Regeringens proposition

1997/98:48

Ändringar i livsmedelslagen m.fl. lagar

Prop.

1997/98:48

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 29 januari 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Annika[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Jordbruksdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i livsmedelslagen (1971:511) för att

vissa EG-förordningar om livsmedel skall kunna verkställas i landet.

Lagens tillsyns-, sanktions-, avgifts- och överklagandebestämmelser

föreslås komplettera förordningarna. Vidare införs i livsmedelslagen ett

bemyndigande som innebär att det kan meddelas vissa nationella

särbestämmelser som är tillåtna enligt förordningarna. Dessutom införs i

lagen en bestämmelse som gör det möjligt att överlämna vissa

tillsynsuppgifter till ett enskilt kontrollorgan.

Vidare föreslås ändringar i lagen (1992:1683) om provtagning på djur,

m.m. Ändringarna görs för att fullständigt genomföra två EG-direktiv

som handlar om ämnen och restsubstanser i djur- och djurprodukter som

kan skada människors hälsa. Förslaget innebär att provtagningslagens

tillämpningsområde vidgas till att avse också andra ämnen än läkemedel.

Såväl djur och djurprodukter som t.ex. foder skall kunna provtas. Enligt

förslaget skall föreskrifter kunna meddelas om skyldighet för djurhållare

att registrera användningen av läkemedel till djuren och bevara journaler

som rör sådan behandling. I fråga om djur eller djurprodukter som

innehåller eller kan antas innehålla sådana ämnen eller restsubstanser

som kan skada människors hälsa skall det kunna föreskrivas eller

beslutas om bl.a. avlivning av djur och förbud mot att djur eller

djurprodukter flyttas, överlåts eller används till livsmedel. Dessutom

föreslås ändringar i lagens tillsynsbestämmelser. Inte bara djurägare utan

också andra personer som tar befattning med djur skall vara skyldiga att

lämna upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Vidare

skall företrädare för behöriga myndigheter i andra medlemsstater inom

EU ges rätt till tillträde för kontroll.

Dessutom föreslås ett vidgat avgiftsbemyndigande i lagen (1994:1710)

om EG:s förordningar om jordbruksprodukter samt en följdändring i den

lagen och i lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den

gemensamma fiskeripolitiken. Syftet med följdändringarna är att

avgränsa dessa lagar gentemot livsmedelslagen. Det nuvarande

avgiftsbemyndigandet i den förstnämnda lagen avser endast kostnader

som hänför sig till tillsynen och de kartor som tillhandahålls i

stödärenden. De av EG nyligen beslutade reglerna om ett system för

identifiering och registering av nötkreatur och om märkning av nötkött

och nötköttsproduker medför ett behov av ytterligare avgiftsuttag. Med

anledning därav föreslås ett vidgat avgiftsbemyndigande.

Slutligen föreslås att lagen (1992:1684) om EEG-handelsgödsel ändras

med hänsyn till att förkortningen EEG skall bytas ut mot EG .

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 april 1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511) 4

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1683) om

provtagning på djur, m.m. 8

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1710) om EG:s

förordningar om jordbruksprodukter 12

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1709) om EG:s

förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken 13

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1684) om EEG-

handelsgödsel 14

3 Ärendet och dess beredning Fel! Bokmärket är inte definierat.

5 Kompletterande lagstiftning till EG:s förordningar på

livsmedelsområdet 16

5.1 Lagstiftningsbehovet 16

5.2 De nödvändiga ändringarna i livsmedelslagen 18

6 Genomförandet av direktiv och beslut om vissa ämnen i djur och

djurprodukter som kan skada människors hälsa 22

6.1 Svenska bestämmelser på området 22

6.2 EG:s bestämmelser på området 22

6.3 Genomförandet av EG:s bestämmelser 23

7 Ändringar i lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om

jordbruksprodukter 26

8 Ändringar i lagen (1992:1684) om EEG-handelsgödsel 27

9 Kostnader 27

10 Författningskommentarer 27

10.1 Livsmedelslagen 27

10.2 Lagen om provtagning på djur, m.m. 29

10.3 Lagen om EG:s förordningar om jordbruksprodukter 29

10.4 Lagen om EG:s förordningar om den gemensamma

fiskeripolitiken 30

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanserna 31

Bilaga 2 Lagrådsremissens lagförslag 32

Bilaga 3 Lagrådets yttrande 42

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 januari 1998 48

Rättsdatablad 49

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511),

2. lag om ändring i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m.,

3. lag om ändring i lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om

jordbruksprodukter,

4. lag om ändring i lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den

gemensamma fiskeripolitiken,

5. lag om ändring i lagen (1992:1684) om EEG-handelsgödsel.

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i livsmedelslagen

(1971:511)

Härigenom föreskrivs i fråga om livsmedelslagen (1971:511)

dels att 24 28, 29 a och 30 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 a §, samt närmast före

nya 4 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

EG-förordningar om livsmedel

4 a §

Bestämmelserna i 24 28, 29 a, 30

och 35 §§ kompletterar de EG-

förordningar som helt eller delvis

faller inom tillämpningsområdet för

denna lag. Regeringen skall i

Svensk författningssamling ge till

känna vilka EG-förordningar som

avses. Regeringen eller den

myndighet som regeringen

bestämmer får meddela de

ytterligare föreskrifter som behövs

som komplettering av dessa EG-

förordningar.

För förordningar som reglerar

ekologisk produktion och skydd för

beteckningar på livsmedel finns

särskilda bestämmelser i lagen

(1995:551) om EG:s förordning om

ekologiskt framställda produkter

och lagen (1995:1336) om skydd

för beteckningar på

jordbruksprodukter och livsmedel,

m.m.

24 §

Statens livsmedelsverk utövar

den centrala tillsynen över

efterlevnaden av denna lag och de

föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen. Länsstyrelsen utövar

den närmare tillsynen inom länet.

Den eller de kommunala nämnder

som fullgör uppgifter inom miljö-

och hälsoskyddsområdet utövar

tillsynen inom kommunen om

regeringen inte har föreskrivit att

tillsynen skall utövas av

Livsmedelsverket.

Statens livsmedelsverk utövar

den centrala tillsynen över

efterlevnaden av denna lag, de

föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen och de EG-

förordningar som kompletteras av

lagen. Länsstyrelsen utövar den

närmare tillsynen inom länet. Den

eller de kommunala nämnder som

fullgör uppgifter inom miljö- och

hälsoskyddsområdet utövar

tillsynen inom kommunen om

regeringen inte har föreskrivit att

tillsynen skall utövas av

Livsmedelsverket.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

överlämna vissa tillsynsuppgifter

till ett enskilt kontrollorgan som är

juridisk person.

25 §

Tillsynsmyndighet får meddela

föreläggande eller förbud som

uppenbart behövs för att lagen eller

föreskrifter som meddelats med

stöd av lagen skall efterlevas.

Tillsynsmyndighet får meddela

föreläggande eller förbud som

uppenbart behövs för att lagen,

föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen eller de EG-

förordningar som kompletteras av

lagen skall efterlevas.

I beslut om föreläggande eller förbud kan tillsynsmyndighet utsätta

vite.

Underlåter någon att vidtaga

åtgärd som åligger honom enligt

denna lag eller enligt föreskrifter

som meddelats med stöd av denna

lag eller enligt tillsynsmyndighets

föreläggande, får myndigheten

förordna om rättelse på hans

bekostnad.

Underlåter någon att vidta en

åtgärd som åligger honom enligt

denna lag, de föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen eller

de EG-förordningar som

kompletteras av lagen eller enligt

tillsynsmyndighetens föreläggande,

får myndigheten besluta om rättelse

på hans bekostnad.

25 a §

Tillsynsmyndigheterna skall

verka för att överträdelser av denna

lag beivras.

Tillsynsmyndigheterna skall

verka för att överträdelser av denna

lag och de EG-förordningar som

kompletteras av lagen beivras.

26 §

För tillsyn enligt 24 § har en

tillsynsmyndighet rätt att få tillträde

till områden, livsmedelslokaler och

andra utrymmen och att där göra

undersökningar och ta prover. En

tillsynsmyndighet har rätt att på

begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för

tillsynen.

För tillsyn enligt 24 § har en

tillsynsmyndighet och ett enskilt

kontrollorgan rätt att få tillträde till

områden, livsmedelslokaler och

andra utrymmen och att där göra

undersökningar och ta prover. En

tillsynsmyndighet och ett enskilt

kontrollorgan har rätt att på

begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för

tillsynen.

Polismyndigheten skall på begäran lämna den hjälp som behövs vid

tillsynen.

27 §3

Tillsynsmyndigheten får ta hand

om en vara som saluhålls eller som

uppenbart är avsedd att saluhållas i

strid med 16 och 17 §§.

Tillsynsmyndigheten får vidare ta

hand om en vara som avses med ett

föreläggande eller ett förbud enligt

25 §, om föreläggandet eller

förbudet inte följs.

Tillsynsmyndigheten får ta hand

om en vara som saluhålls eller som

uppenbart är avsedd att saluhållas i

strid med 16 eller 17 § eller i strid

med en EG-förordning som kom-

pletteras av lagen.

Tillsynsmyndigheten får vidare ta

hand om en vara som avses med ett

föreläggande eller ett förbud enligt

25 §, om föreläggandet eller

förbudet inte följs.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om vilka åtgärder som skall vidtas med kött som

med stöd av första stycket tagits om hand i samband med slakt.

Om en vara i något annat fall än som avses i andra stycket har tagits

om hand, får ägaren under tillsynsmyndighetens kontroll göra varan

duglig till livsmedel eller använda den för något annat ändamål. Annars

skall varan förstöras genom tillsynsmyndighetens försorg.

Tillsynsmyndigheten skall låta förstöra också sådana varor som

omfattas av ett förbud enligt 11 a §, om det inte finns särskilda skäl för

något annat.

28 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om hur

tillsynen skall bedrivas och om

undersökning och annan kontroll

som behövs för att denna lag skall

följas.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om hur

tillsynen skall bedrivas och om

undersökning och annan kontroll

som behövs för att lagen eller de

EG-förordningar som kompletteras

av lagen skall följas.

För kontrollen av kött får regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer meddela föreskrifter om köttbesiktning och om

uppgiftsskyldighet för den som lämnar djur till slakt. Sådana föreskrifter

får meddelas för kött från olika djurslag i den utsträckning de behövs

från hälso- eller näringssynpunkt.

29 a §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva om avgifter för en

myndighets verksamhet enligt

denna lag eller enligt föreskrifter

som meddelas med stöd av lagen.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om avgifter för

en myndighets och ett enskilt

kontrollorgans kostnader för tillsyn

enligt lagen, enligt föreskrifter som

har meddelats med stöd av lagen

eller enligt de EG-förordningar

som kompletteras av lagen. Sådana

avgifter får också avse en

myndighets kostnader för prövning

enligt lagen, föreskrifterna eller

förordningarna.

Regeringen får föreskriva att kommun skall ombesörja uppbörden av

avgifter för den statliga tillsynen.

30 §4

Till böter eller fängelse i högst ett år döms, om inte gärningen är ringa,

den som med uppsåt eller av oaktsamhet

1. bryter mot 6, 8, 16, 17 eller 19 §, 21 § första stycket eller 23 §,

2. bryter mot föreskrift som meddelats med stöd av 9 eller 10 §, 11 §

såvitt avser hantering, 12 §, 20 §, 21 § andra stycket, 22 § tredje stycket,

28 § andra stycket eller 29 §,

3. vid märkning enligt föreskrift som meddelats med stöd av 13 §

lämnar oriktiga uppgifter,

4. åsidosätter villkor som

meddelats med stöd av 6 §.

4. åsidosätter villkor som

meddelats med stöd av 6 §,

5. bryter mot föreskrift som

meddelats med stöd av 4 a § första

stycket eller mot sådana

bestämmelser om kvalitetsnormer

eller andra villkor för handeln med

livsmedel som finns i de EG-

förordningar som kompletteras av

lagen.

Om förpliktelse av betydelse från hälsosynpunkt eller för konsu-

mentintresset uppsåtligen åsidosatts i större omfattning eller annars på ett

allvarligt sätt, döms till fängelse i högst två år.

Den som med uppsåt eller av oaktsamhet inte fullgör sina skyldigheter

enligt 26 § första stycket andra punkten, döms till böter.

Till ansvar enligt första stycket döms inte, om gärningen är belagd med

straff i brottsbalken.

Om ansvar för den som i strid mot föreskrift som meddelats med stöd

av 11 § inför livsmedel till landet och försök därtill finns bestämmelser i

lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1998.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1683) om

provtagning på djur, m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1683) om provtagning på

djur, m.m.1

dels att nuvarande 4 b § skall betecknas 4 c §,

dels att 1 4, 7 10 §§ samt rubriken närmast före 4 § skall ha följande

lydelse,

dels att rubriken närmast före 4 a § skall lyda Spridning av smitta och

av ämnen som kan skada människors hälsa ,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 b §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §2

Denna lag avser

1. kartläggning och kontroll av smittsamma djursjukdomar,

2. kontroll av användningen av

läkemedel vid uppfödningen av

djur,

2. kontroll av vissa ämnen och

restsubstanser i djur och

djurprodukter,

3. märkning och registrering av djur,

4. åtgärder för att hindra spridning av smittsamma djursjukdomar.

