Regeringens skrivelse 2005/06:47

Småskalig livsmedelsförädling

Skr.

2005/06:47

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen. Malmö den 3 november 2005 Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

Ann-Christin Nykvist (Jordbruksdepartementet) Skrivelsens huvudsakliga innehåll Skrivelsen innehåller en redovisning av de allmänna utvecklingsförutsätt- ningarna för den småskaliga livsmedelsförädlingen samt redogör för ak- tuella frågor inom området och regeringens bedömning av inriktningen av det fortsatta arbetet med dessa frågor. 1

Innehållsförteckning

Skr. 2005/06:47

1

Ärendet och dess beredning...............................................................

3

2

Utvecklingstendenser ........................................................................

3

3

Principiella utgångspunkter...............................................................

6

4

Livsmedelslagstiftningen...................................................................

8

4.1

Nya gemenskapsregler ........................................................

8

4.2

Branschriktlinjer ...............................................................

11

4.3

Köttkontroll.......................................................................

12

4.4

Den lokala livsmedelskontrollen.......................................

17

4.5

Andra förändringar............................................................

20

5

Rådgivning och kompetensutveckling ............................................

23

6

Stöd inom landsbygdsprogrammet m.m..........................................

26

7

Allmänna företagarfrågor inom de areella näringarna ....................

29

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser..........................................

31

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 november 2005...32

2

1

Ärendet och dess beredning

Skr. 2005/06:47

Flera utredningar har genomförts under senare år för att undersöka de problem eller utvecklingshinder som finns för den småskaliga produktio- nen och förädlingen av livsmedel. Livsmedelsverket och Statens jord- bruksverk fick den 29 april 2004 i uppdrag av regeringen att utreda be- hov av och ge förslag på åtgärder för att främja och underlätta för lands- bygdsföretag att utveckla den småskaliga förädlingen. Uppdraget redovi- sades den 31 januari 2005 i rapporten Åtgärder för att främja och under- lätta för småskalig livsmedelsförädling (Rapport 2005:10). Aktuella frågor som rör den småskaliga livsmedelsförädlingen har re- dovisats i departementspromemorian Ds 2005:22 Småskalig livsmedels- förädling. Departementspromemorian har remissbehandlats. En förteck- ning över remissinstanser finns i bilaga. En remissammanställning finns tillgänglig i Jordbruksdepartementet (dnr Jo2005/1799).

2

Utvecklingstendenser

Regeringens bedömning: Konsumenternas intresse för mat med mervär-

den av olika slag ökar. Småskalig, lokal eller regional mat fyller i detta

sammanhang en viktig funktion. Ökad centralisering av inköp och distri-

bution m.m. inom handeln kan dock försvåra för de mindre producenter-

na att sälja sina produkter i butik trots att handelsblocken enligt under-

sökningar är positiva till lokala och regionala producenter om efterfrågan

från konsumenter finns. Det finns ett behov av samverkan inom områden

som distribution och logistik samt ökad kunskap på livsmedels- och hy-

gienområdet (HACCP) då tillräckliga volymer, säkra leveranser, uppfyl-

lande av handelns kvalitetsprogram samt marknadsföring är viktiga fak-

torer för ökad marknadsintroducering. Kompletterande kanaler eller

marknader för den småskaliga produktionen fyller också en viktig roll.

En utvecklingspotential finns i ett stärkt samarbete mellan lokal och re-

gional mat samt besöksnäring och turism.

Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer i huvud-

sak med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Promemorians bedömningar av utvecklingsten-

denserna för den småskaliga livsmedelsförädlingen delas i huvudsak av

remissinstanserna. Flera instanser, bl.a. LivsTek AB, påpekar dock att

handelns intresse för småskalig eller lokal produktion har minskat under

senare år. Utvecklingen med egna märkesvaror samt den snabba centrali-

seringen i handeln bedöms ha bidragit till detta. Denna utveckling be-

döms även i hög grad att påverka de något större företagen med 10 till 49

anställda. Flera instanser tar upp frågan om konsumenternas roll och vik-

ten av god konsumentinformation och eventuella särskilda utbildnings-

projekt i syfte att möjliggöra ett ökat inflytande över handelns sortiment.

Bedömningen att alternativa marknader kan behövas för den småskaliga

produktionen stöds av flera instanser. Ökad samverkan mellan producen-

terna, t.ex. genom gemensamt arrangerade marknader såsom Bondens

egen marknad, lyfts fram. Flera remissinstanser framhåller livsmedels-

3

förädlingens betydelse för landsbygdens ekonomi och sysselsättning. Ut- Skr. 2005/06:47 vecklingspotentialer, t.ex. med koppling till besöksnäring och turism, tas upp av flera instanser. Skälen för regeringens bedömning: Med småskaliga företag avses företag med mindre än 50 anställda (EU-kommissionens rekommenda- tion 2003/361/EC). En ytterligare avgränsning kan göras till s.k. mikro- företag med vilket avses företag med mindre än 10 anställda. Även andra grunder för definitioner av småskalig verksamhet används och förhållan- dena kan också variera något mellan olika branscher. I Sverige fanns det 2004 drygt 3 300 företag med småskalig livsmedelsförädling inklusive slakterier. Av dessa har merparten inte några eller endast få anställda. En nära koppling finns mellan småskalig livsmedelsförädling och begreppen regional och lokal mat även om begreppen inte alltid är identiska. De mindre producenterna har ofta en lokal avgränsning i sitt företagande vad gäller råvara och marknad. Den lokala eller regionala anknytningen an- vänds ofta också som ett mervärde i marknadsföringen. Det finns ock- så småskaliga företag som har en större marknad än den lokala eller re- gionala och de lokala eller regionala aktörerna behöver inte alltid vara småskaliga. Det är heller inte så att all livsmedelsförädling sker på lands- bygden. Av landets samtliga livsmedelsförädlare finns 32 % på lands- bygden, 26 % i mindre tätorter och 42 % i tätorter med mer än 10 000 in- vånare. Småskalig livsmedelsförädling återfinns inom ett flertal områden. I många fall bygger produktionen på en äldre kulturell tradition och kun- skap. Ett tydligt exempel här är rennäringen och den samiska kulturen, slöjden och en växande besöksnäring. I andra fall är en verksamhet i mindre skala inledningen på ett nyföretagande. Flera undersökningar av utvecklingsförutsättningarna för de småskali- ga livsmedelsproducenterna har genomförts under senare år. Undersök- ningarna fångar också upp konsumenternas attityder till denna produk- tion. Undersökningen visar att konsumenterna har en positiv inställning till lokalt och regionalt producerad mat. Det som man uppskattar är en bättre djurhållning (köttproduktion), en tydlig avsändare och att pro- duktionen upplevs bidra till en levande landsbygd och ökad sysselsätt- ning i närområdet. Samtidigt är viktiga faktorer för konsumentens val att maten är färsk, har god kvalitet, smakar gott samt att produkten är hälso- sam. Konsumenternas problem vad gäller den lokala och regionala pro- duktionen rör framför allt pris och tillgång, dvs. att maten upplevs som dyr och svår att få tag i. Merparten vill kunna handla sin lokala och re- gionala mat i sin livsmedelsbutik. Kunskaperna hos konsumenterna om småskalig, lokal och regional mat är också generellt begränsade. När det gäller producenterna visar undersökningar att utvecklingsförut- sättningarna ser något olika ut beroende på företagets storlek. Något för- enklat driver många av de mycket små producenterna i dag sin livsme- delsförädling som komplement till jordbruk, pension eller som annan in- komstförstärkning. Motivationen ligger ofta i att föra en lokal mattradi- tion vidare. Den egna gården är utgångspunkten för verksamheten, varför denna grupp är starkt lokalt bunden till landsbygden. De hinder som des- sa producenter kan uppleva är framför allt reglerna för hälsa och hygien, 4

som man anser inte är anpassade för de mindre producenterna, och myn- Skr. 2005/06:47

digheternas rigida inställning. I denna grupp kan man också efterlysa

nätverk för kontakter och samarbete med andra producenter och företa-

gare.

De något större småskaliga företagen är vanligtvis familjeföretag eller

företag med ett fåtal anställda. I denna grupp finns ett ökat fokus på kärn-

verksamhet och på en tydlig marknadsstrategi. Det lokala kan vara en del

av produktens identitet och prägla marknadsföringen. Till skillnad från

gruppen mindre företagare och gårdsproducenter behöver denna grupp

inte vara lika bunden till platsen och landsbygden. Man kan av produk-

tions- eller marknadsskäl också välja en tätort som bas för sin produktion

även om råvaran har lokalt eller regionalt ursprung. Hindren för dessa

större producenter handlar främst om att få avsättning för produkterna

genom tillträde till livsmedelsbutikerna. Centraliseringen av detaljhan-

deln är därför ett huvudproblem. Ett annat hinder är svårigheter att finan-

siera kapitalinvesteringar.

Handelns och de enskilda butikernas attityder till lokalt eller småska-

ligt producerade livsmedel är enligt vissa undersökningar positiva men

präglas av de generella konkurrensvillkoren på denna marknad i dag.

Ökad centralisering av inköp och distribution samt utvecklingen när det

gäller s.k. egnamärkesvaror (EMV) kan i någon mån försvåra de mindre

producenternas möjligheter att sälja sina produkter i butik. Undersök-

ningar finns dock som visar att handelsblocken är positiva till lokala och

regionala producenter om dessa produkter efterfrågas av konsumenterna i

butikerna. Det kan också vara ett mervärde för butiken att kunna tillhan-

dahålla lokala produkter. Kraven på livsmedlen som gäller ursprungs-

märkning och spårbarhet måste dock vara uppfyllda och en del producen-

ter faller bort då de inte klarar hygien- och kvalitetskraven. Tillräckliga

volymer, säkra leveranser och fungerande distribution och logistik samt

resurser för marknadsföring är andra krav som ställs.

Utvecklingen av den småskaliga livsmedelsförädlingen har en bak-

grund i den ökade diversifieringen inom jordbruket och övriga areella fö-

retag. Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) genomförde hösten 2003 en un-

dersökning av medlemmarnas näringsverksamhet som visade att sam-

manlagt 59 olika näringsverksamheter finns i dag inom jord- och skogs-

bruksföretagen, t.ex. entreprenader, uthyrning, farmartjänster och andra

tjänster. Enligt LRF är det några utvecklingsproblem som behöver lösas,

som t.ex. små volymer, brister i leveranssäkerhet, distribution samt kun-

skapsbrister i fråga om produktutveckling, marknadsföring och ekonomi.

Jordbruksdepartementet lät i januari 2005 ett konsultföretag genomföra

en analys av marknaden för renkött. Rapporten visar att tillgången på

marknaden begränsas av den låga produktionen som följer av de natur-

givna begränsningarna. Produktionen präglas också av utpräglad småska-

lighet, begränsat samarbete mellan producenter, osäkra leveranser samt

svårigheter att leva upp till dagligvaruhandelns krav på logistik, volymer,

marknadsföring och kvalitetssäkring. Dålig lönsamhet leder till att ut-

rymmet för marknadsföring och nödvändiga investeringar är begränsat.

