Regeringens proposition

1997/98:116

Staten och trossamfunden bestämmelser om

Svenska kyrkan och andra trossamfund

Prop.

1997/98:116

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Harpsund den 12 mars 1998

Thage G[REDACTED_EFTERNAMN]

 Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kulturdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag till en lag om trossamfund och en lag om

Svenska kyrkan. Förslagen bygger på de förslag till grundlagsändringar

som nyligen har lagts fram i propositionen Staten och trossamfunden

grundlagsfrågor (prop. 1997/98:49). Utgångspunkten för förslagen är det

principbeslut om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan

som riksdagen fattade år 1995.

Genom lagen om trossamfund införs en ny associationsform,

registrerat trossamfund. Ingen av de rättigheter som trossamfunden har i

dag, t.ex. rätten att förrätta vigsel, skall vara knuten till den nya

associationsformen. Lagen innehåller vidare bl.a. bestämmelser om

registrerade trossamfunds namn och om statlig hjälp med att beräkna,

debitera, redovisa och ta in avgifter från dem som är medlemmar i eller

tillhör trossamfundet.

I lagen om Svenska kyrkan preciseras kyrkans grundläggande identitet

för att denna skall vara oförändrad över relationsändringen. Den i lagen

gjorda preciseringen stämmer överens med kyrkans syn på sig själv.

Vidare innehåller lagen bestämmelser om grunderna för Svenska kyrkans

organisation och verksamhet samt om den kyrkliga egendomen

De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 januari 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om trossamfund 5

2.2 Förslag till lag om Svenska kyrkan 9

2.3 Förslag till lag om införande av lagen (1999:000) om

Svenska kyrkan 12

3 Ärendet och dess beredning 15

4 En historisk reform 17

5 Lag om trossamfund 18

5.1 Trossamfundens rättsliga reglering 18

5.2 Barns rätt att komma till tals 22

5.3 Vad krävs för registrering? 24

5.4 Registreringsförfarandet 27

5.5 Effekter av registreringen 28

5.6 Rättigheter och skyldigheter 30

5.7 Avregistrering och likvidation 33

5.8 Organisatoriska delar 35

6 Lag om Svenska kyrkan 39

6.1 Identitet och organisation 39

6.2 Självständiga rättssubjekt 45

6.3 Organisatorisk uppbyggnad 49

6.3.1 Församlingen den lokala nivån 49

6.3.2 Icke-territoriella församlingar 53

6.3.3 Stiftet den regionala nivån 54

6.3.4 Kyrkomötet den nationella nivån 56

6.4 Kyrkoavgift 60

6.5 Offentlighet och insyn 62

6.5.1 Handlingsoffentlighet efter år 1999 62

6.5.2 Befintliga handlingar 68

6.6 Överprövning 68

6.7 Skyldighet att lämna uppgifter 69

6.8 Tystnadsplikten 71

6.9 Rätt till ledighet för förtroendevalda 74

6.10 Särskilda övergångsbestämmelser 76

7 Den kyrkliga egendomen 79

7.1 Vissa utgångspunkter 79

7.2 Överföring av äganderätt 81

7.2.1 Äldre kyrkor och domkyrkor m.m. 82

7.2.2 Prästgårdar 88

7.2.3 Biskopsgårdar 89

7.2.4 Kyrkofonden, kyrkofondsfastigheter 92

7.2.5 Kronoanslagen 94

7.3 Prästlönetillgångarna 95

7.3.1 Prästlönetillgångarnas rättsliga ställning 95

7.3.2 Prästlönetillgångarnas ändamål 101

7.4 Vissa frågor rörande egendomen 102

7.4.1 Tillsyn, bokföring och revision 102

7.4.2 Ersättningsfrågor 105

7.4.3 Skyddet för natur- och kulturmiljövårdens

intressen 107

8 Författningskommentarer 108

8.1 Förslaget till lag om trossamfund 108

8.2 Förslaget till lag om Svenska kyrkan 111

8.3 Förslaget till lag om införande av lagen (1999:000) om

Svenska kyrkan 113

Bilaga 1 Remissinstanserna 117

Bilaga 2 Frågeformulär 121

Bilaga 3 Andra kyrkolagsutskottets betänkande 131

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 185

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 195

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 mars 1998 203

Rättsdatablad 204

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om trossamfund,

2. lag om Svenska kyrkan,

3. lag om införande av lagen (1999:000) om Svenska kyrkan.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om trossamfund

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser om trossamfund

1 § Bestämmelser om religionsfrihet finns i regeringsformen och den

europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna

och de grundläggande friheterna.