2 §

För att kartlägga förekomst av, fastställa frihet från eller kontrollera

vissa smittsamma djursjukdomar får regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer föreskriva eller i det särskilda fallet besluta om

provtagning eller undersökning enligt denna lag.

För att kontrollera användningen

av läkemedel och andra ämnen

eller beredningar med liknande

verkan vid uppfödningen av djur får

regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer föreskriva

eller i det särskilda fallet besluta

om provtagning eller undersökning

enligt denna lag.

För att kontrollera förekomsten

av vissa ämnen och restsubstanser i

djur och djurprodukter får

regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer föreskriva

eller i det särskilda fallet besluta

om provtagning eller undersökning

enligt denna lag.

3 §

Provtagning eller undersökning

enligt 2 § får utföras av veterinär

eller annan person som utses av

regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer.

Provtagningen eller

undersökningen får utföras på

1. djur och djurkroppar,

2. mjölk som levereras till mejeri,

3. annat material som regeringen

eller den myndighet som regeringen

bestämmer föreskriver.

Provtagning eller undersökning

enligt 2 § får utföras av veterinär

eller annan person som utses av

regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer.

Provtagningen eller

undersökningen får utföras på djur

och djurprodukter, foder samt

material i övrigt enligt vad som

föreskrivs av regeringen eller den

myndighet som regeringen

bestämmer.

Provtagningen eller undersökningen får utföras utan samtycke av ägare

eller annan rättsinnehavare och skall genomföras på ett sätt som innebär

så små olägenheter som möjligt för denne.

Hälsoövervakning och villkor för

livdjursförsäljning

Hälsoövervakning, uppgifter om

läkemedelsanvändning och villkor

för livdjursförsäljning

4 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om vad den

som föder upp djur skall iaktta i

fråga om

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om vad den

som håller djur skall iaktta i fråga

om

1. skyldighet att anmäla verksamheten till en myndighet och att föra

anteckningar om verksamheten,

2. skyldighet att anmäla

misstanke om djursjukdom till en

veterinär, och

2. skyldighet att anmäla

misstanke om djursjukdom till en

veterinär,

3. krav på hygien i

djurhållningen.

3. skyldighet att föra register

över behandling med läkemedel och

bevara journaler som rör sådan

behandling, och

4. krav på hygien i

djurhållningen.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får vidare

föreskriva eller i ett enskilt fall besluta att djur får säljas till annat än

slakt eller flyttas från ett område till ett annat inom landet, endast om

djuren är fria från viss sjukdom.

4 b §

I fråga om djur eller

djurprodukter som innehåller eller

kan antas innehålla sådana ämnen

eller restsubstanser som kan skada

människors hälsa får regeringen

eller den myndighet som regeringen

bestämmer meddela föreskrifter

eller i det enskilda fallet besluta om

1. omhändertagande eller

märkning av djur eller

djurprodukter,

2. förbud mot att djur eller

djurprodukter flyttas, överlåts eller

används till livsmedel,

3. avlivning av djur,

4. destruktion av djur som har

avlivats och av djurprodukter.

7 §3

Statens jordbruksverk utövar

tillsynen över att föreskrifter

meddelade med stöd av 2 och 4

6 §§ följs. Detsamma gäller beslut

meddelade med stöd av 2, 4, 4 a

eller 4 b §. Jordbruksverket får

överlåta åt länsstyrelsen att utöva

viss tillsyn inom länet. Verket får

också överlåta åt en kommun att

inom kommunen kontrollera att

föreskrifter eller beslut meddelade

med stöd av 4 b eller 6 § följs.

En tillsynsmyndighet får meddela

de förelägganden som behövs för

att föreskrifter som har meddelats

med stöd av 2 och 4 6 §§ skall

följas. Detsamma gäller beslut

meddelade med stöd av 2, 4, 4 a

eller 4 b §.

Om inte regeringen föreskriver

något annat, utövar Statens

jordbruksverk tillsynen över att

föreskrifter meddelade med stöd av

2 och 4 6 §§ följs. Detsamma

gäller beslut meddelade med stöd

av 2, 4 eller 4 a 4 c §.

Jordbruksverket får överlåta åt

länsstyrelsen att utöva viss tillsyn

inom länet. Verket får också

överlåta åt en kommun att inom

kommunen kontrollera att

föreskrifter eller beslut meddelade

med stöd av 4 c eller 6 § följs.

En tillsynsmyndighet får meddela

de förelägganden och förbud som

behövs för att föreskrifter som har

meddelats med stöd av 2 och 4

6 §§ skall följas. Detsamma gäller

beslut meddelade med stöd av 2, 4

eller 4 a 4 c §. I beslut om

föreläggande eller förbud får

tillsynsmyndigheten sätta ut vite.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om hur tillsynen skall bedrivas.

8 §4

För tillsyn eller andra åtgärder

enligt denna lag eller enligt

föreskrifter eller beslut som har

meddelats med stöd av lagen har

den som utövar tillsynen eller utför

åtgärderna rätt att få tillträde till

områden, anläggningar, byggnader,

lokaler och andra utrymmen där

djur hålls eller där djurkroppar,

mjölk eller annat material förvaras.

För tillsyn eller andra åtgärder

enligt denna lag eller enligt

föreskrifter eller beslut som har

meddelats med stöd av lagen har

den som utövar tillsynen eller utför

åtgärderna rätt att få tillträde till

områden, anläggningar, byggnader,

lokaler och andra utrymmen där

djur hålls eller där djurprodukter,

foder eller material i övrigt

förvaras.

Djurägaren skall tillhandahålla

den hjälp och lämna de

upplysningar som behövs för att

tillsyn eller andra åtgärder skall

kunna genomföras.

Den som utövar tillsyn eller utför

andra åtgärder har rätt att på

begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för tillsynen

eller åtgärderna. Den som är

föremål för tillsyn eller andra

åtgärder skall tillhandahålla den

hjälp som behövs för att tillsyn eller

andra åtgärder skall kunna

genomföras.

Bestämmelserna i första och

andra styckena gäller också för

EG:s institutioner och av

institutionerna utsedda inspektörer

och experter.

Bestämmelserna i första och

andra styckena gäller också för

1. EG:s institutioner och av

institutionerna utsedda inspektörer

och experter,

2. företrädare för behöriga

myndigheter i andra medlemsstater

inom Europeiska unionen, om

tillsynen utövas eller åtgärderna

utförs tillsammans med företrädare

för en svensk myndighet.

Polismyndigheten skall på begäran lämna den handräckning som

behövs vid tillsynen eller vid andra åtgärder enligt denna lag eller enligt

föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen.

9 §5

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om skyldighet

att betala ersättning för

provtagning, undersökning eller

kontroll enligt denna lag eller enligt

föreskrifter eller beslut meddelade

med stöd av lagen.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om avgifter för

en myndighets kostnader för

provtagning, undersökning,

kontroll, märkning och registrering

enligt denna lag eller enligt

föreskrifter eller beslut meddelade

med stöd av lagen.

10 §

Till böter döms den djurägare

som med uppsåt eller av grov

oaktsamhet bryter mot en föreskrift

som har meddelats med stöd av 4 §

första stycket eller som inte fullgör

skyldigheten enligt 8 § andra

stycket.

Till böter döms den som med

uppsåt eller av grov oaktsamhet

bryter mot en föreskrift som har

meddelats med stöd av 4 § eller

4 a 4 c § eller som inte fullgör

skyldigheten enligt 8 § andra

stycket andra meningen.

Den som har överträtt ett

vitesföreläggande eller ett

vitesförbud döms inte till ansvar

enligt denna lag för den gärning

som omfattas av föreläggandet eller

förbudet.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1998.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1710) om

EG:s förordningar om jordbruksprodukter

Härigenom föreskrivs att 1 och 11 §§ lagen (1994:1710) om EG:s

förordningar om jordbruksprodukter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag ges bestämmelser som behövs för att den pris- och

marknadsreglering som ingår i EG:s gemensamma jordbrukspolitik skall

kunna genomföras i Sverige.

Med EG:s förordningar om jordbruksprodukter avses i denna lag EG:s

förordningar om

1. marknadsreglering av jordbruksprodukter,

2. produkter som omfattas av Romfördragets bilaga II men som inte

omfattas av någon marknadsreglering,

3. produkter som har framställts av jordbruksprodukter,

4. uppgiftsskyldighet i fråga om inkomstförhållanden och

driftsekonomiska förhållanden i jordbruket, och

5. särskilda omräkningskurser som används inom den gemensamma

jordbrukspolitiken.

Denna lag tillämpas inte i fråga

om sådana bestämmelser i EG:s

förordningar om

jordbruksprodukter som helt faller

inom tillämpningsområdet för

livsmedelslagen (1971:511).

11 §1

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva att avgifter skall tas ut

för tillsynen enligt denna lag och

för kartor som tillhandahålls i

ärenden om stöd enligt EG:s

förordningar om

jordbruksprodukter.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om avgifter för

en myndighets kostnader för tillsyn,

märkning och registrering enligt

denna lag och för kartor som

tillhandahålls i ärenden om stöd

enligt EG:s förordningar om

jordbruksprodukter.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1998.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1709) om

EG:s förordningar om den gemensamma

fiskeripolitiken

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:1709) om EG:s förordningar

om den gemensamma fiskeripolitiken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag ges bestämmelser som behövs för att EG:s gemensamma

fiskeripolitik skall kunna genomföras i Sverige.

Med EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken avses i

denna lag EG:s förordningar om

1. åtgärder för bevarande och förvaltning av fiskresurserna,

2. strukturåtgärder för fiskerinäringen, och

3. marknadsreglering av fisk och fiskprodukter.

Denna lag tillämpas inte i fråga

om sådana bestämmelser i EG:s

förordningar om den gemensamma

fiskeripolitiken som helt faller inom

tillämpningsområdet för livsme-

delslagen(1971:511).

_________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1998.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1684) om

EEG-handelsgödsel

Härigenom föreskrivs1 att i rubriken till lagen (1992:1684) om EEG-

handelsgödsel samt i 2, 7 och 9 §§ och i rubriken närmast före 2 §

förkortningen EEG skall bytas ut mot EG .

_________

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1998.

2. Förpackningar, etiketter och följehandlingar försedda med

beteckningen EEG-handelsgödsel får dock användas intill utgången av

år 1998.

3 Ärendet och dess beredning

Anpassningen till EG:s regelverk på livsmedelsområdet har hittills skett

genom att EG:s direktiv på området har genomförts i Sverige genom

ändringar i livsmedelslagstiftningen. Det finns emellertid också ett antal

EG-förordningar som reglerar livsmedelsfrågor. Dessa förordningar

behöver i vissa avseenden kompletteras med nationella bestämmelser.

EG:s bestämmelser om användningen av läkemedel och andra

främmande ämnen som tillförs djur regleras numera huvudsakligen i två

direktiv. I vissa avseenden har direktiven ännu inte genomförts i Sverige.

EG har nyligen infört ett system för identifiering och registrering av

nötkreatur. EG:s regler gör det möjligt för medlemsstaterna att låta

djurhållarna bära de utgifter som är förenade med systemet. Detta

förutsätter dock nationella bestämmelser om ett sådant avgiftsuttag.

De nu redovisade frågorna har behandlats i en inom

Jordbruksdepartementet upprättad promemoria. Denna promemoria, PM

om komplettering av EG:s förordningar om livsmedel, m.m., har

remissbehandlats.

En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1.

Remissyttrandena finns tillgängliga i Jordbruksdepartementet (Dnr

Jo97/2175).

I ärendet behandlas också frågan om att i lagen (1992:1684) om EEG-

handelsgödsel byta ut förkortningen EEG mot EG .

Lagrådet

Regeringen beslutade den 27 november 1997 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 2.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 3.

Lagrådet har framfört vissa synpunkter på utformningen av lagtexten.

Regeringen har anslutit sig till Lagrådets förslag. Dessutom har några

redaktionella ändringar gjorts i de remitterade lagförslagen. Regeringen

återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitten 6.3 och 7 samt i

författningskommentarerna till livsmedelslagen.

Utöver de lagförslag som remitterats till Lagrådet föreslås i

propositionen ändringar i lagen (1992:1684) om EEG-handelsgödsel.

Dessa ändringar är av enkel beskaffenhet. Lagrådets hörande skulle

därför sakna betydelse.

4 Inledning

Sveriges medlemskap i EU innebär att EG:s förordningar om livsmedel

blir direkt tillämpliga i landet. För att förordningarna skall kunna

verkställas föreslås i det följande ändringar i livsmedelslagen (1971:511).