Sammantaget visar dessa studier vilka möjligheter och hinder som fö-

religger för de småskaliga livsmedelsförädlarna. Regeringen bedömer att

det finns ett ökande intresse hos konsumenterna för mat med mervärden

av olika slag. Den småskaliga, lokala och regionala livsmedelsförädling-

5

en, ofta med grund i en miljövänlig produktion, fyller i detta samman- Skr. 2005/06:47 hang en viktig funktion. Den småskaliga livsmedelsförädlingen medver- kar också till en ökad mångfald i utbudet av livsmedel till konsumenter- na. Många av dessa företagare är också kvinnor. Utmaningen ligger i att utveckla en professionalism i produktionen och i företagandet, dvs. i frå- ga om ekonomi, produktutveckling, livsmedelshygien inklusive kvalitets- säkring och marknadsföring. Avgörande är att kunna länka produktionen till de utvecklingstendenser som finns hos konsumenten. Utvecklingen inom handeln innebär påtagliga problem för de mindre producenterna i dag. Samtidigt måste handelns utbud på lång sikt antas styras av konsu- menternas preferenser. Om konsumenterna vill ha kvalitet, lokala eller regionala alternativ och produkter med unika egenskaper ligger det i han- delns egna intresse att tillgodose även denna efterfrågan. Hur konsumen- terna agerar har därför en avgörande betydelse för de långsikta utveck- lingsförutsättningarna för de mindre eller lokala/regionala producenterna. En god kunskapsnivå hos konsumenterna är därför viktig. Mycket av utbudet från den småskaliga livsmedelsförädlingen tillhan- dahålls på arenor utanför dagligvaruhandeln. Den småskaliga livsmedels- produktionen har som framgått ofta en tydlig geografisk anknytning, en lokal eller regional identitet och en anknytning till landskapet som miljö. Flera utvecklingsmöjligheter finns därför i sambandet med annan nä- ringsverksamhet som besöksnäring och turism. Lokal matkultur och mål- tidsturism är ett exempel på den framväxande turistnäringen på landsbyg- den som behandlades av regeringen i den turistpolitiska propositionen hösten 2004 (prop. 2004/05:56, bet. 2004/05:NU13, rskr. 2004/05:295). Andra utvecklingsmöjligheter är de nya marknadsplatser i urbana miljöer som utvecklas, vilka också fångar nya målgrupper som t.ex. ungdomar med ökat intresse för matens ursprung och produktion. Här finns en stor marknadspotential genom att så många i dag bor i tätorter och städer. En vitalisering har också skett av torgförsäljningen runt om i landet. Behovet av dessa kompletterande kanaler för försäljning av de småskaliga produ- centernas varor torde ha stor betydelse även i framtiden.

3

Principiella utgångspunkter

Regeringens bedömning: Både de små och de större företagen är vikti-

ga för landsbygdens utveckling. Den småskaliga livsmedelsförädlingen

kan bidra till utvecklingen av mervärden i den svenska livsmedelspro-

duktionen och för konsumenterna. Ett ökat småföretagande kan också bi-

dra till en vitalisering av landsbygdens näringsliv. Det är företagarna själ-

va som i samspel med marknaden har bäst förutsättningar för att utveckla

sina företag och sin produktion. Statens roll bör vara att skapa goda för-

utsättningar för såväl små som medelstora och större företag.

Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer i huvud-

sak med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Promemorians övergripande bedömning delas av

flertalet remissinstanser. Länsstyrelsen i Skåne län framför att de flesta

svenska jordbruk är småskaliga och behöver utveckla förädlingsgraden

6

i produktionen. Även Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) framhåller den Skr. 2005/06:47

stora andelen småföretag på landsbygden. Viktiga förutsättningar för till-

växt är enligt LRF fungerande kapitalförsörjning, ett regelverk som är

anpassat till små företag, kunskapsöverföring från forskning, utbildning

och rådgivning samt offentligt stöd till utvecklingsarbete.

Några remissinstanser, bl.a. Livsmedelsverket, kritiserar att begreppet

småskaligt används alltför lättvindigt som samlingsnamn för helt olika

verksamheter och företag. Några instanser, däribland Institutet för livs-

medel och bioteknik AB (SIK), ifrågasätter därför företagsstorlek som

grund för företagsindelning. Kritik framförs av några instanser som me-

nar att promemorian anlägger ett alltför snävt landsbygdsperspektiv.

Livsmedelsföretagen (Li) varnar för en olika behandling av företag ut-

ifrån postnummertillhörighet och menar att många småskaliga, i synner-

het de något större, har förlagt sin verksamhet till tätorter av hänsyn ta-

gen till produktions- och marknadsförhållanden. Dessa företag bidrar

dock ändå till landsbygdens utveckling eftersom råvaror ofta hämtas från

närområdet. Flera remissinstanser stödjer bedömningen att utvecklingen

av den småskaliga livsmedelsförädlingen skall ske på marknadens vill-

kor, av företagen och med utgångspunkt i konsumenternas efterfrågan.

Några instanser menar att staten måste värna om de små och medelstora

företagens konkurrensmöjligheter mot bakgrund av situationen i detalj-

handeln i dag. Konkurrensverket framför i sitt yttrande att en utveckling

av små och medelstora företag kan gynna konsumenterna genom att bi-

dra till en effektiv konkurrens. Konkurrensverket bedömer dock att det

finns regler som drabbar små företag oproportionerligt. Mot bakgrund av

situationen i detaljhandeln måste staten värna om de små och medelstora

företagens konkurrensmöjligheter menar några. Förslag om marknadsin-

riktade insatser i syfte att bilda nätverk och bygga varumärken efterlyses.

Statens åtagande bör vidare omfatta konsumenternas möjligheter till in-

formation och kunskap. Tydliga och enkla regelsystem som tillämpas på

ett företagarvänligt sätt bör gälla alla former av företag oavsett bransch

menar Länsstyrelsen i Södermanlands län.

Skälen för regeringens bedömning: Livsmedelsproduktionen och

livsmedelsindustrin utgör en viktig del av landets näringsliv och syssel-

sättning. En utveckling av företagandet i livsmedelssektorn är av betydel-

se för landet som helhet men har också mycket stor betydelse för regio-

nerna och för landsbygdens utveckling. I detta perspektiv behövs alla fö-

retag såväl de små som de medelstora och större företagen.

Jordbruksföretag har genom vidareförädling av sina produkter fått

möjligheter till en lönsam diversifiering av verksamheten. Den småskali-

ga livsmedelsförädlingen har därigenom haft en viktig roll för att bibe-

hålla sysselsättningen på landsbygden. En lönsam vidareförädling inom

jordbruket kan också ha betydelse för odlingslandskapets hävd. Refor-

men av jordbrukspolitiken skapar nya förutsättningar för jordbruket och

landsbygden. De tidigare produktionskopplade stöden ersätts i huvudsak

med ett arealbaserat gårdsstöd. För jordbruksföretagen ger denna föränd-

ring förutsättningar för ett i framtiden friare företagande. Utmaningen för

framtidens producenter blir att möta konsumenternas efterfrågan vad gäl-

ler kvalitet, säkerhet och andra värden. Avgörande för företagarens fram-

gång kommer att vara kunskap, skicklighet och professionalism i företa-

gande och marknadsföring.

7

Det växande intresset hos konsumenterna i dag för mat med mervärden Skr. 2005/06:47 och unika egenskaper innebär nya möjligheter för att utveckla nya före- tag, nya produkter och nya producenter. Kopplingen mellan råvarans ur- sprung och det hävdade odlingslandskapets natur- och kulturvärden kan i sin tur förstärka produktens attraktionskraft. De mindre företagen kan här ha en konkurrensfördel genom att snabbt kunna anpassa produktionen till konsumenternas efterfrågan och nya marknader. Ett ökat småföretagande inom livsmedelsförädlingen kan också få positiva effekter på de större företagen och deras produktion. Småskalig livsmedelsförädling har också en potential i kopplingen till annan näringsverksamhet som t.ex. besöks- näring och turism knuten till en lokal eller regional identitet och dess na- tur- och kulturresurser. Här behöver heller inga motsättningar finnas mel- lan landsbygd och tätorter. Flera aktiviteter utvecklas i dag där stad mö- ter land, t.ex. genom samverkan kring marknader eller andra evenemang. En tydlig rollfördelning är viktig i ett samarbetet mellan staten och nä- ringen för att öka landsbygdens företagande. Det är företagarna själva som har bäst förutsättningar för att utveckla sina företag, sin kompetens och sin produktion i samklang med konsumenternas efterfrågan. Livsme- delsbranschen som helhet har ett ansvar för att också de mindre företagen kan utvecklas och växa. Producenterna behöver också själva vara aktiva i att söka samarbete med branschorgan och andra producenter. I linje med regeringens övergripande näringspolitik skall statens roll vara att skapa goda utvecklingsförutsättningar för alla former av företag, de små såväl som de större. Lagstiftning inom livsmedelsområdet och dess tillämpning måste också utformas på ett modernt och målinriktat sätt. Att konsumenterna ges möjligheter att göra medvetna val är också viktigt. Regional och lokal förvaltning har en viktig roll i utvecklingsar- betet dels genom att en stor del av tillsynsansvaret inom livsmedelsområ- det ligger hos regionala och kommunala tillsynsmyndigheter, dels genom att integrera den småskaliga livsmedelsförädlingen i regionala och lokala utvecklingsplaner. 4 Livsmedelslagstiftningen

4.1

Nya gemenskapsregler

Regeringens bedömning: Livsmedelslagstiftningen är ännu mycket komplex. För att säkerställa ett gott skydd för konsumenterna måste de- taljerade regler även fortsättningsvis finnas inom livsmedelssäkerhetsom- rådet. Dock kommer de nya EG-regler som har antagits under 2004 att innebära en avsevärd förenkling av regelverket i och med att kraven på livsmedelshygien och livsmedelskontroll blir mer flexibla i förhållande till olika företags olika förutsättningar och de risker som är förknippade med verksamheten. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som har yttrat sig in- stämmer i bedömningen om att lagstiftningen är komplex men att utveck- 8

lingen mot en mer flexibel lagstiftning är positiv. Bland andra Länssty- Skr. 2005/06:47

relsen i Norrbottens län påpekar att en mer flexibel lagstiftning bidrar till

olika bedömningar lokalt och regionalt i landet. Livsmedelsverket påtalar

det ökande behovet av kompetens hos både livsmedelsföretagare och

kontrollmyndigheter som den flexibla lagstiftningen medför. Länsstyrel-

sen i Gävleborgs län understryker att konsumentskyddet skall komma i

första hand och att det inte är försvarbart att göra avkall på livsmedelssä-

kerheten för att försvara traditionella metoder. Bland andra Förbundet

Sveriges Småbrukare är tveksamma till att ta bort begreppet småskalighet

medan andra menar att förändringen skapar större flexibilitet genom att

den t.ex. medger hänsyn till geografisk belägenhet. Generellt finns bland

remissinstanserna ett stöd att verka för att åstadkomma förenklingar av

regelverket. Verket för näringslivsutveckling (NUTEK) instämmer i pro-

memorians bedömning att lagstiftningen är komplex och menar att det

skulle vara lämpligt att låta mäta den administrativa bördan för företagen

när det gäller detta lagstiftningsområde.

Skälen för regeringens bedömning: Livsmedelslagstiftningen är i det

närmaste totalharmoniserad inom EU. Detta innebär att Sverige inte kan

ha vare sig striktare eller mindre långtgående bestämmelser än övriga

EU, om inte undantag eller flexibilitet är uttryckligen tillåtet. Livsme-

delslagstiftningen är mycket omfattande och i många fall komplicerad.

Lagstiftningen som skall efterlevas består både av direkt bindande för-

ordningar och av ett stort antal direktiv som har införts i nationell lag-

stiftning. Regelverket omfattar t.ex. märkning av livsmedel, användning-

en av livsmedelstillsatser, gränsvärden för främmande ämnen, livsme-

delshygien och smittskydd.

