lisera verkningarna av sådana förfoganden som en make under tiden

närmast före upplösningen av äktenskapet vidtar över sitt giftorättsgods i

avsikt att minska eller omintetgöra den andra makens giftorättsanspråk i

denna egendom. Bestämmelsen innebär att bodelningen skall korrigeras

om ena maken inom tre år före ansökan om äktenskapsskillnad förfogat

över sitt giftorättsgods på ett sådant sätt som anges i paragrafen.

Korrigeringen skall göras så, att man vid bodelningen beräknar den andra

makens andel i boet som om det ifrågavarande giftorättsgodset alltjämt

hade ingått i boet.

I paragrafens första stycke behandlas det fallet att ena maken genom

gåva minskat sitt giftorättsgods eller använt detta till att öka värdet av sin

enskilda egendom. För att bestämmelserna skall bli tillämpliga skall

följande rekvisit vara uppfyllda. Det skall vara fråga om bodelning med

anledning av äktenskapsskillnad, transaktionen skall ha ägt rum inom tre

år innan talan om äktenskapsskillnad väcktes, den skall ha avsett

giftorättsgods i inte obetydlig omfattning och vidtagits utan den andra

makens samtycke.

Genom bestämmelsen i paragrafens andra stycke gäller reglerna om

kompensation också om ena maken använt giftorättsgods till att öka

värdet av en rättighet som enligt 10 kap. 3 § inte skall ingå i bodelningen,

således bl.a. pensionsrättigheter. Beträffande en ökning av värdet eller

förvärv av en förmån på grund av pensionsförsäkring eller individuellt

pensionssparande gäller att en sådan ökning eller ett sådant förvärv alltid

ger rätt till kompensation, således oberoende av om den andra maken har

samtyckt till åtgärden. Den bakomliggande orsaken är att premie-

betalningar för egen pensionsförsäkring i regel ingår som ett normalt led

i familjeekonomin, och att det skulle framstå som egendomligt att göra

vederlagsregelns tillämplighet beroende av om samtycke förelåg eller

inte. De åtgärder som i första hand är avsedda att föranleda en justering

av andelarna är betalning av försäkringspremier och inbetalning på konto

för individuellt pensionssparande. I förarbetena till äktenskapsbalken

framhålls att varje premiebetalning oavsett om den gäller en gammal

eller en nytecknad försäkring som sker under den kritiska tiden faller in

under bestämmelsen (prop. 1986/87:1 s. 173 f.). Det förtjänar att anmär-

kas att det är värdet av det använda giftorättsgodset som skall anses

alltjämt ingå i den förfogande makens giftorättsgods. Beloppet för en

erlagd premie skall alltså tas med. Därvid skall man beakta att premier

för pensionsförsäkringar är avdragsgilla vid inkomstbeskattningen. Man

skall med andra ord utgå från hur situationen skulle ha varit om försäk-

ringspremien inte hade betalts.

En annan åtgärd som åsyftas med bestämmelserna i andra stycket är att

en make begagnar den möjlighet han har som försäkringstagare att ändra

en pensionsförsäkring som innehåller ett efterlevandeskydd för make till

en ålderspension för försäkringstagaren. Genom en sådan åtgärd kommer

försäkringen inte längre att ingå i en framtida bodelning. Förfarandet är

att likställa med det fallet att försäkringstagaren tecknar en ny försäkring.

Om ändringen gjordes inom tre år innan talan om äktenskapsskillnad

väcktes, skall därför andra makens andel vid bodelningen beräknas som

om försäkringen alltjämt hade ingått i bodelningen, vilket torde innebära

att försäkringstagarens egendom skall ökas med det beräknade tekniska

återköpsvärdet på efterlevandedelen av försäkringen före ändringen (Lars

Tottie, Äktenskapsbalken och promulgationslag m.m., 1990, s. 365 not

21). Även i det fall att försäkringen har ändrats skall hänsyn tas till

skattereglerna, dvs. till den latenta inkomstskatteskulden, vid beräk-

ningen av det värde med vilket giftorättsgodset skall ökas när andelarna

fastställs.

5.1.3 Jämkningsreglerna

De bestämmelser som behandlar möjligheterna att vid bodelning göra

avsteg från likadelningsprincipen har samlats i 12 kap. I 1 § finns regler

om jämkning vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad när en

tillämpning av likadelningsprincipen skulle leda till ett oskäligt resultat.

Genom bestämmelsen i 2 § ges möjlighet för efterlevande make att vid

bodelning med anledning av den andra makens död begära att vardera

sidan skall behålla sin egendom, och i 3 § finns en regel om jämkning av

villkor i äktenskapsförord i samband med bodelning samt motsvarande

jämkningsregel beträffande s.k. föravtal om bodelning. I det följande be-

handlas endast de jämkningsregler som kan bli aktuella vid en bodelning

med anledning av äktenskapsskillnad.

Enligt den allmänna regeln om jämkning vid bodelning i 1 § kan en

make vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad, i den mån en

likadelning av makarnas giftorättsgods skulle framstå som oskälig med

hänsyn särskilt till äktenskapets längd men även till makarnas ekono-

miska förhållanden och omständigheterna i övrigt, få behålla mer av sitt

giftorättsgods än en tillämpning av likadelningsprincipen skulle medföra.

I förarbetena till bestämmelsen framhålls att den i första hand är

avsedd att tillämpas på de kortvariga äktenskapen (prop. 1986/87:1 s. 184

f.). Departementschefen uttalade i lagstiftningsärendet att det är framför

allt vid sådana äktenskap som en likadelning kan komma att te sig oskä-

lig och att det gäller särskilt om den ena maken vid äktenskapets

ingående har fört in egendom till stort värde i boet. I motiven framhålls

emellertid att det skall göras en helhetsbedömning av makarnas förhål-

landen när frågan om jämkning prövas.

Vid bedömningen av makarnas ekonomiska förhållanden skall hänsyn

tas även till sådana tillgångar som inte ingår i bodelningen. Om den make

som enligt likadelningsprincipen skall få del i den andra makens gifto-

rättsgods har stora tillgångar som är enskild egendom eller som har

placerats i pensionsförsäkringar eller andra personliga rättigheter, kan det

sålunda vara ett skäl att jämka (prop. 1986/87:1 s. 188).

Departementschefen framhöll att en jämkning aldrig kan medföra att

en make kan få mer av den andra makens egendom än vid en likadelning.

Om det någon gång är nödvändigt att åstadkomma en överföring av

egendom till den andra maken, får detta därför ske antingen genom

engångsunderhåll eller genom jämkning av äktenskapsförord (prop.

1986/87:1 s. 185).

Enligt bestämmelsen i 12 kap. 3 § äktenskapsbalken får ett villkor i ett

äktenskapsförord jämkas eller lämnas utan avseende vid bodelningen, om

det är oskäligt med hänsyn till förordets innehåll, omständigheterna vid

förordets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna

i övrigt. Enligt paragrafens andra stycke gäller detsamma även villkor i

föravtal.

Jämkning enligt paragrafen kan bara avse villkor i ett äktenskapsförord

eller ett föravtal. Tredjemansföreskrifter, dvs. sådana föreskrifter som en

givare eller testator har uppställt om att från honom erhållen egendom

skall vara mottagarens enskilda egendom, har avsiktligt hållits utanför.

Dessa föreskrifter kan följaktligen inte bli föremål för jämkning enligt

äktenskapsbalkens bestämmelser. Om en sådan föreskrift medför ett

oskäligt bodelningsresultat, kan ett engångsunderhåll i vissa fall använ-

das som bodelningskorrektiv (se avsnitt 5.3.1).

I motiven till bestämmelserna i 12 kap. 3 § äktenskapsbalken har starkt

betonats att jämkning enligt nämnda paragraf skall vara en utpräglad

undantagsföreteelse. Eftersom grundprincipen att avtal skall hållas inte

får undermineras genom flitigt bruk av jämkningsregler, skall den

oskälighet som kan följa av ett äktenskapsförord enligt motivuttalandena

i första hand botas genom jämkning enligt de föregående paragraferna i

12 kap. En jämkning enligt dessa paragrafer avser ju att medge undantag

från den lagbestämda likadelningen och övriga förekommande regler om

andelsbestämningen, medan bestämmelserna i 12 kap. 3 § avser att

åstadkomma jämkning i ett avtal mellan makarna.

Följden av jämkningen blir att värdet av den delningsbara egendomen

ökar och därmed även storleken av den ekonomiskt svagare makens

andel vid bodelningen. Genom att den i bodelningen införda egendomen

blir att behandla som giftorättsgods, skall den tas med också vid

gäldstäckning enligt 11 kap. 2 § äktenskapsbalken. Först om det på ägar-

makens sida uppkommer en ökad nettobehållning vid delningen får

jämkningen effekt. Hänsynen till ägarmakens borgenärer går här före,

dvs. borgenärer vilkas fordringar förelåg vid den kritiska tidpunkten skall

inte behöva se gäldenärsmakens egendom minska på deras bekostnad

som följd av jämkningen. Vid bedömning av hur omfattande jämkning

som bör ske får hänsyn tas såväl till storleken av ägarmakens skulder

som till det förhållandet att den andra makens andel normalt ökar med

endast hälften av det nettotillskott som den i bodelningen indragna

egendomens värde representerar.

5.1.4 Avtalsutrymmet

Enligt svensk rätt är det i första hand makarna själva som skall komma

överens om hur egendomen skall fördelas mellan dem vid bodelningen.

Först om de inte kan enas blir det aktuellt att låta en särskild skiftesman

förrätta bodelningen, varvid en make som är missnöjd med den kan

väcka talan hos domstol om ändring av bodelningen (s.k. klandertalan).

Makarnas befogenhet att avtala om fördelningen av egendomen avser

alla frågor som kan aktualiseras vid en bodelning. Makarna kan t.ex. bli

ense om att egendom som är enskild till följd av äktenskapsförord och

alltså enligt huvudregeln skall hållas utanför delningen i stället skall ingå

i bodelningen. Detsamma gäller rättigheter på grund av pensions-

försäkring och individuellt pensionssparande. De kan också komma

överens om i vad mån deras skulder skall täckas med giftorättsgods eller

med enskild egendom, hur egendomen skall värderas samt hur andelarna

i boet skall bestämmas och egendomen fördelas på lotter.

Makarna har genom sin rätt att träffa avtal om fördelningen av

egendomen möjlighet att i flera hänseenden påverka utfallet av bodel-

ningen. Härigenom kan det familjerättsliga förvärv som bodelningen ger

upphov till delvis övergå till att bli ett förmögenhetsrättsligt förvärv.

Överförs t.ex. egendom vederlagsfritt från den ena maken till den andra i

en omfattning som saknar stöd i den familjerättsliga regleringen, är det i

själva verket en gåva. I förarbetena till äktenskapsbalken uttalade

departementschefen att ett visst ansvar mot makarnas borgenärer måste

finnas i dessa fall och kunna aktualiseras, om borgenärsintressena har

kränkts (prop. 1986/87:1 s. 196).

Det väsentliga skyddet för en makes borgenärer består i att maken som

ett led i andelsbestämningen vid bodelningen skall tilldelas egendom till

täckning av sina skulder och att det är endast det framräknade netto-

giftorättsgodset som skall delas mellan makarna. Detta skydd gäller för

de borgenärer vilkas fordringar har uppkommit före den för bodelningen

avgörande tidpunkten, i skillnadsfallet dagen då talan om äktenskaps-

skillnad väcktes. Under förutsättning att egendomen inte har värderats för

högt vid bodelningen riskerar dessa borgenärer vid ett lojalt delnings-

förfarande från makarnas sida inte annat än att den ytterligare säkerhet

som borgenärerna kan ha haft i form av överskjutande utmätningsbara

tillgångar hos en make minskar med högst hälften av överskottet (prop.

1986/87:1 s. 196 f.).

De borgenärer vilkas fordringar har uppkommit efter den för bodel-

ningen avgörande tidpunkten men före själva bodelningen befinner sig i

ett annat läge. Dessa borgenärer skall ju stå tillbaka för makens bodel-

ningsanspråk. För dem blir det därför av stor betydelse hur bodelningen

genomförs. Det sagda innebär enligt uttalanden i förarbetena att det

behövs bestämmelser om vilken verkan det skall ha att en make vid

bodelningen efterger sin rätt (prop. 1986/87:1 s. 197). Sådana bestäm-

melser kan naturligtvis också vara till fördel för borgenärer som har äldre

fordringar.

I 13 kap. 1 § äktenskapsbalken har intagits bestämmelser om verkan av

att en make vid en bodelning har eftergett sin rätt till skada för sina

borgenärer genom att låta enskild egendom ingå i bodelningen, genom att

 utöver vad som följer av äktenskapsbalken avstå i delningen ingående

egendom eller genom att vid fördelningen på lotter avstå utmätningsbar

egendom i utbyte mot utmätningsfri. Ett undantag har dock ställts upp för

makarnas gemensamma bostad och bohag. För sådan egendom gäller

särskilda bestämmelser om övertaganderätt (11 kap. 8 § äktenskaps-

balken), varför det inte ansetts kunna bedömas vara illojalt mot borge-

närerna att makarna tillämpar dessa bestämmelser.

Reglerna om eftergift innebär i korthet att den andra maken kan göras

ansvarig intill värdet av vad gäldenärsmakens utmätningsbara egendom

obehörigen har minskat med vid bodelningen. Den andra makens ansvar

gäller i förhållande till varje borgenär, vars fordran har uppkommit före

bodelningen. Existensen av eftergiftsreglerna har möjliggjort en enkel

lösning såvitt avser bodelningsförvärvares sakrättsskydd gentemot den

tidigare ägarmakens utmätningsborgenärer: den nye ägaren vinner skydd

från bodelningstidpunkten, dvs. från den tidpunkt då en formenlig

bodelning finns. Fram till den tidpunkten kan å andra sidan utmätning

ske hos förre ägaren. Denna ordning anses gälla oavsett annars gällande

krav för sakrättsligt skydd i motsvarande fall, såsom tradition av lösöre

eller denuntiation vid övergång av enkel fordran. Vid konkurs och

offentligt ackord finns regler om återvinning av bodelning, vilka kan

sägas motsvara eftergiftsreglerna (4 kap. 7 § konkurslagen [1987:672]

och 3 kap. 5 § lagen [1996:764] om företagsrekonstruktion).

Praktiskt betydelsefullt är konstaterandet i motiven att det normalt bör

vara så att dispositioner som makarna företar inom de ramar som lagen

drar upp inte bör betraktas som eftergift. Det sagda innebär att makarna

vid bodelning har frihet att själva komma överens om i vilken utsträck-

ning äktenskapsbalkens jämkningsregler skall medföra att likadelningen

åsidosätts. Makarna får dock inte gå utanför den ram som består i att en

jämkning aldrig får innebära att en make förvärvar mer av den andra

makens egendom än vid en likadelning. Om makarna kommer överens

om en jämkning inom denna ram, kan det enligt uttalanden i förarbetena

inte bedömas som en eftergift (prop. 1986/87:1 s. 188).

5.2 Pensionsrättigheter och bodelning

5.2.1 Personliga pensionsrättigheter

Som tidigare nämnts skall enligt huvudregeln makarnas giftorättsgods

ingå i bodelning. Huvudregeln modifieras emellertid i flera hänseenden.

Undantagsbestämmelsen i 10 kap. 3 § första stycket äktenskapsbalken

avser rättigheter och kan sägas vara en motsvarighet till bestämmelserna i

2 § om undantagande från bodelning av personlig egendom. De rättig-

heter som avses kan betecknas som personliga rättigheter men beteck-

nas också som egendom av särskilt slag . I första stycket föreskrivs att

rättigheter som inte kan överlåtas eller som i annat fall är av personlig art

inte skall ingå i bodelning om det skulle strida mot vad som gäller för

rättigheten. En direkt motsvarighet till bestämmelsen fanns i gifter-

målsbalken. Motiven till bestämmelsen går alltså i huvudsak tillbaka till

lagberedningens betänkande från år 1918. Av vad som där sades framgår

att principen om att vissa rättigheter skulle hållas utanför den ekono-

miska gemenskapen mellan makarna gällde redan tidigare. Beredningen

framhöll att det fanns vissa förmögenhetsrättigheter, som på grund av sin

natur eller om dem givna föreskrifter var så knutna vid den berättigades

person, att hans make inte eller bara under vissa förutsättningar kunde få

del i dem (lagberedningens Förslag till giftermålsbalk m.m., 1918,

s. 222).

Lagrummet skiljer således på två olika fall; egendomen kan vara

oöverlåtbar eller i annat fall av personlig art. En viss rättighet kan mycket

väl samtidigt vara såväl oöverlåtbar som av personlig art. De rätts-

politiska skälen till begränsningarna i giftorättens verkningar är följande.

Eftersom giftorätt genom bodelning kan leda till att en make övertar

egendom från den andra maken, bör giftorättsanspråk inte kunna för-

verkligas i egendom som är oöverlåtbar för maken själv. Inte heller när

en rättighet på grund av sin konstruktion är knuten till den berättigades

person, passar den för övergång till andra maken genom bodelning.

I fråga om rättigheter som inte kan överlåtas kan en indelning ske med

ledning av om oöverlåtbarheten grundar sig på sociala hänsyn till den

berättigade, den förpliktades intresse eller ett överlåtelseförbud i ett

testamente eller en gåva av tredje man. Bland de rättigheter som anses

vara oöverlåtbara av sociala skäl bör i första hand nämnas rätten till lön

och till pension från tidigare arbetsgivare. Såvitt avser pension gäller

detta vare sig fordran riktar sig direkt mot arbetsgivaren, mot en av

honom för ändamålet bildad stiftelse eller mot ett försäkringsbolag, vari

arbetsgivaren tecknat försäkring till tryggande av pensionen. Det för-

tjänar att understrykas att det är rättigheten som sådan som får hållas

utanför bodelningen, medan vid den kritiska tidpunkten för lyftning

tillgänglig lön eller pension på vanligt sätt omfattas av denna.

Såvitt avser offentligrättsligt reglerade förmåner har det i en del fall

meddelats en uttrycklig bestämmelse i lag om rättighetens oöver-

låtbarhet. Enligt 20 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring får

försäkrads fordran på ersättning enligt lagen, som innestår hos Riks-

försäkringsverket eller allmän försäkringskassa, inte överlåtas innan

ersättningen är tillgänglig för lyftning. Detta gäller i lagen reglerad rätt

till ersättning inom ramen för sjukförsäkring, folkpensionering och för-

säkring för tilläggspension. I 6 § lagen (1962:205) om pensionstillskott

hänvisas till vad som gäller för folkpension. Motsvarande bestämmelser

föreslås också i den nya lagen om inkomstgrundad ålderspension

(15 kap. 16 §).

Som framgått kan rätten till pension på grund av en försäkring vara en

sådan rättighet av personlig art som inte skall ingå i bodelning, t.ex. vid

kollektivavtalsgrundad tjänstepensionsförsäkring. Även om den anställde

själv är försäkringstagare, kan det tänkas att förfoganderätten är utesluten

på grund av bestämmelser i anställningsavtalet och att försäkringen

därför faller under första stycket.

5.2.2 Privata pensionsförsäkringar, m.m.

Genom 10 kap. 3 § andra stycket, som innebar en saklig förändring vid

äktenskapsbalkens tillkomst, utsträcks rätten att få göra undantag till att i

viss omfattning gälla också rätten till pension på grund av privata

pensionsförsäkringar som inte har samband med tjänst.

Motivet för utvidgningen av rätten att få göra undantag har varit att

många har sin pensionering ordnad på sådant sätt att förmånen inte ingår

i bodelning samt att pensionsförsäkringar bör följa samma regler som

annan pension. Om en make har sin pensionering ordnad genom en

privatägd pensionsförsäkring såsom ofta kan vara fallet när denna make

är egen företagare och den andra maken har rätt till tjänstepension, har

det inte ansetts tilltalande att den senare pensionen får tas undan medan

den förra skall ingå i den bodelning som försäkringstagaren gör med sin

make. Inte heller har det ansetts vara lyckligt att en efterlevande makes

rätt enligt en pensionsförsäkring kunnat öka den avlidnes arvingars andel

eller tas i anspråk för tillgodoseende av deras laglottsanspråk. En särskild

svårighet har bestått i att en pensionsförsäkring vid bodelningen upp-

tagits till sitt tekniska återköpsvärde utan att det varit klart om den latenta

inkomstskatteskulden skulle beaktas (se SOU 1981:85 s. 271 f. och prop.

1986/87:1 s. 161 f.).

Rätten att få göra undantag för rätt till pension på grund av en

försäkring gäller endast under förutsättning att utfallande belopp skall

beskattas som inkomst. Därmed anknyter lagrummet till det skatterätts-

liga pensionsförsäkringsbegreppet.

En pensionsförsäkring kan ge rätt till försäkringsersättning av tre olika

slag: ålderspension, sjukpension eller efterlevandepension. Enligt 10 kap.

3 § äktenskapsbalken gäller rätten att få göra undantag ålderspension och

sjukpension (i paragrafen används alltjämt den gamla beteckningen

invalidpension) utan närmare begränsning. I fråga om efterlevande-

pension däremot är det ett villkor för rätten att få göra undantag att rätt

till utbetalning av pensionen uppkommit vid bodelningen. Det sagda

innebär att en försäkrings olika förmåner måste behandlas olika beroende

på vilken som är orsaken till bodelningen. En pensionsförsäkring med

ålderspension och ett efterlevandeskydd för den andra maken skall

undantas endast såvitt gäller ålderspensionen vid en bodelning med

anledning av äktenskapsskillnad. Då bodelning sker därför att försäk-

ringstagaren har avlidit, blir däremot ålderspensionen inte aktuell. Den

efterlevande makens rätt att som förmånstagare uppbära försäkrings-

belopp enligt pensionsförsäkringen uppkommer vid bodelningen och

skall därför undantas (prop. 1986/87:1 s. 163; i lagrådsremissen byggde

regleringen på begreppet egen pension men detta begrepp slopades

efter kritik av Lagrådet, se anförd prop. s. 318 f. och s. 389).

Bestämmelserna i 10 kap. 3 § fjärde stycket äktenskapsbalken gör det

möjligt att i bodelningen dra in en sådan rätt till pension som avses i

andra och tredje styckena mot ägarmakens bestridande. Om makarna är

ense om åtgärden kan försäkringen dras in i bodelningen med stöd av 4 §

samma kapitel. Enligt äktenskapsbalkens ursprungliga lydelse var någon

tvångsmässig indragning inte möjlig. Den 1 januari 1990 infördes emel-

lertid en möjlighet att jämka så att pensionsförsäkringen helt eller delvis

skall ingå i bodelningen. Bakgrunden till jämkningsregeln var att det i det

praktiska rättslivet visat sig finnas ett behov av att vid bodelning kunna

beakta att den ena maken ägde en pensionsförsäkring som mer hade

karaktär av kapitalplacering än av anordning för normal pensionering.