Ändringarna innebär att vissa bestämmelser i livsmedelslagen kommer

att komplettera förordningarna.

Vidare föreslås ändringar i lagen (1992:1683) om provtagning på djur,

m.m. Ändringarna föranleds av EG:s direktiv som reglerar bl.a.

användningen av läkemedel till djur.

Härutöver föreslås en ändring av avgiftsbestämmelsen i lagen

(1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter. Ändringen är

en följd av rådets förordning (EG) nr 820/97 om upprättande av ett

system för identifiering och registrering av nötkreatur och om märkning

av nötkött och nötköttsprodukter. I den nyssnämnda lagen och lagen

(1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken

föreslås inledningsparagraferna ändrade som en följd av ändringarna i

livsmedelslagen.

Slutligen föreslås att förkortningen EEG i lagen (1992:1684) om

EEG-handelsgödsel byts ut mot EG .

5 Kompletterande lagstiftning till EG:s

förordningar på livsmedelsområdet

5.1 Lagstiftningsbehovet

Regeringens förslag: För att EG:s förordningar om livsmedel skall

kunna verkställas i Sverige görs ändringar i livsmedelslagen

(1971:511) som kompletterar förordningarna.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Förslaget har tillstyrkts eller lämnats utan

erinran.

Skälen för regeringens förslag: Livsmedelssektorn som utgör en del

av den inre marknaden inom EU är föremål för en långtgående

harmonisering. Rättsakterna på området utgörs till en alldeles

övervägande del av direktiv. I huvudsak skedde den svenska

anpassningen till EG:s lagstiftning på området inom ramen för EES-

avtalet. Riksdagen beslutade sålunda om erforderliga ändringar i

livsmedelslagen (1971:511) redan i december 1992 (prop. 1992/93:119,

bet. 1992/93:LU11, rskr. 1992/93:100). Lagändringarna har följts av en

omfattande anpassning av föreskrifter meddelade av Statens

livsmedelsverk.

Inom livsmedelsområdet finns emellertid också ett antal EG-

förordningar. Dessa är enligt artikel 189 i EG-fördraget direkt tillämpliga

i varje medlemsstat. Av detta följer att förordningarna i deras

gemenskapsrättsliga form omedelbart och ord för ord skall tillämpas av

medlemsstaternas förvaltningsmyndigheter utan någon särskild

inkorporerings- eller transformationsakt. Förordningarna har ett sådant

innehåll att de, om de i stället hade utgjorts av direktiv, skulle ha

införlivats i svensk lagstiftning med stöd av livsmedelslagen. Det kan

nämnas i sammanhanget att det finns en tendens till att EG i ökande

utsträckning använder förordningsformen på livsmedelsområdet.

Fastän EG-förordningarna är direkt tillämpliga i medlemsländerna kan

det vara nödvändigt att nationellt utfärda vissa kompletterande regler.

Till de EG-förordningar på livsmedelsområdet som fordrar

kompletteringar hör bl.a.

 rådets förordning (EEG) nr 2377/90 av den 26 juni 1990 om

inrättandet av ett gemenskapsförfarande för att fastställa gränsvärden för

högsta tillåtna restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel

av animaliskt ursprung,

 rådets förordning (EEG) nr 315/93 av den 8 februari 1993 om

fastställande av gemenskapsförfaranden för främmande ämnen i

livsmedel,

 kommissionens förordning (EG) nr 194/97 av den 31 januari 1997

om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i

livsmedel,

 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2232/96 av den

28 oktober 1996 om gemenskapsregler för aromämnen som används eller

är avsedda att användas i eller på livsmedel samt

 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97 av den

27 januari 1997 om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser.

Förordningarna i fråga saknar bestämmelser om sanktioner. Sådana

bestämmelser måste följaktligen meddelas i form av nationella regler.

Härtill kommer att förordningarna förutsätter att det finns en

tillsynsorganisation och närmare bestämmelser för tillsynen. Även i det

avseendet behövs följaktligen en nationell komplettering. I vissa fall

behöver förordningarna också kompletteras med avgiftsbestämmelser.

När det gäller frågan hur denna komplettering bör genomföras finns i

princip tre alternativ. Ett alternativ är att efter mönster av vad som

tidigare skett på t.ex. jordbrukets och fiskets områden utfärda en ny lag

som kompletterar EG:s förordningar om livsmedel. Ett annat alternativ är

att göra på det sätt som skett i Danmark, nämligen att meddela en ny lag

som i tillämpliga delar hänvisar till den gällande livsmedelslagen. Ett

tredje alternativ är att i den utsträckning det behövs låta bestämmelserna i

livsmedelslagen komplettera förordningarna. Flera skäl talar för att det

sistnämnda alternativet är det som är mest ändamålsenligt. Det finns

redan en nationell reglering på området. Livsmedelslagen är en

heltäckande och väl fungerande lag. Som Livsmedelsverket har påpekat

finns i livsmedelslagen med följdförfattningar ett komplett regelverk som

tillgodoser tillsynsmyndigheternas behov i arbetet med att säkerställa

säkra livsmedel och redlighet i handeln. De aktuella förordningarna

behandlar ämnen som omfattas av livsmedelslagens tillämpningsområde.

Det kan t.ex. vara så att ett livsmedel uppvisar brister både med avseende

på bestämmelserna i livsmedelslagen och bestämmelserna i en EG-

förordning. I ett sådant fall är det praktiskt att en tillsynsmyndighet kan

stödja ett samordnat ingripande på livsmedelslagen. Det framstår också

som onödigt att besluta en ny lag som endast består av föreskrifter som är

identiska med vissa föreskrifter i livsmedelslagen. Med endast en lag på

livsmedelsområdet undviks vidare de gränsdragningsproblem och

åtföljande tillämpningssvårigheter som skulle kunna uppstå med två lagar

i samma ämne.

Utöver de ovan redovisade förordningarna med bestämmelser om

livsmedel finns ett antal förordningar som hör till jordbruks- eller

fiskeområdet men som också innehåller bestämmelser som hör till

livsmedelsområdet. Dit hör rådets förordning (EEG) nr 1411/71 av den

29 juni 1971 om ytterligare bestämmelser om den gemensamma

organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter med

avseende på produkter som omfattas av nummer 04.01 i Gemensamma

tulltaxan, rådets förordning (EEG) nr 1898/87 av den 2 juli 1987 om

skydd av beteckningar som används vid saluhållande av mjölk och

mjölkprodukter, rådets förordning (EG) nr 2991/94 av den 5 december

1994 om regler för bredbara fetter, rådets förordning (EEG) nr 2136/89

av den 21 juni 1989 om gemensamma marknadsnormer för konserverade

sardiner, rådets förordning (EEG) nr 1536/92 av den 9 juni 1992 om

gemensamma marknadsnormer för konserverad tonfisk och bonit och

rådets förordning (EG) nr 820/97 av den 21 april 1997 om upprättande av

ett system för identifiering och registrering av nötkreatur och om

märkning av nötkött och nötköttsprodukter. Hit hör också vissa EG-

förordningar på vin- och spritområdet.

5.2 De nödvändiga ändringarna i livsmedelslagen

Regeringens förslag: Livsmedelslagens tillsyns-, avgifts-, straff- och

överklagandebestämmelser skall komplettera de EG-förordningar och

de delar av sådana förordningar som faller inom livsmedelslagens

tillämpningsområde. En ny bestämmelse införs som gör det möjligt att

överlämna tillsyn till ett enskilt kontrollorgan.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

bemyndigas att i fråga om EG-förordningarna meddela

kompletterande föreskrifter.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Enligt statens livsmedelsverk bör det i en

inledande paragraf anges att livsmedelslagen kompletterar de EG-

förordningar som helt eller delvis faller inom lagens tillämpningsområde.

Livsmedelsverket anser vidare att tillsynsbestämmelserna bör

kompletteras med bl.a. en bestämmelse som gör det möjligt att

överlämna tillsyn till ett enskilt kontrollorgan. Fiskeriverket efterlyser

bestämmelser som skulle göra det möjligt för Livsmedelsverket att

överlämna vissa tillsynsuppgifter till Fiskeriverket och vice versa. Vidare

vill Fiskeriverket ha möjlighet att ta i anspråk kommunala inspektörer för

kontroll av handelsstandarder vid landning och landtransport av fisk.

Svenska kommunförbundet har inte någon erinran mot förslaget under

förutsättning att detta inte blir kostnadsdrivande för kommunerna.

Skälen för regeringens förslag: De i föregående avsnitt uppräknade

förordningarna, som alltså behöver kompletteras, innehåller bl.a. följande

bestämmelser.

I rådets förordning (EEG) nr 2377/90 finns bestämmelser om

restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel.

Bestämmelserna syftar till att skydda människors och djurs hälsa. I

förordningen finns bestämmelser om de förfaranden som skall tillämpas

vid fastställandet av högsta tillåtna restmängder. Den som vill

marknadsföra ett läkemedel skall ansöka om tillstånd till detta hos

kommissionen. Kommissionen biträds vid sin prövning av Kommittén

för veterinärmedicinska läkemedel. Efter det att medlemsstaterna och

sökanden beretts tillfälle att lämna synpunkter på kommissionens förslag

till vilken restmängd som kan godtas överlämnas förslaget till

Kommittén för anpassning till tekniska framsteg av direktiven för

veterinärmedicinska läkemedel. Om kommissionen och kommittén är

överens beslutar kommissionen. I annat fall hänskjuts frågan till rådet.

En medlemsstat kan, om det behövs av hänsyn till människors eller

djurs hälsa, tillfälligt sätta bestämmelser om tillåtna restmängder ur kraft.

Till förordningen finns fogade bl.a. förteckningar över tillåtna

restmängder.

Rådets förordning (EEG) nr 315/93 innehåller bestämmelser om

främmande ämnen i livsmedel. Syftet med bestämmelserna är att skydda

folkhälsan. Enligt artikel 1 i förordningen avses med främmande ämnen

varje ämne som inte med avsikt har tillsatts ett livsmedel. Förordningen

är en ramförfattning som skall fyllas ut med särskilda författningar om

högsta tillåtna halter av främmande ämnen i livsmedel. Enligt artikel 2 i

ramförordningen får ett livsmedel med en för hög halt av ett främmande

ämne inte släppas ut på marknaden. Vidare skall enligt artikeln halten av

främmande ämnen hållas så låg som rimligen är möjligt i alla

hanteringsled. Enligt artikel 4 kan en medlemsstat tillfälligt upphäva eller

begränsa särförordningarnas bestämmelser om högsta tillåtna halter av

främmande ämnen. Detta gäller om en medlemsstat har skäl att

misstänka att ett främmande ämne i ett livsmedel utgör en hälsorisk även

om förordningens bestämmelser är uppfyllda.

Hittills har endast en särförordning om främmande ämnen i livsmedel

antagits. Det är kommissionens förordning (EG) nr 194/97 som

fastställer högsta tillåtna halt nitrat i spenat och sallad.

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2232/96 innehåller

bestämmelser om aromämnen. Aromämnen tillförs livsmedel för att ge

lukt eller smak. I förordningen ges föreskrifter om ett förfarande för

antagande av regler om aromämnen. Avsikten är att en förteckning över

tillåtna aromämnen skall upprättas och godkännas av kommissionen.

Förteckningen kan komma att innehålla bestämmelser om hur

aromämnena får användas. Reglerna om aromämnen syftar till att skydda

folkhälsan. På motsvarande sätt som i fråga om främmande ämnen kan

en medlemsstat upphäva eller begränsa rätten att använda ett av

gemenskapen godkänt aromämne.

Någon särförordning med en förteckning över godkända aromämnen

har ännu inte beslutats.

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97 innehåller

bestämmelser om under vilka förutsättningar nya livsmedel eller nya

livsmedelsingredienser får släppas ut på gemenskapsmarknaden. Med

nya livsmedel avses livsmedel som traditionellt inte har konsumerats

inom EU. Dit hör t.ex. livsmedel som innehåller eller är framställda av

genetiskt modifierade organismer. Det kan också vara fråga om

livsmedel som tillverkats med nya produktionsmetoder. Även dessa

bestämmelser har till ändamål att skydda folkhälsan. I förordningen finns

bestämmelser om att nya livsmedel skall bedömas från

säkerhetssynpunkt enligt vissa särskilda förfaranden.

I fråga om livsmedel som i huvudsak motsvarar livsmedel som redan

finns är det tillräckligt med en anmälan till kommissionen för att

livsmedlet skall få släppas ut på marknaden. När det gäller andra

livsmedel är förfarandet mer komplicerat. En ansökan skall göras i den

medlemsstat där livsmedlet är avsett att marknadsföras. Där görs en

första utvärdering av livsmedlet. Av den första utvärderingsrapporten

skall det framgå om det behövs en kompletterande utvärdering. Den

första utvärderingsrapporten skickas till kommissionen och övriga

medlemsstater som har viss tid på sig att framföra invändningar.