2 § Med trossamfund avses i denna lag en gemenskap för religiös

verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst.

3 § Ingen är skyldig att tillhöra något trossamfund. Ett avtal eller löfte

som strider mot denna bestämmelse är ogiltigt.

4 § Barn som har fyllt 12 år kan inte inträda i eller utträda ur ett

trossamfund utan eget samtycke.

Registrerat trossamfund

5 § Med registrerat trossamfund avses

1. Svenska kyrkan, och

2. trossamfund som har registrerats enligt denna lag.

6 § Bestämmelser om grunderna för Svenska kyrkan som trossamfund

finns i lagen (1999:000) om Svenska kyrkan.

Bestämmelserna i 7 12 §§, 13 § första tredje stycket och 17 § gäller

inte för Svenska kyrkan.

Registrering

7 § Ett trossamfund skall på egen begäran registreras av den myndighet

som regeringen bestämmer, om trossamfundet har

1. stadgar där det finns bestämmelser om trossamfundets ändamål och

om hur det fattas beslut i trossamfundets angelägenheter, och

2. en styrelse eller motsvarande organ.

Ett trossamfund får registreras bara om dess namn är ägnat att särskilja

trossamfundets verksamhet från andras. Bestämmelserna i 10 §

firmalagen (1974:156) om hinder mot registrering av firma skall också

tillämpas i fråga om trossamfunds namn.

Aktiebolag, ekonomiska föreningar eller stiftelser får inte registreras

enligt denna lag.

8 § Registreringen skall omfatta

1. trossamfundets namn och postadress,

2. trossamfundets stadgar,

3. de personer som ingår i styrelsen eller motsvarande organ eller

annars är behöriga att företräda trossamfundet samt deras namn,

postadress och personnummer eller, om sådant saknas, födelsedatum.

Ändringar i något av dessa förhållanden skall genast anmälas för

registrering.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om avgifter i registreringsärenden enligt denna lag.

9 § Ett trossamfund som har registrerats enligt 7 § får förvärva rättigheter

och ta på sig skyldigheter samt föra talan vid domstol och andra

myndigheter.

Trossamfundets rättsliga ställning enligt första stycket upphör när

likvidation har avslutats enligt 11 §, när avregistrering sker enligt 12 §

och, om trossamfundet har försatts i konkurs, när konkursen avslutas

utan överskott.

10 § Ansvaret för de skyldigheter som har uppkommit för trossamfundet

före registreringen övergår på det registrerade trossamfundet genom

registreringsbeslutet, om trossamfundet har utgjort en ideell förening.

Genom registreringen övergår även trossamfundets rättigheter till det

registrerade trossamfundet.

11 § Registreringsmyndigheten skall besluta att trossamfundet skall träda

i likvidation om

1. de krav som gäller för registrering enligt 7 § första stycket inte

längre är uppfyllda,

2. likvidationsskyldighet föreligger enligt stadgarna, eller

3. samfundet har försatts i konkurs som har avslutats med överskott.

Likvidator förordnas av registreringsmyndigheten. Beslut om

likvidation och förordnande av likvidator skall registreras. För

likvidation gäller i övrigt 11 kap. 9 11 och 13 §§, 15 § tredje stycket

samt 16 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar.

Likvidationen är avslutad när likvidatorerna har avgett slutredovisning.

Detta förhållande skall genast anmälas för registrering.

12 § Ett trossamfund som uppfyller kraven i 7 § första stycket kan på

egen begäran avregistreras av registreringsmyndigheten utan föregående

likvidation. Trossamfundet övergår därvid i en ideell förening, som

övertar trossamfundets rättigheter och skyldigheter.