Den rikare maken hade vidare möjlighet att placera sina pengar i en

pensionsförsäkring i syfte att undandra den andra maken del i denna. I

motiven framhölls också att makarna kunde ha byggt upp en pensions-

försäkring hos den ena maken under den tidigare regleringens tid utifrån

utgångspunkten att den enligt vad som då gällde skulle komma att delas

mellan dem i händelse av bodelning.

För att jämkning skall medges krävs att det skulle vara oskäligt att

undanta pensionsrätten från bodelning. Det har i förarbetena betonats att

jämkningsregeln är avsedd att vara en undantagsregel som skall tillämpas

restriktivt (prop. 1989/90:30 s. 14 f.). Huruvida ett undantagande av

pensionsrätten är oskäligt skall bedömas med hänsyn till äktenskapets

längd, makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt.

I propositionen framhålls att ingen av de särskilt angivna omständig-

heterna är viktigare än någon annan. Man skall göra en helhetsbedöm-

ning av makarnas förhållanden. Framför allt vid långvariga äktenskap

kan det framstå som oskäligt att den make som inte äger pensions-

försäkringen inte får del av dess värde vid bodelningen. Vad gäller

makarnas ekonomiska förhållanden finns det, enligt förarbetena, skäl att

beakta värdet av pensionsförsäkringen i förhållande till makarnas övriga

nettotillgångar. Är värdet stort talar detta för att försäkringens värde

åtminstone delvis bör ingå i bodelningen. Vidare bör beaktas om den

make som inte äger försäkringen kommer att stå egendomslös eller

nästan egendomslös efter bodelningen om försäkringen inte ingår. Av

särskild betydelse för bedömningen har sagts böra vara hur makarna har

sitt pensionsskydd ordnat. Är det fråga om en stor pensionsförsäkring

som inte balanseras av en motsvarande pension på den andra makens

sida, kan det finnas skäl att överväga en indragning helt eller delvis av

försäkringen.

Bland omständigheterna i övrigt bör enligt motiven kunna beaktas om

pensionsförsäkringen helt eller delvis framstår som en kapitalplacering

mer än som ett normalt pensionsskydd (se prop. 1989/90:30 s. 14 f.).

Vidare bör kunna beaktas hur uppbyggnaden av försäkringen har finan-

sierats och om den make som äger försäkringen kan antas av sociala skäl

ha ett särskilt behov som kan tillgodoses genom pensionsförsäkringen.

Slutligen har den omständigheten att försäkringen enligt de regler som

gällde före äktenskapsbalkens införande skulle ha ingått i bodelningen

sagts böra vara en omständighet som talar för att med stöd av jämk-

ningsregeln låta försäkringen åtminstone delvis ingå i bodelningen.

Som nämnts ovan kan makarna själva komma överens om att en sådan

pensionsförsäkring som kan träffas av jämkningsregeln skall ingå i

bodelningen. Denna möjlighet har stort praktiskt värde och kan exempel-

vis syfta till att tillförsäkra frånskild make del i andra makens ålders-

pension såsom ett sätt att fullgöra underhållsplikten. Det bör anmärkas att

makarna också har möjligheten att ändra själva försäkringen, så att

förhållandet mellan den del som utgör efterlevandepension och ålders-

pensionsdelen förändras (angående sådana ändringar, se prop 1986/87:1

bilaga 3 s. 233, 239 och 266).

I 10 kap. 5 § erinras om de begränsningar i principen att varje makes

egendom ingår i bodelningen som följer av lagen (1927:77) om

försäkringsavtal och lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande.

Vad som åsyftas är bestämmelserna om att försäkring eller försäkrings-

belopp vid försäkringstagarens död kan komma att tillfalla en förmåns-

tagare. I korthet innebär detta att när en förmånstagare är insatt skall

försäkringsbelopp som utfaller efter försäkringstagarens död inte ingå i

dennes kvarlåtenskap. Beloppet tillfaller alltså förmånstagaren direkt. Är

någon förmånstagare inte insatt, kommer utfallande belopp att ingå i

kvarlåtenskapen som andra tillgångar efter den avlidne.

Om en makes andel med stöd av vederlagsregeln i 11 kap. 4 §

äktenskapsbalken har beräknats som om värdet av en pensionsförsäkring

eller tillgångar på ett pensionssparkonto hade ingått bland tillgångarna,

och försäkringstagarens make inte kan få ut sin andel vid bodelningen,

har den maken enligt 13 kap. 4 § rätt att vända sig direkt mot försäk-

ringsgivaren, som är skyldig att återbetala vad som fattas. Återbetal-

ningen skall göras från försäkringstagarens tillgodohavande, varför

försäkringsgivarens eget anspråk på täckning för kostnader går före. När

försäkringsgivaren återbetalar premier skall beloppet tas upp till be-

skattning. Tekniskt sett är återbetalningen en form av återköp, varför

beskattningen skall ske hos försäkringstagaren. Detta gäller även om

beloppet betalas ut direkt till försäkringstagarens make.

Som framgår av beskrivningen ovan av det individuella pensions-

sparandet enligt lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande har

en strävan vid utformningen av bestämmelserna för den nya sparformen

varit att så nära som möjligt anknyta till reglerna för försäkringssparande.

En skillnad är dock att all rätt till pension som tillkommer en make på

grund av pensionssparavtal undantas från bodelning. Detta gäller oavsett

om någon förmånstagare har förordnats eller inte. Resultatet av detta blir

vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad att hela pensions-

rätten blir att behandla på samma sätt som ålders- eller invalidpension

enligt försäkring. En bestämmelse med denna innebörd har tagits in i

10 kap. 3 § tredje stycket äktenskapsbalken. I en del fall kommer sålunda

rätt till pension enligt pensionssparandet att undantas från bodelning i

större utsträckning än vid försäkring. I de fall detta skulle medföra

resultat som framstår som oskäliga bör enligt förarbetena jämkning

kunna ske med tillämpning av bestämmelsen i 10 kap. 3 § sista stycket

(prop. 1992/93:187 s. 122).

Makarnas rätt att med stöd av 10 kap. 4 § äktenskapsbalken avtala om

att rätt till pension på grund av pensionsförsäkring skall ingå i bodel-

ningen har också utvidgats till att omfatta rätt till pension på grund av

pensionssparavtal. På motsvarande sätt har vederlagsregeln i 11 kap. 4 §

äktenskapsbalken kommit att omfatta också det fallet att en make använt

sitt giftorättsgods för inbetalningar enligt ett pensionssparavtal.

5.3 Underhåll efter äktenskapsskillnad

5.3.1 Principerna för bestämmande av underhållsbidrag

Bestämmelserna om underhåll efter äktenskapsskillnad fick sin nuva-

rande utformning i sak vid 1978 års översyn av reglerna om underhåll till

barn och make (se prop. 1978/79:12 s. 138 f.). Endast smärre redak-

tionella jämkningar gjordes i samband med att reglerna upptogs i

äktenskapsbalken. Med stöd i den restriktiva praxis som utbildat sig och

med anslutning till principen att äktenskapets rättsverkningar såvitt

möjligt inte borde utsträckas till att gälla efter en äktenskapsskillnad

slogs fast att huvudregeln borde vara att frånskilda betraktades som

ekonomiskt oberoende av varandra. I enlighet härmed innehåller 6 kap.

7 § första stycket äktenskapsbalken huvudregeln att varje make efter

äktenskapsskillnad svarar för sin försörjning. Huvudregeln antogs kunna

bidra till att makar inrättar sina förhållanden så att de är ekonomiskt

oberoende av varandra. Den ansågs på så sätt kunna främja strävanden

mot jämställdhet mellan könen.

Departementschefen konstaterade emellertid vidare att det inte gick att

bortse från att också i framtiden främst de frånskilda kvinnorna ofta

skulle komma att ha en påtagligt svag ekonomisk ställning. Särskilt

gällde detta efter upplösningen av äldre äktenskap, som i högre grad

präglats av den traditionella rollfördelningen mellan män och kvinnor.

Men också i nyare äktenskap måste man räkna med att ena maken kunde

ha ägnat avsevärd tid åt skötseln av hem och barn och därför kunde få

svårt att efter en äktenskapsskillnad ge sig ut i förvärvslivet. Lagen borde

med tanke på dessa fall innehålla bestämmelser som till skydd för den

svagare parten modifierade den uppställda huvudregeln. Man kunde

också uttrycka saken på det sättet att en viss underhållsskyldighet mot

frånskild make var motiverad när äktenskapet begränsat möjligheterna

för maken att försörja sig på egen hand.

Bestämmelserna om underhållsskyldighet efter äktenskapsskillnad

borde i första hand utformas så, att den frånskilda maken fick möjlighet

att skaffa sig den ekonomiska självständighet som är eftersträvansvärd.

Bidrag borde därför i allmänhet betalas bara under en omställningsperiod

och syfta till att ge den behövande maken möjligheter att genom

utbildning och omskolning skaffa förvärvsarbete eller förbättra in-

komsterna.

Departementschefen ansåg emellertid att underhållsbidrag efter äkten-

skapets upplösning undantagsvis borde komma i fråga för längre tid än

en övergångstid (prop. 1978/79:12 s. 140). Efter ett långvarigt äktenskap

kunde det ibland vara svårt för den part som ägnat all sin tid åt skötseln

av barn och hem att komma in i förvärvslivet. Till detta kunde ålder och

sjukdom medverka. Även om denna make kunde skaffa sig en mindre

egen inkomst, kunde det någon gång vara berättigat att den andra

betalade ett visst bidrag för längre tid. Departementschefen hänvisade till

fall då den ena maken på grund av den sneda arbetsfördelningen i

hemmet hade lyckats nå en god position i förvärvslivet, medan den

andra, som ägnat sin tid åt hus och hem, hade förlorat motsvarande

möjligheter. Han framhöll emellertid att man borde vara restriktiv med

att bestämma underhållsbidrag för någon tid som går utöver en omställ-

ningsperiod.

Eftersom underhållsbidrag i första hand är tänkt att tillgodose en

frånskild makes löpande behov av pengar till försörjningen, är den

naturliga huvudregeln att bidraget skall betalas periodiskt (6 kap. 8 §).

Makarna kan själva komma överens om för vilka perioder bidrag skall

betalas, månadsvis, kvartalsvis eller för annan bestämd tidsrymd. Några

motsvarigheter till föräldrabalkens föreskrifter om betalningsperioder

beträffande underhållsbidrag till barn finns inte i äktenskapsbalken. Det

är emellertid vanligt att även bidrag till make betalas förskottsvis för

kalendermånad.

Underhållsbidrag kan emellertid betalas med ett engångsbelopp om det

finns särskilda skäl. Ett sådant skäl kan vara att makarna en gång för alla

önskar reglera samtliga sina ekonomiska mellanhavanden. Mot den

underhållsskyldiges bestridande kan man tänka sig att ett engångsbidrag

bedöms lämpligt, när det med fog kan antas att det möter svårigheter att

få ut periodiska bidrag i framtiden. En omständighet att beakta kan vidare

vara att underhållsplikten upphör vid den underhållsskyldiges död.

Liksom giftermålsbalken medger äktenskapsbalken att bidrag betalas

såväl periodiskt som med ett engångsbelopp. Engångsbeloppet kan då

vara avsett att täcka särskilda kostnader i samband med skilsmässan, t.ex.

kostnader för ny bostad, möbler, flyttning m.m., och det periodiska

bidraget löpande underhåll. Ett engångsbidrag är i sådana fall ett slags

etableringshjälp åt den underhållsberättigade maken.

Ett mera udda syfte med underhållsbidrag är att bidraget skall kunna

tjäna som bodelningskorrektiv när egendomsfördelningen efter äkten-

skapets upplösning blir mycket ojämn. Så kunde ske redan enligt gifter-

målsbalken men det engångsbidrag som då skulle kunna utdömas gick

väl in under lagens vida rekvisit, enligt vilka man skulle beakta den ena

makens behov och den andras förmåga och övriga omständigheter. I

litteraturen (Lars Tottie, Äktenskapsbalken och promulgationslag m.m.,

1990, s. 142) har anförts att tanken på underhållsbidrag som bodelnings-

regulator inte är lika väl förenlig med den snäva utformning under-

hållsreglerna fick år 1978 och med kravet på ett orsakssamband mellan

behovet av ett underhåll och förhållandena under äktenskapet. I förar-

betena till äktenskapsbalken uttalade departementschefen emellertid att

eftersom några regler om jämkning av villkor i gåva eller testamente inte

förs in i äktenskapsbalken, bör även i fortsättningen underhållsbidrag i

form av engångsbelopp kunna användas för att korrigera orimliga

bodelningsresultat i vissa fall (prop. 1986/87:1 s. 176). Enligt vad som

uttalades i motiven är denna möjlighet avsedd att utnyttjas främst i de

sannolikt mycket sällsynta fall då en make efter bodelningen skulle

komma att stå helt eller nästan helt utan egendom medan den andra

maken främst på grund av att merparten av dennes egendom har varit

enskild till följd av villkor vid gåva eller i testamente skulle ha kvar

egendom till betydande värde (prop. 1986/87:1 s. 190).

Engångsbidrag har också nämnts som en möjlighet att eliminera oskä-

liga verkningar av undantaganderätten enligt 10 kap. 3 § andra stycket

äktenskapsbalken. I samband med att det infördes en möjlighet att i vissa

fall i bodelning dra in en sådan rätt till pensionsförsäkring som normalt

skall hållas utanför uttalade departementschefen att oskäliga verkningar

av regeln i 10 kap. 3 § andra stycket äktenskapsbalken ofta kan elimine-

ras på andra sätt än genom att den då nya regeln i tredje stycket utnyttjas.

Jämkning av bodelning, jämkning av äktenskapsförord och engångs-

bidrag angavs som exempel (prop. 1989/90:30 s. 15).

Om en make skall betala ett engångsbidrag till den andra maken vid

bodelningen, skall makarnas andelar i det gemensamma giftorättsgodset

enligt 11 kap. 6 § äktenskapsbalken beräknas med hänsyn till detta.

Bidragsbeloppet skall alltså inte ingå i delningen, utan principen är att

hela beloppet tas från den bidragspliktiges andel och läggs till den andra

makens andel.

Eftersom rätten till underhållsbidrag är kopplad till skillnadsreglerna

kan ett engångsbidrag som bodelningskorrektiv inte komma i fråga vid

bodelning efter ena makens död. Den efterlevande maken är i stället

skyddad genom reglerna i 3 kap. ärvdabalken.

5.3.2 Jämkning av underhållsbidrag

Jämkning av vad som har blivit bestämt om underhåll regleras i 6 kap.

11 § äktenskapsbalken. Paragrafen behandlar två olika jämkningsfall,

nämligen dels jämkning föranledd av att förhållandena har ändrats (första

stycket), dels jämkning på grund av att ett avtal är oskäligt mot endera

maken (andra stycket).

Jämkning med hänsyn till att förhållandena har ändrats kan ske vare

sig bidraget har blivit fastställt i dom eller bestämts i avtal mellan

makarna. Jämkning kan ske också om domen eller avtalet gick ut på att

något bidrag inte skulle betalas. Det är inte endast bidragsbeloppen som

kan jämkas utan även andra villkor, såsom angående betalningsperioder-

na. Jämkning skall i första hand avse framtida periodiska bidrag.

Underhållsbidrag i form av engångsbelopp får inte jämkas på grund av

ändrade förhållanden mot en parts bestridande. Inte heller får ett nytt

engångsbelopp fastställas eller ett periodiskt bidrag bestämmas utöver

engångsbeloppet (prop. 1978/79:12 s. 144). Däremot torde det inte finnas

något hinder att på grund av ändrade förhållanden jämka ett periodiskt

bidrag som ursprungligen bestämdes att betalas vid sidan om ett en-

gångsbidrag (SOU 1977:37 s. 115).

Bestämmelsen i 6 kap. 11 § andra stycket om jämkning på grund av

oskälighet tar sikte endast på underhåll fastställt i avtal. När domstolen

har prövat frågan anses tillräckliga garantier finnas för att utgången inte

skall bli oskälig mot någondera maken. I enlighet därmed anses en

underhållsfråga vara bestämd genom avtal även om avtalet givits in till

rätten och denna fastställt underhållsskyldigheten i enlighet med vad

makarna överenskommit. Någon rättens prövning sker inte heller om den

underhållskrävande makens yrkande medges av den andra maken. Också

i sådana fall anses underhållet bestämt genom avtal.

Jämkning på grund av oskälighet kan till skillnad från jämkning på

grund av ändrade förhållanden även avse ett avtal om underhållsbidrag

i form av ett engångsbelopp.

Har underhållsbidrag betalats i enlighet med ett avtal som varit

oskäligt alltsedan det tillkom, kan det tänkas att retroaktiv jämkning i

vissa fall behöver kunna tillgripas. Eftersom det här gäller förhållanden

som förelåg redan när avtalet slöts, har det ansetts att möjlighet bör

finnas både att låta bidragsskyldigheten helt upphöra eller sätta ner den

och att bestämma att bidrag skall betalas med högre belopp än som

framgår av avtalet (se prop. 1978/79:12 s. 120 och 144).

5.4 Gällande rätt och aktuella reformer i de övriga

nordiska länderna

I alla de nordiska länderna är grundprincipen att allt giftorättsgods skall

delas lika mellan makarna vid en bodelning. Precis som i Sverige

modifieras denna grundprincip i flera hänseenden även i de övriga nor-

diska länderna. Sålunda är i alla länder huvudregeln när det gäller

pensionsrättigheter att de inte ingår i bodelning. Det gäller också rätt till

pension på grund av privata pensionsförsäkringar. I både Danmark och

Norge pågår emellertid reformarbeten som går ut på att pensions-

rättigheter i större utsträckning skall kunna beaktas vid bodelning.

I Danmark följer av rättspraxis att en efterlevande make kan undanta

sina pensions- och försäkringsrättigheter i samband med bodelning efter

den andra makens död. När det gäller bodelning med anledning av äkten-

skapsskillnad är rättsläget något osäkert. Huvudregeln är dock klar, näm-

ligen att individuella privata pensionsförsäkringar med rätt till löpande

utbetalningar inte ingår i bodelning. Med anledning av bl.a. den rådande

osäkerheten har i Danmark tillsatts en utredning som skall se över be-

hovet av en lagreglering av olika pensionsrättigheters behandling vid

bodelning. Utredningen har också fått i uppdrag att överväga olika alter-

nativa lösningar när det gäller frågan hur pensionsrättigheter skall beak-

tas vid bodelning.

Den norska regeringen lämnade i oktober 1997 en proposition till

Stortinget med förslag till ändringar i äktenskapslagen (Ot prp nr 4

[1997-98]). I propositionen föreslås bl.a. att det införs en bestämmelse

om rätt till kompensation för en make som vid bodelningen missgynnats

på grund av att den andra maken har pensionsrättigheter som inte ingår i

bodelningen.

I Finland och Island pågår det inte något reformarbete.

6 Allmänna utgångspunkter för behandling av

makars pensionsrättigheter vid bodelning

Det finns olika sätt att se på makars pensionsrättigheter i samband med

en äktenskapsskillnad. Enligt ett synsätt är pensionsrättigheter rättigheter

av ekonomisk art som i princip bör delas lika mellan makarna på samma

sätt som andra tillgångar av ekonomiskt värde. Enligt ett annat synsätt är

en makes pensionsrättigheter en större eller mindre del av makens för-

måga att försörja sig efter äktenskapets upplösning, och utjämning mel-

lan makarna av pensionsrättigheter bör därför komma i fråga bara i

överensstämmelse med de principer som gäller om underhållsskyldighet

efter äktenskapsskillnad.

Det första synsättet får visst stöd av att det går relativt enkelt att

beräkna det matematiska nuvärdet av en framtida pensionsrättighet; när

det gäller privata försäkringar lämnar försäkringsbolagen regelmässigt

sådana uppgifter minst en gång per år. Mot detta kan emellertid invändas

att det ekonomiska värdet av en framtida pensionsrättighet är osäkert för

innehavaren genom att han inte vet om han kommer att leva så länge att

han får uppbära någon pension och att rättighetens värde i varje fall är

oåtkomligt för honom fram till dess att de individuella pensionsbeloppen

förfaller till betalning. Att det ekonomiska värdet av en tillgång är i

någon bemärkelse osäkert utgör visserligen allmänt sett inte något hinder

mot att tillgången tas med i bodelning. Speciellt för pensionsrättigheter är

emellertid att osäkerheten finns där bara för den berörda individen

statistiskt och matematiskt är värdet i princip säkert och att individen

oftast inte kan undanröja osäkerheten genom att flytta sitt tillgodo-

havande till någon annan placering.

Ytterligare kan invändas att det kapitaliserade värdet av framtida

pensionsrättigheter ofta är mycket stort i förhållande till värdet av

tillgångarna i övrigt i ett genomsnittligt bo. Om pensionsrättigheten vid

en likadelning i sin helhet skulle läggas på den make som äger rättig-

heten, torde det inte sällan betyda att den andra maken får all övrig

egendom i boet. Med tanke på att pensionsrättigheten är oåtkomlig för

den berättigade till dess att de enskilda pensionsbeloppen förfaller till

betalning skulle ett konsekvent genomförande av det första synsättet i

många fall leda till orimliga resultat.

För det andra synsättet talar bl.a. en jämförelse med hur man behandlar

makarnas förmåga att skaffa sig inkomster genom förvärvsarbete. Om

arbetsfördelningen mellan makarna under äktenskapet har varit sådan att

t.ex. mannen har kunnat skaffa sig en position i förvärvslivet med goda

framtida inkomstmöjligheter, medan kvinnan gått miste om denna möj-

lighet genom att hon ägnat sin tid åt barnen och hemmet, kan det enligt

gällande rätt i vissa fall utgöra skäl för underhållsbidrag även efter en

övergångstid. Däremot har det inte hävdats att man borde beräkna

nuvärdet av mannens framtida förvärvsinkomster och låta detta

nuvärdesbelopp påverka bodelningen. Med det nu diskuterade synsättet

skulle pensioner på motsvarande sätt hållas utanför delningen.