Sverige arbetar inom EU generellt för att lagstiftningen skall vara så

enkel och lättbegriplig som möjligt. Syftet med livsmedelslagstiftningen

är att säkerställa ett gott skydd för konsumenterna och att skapa förutsätt-

ningar för en väl fungerande inre marknad med fri konkurrens och rörlig-

het. För att uppnå dessa mål kommer det i många fall att vara nödvändigt

att även i framtiden med en förhållandevis hög detaljeringsgrad reglera

livsmedelsområdet.

I april 2004 antog Europaparlamentet och rådet ett antal förordningar

om livsmedelshygien, foderhygien, övervakning och bekämpande av

zoonoser samt om offentlig kontroll av livsmedel och foder. Utgångs-

punkten för den nya lagstiftningen är att garantera livsmedelssäkerheten.

Reglerna innebär till stor del att befintlig lagstiftning moderniseras och

förenklas; ett stort antal direktiv upphävs, vilket innebär att många detalj-

regler försvinner till förmån för flexibla regler som utgår ifrån olika verk-

samheters olika behov. I tillägg till detta finns möjligheten att medge un-

dantag från regler, under förutsättning att avstegen från grundprinciperna

inte innebär att syftet med reglerna äventyras.

De nya förordningarna bygger vidare på den grund som lades 2002 i

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den

28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstift-

ning om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet

och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. Förordningen

innehåller bl.a. grundläggande krav om att livsmedel som släpps ut på

marknaden skall vara säkra och korrekt märkta. Det medför bl.a. att för-

ädlingsföretag skall producera mat som kan konsumeras utan hälsorisk

9

och att produkterna inte har en märkning som riskerar att vilseleda kon- Skr. 2005/06:47

sumenten. Hygienförordningarna tydliggör livsmedelsföretagarnas an-

svar för att livsmedlen är säkra. Den som utövar verksamheten skall upp-

fylla kraven i förordningarna och följa egna rutiner i fråga om hygien

(god hygienpraxis) och upprätta kontrollplaner som bygger på HACCP-

principerna (Hazard Analysis Critical Control Points innebär att man

identifierar de största riskerna i sin livsmedelsproduktion och lägger fast

rutiner för att övervaka och hantera dessa risker). De nya reglerna är mer

inriktade på de mål som skall nås än hur livsmedel skall produceras. Där-

med får företagen möjlighet att välja olika vägar för att uppnå målen med

lagstiftningen. Reglerna är ibland flexibelt utformade och kan i vissa fall

anpassas efter lokala förutsättningar.

För livsmedelskontrollen innebär de nya reglerna i EG:s kontrollför-

ordning (förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig

kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livs-

medelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd)

en mängd förstärkningar av nuvarande ordning. Att företagaren är ansva-

rig för de foder och livsmedel som han eller hon släpper ut på marknaden

är säkra har varit en utgångspunkt för livsmedels- och foderlagstiftningen

i EU under lång tid. Den offentliga kontrollen skall arbeta med att bedö-

ma om livsmedelsföretagen lever upp till sina skyldigheter. Kontrollruti-

nerna moderniseras genom att tillsynen skall vara riskbaserad och foku-

sera mer på s.k. systemtillsyn, dvs. att bedöma om livsmedelsföretaga-

rens system, inklusive egenkontrollprogram, är ändamålsenligt och om

det efterlevs. Dessutom kommer de krav på åtgärder som ställs på livs-

medelsföretagaren att inriktas på förbättringar i företagarens system så att

avvikelsen inte uppträder igen. Genom de riskbaserade kontrollerna kom-

mer tillsynen att bli effektivare då de företag som hanterar mer riskfyllda

livsmedel eller som uppvisar mindre goda rutiner kommer att få fler in-

spektioner medan de företag som har en fungerande egenkontroll och go-

da rutiner kan räkna med färre kontroller. Detta nya förhållningssätt

kommer att ställa nya krav på kompetens hos såväl kontrollmyndigheter

som hos företagare.

I de nya reglerna försvinner definitionen av begreppet småskalig verk-

samhet. Det blir samma krav för alla anläggningar oberoende av storlek

men i stället finns den ovan nämnda flexibiliteten. Regeringen anser att

denna utveckling är positiv. Att definiera småskalig verksamhet i absolu-

ta tal har visat sig svårtillämpligt. Det kommer vid en sådan lösning att

finnas företag som bedriver sin verksamhet på ett småskaligt eller hant-

verksmässigt sätt men som faller utanför den strikta definitionen och där-

med inte omfattas av eventuella särregler för småskalig verksamhet. Re-

geringen är därför av den uppfattningen att flexibla generella regler är att

föredra framför definitioner baserade på exempelvis produktionsvolym.

I den nya lagstiftningen finns också ett visst utrymme för de behöriga

myndigheterna att göra nationella anpassningar av reglerna för att möj-

liggöra fortsatt användning av traditionella produktionsmetoder samt för

områden som lider av geografiska begränsningar. En riskbedömning

skall alltid ligga till grund för bedömningen om avsteg från de gängse

principerna skall tillåtas. För svenskt vidkommande är traditionell tork-

ning av renkött utomhus och traditionell snarning av ripor exempel på

verksamheter som kan komma att omfattas av ett nationellt undantag från

10

reglerna. Det kan även bli aktuellt med vissa undantag för traditionella Skr. 2005/06:47 fäbodprodukter. Det är viktigt att Livsmedelsverket i sitt arbete med na- tionell anpassning till det nya hygienregelverket beaktar att utvecklingen av småskalig livsmedelsförädling skall underlättas. I arbetet med eventu- ella nationella undantag för att medge fortsatt användning av traditionella produktionsmetoder skall dock skyddet för konsumenterna ges stor vikt. Regeringskansliet arbetar för närvarande med ändringar i svenska författ- ningar som kommer att bli nödvändiga i samband med genomförandet av de nya EG-reglerna. En departementspromemoria (Anpassningar till nya EG-bestämmelser om livsmedel, djurhälsa, foder, djurskydd och växt- skydd m.m. /Ds 2005:31/) om den nationella tillämpningen av de nya reglerna har remissbehandlats. Innehållet i nämnda promemoria avser i huvudsak lagtekniska frågeställningar för att förhindra dubbelreglering mellan nationell rätt och gemenskapsrätt, bemyndiganden till central- myndigheterna och vissa ansvarsfördelningsfrågor. Regeringen återkom- mer till riksdagen i denna fråga.

4.2

Branschriktlinjer

Regeringens bedömning: Branschriktlinjer för olika typer av småskalig livsmedelsproduktion kan i vissa fall behöva utvecklas. Branschsamver- kan bör utgöra basen för detta arbete. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flera remissinstanser stöder bedömningen om be- hovet av särskilda branschriktlinjer för småskaliga producenter. Lantbru- karnas Riksförbund menar dock att småskalig verksamhet inte är en egen bransch och att småskaliga företag vid behov bör ansluta sig till befintli- ga strukturer eller bilda nya. Konkurrensverket avstyrker ett ökat bran- schansvar och menar att uppgiften bör åligga närmast berörd tillsyns- myndighet. Skälen för regeringens bedömning: Den som utövar livsmedelsverk- samhet skall följa fastställda regler om hygien (god hygienpraxis) och upprätta kontrollplaner som bygger på kvalitetssäkringssystem baserat på HACCP-principerna. Eftersom de nya EG-förordningarna är starkt mål- inriktade och utan detaljerade krav bygger tillämpningen på att regelver- ket kompletteras med branschriktlinjer. Det framgår av förordningarna att branschriktlinjer skall utarbetas och spridas av branschen. Detta förut- sätter att det finns branschorganisationer eller motsvarande som kan ta fram och bedöma branschriktlinjernas utformning och innehåll. Som en konsekvens av att många uppgifter sköts av branschorganisationerna är många företagare med i en branschorganisation. Flera branschorganisationer har påbörjat arbetet med att skapa bran- schvägledningar. Som en del i att underlätta för småskaliga företag ingår att branschriktlinjer anpassade till specifika verksamheter och till små verksamheters särskilda förutsättningar tas fram. Initiativ till att ta fram branschriktlinjer måste tas av företagarna. I arbetet med att ta fram bran- schriktlinjer för små företag återstår mycket arbete för branschen. 11 Av Statens jordbruksverks och Livsmedelsverkets rapport Åtgärder för Skr. 2005/06:47 att främja och underlätta för småskalig livsmedelsförädling (Rapport 2005:10) framgår att en stor del av de småskaliga livsmedelsförädlarna inte tillhör någon branschorganisation och saknar permanenta nätverk inom sin bransch. Mot denna bakgrund föreslår utredningen att bransch- samverkan mellan de minsta livsmedelsförädlarna stimuleras. Ett alterna- tiv till en ny organisation enbart för mindre företag skulle enligt utred- ningen kunna vara att de mindre företagen kan anslutas till befintliga branschorganisationer. Regeringen delar bedömningen att branschsamverkan är viktig också för de mindre företagen, bl.a. som bas för att utarbeta branschriktlinjer. Remissvaren visar dock att möjligheten att ansluta sig till branschorgan inte alltid utnyttjas av de småskaliga livsmedelsföretagen och att produ- centerna sannolikt behöver vara mer aktiva i att söka samarbete med branschorgan i dessa frågor. De kompetenscentra som regeringen har be- slutat att stödja bör också kunna vara ett stöd i de mindre företagens ar- bete i dessa frågor. Remissvaren visar vidare att tillsynsmyndigheterna kan ta en aktiv samordnande roll. Regeringen kommer att nära följa ut- vecklingen inom området.

4.3

Köttkontroll

Flexiblare krav på köttbesiktning Regeringens bedömning: De nya EG-reglerna om livsmedelshygien medger viss flexibilitet i fråga om ständig närvaro av officiell veterinär på slakterier. Dessutom finns möjlighet att genomföra levandedjursbe- siktningen redan på jordbruksanläggningen. Regeringen har för avsikt att uppdra åt Statens jordbruksverk och Livsmedelsverket att utreda effekti- viteten av och kostnaderna för att införa gårdsbaserad levandedjursbe- siktning med målsättningen att införa en sådan hantering. Regeringen avser också att ge Livsmedelsverket, Jordbruksverket och Statens veterinärmedicinska anstalt i uppdrag att inleda ett samarbete med olika branschaktörer för att utreda hur jordbruksanläggningar som föder upp svin kan kontrolleras och klassificeras epidemiologiskt för att medge att djuren endast genomgår okulär besiktning efter slakt. Livsmedelverket kommer också att få i uppdrag att tillsammans med branschen ta initiativ till och undersöka förutsättningarna för att bedriva pilotprojekt med syfte att undersöka möjligheterna att ytterligare effekti- visera och modernisera köttbesiktningen. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: Frågan om behovet av ständig närvaro av officiell veterinär vid slakterier väcker engagemang hos remissinstanserna. Djur- skyddsmyndigheten menar att levandedjursbesiktning på gården kan ha fördelar från djurskyddssynpunkt men menar att det vore olämpligt att överlåta besiktningen av djuren vid ankomsten till slakteriet till en offici- ell assistent. Livsmedelsverket bedömer att det inte finns några påtagliga effektivitetsvinster med att införa gårdsbaserad levandedjursbesiktning. 12

Konkurrensverket tillstyrker förslaget i departementspromemorian. Bland Skr. 2005/06:47

andra Länsstyrelsen i Örebro län instämmer i att initiativ tas för att ut-

nyttja möjligheten till en mer flexibel och effektiv köttkontroll medan

andra instanser menar att en förändrad köttkontroll skulle riskera att leda

till ökad smittspridning genom livsmedel. Livsmedelsföretagen (Li) ser

en stor effektiviseringspotential i möjligheten till okulär post mortem-

kontroll av slaktsvin, däremot anser Li inte att levandedjursbesiktning på

gården innebär någon besparing för företagen.