Organisatoriska delar

13 § Självständiga organisatoriska delar av ett trossamfund som har

registrerats enligt denna lag får också registreras, om de uppfyller kraven

i 7 §. För registrerade organisatoriska delar gäller bestämmelserna i 8 §,

9 § andra stycket och 10 12 §§.

Organisatoriska delar som har registrerats enligt denna lag får var för

sig förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter samt föra talan vid

domstol och andra myndigheter.

Förlorar trossamfundet sin rättsliga ställning enligt 9 § andra stycket

och begär dess organisatoriska delar inte avregistrering enligt 12 § inom

en månad därefter eller avslås en sådan begäran, skall

registreringsmyndigheten besluta att de organisatoriska delarna skall

träda i likvidation.

Svenska kyrkans församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift är

registrerade organisatoriska delar av Svenska kyrkan.

Registrerade trossamfunds namn

14 § Ett registrerat trossamfunds namn eller en benämning som är

förväxlingsbar med detta namn får inte utan tillstånd offentligen

användas av någon annan annat än som benämning på trossamfundet i

fråga.

Vid överträdelse av första stycket tillämpas 15 och 18 20 §§

firmalagen (1974:156). Härvid skall vad som sägs om firmaintrång gälla

intrång i trossamfundets namn. I fråga om registrerade trossamfunds

namn skall även 16 § firmalagen tillämpas.

Första och andra styckena gäller också för registrerade organisatoriska

delars namn.

Registrerade trossamfunds förhållande till tredje man

15 § För ett registrerat trossamfunds skyldigheter i förhållande till tredje

man svarar endast trossamfundets tillgångar.

För skyldigheter i förhållande till tredje man som ett trossamfunds

registrerade organisatoriska delar har ådragit sig svarar endast den

organisatoriska delens tillgångar.

Statlig hjälp med avgifter till registrerade trossamfund

16 § Svenska kyrkan har rätt till hjälp av staten med beräkning,

debitering och redovisning av avgifter från dem som tillhör Svenska

kyrkan samt med att ta in avgifterna. Även andra registrerade

trossamfund kan beviljas sådan hjälp.

Bestämmelser om förfarandet vid sådan hjälp meddelas i särskild lag.

Överklagande

17 § Beslut av registreringsmyndigheten får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två månader från beslutets dag när det gäller

1. beslut att avskriva en ansökan om registrering eller att vägra

registrering enligt 7 eller 13 §,

2. beslut att vägra avregistrering enligt 12 §, och

3. beslut enligt 11 § eller 13 § tredje stycket.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2. Genom lagen upphävs religionsfrihetslagen (1951:680).

2.2 Förslag till lag om Svenska kyrkan

Härigenom föreskrivs följande.

Svenska kyrkan som trossamfund

1 § Svenska kyrkan är ett evangelisk-lutherskt trossamfund som

framträder som församlingar och stift. Svenska kyrkan har också

nationella organ.

2 § Svenska kyrkan är en öppen folkkyrka, som i samverkan mellan en

demokratisk organisation och kyrkans ämbete bedriver en rikstäckande

verksamhet.

3 § Svenska kyrkan får förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter

samt föra talan vid domstol och andra myndigheter.

Samma rätt har var för sig Svenska kyrkans församlingar,

sammanslutningar av församlingar (kyrkliga samfälligheter) och stift.

Organisatorisk uppbyggnad

4 § Församlingen är lokal enhet inom Svenska kyrkan och omfattar de

personer som tillhör Svenska kyrkan och är bosatta inom församlingens

område.

Församlingens grundläggande uppgift är att fira gudstjänst, bedriva

undervisning samt utöva diakoni och mission.

Det kan också finnas icke-territoriella församlingar.

5 § Stiftet är regional enhet inom Svenska kyrkan och omfattar

församlingarna inom stiftets område.

Stiftets grundläggande uppgift är att främja och ha tillsyn över

församlingslivet.

För varje stift skall det finnas en biskop.

6 § Kyrkomötet är Svenska kyrkans högsta beslutande organ.

Kyrkomötet får inte besluta i sådana enskilda frågor som det är en

församlings eller ett stifts uppgift att besluta i.