Regeringen konstaterar att inställningen till de olika synsätt som nu har

angetts i stor utsträckning påverkas av vilken konkret situation man har

för ögonen. Om man tänker sig ett fall där en make efter ett kortvarigt

äktenskap blir tvungen att avstå all övrig egendom i boet för att behålla

sin pensionsrättighet och att han eller hon flera år senare avlider strax

innan pensionen skall börja betalas ut, blir man mest benägen att hålla

med om att pensionsrättigheter är en del av den framtida försörjnings-

förmågan och inte har något egentligt värde innan pensionen börjar

betalas ut. Tänker man sig å andra sidan ett fall där två makar strax före

bådas pensionering skiljer sig efter ett långvarigt äktenskap och den ena

maken får behålla en väl tilltagen pensionsförsäkring och därutöver får

halva bobehållningen, medan den andra maken helt saknar pensions-

försäkring och därför får leva på en betydligt mera spartansk nivå,

framstår det första synsättet som mer närliggande.

Som utredningen påpekar går det inte att entydigt säga att det ena av de

båda diskuterade synsätten är riktigt och det andra felaktigt. Utredningen

har dock sett frågorna om vardera makens framtida försörjningsmöjlig-

heter som de både praktiskt och principiellt viktigaste. Regeringen delar

utredningens uppfattning. Det innebär att pensionsrättigheter som ut-

gångspunkt inte bör dras in i bodelningen. Det betyder dock inte att

frågorna om makarnas framtida försörjningsmöjligheter bör komma i

förgrunden när det gäller behandlingen av alla slag av pensionsrättigheter

vid bodelning. När det gäller vissa slag av pensionsrättigheter ligger det

närmast till hands att betrakta dessa som rättigheter av ekonomisk art

som i princip bör delas lika mellan makarna på samma sätt som andra

tillgångar av ekonomiskt värde. Det gäller framför allt privata

pensionsförsäkringar och det individuella pensionssparandet.

En värdering som finns med vid reformeringen av det allmänna

pensionssystemet är att betydande ojämnheter i makars pensions-

förhållanden ibland skall kunna utjämnas till skydd för den ekonomiskt

svagare maken. Regeringen anser därför att det bör göras tydligare att

pensionsrättigheter ibland skall beaktas för att åstadkomma rimliga

resultat vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad. Riksdagen

har också godtagit regeringens tidigare förslag om en sådan inriktning

(prop. 1993/94:250 s. 138 f. och bet. 1993/94:SfU24 s. 28).

När man överväger ändringar i äktenskapsbalkens bestämmelser om

makars ekonomiska förhållanden är det viktigt att tänka på att dessa

utgör en helhet och att enskilda regler kompletterar varandra. Fördel-

ningen av makarnas pensionsrättigheter kan inte ses isolerat utan måste

betraktas som en del av makarnas ekonomiska förhållanden. Bedöm-

ningen av om ett bodelningsresultat är tillfredsställande eller inte bör

därför grundas på det samlade ekonomiska utfallet för respektive make,

varvid makarnas pensionsskydd bör vara en av de omständigheter som

vägs in.

Även om förvärvsfrekvensen bland kvinnor har ökat under de snart 40

år som gått sedan ATP infördes, och kvinnorna ökat sin andel vad gäller

både antal pensionspoäng och antal år med sådan poäng, så har

kvinnorna alltjämt ett betydligt sämre pensionsskydd inom det allmänna

pensionssystemet än vad männen har. Som utredningen påpekar kan det

på goda grunder antas att skillnaderna mellan mäns och kvinnors

pensionsrättigheter är ännu större inom tjänstepensionssystemen. En

undersökning av mäns och kvinnors pensionsrättigheter på grund av

privata pensionsförsäkringar och individuellt pensionssparande skulle

såsom utredningen konstaterar utan tvekan visa att männens andel av de

samlade pensionsrättigheterna överstiger kvinnornas. Utredningen har

övervägt om detta motiverar bodelningsregler som till sin utformning är

särskilt inriktade på att stärka kvinnornas ställning vid en skilsmässa men

inte kunnat finna några fördelar med en sådan ordning. Regeringen delar

utredningens uppfattning. Syftet kan tillgodoses lika bra med köns-

neutrala regler om skydd för den ekonomiskt svagare maken, och reg-

lerna måste fungera också när detta är mannen. Det sagda hindrar inte att

reglerna under överskådlig framtid i praktiken oftast kommer att verka

som ett skydd för kvinnan vid en bodelning.

Vad som nu har sagts har avsett situationen vid äktenskapsskillnad.

Vid bodelning på grund av den ena makens död finns det anledning att se

annorlunda på pensionsrättigheterna. Regeringen återkommer till den

frågan i avsnitt 7.2.

7 Vilka pensionsrättigheter skall ingå i

bodelning?

7.1 Bodelning efter äktenskapsskillnad

Regeringens förslag: Rätt till pension på grund av privat pensions-

försäkring eller pension på grund av pensionssparavtal enligt lagen

(1993:931) om individuellt pensionssparande skall enligt huvudregeln

ingå i bodelning efter äktenskapsskillnad.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se

betänkandet s. 67 f.).

Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Föreningen jurister vid

Sveriges allmänna advokatbyråer och Sveriges Akademikers Central-

organisation (SACO) tillstyrker utredningens förslag. Riksförsäkrings-

verket, Jämställdhetsombudsmannen och Kooperationens pensionsanstalt

lämnar förslaget utan erinran.

Hovrätten för Västra Sverige accepterar förslaget men ifrågasätter om

inte den föreslagna åtskillnaden vid bodelning mellan olika slag av pen-

sionsrättigheter leder till gränsdragningsproblem samt menar att den

komplicerar bodelningsreglerna och förfarandet.

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) anser att det i princip är

rimligt att vid bodelning beakta pensioner som är ett slags kapital-

placeringar. Däremot bör enligt TCO de pensionsförsäkringar som är att

betrakta som uppskjuten lön inte ingå i bodelning.

Uppsala universitets juridiska fakultetsnämnd avstyrker inte förslaget

men anser att en lagändring bör föregås av en förutsättningslös princip-

diskussion om giftorättens och likadelningsprincipens omfattning.

Finansinspektionen anför, utan att ta principiell ställning till förslaget,

att det är otillfredsställande att förslaget inte gör det möjligt att klart

förutsäga huruvida vissa pensionsrättigheter kommer att ingå i eller på

annat sätt påverka en bodelning vid äktenskapsskillnad.

Statens löne- och pensionsverk, Sveriges Advokatsamfund, Svenska

Arbetsgivareföreningen, Försäkringsförbundet, Svenska Aktuarieföre-

ningen, Företagarnas Riksorganisation och Svenska Bankföreningen av-

styrker förslaget. Som skäl härför anför remissinstanserna framför allt att

utgångspunkten bör vara att alla pensionsrättigheter skall behandlas lika

vid bodelning, och att man på ett bättre sätt åstadkommer en sådan

likformig behandling med nu gällande regler. Remissinstanserna anser

sålunda att det angivna syftet med reformen, att åstadkomma en likfor-

mig behandling av olika slag av pensionsrättigheter vid bodelning, inte

uppnås utan att följden av förslaget tvärtom blir att det uppkommer en

bristande konsekvens vid behandlingen av pensionsrättigheter. Vidare

anför dessa remissinstanser att förslaget medför gränsdragningsproblem

mellan olika slag av pensionsrättigheter med risk för slumpartade bodel-

ningsresultat som följd.

Även Stockholms tingsrätt, Riksskatteverket och Försäkringsjuridiska

föreningen anser att slumpartade och oskäliga resultat kan bli följden av

att pensionsrättigheter av skilda slag behandlas på olika sätt vid bodel-

ning.

Skälen för regeringens förslag: Riksdagen har i ett tidigare ställ-

ningstagande (bet. 1993/94:SfU24 s. 28) ansett att bodelningsreglerna i

äktenskapsbalken skall anpassas till principerna för det reformerade

pensionssystemet och att detta skall ske genom en ändring av bestäm-

melserna i äktenskapsbalken om behandling av makars pensionsrättig-

heter vid bodelning på grund av äktenskapsskillnad. Riksdagen har också

godkänt den inriktning för anpassning av äktenskapsbalkens bodelnings-

regler till principerna för det reformerade pensionssystemet som rege-

ringen föreslagit. Vid riksdagsbehandlingen av förslaget framhöll lagut-

skottet, med instämmande av socialförsäkringsutskottet, att en översyn

av äktenskapsbalkens bodelningsregler förutsätter att förslaget om möj-

lighet till delning av makars pensionsrätt i det allmänna pensionssystemet

kommer till stånd (bet. 1993/94:SfU24 s. 28 f. och 79 f.).

Utredningen har i enlighet med vad som angavs i direktiven föreslagit

att rätt till pension på grund av frivillig, individuell pensionsförsäkring i

regel skall ingå i bodelning efter äktenskapsskillnad, i huvudsak enligt de

regler för pensionsförsäkringar som gällde före år 1988. Detsamma skall

gälla för medel på pensionssparkonto enligt lagen (1993:931) om indi-

viduellt pensionssparande.

Enligt gällande rätt undantas pensionsrättigheter på grund av privat

pensionsförsäkring och pensionssparande enligt lagen om individuellt

pensionssparande från bodelning efter äktenskapsskillnad genom bestäm-

melserna i 10 kap. 3 § andra och tredje styckena äktenskapsbalken.

Bestämmelsen om att undanta privata pensionsförsäkringar var en nyhet i

äktenskapsbalken. Bakgrunden till den nya bestämmelsen var bl.a. den

kritik som anförts mot att pensionsförsäkringar inte följde samma regler

som andra pensioner (se SOU 1981:85 s. 269 f.). Departementschefen

framhöll att pensionsförsäkringar i kommunalskattelagens bemärkelse

var inskränkta till sådana former av försäkring som tillgodoser ett pen-

sioneringsbehov, medan försäkringar som mer har karaktär av kapital-

placering skatterättsligt inte behandlades som pensionsförsäkringar

(prop. 1986/87:1 s. 163). Vidare framhölls att försäkringstagaren med

vissa i sammanhanget betydelselösa undantag saknar möjligheter att

disponera över det förmögenhetsvärde som pensionsförsäkringen repre-

senterar. Med hänsyn till det anförda ansåg departementschefen att det

vid bodelning inte längre borde göras någon skillnad mellan allmän

pension och pensionsförmåner från pensionsförsäkring. Vid riksdags-

behandlingen föranledde de föreslagna reglerna om privata pensionsför-

säkringar inte några särskilda uttalanden (se bet. 1986/87:LU 18).

Ett väsentligt syfte med den ändring som gjordes vid tillkomsten av

äktenskapsbalken i reglerna om pensionsförsäkringars behandling vid

bodelning var sålunda att åstadkomma likformighet med andra former av

pensioner, dvs. folk- och tilläggspension samt tjänstepension. En bakom-

liggande tanke för det nu aktuella reformarbetet har varit att när reglerna

för den allmänna pensioneringen avses bli ändrade och makar i viss

utsträckning skall kunna reglera ojämna pensionsrättsförhållanden, förut-

sättningarna delvis har ändrats när det gäller frågan om det är befogat att

hålla frivilliga, individuella pensionsförsäkringar utanför bodelning.

En invändning mot utredningens förslag, som framförs av flera remiss-

instanser, är att effekten blir att det uppkommer en bristande parallellitet

mellan olika slag av pensionsrättigheter. Enligt dessa remissinstanser bör

utgångspunkten i stället vara att alla pensionsrättigheter skall behandlas

lika vid bodelning.

Det är i och för sig riktigt att utredningens förslag inte leder till en

likformig behandling av olika slag av pensionsrättigheter vid bodelning.

Enligt regeringens mening är det emellertid minst lika viktigt att fram-

hålla de principiella synpunkter och grundläggande värderingar som

ligger bakom reformarbetet, vilka i allt väsentligt är desamma som an-

förts som skäl för förslaget att införa en möjlighet för make att till den

andra maken föra över premiepensionsrätt inom det reformerade all-

männa pensionssystemet. En av dessa synpunkter är att ojämnheter i

makars pensionsförhållanden skall kunna utjämnas och att det är ange-

läget att åstadkomma regler till skydd för den ekonomiskt svagare

maken, oftast kvinnan, som vid pensioneringen kan drabbas svårt i

ekonomiskt hänseende om ett tidigare äktenskap då är upplöst. Fort-

farande är det så att kvinnor generellt sett har sämre pensionsskydd än

män. Och om makar skils, kanske efter ett långvarigt äktenskap, har

kvinnan ofta relativt små möjligheter att bättra på sitt eget pensions-

skydd. Om privata pensionsförsäkringar och individuellt pensionsspar-

ande ingår i bodelning, tillförsäkras den ekonomiskt svagare maken

generellt sett ett bättre skydd.

Utgångspunkten vid bodelning bör vara att all makarnas egendom skall

delas, om det inte finns tillräckliga skäl för att undanta egendom av visst

slag. De skäl som tidigare motiverat undantag för pensionsförsäkringar är

inte längre lika starka. Pensionsförsäkringar har under senare år kommit

att innehålla allt mer av sparande och mindre av försäkringsskydd. I vissa

försäkringsavtal är sparandet det helt dominerande inslaget. Pensions-

försäkringens sociala anknytning som försörjningsskydd är således inte

lika framträdande som tidigare (se prop. Vissa skattefrågor rörande

livförsäkring 1993/94:85 s. 39 f.). Det individuella pensionssparandet

saknar helt försäkringsinslag. Enligt regeringens mening ligger det

numera närmast till hands att betrakta rätt till pension på grund av privat

pensionsförsäkring och individuellt pensionssparande som rättigheter

som i princip bör delas lika mellan makarna på samma sätt som

banktillgodohavanden och andra tillgångar av ekonomiskt värde. Ett

sådant synsätt underlättas av att det är relativt enkelt att beräkna värdet

av dessa rättigheter.

Det finns emellertid också andra invändningar mot utredningens för-

slag som måste vägas in i bedömningen. En sådan invändning, som

framförs av flera remissinstanser, är att förslaget medför att bodel-

ningsreglerna kompliceras och blir svåröverskådliga. Vid riksdagsbe-

handlingen av propositionen Reformering av det allmänna pensions-

systemet 1993/94:250 framhöll också lagutskottet, med instämmande av

socialförsäkringsutskottet, att det är angeläget att framlagda förslag såvitt

gäller äktenskapsbalken inte leder till att regelsystemet ytterligare

kompliceras (bet. 1993/94:SfU24 s. 28 f. och 80).

Det är ofrånkomligt att bodelningsreglerna och det praktiska bodel-

ningsförfarandet i någon mån kompliceras av förslaget. Det är närmast en

självklarhet att om alla pensionsrättigheter hålls utanför bodelning, det i

de flesta fall är enklare att bodela. Att bodelningsreglerna i viss ut-

sträckning kompliceras är naturligtvis en effekt som inte är önskvärd.

Även Lagrådet har pekat på att regleringen har blivit komplicerad. Denna

nackdel måste dock enligt regeringens mening vägas mot fördelen att

kunna uppnå rättvisa bodelningsresultat i fler enskilda fall. Som tidigare

framhållits medför förslaget också att den ekonomiskt svagare maken

generellt sett ges ett bättre skydd.

Flera remissinstanser har också invänt att förslaget kan komma att

medföra gränsdragningsproblem mellan olika slag av pensionsrättigheter

med slumpartade bodelningsresultat som följd.

Gränsen mellan tjänstepension och privat pensionsrättighet är inte

sällan svår att dra och saken kompliceras också av att produktutveck-

lingen på försäkringsområdet leder till nya avtalskonstruktioner som

ibland kan vara svåra att typbestämma. Det kan sålunda ofta vara svårt

att avgöra om en rätt till pension på grund av försäkring som tagits i

anslutning till förvärvsverksamhet är en sådan personlig rättighet som

avses i 10 kap. 3 § första stycket äktenskapsbalken. Frågan får naturligt-

vis större praktisk betydelse om privata försäkringar som regel skall ingå

i bodelning. Problemet är emellertid inte nytt. Utredningens förslag

innebär en återgång till de regler för pensionsförsäkringar som gällde

före år 1988. Det bör enligt regeringens mening vara möjligt att liksom

hittills överlämna frågan om gränsdragningen kring de rättigheter som

avses i 10 kap. 3 § första stycket äktenskapsbalken till rättstillämpningen.

Kritiken mot den tidigare ordningen att privata pensionsförsäkringar

ingick i bodelning efter äktenskapsskillnad var särskilt befogad i det

fallet att den ena maken hade en privat pensionsförsäkring och den andra

maken hade en tjänstepension vars värde inte ingick i bodelningen. Om

bestämmelserna avseende undantagande av pensionsrättigheter i 10 kap.

3 § andra och tredje styckena äktenskapsbalken upphävs utan att någon

möjlighet införs att i sådana fall korrigera bodelningsresultatet skulle,

vilket utredningen och flera remissinstanser framhåller, motsvarande

kritik med fog kunna riktas mot de nya reglerna. Frågor om jämkning

behandlas i avsnitt 8. Redan här bör dock nämnas att regeringen föreslår

en särskild jämkningsregel för att komma tillrätta med orättvisa

bodelningsresultat av nu angivet slag.

Lagrådet har pekat på att det kan finnas fall där en privat pensions-

rättighet är den enda tillgången eller den större delen av tillgångarna i

makarnas bo och där den andra maken därför inte kan tilldelas annan

egendom ur boet som motsvarar pensionsrättighetens värde. Enligt 4 kap.

16 § lagen om individuellt pensionssparande skall pensionssparinstitutet,

för det fall ett pensionssparkonto skall delas mellan makarna, upprätta ett

konto även för den andra maken och fördela tillgångarna mellan kontona

i enlighet med vad som bestämts vid bodelningen. En sådan fullständig

delning är möjlig eftersom det individuella pensionssparandet helt saknar

försäkringsinslag. Försäkringar å andra sidan kännetecknas av att de

innehåller ett riskmoment varför det finns vissa begränsningar i möjlig-

heten att dela dessa. Det är för närvarande inte möjligt att dela en

pensionsförsäkring på det sättet att makarna får varsin separat försäkring.

Det finns dock inte några avtals- eller försäkringsrättsliga hinder mot att

en försäkrings förmåner delas på annat sätt mellan makarna. Sådana

delningar förekommer i dag. Från försäkringsbranschen har inhämtats att

den begränsning som finns i möjligheten att dela på själva försäkringen i

praktiken inte medför några problem. Det torde dessutom vara ovanligt

att det i ett bo saknas andra tillgångar som motsvarar en pensions-

försäkrings värde.

Vid en samlad bedömning finner regeringen att skälen för utredningens

förslag väger över. Huvudregeln bör därför vara att rätt till pension på

grund av privat pensionsförsäkring och individuellt pensionssparande

skall ingå i bodelning efter äktenskapsskillnad. Motsvarande bör gälla

vid bodelning under äktenskapet.

Som utredningen funnit bör övriga typer av pensionsrättigheter dvs.

rättigheter inom det hittillsvarande allmänna pensionssystemet, det

reformerade allmänna pensionssystemet och tjänstepensionssystemet

inte ingå i bodelning. Frågan i vilken utsträckning dessa rättigheter ändå

skall kunna beaktas vid bodelning behandlas i avsnitt 8 och 9.

7.2 Bodelning efter dödsfall

Regeringens förslag: Möjligheten att undantagsvis dra in rätt till

pension på grund av privat pensionsförsäkring eller individuellt

pensionssparande i bodelning efter dödsfall skall tas bort.

Regeringens bedömning: Bestämmelserna om pensionsrättigheters

behandling vid bodelning efter dödsfall bör i övrigt inte ändras i sak.

Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med rege-

ringens (se betänkandet s. 70 f.).

Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer i utredningens för-

slag och bedömning eller lämnar dem utan invändning.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: I förarbetena till

äktenskapsbalken angavs att behovet av reformer angående behandlingen

av pensionsförsäkringar vid bodelning ansetts vara störst vid bodelning

efter försäkringstagarens makes död. De regler som gällde före äkten-

skapsbalkens införande ledde till att den efterlevandes förmåner enligt

pensionsförsäkringen ingick i den sammanlagda bobehållningen. De på-

verkade därmed bodelningen, arvskiftet och arvsskatten. Om den avlidne

hade bröstarvingar, kom i princip halva värdet av den efterlevandes för-

måner enligt försäkringen att tillfalla bröstarvingarna. Om i stället den

efterlevande maken var arvinge, medförde dessa förmåner en ökning av

den arvsskatt som maken skulle betala (prop. 1986/87:1 s. 162).

Problem kunde enligt då gällande rätt också uppstå om det var den

avlidne som haft en pensionsförsäkring och denna innehöll ett efter-

levandeskydd. Försäkringen föll då utanför kvarlåtenskapen. Eftersom en

efterlevandeförmån för en make ofta är värd betydande belopp var det

dock inte ovanligt att den kränkte laglotten (se 104 § lagen [1927:77] om

försäkringsavtal i dess dåvarande lydelse). Den efterlevande kunde i

sådana fall komma att få avstå en betydande andel av pensionen till den

avlidnes bröstarvingar.

De ändringar som vid äktenskapsbalkens införande i övrigt gjordes i

äktenskaps- och arvslagstiftningen minskade visserligen de problem som

fanns beträffande förmåner från en pensionsförsäkring. Efterlevande

make fick nämligen arvsrätt framför gemensamma bröstarvingar och fick

också rätt att bestämma att delning av makarnas giftorättsgods inte skall

ske, utan att vardera sidan som sin andel skall behålla sitt giftorättsgods.

Som påpekas i motiven till äktenskapsbalken innebar dessa ändringar

dock inte att problemen försvann helt. Sammantaget ansåg departements-

chefen att det inte längre borde göras någon skillnad vid bodelning

mellan pensionsförsäkring och annan pension (prop. 1986/87:1 s. 162 f.).

Utredningen gör bedömningen att de skäl som redovisats ovan alltjämt

har samma styrka och att bestämmelsen om bodelning efter dödsfall

därför inte bör ändras i sak. Remissinstanserna har inte givit uttryck för

någon annan uppfattning. Enligt regeringens mening saknas därför

anledning att ändra reglerna så att pensionsrättigheter på grund av

pensionsförsäkring eller pensionssparande skall ingå i bodelning med

anledning av dödsfall. De principer som gäller enligt 10 kap. 3 § andra

och tredje styckena äktenskapsbalken bör därför fortsätta att gälla vid

bodelning på grund av ena makens död. Detsamma bör vara fallet även

om ett mål om äktenskapsskillnad pågår när den ena maken dör. Lag-

tekniskt bör emellertid regleringen förenklas så att, i enlighet med

utredningens förslag, bestämmelserna i äktenskapsbalken bara reglerar

det fallet att det är den efterlevande maken som har en pensionsrättighet

på grund av privat pensionsförsäkring eller individuellt pensionsspa-

rande, medan det fallet att försäkringen eller pensionssparkontot ägts av

den avlidna maken i fortsättningen bör regleras uteslutande av försäk-

ringsavtalslagen och lagen om individuellt pensionssparande.