Framförs inte några invändningar och behövs det inte någon

kompletterande utvärdering får livsmedlet släppas ut på marknaden. I

annat fall skall kommissionen i samverkan med Ständiga

livsmedelskommittén pröva om en marknadsföring är tillåten. Om

kommissionen och kommittén inte är överens skall frågan föras till rådet.

Om det är fråga om att pröva ett livsmedel som består av eller

innehåller en genetiskt modifierad organism gäller särskilda regler.

Kommissionens beslut om tillstånd till marknadsföring skall vid behov

ange villkoren för användningen av livsmedlet. Beslutet kan också

innehålla krav på att livsmedlet skall märkas på visst sätt.

Om en medlemsstat har skäl att anta att ett livsmedel som godkänts

enligt förordningen medför risker för folkhälsan eller miljön, kan

medlemsstaten tillfälligt begränsa användningen av livsmedlet eller

ingripa mot handeln med livsmedlet.

De nu beskrivna EG-förordningarna behöver kompletteras i följande

avseenden. Det förutsätts att varje medlemsstat övervakar att

förordningarna följs och ser till att den som bryter mot förordningarna

straffas. Det behövs följaktligen först och främst tillsynsregler. I enlighet

med vad som anförts i det föregående bör livsmedelslagens tillsynsregler

komplettera förordningarna. Ändringar bör göras i 24, 25, 25 a, 27 och

28 §§ genom ett tillägg av innebörd att dessa tillsynsregler skall gälla

också de EG-förordningar som faller inom livsmedelslagens

tillämpningsområde. Tillägget bör utformas i enlighet med Lagrådets

förslag.

Som livsmedelsverket har påpekat förutsätter ett antal EG-förordningar

att enskilda kontrollorgan kan utses för att utöva tillsyn. Så är t.ex. fallet i

förordningen (EEG) nr 1907/90 om vissa handelsnormer för ägg och den

i det föregående nämnda förordningen (EG) nr 820/97. På samma sätt

som redan har skett i lagen (1995:551) om EG:s förordning om

ekologiskt framställda produkter och i lagen (1995:1336) om skydd för

beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel bör i livsmedelslagen

införas ett bemyndigande som gör det möjligt att överlämna tillsyn till ett

enskilt kontrollorgan.

Vidare bör livsmedelslagens avgiftsbestämmelse vidgas till att gälla

också tillsyn och prövning enligt EG-förordningarna på

livsmedelsområdet. Avgifterna kan bl.a. gälla tillsyn eller det

utvärderingsförfarande som förutsätts enligt förordningen om nya

livsmedel.

Livsmedelslagen bör dessutom tillföras en ny straffbestämmelse.

Enligt bestämmelsen bör den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter

mot sådana bestämmelser i de EG-förordningar som faller inom lagens

tillämpningsområde som rör kvalitetsnormer eller andra villkor för

handeln med livsmedel straffas med böter eller fängelse. Bestämmelser

av det slaget kan t.ex. vara regler som innebär att vissa livsmedel är

förbehållna särskilda beteckningar. Sådana bestämmelser finns bl.a. i

fråga om mjölk och mjölkprodukter. Andra exempel på bestämmelser

som omfattas av den föreslagna straffbestämmelsen är regler som kräver

att ett livsmedel skall vara godkänt för att få släppas ut på marknaden.

Slutligen kan de aktuella EG-förordningarna förutsätta att det

meddelas nationella särbestämmelser i något avseende. För detta

ändamål behövs en bestämmelse som ger regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer befogenhet att meddela föreskrifter som får

finnas som komplettering till EG-förordningarna om livsmedel. Sådana

särbestämmelser kan grundas på s.k. skyddsklausuler som ger

medlemsstaterna rätt att tillfälligt meddela nationella undantagsregler till

skydd för människors hälsa. Som nämnts i det föregående finns sådana

klausuler i förordning (EEG) nr 2377/90, förordning (EEG) nr 315/93

och förordning (EG) nr 2232/96. Ytterligare exempel är särskilda

nationella regler för saluhållande av mjölk som tillåts enligt vissa artiklar

i förordningen (EEG) nr 1411/71.

Några överklaganderegler som särskilt tar sikte på EG-förordningarna

behövs inte. Tillsyns- och avgiftsbeslut som rör dessa förordningar

kommer att omfattas av livsmedelslagens överklagandebestämmelser i

dess nuvarande lydelse.

Som nämnts i det föregående finns det ett antal EG-förordningar som

faller inom området för EG:s gemensamma jordbrukspolitik eller EG:s

gemensamma fiskeripolitik men som ändå är av intresse i det här

sammanhanget. Dessa förordningar omfattas av lagen (1994:1710) om

EG:s förordningar om jordbruksprodukter resp. lagen (1994:1709) om

EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Förordningarna

innehåller emellertid också regler som hör till livsmedelslagens

tillämpningsområde. I dessa delar bör förordningarna kompletteras med

livsmedelslagens tillsyns- och straffbestämmelser. Motivet för en sådan

uppdelning är detsamma som angivits ovan i fråga om de förordningar

som helt faller inom livsmedelslagens tillämpningsområde. Den

föreslagna uppdelningen bör komma till uttryck genom en ändring av

inledningsparagraferna i lagen om EG:s förordningar om

jordbruksprodukter och lagen om EG:s förordningar om den

gemensamma fiskeripolitiken.

Som Livsmedelsverket har påpekat är det lämpligt att i en ny inledande

bestämmelse i livsmedelslagen ange att lagen kompletterar de EG-

förordningar som helt eller delvis faller inom lagens tillämpningsområde.

Frågorna om en överflyttning av tillsynsuppgifter mellan de centrala

myndigheterna som Fiskeriverket tar upp i sitt remissvar fordrar

ytterligare överväganden. Detsamma gäller frågan om Fiskeriverkets

möjligheter att ta i anspråk kommunala inspektörer för viss

kontrollverksamhet. De nu nämnda frågorna är föremål för utredning

inom ramen för de uppdrag som lämnats till

Livsmedelstillsynskommittén (Dir. 1997:25) och Fiskeriutredningen

(Dir. 1996:97).

Kommunförbundet har i sitt remissyttrande anfört att effekterna av

förslaget inte får bli kostnadsdrivande. Den bedömningen kan emellertid

göras att den tillkommande tillsynen bara i mycket liten om ens någon

utsträckning kommer att påverka omfattningen av kommunernas

tillsynsarbete.

Alla förordningar med livsmedelsbestämmelser skall inte kompletteras

med bestämmelser i livsmedelslagen. Undantag bör göras för

förordningarna om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och om

skydd för beteckningar på livsmedel. Dessa förordningar kompletteras

genom särskilda lagar, nämligen lagen (1995:551) om EG:s förordning

om ekologiskt framställda produkter och lagen (1955:1336) om skydd för

beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel, m.m.

6 Genomförandet av direktiv och beslut om

vissa ämnen i djur och djurprodukter som kan

skada människors hälsa

6.1 Svenska bestämmelser på området

Av bestämmelser i djurskyddslagen (1988:534) och

djurskyddsförordningen (1988:539) följer att det är förbjudet att tillföra

djur hormoner eller andra ämnen för att påverka djurets egenskaper i

annat syfte än att förebygga, påvisa, bota eller lindra sjukdom eller

sjukdomssymptom. Vissa undantag från bestämmelserna finns i

föreskrifter meddelade av Statens jordbruksverk. Enligt dessa föreskrifter

får hormoner användas för att förhindra befruktning, framkalla abort,

stimulera ägglossning, verka sammandragande på livmoder eller

synkronisera brunst.

Bestämmelser i övrigt om läkemedel till djur och andra ämnen som

kan tillföras djur finns i läkemedelslagen (1992:859),

läkemedelsförordningen (1992:1752), lagen (1985:295) om foder,

förordningen (1985:879) om foder, förordningen (1971:810) med allmän

veterinärinstruktion och i föreskrifter meddelade av Statens

jordbruksverk.

Kontrollbestämmelser som tar sikte på användningen av bl.a.

läkemedel till djur finns i lagen (1992:1683) om provtagning på djur,

m.m. (provtagningslagen), i förordningen (1993:1488) om provtagning

på djur, m.m., samt i livsmedelslagen (1971:511),

livsmedelsförordningen (1971:807) och i föreskrifter som har meddelats

av Statens livsmedelsverk.

6.2 EG:s bestämmelser på området

EG:s bestämmelser om användningen av läkemedel och andra

främmande ämnen som tillförs djur finns numera i huvudsak samlade i

två direktiv.

Det är förbjudet att använda hormonella ämnen i tillväxtbefrämjande

syfte. Det förbudet finns i rådets direktiv 96/22/EG av den 29 april 1996

om förbud mot användning av vissa ämnen med hormonell och

tyreostatisk verkan samt av b-agonister vid animalieproduktion och om

upphävande av direktiv 81/602/EEG, 88/146/EEG och 88/299/EEG.

Omfattande bestämmelser finns om kontroll av hormonförbudet och

om annan kontroll av läkemedelsrester och rester av andra främmande

ämnen i kött. Enligt bestämmelserna skall medlemsstaterna upprätta en

plan för den kontroll som skall genomföras med avseende på

restsubstanser i djur, djurprodukter och foder. Vidare finns bestämmelser

om egenkontroll och den kontroll som de nationella myndigheterna skall

genomföra. Regler finns också om vilka åtgärder som skall vidtas vid

överträdelser. Bestämmelserna finns i rådets direktiv 96/23/EG om

införande av kontrollåtgärder för vissa ämnen och restsubstanser av dessa

i levande djur och i produkter framställda därav och om upphävande av

direktiv 85/358/EEG och 86/469/EEG samt beslut 89/187/EEG och

91/64/EEG.

6.3 Genomförandet av EG:s bestämmelser

Regeringens förslag: Provtagningslagens tillämpningsområde vidgas

till att avse också andra ämnen än läkemedel. Provtagning skall kunna

göras inte bara på djur och djurprodukter utan också på t.ex. foder.

Föreskrifter skall kunna meddelas om skyldighet för den som håller

djur att registrera användningen av läkemedel till djuren och bevara

journaler som rör sådan behandling.

I fråga om djur eller djurprodukter som innehåller eller kan antas

innehålla ämnen eller restsubstanser som kan skada människors hälsa

skall det kunna föreskrivas eller beslutas om bl.a. avlivning av djur

och förbud mot att djur eller djurprodukter flyttas, överlåts eller

används till livsmedel.

Även lagens tillsynsbestämmelser ändras. Inte bara djurägare utan

också andra personer som tar befattning med djur skall vara skyldiga

att lämna upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen.

Vidare skall företrädare för behöriga myndigheter i andra

medlemsstater inom Europeiska unionen ges rätt till tillträde för

kontroll.

Promemorians förslag: Överensstämmer i sina huvuddrag med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Livsmedelsverket har i sitt remissvar påpekat att

provtagningslagens tillämpningsområde bör vidgas. Den nuvarande

avgränsningen till provtagning på bl.a. djur och djurkroppar är alltför

snäv. Verket hänvisar till att restsubstanskontrollen kommer att utökas.

Skälen för regeringens förslag: Våra nationella regler om

hormonanvändning och annan användning av läkemedel till djur innebär

att EG:s rättsakter på området i allt väsentligt redan är genomförda i

Sverige. I några avseenden behövs dock kompletterande bestämmelser.

Ett av ändamålen med provtagningslagen i dess nuvarande lydelse är

att kontrollera användningen av läkemedel vid uppfödningen av djur.

Prov får tas på djur och djurkroppar, mjölk som levereras till mejeri och

på annat material som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer. Enligt motiven till lagen kan sådant material vara

blod och andra kroppsvätskor.

Direktivet 96/23/EG avser emellertid inte bara kontroll av

användningen av läkemedel till djur utan också kontroll av vissa andra

ämnen och restsubstanser. Dit hör bl.a. organiska fosforföreningar,

mykotoxiner och färgämnen. Enligt direktivet skall kontroll ske också i

andra sammanhang än vid uppfödning av djur. Föremål för kontroll kan

också vara annat än djur och vissa djurprodukter, t.ex. foder.

Provtagningslagens tillämpningsområde bör följaktligen vidgas. Det

inledningsvis beskrivna ändamålet med provtagningslagen bör i

fortsättningen vara att möjliggöra kontroll av förekomsten av vissa

ämnen och restsubstanser i djur och djurprodukter. Provtagning bör

också kunna ske på t.ex. foder och vad gäller restsubstanskontroll på bl.a.

honung och ägg. För att lagen skall ge stöd för den kontroll som

förutsätts i direktiven bör det införas en bestämmelse om att provtagning

får utföras på djur och djurprodukter, foder samt material i övrigt enligt

vad som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer.

Enligt direktivet 96/23/EG skall det finnas ett register hos varje

djurhållare i vilket det skall göras anteckningar om den

läkemedelsbehandling som djuren undergår. Vidare är djurhållaren

skyldig att bevara de för behandlingen utskrivna recepten under fem år.