Kyrkoavgift

7 § Den som tillhör Svenska kyrkan skall betala lokal och regional

kyrkoavgift.

8 § Församlingen beslutar om lokal kyrkoavgift. Om församlingen ingår i

en kyrklig samfällighet, får samfälligheten besluta om hela eller del av

avgiften.

Stiftet beslutar om regional kyrkoavgift.

Kyrklig egendom

9 § Prästlönefastigheter och prästlönefonder (prästlönetillgångar) har till

ändamål att bidra till de ekonomiska förutsättningarna för Svenska

kyrkans förkunnelse. Endast avkastningen får användas för ändamålet.

Prästlönetillgångarna skall förvaltas av Svenska kyrkan såsom

självständiga förmögenheter. Regeringen får besluta om tillsyn av

förvaltningen.

Förmögenheten skall vara placerad på ett godtagbart sätt.

Rätten att ta del av handlingar

10 § Om rätten att ta del av Svenska kyrkans handlingar när det gäller

vissa verksamheter finns bestämmelser i sekretesslagen (1980:100).

11 § Även utöver vad som följer av 10 § skall var och en ha rätt att ta del

av Svenska kyrkans handlingar. Denna rätt får begränsas bara om det är

särskilt motiverat med hänsyn till

1. skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden,

2. Svenska kyrkans ekonomiska intresse, eller

3. något synnerligen väsentligt intresse.

Kyrkans arkiv

12 § Svenska kyrkans arkiv bildas av de handlingar från Svenska kyrkans

verksamhet som avses i 11 §.

Svenska kyrkans arkiv skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att

de tillgodoser

1. rätten enligt 11 § att ta del av kyrkans handlingar,

2. behovet av information för rättskipning och förvaltning, och

3. forskningens behov.

Vid arkivbildningen och arkivvården skall beaktas att Svenska kyrkans

arkiv är en del av det nationella kulturarvet.

Överprövning

13 § Beslut som innebär att någon inte får ta del av sådana handlingar

som avses i 11 § överprövas på det sätt som Svenska kyrkan bestämmer.

I den utsträckning som Svenska kyrkan bestämmer får också andra beslut

överprövas.

För att inom Svenska kyrkan ytterst pröva frågor enligt första stycket

skall ett särskilt organ inrättas. Ordföranden i detta organ skall vara eller

ha varit ordinarie domare.

Skyldighet att lämna uppgifter

14 § Svenska kyrkan skall till det register som avses i 7 § lagen

(1999:000) om trossamfund lämna uppgifter om

1. stadgar,

2. indelning i församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift, och

3. de personer som ingår i styrelsen eller motsvarande organ eller

annars är behöriga att företräda Svenska kyrkan samt deras namn,

postadress och personnummer eller, om sådant saknas, födelsedatum.

Motsvarande uppgifter skall lämnas för församlingar, kyrkliga

samfälligheter och stift.

Ändringar i något av dessa förhållanden skall genast anmälas för

registrering.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om avgifter i ärenden enligt denna bestämmelse.

Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i lagen

(1999:000) om införande av lagen (1999:000) om Svenska kyrkan.

2.3 Förslag till lag om införande av lagen (1999:000) om

Svenska kyrkan

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna föreskrifter

1 § Lagen (1999:000) om Svenska kyrkan och denna lag träder i kraft

den 1 januari 2000.

Bestämmelserna i 6 och 7 §§ i denna lag träder dock i kraft

den 1 maj 1999.

2 § Genom lagen (1999:000) om Svenska kyrkan upphävs

1. lagen (1951:691) om viss lindring i skattskyldigheten för den som

icke tillhör svenska kyrkan,

2. lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval, m.m.,

3. lagen (1992:288) om medlemskap i icke-territoriella församlingar,

4. kyrkolagen (1992:300),

5. lagen (1992:301) om införande av kyrkolagen.

Bestämmelserna om tystnadsplikt i 36 kap. 1 § kyrkolagen gäller dock

fortfarande i fråga om uppgifter som har anförtrotts före den 1 januari

2000.