Bestämmelsen i 10 kap. 3 § fjärde stycket, enligt vilken de pensions-

rättigheter som avses i andra och tredje styckena i vissa fall ändå skall

ingå i bodelningen, gäller vid både äktenskapsskillnad och dödsfall.

Utredningen har kommit fram till att den regeln kan tas bort när dess

tillämpningsområde skulle begränsas till bodelning efter dödsfall. Vid

införandet av bestämmelsen om att undanta pensionsrättigheter från

bodelning var det just situationerna vid bodelning efter dödsfall som från

praktisk synpunkt vägde tyngst. När jämkningsbestämmelsen i fjärde

stycket senare infördes motiverades den bara med argument som hänför

sig till förhållandena vid äktenskapsskillnad. Utredningen har inte kunnat

finna något behov av att kunna tvångsvis dra in en efterlevande makes

pensionsförsäkringar eller individuella pensionssparande i bodelning

med anledning av dödsfall. Regeringen delar utredningens bedömning

och föreslår att möjligheten att tvångsvis dra in pensionsrättigheter i

bodelning med anledning av dödsfall tas bort.

När det gäller pensionsrättigheter som ägts av den avlidna maken med

den efterlevande maken som förmånstagare finns särskilda jämknings-

regler i 104 § försäkringsavtalslagen respektive 4 kap. 7 § lagen om

individuellt pensionssparande. I praktiken torde det emellertid sällan bli

aktuellt att jämka förordnanden av detta slag (jfr prop. 1986/87:86 s. 105

samt prop. 1992/93:187 s. 118 f. och 190). Situationen är också delvis en

annan än när det gäller ett pensionssparande som den efterlevande maken

skaffat själv.

Av 10 kap. 4 § jämförd med 9 kap. 5 § äktenskapsbalken följer att den

efterlevande maken och den avlidne makens arvingar och universella

testamentstagare kan komma överens om att sådana pensionsrättigheter

som enligt 10 kap. 3 § andra och tredje styckena skall hållas utanför

bodelningen ändå skall ingå i denna. Även denna möjlighet bör bestå

såvitt gäller pensionsrättigheter som den efterlevande maken har. I fråga

om försäkringar eller individuellt pensionssparande som ägts av den

avlidna maken med den efterlevande maken som förmånstagare kan

samma resultat oftast uppnås genom att den efterlevande maken avstår

helt eller delvis från sin rätt enligt förmånstagarförordnandet.

8 Jämkning i särskilda fall

8.1 Jämkning av vilka pensionsrättigheter som skall ingå

i bodelning

Regeringens förslag: Rätt till pension på grund av privat pensions-

försäkring eller individuellt pensionssparande skall helt eller delvis

kunna lämnas utanför bodelningen vid äktenskapsskillnad, om det

med hänsyn till makarnas ekonomiska förhållanden och omständig-

heterna i övrigt skulle vara oskäligt att pensionsrätten ingick i

bodelningen eller om makarna är ense om att pensionsrättigheten inte

skall ingå i bodelningen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se

betänkandet s. 74).

Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av

de remissinstanser som är postitiva till förslaget att privata pensions-

försäkringar och individuellt pensionssparande enligt huvudregeln skall

ingå i bodelning. De remissinstanser som avstyrker införandet av en

sådan huvudregel avstyrker även den nu aktuella jämkningsregeln.

Uppsala universitets juridiska fakultetsnämnd avvisar tanken på att under

några förhållanden ha en särskild skälighetsregel för pensionsrättigheters

behandling vid bodelning och menar att den allmänna jämkningsregeln i

12 kap. 1 § äktenskapsbalken är tillräcklig, i vart fall om den ändras så att

jämkning kan ske även till förmån för den make som har minst gifto-

rättsgods.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare angetts kan regeln att

pensionsrättigheter på grund av privat pensionsförsäkring och individu-

ellt pensionssparande skall ingå i bodelning efter äktenskapsskillnad i

vissa fall leda till orättvisa resultat. I många, kanske flertalet fall skulle

visserligen en jämkning enligt den allmänna jämkningsbestämmelsen i

12 kap. 1 § äktenskapsbalken kunna leda till att man kom tillrätta också

med orättvisor vid delning av pensionsrättigheter. Korrigering med hjälp

av jämkningsregeln i 12 kap. 1 § är emellertid bara möjlig på så sätt att

en make får behålla mer av sitt giftorättsgods än som skulle bli följden

vid en likadelning. Om den make vars rätt till pension faller utanför

bodelningen också äger merparten av giftorättsgodset, är en jämkning

enligt 12 kap. 1 § alltså inte möjlig. I enskilda fall kan något av

äktenskapsbalkens övriga bodelningskorrektiv i första hand jämkning

av äktenskapsförord eller underhållsbidrag i form av engångsbelopp

vara en lösning, men det är enligt regeringens mening ändamålsenligt att,

på sätt utredningen gjort, också överväga en undantagsregel som tar sikte

direkt på privata pensionsförsäkringar och individuellt pensionssparande.

Utredningen föreslår att sådana pensionsrättigheter skall kunna helt

eller delvis undantas från bodelning vid äktenskapsskillnad, om det med

hänsyn till makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt framstår som oskäligt att de ingår i denna.

Genom en sådan jämkningsregel skulle en möjlighet ges att från

bodelning undanta en pensionsförsäkring eller ett individuellt pensions-

sparande i sådana fall då det inte framstår som rimligt att försäkringen

eller pensionssparandet skall ingå. Ett sådant fall kan vara att den ena

maken har hela sin ålderspension tryggad i försäkring eller individuellt

pensionssparande, medan den andra maken har sin ålderspension tryggad

på ett sådant sätt att den makens pensionsrättigheter inte skall ingå i

bodelningen.

De remissinstanser som är kritiska till förslaget hänför sig främst till

den föreslagna huvudregeln att pensionsförsäkringar och individuellt

pensionssparande skall ingå i bodelning med anledning av äktenskaps-

skillnad. Det är bara Uppsala universitets juridiska fakultetsnämnd som

avstyrker den föreslagna jämkningsregeln i sig. Fakultetsnämnden av-

visar tanken på att under några förhållanden ha en särskild skälighets-

regel för pensionsrättigheters behandling vid bodelning och menar att det

är en diskutabel lagstiftningsteknik att stapla olika skälighetsregler på

varandra. Enligt fakultetsnämnden är den allmänna jämkningsregeln i

12 kap. 1 § äktenskapsbalken tillräcklig, i vart fall om den ändras så att

jämkning kan ske även till förmån för den make som har minst

giftorättsgods.

Det är en rimlig utgångspunkt att flera skälighetsregler inte bör gälla

för ett och samma förhållande. Utredningen har emellertid inte funnit det

vara möjligt att utforma en enhetlig regel för korrigering av bodel-

ningsresultat i samtliga de situationer som utredningen haft i åtanke. Av

den anledningen anvisar utredningen tre olika vägar att komma tillrätta

med ett bodelningsresultat som i det enskilda fallet framstår som

oskäligt: möjlighet att i vissa fall från bodelning undanta pensions-

rättigheter på grund av pensionsförsäkring eller pensionssparande, jämk-

ning enligt den nuvarande bestämmelsen i 12 kap. 1 § äktenskapsbalken

samt underhållsbidrag som bodelningskorrektiv.

Som framgår av nästföljande avsnitt anser regeringen att förekom-

mande fall av snedfördelning av makars pensionsskydd inte är ett

tillräckligt skäl att frångå den grundläggande likadelningsprincipen.

Eftersom jämkningsutrymmet i 12 kap. 1 § äktenskapsbalken sålunda

inte utsträcks behövs enligt regeringens mening en särskild jämknings-

bestämmelse som tar sikte direkt på privata pensionsrättigheter och som

kan korrigera oskäliga bodelningsresultat främst i de fall där jämknings-

regeln i 12 kap. 1 § inte kan användas.

Flera av de remissinstanser som avstyrker utredningens förslag menar

att effekten av förslaget kan förväntas bli att jämkningsbestämmelsen

kommer att behöva tillämpas i ett så stort antal fall att den därmed inte

får den avsedda prägeln av undantagsbestämmelse.

 Det är i och för sig troligt att bestämmelsen kommer att tillämpas i en

något större utsträckning än vad som är fallet med den nu gällande jämk-

ningsbestämmelsen avseende pensionsrättigheter. Bestämmelsen är emel-

lertid avsedd att vara en undantagsregel och som sådan tänkt att tillämpas

restriktivt. Med en sådan undantagsregel, i kombination med övriga

redan befintliga bodelningskorrektiv, bör det vara möjligt att undvika den

typ av slumpmässiga resultat som några av remissinstanserna har uttalat

farhågor för.

Vid en samlad bedömning finner regeringen att övervägande skäl talar

för utredningens förslag. Det bör därför införas en bestämmelse om att

rätt till pension på grund av privat pensionsförsäkring eller individuellt

pensionssparande skall helt eller delvis kunna lämnas utanför bodelning

vid äktenskapsskillnad om det skulle vara oskäligt att den ingick.

Enligt utredningens förslag skall äktenskapets längd inte anges i lag-

texten som en omständighet att ta särskild hänsyn till vid skälig-

hetsbedömningen. Remissinstanserna har inte berört den frågan. Den

make som äger mest giftorättsgods kan åberopa äktenskapets längd som

en omständighet för att jämka bodelningen enligt bestämmelsen i 12 kap.

1 § äktenskapsbalken. Den make som äger minst giftorättsgods kan inte

rimligen som skäl för att undanta en privat pensionsrättighet få åberopa

att det har varit fråga om ett kortvarigt äktenskap. Regeringen gör därför

samma bedömning som utredningen att det inte finns anledning att i

lagtexten särskilt hålla fram äktenskapets längd som en omständighet

som man skall ta hänsyn till vid bedömningen.

Den föreslagna jämkningsbestämmelsen bör gälla bara vid bodelning

på grund av äktenskapsskillnad. Vid bodelning under bestående äkten-

skap finns det nämligen inte något utrymme för en bestämmelse om

jämkning mot en makes vilja.

Enligt svensk rätt är det i första hand en uppgift för makarna själva att

komma överens om hur egendomen skall fördelas mellan dem vid bodel-

ning. Makarnas befogenhet att avtala om fördelningen av egendomen

omfattar de flesta frågor som kan aktualiseras. Om makarna är ense bör

utgångspunkten enligt gällande principer vara att de skall kunna komma

överens om att pensionsrättigheter till följd av privat pensionsförsäkring

eller individuellt pensionssparande inte skall ingå i bodelningen.

Resultatet av en överenskommelse att undanta privat pensionsrättighet

från bodelning kan bli att en make vid bodelningen förvärvar mer av den

andra makens egendom än vad som är möjligt vid en likadelning. För att

säkerställa att en sådan överenskommelse inte bedöms som gåva eller

som en eftergift som kan angripas av makes borgenärer, föreslår rege-

ringen i likhet med utredningen att makars möjlighet att komma överens

om att undanta privat pensionsrättighet från bodelning bör komma till

uttryck i lagtexten. Bestämmelsen bör gälla såväl vid bodelning i

samband med äktenskapsskillnad som vid bodelning under bestående

äktenskap.

Finns det behov av följdändringar?

En ändring som innebär att rätt till pension på grund av privat pensions-

försäkring eller individuellt pensionssparande som regel skall ingå i

bodelning med anledning av äktenskapsskillnad medför som utredningen

påpekar att vederlagsregeln i 11 kap. 4 § andra stycket äktenskapsbalken

får ett snävare och annorlunda tillämpningsområde såvitt avser sådana

rättigheter. Utredningen har funnit att regeln skulle bli tillämplig bara om

den föreslagna nya undantagsregeln i 10 kap. 3 § som tillåter att en

make vid äktenskapsskillnad ändå får hålla sin pensionsförsäkring eller

sitt individuella pensionssparande utanför bodelningen är tillämplig.

Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det inte skulle vara

rimligt att tillämpa vederlagsregeln i en sådan situation. Om ett fullstän-

digt undantagande av pensionsrättigheten skulle ge ett alltför gynnsamt

resultat för den make som har rättigheten, finns alltid möjligheten att ta

undan den bara delvis.

Det är emellertid enligt regeringens mening inte möjligt att utan vidare,

som utredningen föreslagit, begränsa vederlagsregeln i 11 kap. 4 § andra

stycket till att omfatta endast sådana personliga rättigheter som avses i

10 kap. 3 § första stycket. Vederlagsregeln gäller även till förmån för

arvingarna till en make som avlidit sedan talan om äktenskapsskillnad

väckts (se 9 kap. 11 § äktenskapsbalken och Lars Tottie, Äktenskaps-

balken och promulgationslag m.m., 1990 s. 353). Regeringen har före-

slagit att möjligheten att tvångsvis dra in pensionsrättigheter i bodelning

med anledning av dödsfall tas bort. Förslaget innebär också att en sådan

jämkning inte skall kunna göras i fall då en make dör när ett mål om

äktenskapskillnad pågår. Det huvudsakliga syftet med vederlagsregeln är

emellertid att söka neutralisera verkningarna av sådana förfoganden som

en make under tiden närmast före upplösningen av äktenskapet vidtar

över sitt giftorättsgods i avsikt att minska eller omintetgöra den andra

makens giftorättsanspråk i denna egendom. I det hänseendet skiljer sig

vederlagsregeln från den föreslagna jämkningsregeln i 10 kap. 3 § äkten-

skapsbalken. Regeringen gör därför den bedömningen att vederlagsregeln

även fortsättningsvis bör gälla till förmån för arvingar till den make som

avlidit sedan talan om äktenskapsskillnad väckts. Det medför att 11 kap.

4 § äktenskapsbalken skall behållas i sin nuvarande lydelse, trots att den i

praktiken får ett snävare och annorlunda tillämpningsområde såvitt avser

pensionsrättigheter.

En motsvarande fråga uppkommer när det gäller skuldtäckningsregeln

i 11 kap. 2 § tredje stycket äktenskapsbalken. Även om det inte är särskilt

praktiskt att någon har dragit på sig betydande skulder för att skaffa sig

en pensionsförsäkring eller ett individuellt pensionssparande, föreslår

regeringen inte heller för denna bestämmelse någon begränsning av

tillämpningsområdet. Bestämmelsen blir fortsättningsvis tillämplig fram-

för allt i den situationen att den efterlevande maken vid bodelning med

anledning av dödsfall har skulder för en sådan pensionsrättighet.

I 13 kap. 4 § äktenskapsbalken finns bestämmelser om försäkrings-

givares återbetalningsskyldighet med anledning av vederlagskrav. Utred-

ningen har, som en följd av sitt förslag att begränsa tillämpningsområdet

för vederlagsregeln i 11 kap. 4 § andra stycket äktenskapsbalken, före-

slagit att 13 kap. 4 § upphävs. Som framgått ovan har regeringen funnit

att 11 kap. 4 § bör behållas i sin nuvarande lydelse. Redan till följd av

denna bedömning kan 13 kap. 4 § inte upphävas. Vidare kan det enligt

regeringens mening inte uteslutas att bestämmelsen i 13 kap. 4 § undan-

tagsvis skulle kunna tillämpas när det gäller vissa pensionsförsäkringar

som undantas från bodelning enligt 10 kap. 3 § första stycket äktenskaps-

balken. Regeringen gör således den bedömningen att 13 kap. 4 § äkten-

skapsbalken måste behållas.

8.2 Jämkning av likadelningen vid bodelning

Regeringens bedömning: När man skall bedöma om det är oskäligt

att den ena maken till följd av likadelningsprincipen skall lämna

egendom till den andra maken kan man redan enligt gällande rätt ta

hänsyn till om den mottagande maken har rätt till pension av sådant

slag som inte ingår i bodelningen. Om det finns en snedfördelning i

makarnas pensionsskydd, kan en jämkning alltså göras enligt den all-

männa jämkningsbestämmelsen i 12 kap. 1 § äktenskapsbalken inom

den ram som bestämmelsen anger. Jämkningsutrymmet bör inte

utvidgas.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm-

ning (se betänkandet s. 74 f.).

Remissinstanserna: Bedömningen lämnas utan erinran av de flesta

remissinstanserna. Stockholms tingsrätt anser att det är fråga om en

förändring av jämkningsbestämmelsens tillämpningsområde och förordar

att den avsedda förändringen får komma till uttryck i lagtexten. Uppsala

universitets juridiska fakultetsnämnd förordar som ett alternativ att

bestämmelsen i 12 kap. 1 § äktenskapsbalken ändras så att det blir möj-

ligt att jämka en bodelning även till förmån för den av makarna som har

den minsta andelen i boet.

 Skälen för regeringens bedömning: Makarnas pensionsrättigheter är

en del av deras ekonomiska förhållanden och frågan om utjämning av en

obalans i deras resp. pensionsskydd uppkommer därför också vid

tillämpningen av den allmänna jämkningsbestämmelsen i 12 kap. 1 §

äktenskapsbalken. Enligt den bestämmelsen kan en make vid bodelning

med anledning av äktenskapsskillnad, i den mån en likadelning av

makarnas giftorättsgods skulle framstå som oskälig med hänsyn särskilt

till äktenskapets längd men även till makarnas ekonomiska förhållanden

och omständigheterna i övrigt, få behålla mer av sitt giftorättsgods än en

tillämpning av likadelningsprincipen skulle medföra.

I motiven till bestämmelsen framhålls att det skall göras en helhets-

bedömning av makarnas förhållanden när frågan om jämkning prövas.

Vid denna bedömning skall bl.a. beaktas om en make behöver behålla sin

egendom eller viss del därav för att trygga sin framtida försörjning,

medan den andra maken har goda utsikter att kunna försörja sig själv

utan att få denna egendom. I en sådan situation bör huvudprincipen om

likadelning kunna frångås (prop. 1986/87:1 s. 185 f.).

Utredningen har kommit fram till att man vid bedömningen av om det

är oskäligt att den ena maken till följd av likadelningsprincipen skall

lämna egendom till den andra maken bör kunna beakta om den mot-

tagande maken har rätt till pension av sådant slag som inte heller fort-

sättningsvis kommer att ingå i bodelningen. Om det finns en snedför-

delning i makarnas pensionsskydd, bör därför enligt utredningen en

jämkning enligt 12 kap. 1 § äktenskapsbalken kunna komma i fråga.

Utredningen har övervägt om det behövs någon ändring av lagtexten

för att understryka att innehav av pensionsrättigheter skall tillmätas

betydelse i detta sammanhang. Stockholms tingsrätt anser att det är fråga

om en förändring av jämkningsbestämmelsens tillämpningsområde och

förordar att den avsedda förändringen får komma till uttryck i lagtexten.

Som utredningen påpekar är det dock svårt att se vari en sådan ändring

skulle bestå. Makarnas ekonomiska förhållanden nämns redan som en

sådan omständighet som kan vara skäl för jämkning. Att ytterligare lyfta

fram fördelningen av makarnas respektive pensionsrättigheter framstår

inte som motiverat. En makes innehav av sådana pensionsrättigheter som

faller utanför bodelning bör redan enligt nuvarande lydelse kunna

påverka den andra makens möjligheter att slippa dela med sig av sitt

giftorättsgods. Enligt regeringens mening stämmer en sådan tillämpning

av jämkningsregeln väl överens med såväl paragrafens nuvarande

ordalydelse som tidigare motivuttalanden. Regeringen delar därför utred-

ningens bedömning att den allmänna jämkningsregeln i dess nuvarande

lydelse kan tillämpas i de aktuella fallen och att någon ändring sålunda

inte behövs för att åstadkomma en sådan tillämpning.

Utredningen har vidare övervägt om den omständigheten att makarnas

pensionsskydd ibland är snett fördelat borde leda till att jämknings-

utrymmet utsträcks så att den make som har det bästa pensionsskyddet i

vissa fall får lämna ifrån sig mer egendom till den andra maken än som

följer av likadelningsprincipen. Det skulle kunna åstadkommas genom att

en sådan möjlighet öppnas i 12 kap. 1 § äktenskapsbalken. Uppsala uni-

versitets juridiska fakultetsnämnd förordar en sådan lösning. Utredningen

har emellertid avstått från att lägga fram ett sådant förslag. Regeringen

instämmer i utredningens uppfattning att jämkningsutrymmet i

bestämmelsen inte nu bör utvidgas så att en make skall kunna få avstå

mer av sitt giftorättsgods än som följer av likadelningsregeln.

9 Underhållsbidrag för anskaffande av

pensionsskydd

Regeringens förslag: Det införs en uttrycklig bestämmelse om att det

vid prövning av en makes rätt till underhållsbidrag efter äktenskaps-

skillnad för längre tid än en övergångstid skall tas hänsyn till om

maken behöver bidrag för att skaffa sig pensionsskydd. Det införs

också en uttrycklig föreskrift om att den omständigheten att den

underhållsberättigade behöver bidraget för att skaffa sig pensions-

skydd kan vara skäl för att bestämma att bidraget skall betalas med ett

engångsbelopp.

Regeringens bedömning: De skatterättsliga reglerna om avdrag för

betalda pensionsförsäkringspremier och underhållsbidrag bör inte

ändras.

Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med rege-

ringens (se betänkandet s. 75 f.).

Remissinstanserna: Förslaget och bedömningen tillstyrks eller lämnas

utan erinran av de flesta remissinstanserna. Sveriges Advokatsamfund

anför att de föreslagna tilläggen i äktenskapsbalkens underhållsregler

torde omfattas av nuvarande bestämmelser och att det saknas skäl att

särskilt framhålla behovet av pensionsskydd som skäl för underhålls-

bidrag. Försäkringsförbundet anser att den föreslagna bestämmelsen att

hänsyn skall tas till den ena makens behov av pensionsskydd när man

prövar om det finns skäl för underhållsbidrag inte är nödvändig efter-

som den enligt Försäkringsförbundet torde innefattas i nuvarande be-

stämmelser. Försäkringsförbundet förordar att det införs en möjlighet till

avdragsrätt för premiebetalningar till försäkring ägd av make samt att det

införs en dispensmöjlighet där de skattemässiga avdragsbegränsningarna

för kostnaderna för premiebetalningar kan frångås vid betalning av ett

större engångsbelopp.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som tidigare fram-

gått kan en jämkning enligt den allmänna jämkningsbestämmelsen i

12 kap. 1 § äktenskapsbalken ibland göras för att komma tillrätta med en

betydande snedfördelning i makars pensionsskydd. En jämkning enligt

den bestämmelsen kan dock endast leda till att en make får behålla mer

av sitt eget giftorättsgods än som skulle följa av en likadelning. Det s.k.

jämkningsutrymmet begränsas således å ena sidan genom likadelnings-

principen, vilken innebär att en make aldrig behöver avstå mer egendom

till den andra maken än som blir följden av en generell likadelning, och å

andra sidan av att jämkning som mest kan innebära att vardera maken

behåller sin egendom. I flera fall kan en korrigering av bodelning genom

jämkning enligt denna bestämmelse inte råda bot på en obalans som

består i att den ena maken har pensionsrättigheter av stort värde som

faller utanför bodelningen, medan den andra maken inte har någon mer

betydande rätt till pension. I en sådan situation skulle för att ett oskäligt

bodelningsresultat skall undanröjas ibland krävas att egendom överförs

från den i pensionshänseende bäst tillgodosedda maken till den andra

maken i större omfattning än som följer av likadelningsprincipen.