Nationella bestämmelser om djurhållarens skyldigheter i det här

avseendet kan meddelas i form av föreskrifter för veterinärerna med det

innehållet att veterinären som villkor för förskrivning av läkemedlen

skall försäkra sig om att djurägaren uppfyller registrerings- och

arkiveringsskyldigheten. En effektivare reglering kan åstadkommas om

föreskrifter meddelas med stöd av provtagningslagen. Det föreslås därför

att bemyndigandena i den lagen vidgas till att gälla också föreskrifter om

skyldighet att registrera behandling med läkemedel och att bevara

journaler som rör sådan behandling. Av journalerna framgår det vilka

läkemedel som förskrivits. En arkivering av journalerna bör därför tjäna

samma syfte som en arkivering av recepten. Djurhållaren har i allmänhet

inte några kopior av recepten men får alltid en kopia av

behandlingsjournalen.

Av direktiv 96/23/EG följer att djur och djurprodukter som varit

föremål för provtagning inte får flyttas förrän resultatet av provtagningen

är tillgängligt. I direktivet finns också bestämmelser om olika åtgärder

som skall vidtas när det upptäcks att djur eller djurprodukter innehåller

otillåtna ämnen eller restsubstanser. Djuren skall identifieras och förses

med särskilda märken. Slaktkroppar och andra djurprodukter skall kunna

omhändertas. Förbud skall kunna meddelas mot att produkterna används

som livsmedel. Beslut skall också kunna meddelas om att djur skall

avlivas och destrueras. Man skall också kunna förbjuda att djur överlåts

eller att djur eller djurprodukter avlägsnas från den plats där djuren eller

produkterna finns. Någon ersättning skall inte lämnas till djurägaren när

djur avlivas. Destruktion av avlivade djur skall ske på djurägarens

bekostnad.

För att göra det möjligt att meddela nationella bestämmelser om de

nyssnämnda åtgärderna bör det föras in ett nytt bemyndigande i

provtagningslagen. Det bör anges att föreskrifter eller beslut i enskilda

fall kan meddelas i fråga om djur eller djurprodukter som innehåller eller

kan antas innehålla sådana ämnen eller restsubstanser som kan skada

människors hälsa. Föreskrifterna och besluten skall kunna avse

 omhändertagande eller märkning av djur eller djurprodukter,

 förbud mot att djur eller djurprodukter flyttas, överlåts eller används

till livsmedel,

 avlivning av djur,

 destruktion av djur som har avlivats och av djurprodukter.

Enligt provtagningslagen gäller som huvudregel att Jordbruksverket

har ansvaret för tillsynen. När det gäller tillsynen av föreskrifter eller

beslut i enskilda fall om hanteringen av djurprodukter, dvs. livsmedel,

som innehåller otillåtna läkemedel eller andra ämnen eller läkemedel i

otillåten mängd bör emellertid Livsmedelsverket svara för tillsynen.

Provtagningslagens tillsynsbestämmelser bör därför ändras så att

regeringen i förordningen till lagen kan föreskriva om denna tillsyn.

Enligt lagens nuvarande tillsynsbestämmelser kan en

tillsynsmyndighet meddela de förelägganden som behövs för att lagen

och med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall följas. Med hänsyn

bl.a. till innehållet i det nya bemyndigande som rör administrativa

sanktioner mot skadliga ämnen i djur och djurprodukter bör en

tillsynsmyndighet kunna meddela inte bara förelägganden utan också

förbud. Tillsynsbestämmelserna bör ändras i enlighet härmed. I enlighet

med vad Lagrådet har förordat bör den vitesregel som nu finns i

förordningen (1993:1488) om provtagning på djur, m.m. inarbetas i

lagen.

Enligt direktivet 96/23/EG förutsätts det att myndigheterna genomför

en närmare undersökning när en otillåten användning av läkemedel eller

andra ämnen har uppdagats. En kontroll skall genomföras inte bara hos

det företag eller den person där djuren eller djurprodukterna finns utan

också hos andra som på något sätt har tagit befattning med djuren eller

produkterna. Det kan t.ex. gälla den som fött upp djuren eller

transporterat dem från ett företag till ett annat. Alla inblandade är

skyldiga att bidra med de uppgifter om djuren som behövs för

myndigheternas undersökning.

För att genomföra direktivet i det här avseendet behöver provtagnings-

lagens tillsynsbestämmelser ändras. Enligt den nuvarande lydelsen är det

bara djurhållaren som är skyldig att tillhandagå tillsynsmyndigheten med

upplysningar. Skyldigheten bör vidgas till att omfatta också

tillhandahållande av handlingar. Vidare bör skyldigheten gälla var och en

som blir föremål för tillsyn enligt lagen.

Enligt direktivet 96/23/EG kan det bli fråga om att företrädare för

behöriga myndigheter i andra medlemsstater inom EU skall ges

möjlighet att kontrollera efterlevnaden av direktivet på plats. Det innebär

att sådana företrädare måste ges motsvarande rätt till tillträde och rätt till

handlingar som enligt lagen gäller för EG:s institutioner och deras

experter. Som Lagrådet har påpekat bör den begränsningen gälla att

rätten bara får utövas tillsammans med företrädare för en svensk

myndighet. Lagen bör ändras i enlighet härmed.

För att kontrollera användningen av läkemedel förutsätter EG:s

bestämmelser att det tas prov såväl ute i djurbesättningarna som i

slakterierna. Stöd för att meddela bestämmelser om sådan provtagning

finns i provtagningslagen. I förordningen till lagen har Livsmedelsverket

bemyndigats meddela föreskrifter om provtagningen. Frågan om ansvaret

för provtagningen har emellertid kommit att bli föremål för diskussion

mellan Livsmedelsverket och Jordbruksverket.

På grundval av ett förslag från Jordbruksverket föreslås i promemorian

den ordningen gälla att Livsmedelsverket i fortsättningen ansvarar för

den provtagning som skall ske efter det att djuren förts till slakteri. För

provtagningen dessförinnan, dvs. för de prov som tas ute i

besättningarna, skall ansvaret ligga på Jordbruksverket. Som

Livsmedelsverket har påpekat skulle emellertid en sådan överföring

medföra vissa problem med finansiering av provtagningen. Med hänsyn

härtill och att den nuvarande ordningen, med Livsmedelsverket som

ensamt ansvarigt för kontrollen, synes ha fungerat väl i praktiken bör

enligt regeringens mening den gällande ansvarsfördelningen behållas.

Den nuvarande avgiftsbestämmelsen i provtagningslagen avser

ersättning för provtagning, undersökning eller kontroll enligt lagen.

Provtagningslagens krav på märkning och registrering föranleder

emellertid avgifter också för öronmärken och registerhållning. Det

nuvarande avgiftsbemyndigandet ger inte stöd för ett sådant avgiftsuttag.

Bemyndigandet bör, med hänsyn till vad Lagrådet har anfört, vidgas till

att gälla kostnader för provtagning, undersökning, kontroll, märkning och

registrering.

7 Ändringar i lagen (1994:1710) om EG:s

förordningar om jordbruksprodukter

Regeringens förslag: Bemyndigandet i lagen om EG:s förordningar

om jordbruksprodukter att ta ut avgifter för tillsyn vidgas till att gälla

även avgifter för en myndighets kostnader för märkning och

registrering enligt lagen.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Förslaget ifrågasätts av Lantbrukarnas

riksförbund som anser det oacceptabelt att utökade kontrollformer skall

finansieras av lantbruket. Förbundet kräver i fråga om finansieringen en

jämförelse med andra medlemsländer.

Skälen för regeringens förslag: Det nuvarande avgiftsbemyndigandet

i lagen om EG:s förordningar om jordbruksprodukter avser endast

kostnader som hänför sig till tillsynen och de kartor som tillhandahålls i

stödärenden. Den nyligen beslutade rådsförordningen (EG) nr 820/97 om

upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur

och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter faller delvis under

lagens tillämpningsområde. Enligt den förordningen kan

medlemsstaterna låta djurhållarna bära de utgifter som är förenade med

bl.a. öronmärken, databaser och pass för djuren. Med hänsyn härtill bör

lagens avgiftsbemyndigande vidgas så att det i fortsättningen avser såväl

en myndighets kostnader för tillsyn, märkning och registrering enligt

lagen som kostnaden för kartor. Ett på detta sätt utformat

avgiftsbemyndigande överensstämmer med vad Lagrådet har föreslagit.

En avgiftsfinansiering av djurmärkningssystemet har valts också av

andra medlemsländer, t.ex. Storbritannien, Nederländerna och Belgien.

Den databas som byggs upp i Sverige kommer att medfinansieras av EG

med högst 50 procent av investeringskostnaden.

8 Ändringar i lagen (1992:1684) om EEG-

handelsgödsel

Regeringens förslag: Förkortningen EEG ersätts med EG i lagen

(1992:1684) om handelsgödsel.

Skälen för regeringens förslag: I artikel G i fördraget om Europeiska

unionen har begreppet Europeiska ekonomiska gemenskapen ( EEG )

ersatts av Europeiska gemenskapen ( EG ). Europaparlamentet och

rådet har den 24 november 1997 antagit direktiv 97/63/EG om ändring av

rådets direktiv 76/116/EEG, 80/876/EEG, 89/284/EEG och 89/530/EEG

om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om gödselmedel.

Ändringen innebär en anpassning till den nya förkortningen EG .

Direktivet skall vara genomfört i medlemsstaterna senast den 1 juli 1998.

Regeringen föreslår att lagen (1992:1684) om EEG-handelsgödsel

ändras för att därigenom genomföra direktivet.

9 Kostnader

De föreslagna ändringarna i livsmedelslagen och lagen om provtagning

på djur, m.m. innebär att myndigheterna får ett i viss mån vidgat tillsyns-

område. Ändringarna innebär också att tillämpningsområdena för

överklagande- och straffbestämmelserna utökas i någon mån. Även

sammantagna torde emellertid ändringarna bara marginellt komma att

öka myndigheternas arbete. De kan därför finansieras inom nuvarande

ramar.

10 Författningskommentarer

10.1 Livsmedelslagen

4 a §

Som framgår av den allmänna motiveringen finns det ett antal EG-

förordningar som uteslutande behandlar livsmedelsfrågor. Därutöver

finns det några EG-förordningar som hör till jordbruks- eller

fiskeområdet men som också innehåller livsmedelsbestämmelser. För att

beskriva det förhållandet att livsmedelslagen skall komplettera dels vissa

EG-förordningar i dess helhet, dels vissa enskilda bestämmelser i EG-

förordningar används uttrycket EG-förordningar som helt eller delvis

faller inom lagens tillämpningsområde.

Enligt en bestämmelse i paragrafens första stycke skall de avsedda EG-

förordningarna förtecknas i Svensk författningssamling. Bestämmelsen

har utformats efter mönster av 15 § lagen (1996:95) om vissa

internationella sanktioner.

Paragrafen, som motsvarar 2 a § i det remitterade lagförslaget, har

utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter.

24 §

Ändringen i paragrafens första stycke har kommenterats i den allmänna

motiveringen. I andra stycket införs ett bemyndigande som gör det

möjligt att överlämna tillsyn till ett enskilt kontrollorgan. I den mån det

blir aktuellt att överlåta tillsyn till privata organ krävs lagstöd för ett

sådant överlämnande eftersom tillsynen har karaktär av

myndighetsutövning.

25 26 §§

EG-rätten förutsätter att EG-förordningar kan verkställas lika effektivt

som nationella bestämmelser. I 25 § har därför det tillägget gjorts att

förelägganden och förbud samt rättelse på den försumliges bekostnad får

användas också för att säkerställa efterlevnaden av EG-förordningar. Av

samma skäl åläggs tillsynsmyndigheterna i 25 a § att beivra även

överträdelser av sådana förordningar.

Befogenheten att meddela förelägganden och förbud eller besluta om

rättelse tillkommer bara tillsynsmyndigheterna. Om ett enskilt kontroll-

organ i sin tillsynsverksamhet anser det motiverat att ingripa med ett

föreläggande eller förbud, skall kontrollorganet underrätta en myndighet

som har befogenhet att fatta beslut om vitesföreläggande eller

vitesförbud. Däremot skall enligt 26 § ett enskilt kontrollorgan, på

samma sätt som myndigheterna, ha rätt till tillträde till bl.a. områden och

lokaler och rätt till de upplysningar och handlingar som behövs för

tillsynen.

27 §

Vissa EG-förordningar innehåller bestämmelser som innebär att det

under vissa förutsättningar är förbjudet att saluhålla ett livsmedel.

Motsvarande nationella bestämmelser finns i 16 §. Ett saluförbud kan

dessutom komma att gälla som resultat av ett beslut meddelat med stöd

av 25 §, som också kan ta sikte på överträdelser av EG-bestämmelser.

Oavsett om saluförbudet följer direkt av en EG-förordning eller har

beslutats med stöd av 25 § skall en tillsynsmyndighet kunna ta hand om

det aktuella livsmedlet med stöd av förevarande paragraf.