3 § Ansvaret för de skyldigheter som har uppkommit för en församling

eller kyrklig samfällighet före den 1 januari 2000 övergår vid den

tidpunkten till motsvarande församling, kyrkliga samfällighet eller stift

inom Svenska kyrkan. Den 1 januari 2000 övergår också en församlings

eller kyrklig samfällighets rättigheter till motsvarande församling,

kyrkliga samfällighet eller stift inom Svenska kyrkan.

4 § En stiftelse som vid utgången av år 1999 förvaltas av en församling

eller en kyrklig samfällighet skall från och med den 1 januari 2000

förvaltas av motsvarande församling, kyrkliga samfällighet eller stift.

Motsvarande skall gälla om en församling eller en kyrklig samfällighet

skall utse en styrelseledamot i en stiftelse.

5 § De ärenden som i enlighet med lag eller förordning handläggs hos

pastor, pastorsämbetet, kyrkoherde, kontraktsprost, biskop, domkapitel,

Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN], Kyrkofondens styrelse, Kyrkomötets

besvärsnämnd, Ansvarsnämnden för biskopar eller Svenska kyrkans

centralstyrelse vid utgången av år 1999 skall överlämnas till Svenska

kyrkan för fortsatt handläggning.

6 § Vid sammanträde under år 1999 har kyrkomötet med avseende på

tiden från och med den 1 januari 2000 de befogenheter som följer av

lagen (1999:000) om Svenska kyrkan trots bestämmelserna i kyrkolagen

(1992:300).

7 § Den skyldighet att lämna uppgifter som följer av 14 § lagen

(1999:000) om Svenska kyrkan skall fullgöras första gången senast

den 1 oktober 1999.

De församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift som det har lämnats

uppgifter om enligt första stycket har med avseende på tiden efter

den 1 januari 2000 de befogenheter som följer av lagen om Svenska

kyrkan trots bestämmelserna i kyrkolagen (1992:300).

8 § Ledamöter och ersättare i beslutande församlingar hos Svenska

kyrkans organisatoriska delar samt ledamöter och ersättare i kyrkomötet

har till och med den 31 december 2009 rätt till den ledighet från sina

anställningar som behövs för uppdragen. Detsamma gäller de personer

som ingår i styrelse eller motsvarande organ inom Svenska kyrkan.

Egendomsfrågor

9 § Från och med den 1 januari 2000 skall Svenska kyrkan eller

församling eller kyrklig samfällighet som avses i 3 § ha äganderätten till

sådan egendom som avses i 38 kap. 1 § och 2 § 3, 39 kap. 1 §, 41 kap.

1 § första stycket 2 6 samt 24 och 26 §§ kyrkolagen (1992:300). Därvid

skall gälla att

1. kyrkofondens tillgångar och kyrklig jord vars avkastning tillförs

kyrkofonden (kyrkofondsfastighet) skall ägas av Svenska kyrkan och

användas för kyrkliga ändamål,

2. kyrkor och domkyrkor med tillhörande inventarier, kyrkotomt och

kyrkogård, uppförda före år 1817 på landet eller före år 1843 i stad, skall

ägas av den församling där kyrkan är belägen och, tills annat beslutas av

Svenska kyrkan, användas för samma ändamål som tidigare,

3. kyrklig jord vars avkastning är avsedd för församlingskyrkas behov

(församlingskyrkas fastighet) och för domkyrkas behov (domkyrkas

fastighet) skall ägas av den församling där kyrkan är belägen och, om

inte annat beslutas enligt andra stycket, användas för samma ändamål

som tidigare,

4. ersättning för församlingskyrkas fastighet eller domkyrkas fastighet

som har fonderats och vars avkastning skall användas för församlings-

kyrkas respektive domkyrkas behov (församlingskyrkors och dom-

kyrkors fastighetsfonder) skall ägas av den församling där kyrkan är

belägen och, om inte annat beslutas enligt andra stycket, användas för

samma ändamål som tidigare,

5. kyrklig jord där tjänstebostad är anvisad åt en kyrkoherde eller

komminister (prästgård) skall ägas av den kyrkliga samfällighet eller, om

sådan inte finns, den församling där egendomen är belägen,

6. kyrklig jord där tjänstebostad är anvisad åt en biskop (biskopsgård)

skall, med undantag av sådan tjänstebostad som hyrs enligt särskilt avtal,

ägas av Svenska kyrkan.