I speciella fall kan ett sådant resultat uppnås genom jämkning av

äktenskapsförord med stöd av 12 kap. 3 § äktenskapsbalken. Annars är

underhållsbidrag den möjlighet som lagen anvisar för att i större omfatt-

ning än vad en likadelning leder till överföra egendom från den ena

maken till den andra. Enligt 6 kap. 7 § tredje stycket äktenskapsbalken

har en make rätt till underhållsbidrag för längre tid än en övergångstid,

om han eller hon har svårigheter att försörja sig själv sedan ett långvarigt

äktenskap har upplösts eller om det finns andra synnerliga skäl. Utred-

ningen har påpekat att det redan i dag finns ett visst utrymme för att

använda denna underhållsbestämmelse för att korrigera bodelningsresul-

tat i syfte att hjälpa den behövande maken att skaffa sig ett pensions-

skydd (jfr de uttalanden om underhållsbidrag som bodelningskorrektiv

som gjordes i motiven vid äktenskapsbalkens tillkomst, prop. 1986/87:1

s. 176 och 190).

Utredningen har föreslagit att underhållsreglerna kompletteras med en

bestämmelse som lyfter fram pensionsskyddets betydelse för underhålls-

frågan. Sveriges Advokatsamfund och Försäkringsförbundet anser en

sådan komplettering obehövlig eftersom innehållet i den föreslagna be-

stämmelsen enligt deras uppfattning omfattas av nuvarande bestämmel-

ser. Sveriges Advokatsamfund anser dessutom att det saknas skäl att

särskilt framhålla behovet av pensionsskydd som skäl för underhålls-

bidrag.

Redan enligt gällande rätt torde man vid prövning av underhålls-

behovet för den ekonomiskt svagare maken inte kunna bortse från hur

förhållandena kommer att gestalta sig efter pensioneringen. Det gäller

även om denna inte är nära förestående. Remissinstanserna har inte heller

invänt mot denna bedömning. Utredningen har föreslagit att det skall

komma till tydligt uttryck i lagtexten att underhållsreglerna har denna

innebörd. Syftet med ändringen skulle vara att göra parter och domstolar

mer medvetna än vad som kanske är fallet idag om att det vid prövning

av underhållsfrågan är nödvändigt att också uppmärksamma eventuella

brister i den ekonomiskt svagare makens pensionsskydd.

Lagrådet har anfört att det föreslagna tillägget till 6 kap. 7 § äkten-

skapsbalken i princip inte torde innehålla något annat än som kan följa av

lagrummet i dess nuvarande lydelse och att ändringen därför är obehövlig

i sak. Den föreslagna ändringen riskerar enligt Lagrådet att ge parter och

domstolar den föreställningen att en viss återgång till ett äldre rättsläge är

avsedd och leda till att en grundläggande familjerättslig princip kan börja

ifrågasättas. Lagrådet menar att ett bodelningskorrektiv som ger möjlig-

het till kapitalöverföring helst borde finnas inom ramen för bodelnings-

institutet men motsätter sig inte att en lösning söks inom underhålls-

skyldighetens ram. Lagrådet anser dock att den föreslagna ändringen i

bestämmelserna om betalning av underhållsbidrag i 6 kap. 8 § äkten-

skapsbalken är ägnad att tillgodose syftet med ändringarna i underhålls-

bestämmelserna, nämligen att göra parter och domstolar mer medvetna

än vad som kanske är fallet i dag om att det vid prövning av underhålls-

frågan är nödvändigt att också uppmärksamma brister i den ekonomiskt

svagare makens pensionsskydd. Lagrådet ifrågasätter därför om inte

ändringarna borde begränsas till 8 §.

Regeringen anser liksom utredningen att man vid prövning av

underhållsfrågan måste uppmärksamma eventuella brister i den ekono-

miskt svagare makens pensionsskydd. Sådana brister kan i speciella fall

föranleda att underhållsbidrag bör betalas för mer än en övergångsperiod.

För tydlighets skull bör detta komma till uttryck redan i bestämmelserna

om rätten till underhållsbidrag. Regeringen vill dock framhålla att

avsikten inte är att ändringen skall ses som ett led i en återgång till ett

äldre rättsläge. Det ligger enligt regeringens uppfattning närmare till

hands att knyta an till de principer om underhållsbidrag som bodelnings-

korrektiv som redan finns nedlagda i underhållsreglerna än att föra in nya

bestämmelser i äktenskapsbalkens bodelningskapitel.

Bestämmelsen bör utformas så att det klart framgår att man skall ta

hänsyn till pensionssituationen såväl när man prövar om maken har

svårigheter att försörja sig själv sedan ett långvarigt äktenskap har

upplösts, som vid prövningen om det finns andra synnerliga skäl för

underhållsbidrag.

Eftersom underhållsbidrag i första hand är tänkt att tillgodose en från-

skild makes löpande behov av pengar till försörjningen är huvudregeln

att bidraget skall betalas periodiskt. Om det finns särskilda skäl kan

underhållsbidrag emellertid betalas med ett engångsbelopp.

Det torde ofta vara lämpligast att bidraget betalas med ett engångs-

belopp, om det är avsett att användas för att anskaffa pensionsskydd. Det

gäller särskilt om det finns utrymme för att räkna av ett underhållsbidrag

i form av ett engångsbelopp vid bodelningen i enlighet med bestämmel-

serna i 11 kap. 6 § äktenskapsbalken. I en sådan situation är det fullt

tänkbart att den underhållsberättigade maken tillerkänns dels ett engångs-

belopp för att skaffa sig pensionsskydd, dels vid behov ett löpande

underhåll för viss tid.

I praktiken torde det vara ovanligt att man i dag dömer ut ett engångs-

bidrag mot den bidragsskyldiges bestridande (se prop. 1978/79:12

s. 140 f.; jfr Lars Tottie, Äktenskapsbalken och promulgationslag m.m.,

1990, s. 144 f.). Det bör därför som utredningen föreslagit i lagen

införas en uttrycklig föreskrift om att den omständigheten att den under-

hållsberättigade behöver bidraget för att skaffa sig pensionsskydd kan

vara skäl för att bestämma att bidraget skall betalas med ett engångs-

belopp.

Makars skatteavdrag för premiebetalningar och engångbidrag

Utredningen har övervägt ytterligare lagändringar för att öka makarnas

handlingsutrymme vid bodelningar som innefattar pensionsrättigheter.

Bakgrunden är att makarnas ekonomiska handlingsutrymme i viss mån

begränsas av gällande skatteregler.

Lagen ställer inte upp några hinder i fråga om att överlåta pensions-

försäkringar genom bodelning med anledning av äktenskapsskillnad.

Före den 1 januari 1994 gällde att försäkringstagaren (överlåtaren) även

efter överlåtelsen var skattskyldig för utfallande belopp, såvida inte

överlåtaren skulle ha varit berättigad till avdrag för periodiskt understöd

till förvärvaren av försäkringen. Numera har emellertid regeln om kvar-

stående skattskyldighet tagits bort utom så vitt gäller överlåtelse genom

bodelning under bestående äktenskap.

Beträffande individuellt pensionsparande medges endast avdrag för

inbetalning på eget pensionssparkonto. Om rätten enligt pensionssparav-

talet i sin helhet övergår till den andra maken övertar denne också pen-

sionssparkontot. Har rätten enligt avtalet delats skall pensionsspar-

institutet upprätta ett pensionssparavtal även för den andra maken och

fördela tillgångarna mellan kontona i enlighet med vad som bestämts vid

bodelningen. Genom en hänvisning till vad som gäller för förmånstagare

anges att den som genom bodelning förvärvat rätt enligt ett pensions-

sparavtal inte får göra egna inbetalningar på kontot (4 kap. 12 och 16 §§

lagen [1993:931] om individuellt pensionssparande).

Huvudregeln beträffande beskattningen av periodiska underhållsbidrag

är att mottagaren beskattas för underhållet i den mån utgivaren medges

avdrag. Avdragsrätten för periodiskt understöd har successivt begränsats

under senare år. Enligt punkt 5 av anvisningarna till 46 § kommunal-

skattelagen (1928:370) medges emellertid fortfarande avdrag för perio-

diska utbetalningar till make eller tidigare make, under förutsättning att

makarna lever åtskilda och att underhållsskyldigheten har reglerats. Med

det senare avses att underhållsskyldigheten skall vara fast och normalt ha

kommit till uttryck i skriftligt avtal eller dom. Någon beloppsmässig

gräns för avdragsrätten finns inte. I konsekvens härmed sker beskattning

hos mottagaren för hela beloppet.

Om ett engångsbelopp betalas till make i samband med bodelning sker

däremot inte någon inkomstbeskattning. Detsamma gäller om rätten till

periodiskt underhållsbidrag avlöses med ett engångsbelopp.

Från försäkringsbranschens sida har flera gånger efterlysts avdragsrätt

för försäkring ägd av make. Detta branschkrav har tidigare avvisats av

regeringen med motiveringen att avdragsfrågan inte kan ses isolerad och

att de fortsatta överväganden som kan bli aktuella för att förbättra ålders-

pension för makar med ingen eller låg förvärvsinkomst bör ske med

utgångspunkt från principen om särbeskattning av makar (prop.

1993/94:85 s. 37). Regeringens bedömning godtogs av riksdagen (bet.

1993/94:SkU16, rskr. 1993/94:110 ).

I nu aktuellt lagstiftningsärende har Försäkringsförbundet förordat att

det införs avdragsrätt för premie för pensionsförsäkring ägd av make.

Mot bakgrund av regeringens och riksdagens tidigare ställningstaganden

har utredningen inte föreslagit avdragsrätt för ursprunglig ägare för

premie betald till försäkring som överlåtits till tidigare make. Regeringen

har ingen annan uppfattning utan anser att avdragsrätt även fortsätt-

ningsvis bör vara förbehållen ägaren av pensionsförsäkringen.

Regeringen är inte heller beredd att föreslå en sådan ändring av skatte-

reglerna som skulle innebära möjlighet till avdrag för underhållsbidrag i

form av ett större engångsbelopp som används för betalning av frånskild

makes pensionsförsäkringspremier. Till skillnad från periodiska under-

hållsbidrag, som är avsedda att bidra till den löpande försörjningen och

som hos mottagaren beskattas som inkomst av tjänst, är det här fråga om

att vid bodelning ge den ena maken en större andel av de gemensamma

tillgångarna än vad likadelningsprincipen medger. För denna typ av

bidrag saknas enligt regeringens mening skäl att medge bidragsgivaren

avdragsrätt och därmed inkomstbeskatta mottagaren. Sådana avdrags-

möjligheter skulle dessutom öppna möjligheter för oönskad skatte-

planering.

10 Kriterierna för de olika korrigeringsmöjlig-

heterna

Regeringens bedömning: Samma kriterier bör gälla för jämkning en-

ligt den nuvarande allmänna jämkningsbestämmelsen i 12 kap. 1 §

äktenskapsbalken som för den föreslagna jämkningsregeln som gör

det möjligt att hålla en privat pensionsrättighet utanför bodelning. Det

bör, liksom enligt gällande rätt, krävas betydligt starkare skäl för att

använda underhållsbidrag som bodelningskorrektiv.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm-

ning (se betänkandet s. 78 f.).

Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalat sig i frågan in-

stämmer i utredningens bedömning eller lämnar den utan invändning.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringens förslag innebär att

äktenskapsbalken kommer att anvisa tre vägar för att jämna ut olikheter

mellan makars pensionsskydd och förbättra situationen efter äktenskaps-

skillnad för en make som har dåligt pensionsskydd och otillräckliga

möjligheter att själv förbättra skyddet. Om maken har en pensions-

rättighet på grund av privat pensionsförsäkring eller individuellt pen-

sionssparande, kan pensionsrättigheten tas undan från bodelning med

stöd av den nya jämkningsbestämmelsen. Vidare kan den allmänna

jämkningsbestämmelsen i 12 kap. 1 § äktenskapsbalken tillämpas för att

låta den maken behålla mer av sitt giftorättsgods och på så sätt få större

möjligheter att själv bättra på sitt pensionsskydd. Slutligen kan den andra

maken förpliktas betala underhållsbidrag, ofta i form av engångsbelopp,

som den bidragsberättigade maken kan använda för att skaffa sig ett

pensionsskydd. Frågan är då om det skall gälla samma kriterier för att ta

dessa olika korrigeringsmöjligheter i anspråk eller om det skall krävas

starkare skäl för någon av dem.

Enligt 12 kap. 1 § gäller som rekvisit för jämkning av likadelningen att

denna skulle vara oskälig . Samma krav på enkel oskälighet, dvs. utan

tillägg av ordet uppenbart eller liknande, bör enligt regeringens mening

gälla enligt den nya jämkningsbestämmelsen som gör det möjligt att hålla

en privat pensionsrättighet utanför bodelning med anledning av äkten-

skapsskillnad.

Detta framstår som relativt självklart i den situationen att den make

vars ställning i bodelningen behöver förstärkas ändå är den make som har

det mesta giftorättsgodset. Det bör då inte ställas högre krav för att

maken skall få ta undan en pensionsrättighet från bodelningen än för att

han skall få behålla mer av annat giftorättsgods som kan användas för att

förbättra pensionsskyddet.

Situationen blir delvis en annan om den make som totalt sett är den

ekonomiskt svagare av makarna också har det minsta giftorättsgodset och

bestämmelsen i 12 kap. 1 § alltså inte kan användas för att stärka makens

ställning. Om maken i den situationen får hålla en privat pensions-

rättighet utanför bodelningen, kan det sägas i praktiken ha samma effekt

som om han eller hon hade fått mer av den andra makens giftorättsgods

än vad en likadelning skulle leda till. Trots detta anser regeringen att det

även i den situationen bara bör gälla ett krav på enkel oskälighet för att

pensionsrättigheten skall få tas undan från bodelningen. Skälet för detta

är att pensionsrättigheter trots allt har ett osäkert värde för innehavaren

och är oåtkomliga för honom eller henne fram till dess att pensions-

beloppen successivt förfaller till betalning. Trots att det går att beräkna

ett matematiskt riktigt värde av rättigheten, kan den alltså inte i praktiken

helt likställas med tillgångar i form av t.ex. banktillgodohavanden.

Härmed är naturligtvis inte sagt att man i ett enskilt fall automatiskt

skall hålla den privata pensionsrättigheten utanför bodelningen bara där-

för att det i en hypotetisk situation där den maken hade haft det mesta

giftorättsgodset skulle ha varit befogat att jämka enligt 12 kap. 1 §. Pröv-

ningen måste alltid göras utifrån en total bedömning av omständigheterna

i det enskilda fallet och vardera makens ekonomiska situation efter

bodelningen. Ju längre resultatet av bodelningen ligger från det resultat

som skulle ha uppnåtts om bara lagens huvudregler tillämpats, desto

starkare bör naturligen skälen för avvikelsen vara.

Härefter återstår möjligheten att förstärka den ekonomiskt svagare

makens pensionsskydd genom ett underhållsbidrag. Här måste man, vil-

ket också utredningen funnit, i allt väsentligt acceptera de principer som

gäller efter 1978 års reform av underhållsreglerna. Regeringen anser

emellertid att det finns utrymme för att inom ramen för dessa principer

fästa större vikt vid den ekonomiskt svagare makens behov av pensions-

skydd och att tillgodose detta behov genom underhållsbidrag. Det gäller

särskilt i den mån det finns möjlighet att bestämma ett engångsbelopp

som i enlighet med bestämmelserna i 11 kap. 6 § äktenskapsbalken räk-

nas av från den andra makens andel i boet. Även fortsättningsvis kommer

det att krävas betydligt starkare skäl för ett underhållsbidrag än för

tillämpning av jämkningsbestämmelserna i 10 kap. 3 § och 12 kap. 1 §

äktenskapsbalken. Detta gäller särskilt om ett engångsbelopp inte kan

avräknas enligt 11 kap. 6 §. Liksom tidigare är utgångspunkten att det

skall krävas synnerliga skäl för att rätt till underhållsbidrag skall finnas

efter en omställningsperiod.

Sammanfattningsvis innebär regeringens förslag inte att några avsteg

från vanliga bodelningsregler skall ske vid alla eller ens flertalet äkten-

skapsskillnader eller att utjämningen, när en sådan är påkallad, skall vara

fullständig.

11 Värdering av pensionsrättigheter

Regeringens bedömning: Vid bodelning bör värdet av pensionsrät-

tigheter bestämmas utifrån den pensionsrätt som är intjänad vid värde-

ringstillfället. Eventuellt tillkommande framtida intjänande av pen-

sionsrätt bör således inte beaktas vid värderingen. Om den framtida

pensionen baseras på ett uppsamlat pensionskapital, bör värdet av

pensionen vara lika med pensionskapitalets storlek. Om pensionsrätten

i stället avser ett årligt pensionsbelopp utan att något pensionskapital

har uppsamlats, bör pensionsrätten värderas till kapitalvärdet av de

framtida pensionsbeloppen. Vidare bör den latenta skatteskulden på de

framtida pensionsutbetalningarna beaktas vid värderingen.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm-

ning (se betänkandet s. 80 f.).

Remissinstanserna: Bedömningen lämnas utan erinran av de remiss-

instanser som uttalat sig i frågan.

Skälen för regeringens bedömning: Pensionsrätt på grund av privat

pensionsförsäkring eller individuellt pensionssparande skall enligt för-

slaget som regel ingå i bodelning med anledning av äktenskapsskillnad.

Detta innebär att värdet av sådana rättigheter måste kunna bestämmas.

Andra pensionsrättigheter, dvs. sådana som förvärvats inom det hittills-

varande allmänna pensionssystemet eller det föreslagna reformerade

pensionssystemet eller något av tjänstepensionssystemen, skall inte heller

i framtiden ingå i bodelning. Förslaget innebär emellertid att sådana

pensionsrättigheter indirekt skall kunna få betydelse för bodelnings-

resultatet. För att kunna avgöra om ett bodelningsresultat är oskäligt med

hänsyn tagen även till makarnas resp. pensionsskydd är det nödvändigt

att kunna värdera också dessa rättigheter, även om värderingen natur-

ligtvis inte behöver vara lika exakt som när det gäller rättigheter som

skall ingå i bodelningen.

De grundläggande principerna för värdering av pensionsrättigheter bör

enligt regeringens mening vara följande.

Värdet bör bestämmas utifrån den pensionsrätt som är intjänad vid

värderingstillfället. Eventuellt tillkommande framtida intjänande av

pensionsrätt bör således inte beaktas.

Om den framtida pensionen baseras på ett uppsamlat pensionskapital,

bör värdet av pensionen vara lika med pensionskapitalets storlek. Om

pensionsrätten avser ett årligt pensionsbelopp utan att något pensions-

kapital har uppsamlats, bör pensionsrätten värderas till kapitalvärdet av

de framtida pensionsbeloppen. Kapitalvärdet beräknas med aktuariella

metoder med hänsyn till framtida ränta och dödlighet. Vid värderingen

bör hänsyn tas till om pensionen såsom är fallet t.ex. med ATP är

indexbunden eller inte. I övrigt bör någon hänsyn inte tas till eventuella

framtida höjningar av pensionen.

Vidare bör den latenta skatteskulden på de framtida pensionsutbetal-

ningarna beaktas. Denna bör beräknas utifrån antaganden grundade på

faktiska förhållanden och vid bodelningstillfället kända regler om be-

skattning av utfallande belopp och utgå från rättighetsinnehavarens

förhållanden.

Finns det speciella omständigheter som kan komma att påverka omfatt-

ningen av pensionen, t.ex. allvarlig ohälsa hos den pensionsberättigade,

bör detta kunna inverka vid värderingen av pensionsrättigheten. Vilken

betydelse en sådan omständighet skall tillmätas måste avgöras från fall

till fall.

Utifrån de nu angivna principerna kan följande sägas om de vanligaste

formerna av pensionsrättigheter.

Privata pensionsförsäkringar värderas redan idag till pensionskapitalet,

dvs. försäkringens tekniska återköpsvärde jämte allokerade återbärings-

medel.

Värdet av pensionsrättigheter på grund av individuellt pensionsspa-

rande bör helt enkelt vara lika med behållningen på pensionssparkontot.

Värdet av pensionsrättigheter på grund av nuvarande ATP bör bestäm-

mas som kapitalvärdet av den framtida pension som skulle betalas om

personen i fråga inte skulle ha någon framtida inkomst. Den årliga

pensionen bör alltså beräknas med hittills registrerade antal intjänandeår

och med tillämpning av 30-årsregeln samt medeltalet av de 15 hittills

högsta registrerade årsinkomsterna.

Folkpension behöver ofta inte värderas eftersom båda makarna normalt

har rätt till sådan pension. Om någon av makarna saknar rätt till folk-

pension eller endast har rätt till reducerad sådan, bör folkpensionen dock

värderas på motsvarande sätt som ATP.

Tjänstepension enligt kollektivavtalsgrundade pensionsplaner tryggas

antingen i ett försäkringsbolag eller i en pensionsstiftelse eller genom

skuldföring i arbetsgivarens balansräkning. Om det är fråga om försäk-

ring, görs beräkningen på samma sätt som när det gäller privat pensions-

försäkring. I de båda andra fallen bör pensionsskulden vara värdet av

pensionsrätten.

När det gäller det reformerade allmänna pensionssystemet får den del

av pensionsrätten som härrör från fördelningssystemet värderas till

kapitalvärdet av de framtida pensionsbeloppen, dvs. pensionsbehåll-

ningen, medan den del som härrör från premiereservsystemet värderas

till storleken av pensionskapitalet. Det kan tilläggas att förslaget till ett

reformerat pensionssystem innehåller förslag om årlig information som

kommer att göra det lättare att få fram uppgifter om värdet av varje

individs pensionsrättigheter inom det allmänna pensionssystemet.

De principer för värdering som angivits här överensstämmer med de

som utredningen förordat. I betänkandet anges också några exempel som

visar hur stort värdet av olika pensionsrättigheter kan vara (se s. 82).