Skälen för regeringens bedömning: Grundregeln för köttkontrollen

vid slakterier är att det vid slakt alltid skall finnas en officiell veterinär

närvarande. Undantag från den ständiga närvaron medges dock i vissa

fall. Om den behöriga myndigheten, baserat på en riskanalys, anser det

vara acceptabelt kan kravet på levandedjursbesiktning av djuren vid an-

komsten till slakteriet av en officiell veterinär tas bort. För att detta skall

vara möjligt krävs att en levandedjursbesiktning utförs på gården av en

godkänd veterinär och att en kontroll av djuren vid ankomsten till slak-

teriet genomförs av en officiell assistent. På motsvarande sätt är det möj-

ligt att frångå kravet på ständig närvaro av officiell veterinär vid besikt-

ningen efter slakt om denna utförs av en officiell assistent och om denne

lägger undan sådana djur eller styckningsdetaljer som bör bli föremål för

kontroll av en officiell veterinär.

Regeringen bedömer att de möjligheter som EG-förordningen ger till

en mer riskbaserad köttbesiktning bör utnyttjas. Traditionell köttbesikt-

ning fokuserar i stor utsträckning på faror som inte är särskilt relevanta

för dagens svenska förhållanden inom djuruppfödningen, t.ex. tuberku-

los, medan andra och viktigare mikrobiologiska faror riskerar att inte bli

upptäckta. Exempelvis bör bedömningen av hälsoläget bland djuren och

djurskyddsmässiga aspekter kunna bli bättre om besiktningen sker under

lugnare förhållanden på gården. Besiktningen före slakt på slakteriet

skulle också kunna förenklas, något som skulle medföra att tid kan frigö-

ras för andra kontrolluppgifter. Om besiktning före slakt sker på jord-

bruksanläggningen kan levandedjursbesiktningen på slakteriet begränsas

till identitetskontroll och undersökning av att djurskyddsbestämmelser

har följts, t.ex. i samband med transport. Med utbildning och vägledning

bedöms att assistenterna vid slakteriet skall kunna klara denna uppgift.

Om de nya rutinerna är praktiskt genomförbara och/eller ekonomiskt för-

delaktiga mot bakgrund av besättningsstorlekar, geografiska aspekter

m.m. återstår att utreda. Regeringen har för avsikt att uppdra åt Livsme-

delsverket att i samråd med Jordbruksverket genomföra en sådan utred-

ning. Ett betydande ansvar faller också på Livsmedelverket när det gäller

att göra riskbedömningar av de slakterier som skulle kunna få utnyttja

möjligheten med minskad närvaro av officiell veterinär.

För svin gäller i tillägg till det ovan nämnda att besiktning efter slakt

får göras genom okulär besiktning i stället för dagens obligatoriska och

rutinmässiga provtagning och fysiska kontroll av varje enskild slakt-

kropp. Okulär besiktning skulle innebära att hygieniskt känsliga moment

inte längre behöver utföras. Detta skulle minska risken för förorening av

slaktkroppar och kött. Okulär besiktning, liksom förenklad levandedjurs-

besiktning, skulle också innebära att tid för andra kontrolluppgifter kan

frigöras för kontrollpersonalen. Resurserna för kontrollen kan på detta

sätt nyttjas effektivare. För att införa endast okulärbesiktning av svin

13

krävs möjlighet att kontrollera och epidemiologiskt klassificera jord- bruksanläggningarna. Ett samarbete mellan Livsmedelsverket, Jordbruks- verket, Svenska Djurhälsovården, Statens veterinärmedicinska anstalt, slakteribranschen och jordbruksnäringen är nödvändigt för denna kon- troll- och klassificeringsuppgift. I detta arbete bör även företrädare för den småskaliga produktionen ges möjlighet att delta. Regeringen har för avsikt att genom ett särskilt uppdrag till berörda myndigheter utreda för- utsättningarna för en förändrad veterinärbesiktning för viss svinproduk- tion. Livsmedelsverket har tagit initiativ till en samverkansgrupp med före- trädare för myndigheten och slakteribranschen. Ett syfte med samver- kansgruppen är att finna former för att använda resurserna inom köttbe- siktningen effektivare och i högre grad än i dag fokusera på riskerna med en viss verksamhet. Regeringen har för avsikt att låta utveckla detta sam- arbete genom att ge Livsmedelsverket i uppdrag att initiera utarbetandet av underlag för pilotprojekt om bl.a. riskbedömningar med alternativa sy- stem för köttkontrollen, vilka kan ligga till grund för en begäran hos Eu- ropeiska kommissionen om att få bedriva sådana projekt. Regeringen an- ser att en modernare och effektivare köttkontroll där såväl officiella as- sistenter som företagsanställd personal kan ges ett utökat ansvar är ange- läget att verka för. Bedömningen är att en sådan utveckling inte kommer i konflikt med kraven på säkra livsmedel och ett fullgott skydd för kon- sumenterna. Mobil slakt av alla djurslag Regeringens bedömning: Det nya EG-regelverket för livsmedelshygien medger mobil slakt av alla djurslag. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig, bl.a. Läns- styrelsen i Jämtlands län, Djurskyddsmyndigheten, Sveriges Veterinär- förbund och Lantbrukarnas Riksförbund ser positivt på att mobil slakt är möjligt. Några instanser, t.ex. Livsmedelsverket, påpekar dock att sådan verksamhet förefaller vara förknippad med stora investeringskostnader. Även hanteringen av animaliska biprodukter lyfts av någon remissinstans fram som en svårighet vid mobil slakt. Skälen för regeringens bedömning: Användning av mobila slakterier för alla djurslag tillåts genom de nya EG-förordningar om livsmedelshy- gien som tidigare har omnämnts i skrivelsen. De rättsliga hindren för mo- bil slakt är därmed undanröjda. Kraven på de mobila slakterierna är inte särskiljda från kraven på övriga slakterier. Om ett slakteri uppfyller alla de krav som ställs på hygien, hantering av animaliska biprodukter m.m. är det inte av någon betydelse om slakteriet går att flytta eller ej. Det finns dock vissa problem som återstår att lösa vad gäller kylning av slakt- kroppar innan slakterierna kan fungera i praktiken, då kylkapaciteten är en av de begränsande faktorerna för de mobila slakterierna. Arbete avse- ende sådana regler pågår inom gemenskapen. Det pågår även forskning avseende den praktiska användningen av mobila slakterier, vattentill- Skr. 2005/06:47 14 gång, kylning, behov av uppsamlingsfållor, kapacitet m.m. Regeringen ser positivt på denna utveckling. Regeringen bedömer också att en bär- kraftig mobil slaktverksamhet skulle ha positiva effekter på såväl djur- omsorg till följd av minskat behov av transporter liksom på möjligheter- na till djurhållning för livsmedelsproduktion i allmänhet, vilket i sin tur kan gynna hävden av betesmarkerna. Insatser för att underlätta gårdsnära slakt Regeringens bedömning: Genom regeringens satsning på resursför- stärkningen till Livsmedelsverket bör förutsättningarna för gårdsnära slakt kunna förbättras. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Åtgärden stöds av de flesta remissinstanserna. Bland andra Länsstyrelsen i Gävleborgs län och Länsstyrelsen i Väst- manlands län ser positivt på satsningar för småskaliga slakterier. Läns- styrelsen i Värmlands län anser att de föreslagna insatserna inte är till- räckliga och att satsning behöver pågå längre tid än tre år om den skall ge effekt. Lantbrukarnas Riksförbund menar att uppdraget att underlätta gårdsnära slakt borde ha lagts på en annan aktör än en myndighet. Kon- kurrensverket tillstyrker förslaget i departementspromemorian. Skälen för regeringens bedömning: Genom en särskild satsning som regeringen föreslog i budgetpropositionen för 2005 (prop. 2004/05:1, utg.omr. 23, bet. 2004/05:MJU2, rskr. 2004/05:128) tillförs Livsmedels- verket ca 10 miljoner kronor per år under tre år för att genomföra särskil- da insatser för att förbättra förutsättningarna för gårdsnära slakt. Rege- ringen har i Livsmedelsverkets regleringsbrev för 2005 lyft fram utveck- landet av branschriktlinjer, översyn av taxe- och regelsystemen samt ge- nomförandet av pilot- och utvecklingsprojekt som exempel på sådana in- satser. Livsmedelsverket har vidare för avsikt att genomföra en rad pro- jekt inom området. Som exempel på insatser för att främja den gårdsnära slakten kan nämnas utbildnings- och informationsinsatser för timanställ- da besiktningsveterinärer vid småskaliga slakterier så att de skall få bätt- re kännedom om systemtillsyn, HACCP (faroanalys och kritiska kon- trollpunkter) och förvaltningskunskap för att bättre kunna anpassa kon- trollen för dessa företag. Livsmedelsverket genomför också intensifierad rådgivning till småska- liga slakterier, t.ex. stöd om hur utformningen av slakteriet bör göras. En sådan rådgivning ingår normalt inte i Livsmedelsverkets uppdrag men ligger inom ramen för uppdraget från regeringen att under tre år särskilt prioritera den gårdsnära slakten. Livsmedelsverket kommer också att ut- veckla organisationen för tillsyn av småskaliga slakterier i syfte att på ett bättre sätt möta olika krav från dessa anläggningar. En del i att öka stödet till de små slakterierna är att riskvärdera småskalig slakt, styckning och förädling av kött vid mindre anläggningar. Denna analys kan ligga till grund för en bedömning av möjligheterna till flexiblare och enklare till- lämpning av regelverket. I en sådan riskvärdering ligger att kartlägga oli- Skr. 2005/06:47 15 ka patogener och indikatorbakterier på slaktkroppar för att bedöma de Skr. 2005/06:47 hygieniska förhållandena vid småskaliga slakterier. Många av de krav som är specifika för slakteriföretag härrör från lag- stiftningen och särskilt den lagstiftning som är kopplad till den offentliga kontrollen av djuren och av köttet. Regeringen bedömer därför att arbetet med att finna former för att underlätta gårdsnära slakt i första hand bör genomföras av kontrollmyndigheten. Avgifter för slakterikontroll Regeringens bedömning: Förutsättningarna för de småskaliga slakteri- erna har förbättrats genom de åtgärder som har vidtagits för att minska avgiftsbördan för dessa slakterier. Livsmedelsverket har beslutat att sän- ka avgiften för godkännande av slakterier från 36 000 kronor till 10 000 kronor. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flera instanser, bl.a. Glesbygdsverket och För- bundet Sveriges Småbrukare, påpekar att godkännandeavgiften för slak- terier på 36 000 kronor är alltför hög. Länsstyrelsen i Västra Götalands län menar att kontrollavgifterna för småskaliga slakterier måsta anpassas till realistiska nivåer mycket snabbt. Länsstyrelsen konstaterar att avgif- terna är en av de största enskilda löpande kostnaderna som ofta på grund av omfattningen omöjliggör en företagsmässig kalkyl och att detta är an- ledningen till att det byggs få småskaliga slakterier. Konkurrensverket tillstyrker förslaget i departementspromemorian. Skälen för regeringens bedömning: Livsmedelsverket har bemyndi- gats att besluta om avgifter för köttkontrollen. Avgiftssystemet för den offentliga kontrollen vid slakterierna har varit föremål för ett antal upp- drag till Livsmedelsverket (regeringens beslut den 12 september 2002 /nr 8/ och den 18 december /nr 15/). I en rapport den 14 november 2002 lade Livsmedelverket fram ett förslag till nytt avgiftssystem för slakterier med avsikten att små slakterier skulle få samma timtaxa som större slakterier. Livsmedelsverket har genomfört den föreslagna förändringen av avgifts- systemet i sin helhet per den 1 januari 2005. Det resurstillskott som Livs- medelverket fick i budgetpropositionen för 2005 för att förbättra förut- sättningarna för gårdsnära slakt skall enligt verkets regleringsbrev för 2005 delvis användas för en taxe- och regelöversyn. Livsmedelsverket för också en löpande dialog med företrädare för slakteribranschen med målsättningen att ytterligare effektivisera köttkontrollen och därmed minska företagens kostnader för kontrollerna. Den avgift på 36 000 kronor som Livsmedelsverket tar ut för godkän- nandeprövningen av nya slakterier har av många bedömts som alltför hög. Tack vare förändrade arbetsmetoder för prövningen av småskaliga slakterier har Livsmedelsverket i oktober beslutat att sänka godkännan- deavgiften för småskaliga slakterier till 10 000 kronor. Regeringen ser positivt på den genomförda förändringen. 16