För att ändra ändamålet för egendom som avses i första stycket 3 och 4

krävs tillstånd av Kammarkollegiet. Därvid skall tillämpas de grunder för

ändring som anges i 1 § permutationslagen (1972:205) samt 3 och 4 §§

samma lag.

Första stycket 2 4 gäller inte Lunds domkyrka och dess fastigheter och

fastighetsfond. Denna egendom skall också i fortsättningen förvaltas som

en självständig förmögenhet. Lunds domkyrka utgör ett särskilt

rättssubjekt som får förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter samt

föra talan vid domstol och andra myndigheter. För Lunds domkyrkas

skyldigheter svarar endast domkyrkans tillgångar. Egendomen skall

användas för samma ändamål som tidigare och förvaltas av Svenska

kyrkan. Egendom som skall ge avkastning skall vara placerad på ett

godtagbart sätt. Endast avkastningen får användas för ändamålet.

Regeringen får besluta om tillsyn av förvaltningen.

10 § Egendom som avses i 41 kap. 1 § första stycket 1 kyrkolagen

(1992:300) (prästlönefastigheter) och 41 kap. 23 § kyrkolagen

(prästlönefonder) utgör prästlönetillgångar som från och med

den 1 januari 2000 skall förvaltas såsom självständiga förmögenheter

enligt 9 § lagen (1999:000) om Svenska kyrkan. De utgör särskilda

rättssubjekt som får förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter samt

föra talan vid domstol och andra myndigheter. För ett sådant rättssubjekts

skyldigheter svarar endast dess tillgångar. Prästlönefastigheter och

prästlönefonder skall ägas av dessa rättssubjekt.

En församling eller kyrklig samfällighet som avses i 3 § och som

den 31 december 1999 enligt bestämmelserna i 41 kap. 11 och 28 §§

kyrkolagen hade rätt till andel i avkastningen av prästlönetillgångarna,

skall ha samma rätt, om inte annat beslutas enligt tredje stycket. Därvid

skall fortfarande gälla att högst hälften av egendomens avkastning får

användas för andra kyrkliga ändamål.

För att göra ändringar i fråga om rätten till andel i avkastningen av

prästlönetillgångarna krävs tillstånd av Kammarkollegiet. Därvid skall

tillämpas de grunder för ändring som anges i 1 § permutationslagen

(1972:205) samt 3 och 4 §§ samma lag.

11 § Den som före ikraftträdandet av denna lag var ägare till kyrklig

egendom som avses i lagen och lider förlust genom att egendom överförs

enligt 9 och 10 §§ har rätt till skälig ersättning av staten. Detsamma

gäller den som före ikraftträdandet hade särskild rätt till egendomen.

3 Ärendet och dess beredning

Under år 1995 fattade riksdagen med stor majoritet ett principbeslut om

ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan (prop. 1995/96:80,

bet. 1995/96:KU12, rskr. 1995/96:84). Reformen är förutsatt att träda i

kraft den 1 januari 2000. Med anledning av beslutet bemyndigade

regeringen den 21 december 1995 chefen för dåvarande Civil-

departementet att tillkalla två kommittéer och två utredare samt ge

Riksskatteverket och Kammarkollegiet i uppdrag att utreda vissa frågor

beträffande relationsändringen. Vidare har genom regeringsbeslutet ett

bemyndigande lämnats att tillkalla ett beredningsorgan för samordning

av och insyn i utredningsarbetet.

Med stöd av bemyndigandet har följande utredningar tillsatts och

uppdrag givits:

 Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering med riksdagsman

Pär-Axel[REDACTED_EFTERNAMN] (s) som särskild utredare,

 Begravningsverksamhetskommittén med riksdagsman Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

(c) som ordförande,

 Kommittén angående det kyrkliga kulturarvet med f. förbunds-

direktören Carl-Eric[REDACTED_EFTERNAMN] som ordförande,

 Utredningen om kyrkans personal och om samfundsstöd med f.d.

landshövdingen Görel[REDACTED_EFTERNAMN] som särskild utredare,

 Riksskatteverket med uppdrag att överväga formerna för statlig

uppbörd av kyrkoavgift samt

 Kammarkollegiet med uppdrag att utreda den kyrkliga egendomen

vid en relationsändring.