12 Ikraftträdande m.m.

Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft den 1 januari

1999. Om ansökan om äktenskapsskillnad har gjorts före ikraftträdandet

skall äldre bestämmelser tillämpas.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår inte någon övergångs-

bestämmelse (se betänkandet s. 93).

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna lämnar utred-

ningens förslag utan invändning. Några remissinstanser, däribland

Stockholms tingsrätt, Försäkringsförbundet och Svenska Bankföre-

ningen, förordar dock att det införs övergångsbestämmelser. De anser att

förslaget leder till att förutsättningarna för redan ingångna avtal ändras.

Dessa remissinstanser anser att lagändringarna därför får retroaktiv

verkan och att de strider mot grundläggande rättssäkerhetskrav om

förutsebarhet.

Skälen för regeringens förslag: De nya bestämmelserna bör träda i

kraft samtidigt som det reformerade allmänna ålderspensionssystemet,

den 1 januari 1999.

Vad det gäller övergångsbestämmelser har utredningen ansett sådana

vara obehövliga. Utredningen har motiverat detta med att det är under en

relativt kort period som pensionsrättigheter på grund av frivilliga indivi-

duella sparåtgärder hållits utanför en bodelning med anledning av äkten-

skapsskillnad.

Förslaget innebär beträffande rätt till pension på grund av privat pen-

sionsförsäkring vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad i

huvudsak en återgång till den ordning som gällde före äktenskapsbalkens

ikraftträdande år 1988. Beträffande rätt till pension på grund av pen-

sionsparavtal enligt lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande

innebär förslaget en nyordning jämfört med de regler som gällt sedan den

nya sparformen infördes den 1 januari 1993.

Utredningen har förordat att om ett pensionsförsäkringsavtal eller ett

pensionssparavtal ingåtts vid en tidpunkt då gällande rätt föreskrev att

rätt till pension på grund av avtalet skulle falla utanför en bodelning med

anledning av äktenskapsskillnad, bör detta kunna vara ett skäl för att

enligt 12 kap. 1 § äktenskapsbalken låta den make som äger pensions-

rättigheten få behålla mer av sitt giftorättsgods än vad en likadelning

skulle leda till, liksom för att ta undan pensionsrättigheten med stöd av

den föreslagna bestämmelsen i 10 kap. 3 §.

Några remissinstanser anser att förutsättningarna för redan ingångna

avtal om frivilliga individuella sparåtgärder ändras om det inte införs

övergångsbestämmelser. Försäkringsjuridiska föreningen och Svenska

Bankföreningen har också invänt mot förslaget att använda jämkning

som metod för att komma tillrätta med övergångsproblem. Remiss-

instanserna har dock inte lämnat några förslag på lösningar av övergångs-

problematiken.

Bestämmelserna om pensionsrättigheters behandling vid bodelning har

ändrats vid flera tillfällen under senare år. Det skulle knappast vara

möjligt att utforma fungerande övergångsbestämmelser som medför att

varje inslag av retroaktivitet undviks. Sådana bestämmelser skulle näm-

ligen inte bara ta hänsyn till vilka regler som gällde när ett avtal ingicks

utan de skulle också beakta vilka bestämmelser, inklusive jämknings-

bestämmelser, som gällde när pensionskapitalet byggdes upp. Vid en

samlad bedömning finner regeringen att övervägande skäl talar för ut-

redningens förslag. Det betyder att jämkningsbestämmelserna får an-

vändas även för att komma tillrätta med oskäliga bodelningsresultat som

har sin huvudsakliga grund i övergångsproblem.

Det bör emellertid enligt regeringens mening införas en övergångs-

bestämmelse av innebörd att äldre regler skall tillämpas om ansökan om

äktenskapsskillnad har gjorts före ikraftträdandet (jfr 11 § lagen

1987:788 om införande av äktenskapsbalken och övergångsbestäm-

melsen till den nuvarande jämkningsregeln i 10 kap. 3 § fjärde stycket

äktenskapsbalken [SFS 1989:925]).

13 Kostnadsmässiga konsekvenser och

konsekvenser ur ett jämställdhetsperspektiv

13.1 Kostnadsmässiga konsekvenser

Regeringens förslag innebär inte något offentligt åtagande. Som utreda-

ren påpekar kan förslaget att frivilliga individuella pensionsförsäkringar

och individuellt pensionssparande som regel skall ingå i bodelning efter

äktenskapsskillnad bidra till att makarna efter äktenskapsskillnaden kom-

mer att ha relativt likartade ekonomiska villkor. Härigenom kan den

ekonomiskt svagare makens behov av att i framtiden utnyttja offentliga

åtaganden inom bl.a. det allmänna pensionssystemet komma att bli

mindre än det skulle ha varit vid ett ojämnare bodelningsutfall. Övriga

förslag kan komma att verka i samma riktning.

Som tidigare angetts leder förslaget till ett mer flexibelt system för att i

så många enskilda fall som möjligt få rättvisa bodelningsresultat. Det

innebär att det i större utsträckning än vad som är fallet i dag kommer att

finnas utrymme för skälighetsbedömningar i enskilda fall. Det kan därför

inte uteslutas att makars behov av att anlita bodelningsförrättare kan

komma att öka i någon mån. Det kan inte heller uteslutas att förslaget i

ett inledningsskede leder till en viss ökning av antalet bodelningstvister

vid domstol. Den 1 december 1997 infördes nya bestämmelser i

17 kap. 7 a § äktenskapsbalken enligt vilka staten under vissa angivna

förutsättningar skall bidra till betalningen till bodelningsförrättare genom

en s.k. ersättningsgaranti. De ökade kostnader för det allmänna som kan

komma att uppstå med anledning av reformen kan dock antas bli be-

gränsade och på sikt uppvägs de sannolikt av det förväntade minskade

behovet för den ekonomiskt svagare maken att utnyttja offentliga

åtaganden.

13.2 Konsekvenser ur ett jämställdhetsperspektiv

Regeringens förslag är könsneutrala och ger således kvinnor och män

samma formella rättigheter och skyldigheter. På grund av de skillnader

som alltjämt finns beträffande kvinnors och mäns genomsnittliga arbets-

tider och inkomstförhållanden kommer de föreslagna bestämmelserna

emellertid inom överskådlig tid oftast att tillämpas i situationer där den

ekonomiskt svagaste maken är en kvinna. Frågan är då i vilken utsträck-

ning förslaget påverkar jämställdheten mellan kvinnor och män.

I detta sammanhang vill regeringen inledningsvis peka på den remiss-

kritik som riktats mot förslaget om delning av pensionsrätt mellan makar

i Pensionsarbetsgruppens förslag till ett reformerat pensionssystem (se

prop. 1993/94:250 s. 129 f.). Förslaget har kritiserats för att det skulle

kunna riskera att driva utvecklingen mot minskad ekonomisk självstän-

dighet för kvinnor. Motsvarande kritik skulle kunna riktas mot före-

varande förslag.

Trots snabba förändringar under de senaste decennierna i förhållandet

mellan män och kvinnor på arbetsmarknaden har ännu inte en sådan

balans uppnåtts att de är ekonomiskt likställda. Kvinnorna har alltjämt

såsom grupp betraktad en lägre inkomst än männen och de har

följaktligen generellt sett ett sämre pensionsskydd. Förslaget i lagråds-

remissen kan sägas utvidga området för den likadelningsprincip som

ligger till grund för äktenskapsbalkens bodelningsregler. Frågan är om en

sådan utvidgning skulle göra kvinnorna mer ekonomiskt beroende av

männen och på så sätt missgynna dem. Enligt regeringens mening bör

emellertid äktenskapsbalkens regler för makars egendom i detta hän-

seende utgå från den faktiska utvecklingen.

Likadelningsprincipen är den delningsprincip som i ekonomiskt hän-

seende är mest gynnsam för kvinnor som grupp betraktad (se prop.

1986/87:1 s. 42 f.). De förslag som regeringen nu lägger fram utvidgar

principens tillämpningsområde och är därför ägnade att stärka kvinnornas

ekonomiska ställning.

Några remissinstanser har ifrågasatt om de föreslagna bestämmelserna

verkligen innebär en förbättring i jämställdhetshänseende och de har

hävdat att kvinnans ställning i vissa situationer kan komma att försvagas.

Remissinstanserna framhåller att det t.ex. inte är ovanligt att kvinnor,

ofta med låg inkomst, tecknar privata pensionsförsäkringar eller börjar

spara inom det individuella pensionssparandet för att bättra på sitt dåliga

pensionsskydd, medan män ofta har ett gott skydd med tjänstepensioner

och full ATP. Enligt de föreslagna bestämmelserna skall i dessa fall

mannens pensionsrättighet lämnas utanför bodelningen medan kvinnans

privata pensionssparande skall ingå. Det är dock regeringens uppfattning

att förslaget i de flesta fall medför att kvinnors ställning stärks. Skulle de

föreslagna bestämmelserna i ett enskilt fall medföra oönskade konse-

kvenser ur ett jämställdhetsperspektiv, bör ofta något av de tillgängliga

bodelningskorrektiven kunna tillämpas för att på så sätt ett oskäligt

resultat skall kunna undvikas.

Sammantaget anser regeringen att i den mån förslaget påverkar jäm-

ställdheten mellan kvinnor och män sker detta i en riktning som stärker

kvinnornas ställning. Därmed ökar jämställdheten mellan könen.

14 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i äktenskapsbalken

6 kap. Underhåll

7 §

Efter äktenskapsskillnad svarar varje make för sin försörjning.

Om den ena maken behöver bidrag till sitt underhåll under en

övergångstid, har den maken rätt att få underhållsbidrag av den andra

maken efter vad som är skäligt med hänsyn till denna makes förmåga och

övriga omständigheter.

Har den ena maken svårigheter att försörja sig själv sedan ett

långvarigt äktenskap har upplösts eller finns det andra synnerliga skäl,

har den maken rätt till underhållsbidrag av den andra maken för längre

tid än som anges i andra stycket. Vid prövning av den rätten skall hänsyn

tas till om den ena maken behöver bidrag för att skaffa sig pensions-

skydd.

Paragrafen innehåller bestämmelser om underhållsskyldighet mellan

makar efter äktenskapsskillnad. I andra stycket har en språklig justering

gjorts. Andra meningen i tredje stycket är ny. Den innehåller en bestäm-

melse om att vid prövning om den ena maken behöver bidrag till sitt

underhåll för längre tid än en övergångstid, skall hänsyn tas till om den

maken behöver bidrag för att skaffa sig pensionsskydd (överväganden se

avsnitt 9 och 10).

Syftet med bestämmelsen är att göra parter och domstolar mer med-

vetna än som kanske är fallet i dag om att det vid prövning av under-

hållsfrågan är nödvändigt att uppmärksamma eventuella brister i den

ekonomiskt svagare makens pensionsskydd.

Det är viktigt att understryka att bestämmelsen inte avser att rubba de

grundläggande principerna för underhållsbidrag efter äktenskapsskillnad

och att den endast tar sikte på det fallet att det finns skäl för en för-

bättring av just pensionsskyddet för den underhållskrävande maken. Har

den maken möjlighet att försörja sig själv och skaffa sig ett pensions-

skydd som är godtagbart både i absoluta tal och med hänsyn till makar-

nas förhållanden under äktenskapet och den andra makens pensions-

skydd, saknar den nya bestämmelsen betydelse. Med anledning av

Lagrådets påpekande vill regeringen framhålla att bestämmelsen inte är

avsedd att innebära att en make alltid skall vara skyldig att bidra till den

underhållskrävande makens försörjning om den maken inte annars kan

skaffa sig pensionsskydd. Genom den tillagda bestämmelsen stryks bara

tydligare under vad som redan gäller för prövningen av om en make

behöver underhållsbidrag för längre tid än en omställningsperiod. Vid

tillämpningen bör liksom hittills beaktas både den ena makens behov och

den andra makens förmåga. Detta hindrar naturligtvis inte att

underhållsbidraget i enstaka fall betalas ut som ett engångsbelopp och att

detta görs som ett rent bodelningskorrektiv i enlighet med de principer

som angavs vid äktenskapsbalkens tillkomst.

Bestämmelsen i tredje stycket andra meningen hänvisar till både första

och andra ledet i första meningen. Det betyder att man skall ta hänsyn till

den ena makens behov av underhållsbidrag för att anskaffa pensions-

skydd dels när man prövar om maken har svårigheter att försörja sig själv

sedan ett långvarigt äktenskap har upplösts, dels vid prövningen om det

föreligger andra synnerliga skäl för underhållsbidrag.

Vid prövningen av den ekonomiskt svagare makens försörjnings-

svårigheter skall man sålunda enligt den nya bestämmelsen ta hänsyn till

hur makarnas ekonomiska situation kommer att bli efter pensioneringen.

Det gäller även om denna inte är nära förestående.

I litteraturen har anförts att synnerliga skäl för underhållsbidrag under

mer än en övergångstid kan föreligga bl.a. i fall då äktenskapet visser-

ligen inte kan anses ha varit långvarigt, men den ena maken har bety-

dande försörjningssvårigheter som beror på äktenskapet och den arbets-

fördelning som har rått mellan makarna (se bl.a. Lars Tottie,

Äktenskapsbalken och promulgationslag m.m., 1990, s. 140 f.). Även vid

denna prövning skall man, enligt vad som nu anges i andra meningen, ta

hänsyn till den ekonomiskt svagare makens behov av bidrag för att skaffa

sig pensionsskydd.

Underhållsbidrag kan enligt gällande rätt i undantagsfall tillgripas som

ett rent bodelningskorrektiv när egendomsfördelningen efter äktenskapets

upplösning blir mycket ojämn och obalansen inte kan rättas till med

äktenskapsbalkens andra bodelningskorrektiv. Denna möjlighet är avsedd

att utnyttjas främst i de sällsynta fall då en make efter bodelningen skulle

komma att stå helt eller nästan helt utan egendom, medan den andre

maken främst på grund av att merparten av dennes egendom skulle ha

varit enskild till följd av villkor i gåva eller testamente skulle ha kvar

egendom till betydande värde. Innehav av pensionsrättigheter som inte

ingår i bodelningen bör kunna jämställas med sådan enskild egendom.

Om en korrigering av bodelningsresultatet sålunda är påkallad med hän-

syn till makarnas respektive pensionsskydd, ger bestämmelsen i andra

meningen uttryckligt stöd för att, i enlighet med de allmänna principer

som angavs vid äktenskapsbalkens tillkomst, använda underhållsbidrag

som bodelningskorrektiv.

8 §

Underhållsbidrag efter äktenskapsskillnad skall betalas fortlöpande.

Finns det särskilda skäl, såsom att den underhållsberättigade behöver ett

bidrag för att skaffa sig pensionsskydd, får domstolen dock bestämma att

bidraget skall betalas med ett engångsbelopp.

Paragrafen innehåller bestämmelser om betalning av underhåll efter

äktenskapsskillnad.

Huvudregeln är att underhållsbidrag skall betalas periodiskt. Om det

finns särskilda skäl kan det emellertid bestämmas att bidraget skall be-

talas med ett engångsbelopp. Om den underhållsberättigade behöver

bidraget för att skaffa sig pensionsskydd, torde det i de flesta fallen vara

lämpligt att bidraget betalas med ett engångsbelopp. Detta gäller särskilt

om pensioneringen inte är omedelbart förestående utan kommer att

inträffa först någon tid efter äktenskapsskillnaden. Det är enligt gällande

rätt endast i undantagsfall som engångsbelopp kan dömas ut mot den

bidragsskyldiges bestridande. Det gäller även fortsättningsvis. Efter den

nu aktuella reformen torde dock det vanligast förekommande fallet av

engångsbidrag bli att detta skall användas för anskaffande av pensions-

skydd. Paragrafen har därför ändrats så att det klart framgår att den

omständigheten att den underhållsberättigade behöver ett bidrag för att

skaffa sig pensionsskydd utgör ett särskilt skäl för domstolen att be-

stämma att bidraget skall betalas med ett engångsbelopp (överväganden

se avsnitt 9). Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets

förslag.

Av särskild betydelse vid prövningen blir naturligen om det finns

möjlighet att i enlighet med bestämmelserna i 11 kap. 6 § äktenskaps-

balken beakta ett engångsbidrag vid beräkningen av makarnas andelar i

boet; om så är fallet bör det ligga närmare till hands än annars för

domstolen att döma ut ett underhåll i form av ett engångsbelopp.

Emellertid förekommer det fall där det inte finns utrymme för ett

engångsbidrag vid bodelningen eftersom den bidragsskyldiges ekono-

miska situation är sådan att han saknar förmåga att betala ett engångs-

bidrag. Han kan då ändå ha förmåga att betala periodiska underhålls-

bidrag i skälig omfattning. Om domstolen över huvud taget finner det

befogat med ett underhållsbidrag, får detta då som regel dömas ut i form

av periodiska bidrag. Inte heller i sådana situationer bör det dock vara

uteslutet med ett engångsbidrag. Ett engångsbidrag har bl.a. den fördelen

att parterna kan reglera sina mellanhavanden en gång för alla. Om det har

klarlagts att ett underhållsbidrag bör betalas, kan det därför vara av

intresse för båda parterna att den bidragsskyldige maken t.ex. lånar det

belopp som behövs för ett engångsbidrag. En annan möjlighet, som

skyddar den bidragsberättigade maken mot den bidragsskyldige makens

död, är att det bestäms ett periodiskt bidrag som används för att betala

premier för en pensionsförsäkring åt den bidragsberättigade maken och

att den försäkringen kombineras med en riskförsäkring på den bidrags-

skyldige makens liv som betalar resterande premier om den bidragsskyl-

dige maken skulle avlida under premiebetalningstiden.

Det bör anmärkas att äktenskapsbalkens nuvarande bestämmelser

medger att bidrag betalas såväl periodiskt som med ett engångsbelopp.

Om den bidragsberättigade maken är i behov av bidrag till sitt underhåll

såväl före som efter pensionering, kan det ibland vara lämpligt att

bestämma ett periodiskt underhåll för tiden fram till den beräknade

pensionsåldern och ett engångsbelopp avsett för att anskaffa ett pensions-

skydd. Även i detta fall måste naturligtvis hänsyn tas till den bidrags-

skyldige makens förväntade inkomstutveckling och ekonomiska förhål-

landen i övrigt.

9 kap. Allmänna bestämmelser om bodelning

11 §

Om en make dör när ett mål om äktenskapsskillnad pågår, skall de

bestämmelser som avser bodelning med anledning av äktenskapsskillnad

tillämpas. Bestämmelserna i 10 kap. 3 § andra stycket gäller dock i

stället för bestämmelserna i tredje stycket i den paragrafen.

I förevarande paragraf ges en bestämmelse för det fallet att talan om

äktenskapsskillnad har väckts och den ena maken därefter avlider när

målet ännu pågår. I ett sådant fall blir bestämmelserna om bodelning med

anledning av äktenskapsskillnad tillämpliga. Det får betydelse bl.a. för

fastställandet av makarnas andelar vid bodelningen och för möjligheten

till jämkning. Paragrafen skall dock inte läsas så, att det skulle råda

fullständigt åtskilda regelsystem vid dödsfall som sker under pågående

äktenskapsskillnadsmål och övriga dödsfall. Förfarandet efter ett dödsfall

präglas givetvis alltid av att det på ena sidan står en avliden makes

arvingar och universella testamentstagare, se t.ex. 9 kap. 5 och 6 §§ och

13 kap. 2 § äktenskapsbalken. Vissa bodelningsförmåner är vidare av den

personliga karaktären att de inte ansetts böra gälla till förmån för

arvingar och universella testamentstagare, se 10 kap. 2 § och 11 kap. 8 §

tredje stycket.

Rätt till pension på grund av privat pensionsförsäkring eller indivi-

duellt pensionssparande skall även fortsättningsvis undantas från bodel-

ning med anledning av ena makens död. För att undvika att sådana pen-

sionsrättigheter ingår i bodelningen om den ena maken avlider under det

att det pågår mål om äktenskapsskillnad, har gjorts ett tillägg i före-

varande paragraf av innebörd att bestämmelserna i 10 kap. 3 § andra

stycket äktenskapsbalken skall gälla i ett sådant fall (överväganden se

avsnitt 7.2). Dessutom har en språklig justering gjorts i paragrafen.

10 kap. Vad som skall ingå i bodelning

3 §

Rättigheter som inte kan överlåtas eller som i annat fall är av personlig

art skall inte ingå i bodelning om det skulle strida mot vad som gäller för

rättigheten. Dessutom skall pensionsrättigheter, även om de inte är av

sådant slag som avses i första meningen, undantas från bodelning enligt

vad som sägs i andra och tredje styckena.

Vid bodelning med anledning av en makes död skall en rätt till pension

som den efterlevande maken har på grund av pensionssparavtal enligt

lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande inte ingå i bodel-

ningen. Detsamma gäller en rätt till pension som den efterlevande maken

har på grund av en försäkring, om det belopp som skall betalas ut skall

beskattas som inkomst. Om pensionssparkontot eller försäkringen ägdes

av den avlidna maken, tillämpas i stället bestämmelserna i lagen om

individuellt pensionssparande eller lagen (1927:77) om försäkringsavtal.

Vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad skall en rätt till

pension som någon av makarna har på grund av pensionssparavtal

enligt lagen om individuellt pensionssparande helt eller delvis undantas

från bodelningen, om det med hänsyn till makarnas ekonomiska förhål-

landen och omständigheterna i övrigt skulle vara oskäligt att hela

pensionsrätten ingick. Detsamma gäller rätt till pension på grund av en

försäkring, om det belopp som skall betalas ut skall beskattas som

inkomst och försäkringen gäller rätt till

1. ålderspension eller sjukpension, eller

2. efterlevandepension om det finns en rätt till utbetalning av pen-

sionen vid bodelningen.

Paragrafen innehåller bestämmelser om undantagande från bodelning av

s.k. personliga rättigheter och bestämmelser om behandling av privata

pensionsrättigheter vid bodelning.

Enligt gällande rätt ingår rätt till pension på grund av privat pensions-

försäkring eller individuellt pensionssparande inte i bodelning, om det

inte med hänsyn till äktenskapets längd, makarnas ekonomiska förhållan-

den och omständigheterna i övrigt skulle vara oskäligt att undanta pen-

sionsrätten från bodelning.

Paragrafen i dess nya lydelse innebär för de fall då bodelning sker med

anledning av ena makens död att nuvarande huvudregel behålls och att

möjligheten att undantagsvis dra in pensionsrättigheten i bodelningen tas

bort. För de fall då bodelning sker med anledning av äktenskapsskillnad

kan ändringen förenklat sägas innebära att nuvarande undantagsregel

görs till huvudregel, medan nuvarande huvudregel görs till undantags-

regel (överväganden se avsnitt 7.1, 7.2, 8.1 och 10).