4.4

Den lokala livsmedelskontrollen

Skr. 2005/06:47

Förbättrad livsmedelskontroll Regeringens bedömning: Förutsättningarna för den lokala livsmedels- kontrollen har förbättrats genom de ändringar i livsmedelslagen som trädde i kraft den 1 juli 2005. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser ser förutsättningar för en stärkt samverkan kring den lokala livsmedelskontrollen. Behovet av vägledningar understryks av många. Förbundet Sveriges Småbrukare menar att attityder hos kontrollerande myndigheter behöver förändras. Sveriges Kommuner och Landsting understryker verksamhetsutövarens ansvar för att säkerställa att livsmedelspersonalen får den utbildning som är nödvändig för att producera livsmedel. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen presenterade i pro- positionen Förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn (prop. 2004/05: 72) ett antal förslag till åtgärder för att förstärka tillsynen på lokal nivå. Förslagen antogs av riksdagen i april 2005 (bet. 2004/05:MJU10, rskr. 2004/05:200) och lagändringarna trädde i kraft den 1 juli 2005. Lagänd- ringarna innebär att kommunernas förutsättningar för att bedriva en ef- fektiv och likvärdig tillsyn förbättras och att Livsmedelsverkets och Djurskyddsmyndighetens ansvar för att leda och samordna tillsynen tyd- liggörs och stärks. Bland annat tydliggörs att det i centralmyndigheternas tillsynsuppgifter ingår att med bindande föreskrifter styra hur den opera- tiva tillsynen skall bedrivas och att med rådgivning och utbildningsinsat- ser stödja och följa upp länsstyrelsernas och kommunernas tillsyn. För att ytterligare förbättra förutsättningarna för en effektiv kommunal tillsyn har bestämmelser som underlättar samverkan mellan kommuner införts i lagarna. Om en kommun grovt eller under en längre tid har åsidosatt sina tillsynsskyldigheter när det gäller en viss verksamhet kan regeringen, på ansökan av Livsmedelsverket eller en länsstyrelse, besluta att tillsynen över verksamheten skall föras över till Livsmedelsverket eller länsstyrel- sen. När det gäller livsmedelstillsynen har kommunerna givits möjlighet att använda den årliga tillsynsavgiften för att finansiera andra kostnader för tillsynen än sådana som avser provtagning och undersökning. Ytterligare insatser för en fortsatt förbättrad och förstärkt livsmedels- kontroll planeras. En särskild utredare (Utredningen /Jo 2004:08/ om of- fentliggörande av resultat från livsmedelstillsyn) har lämnat förslag om systematiskt offentliggörande av resultat av livsmedelskontrollen genom s.k. Smileys. Utredarens förslag har redovisats i betänkandet Smiley: Hy- gien och redlighet i livsmedelshanteringen (SOU 2005:44). Betänkandet har remissbehandlats och förslagen bereds för närvarande i Regerings- kansliet. Vidare har regeringen givit Livsmedelsverket i uppdrag att utre- da hur kunskaperna i livsmedelshygien och livsmedelshantering kan för- bättras hos dem som hanterar livsmedel yrkesmässigt i syfte att minska antalet matförgiftningar utanför hemmet. 17 Vägledning och stärkt samordning på lokal nivå av livsmedelskontrollen Regeringens bedömning: Livsmedelsverket arbetar med att ta fram till- synsvägledningar med anledning av det nya gemenskapsregelverket om livsmedelshygien och livsmedelskontroll. Behovet av särskilda vägled- ningar för kontroll av småskaliga producenter kommer att bedömas inom ramen för detta arbete. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: Bedömningen vinner stöd hos remissinstanserna. Flera instanser ser goda förutsättningar för ökad samverkan på lokal och regional nivå. Att utveckla specifika samverkansområden omnämns som positivt av t.ex. Fiskeriverket. Skälen för regeringens bedömning: Totalt finns det ungefär 52 000 tillsynsobjekt i Sverige, där huvudparten är restauranger och butiker. Med många liknande anläggningar inom kommunen skaffar inspektören sig snart den kunskap som behövs för att bedriva en tillfredsställande tillsyn. Det är däremot svårt att upprätthålla tillräcklig kunskap inom om- råden, där det bara finns en eller ett par anläggningar inom en viss bransch (t.ex. mjölk, fisk eller kött), särskilt om det är fråga om tillver- kande företag. Bristande kunskaper kan leda till felaktiga bedömningar i tillsynen som i slutänden drabbar livsmedelsföretagaren. Även i Livsme- delsverkets rapport 17-2001 identifierades kritik som riktades mot brister i tolkning och tillämpning av lagstiftningen och som kan antas bero på bristande kompetens. Denna bild har förstärkts av enskilda aktörer inom ramen för detta myndighetsuppdrag. Av Tillsynsutredningens slutbetänk- ande (SOU 2004:100) framgår bl.a. att det främsta syftet med mellan- kommunal samverkan är att öka möjligheterna för att upprätthålla nöd- vändig omfattning och inriktning av den personella kompetensen. En ef- fekt av förbättrad samverkan är också en enhetlig rättstillämpning, dvs. en likvärdig tillsyn. Som redan nämnts har livsmedelslagen ändrats den 1 juli 2005 så att kommunerna får samma möjligheter att anlita andra kommuner för att utföra uppgifter inom livsmedelstillsynen som de i dag har på miljöområdet. Frågan om samverkan inom livsmedelstillsynen har även behandlats i Livsmedelsverkets och Jordbruksverkets rapport om åtgärder för att främja och underlätta för landsbygdsföretag att utveckla den småskaliga livsmedelsförädlingen (Rapport 2005:10). I rapporten föreslås att Livs- medelsverket, i samarbete med regionala och kommunala tillsynsmyn- digheter, bör skapa samverkansområden för olika sakområden inom kontrollen, t.ex. mjölk, kött och fisk. Livsmedelsinspektörer vid mindre verksamheter bör ha tillräckligt många tillsynsobjekt inom enskilda sakområden för att kunna upprätthål- la en hög kompetens. Många kommunala inspektörer har ensamma an- svar för livsmedelstillsynen i kommunen. Detta ökar kommunens sårbar- het vid sjukskrivningar och nyanställningar och bidrar till en tillsyn som inte är konkurrensneutral. Samverkan mellan kommuner bör övervägas i de fall där det finns alltför få tillsynsobjekt inom ett sakområde i en sär- skild kommun. Antal samverkande kommuner för ett specifikt sakområ- Skr. 2005/06:47 18 de beräknas variera i storlek beroende på hur många tillsynsobjekt som det finns inom det aktuella sakområdet. För tillsynsmyndigheterna är de positiva effekterna ett samutnyttjande av kompetenser inom sakområden, en ökad kompetens inom sakområdet för inspektörerna och en mer lik- värdig tillsyn. Livsmedelsverket bör i samarbete med regionala och kom- munala tillsynsmyndigheter stimulera att samverkansområden för olika sakområden som t.ex. mjölk, kött och fisk utvecklas. Branschföreträdare, inklusive representanter för småskaliga producenter, kan också bidra till detta arbete. För att underlätta för de lokala livsmedelsinspektörerna att bedriva en effektiv och likvärdig tillsyn utarbetar Livsmedelsverket tillsynsvägled- ningar för olika områden. Särskilt angeläget har det bedömts vara att till- synsvägledningar för verksamheter som är mer riskfyllda tas fram. Även arbete med att ta fram vägledningar som är särskilt inriktade mot småska- lig verksamhet bedrivs. Med vägledningar och på vissa områden check- listor för livsmedelskontrollen samt tillgång till branschriktlinjer vid oli- ka typer av verksamheter underlättar livsmedelsinspektörernas arbete, detta gäller inte minst kontrollen vid småskaliga producenter som ofta kan ha unika lösningar för sin produktion. Vägledningar och checklistor är också viktiga för att säkerställa att företagare får en god och effektiv kontroll oavsett till vilken del av landet de är lokaliserade. Regeringen anser också att vägledning som en del i kontrollen fyller en viktig funktion som kunskapskälla för livsmedelsföretagarna. Genom en systematisk kontakt mellan kontrollmyndigheter och verksamhetsutövare sker ett ömsesidigt utbyte av kunskap och erfarenheter som kan bidra till att öka konsumentskyddet. Regeringen bedömer också att den offentliga kontrollen underlättas om kontrollmyndigheten för en löpande dialog med sina kontrollobjekt. Avgifter för offentlig kontroll En särskild utredare (Utredningen om avgifter för foder, livsmedels- och djurskyddstillsyn /Jo 2004:07/) har lämnat förslag till ett nytt avgiftssy- stem för foder-, livsmedels-, djurhälso- och djurskyddstillsyn. I utreda- rens uppdrag ingick att lämna förslag till en avgiftskonstruktion som ba- seras dels på de kriterier som återfinns i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedels- lagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd, dels på principen att varje tillsynsmyndighet (i tillämpliga fall kommunfullmäk- tige) själv beslutar om avgiftens storlek för sina respektive tillsynsobjekt. Utredaren skulle också beakta att kommunerna bör få möjlighet att i sin helhet avgiftsfinansiera livsmedelstillsynen. Utredaren skall också ta ställning till hur behovet av att styra avgifternas storlek för att både sä- kerställa en likvärdig tillsyn och att företag i olika delar av landet be- handlas likvärdigt kan balanseras mot grundprincipen att varje tillsyns- myndighet skall kunna nå full kostnadstäckning för sina tillsynsverksam- heter. I uppdraget ingår också att överväga om och hur företag med låg omsättning eller som är lokaliserade till regioner med geografiska be- gränsningar bör få sänkt tillsynsavgift. Skr. 2005/06:47 19 Utredarens förslag i betänkandet Avgiftsfinansierad livsmedels-, djur- Skr. 2005/06:47 skydds- och foderkontroll för en högre och jämnare kvalitet (SOU 2005:52) innebär ett avgiftssystem som skall ge full kostnadstäckning för kontrollmyndigheten. Utgångspunkten för systemet är en lokalt fastställd timtaxa som skall appliceras på kontrollobjekten enligt en schablon för inspektionstid som skall tas fram av Livsmedelsverket. Utredaren före- slår också att respektive kontrollmyndighet skall kunna besluta om att sätta ned avgiften med högst 50 % för företag lokaliserade till regioner med geografiska begränsningar eller som använder traditionella produk- tionsmetoder. Betänkandet har remissbehandlats och förslagen bereds i Regeringskansliet. Regeringen avser att återkomma till riksdagen i denna fråga.