28 §

Föreskrifter om hur tillsynen skall bedrivas skall kunna omfatta också

den tillsyn som rör EG-förordningar som innehåller

livsmedelsbestämmelser. Ett tillägg med denna innebörd har gjorts i

paragrafens första stycke.

29 a §

Avgiftsbemyndigandet har kompletterats i två avseenden. Avgift skall

kunna tas ut också för den tillsyn som bedrivs av ett enskilt

kontrollorgan. Dessutom skall avgift kunna tas ut även för den tillsyn och

prövning som föranleds av EG-förordningarna. Dit hör bl.a. en

myndighets tillsyn över enskilda kontrollorgan. Bemyndigandet har

utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter.

30 §

Paragrafen har kommenterats i den allmänna motiveringen.

10.2 Lagen om provtagning på djur, m.m.

1 3 §§

Provtagningslagens tillämpningsområde har vidgats till att omfatta inte

bara kontroll av förekomsten av läkemedel till djur utan också kontroll av

vissa ämnen och deras restsubstanser i djur och djurprodukter. Dit hör

inte bara hormoner och veterinärmedicinska ämnen utan också t.ex.

kemikalier och mykotoxiner som kan tillföras djur via fodret.

Provtagning skall också kunna ske på annat än djur, t.ex. på mjölk och

foder. Det sistnämnda förhållandet har föranlett ett nytt bemyndigande i

3 §.

4 §

I paragrafen har bemyndigandet att meddela föreskrifter vidgats till att

gälla också skyldighet att föra register över behandling med läkemedel

och bevara journaler över sådan behandling. Enligt EG:s regler åvilar

denna skyldighet inte bara den som föder upp djur utan också den som

håller djur.

4 b §

Paragrafen, som fått sin beteckning efter förslag av Lagrådet, motsvarar

4 c § i det remitterade förslaget. Paragrafen har kommenterats i den

allmänna motiveringen.

7 9 §§

Ändringarna har kommenterats i den allmänna motiveringen.

10 §

Straffbestämmelsen har, efter Lagrådets påpekande, vidgats till att gälla

också den som bryter mot föreskrifter meddelade med stöd av 4 a 4 c §§.

Bestämmelsen har också ändrats med hänsyn till att även andra än

djurägare kan bli ansvariga för att meddelade föreskrifter iakttas.

På inrådan av Lagrådet har i andra stycket tagits in en bestämmelse om

att den som har överträtt ett vitesförbud inte skall kunna dömas till straff

för en gärning som omfattas av förbudet.

10.3 Lagen om EG:s förordningar om jordbruksprodukter

1 §

I lagens inledande paragraf har det förts in en bestämmelse som innebär

att lagen inte skall tillämpas i fråga om sådana bestämmelser i EG-

förordningar som helt faller inom livsmedelslagens tillämpningsområde.

Av ordalydelsen följer att det kan bli aktuellt att tillämpa såväl

livsmedelslagen som den förevarande lagen på en och samma

bestämmelse i en EG-förordning. Som exempel kan nämnas att tillsynen

över fetthaltsbestämmelserna för mjölk enligt förordning (EEG) nr

1411/71 kommer att utövas med stöd av såväl livsmedelslagen som lagen

om EG:s förordningar om jordbruksprodukter.

11 §

Ändringen har kommenterats i den allmänna motiveringen.

10.4 Lagen om EG:s förordningar om den gemensamma

fiskeripolitiken

1 §

Se författningskommentaren under 1 § lagen om EG:s förordningar om

jordbruksprodukter. Ett exempel på en förordning som innehåller såväl

fiske- som livsmedelsbestämmelser är rådets förordning (EEG) nr

2136/89 om gemensamma marknadsnormer för konserverade sardiner

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över PM om komplettering av EG:s

förordningar om livsmedel, m.m. avgivits av Göta hovrätt,

Läkemedelsverket, Statens jordbruksverk, Statens veterinärmedicinska

anstalt, Statens livsmedelsverk, Fiskeriverket, Konsumentverket, Statens

naturvårdsverk, Länsstyrelserna i Stockholms och Västerbottens län,

Utredningen om livsmedelstillsynen, Stockholms kommun, Svenska

kommunförbundet, Lantbrukarnas riksförbund, Sveriges

veterinärförbund och Svenska Mjölkproducenternas Riksförening

(SMR).

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511)

Härigenom föreskrivs i fråga om livsmedelslagen (1971:511)1

dels att 24 28, 29 a och 30 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 a §

Lagen kompletterar de EG-

förordningar som helt eller delvis

faller inom tillämpningsområdet för

denna lag, i den utsträckning det

behövs för att förordningarna skall

kunna verkställas i landet.

Regeringen skall i Svensk

författningssamling ge till känna

vilka EG-förordningar som avses.

För förordningar som reglerar

ekologisk produktion och skydd för

beteckningar på livsmedel finns det

särskilda bestämmelser i lagen

(1995:551) om EG:s förordning om

ekologiskt framställda produkter

och lagen (1995:1336) om skydd

för beteckningar på

jordbruksprodukter och livsmedel,

m.m.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter som får finnas

som komplettering till de EG-

förordningar som helt eller delvis

faller inom lagens

tillämpningsområde.

24 §2

Statens livsmedelsverk utövar

den centrala tillsynen över

efterlevnaden av denna lag och de

föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen. Länsstyrelsen utövar

den närmare tillsynen inom länet.

Den eller de kommunala nämnder

som fullgör uppgifter inom miljö-

och hälsoskyddsområdet utövar

tillsynen inom kommunen om

regeringen inte har föreskrivit att

tillsynen skall utövas av

Livsmedelsverket.

Statens livsmedelsverk utövar

den centrala tillsynen över

efterlevnaden av denna lag, de

föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen och de EG-

förordningar som helt eller delvis

faller inom lagens

tillämpningsområde. Länsstyrelsen

utövar den närmare tillsynen inom

länet. Den eller de kommunala

nämnder som fullgör uppgifter

inom miljö- och

hälsoskyddsområdet utövar

tillsynen inom kommunen om

regeringen inte har föreskrivit att

tillsynen skall utövas av

Livsmedelsverket.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

överlämna vissa tillsynsuppgifter

till ett enskilt kontrollorgan som är

juridisk person.

25 §

Tillsynsmyndighet får meddela

föreläggande eller förbud som

uppenbart behövs för att lagen eller

föreskrifter som meddelats med

stöd av lagen skall efterlevas.

Tillsynsmyndighet får meddela

föreläggande eller förbud som

uppenbart behövs för att lagen,

föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen eller de EG-

förordningar som helt eller delvis

faller inom lagens

tillämpningsområde skall

efterlevas.

I beslut om föreläggande eller förbud kan tillsynsmyndighet utsätta

vite.

Underlåter någon att vidtaga

åtgärd som åligger honom enligt

denna lag eller enligt föreskrifter

som meddelats med stöd av denna

lag eller enligt tillsynsmyndighets

föreläggande, får myndigheten

förordna om rättelse på hans

bekostnad.

Underlåter någon att vidta åtgärd

som åligger honom enligt denna

lag, de föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen eller

de EG-förordningar som helt eller

delvis faller inom lagens

tillämpningsområde eller enligt

tillsynsmyndighetens föreläggande,

får myndigheten besluta om rättelse

på hans bekostnad.

25 a §

Tillsynsmyndigheterna skall

verka för att överträdelser av denna

lag beivras.

Tillsynsmyndigheterna skall

verka för att överträdelser av denna

lag och de EG-förordningar som

helt eller delvis faller inom lagens

tillämpningsområde beivras.

26 §

För tillsyn enligt 24 § har en

tillsynsmyndighet rätt att få tillträde

till områden, livsmedelslokaler och

andra utrymmen och att där göra

undersökningar och ta prover. En

tillsynsmyndighet har rätt att på

begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för

tillsynen.

För tillsyn enligt 24 § har en

tillsynsmyndighet och ett enskilt

kontrollorgan rätt att få tillträde till

områden, livsmedelslokaler och

andra utrymmen och att där göra

undersökningar och ta prover. En

tillsynsmyndighet och ett enskilt

kontrollorgan har rätt att på

begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för

tillsynen.

Polismyndigheten skall på begäran lämna den hjälp som behövs vid

tillsynen.

27 §3

Tillsynsmyndigheten får ta hand

om en vara som saluhålls eller som

uppenbart är avsedd att saluhållas i

strid med 16 och 17 §§.

Tillsynsmyndigheten får vidare ta

hand om en vara som avses med ett

föreläggande eller ett förbud enligt

25 §, om föreläggandet eller

förbudet inte följs.

Tillsynsmyndigheten får ta hand

om en vara som saluhålls eller som

uppenbart är avsedd att saluhållas i

strid med 16 och 17 §§ eller i strid

med en EG-förordning som helt

eller delvis faller inom lagens

tillämpningsområde.

Tillsynsmyndigheten får vidare ta

hand om en vara som avses med ett

föreläggande eller ett förbud enligt

25 §, om föreläggandet eller

förbudet inte följs.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om vilka åtgärder som skall vidtas med kött som

med stöd av första stycket tagits om hand i samband med slakt.

Om en vara i något annat fall än som avses i andra stycket har tagits

om hand, får ägaren under tillsynsmyndighetens kontroll göra varan

duglig till livsmedel eller använda den för något annat ändamål. Annars

skall varan förstöras genom tillsynsmyndighetens försorg.

Tillsynsmyndigheten skall låta förstöra också sådana varor som

omfattas av ett förbud enligt 11 a §, om det inte finns särskilda skäl för

något annat.

28 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om hur

tillsynen skall bedrivas och om

undersökning och annan kontroll

som behövs för att denna lag skall

följas.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om hur

tillsynen skall bedrivas och om

undersökning och annan kontroll

som behövs för att lagen eller de

EG-förordningar som helt eller

delvis faller inom lagens

tillämpningsområde skall följas.

För kontrollen av kött får regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer meddela föreskrifter om köttbesiktning och om

uppgiftsskyldighet för den som lämnar djur till slakt. Sådana föreskrifter

får meddelas för kött från olika djurslag i den utsträckning de behövs

från hälso- eller näringssynpunkt.

29 a §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva om avgifter för en

myndighets verksamhet enligt

denna lag eller enligt föreskrifter

som meddelas med stöd av lagen.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva om avgifter för en

myndighets eller ett enskilt

kontrollorgans verksamhet enligt

lagen, föreskrifter som meddelas

med stöd av lagen eller enligt de

EG-förordningar som helt eller

delvis faller inom lagens

tillämpningsområde.

Regeringen får föreskriva att kommun skall ombesörja uppbörden av

avgifter för den statliga tillsynen.

30 §4

Till böter eller fängelse i högst ett år döms, om inte gärningen är ringa,

den som med uppsåt eller av oaktsamhet

1. bryter mot 6, 8, 16, 17 eller 19 §, 21 § första stycket eller 23 §,

2. bryter mot föreskrift som meddelats med stöd av 9 eller 10 §, 11 §

såvitt avser hantering, 12 §, 20 §, 21 § andra stycket, 22 § tredje stycket,

28 § andra stycket eller 29 §,

3. vid märkning enligt föreskrift som meddelats med stöd av 13 §

lämnar oriktiga uppgifter,

4. åsidosätter villkor som

meddelats med stöd av 6 §.

4. åsidosätter villkor som

meddelats med stöd av 6 §,

5. bryter mot föreskrifter

meddelade med stöd av 2 a § andra

stycket eller mot sådana

bestämmelser i de EG-förordningar

som helt eller delvis faller inom

lagens tillämpningsområde som rör

kvalitetsnormer eller andra villkor

för handeln med livsmedel.

Om förpliktelse av betydelse från hälsosynpunkt eller för konsument-

intresset uppsåtligen åsidosatts i större omfattning eller annars på ett

allvarligt sätt, döms till fängelse i högst två år.

Den som med uppsåt eller av oaktsamhet inte fullgör sina skyldigheter

enligt 26 § första stycket andra punkten, döms till böter.

Till ansvar enligt första stycket döms inte, om gärningen är belagd med

straff i brottsbalken.

Om ansvar för den som i strid mot föreskrift som meddelats med stöd

av 11 § inför livsmedel till landet och försök därtill finns bestämmelser i

lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1683) om provtagning

på djur, m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1683) om provtagning på

djur, m.m.1

dels att 1 4, 7 9 §§ samt rubriken närmast före 4 § skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 c §, samt närmast före

4 c § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §2

Denna lag avser

1. kartläggning och kontroll av smittsamma djursjukdomar,

2. kontroll av användningen av

läkemedel vid uppfödningen av

djur,

2. kontroll av vissa ämnen och

deras restsubstanser i djur och

djurprodukter,

3. märkning och registrering av djur,

4. åtgärder för att hindra spridning av smittsamma djursjukdomar.

2 §

För att kartlägga förekomst av, fastställa frihet från eller kontrollera

vissa smittsamma djursjukdomar får regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer föreskriva eller i det särskilda fallet besluta om

provtagning eller undersökning enligt denna lag.