Första stycket är oförändrat utom att det har tillagts en ny mening, som

ersätter de inledande orden i nuvarande andra stycket. Den nya meningen

har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Det kan ofta vara svårt att avgöra om rätt till pension på grund av

försäkringar som tagits i anslutning till förvärvsverksamhet faller under

detta stycke, och frågorna får naturligtvis större praktisk betydelse när

privata pensionsförsäkringar som regel skall ingå i bodelning med anled-

ning av äktenskapsskillnad. Det föreslås emellertid inte någon ändring

såvitt gäller gränsdragningen kring de rättigheter som avses i första

stycket. Sådana frågor måste liksom hittills avgöras i det praktiska rätts-

livet. När pensionsförsäkringen har anknytning till tjänst ligger det emel-

lertid nära till hands att ta äganderätten till försäkringen som utgångs-

punkt vid prövningen.

Om försäkringen ägs av den försäkrades arbetsgivare, och alltså inte

tillhör någon av makarna, kan försäkringen som sådan inte ingå i bodel-

ningen. Och när försäkringen ägs av arbetsgivaren skapar det också en

presumtion för att den försäkrades rätt enligt försäkringen faller under

första stycket. Om den försäkrade t.ex. i egenskap av ensam aktieägare

har det bestämmande inflytandet över arbetsgivaren, så att han i prak-

tiken bara behöver samtycke av sig själv för att förfoga över försäk-

ringen, faller hans rätt enligt försäkringen dock troligen utanför detta

stycke. Detsamma gäller om arbetsgivaren har medgett den anställde så

stor frihet att bestämma om försäkringen, att någon begränsning i

förfoganderätten till förmån för arbetsgivaren inte finns.

Om å andra sidan försäkringen ägs av den försäkrade, torde utgångs-

punkten vara att försäkringen faller utanför detta styckes tillämpnings-

område. Även här kan emellertid undantag förekomma, närmast i form

av villkor i anställningsavtalet som innebär att den anställde inte kan

förfoga över försäkringen.

Som nyss angetts ökar betydelsen av gränsdragningen kring första

stycket när privata pensionsförsäkringar som regel skall ingå i bodelning.

Å andra sidan kan slumpmässiga resultat ofta justeras genom undantags-

bestämmelsen i det föreslagna nya tredje stycket i paragrafen.

Andra stycket behandlar bodelning med anledning av den ena makens

död. För sådana bodelningar behålls den nuvarande regeln att de privata

pensionsrättigheterna skall hållas utanför bodelningen, om inte parterna

med stöd av bestämmelserna i 4 § kommer överens om att de skall ingå.

Enligt bestämmelsen i andra stycket skall, vid bodelning med anled-

ning av en makes död, en privat pensionsrättighet som den efterlevande

maken har undantas så snart det belopp som skall betalas ut skall

beskattas som inkomst. En sådan pensionsrättighet skall alltså enligt

denna bestämmelse undantas även om det är fråga om en efterlevande-

pension där rätt till utbetalning inte finns vid bodelningen. I sak innebär

detta dock inte någon ändring i förhållande till gällande rätt. Visserligen

medger bestämmelsen i andra stycket i dess nuvarande lydelse möjlighet

till undantagande av rätt till efterlevandepension bara i fall då rätt till

utbetalning av pensionen föreligger vid bodelningen. Den bestämmelsen

tar emellertid sikte endast på pensionsrättigheter som någon av makarna

äger, och sålunda inte på en pensionsrätt som en make har på grund av en

försäkring som ägs av någon annan än makarna. En rätt till efterlevande-

pension som den efterlevande maken har på grund av ett förmånstagar-

förordnande, men där försäkringsfallet ännu inte inträffat, undantas redan

på grund av bestämmelserna i paragrafens första stycke.

En annan olikhet i förhållande till paragrafens nuvarande lydelse är att

pension på grund av en försäkring eller ett pensionssparkonto som ägts

av den avlidna maken inte ens i formellt hänseende omfattas av bodel-

ningsreglerna. Detta innebär dock inte heller någon ändring i sak. Om

den avlidna maken har haft en pensionsförsäkring, har ålders- och sjuk-

pensionsmoment försvunnit i och med dödsfallet, och vad som gäller för

ett eventuellt efterlevandemoment i försäkringen regleras även i fortsätt-

ningen av försäkringsavtalslagen. Även om den efterlevande maken är

förmånstagare till efterlevandemomentet och försäkringen på så sätt

tillfaller honom eller henne, innebär reglerna i den lagen att försäkringen

på grund av förmånstagarförordnandet ändå faller utanför bodelningen.

Motsvarande regler gäller enligt lagen om individuellt pensionssparande,

förutsatt att det finns ett förmånstagarförordnande.

Tredje stycket innehåller ett undantag från den nya huvudregeln att

privat pensionsförsäkring och individuellt pensionssparande skall ingå i

bodelning med anledning av äktenskapsskillnad. Huvudregeln framgår av

bestämmelsen i 10 kap. 1 § äktenskapsbalken om att makarnas giftorätts-

gods skall ingå i bodelning. Beskrivningen av de rättigheter som omfattas

av den nya undantagsregeln överensstämmer i allt väsentligt med mot-

svarande beskrivning i nuvarande andra och tredje styckena. Det bör

emellertid observeras att bestämmelsernas begränsning till de fall då

bodelning sker med anledning av äktenskapsskillnad innebär att punkten

2 sist i stycket blir tillämplig bara om någon av makarna har rätt till

efterlevandepension efter en tidigare avliden person, t.ex. förälder eller

make i ett tidigare äktenskap. Samtidigt har kravet på att försäkringen

skall ägas av någon av makarna tagits bort; bestämmelsen omfattar alltså

även situationen när den ena maken som förmånstagare har rätt till

efterlevandepension från en försäkring där förmånstagarförordnandet

t.ex. är utformat så att äganderätten till försäkringen är svävande.

Bestämmelserna i stycket berör inte en sådan pensionsförsäkring eller

ett sådant pensionssparavtal som är enskild egendom och inte heller

sådana försäkringar som faller under paragrafens första stycke.

I lagtexten anges att man skall ta hänsyn till makarnas ekonomiska

förhållanden när man bedömer om det finns skäl att låta en privat

pensionsförsäkring eller ett pensionssparavtal helt eller delvis undantas

från bodelning. Men det markeras i lagtexten att även andra omständig-

heter kan påverka bedömningen. Frågan om rättigheten skall helt eller

delvis undantas från bodelning får alltså avgöras utifrån en helhets-

bedömning av makarnas förhållanden. Det bör observeras att lagtexten i

förevarande paragraf till skillnad från vad som är fallet beträffande

12 kap. 1 § äktenskapsbalken inte anger någon omständighet som

viktigare än någon annan.

Vad gäller makarnas ekonomiska förhållanden finns det skäl att beakta

värdet av pensionsrättigheten i förhållande till makarnas övriga nettotill-

gångar. Är värdet litet kan det sällan anses oskäligt att försäkringen eller

pensionssparkontot ingår i bodelningen. Inte heller när värdet av den

privata pensionsrättigheten är stort i förhållande till makarnas övriga

nettotillgångar torde det finnas skäl att tillämpa jämkningsregeln, såvida

inte den andra maken har en motsvarande pensionsrättighet som inte

ingår i bodelningen. Vidare bör beaktas om den make som inte äger

försäkringen eller pensionssparkontot kommer att stå egendomslös eller

nästan egendomslös efter bodelningen, om försäkringen eller sparkontot

inte ingår. Detta talar i så fall för att försäkringen eller sparkontot inte

skall undantas helt. Av särskild betydelse för bedömningen bör vara hur

makarna har sitt pensionsskydd ordnat.

Den nuvarande jämkningsregeln i paragrafens fjärde stycke innebär att

de nu aktuella pensionsrättigheterna kan dras in i bodelning om det med

hänsyn till äktenskapets längd, makarnas ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt skulle vara oskäligt att undanta pensionsrätten

från bodelningen. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 1989/90:30

s. 14) uttalas bl.a. att det kan finnas skäl att överväga en indragning helt

eller delvis av försäkringen, om det är fråga om en stor försäkring som

inte balanseras av en motsvarande pension på den andra makens sida.

Enligt motivuttalandet gäller detta särskilt om det är fråga om ett

långvarigt äktenskap och i synnerhet om pensionsförsäkringen dessutom

utgör en mycket stor del av tillgångarna på den makes sida där försäk-

ringen finns. Har makarna, om pensionsförsäkringen hålls utanför bodel-

ningen, ett någorlunda likartat pensionsskydd, finns det däremot sällan

anledning att över huvud taget överväga en indragning.

Det bör inte komma i fråga att frångå den nya huvudregeln i sådana

fall som åsyftades med den gamla jämkningsregeln. Det bör i stället

kunna bli aktuellt främst i de fall som ursprungligen motiverade att nuva-

rande huvudregel togs in i äktenskapsbalken, dvs. när makarna i övrigt är

relativt jämbördiga i ekonomiskt hänseende och den ena maken har sitt

pensionsskydd ordnat genom en privat pensionsförsäkring eller ett

individuellt pensionssparande, medan den andra maken har ett motsva-

rande pensionsskydd genom pensionsrättigheter intjänade inom det

allmänna pensionssystemet och tjänstepensionssystemet.

Bland omständigheterna i övrigt bör kunna beaktas om pensions-

försäkringen eller pensionssparavtalet helt eller delvis framstår som en

kapitalplacering mer än som ett normalt pensionsskydd. Normalt bör det

inte bli aktuellt att tillämpa undantagsregeln på pensionsförsäkringar eller

pensionssparkonton som i första hand har karaktär av kapitalplacering

och skatteplaneringsinstrument och som inte fyller något uttalat pen-

sionsbehov. I vissa fall kan det dock finnas skäl att undanta en

pensionsrättighet på grund av pensionsförsäkring eller pensionssparavtal

som representerar ett relativt sett begränsat värde och som tillkommer

den av makarna som sammantaget är ekonomiskt svagast. Så bör kunna

bli fallet när den andra maken har annan egendom som inte ingår i

bodelningen och som till sitt värde klart överstiger den första makens

egendom, pensionsrättigheterna inräknade.

Vidare bör kunna beaktas hur uppbyggnaden av försäkringen eller

pensionssparkontot har finansierats och om den make som äger rättig-

heten kan antas av sociala skäl ha ett särskilt behov som kan tillgodoses

genom pensionsförsäkringen eller pensionssparkontot. Man bör också

kunna beakta i vilken utsträckning makarna använt sig av möjligheten att

föra över pensionsrätt inom premiereservsystemet från den ena maken till

den andra.

En annan faktor som bör kunna beaktas är vilka bodelningsregler som

gällt när huvuddelen av pensionsförsäkringen eller pensionssparkontot

har byggts upp. Om kapitalet huvudsakligen byggts upp när det enligt de

gamla reglerna skulle ha lämnats utanför bodelningen, bör detta vara en

omständighet som talar för att med stöd av jämkningsregeln låta rättig-

heten åtminstone delvis undantas från bodelningen.

Det bör framhållas att frågan om ett undantagande av pensionsförsäk-

ringen eller pensionssparavtalet skall avgöras efter en helhetsbedömning

av makarnas förhållanden. Vid en sådan helhetsbedömning kan omstän-

digheter förekomma som talar i olika riktningar och som därför balan-

serar varandra.

Vid bodelning efter ett relativt kortvarigt äktenskap kan den make som

äger mest giftorättsgods med stöd av bestämmelsen i 12 kap. 1 § första

stycket äktenskapsbalken få behålla sina pensionsrättigheter genom

jämkning av likadelningen. Det framstår som särskilt angeläget om pen-

sionsrättigheterna till största del förvärvats före äktenskapet. Samma

argument skulle möjligen kunna åberopas för att en make skall få hålla

sin pensionsrättighet utanför bodelningen enligt bestämmelsen i före-

varande tredje stycke. Det kan många gånger gå på ett ut vilken av dessa

två bestämmelser som tillämpas i det fallet att den make vars ställning i

bodelningen behöver förstärkas både har en pensionsrättighet på grund

av privat pensionsförsäkring eller pensionssparande och är den make som

äger mest giftorättsgods.

4 §

Egendom som har gjorts till enskild genom äktenskapsförord, liksom vad

som har trätt i stället för sådan egendom samt avkastning av denna som

är enskild egendom, skall ingå i bodelning om makarna kommer överens

om det vid bodelningen. Detsamma gäller sådan rätt till pension på grund

av försäkring eller pensionssparavtal som avses i 3 § andra stycket.

Har makarna kommit överens om att enskild egendom skall ingå i

bodelningen, skall sådan egendom vid bodelningen anses utgöra

giftorättsgods.

En sådan rätt till pension på grund av försäkring eller pensions-

sparavtal som avses i 3 § tredje stycket skall inte ingå i bodelning, om

makarna kommer överens om det vid bodelningen.

Paragrafen innehåller bestämmelser som gör det möjligt för makar att

komma överens om att viss egendom skall ingå i resp. lämnas utanför

bodelning. Är den ena maken död, tar hans eller hennes arvingar och

universella testamentstagare över rätten att ingå en sådan överenskom-

melse (se 9 kap. 5 §).

Första stycket handlar om parternas möjligheter att dra in sådan

egendom i bodelningen som annars skulle falla utanför denna. Här har

hänvisningen till 3 § begränsats till den paragrafens andra stycke, som

rör behandlingen av den efterlevande makens pensionsrättigheter vid

bodelning med anledning av en makes död (överväganden se avsnitt 7.2).

Som en konsekvens av makarnas generella befogenhet att själva

komma överens om hur bodelningen skall göras, kan de även komma

överens om att privata pensionsrättigheter inte skall ingå i bodelningen.

Resultatet av en överenskommelse att undanta privata pensionsrättigheter

från bodelning kan emellertid bli att en make vid bodelningen förvärvar

mer av den andra makens egendom än som är möjligt vid en likadelning.

För att det inte skall råda någon oklarhet om avtalsutrymmets omfattning

och för att säkerställa att en sådan överenskommelse inte bedöms som

gåva eller som en eftergift som kan angripas av makes borgenärer, har i

ett nytt tredje stycke tagits in en bestämmelse om makars möjlighet att

komma överens om att pensionsrättigheter till följd av privat pensions-

försäkring eller individuellt pensionssparande inte skall ingå i bodel-

ningen. En sådan överenskommelse skall således inte ses som en eftergift

ens i det fallet att resultatet av denna blir att en make förvärvar mer av

den andra makens giftorättsgods än som hade blivit fallet vid en

likadelning. Bestämmelsen är en följd av att privata pensionsrättigheter i

fortsättningen normalt skall ingå i bodelningen. Den skall emellertid inte

förstås så, att den uttömmande reglerar makars möjlighet att avtala om

giftorättsgodset vid bodelning.

Även om det inte sägs uttryckligen kan makarna också avtala att pen-

sionsrätten skall ingå i bodelningen endast delvis.

Bestämmelsens tillämpningsområde är inte formellt begränsat till

äktenskapsskillnader och bodelningar under bestående äktenskap, men

det är bara i dessa fall som den kan få betydelse (överväganden se avsnitt

8.1).

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Ligger den dag som avses i 9 kap. 2 § äktenskapsbalken före den

1 januari 1999, tillämpas 6 kap. 7 och 8 §§, 9 kap. 11 § samt 10 kap.

3 och 4 §§ i deras äldre lydelse.

Bestämmelsen i punkt 2 innebär att rättshandlingar som har företagits

före den 1 januari 1999 träffas av de nya bestämmelserna, om ansökan

om äktenskapsskillnad görs efter utgången av år 1998. Bestämmelsen har

utformats så att den omfattar även bodelning under äktenskapet och

bodelning med anledning av en makes död (överväganden se avsnitt 12).

Sammanfattning av betänkandet Pensionsrättigheter

och bodelning (SOU1995:8)

Utredningen har haft till uppgift att se över äktenskapsbalkens regler om

bodelning för att anpassa dem till principerna för det reformerade ålders-

pensionssystemet. Utredningen har också bedrivit sitt arbete mot bak-

grund av dessa principer. Det bör emellertid anmärkas att utredningens

förslag är oberoende av om det i det kommande reformerade allmänna

pensionssystemet införs en möjlighet för makar att dela pensionsrättig-

heter eller inte.

Mera konkret kan utredningens uppdrag sammanfattas så, att utred-

ningen skall utforma bodelningsregler som får till följd att pensionsrättig-

heter i större utsträckning än för närvarande beaktas vid en bodelning

med anledning av äktenskapsskillnad.

Det finns åtminstone två olika sätt att se på makars pensionsrättigheter

i samband med en äktenskapsskillnad.

Enligt det ena synsättet är pensionsrättigheter rättigheter av ekonomisk

art som i princip bör delas lika mellan makarna på samma sätt som andra

tillgångar av ekonomiskt värde.

Enligt det andra synsättet är en makes pensionsrättigheter en större

eller mindre del av makens förmåga att försörja sig efter äktenskapets

upplösning, och utjämning mellan makarna av pensionsrättigheter bör

därför komma i fråga bara i överensstämmelse med de princper som

gäller om underhållsskyldighet efter äktenskapsskillnad.

Det går enligt utredningens mening inte att entydigt säga att det ena

synsättet är riktigt och det andra felaktigt. För att ett rimligt resultat skall

kunna uppnås i så många enskilda fall som möjligt måste i stället

accepteras att frågor om brister i den ena makens pensionsskydd eller om

snedfördelning av pensionsrättigheterna mellan makarna kan komma upp

både som rena underhållsfrågor och vid flera olika bodelningsregler.

Fördelningen av makarnas pensionsrättigheter kan inte heller ses isolerat

utan måste betraktas som en del av makarnas ekonomiska förhållanden.

Bedömningen av om ett bodelningsresultat är oskäligt eller inte bör

därför grundas på det samlade ekonomiska utfallet för respektive make,

varvid makarnas pensionsskydd bör vara en av de omständigheter som

vägs in.

Enligt nuvarande regler ingår rätt till pension på grund av privat pen-

sionsförsäkring eller individuellt pensionssparande inte i bodelning, om

det inte med hänsyn till äktenskapets längd, makarnas ekonomiska för-

hållanden och omständigheterna i övrigt skulle vara oskäligt att undanta

pensionsrätten från bodelning.

Utredningens förslag kan för dessa pensionsrättigheters del förenklat

sägas innebära att vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad

nuvarande undantagsregel görs till huvudregel, medan nuvarande huvud-

regel görs till undantagsregel. Vid bodelning med anledning av dödsfall

innebär förslaget att nuvarande huvudregel behålls och att möjligheten att

undantagsvis dra in pensionsrättigheten i bodelningen tas bort.

Övriga former av pensionsrättigheter, t.ex. tjänstepensioner och ATP

enligt nuvarande regler, skall inte heller i framtiden ingå i bodelning. Om

det föreligger en snedfördelning av makarnas pensionsskydd anvisar

utredningen i första hand tre vägar för att jämna ut olikheterna och

förbättra situationen efter äktenskapsskillnad för en make som har dåligt

pensionsskydd och otillräckliga möjligheter att själv förbättra skyddet.

Om maken har en pensionsrättighet på grund av privat pensionsför-

säkring eller individuellt pensionssparande, kan pensionsrättigheten tas

undan från bodelning med stöd av den tidigare nämnda nya undantags-

regeln. Vidare kan jämkning tillämpas för att låta den maken behålla mer

av sitt giftorättsgods och på så sätt få större möjligheter att själv bättra på

sitt pensionsskydd. Slutligen kan den andra maken förpliktas utge

underhållsbidrag, ofta i form av engångsbelopp, som kan användas för

anskaffande av pensionsskydd.

Vad gäller möjligheten att förstärka den ekonomiskt svagare makens

pensionsskydd genom ett underhållsbidrag måste man enligt utred-

ningens mening i allt väsentligt acceptera de principer som gäller efter

1978 års reform av underhållsreglerna. En sådan princip är att varje make

som huvudregel svarar för sin försörjning efter äktenskapsskillnad.

Utredningen anser emellertid att det finns utrymme för att inom ramen

för dessa principer fästa större vikt vid den ekonomiskt svagare makens

behov av pensionsskydd och att tillgodose detta behov genom under-

hållsbidrag, särskilt i den mån det finns möjlighet att göra detta genom

ett engångsbelopp som räknas av från den andra makens andel i boet.

Betänkandets lagförslag

Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

Härigenom föreskrivs i fråga om äktenskapsbalken

dels att 13 kap. 4 § skall upphöra att gälla,

dels att 6 kap. 7 och 8 §§, 9 kap. 11 §, 10 kap. 3 och 4 §§ samt 11 kap.

4 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

7 §

Efter äktenskapsskillnad svarar varje make för sin försörjning.

Om den ena maken behöver bidrag till sitt underhåll under en

övergångstid, har den maken rätt att få underhållsbidrag av den andra

maken efter vad som är skäligt med hänsyn till dennes förmåga och

övriga omständigheter.

Har den ena maken svårigheter att försörja sig själv sedan ett

långvarigt äktenskap har upplösts eller finns det andra synnerliga skäl,

har den maken rätt till underhållsbidrag av den andra maken för längre

tid än som anges i andra stycket.

 Vid prövning enligt tredje

stycket skall hänsyn även tas till

om den ena maken behöver bidrag

för anskaffande av pensionsskydd.

8 §

 Underhållsbidrag efter äkten-

skapsskillnad skall betalas fort-

löpande. Finns det särskilda skäl,

får domstolen dock bestämma att

bidraget skall betalas med ett

engångsbelopp.

 Underhållsbidrag efter äkten-

skapsskillnad skall betalas fort-

löpande. Skall underhållsbidraget

användas för anskaffande av

pensionsskydd eller finns det

andra särskilda skäl, får domsto-

len dock bestämma att bidraget

skall betalas med ett engångs-

belopp.

9 kap.

11 §

 Om en make dör när ett mål om

äktenskapsskillnad pågår, skall de

föreskrifter som avser bodelning

med anledning av äktenskaps-

skillnad tillämpas.

 Om en make dör när ett mål om

äktenskapsskillnad pågår, skall de

föreskrifter som avser bodelning

med anledning av äktenskaps-

skillnad och bestämmelserna i 10

kap. 3 § andra stycket tillämpas.

10 kap.

3 §1

 Rättigheter som inte kan över-

låtas eller som i annat fall är av

personlig art skall inte ingå i

bodelning om det skulle strida

mot vad som gäller för rättigheten.

 Rättigheter som inte kan över-

låtas eller som i annat fall är av

personlig art skall inte ingå i

bodelning om det skulle strida

mot vad som gäller för rättigheten.