4.5

Andra förändringar

Förenklad hantering av tillfälliga tillstånd Regeringens bedömning: Förenklingsarbetet bör fortsätta. Regeringen avser att återkomma till riksdagen i denna fråga. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: Bedömningen kommenteras endast sporadiskt av remissinstanserna. Inga invändningar mot bedömningen framförs. Skälen för regeringens bedömning: Tillstånd för tillfällig yrkesmäs- sig hantering av livsmedel regleras i 16 § livsmedelsförordningen (1971: 807). Närmare bestämmelser som rör det s.k. § 16-tillståndet har delege- rats till Livsmedelsverket. Från den 1 april 2003 har hanteringen av till- fälliga hanteringstillstånd förenklats så att det inte krävs tillstånd för sa- luhållande eller hantering på annat ställe än i livsmedelslokal om hante- ringen inte medför mer än små hygieniska risker. Saluhållande av icke värmebehandlat kött, fiskeriprodukter eller hantering av hela maträtter kräver tillstånd men saluhållande av förpackat godis eller färsk frukt krä- ver inte tillstånd. De nya EG-reglerna innehåller inga särskilda bestäm- melser om tillfällig hantering av livsmedel. Frågan om tillfälliga tillstånd blir därför en del i den nationella anpassningen av livsmedelslagstiftning- en till de nya EG-reglerna om hygien och kontroll som tidigare nämnts. Därmed blir lokaliseringen av underordnad betydelse om de krav som ställs på en tillfredsställande hygienisk hantering uppnås. Regeringen av- ser att återkomma i denna fråga i samband med en proposition om an- passning av den svenska lagstiftningen till nya EG-bestämmelser om livsmedel, djurhälsa, foder, djurskydd och växtskydd m.m. Regler om dricksvatten Regeringens bedömning: Behovet av förenklingar av regler om dricks- vatten har väl tillgodosetts genom de åtgärder som Livsmedelsverket har vidtagit. 20 Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: Förbundet Sveriges Småbrukare tycker det är bra att kraven på provtagning för småföretagare med egen brunn har förenk- lats. Gävleborgs fäbodförening anser att kraven på vatten skall utgå från slutproduktens tjänlighet. Möjligheterna till förenklingar välkomnas dock överlag av instanserna. Skälen för regeringens bedömning: Livsmedelsverkets dricksvatten- föreskrifter (SLVFS 2001:30), som bygger på ett EG-direktiv, trädde i kraft i december 2003. Dessa bestämmelser gäller allt vatten, inklusive sådant vatten som används i livsmedelsindustrin. Livsmedelsverkets er- farenheter av de nya reglerna har visat att kravet på provtagning av vatt- net i företagens egenkontroll har varit betungande för de mindre livsme- delsföretag som använder vatten från egen brunn. Av detta skäl har ver- ket beslutat att ändra föreskrifterna så att den provtagningsfrekvens som krävs för att kontrollera dricksvattnets kvalitet minskas för de minsta fö- retagen. Dessutom har verket tydliggjort i några vägledningar att allt vat- ten som används i livsmedelsföretag inte behöver vara av dricksvatten- kvalitet. Olika krav ställs på vattnet beroende på användningsområde. Vatten avsett att ingå i livsmedel skall vara av dricksvattenkvalitet och uppfylla kraven i Livsmedelsverkets föreskrifter om dricksvatten. Av 12 § livsmedelsförordningen framgår att vatten för rengöring, kylning och annan livsmedelshantering skall vara av drickvattenkvalitet eller motsva- rande, om inte verket medger annat. Det är med stöd av denna paragraf som verket i sina föreskrifter meddelat att vattnet för viss hantering inte behöver vara av dricksvattenkvalitet. Ändring av begreppet enskilt hushåll Regeringens bedömning: Frågan om tolkningen av begreppet enskilt hushåll är en del i den nationella anpassningen av livsmedelslagstift- ningen till de nya EG-reglerna om hygien och kontroll. Regeringen avser att återkomma till riksdagen i denna fråga. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Värmlands län ser möjligheten till en individuell bedömning som mycket positiv men påpekar att ett så- dant förfarande ställer stora krav på kompetens inom tillsyns- och kon- trollverksamheten. Livsmedelsverket menar att det är en missuppfattning att matservering i anslutning till rum- och frukostverksamheter generellt skulle kunna undantas från kraven i de kommande reglerna bara därför att man inte har en särskild matsal. Skälen för regeringens bedömning: Varken den gällande svenska livsmedelslagen eller EG:s nya livsmedelsbestämmelser omfattar privat konsumtion i enskilt hushåll. I den nuvarande svenska livsmedelslagstift- ningen uttrycks detta så att lagen inte gäller hantering i enskilt hushåll, medan motsvarande undantag i EG-regelverket uttrycks i att detta inte gäller privat enskild konsumtion. De nuvarande svenska bestämmelserna har i praktiken gjort det svårt att utnyttja kök i privata bostäder för bered- Skr. 2005/06:47 21 ning av livsmedel som skall saluhållas eller serveras till allmänheten, ef- Skr. 2005/06:47 tersom de detaljerade kraven på utformningen av en livsmedelslokal för sådant ändamål i normalfallet inte är möjliga att uppfylla i ett privatkök. Såvitt avser den nuvarande svenska livsmedelslagstiftningen har en del verksamheter som inte självklart är privat enskild konsumtion bedömts omfattas av begreppet enskilt hushåll. Bland annat har servering av mål- tider i s.k. bed and breakfast-verksamhet om verksamheten omfattar högst fyra gästrum och högst åtta bäddar bedömts falla utanför lagens tillämpningsområde. Det nya EG-regelverket innebär att alla livsmedel som släpps ut på marknaden omfattas av reglerna, och att endast livsmedel som hanteras för privat enskild konsumtion undantas. Det finns ingen uttrycklig defini- tion av begreppet privat enskild konsumtion i nämnda lagstiftning. Det är dock rimligt att tolka begreppet så att det avser konsumtion av livsmedel tillagade i hemmet som är avsedda att konsumeras inom familjen eller under familjeliknande förhållanden. Gränsdragningen mellan vad som kan hänföras till privat enskild konsumtion och vad som innefattar ett ut- släppande på marknaden är inte helt klar. Det torde till exempel vara tveksamt i vad mån sådan bed and breakfast-verksamhet som i dag faller utanför lagens tillämpningsområde generellt kan undantas. Enligt regeringens bedömning bör dock servering av måltider vid bed and breakfast kunna falla utanför regelverkets tillämpningsområde även fortsättningsvis om måltiderna t.ex. intas i samma lokal som värdfamiljen normalt äter och maten tillagas med den utrustning som är avsedd för fa- miljen. Om det däremot finns särskilda utrymmen, t.ex. en matsal avsedd endast för bed and breakfast-gästerna torde serveringen inte utan vida- re kunna undantas från livsmedelsreglerna. I sammanhanget bör det också påpekas att för sådan verksamhet som faller inom det nya regelverkets tillämpningsområde finns möjlighet för kontrollmyndigheten att i varje enskilt fall och baserat på de för verksam- heten relevanta riskfaktorerna göra en individuell bedömning. Regering- en vill understryka att det är av vikt att den flexibilitet som de nya regler- na medger utnyttjas av kontrollmyndigheterna. Härvidlag anser regering- en också att stor hänsyn skall tas till att viss livsmedelshantering kan be- drivas under s.k. familjeliknande förhållanden. Sådan verksamhet som bedrivs i dag och som genom erfarenhet visat sig inte orsaka någon risk för konsumenterna bör kunna fortsätta. Regeringen återkommer i denna fråga i samband med en proposition om anpassning av den svenska lag- stiftningen till nya EG-bestämmelser om livsmedel, djurhälsa, foder, djurskydd och växtskydd m.m. 22 Skr. 2005/06:47 5 Rådgivning och kompetensutveckling Regeringens bedömning: De mindre livsmedelsförädlarna har behov av rådgivning och kompetensutveckling inom livsmedelshygien samt för ut- veckling av produkter, företagande och marknadsföring. Möjligheter finns redan i dag att tillgodose dessa utvecklingsbehov genom de åtgär- der som ingår i det svenska miljö- och landsbygdsprogrammet. Genom de nationella center och projekt för nätverk, rådgivning och kunskaps- spridning som regeringen har beslutat att stödja har utvecklingsmöjlighe- terna ökat ytterligare. En mängd aktörer nationellt och regionalt är i dag aktiva inom fältet nätverk, projekt, utbildning, kurser m.m. Det stora utbudet visar på ett betydande intresse för lokal, småskalig, regional mat med kopplingar till landskapsturism, besöksnäring och natur- och kulturevenemang. De in- satser som framgent utformas bör ta sin utgångspunkt i de aktörer och nätverk m.m. som redan finns och inriktas på att få en ökad samverkan mellan olika insatser. Regionerna har en viktig roll i koordineringen med annan utvecklings- och näringspolitik. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser framhåller behovet av kompetensutveckling och rådgivning till de småskaliga livsmedelsföräd- larna i fråga om bl.a. livsmedelshygien och kvalitetssystem (HACCP). Kvalitetssäkring av kurserna framhålls som viktigt. Eventuellt bör de ge- nomföras inom ramen för miljö- och landsbygdsprogrammet (LBU). Till- syn med vägledning för producenterna menar andra är en bättre lösning. Andra utvecklingsbehov är allmänna företagsekonomiska kunskaper, marknadsföring m.m. Några instanser tar upp frågan om kompetenscheckar, dvs. en check för betalning av valfri kurs eller utbildning. Metoden prövas redan i Väs- terbottens, Västmanlands och Stockholms län och uppges ha givit gott ut- fall. Även Institutet för livsmedel och bioteknik AB (SIK) stöder kompe- tenscheckar som instrument. Andra stöder inte ett införande av kompe- tenscheckar utan menar att kurser skall erbjudas inom ramen för LBU- programmet. Flera instanser framför att generella småföretagsfrågor och kompetens- behov i högre grad borde kunna tillgodoses genom befintliga institutioner och stöd inom regional- och näringspolitiken som dock måste anpassas så att lantbruksföretag också kan ges utvecklingsmöjligheter. Livsmedels- företagen (Li) anser att rådgivningen till små företag kan förbättras avse- värt genom ökad samverkan mellan kommunerna, specialisering av till- synspersoner och samutnyttjande av kompetenser, vilket kan tillföra småföretagen praktiskt användbar rådgivning. Nätverk och plattformar för utbildning och kompetensutveckling (kompetenscenter) ses av många som angelägna åtgärder. Samtidigt på- pekar flera instanser att nya institutionella lösningar kanske inte är nöd- vändiga eller önskvärda. Erfarenheter från nu aktuella nätverk och pro- jekt för småskalig förädling (Jämtland, Kalmar m.fl.) kan utgöra basen för fortsatt arbete. Flera instanser, bl.a. Verket för näringslivsutveckling 23 (NUTEK), ifrågasätter behovet av ytterligare regionala aktörer och hän- visar till de som redan finns, t.ex. Almi-koncernen. Lantbrukarnas Riks- förbund (LRF) framhåller för sin del vikten av att bygga på det kunnande och de kunskapsbärare som finns i institutioner som t.ex. Sveriges lant- bruksuniversitet (SLU), andra högskolor och universitet, LivsTek AB, landsbygdscenter som t.ex. JILU (Jämtland), SIK samt Institutet för jord- bruks- och miljöteknik (JTI). Utöver satsningen på Eldrimner behövs en- ligt LRF satsningar på forskning, teknikutveckling, produktions- och marknadskunskap. Länsstyrelsen i Södermanlands län ställer sig mycket tveksam till att utveckla regionala kompetenscentra utöver redan befint- lig verksamhet på länsstyrelsen. LBU-programmet är, menar man, till- räcklig bas för insatser och samverkan inom området. Vikten av samver- kan med andra näringspolitiska insatser lyfts också fram mot bakgrund av att småskaliga producenter har många utvecklingsproblem gemensamt med andra småföretag. Företagen skall själva driva utvecklingsfrågor menar bl.a. SIK. Bran- schsamverkan är dock svårt att uppnå med företagsstorlek som grund. Befintliga organisationer som Li bör kunna organisera flera av dessa fö- retagare. SIK framför i sitt yttrande kritik över att de något större småska- liga företagens behov inte har beaktats i den fördelning av medel till re- surscenter som regeringen beslutade om i april 2005. Ett ökat fokus be- hövs på mellangruppen 1050 anställda. Slutligen framför LRF, Li m.fl. att befintliga branschorgan också bör kunna inordna många av de mindre företagen. Li framhåller att merparten (85 %) av deras medlemsföretag har 049 anställda. Skälen för regeringens bedömning: De utredningar och undersök- ningar som har genomförts, bl.a. Jordbruksverkets och Livsmedelsver- kets utredning Åtgärder för att främja och underlätta för småskalig livs- medelsförädling (Rapport 2005:10), visar att framför allt de mindre livs- medelsproducenterna har behov av rådgivning och kompetensutveckling. Vidare framkommer att utbildningsbehoven kan variera mycket mellan olika företag. De områden där kunskapsbehoven är störst är livsmedels- och hygienområdet, yrkeskunskap och hantverk samt i fråga om företags- ekonomi och marknadsföring. Den rådgivning som efterfrågas behöver i många fall vara konkret och handgriplig, t.ex. inom livsmedelslagstift- ning samtidigt som det också finns behov av att få hjälp med en mera strategisk rådgivning som gäller det egna företagets utveckling på sikt i frågor som gäller produktion och ekonomi. Utöver de rådgivnings- och utbildningsbehov som har identifierats efterlyser många producenter nå- gon form av nätverk för att stärka samarbete och samhörighet med andra producenter. I fråga om kompetensutveckling och rådgivning för småskaliga livs- medelsproducenter och livsmedelsförädlare pekar flera remissinstanser på de möjligheter som redan i dag finns genom de åtgärder som ingår i det svenska miljö- och landsbygdsprogrammet. Utöver att erbjuda kom- petensutveckling eller kurser kan stöd till förädling och projektstöd er- bjudas. I flera län har man utvecklat en tillämpning där företagare först erbjuds rådgivning om utbildningsbehov och därefter genom en s.k. kom- petenscheck kan få ekonomiskt stöd till kompetensutveckling. Frågan om inriktningen av nästa landsbygdsprogram behandlas närmare i kapitel 6. Skr. 2005/06:47 24 Regeringen har härutöver genom beslut den 28 april 2005 anvisat me- del till tre nationella nätverk och resurscenter med inriktning på att främ- ja småskalig livsmedelsförädling. Bidraget fördelades till LivsTek AB som är ett bolag inom Almi-koncernen och som redan är etablerat som ett nationellt centrum för praktisk livsmedelsteknik med inriktning på produktutveckling, modern livsmedelsteknik och kvalitetssäkring, till Länsstyrelsen i Jämtlands län för att utveckla ett nationellt centrum för småskalig och hantverksmässig livsmedelsförädling samt till projektet Regional Mat för utökat nätverksbyggande mellan aktörer inom livsme- dels- och näringsområdet, vilket också omfattar anordnandet av en euro- peisk konferens i Sverige 2005. De initiativ till nationella center som staten har tagit har avsett att kom- plettera det utvecklingsarbete som bedrivs inom privata och ideella orga- nisationer. Som flera remissinstanser påpekar finns viktig kunskap i de verksamheter som pågår exempelvis inom SIK, landsbygdscenter som JILU (Jämtland) m.fl., JTI samt inom SLU och andra universitet och högskolor runt om i landet. En viktig bas för utveckling och samarbete mellan producenter och företagare är de nätverk som finns genom Hus- hållningssällskapens regionala organisation samt inom LRF. Inom länen har dessutom flera projekt med temat regional mat uppstått och givit gott utfall. Inom Europa finns också nätverk som arbetar med regional mat och kulturarv, Regional Matkultur. Det kan redan således konstateras att det i dagsläget finns ett stort antal offentliga och privata aktörer och projekt som har förutsättningar att stöt- ta den småskaliga livsmedelsförädlingen med kunskaper, teknik, nätverk och samarbetsformer. Det stora utbudet visar på en kraftfull dynamik i intresset för lokal, småskalig, regional mat med kopplingar till landskap, kulturarv och regional besöksnäring. Inom ramen för näringslivspolitiken finns vidare institutioner för stöd till näringslivs- och företagsutveckling, t.ex. inom Almi-koncernen. Utvecklingsinsatser görs också inom ramen för den regionala utvecklingspolitiken genom de utvecklingsprogram som regionerna genomför i partnerskap. Flera länsstyrelser har också på eget initiativ utvecklat projekt som syftar till att aktivt stödja företagsut- veckling inom den småskaliga livsmedelsförädlingen. Enligt regeringens bedömning visar det stora antalet aktörer och pro- jekt som pågår på att det finns en kraftfull dynamik och utvecklingspo- tential i den småskaliga, lokala och regionala livsmedelsförädlingen, inte minst i kombination med insatser för marknadsföring av regional kultur och besöksnäring. Samtidigt är det angeläget att samordningsvinster och synergier mellan olika insatser kan tas till vara och tillgodose att de sam- lade insatser som finansieras med statliga medel används långsiktigt ef- fektivt. Det fortsatta arbetet vad gäller stöd till den småskaliga, lokala och regionala livsmedelsförädlingen bör därför i första hand inriktas på att finna synergier och starkare samverkan mellan olika insatser och ini- tiativ och bygga på de institutioner, myndigheter, nätverk och projekt som redan existerar. Detta bör kunna ske genom att öka samordningen på framför allt regional nivå mellan de insatser som görs inom ramen för landsbygdspolitiken och de insatser som genomförs inom andra politik- områden. Det bör också vara möjligt att i ökad grad ställa krav på breda- re partnerskap vid projektfinansiering med statliga medel i syfte att öka Skr. 2005/06:47 25 samarbetsytorna. Ett viktigt instrument för politiken blir det nya lands- Skr. 2005/06:47 bygdsprogram som skall gälla för perioden 20072013.