För att kontrollera användningen

av läkemedel och andra ämnen

eller beredningar med liknande

verkan vid uppfödningen av djur får

regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer föreskriva

eller i det särskilda fallet besluta

om provtagning eller undersökning

enligt denna lag.

För att kontrollera förekomsten

av vissa ämnen och deras

restsubstanser i djur och

djurprodukter får regeringen eller

den myndighet som regeringen

bestämmer föreskriva eller i det

särskilda fallet besluta om

provtagning eller undersökning

enligt denna lag.

3 §

Provtagning eller undersökning

enligt 2 § får utföras av veterinär

eller annan person som utses av

regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer. Provtag-

ningen eller undersökningen får

utföras på

1. djur och djurkroppar,

2. mjölk som levereras till mejeri,

3. annat material som regeringen

eller den myndighet som regeringen

bestämmer föreskriver.

Provtagning eller undersökning

enligt 2 § får utföras av veterinär

eller annan person som utses av

regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer.

Provtagningen eller

undersökningen får utföras på djur

och djurkroppar och det

provtagningsmaterial i övrigt som

föreskrivs av regeringen eller den

myndighet som regeringen

bestämmer.

Provtagningen eller undersökningen får utföras utan samtycke av ägare

eller annan rättsinnehavare och skall genomföras på ett sätt som innebär

så små olägenheter som möjligt för denne.

Hälsoövervakning och villkor för

livdjursförsäljning

Hälsoövervakning, uppgifter om

läkemedelsanvändning och villkor

för livdjursförsäljning

4 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om vad den

som föder upp djur skall iaktta i

fråga om

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om vad den

som föder upp eller håller djur

skall iaktta i fråga om

1. skyldighet att anmäla verksamheten till en myndighet och att föra

anteckningar om verksamheten,

2. skyldighet att anmäla

misstanke om djursjukdom till en

veterinär, och

2. skyldighet att anmäla

misstanke om djursjukdom till en

veterinär,

3. krav på hygien i

djurhållningen.

3. skyldighet att föra register

över behandling med läkemedel och

bevara journaler som rör sådan

behandling, och

4. krav på hygien i

djurhållningen.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får vidare

föreskriva eller i ett enskilt fall besluta att djur får säljas till annat än

slakt eller flyttas från ett område till ett annat inom landet, endast om

djuren är fria från viss sjukdom.

Djur och djurprodukter som

innehåller otillåtna ämnen

4 c §

I fråga om djur eller

djurprodukter som innehåller eller

kan antas innehålla sådana ämnen

eller restsubstanser som kan skada

människors hälsa får regeringen

eller den myndighet som regeringen

bestämmer meddela föreskrifter

eller i det enskilda fallet besluta om

1. omhändertagande eller

märkning av djur eller

djurprodukter,

2. förbud mot att djur eller

djurprodukter flyttas, överlåts eller

används till livsmedel,

3. avlivning av djur,

4. destruktion av djur som har

avlivats och av djurprodukter.

7 §3

Statens jordbruksverk utövar

tillsynen över att föreskrifter

meddelade med stöd av 2 och 4

6 §§ följs. Detsamma gäller beslut

meddelade med stöd av 2, 4, 4 a

eller 4 b §. Jordbruksverket får

överlåta åt länsstyrelsen att utöva

viss tillsyn inom länet. Verket får

också överlåta åt en kommun att

inom kommunen kontrollera att

föreskrifter eller beslut meddelade

med stöd av 4 b eller 6 § följs.

En tillsynsmyndighet får meddela

de förelägganden som behövs för

att föreskrifter som har meddelats

med stöd av 2 och 4 6 §§ skall

följas. Detsamma gäller beslut

meddelade med stöd av 2, 4, 4 a

eller 4 b §.

Om inte regeringen bestämmer

något annat, utövar Statens

jordbruksverk tillsynen över att

föreskrifter meddelade med stöd av

2 och 4 6 §§ följs. Detsamma

gäller beslut meddelade med stöd

av 2 eller 4 4 c §. Jordbruksverket

får överlåta åt länsstyrelsen att

utöva viss tillsyn inom länet.

Verket får också överlåta åt en

kommun att inom kommunen

kontrollera att föreskrifter eller

beslut meddelade med stöd av 4 b

eller 6 § följs.

En tillsynsmyndighet får meddela

de förelägganden och förbud som

behövs för att föreskrifter som har

meddelats med stöd av 2 och 4

6 §§ skall följas. Detsamma gäller

beslut meddelade med stöd av 2

eller 4 4 c §.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om hur tillsynen skall bedrivas.

8 §4

För tillsyn eller andra åtgärder enligt denna lag eller enligt föreskrifter

eller beslut som har meddelats med stöd av lagen har den som utövar

tillsynen eller utför åtgärderna rätt att få tillträde till områden,

anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen där djur hålls eller

där djurkroppar, mjölk eller annat material förvaras.

Djurägaren skall tillhandahålla

den hjälp och lämna de

upplysningar som behövs för att

tillsyn eller andra åtgärder skall

kunna genomföras.

Den som utövar tillsyn eller utför

andra åtgärder har rätt att på

begäran få de upplysningar och

handlingar som behövs för tillsynen

eller åtgärderna. Den som är

föremål för tillsyn eller andra

åtgärder skall tillhandahålla den

hjälp som behövs för att tillsyn eller

andra åtgärder skall kunna

genomföras.

Bestämmelserna i första och

andra styckena gäller också för

EG:s institutioner och av

institutionerna utsedda inspektörer

och experter.

Bestämmelserna i första och

andra styckena gäller också för

1. EG:s institutioner och av

institutionerna utsedda inspektörer

och experter,

2. företrädare för behöriga

myndigheter i andra medlemsstater

inom Europeiska unionen.

Polismyndigheten skall på begäran lämna den handräckning som

behövs vid tillsynen eller vid andra åtgärder enligt denna lag eller enligt

föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen.

9 §5

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om skyldighet

att betala ersättning för

provtagning, undersökning eller

kontroll enligt denna lag eller

enligt föreskrifter eller beslut

meddelade med stöd av lagen.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva om avgifter för en

myndighets verksamhet enligt

denna lag.

10 §

Till böter döms den djurägare

som med uppsåt eller av grov

oaktsamhet bryter mot en föreskrift

som har meddelats med stöd av 4 §

första stycket eller som inte fullgör

skyldigheten enligt 8 § andra

stycket.

Till böter döms den djurägare

som med uppsåt eller av grov

oaktsamhet bryter mot en föreskrift

som har meddelats med stöd av 4 §

första stycket eller 4 c § eller som

inte fullgör skyldigheten enligt 8 §

andra stycket andra meningen.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1710) om EG:s

förordningar om jordbruksprodukter

Härigenom föreskrivs att 1 och 11 §§ lagen (1994:1710) om EG:s

förordningar om jordbruksprodukter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag ges bestämmelser som behövs för att den pris- och

marknadsreglering som ingår i EG:s gemensamma jordbrukspolitik skall

kunna genomföras i Sverige.

Med EG:s förordningar om jordbruksprodukter avses i denna lag EG:s

förordningar om

1. marknadsreglering av jordbruksprodukter,

2. produkter som omfattas av Romfördragets bilaga II men som inte

omfattas av någon marknadsreglering,

3. produkter som har framställts av jordbruksprodukter,

4. uppgiftsskyldighet i fråga om inkomstförhållanden och

driftsekonomiska förhållanden i jordbruket, och

5. särskilda omräkningskurser som används inom den gemensamma

jordbrukspolitiken.

Denna lag tillämpas inte i fråga

om sådana bestämmelser i EG:s

förordningar om

jordbruksprodukter som helt faller

inom tillämpningsområdet för

livsmedelslagen (1971:511).

11 §1

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva att avgifter skall tas ut

för tillsynen enligt denna lag och

för kartor som tillhandahålls i

ärenden om stöd enligt EG:s

förordningar om

jordbruksprodukter.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva om avgifter för en

myndighets verksamhet enligt

denna lag och för kartor som

tillhandahålls i ärenden om stöd

enligt EG:s förordningar om

jordbruksprodukter.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1709) om EG:s

förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:1709) om EG:s förordningar

om den gemensamma fiskeripolitiken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag ges bestämmelser som behövs för att EG:s gemensamma

fiskeripolitik skall kunna genomföras i Sverige.

Med EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken avses i

denna lag EG:s förordningar om

1. åtgärder för bevarande och förvaltning av fiskresurserna,

2. strukturåtgärder för fiskerinäringen, och

3. marknadsreglering av fisk och fiskprodukter.

Denna lag tillämpas inte i fråga

om sådana bestämmelser i EG:s

förordningar om den gemensamma

fiskeripolitiken som helt faller inom

tillämpningsområdet för livsme-

delslagen (1971:511).

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-12-11

Närvarande: regeringsrådet Stig von Bahr, regeringsrådet Arne

Baekkevold, justitierådet Edvard[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 27 november 1997 (Jordbruksdepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

ändring i livsmedelslagen (1971:511), m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Kerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511)

Genom Sveriges medlemskap i EU har vissa EG-förordningar om

livsmedel blivit direkt tillämpliga här i landet. De ändringar i

livsmedelslagen som föreslås i lagrådsremissen innebär att lagens

bestämmelser om tillsyn, sanktioner, avgifter och överklagande

kompletterar dessa EG-förordningar samt sådana bestämmelser i EG-

förordningar inom jordbruks- och fiskeområdena som också berör

livsmedelsområdet.

Lagrådsremissen innehåller inte någon fullständig genomgång av hur

livsmedelslagstiftningen förhåller sig till de nämnda EG-förordningarna.

Lagrådet saknar för sin del möjlighet att göra en sådan genomgång.

2 a §

Denna paragraf innehåller en upplysning om att lagen i vissa hänseenden

kompletterar de EG-förordningar som helt eller delvis faller inom lagens

tillämpningsområde. Lagrådet har ingen erinran mot att en sådan

bestämmelse införs i lagen men ifrågasätter om bestämmelsen hör

hemma bland de inledande bestämmelser som innehåller vissa

begreppsbestämningar och undantag från lagen. En från systematisk

synpunkt lämpligare lösning synes vara att förevarande paragraf tas in

efter de inledande bestämmelserna under en ny rubrik, EG-förordningar

om livsmedel. Lagrådet förordar denna lösning.

Vidare förordar Lagrådet att paragrafen ändras redaktionellt och ges

följande lydelse:

 Bestämmelserna i 24-28, 29 a, 30 och 35 §§ kompletterar de EG-

förordningar som helt eller delvis faller inom tillämpningsområdet för

denna lag. Regeringen skall i Svensk författningssamling ge till känna

vilka EG-förordningar som avses. Regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs

som komplettering av dessa EG-förordningar.

För förordningar som reglerar ekologisk produktion och skydd för

beteckningar på livsmedel finns särskilda bestämmelser i lagen

(1995:551) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter och

lagen (1995:1336) om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och

livsmedel, m.m.

Godtas Lagrådets förslag till ändrad paragrafindelning, föranleder det

att hänvisningen i 30 § första stycket 5 till 2 a § andra stycket ändras.

Hänvisningen i 24 28, 29 a och 30 §§ till de EG-förordningar som

avses bör enligt Lagrådets mening ges formuleringen de EG-

förordningar som kompletteras av lagen .

29 a §

Enligt förslaget till ändring av första stycket får regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer föreskriva om avgifter för en

myndighets eller ett enskilt kontrollorgans verksamhet enligt lagen eller

vissa andra författningar. En sådan delegation av föreskriftsrätt får enligt

8 kap. regeringsformen (RF) ske endast under förutsättning att avgiften

inte är att betrakta som en skatt.

RF innehåller inte någon definition av begreppen skatt och avgift. I

förarbetena till RF anförde föredragande departementschefen i fråga om

gränsdragningen bl.a. att skatt kan karakteriseras som ett tvångsbidrag till

det allmänna utan direkt motprestation, medan med avgift vanligen

förstås en penningprestation som betalas för en specificerad

motprestation från det allmänna (prop. 1973:90 s. 213). Han anförde

vidare (s. 219):

 Enligt min mening har man i allmänhet att göra med en avgift i RF:s

bemärkelse endast om ett specificerat vederlag utgår för den erlagda

penningprestationen. Även i vissa andra fall får dock en penningpålaga

anses ha karaktär av avgift och inte av skatt. Ett sådant fall föreligger när

penningprestationen tas ut endast i näringsreglerande syfte och i sin

helhet tillförs näringsgrenen i fråga enligt särskilda regler.

Kännetecknande för dessa fall är ofta att avgifterna och de däremot

svarande utgifterna inte redovisas i statsbudgeten. Från sådana

utgångspunkter bör man alltjämt kunna betrakta de avgifter som utgår

som led i prisregleringen inom jordbrukets och fiskets områden som

avgifter i statsrättslig bemärkelse.