Härutöver gäller följande.

 Även om det inte följer av första

stycket, skall rätt till pension på

grund av en försäkring som någon

av makarna äger inte ingå i

bodelning, om utfallande belopp

skall beskattas som inkomst och

försäkringen gäller rätt till

 1. ålderspension eller invalid-

pension, eller

 2. efterlevandepension i fall då

rätt till utbetalning av pensionen

föreligger vid bodelningen.

 Rätt till pension som tillkommer

någon av makarna på grund av

pensionssparavtal enligt lagen

(1993:931) om individuellt

pensionssparande skall inte ingå i

bodelning.

 Rätt till pension som avses i

andra och tredje styckena skall

dock helt eller delvis ingå i

bodelning, om det med hänsyn till

äktenskapets längd, makarnas

ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt skulle

vara oskäligt att undanta

pensionsrätten från bodelning.

 Vid bodelning med anledning

av en makes död skall rätt till

pension som tillkommer den

efterlevande maken på grund av

pensionssparavtal enligt lagen

(1993:931) om individuellt

pensionssparande inte ingå i

bodelningen. Detsamma gäller

rätt till pension som tillkommer

den efterlevande maken på grund

av en försäkring, om utfallande

belopp skall beskattas som

inkomst. Om pensionssparkontot

eller försäkringen ägdes av den

avlidna maken, tillämpas i stället

bestämmelserna i lagen om

individuellt pensionssparande

eller lagen (1927:77) om

försäkringsavtal.

 Vid bodelning med anledning

av äktenskapsskillnad skall rätt

till pension som tillkommer någon

av makarna på grund av

pensionssparavtal enligt lagen om

individuellt pensionssparande helt

eller delvis undantas från

bodelningen, om det med hänsyn

till makarnas ekonomiska för-

hållanden och omständigheterna i

övrigt skulle vara oskäligt att

pensionsrätten ingick i bodel-

ningen. Detsamma gäller rätt till

pension på grund av en försäkring

om utfallande belopp skall

beskattas som inkomst och

försäkringen gäller rätt till

 1. ålderspension eller sjuk-

pension, eller

 2. efterlevandepension i fall då

rätt till utbetalning av pensionen

föreligger vid bodelningen.

4 §2

 Egendom som har gjorts till

enskild genom äktenskapsförord,

liksom vad som har trätt i stället

för sådan egendom samt avkast-

ning av denna som är enskild

egendom, skall ingå i bodelning

om makarna kommer överens om

det vid bodelningen. Detsamma

gäller sådan rätt till pension på

grund av försäkring eller pen-

sionssparavtal som avses i 3 §

andra och tredje styckena.

 Har makarna kommit överens

om att enskild egendom skall ingå

i bodelningen, skall sådan egen-

dom vid bodelningen anses utgöra

giftorättsgods.

 Egendom som har gjorts till

enskild genom äktenskapsförord,

liksom vad som har trätt i stället

för sådan egendom samt avkast-

ning av denna som är enskild

egendom, skall ingå i bodelning

om makarna kommer överens om

det vid bodelningen. Detsamma

gäller sådan rätt till pension på

grund av försäkring eller pen-

sionssparavtal som avses i 3 §

andra stycket.

 Har makarna kommit överens

om att enskild egendom skall ingå

i bodelningen, skall sådan egen-

dom vid bodelningen anses utgöra

giftorättsgods.

 Sådan rätt till pension på grund

av försäkring eller pensionsspar-

avtal som avses i 3 § tredje stycket

skall inte ingå i bodelning, om

makarna kommer överens om det

vid bodelningen.

11 kap.

4 §3

Har den ena maken utan den andra makens samtycke inom tre år innan

talan om äktenskapsskillnad väcktes i inte obetydlig omfattning genom

gåva minskat sitt giftorättsgods eller använt sitt giftorättsgods till att öka

värdet av sin enskilda egendom, skall den andra makens andel vid

bodelning med anledning av äktenskapsskillnad beräknas som om gåvans

värde eller värdet av det använda giftorättsgodset alltjämt hade ingått i

den förstnämnda makens giftorättsgods. Dennes del i det sammanlagda

giftorättsgodset skall minskas i motsvarande mån.

 Vad som sägs i första stycket

om enskild egendom skall även

gälla sådana rättigheter som enligt

10 kap. 3 § inte skall ingå i

bodelning. Därvid skall med

ökning av värdet av en sådan rät-

tighet jämställas förvärv av

rättigheten. Vidare skall, om en

makes användning av sitt gifto-

rättsgods har medfört att värdet

av egen pensionsförsäkring eller

eget pensionssparkonto ökat eller

att maken förvärvat förmån på

grund av sådan försäkring eller

på grund av pensionssparavtal,

bestämmelserna i första stycket

tillämpas även om den andra

maken har samtyckt till åtgärden.

 Vad som sägs i första stycket

om enskild egendom skall även

gälla sådana rättigheter som enligt

10 kap. 3 § första stycket inte skall

ingå i bodelning. Därvid skall med

ökning av värdet av en sådan rät-

tighet jämställas förvärv av rät-

tigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av Hovrätten för

Västra Sverige, Stockholms tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm,

Finansinspektionen, Riksskatteverket, Riksförsäkringsverket, Statens

Löne- och Pensionsverk, Jämställdhetsombudsmannen, Juridiska fakul-

tetsstyrelsen vid Uppsala universitet, Sveriges Advokatsamfund,

Föreningen jurister vid Sveriges allmänna advokatbyråer, Svenska

Arbetsgivareföreningen, Tjänstemännens Centralorganisation, SACO

Sveriges Akademikers Centralorganisation, Sveriges Försäkringsför-

bund, Försäkringsjuridiska föreningen, Svenska Aktuarieföreningen,

Företagarnas Riksorganisation, Svenska Bankföreningen samt

Kooperationens pensionsanstalt.

Yttrande har också inkommit från Fredrika Bremerförbundet.

Arbetsgivarverket, Sveriges Domareförbund, Landstingsförbundet,

Svenska Kommunförbundet samt Landsorganisationen i Sverige har

beretts tillfälle att avge yttrande men avstått från att yttra sig.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

Härigenom föreskrivs att 6 kap. 7 och 8 §§, 9 kap. 11 § samt 10 kap.

3 och 4 §§ äktenskapsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

7 §

Efter äktenskapsskillnad svarar varje make för sin försörjning.

Om den ena maken behöver

bidrag till sitt underhåll under en

övergångstid, har den maken rätt

att få underhållsbidrag av den

andra maken efter vad som är

skäligt med hänsyn till dennes

förmåga och övriga omständig-

heter.

Om den ena maken behöver

bidrag till sitt underhåll under en

övergångstid, har den maken rätt

att få underhållsbidrag av den

andra maken efter vad som är

skäligt med hänsyn till denna

makes förmåga och övriga omstän-

digheter.

Har den ena maken svårigheter

att försörja sig själv sedan ett

långvarigt äktenskap har upplösts

eller finns det andra synnerliga

skäl, har den maken rätt till

underhållsbidrag av den andra

maken för längre tid än som anges

i andra stycket.

Har den ena maken svårigheter

att försörja sig själv sedan ett

långvarigt äktenskap har upplösts

eller finns det andra synnerliga

skäl, har den maken rätt till

underhållsbidrag av den andra

maken för längre tid än som anges

i andra stycket. Vid prövning av

den rätten skall hänsyn tas till om

den ena maken behöver bidrag för

att skaffa sig pensionsskydd.

8 §

Underhållsbidrag efter äkten-

skapsskillnad skall betalas fort-

löpande. Finns det särskilda skäl,

får domstolen dock bestämma att

bidraget skall betalas med ett

engångsbelopp.

Underhållsbidrag efter äkten-

skapsskillnad skall betalas fort-

löpande. Skall den som får under-

hållsbidraget använda det för att

skaffa sig pensionsskydd, eller

finns det andra särskilda skäl, får

domstolen dock bestämma att

bidraget skall betalas med ett

engångsbelopp.

9 kap.

11 §

Om en make dör när ett mål om

äktenskapsskillnad pågår, skall de

föreskrifter som avser bodelning

med anledning av äktenskaps-

skillnad tillämpas.

Om en make dör när ett mål om

äktenskapsskillnad pågår, skall de

bestämmelser som avser bodel-

ning med anledning av äkten-

skapsskillnad tillämpas. Bestäm-

melserna i 10 kap. 3 § andra

stycket gäller dock i stället för

bestämmelserna i tredje stycket i

den paragrafen.

10 kap.

3 §

Rättigheter som inte kan över-

låtas eller som i annat fall är av

personlig art skall inte ingå i

bodelning om det skulle strida

mot vad som gäller för rättigheten.

Rättigheter som inte kan över-

låtas eller som i annat fall är av

personlig art skall inte ingå i

bodelning om det skulle strida

mot vad som gäller för rättigheten.

Härutöver skall pensionsrättig-

heter undantas från bodelning

enligt vad som sägs i andra och

tredje styckena.

Även om det inte följer av första

stycket, skall rätt till pension på

grund av en försäkring som någon

av makarna äger inte ingå i

bodelning, om utfallande belopp

skall beskattas som inkomst och

försäkringen gäller rätt till

 1. ålderspension eller invalid-

pension, eller

 2. efterlevandepension i fall då

rätt till utbetalning av pensionen

föreligger vid bodelningen.

Rätt till pension som tillkommer

någon av makarna på grund av

pensionssparavtal enligt lagen

(1993:931) om individuellt pen-

sionssparande skall inte ingå i

bodelning.

Rätt till pension som avses i

andra och tredje styckena skall

dock helt eller delvis ingå i bodel-

ning, om det med hänsyn till

äktenskapets längd, makarnas

ekonomiska förhållanden och om-

ständigheterna i övrigt skulle vara

oskäligt att undanta pensions-

rätten från bodelning.

Vid bodelning med anledning

av en makes död skall en rätt till

pension som den efterlevande

maken har på grund av pensions-

sparavtal enligt lagen (1993:931)

om individuellt pensionssparande

inte ingå i bodelningen. Det-

samma gäller en rätt till pension

som den efterlevande maken har

på grund av en försäkring, om det

belopp som skall betalas ut skall

beskattas som inkomst. Om

pensionssparkontot eller försäk-

ringen ägdes av den avlidna

maken, tillämpas i stället bestäm-

melserna i lagen om individuellt

pensionssparande eller lagen

(1927:77) om försäkringsavtal.

Vid bodelning med anledning

av äktenskapsskillnad skall en rätt

till pension som någon av makar-

na har på grund av pensions-

sparavtal enligt lagen om indivi-

duellt pensionssparande helt eller

delvis undantas från bodelningen,

om det med hänsyn till makarnas

ekonomiska förhållanden och om-

ständigheterna i övrigt skulle vara

oskäligt att hela pensionsrätten

ingick. Detsamma gäller rätt till

pension på grund av en försäk-

ring, om det belopp som skall

betalas ut skall beskattas som in-

komst och försäkringen gäller rätt

till

 1. ålderspension eller sjuk-

pension, eller

 2. efterlevandepension om det

finns en rätt till utbetalning av

pensionen vid bodelningen.

4 §

Egendom som har gjorts till

enskild genom äktenskapsförord,

liksom vad som har trätt i stället

för sådan egendom samt avkast-

ning av denna som är enskild

egendom, skall ingå i bodelning

om makarna kommer överens om

det vid bodelningen. Detsamma

gäller sådan rätt till pension på

grund av försäkring eller pen-

sionssparavtal som avses i 3 §

andra och tredje styckena.

Egendom som har gjorts till

enskild genom äktenskapsförord,

liksom vad som har trätt i stället

för sådan egendom samt avkast-

ning av denna som är enskild

egendom, skall ingå i bodelning

om makarna kommer överens om

det vid bodelningen. Detsamma

gäller sådan rätt till pension på

grund av försäkring eller pen-

sionssparavtal som avses i 3 §

andra stycket.

Har makarna kommit överens om att enskild egendom skall ingå i

bodelningen, skall sådan egendom vid bodelningen anses utgöra

giftorättsgods.

En sådan rätt till pension på

grund av försäkring eller pen-

sionssparavtal som avses i 3 §

tredje stycket skall inte ingå i

bodelning, om makarna kommer

överens om det vid bodelningen.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Ligger den dag som avses i 9 kap. 2 § äktenskapsbalken före den

1 januari 1999, tillämpas 6 kap. 7 och 8 §§, 9 kap. 11 § samt 10 kap.

3 och 4 §§ i deras äldre lydelse.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-02-25

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 12 februari 1998 (justitiedepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

lag om ändring i äktenskapsbalken.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Anne[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

6 kap. 7 och 8 §§

Tredje stycket i 7 § behandlar frågan om underhållsbidrag efter äkten-

skapsskillnad för längre tid än en övergångstid, för vilken det finns be-

stämmelser i andra stycket. Enligt tredje stycket skall, om ena maken har

svårigheter att försörja sig själv sedan ett långvarigt äktenskap har upp-

lösts eller det finns andra synnerliga skäl, den maken ha rätt till under-

hållsbidrag av den andra maken för längre tid än som anges i andra

stycket. Till denna bestämmelse föreslås nu det tillägget att vid prövning

av den rätten skall hänsyn tas till om maken behöver bidrag för att skaffa

sig pensionsskydd.

Enligt 8 § skall underhållsbidrag efter äktenskapsskillnad betalas fort-

löpande men om det finns särskilda skäl får domstolen bestämma att

bidraget skall betalas med ett engångsbelopp. Nu föreslås att den

omständigheten att den som får underhållsbidraget skall använda det för

att skaffa sig pensionsskydd skall anges som ett särskilt skäl för att

bestämma underhållsbidrag till ett engångsbelopp.

Den nuvarande regleringen i äktenskapsbalken av frågan om under-

hållsbidrag efter äktenskapsskillnad bygger i princip på ändringar som

gjordes i giftermålsbalken år 1978 (prop. 1978/79:12, LU 9). Grunden

för 1978 års reform, som ansågs ansluta sig till dittillsvarande utveckling

i rättspraxis, var att äktenskapets rättsverkningar såvitt möjligt inte borde

utsträckas till att gälla efter en äktenskapsskillnad, eftersom rätten att få

äktenskapet upplöst i annat fall skulle vara ofullständig. En bestämmelse

om att varje make efter äktenskapsskillnaden svarade för sin försörjning

ansågs kunna bidra till att makarna inrättade sina förhållanden så att de

var ekonomiskt oberoende av varandra och på så sätt främja strävandena

mot jämställdhet mellan könen. Bidrag borde därför i allmänhet utgå bara

undantagsvis, såsom då den ena maken på grund av den sneda arbets-

fördelningen i hemmet lyckats nå en god position i förvärvslivet medan

den andra ägnat sig åt hus och hem och förlorat motsvarande möjligheter

(a. prop. s. 139 f). Principerna har därefter utvecklats i rättspraxis (NJA

1983 s. 821 och 826, 1984 s. 493).

Det föreslagna tillägget till 7 § torde i princip inte innehålla något annat

än som kan följa av lagrummet redan i dess nuvarande lydelse. I

lagrådsremissen (författningskommentaren till 6 kap. 7 §) understryks

också att den föreslagna bestämmelsen inte avser att rubba de grund-

läggande principerna för underhållsbidrag efter äktenskapsskillnad.

Enligt kommentaren tar den endast sikte på det fallet att det finns skäl för

en förbättring av just pensionsskyddet för den underhållskrävande

maken. Det tilläggs att om den maken har möjlighet att försörja sig själv

och skaffa sig ett pensionsskydd, som är godtagbart både i absoluta tal

och med hänsyn till makarnas förhållanden under äktenskapet och den

andra makens pensionsskydd, saknar den nya bestämmelsen betydelse.

Motsättningsvis skulle emellertid detta för den andra maken innebära en

skyldighet att bidra till den underhållskrävande makens försörjning, om

denne inte annars kan skaffa sig ett pensionsskydd. En sådan läsart skulle

hos parter och domstolar kunna leda till tanken att, om nu den ena maken

efter äktenskapet skall vara ansvarig för att den andra maken både kan

försörja sig och skaffa sig pensionsskydd, så varför då inte låta maken

bidra enbart till andra makens försörjning om pengarna inte räcker för

båda ändamålen, något som torde vara det vanliga efter det stora flertalet

äktenskapsskillnader. Det är inte riskfritt att på sådant sätt ändra en

lagtext att en grundläggande familjerättslig princip kan börja ifrågasättas.

Om andra möjligheter att korrigera bodelningsreglerna inte räcker till

jämkning enligt 12 kap. 1 § därför att den behövande maken inte har

någon egendom att lämna ifrån sig och bodelning enligt den föreslagna

nya lydelsen av 10 kap. 3 § därför att den underhållsskyldige inte har

någon pensionsförsäkring eller något pensionssparande som kan dras in i

bodelningen kan den behövande maken tillgodoses genom överförande

av ett kapitalbelopp såsom underhållsbidrag. En motsvarande möjlighet

till kapitalöverföring borde helst finnas inom ramen för bo-

delningsinstitutet. Lagrådet vill dock inte motsätta sig att en lösning

sökes inom underhållsskyldighetens ram.

Bestämmelserna om betalning av underhållsbidrag i form av engångs-

belopp är snävt utformade i gällande rätt. Som anförs i lagrådsremissen

torde det vara ovanligt att man i dag dömer ut ett engångsbelopp mot den

bidragsskyldiges bestridande. När det gäller att tillgodose frånskild

makes pensionsbehov synes det vara avsett, och är lämpligt, att som

huvudregel ett underhållsbidrag utgår i form av ett engångsbelopp. En

bestämmelse i ämnet, såsom föreslås i 8 §, är ägnad att tillgodose vad

som angetts vara syftet med ändringarna i underhållsbestämmelserna,

nämligen att göra parter och domstolar mer medvetna än vad som kanske

är fallet i dag om att det vid prövning av underhållsfrågan är nödvändigt

att också uppmärksamma brister i den ekonomiskt svagare makens

pensionsskydd.

Den föreslagna ändringen i 7 § däremot som enligt Lagrådets upp-

fattning är obehövlig i sak därför att rättsläget redan är sådant att

pensionsbehovet kan beaktas riskerar av förut anförda skäl att ge parter

och domstolar den föreställningen att en viss återgång till ett äldre rätts-

läge är avsedd. Lagrådet ifrågasätter därför om inte ändringarna borde

begränsas till 8 §.

Oavsett vad som sker med 7 § bör lydelsen av 8 § ändras till en bättre

överensstämmelse med vad som nu föreslås i 7 §. En förutsättning för att

underhållsbidrag i form av ett engångsbelopp skall övervägas bör vara att

den som får underhållsbidrag behöver det för att skaffa sig pensions-

skydd. Huruvida den frånskilda maken faktiskt kommer att använda

bidraget till det ändamålet bör inte göras till föremål för tvist mellan

parterna. Lagrådet förordar att andra meningen i 8 § ges följande lydelse:

"Finns det särskilda skäl, såsom att den underhållsberättigade behöver ett

bidrag för att skaffa sig pensionsskydd, får domstolen dock bestämma att

bidraget skall betalas med ett engångsbelopp."

10 kap.

I lagrådsremissen föreslås att rätt till pension på grund av privat

pensionsförsäkring och pension på grund av pensionssparavtal enligt

lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande som huvudregel skall

ingå i bodelning med anledning av äktenskapsskillnad och i bodelning

under äktenskapet. Makarna har dock avtalsfrihet; de kan genom äkten-

skapsförord avtala att sådana pensionsrättigheter skall utgöra enskild

egendom och de kan vid bodelning under äktenskapet träffa motsvarande

överenskommelse. På samma sätt som gäller i dag skall pensions-

rättigheter hållas utanför bodelning med anledning av dödsfall.

Såvitt avser bodelning, som inte sker i anledning av dödsfall, innebär de

föreslagna reglerna en återgång till rättsläget före äktenskapsbalkens

ikraftträdande 1988. Lagförslaget, som får ses som en del i den om-

fattande pensionsreform som pågår, torde emellertid knappast innebära

ett principiellt avståndstagande från den grundsyn som uppbär äkten-

skapsbalkens regler om makars egendom, där bl.a. deras ekonomiska

självständighet mot varandra värnas (jfr prop. 1986/87:1 t.ex. s. 39 och

43). För denna slutsats talar också det förhållandet att lagrådsremissen

överhuvudtaget inte innehåller någon djupare principiell och rätts-

systematisk diskussion rörande giftorätt och likadelning.

Regleringen har blivit komplicerad. Så t.ex. kommer olika regler att gälla

för olika pensionsrättigheter och i olika sammanhang och två olika

jämkningsregler (10 kap. 3 § tredje stycket och 12 kap. 1 §) att bli

tillämpliga samtidigt. I lagrådsremissen berörs inte heller frågan hur en

delning rent praktiskt skall ske mellan makarna, i ett fall där en pensions-

försäkring utgör enda tillgången, eller större delen av tillgångarna, och

andra maken därför inte kan tilldelas annan egendom ur boet som

motsvarar försäkringens värde. Det har överlämnats till aktörerna på

marknaden att utforma lämpliga metoder för en sådan delning. Såvitt

avser det individuella pensionssparandet finns däremot sedan tidigare

regler i 4 kap. 16 § lagen om individuellt pensionssparande.

10 kap. 3 §

Den föreslagna lydelsen av den andra meningen i första stycket kan ge

intryck av att det endast är denna mening som reglerar pensions-

rättigheter, trots att t.ex. rätten till pension inom det allmänna ålders-

pensionssystemet, inklusive rätten till den nya premiepensionen, omfattas

av första meningen. Detta skulle tydliggöras, om andra meningen erhöll

lydelsen:

"Dessutom skall pensionsrättigheter, även om de inte är av sådant slag

som avses i första meningen, undantas från bodelning i den utsträckning

som sägs i andra och tredje styckena."

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1997/98:106 Pensionsrättigheter och

bodelning.

 Senaste lydelse 1993:933

 Senaste lydelse 1993:933

1 Senaste lydelse 1993:933

2 Senaste lydelse 1993:933

3 Senaste lydelse 1993:933

 Senaste lydelse 1993:933

 Senaste lydelse 1993:933

Prop. 1997/98:106

3

Prop. 1997/98:106

Bilaga 1

Prop. 1997/98:106

Bilaga 3

Prop. 1997/98:106

Bilaga 2

73

38

Prop. 1997/98:106

38

Prop. 1997/98:106

Bilaga 3

74

Prop. 1997/98:106

Bilaga 4

78

Prop. 1997/98:106

Bilaga 4

83

Prop. 1997/98:106

Bilaga 5

Prop. 1997/98:106

Bilaga 5

Prop. 1997/98:106