En naturlig bas för stöd och utveckling till de småskaliga livsmedels- förädlarna är en stärkt samverkan med andra producenter och med bran- schorgan. Av den utredning som har gjorts av Livsmedelsverket och Jordbruksverket (Rapport 2005:10) framgår att en stor del av de små- skaliga livsmedelsförädlarna i dag inte tillhör någon branschorgansation och saknar permanenta nätverk inom sin bransch. Denna bild komplette- ras emellertid av vissa remissinstanser som bl.a. påpekar att småskalighet i sig inte kan utgöra bas för branschtillhörighet utan i stället måste grun- das på produktområde. Remissvaren visar också att möjligheter att anslu- ta sig till branschorgan inte alltid utnyttjas. Producenterna behöver också själva vara aktiva i att söka samarbete med branschorgan och andra pro- ducenter. Vad gäller frågan om kursplaner för utbildningsaktörer som anordnar utbildningar i livsmedelshygien och HACCP delar regeringen den be- dömning som görs i promemorian, nämligen att frågan bör behandlas in- om ramen för det uppdrag som Livsmedelsverket har fått av regeringen att senast den 15 juni 2006 redovisa en bedömning av kunskapsläget i livsmedelshygien inom livsmedels- och restaurangnäringarna. I uppdra- get ligger också att lämna förslag till åtgärder för att höja kompetensni- vån. Regeringen bedömer också att även andra institutioner som SLU, SIK och LivsTek AB m.fl. bör kunna medverka till att höja kompetens- nivån inom detta område. Härutöver kan även andra utbildningsfrågor vara viktiga att beakta. Bland annat gäller detta vikten av bra grundutbildningar för att kunna re- krytera unga till livsmedelsbranschen. I sammanhanget kan nämnas att regeringen i propositionen Kunskap och kvalitet elva steg för utveck- lingen av gymnasieskolan (prop. 2003/04:140) bl.a. föreslog att det ut- vecklas en lärlingsutbildning som en valbar alternativ studieväg inom alla yrkesinriktade program. Riksdagen har ställt sig bakom regeringens förslag (bet. 2003/04:UbU13, rskr. 2004/05:4). Regeringen har givit Skolverket i uppdrag att lämna förslag på utformningen av en sådan ut- bildning. Uppdraget skall redovisas den 1 februari 2006.

6

Stöd inom landsbygdsprogrammet m.m.

Regeringens bedömning: Den nya EG-förordningen om stöd för lands-

bygdsutveckling ger ökade förutsättningar att stödja utvecklingen av

landsbygdens företagande inklusive småskalig livsmedelsförädling. Även

stödmöjligheter inom ramen för det nationella kuvertet som tillämpas i

genomförandet av jordbruksreformen kan bidra till att utveckla den små-

skaliga livsmedelsförädlingen.

Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer i huvud-

sak med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Generellt finns ett brett stöd för att utveckla åt-

gärder för att stödja den småskaliga förädlingen i miljö- och landsbygds-

programmet. Bland annat Länsstyrelsen i Skåne län påpekar vikten av att

26

kunna utforma regionala landsbygdsprogram och med denna grund stär- Skr. 2005/06:47

ka samordningen med andra regionala insatser. Lantbrukarnas Riksför-

bund (LRF) framför att miljö- och landsbygdsprogrammet som helhet

bör ha ett tydligt fokus på landsbygdens företag inkluderat den småska-

liga livsmedelsförädlingen. Det skall också finnas en koppling mellan

småskalig förädling och inhemsk primärproduktion i utvecklingsinsatser-

na. Länsstyrelsen i Stockholms län framhåller vikten av att stöd till jord-

bruksnäringen ger förutsättningar för en ökad diversifiering. Verket för

näringslivsutveckling (NUTEK) menar emellertid att en utpräglad lands-

bygdsprofil på stöden till de småskaliga livsmedelsföretagen kommer att

slå fel eftersom många sådana företag också finns i tätortsområden.

NUTEK framhåller vidare vikten av en samordning med insatser i den

regionala utvecklingspolitiken.

De åtgärdsmöjligheter i nuvarande program som diskuteras är framför

allt projektstöd och kompetensutveckling. I flera län används dessa stöd i

hög grad för att stödja den småskaliga livsmedelsförädlingen. Länsstyrel-

sen i Södermanlands län framför att nuvarande program givit goda förut-

sättningar att stödja de verksamheter som man har bedömt som angeläg-

na. För det kommande programmet vidgas möjligheterna att ge stöd ock-

så till företag utanför lantbruket. Några instanser tar upp frågan om kom-

petenscheckar som ett sätt att öka valfriheten i fråga om utbildningsar-

rangör. Utöver kompetensutveckling och rådgivning framhålls investe-

rings- och förädlingsstöden som viktiga för en ökad nyetablering.