För att en avgift skall föreligga i RF:s mening förutsätts sålunda enligt

förarbetena normalt att ett specificerat vederlag utgår. Är denna

förutsättning uppfylld torde en penningpålaga ha karaktären av avgift

även om denna som i förevarande fall är obligatorisk och tas ut i

samband med myndighetsutövning. Utgör avgiften vederlag för en

myndighets kostnader i samband med myndighetsutövning som är riktad

direkt mot den avgiftsskyldige torde avgiftskriteriet således vara uppfyllt.

Det gäller t.ex. avgifter som tas ut för kostnader för handläggningen av

en ansökan eller anmälan eller för provtagning eller inspektion.

Däremot är det tveksamt i vad mån en pålaga rättsligt kan betraktas

som en avgift i fall då vederlaget inte är individuellt bestämt utan i stället

utgörs av en s.k. kollektiv motprestation. Som har framgått av de

redovisade förarbetsuttalandena har avsikten varit att vissa avgifter av

detta slag skall kunna betraktas som avgifter i statsrättslig bemärkelse,

nämligen bl.a. avgifter som tas ut endast i näringsreglerande syfte och i

sin helhet tillförs näringsgrenen i fråga. Av förarbetena framgår inte i

vilka andra fall det kan vara motiverat att frångå huvudprincipen att en

avgiftsklassificering förutsätter ett specificerat vederlag. Det är dock

enligt Lagrådets mening tydligt att något mer omfattande avsteg från

denna princip inte varit avsett bortsett från prisregleringsavgifter o.d.

Delegationsbestämmelsen i förevarande paragraf synes enligt sin

lydelse ge möjlighet att föreskriva en generell avgift för

livsmedelsföretag, dvs. en avgift som utgår även om företaget inte varit

föremål för någon direkt åtgärd från myndigheternas sida. En sådan

avgift har enligt Lagrådets mening karaktären av skatt (jfr RÅ 1991 ref.

87 och Lagrådets yttrande i prop. 1993/94:198 s. 162 f.). Det anförda

innebär att delegationsbestämmelsen i både nuvarande och föreslagen

lydelse står i strid med RF. Grunderna för finansieringen av

myndigheternas verksamhet måste enligt Lagrådets uppfattning

preciseras.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1683) om provtagning på

djur, m.m.

Ändringarna i denna lag har till syfte att fullständigt genomföra två EG-

direktiv om ämnen och restsubstanser i djur- och djurprodukter som kan

skada människors hälsa. Lagrådet anmärker att lagrådsremissen inte ger

underlag för att bedöma om den svenska lagstiftningen är förenlig med

dessa EG-direktiv i andra hänseenden än som regleras i det remitterade

förslaget.

4 c §

Denna paragraf innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter eller

beslut i enskilda fall i fråga om djur eller djurprodukter som innehåller

eller kan antas innehålla sådana ämnen eller restsubstanser som kan

skada människors hälsa. Föreskrifterna eller besluten kan avse bl.a.

avlivning av djur samt destruktion av djur som har avlivats och

destruktion av djurprodukter.

Enligt 4 b § kan regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer meddela föreskrifter eller beslut i enskilda fall om

omhändertagande, bearbetning och hantering i övrigt av djurkadaver och

annat animaliskt avfall. Denna paragraf synes vara tillämplig även i fall

som avses i 4 c §.

Lagrådet förordar att dessa paragrafer av systematiska skäl får byta

plats och att den rubrik som föreslagits närmast före 4 c § utgår.

Godtas Lagrådets förslag, föranleder det en ändring av hänvisningen

till 4 b § i 7 § första stycket och till 4 c § i 10 §.

7 §

I andra stycket föreslås att tillsynsmyndighetens befogenhet att meddela

förelägganden för att föreskrifter som har meddelats med stöd av 2 och

4 6 §§ skall följas, skall kompletteras med en motsvarande befogenhet

att meddela förbud. Tillsynsmyndighetens befogenhet skall vidare

omfatta även de förelägganden och förbud som behövs för att föreskrifter

eller beslut som har meddelats med stöd av den nya 4 c § skall följas.

Lagrådet har inget att erinra mot den föreslagna utvidgningen av andra

styckets tillämpningsområde. Förslaget väcker dock frågan om vilka

sanktioner som kan riktas mot den som inte rättar sig efter ett meddelat

föreläggande eller förbud. Lagrådet får i detta hänseende anföra följande.

Enligt 10 § skall en djurägare som bryter mot en föreskrift som har

meddelats med stöd av 4 § första stycket eller den nya 4 c § kunna dömas

till böter. I 8 § sista stycket föreskrivs vidare att polismyndighet på

begäran skall lämna den handräckning som behövs vid tillsynen eller vid

andra åtgärder enligt lagen eller enligt föreskrifter eller beslut som har

meddelats med stöd av lagen. Lagen innehåller däremot inte någon

bestämmelse om att förelägganden eller förbud enligt 7 § andra stycket

kan förenas med vite.

Lagens bestämmelser om sanktioner vid överträdelse av lagen eller av

föreskrifter eller beslut som meddelats med stöd av lagen ger emellertid

inte någon fullständig bild av påföljdssystemet. I 8 § förordningen

(1993:1488) om provtagning på djur, m.m. (provtagningsförordningen)

sägs nämligen att en tillsynsmyndighet får förena sådana förelägganden

som avses i 7 § andra stycket i lagen med vite. Denna vitesbestämmelse

grundas såvitt Lagrådet kan förstå på det i tredje stycket givna

bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer att meddela föreskrifter om hur tillsynen skall bedrivas.

Något hinder mot att regeringen utan ett direkt bemyndigande förenar i

förordning meddelade materiella bestämmelser med regler om vite torde

i och för sig inte föreligga (jfr 8 kap. 7 § andra stycket regeringsformen

och prop. 1975:8 s. 45). Vad gäller de förelägganden som enligt 8 §

provtagningsförordningen kan förenas med vite tillkommer dock den

komplikationen att de inte är kopplade till förelägganden enligt

förordningen utan till förelägganden som meddelats med stöd av lagen.

Vad gäller den valda uppdelningen av vitesregleringen skulle till en

början kunna göras gällande att påföljdssystemet genom bestämmelserna

i 7, 8 och 10 §§ i lagen blivit uttömmande reglerat av riksdagen. I så fall

skulle regeln om vite i 8 § provtagningsförordningen strida mot den i 8

kap. 17 § regeringsformen angivna principen om formell lagkraft och

därmed bli ogiltig. Lagrådet vill emellertid för sin del inte gå så långt.

Vitesregeln torde således gälla enligt sin lydelse. Det förhållandet att

regeln placerats i provtagningsförordningen och inte i lagen gör det dock

svårt att överblicka vilka sanktioner som kan komma i fråga vid

överträdelse av bestämmelser i lagen eller av föreskrifter som meddelats

med stöd av lagen. Lagrådet förordar att vitesregeln inarbetas i lagen.

8 §

Av första och andra styckena framgår bl.a. att den som utövar tillsyn eller

utför andra åtgärder enligt lagen har rätt att dels få tillträde till utrymmen

där djur hålls eller där djurkroppar m.m. förvaras, dels få de upplysningar

och handlingar som behövs för tillsynen eller åtgärderna. I tredje stycket

föreskrivs att bestämmelserna i första och andra styckena gäller också för

EG:s institutioner och av institutionerna utsedda inspektörer och

experter. Enligt det föreslagna tillägget till tredje stycket skall

bestämmelserna gälla också för företrädare för behöriga myndigheter i

andra medlemsstater inom Europeiska unionen.

Tillägget till tredje stycket torde innebära att företrädare för

myndigheter i andra EU-länder får en självständig rätt till tillträde och

handlingar och att de enligt fjärde stycket vid behov kan få

handräckning av svensk polismyndighet. I den allmänna motiveringen

sägs att det enligt direktivet 96/23/EG kan bli fråga om att sådana

företrädare skall ges möjlighet att kontrollera efterlevnaden av direktivet

på plats och att de därför måste ges samma rätt som gäller för EG:s

institutioner och deras experter.

Enligt Lagrådets mening kan av nämnda direktiv inte utläsas att

företrädare för utländska myndigheter skall ges en självständig rätt att

göra kontroller här i landet. Av artikel 20 punkt 2 av direktivet framgår

att en medlemsstat som befarar att beslut av den centrala myndigheten i

en annan medlemsstat om kontroller enligt direktivet inte följts eller är

otillräckliga tillsammans med den andra medlemsstaten skall söka

avhjälpa situationen, i förekommande fall genom ett besök på plats . Av

denna bestämmelse följer att den stat som vill få till stånd kontroller i ett

annat land har en rätt att tillsammans med den stat där kontrollerna

skall ske göra ett besök på platsen. Direktivbestämmelsen kan däremot

inte anses ge en stat någon självständig rätt att utföra kontroller i ett

annat land. Inte heller direktivet i övrigt ger en sådan kontrollrätt.

Lämpligheten av att tillägga utländska myndigheter rätt till

myndighetsutövning i Sverige i vidare mån än som framgår av direktivet

kan enligt Lagrådets mening ifrågasättas. Lagrådet förordar att frågan

övervägs ytterligare.

9 §

Avgiftsbestämmelsen i paragrafen avser f.n. ersättning för provtagning,

undersökning och kontroll. Enligt den allmänna motiveringen föranleder

lagens krav på märkning och registrering avgifter också för öronmärken

och registerhållning. Bemyndigandet utvidgas därför enligt förslaget till

att gälla avgifter för en myndighets verksamhet enligt lagen. Lagrådet

förordar med hänvisning till vad Lagrådet anfört under 29 a § livsmedels-

lagen att bestämmelsen formuleras så att det framgår att avgift får tas ut

endast för specificerade motprestationer. Det kan ske t.ex. genom att den

nuvarande uppräkningen av de åtgärder för vilka ersättning får tas ut

kompletteras med de nya åtgärderna.

10 §

I paragrafen anges att den som bryter mot föreskrifter som har meddelats

med stöd av 4 § första stycket eller 4 c § kan dömas till böter. Av 7 §

andra stycket lagen i förening med 8 § provtagningsförordningen framgår

att den som inte följer bestämmelserna i bl.a. 4 och 4 c §§ kan träffas av

vite.

Liksom i andra sammanhang när en kollision kan uppkomma mellan

straff och vite bör den som har överträtt ett vitesförbud inte kunna dömas

till straff för en gärning som omfattas av förbudet. Lagrådet förordar att

en bestämmelse av detta innehåll tas in i förevarande paragraf som ett

nytt andra stycke.

Lagrådet ifrågasätter slutligen om inte brott mot föreskrifter som

meddelats med stöd av 4 a och 4 b §§ i straffhänseende bör behandlas på

samma sätt som brott mot föreskrifter som meddelats med stöd av 4 §

första stycket och 4 c §.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1710) om EG:s

förordningar om jordbruksprodukter

11 §

Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 9 § lagen om provtagning på

djur, m.m.

Övrigt lagförslag

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Jordbruksdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 januari 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:48 Ändringar i livsmedelslagen

m.fl. lagar.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i

livsmedelslagen

(1971:511)

4 a §, 24 §, 28 §, 29 a §

397R0258 m.fl.

Lag om ändring i lagen

(1992:1683) om

provtagning på djur, m.m.

2 4 §§, 46 §, 7 §, 9 §

396L0022 m.fl.

Lag om ändring i lagen

(1994:1710) om EG:s

förordningar om

jordbruksprodukter

11 §

397R0820

Lag om ändring i lagen

(1992:1684) om EEG-

handelsgödsel

2 §, 7 §

397L0063

 Lagen omtryckt 1989:461.

 Senaste lydelse 1991:1687.

3 Senaste lydelse 1992:1680.

4 Senaste lydelse 1992:1680.

1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1993:1482.

2 Senaste lydelse 1995:552.

3 Senaste lydelse 1997:198.

4 Senaste lydelse 1997:198.

5 Senaste lydelse 1997:198.

1 Senaste lydelse 1997:106.

1 Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 97/63/EG av den 24 november 1997 om

ändring av rådets direktiv 76/116/EEG, 80/876/EEG, 89/284/EEG och 89/530/EEG om

tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om gödselmedel (EGT nr L 335,

6.12.1997,

s. 15, Celex 397L0063).

1 Lagen omtryckt 1989:461.

2 Senaste lydelse 1991:1687.

3 Senaste lydelse 1992:1680.

4 Senaste lydelse 1992:1680.

1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1993:1482.

2 Senaste lydelse 1995:552.

3 Senaste lydelse 1997:198.

4 Senaste lydelse 1997:198.

5 Senaste lydelse 1997:198.

1 Senaste lydelse 1997:106.

Prop. 1997/98:48

14

1

41

49

Prop. 1997/98:48

Bilaga 1

Prop. 1997/98:48

Bilaga 2

49

49

49

49

49

49

Prop. 1997/98:48

Bilaga 3

Prop. 1997/98:48

Prop. 1997/98:48

1

1