Stöd inom ramen för det nationella kuvertet behandlas endast av ett få-

tal av remissinstanserna. Dessa föreslår bl.a. en annorlunda inriktning på

åtgärderna och att andra grupper av företag än enskilda lantbrukare bör

komma i fråga för den ytterligare betalningen. Livsmedelsföretagen (Li)

anser att åtgärderna för mässdeltagande och marknadsföring också skall

göras tillgängliga för exportinriktade livsmedelsföretag. Gävleborgs fä-

bodförening anser att fäbodbruket inte i tillräcklig utsträckning har nytta

av det nationella kuvertet och att en satsning på bevarande av traditionel-

la Sverigebilder skulle vara lämpligare.

Skälen för regeringens bedömning: I nuvarande miljö- och lands-

bygdsprogram (LBU-programmet) finns fyra åtgärder som kan användas

för utveckling av småskalig livsmedelsförädling: förädlingsstöd, investe-

ringsstöd, projektstöd samt stöd till kompetensutveckling.

Härutöver finns i programmen för mål 1-området (omfattar de fyra

nordligaste länen samt delar av Gävleborgs, Dalarnas och Värmlands

län) och LEADER+ (lokala projekt) vissa åtgärder med liknande inrikt-

ning, dvs. förädlingsstöd, investeringsstöd och andra åtgärder såsom

landsbygdsstöd.

Förberedande av ett nytt nationellt program för landsbygdsutveckling

för perioden 20072013 har inletts under 2005. Den övergripande strate-

giska inriktningen av programmet avses att redovisas i en särskild skri-

velse till riksdagen. Den nya EG-förordning om landsbygdsutveckling

som har beslutats (rådets förordning om stöd för landsbygdsutveckling

från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU))

innebär en ny struktur för politiken med indelning i tre centrala mål och

insatsområden: stärkt konkurrenskraft inom jord- och skogsbruket, för-

valtning av landskap och miljö samt allmän landsbygdsutveckling med

främjande av livskvalitet och diversifiering av verksamheter.

27

De åtgärder som erbjuds inom framför allt insatsområde 1 syftar till att stärka konkurrenskraften hos företag genom utveckling av kompetens, lä- rande, information/spridning av forskning, rådgivning samt investeringar i ny teknik och nya produkter. Åtgärderna skall kunna tillämpas bredare och nå fler företag inom jord- och skogsbruk och livsmedelsförädling än enligt nuvarande förordning. Det finns också en tydligare målsättning vad gäller mindre (mikro), små och medelstora företag. Flera av de åtgär- der som finns i förslaget existerar redan i dag. Detta gäller t.ex. föräd- lingsstöd, investeringsstöd samt kompetensutveckling. Härutöver finns i linje med jordbruksreformen 2003 åtgärder som syftar till ökad kvalitet på produktionen, t.ex. stöd för deltagande i kvalitetssystem samt stöd till rådgivning. Även åtgärder inom övriga axlar kan ha stor relevans för den småskaliga livsmedelsförädlingen. De jordbruksföretag som väljer att utveckla småskalig lokal produktion kan ha stor betydelse dels för landskapets fortsatta förvaltning men också för utvecklingen av land- skapsanknuten turist- och besöksverksamhet med koppling till samban- den natur, kultur och mat. Regeringens samlade bedömning är att den nya landsbygdsförordning- en ger goda förutsättningar att nationellt utforma åtgärder som stödjer ut- vecklingen av ekonomiskt självbärande företag inom befintliga och nya utvecklingsområden. I utformningen av utvecklingsstöd bör ökad vikt läggas vid långsiktighet och grundläggande analyser av marknadsförut- sättningar. En övergripande strategisk fråga är att identifiera den roll som nya, växande företag kan ha för landsbygdens långsiktiga utveckling. Här finns också möjlighet att överväga frågeställningar som gäller integration och jämställdhet. En ökad samordning med insatser i den regionala ut- vecklingspolitiken och näringspolitiken skall eftersträvas i enlighet med bedömningen i kapitel 5. Nationella kuvertet I den jordbruksreform som beslutades i juni 2003 gavs ett utrymme för medlemsstaterna att tillämpa ett nationellt kuvert för en ytterligare betal- ning för särskilda typer av jordbruk som är viktiga för att skydda och för- bättra miljön eller för att förbättra kvaliteten och saluföringen av jord- bruksprodukter. Sverige kommer från 2005 att tillämpa ett nationellt ku- vert för att förbättra kvaliteten och saluföringen av jordbruksprodukter. Inriktningen av åtgärderna skall enligt beslut av regeringen omfatta er- sättning för:

-

deltagande i kvalitetscertifieringssystem inom primärproduktio- nen syftande till att utveckla produkter av särskilt hög kvalitet,

-

kvalitets- och marknadsföringsåtgärder för att förbättra kvaliteten hos jordbruksprodukter och livsmedel på den inre marknaden samt

-

organisering av och deltagande i jordbruksutställningar och livs- medelsmässor inom Europeiska unionen.

Det är i första hand de två sistnämnda åtgärderna som kan sägas ha kopp- ling till området småskalig livsmedelsförädling. Stödet till enskilda lant- brukare får uppgå till högst 75 % av de kostnader som en lantbrukare har Skr. 2005/06:47 28 haft för en specifik åtgärd. Det maximala beloppet som en lantbrukare Skr. 2005/06:47 kan få inom dessa åtgärder uppgår till 50 000 kronor. Exempel på kost- nader som skulle kunna berättiga till den ytterligare betalningen är kost- nader för utveckling av produktionsmetoder och produkter samt kostna- der i samband med deltagande i olika former av mässor. Detta är åtgärder som skulle kunna utföras av småskaliga livsmedelsproducenter under förutsättning att de som lantbrukare förädlar råvara. Stöd ur det nationel- la kuvertet kan nämligen enligt rådsförordningen endast sökas av enskil- da lantbrukare som uppfyller stödvillkoren och som är aktiva inom någon av de sektorer som anges i bilagan VI i rådets förordning (EG) nr 1782/ 2003. Åtgärderna skall utföras under det aktuella stödåret. Det nationella kuvertets utformning avser i första hand 2005 och 2006. Åtgärderna kommer sedan att utvärderas.

7

Allmänna företagarfrågor inom de areella näringarna

Regeringens bedömning: Ett kontinuerligt arbete bör bedrivas när det gäller regelförenkling och allmänna företagarfrågor. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: Det är ett mindre antal remissinstanser som har berört regelförenkling och allmänna företagarfrågor. De som har kom- menterat instämmer i promemorians bedömning att ett kontinuerligt ar- bete bör bedrivas vad gäller regelförenkling och allmänna företagarfrå- gor. Länsstyrelserna i Västmanlands och Örebro län anser att regler och förutsättningar för småföretagare inom livsmedelsbranschen bör samord- nas med andra företag så att staten inte dubbelarbetar och har ett ineffek- tivt stöd av småföretag i allmänhet. Länsstyrelsen i Uppsala län anser dessutom att det är viktigt att verka för ett kulturskifte när det gäller synen på företagande. Insatser bör göras för att bearbeta de attityder till entreprenörskap som lett till den företagskultur som av många anses vara skälet till det, internationellt sett, låga nyföretagandet i Sverige. Skälen för regeringens bedömning: För att ta till vara lantbruksföre- tagens utvecklingspotential, genom samverkan med företagare och andra praktiker, har Jordbruksdepartementet sammankallat en kontaktgrupp för företagande inom lantbruksnäringen. Genom gruppen har ett forum för löpande kontakt om aktuella frågor etablerats. Ämnesområden att be- handla i kontaktgruppen kan t.ex. vara möjligheter och hinder för företa- gande och tillväxt, regelverk och administration samt kompetensbehov och andra arbetsmarknadsfrågor. Vad gäller regelförenklingsarbetet arbetar regeringen på olika sätt för att begränsa den administrativa bördan för företag. Jordbruksdepartemen- tet har givit i uppdrag till Statens jordbruksverk, Djurskyddsmyndigheten och Livsmedelsverket att utreda möjligheten för företag inom näringen att lämna samordnad information till dessa myndigheter. Syftet med upp- draget är att den administrativa bördan för lantbruksföretag och småskali- 29 ga livsmedelsföretag kan minskas genom att så långt som det är möjligt Skr. 2005/06:47 införa gemensamma rutiner för inhämtning och lagring av information. Uppdraget skall redovisas hösten 2005. Uppdraget ingår i regeringens handlingsprogram för minskad administration för företagen m.m. (skr. 2004/05:48). Ett parallellt uppdrag har tilldelats Verket för näringslivsutveckling (NUTEK) som rör mätning av företagens administrativa börda på bl.a. miljö- och jordbruksområdena. Mätningen skall följa förändringar i ad- ministrativa kostnader över tiden och avgöra var arbetsbördan är tyngst och var det finns störst möjligheter att sänka företagens administrativa kostnader. Syftet med arbetet är att formulera faktiska mål om minskad administrativ börda som skall nås senast den 30 juni 2010. Mätningarna planeras vara genomförda den 28 februari 2006 för jordbruket. 30 Förteckning över remissinstanser Följande remissinstanser har beretts tillfälle att avge synpunkter på rap- porten Småskalig livsmedelsförädling (Ds 2005:22). Länsstyrelserna i Stockholms, Uppsala, Södermanlands, Östergötlands, Jönköpings, Kronobergs, Kalmar, Gotlands, Blekinge, Skåne, Hallands, Västra Götalands, Värmlands, Örebro, Västmanlands, Dalarnas, Gävle- borgs, Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län, Djurskyddsmyndigheten, Fiskeriverket, Konsumentverket, Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien, Livsmedelsverket, Sametinget, Statens jordbruksverk, Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhälls- byggande Formas, Glesbygdsverket, Konkurrensverket, Verket för nä- ringslivsutveckling (NUTEK), Verket för innovationssystem (Vinnova), ALMI Företagspartner AB, Sveriges Rese- och Turistråd AB, Ekologiska Lantbrukarna, Dagligvaruleverantörernas förbund, Folkrörelserådet Hela Sverige skall leva, Förbundet Sveriges Småbrukare, Företagarna, Gävle- borgs fäbodförening, Hushållningssällskapens förbund, IFS Sverige, Lantbrukarnas Riksförbund (LRF), Livsmedelsföretagen ( Li) Livsme- delshandlareförbundet (SSLF), LivsmedelsSverige (SLU), LivsTek AB, Naturbruksskolornas Förening, Näringslivets Regelnämnd, SIK Insti- tutet för Livsmedel och Bioteknik AB, Skogs- och Lantarbetsgivareför- bundet, Svensk Dagligvaruhandel, Svenska Leadernätverket, Svenskt Näringsliv, Sveriges Kommuner och Landsting, Sveriges Konsumenter i Samverkan, Sveriges Konsumentråd, Sveriges småskaliga kontrollslakte- riers förening, Sveriges Gårdsmejerister. Härutöver har följande organisationer inkommit med synpunkter: Sveriges Veterinärförbund, Svensk Hjortavel, Svenska Samernas Riks- förbund, Hällefors kommun. Skr. 2005/06:47 Bilaga 31

Jordbruksdepartementet

Skr. 2005/06:47

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 november 2005 Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Y.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Nykvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], M.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Orback,[REDACTED_EFTERNAMN] Föredragande: statsrådet Nykvist Regeringen beslutar skrivelse 2005/06:47 Småskalig livsmedelsförädling 32