Bemyndigandet har vidare resulterat i tillsättandet av Stat

kyrkadelegationen som beredningsorganet för samordning och insyn.

Delegationen leds av numera chefen för Kulturdepartementet med

ärkebiskopen som ersättare. I delegationen är samtliga riksdagspartier

representerade och där finns också en bred representation från Svenska

kyrkan. Även andra trossamfund än Svenska kyrkan och de berörda

fackliga organisationerna finns representerade i delegationen.

Resultaten av utredningarna och uppdragen har redovisats i början av

april 1997 i följande betänkanden:

 Staten och trossamfunden, Rättslig reglering (SOU 1997:41),

 Staten och trossamfunden, Begravningsverksamheten

(SOU 1997:42),

 Staten och trossamfunden, Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga

egendomen och de kyrkliga arkiven (SOU 1997:43),

 Staten och trossamfunden, Svenska kyrkans personal

(SOU 1997:44),

 Staten och trossamfunden, Stöd, skatter och finansiering

(SOU 1997:45),

 Staten och trossamfunden, Statlig medverkan vid avgiftsbetalning

(SOU 1997:46) samt

 Staten och trossamfunden, Den kyrkliga egendomen (SOU 1997:47).

Sammanfattningar av förslagen från utredningarna samt från

Riksskatteverket och Kammarkollegiet har publicerats i SOU 1997:55.

Betänkandena har varit föremål för en mycket bred remissbehandling.

Remissen har delats upp i två delar med olika remisstid, Remiss I och

Remiss II. Förslagen i den första delen har till stor del sådan karaktär att

de som huvudregel fordrar två beslut av riksdagen med val emellan. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1.

För att underlätta besvarandet av remissen och hanteringen av

remissvaren, har det utarbetats två frågeformulär med olika svars-

alternativ. Bilagor för eventuella kommentarer har också tagits fram.

Formulären har utarbetats av en referensgrupp som tillsattes av

regeringen den 24 oktober 1996 och som har haft till uppgift att biträda

med vissa förslag till åtgärder för att underlätta det fortsatta stat

kyrkaarbetet. I gruppen har ingått representanter för Kultur-

departementet, Svenska kyrkans centralstyrelse, Svenska kyrkans

församlings- och pastoratsförbund samt Statistiska centralbyrån (SCB).

Frågeformulären har underställts Stat kyrkadelegationen för synpunkter.

Remissvar i form av ifyllda frågeformulär har överlämnats till SCB för

databehandling. SCB har i september och november 1997 publicerat två

rapporter med analyser av remissutfallet från Remiss I och Remiss II.

Remissyttrandena och en remissammanställning avseende Remiss I samt

SCB:s rapporter finns tillgängliga i Kulturdepartementet (dnr

Ku97/903/Ky).

Den 18 december 1997 beslutade regeringen proposition 1997/98:49

Staten och trossamfunden grundlagsfrågor. I propositionen föreslås

vissa grundlagsändringar för att möjliggöra genomförandet av riksdagens

principbeslut om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan.

Denna proposition innehåller regeringens förslag till lagstiftning om

trossamfund och om Svenska kyrkan samt om den kyrkliga egendomen,

dvs. de förslag som lämnas i betänkandena Staten och trossamfunden,

Rättslig reglering (SOU 1997:41) och Staten och trossamfunden, Den

kyrkliga egendomen (SOU 1997:47). Beträffande förslagen i övriga

frågor avser regeringen att återkomma under hösten 1998.

Under de olika avsnitten i den fortsatta framställningen hänvisas till

frågor som har ställts i det första frågeformuläret till remissinstanserna.

För att underlätta läsningen har detta formulär fogats till denna

proposition som bilaga 2.

Genom skrivelse till 1997 års kyrkomöte, Staten och trossamfunden

grundläggande frågor (RegSkr 1997:2), har regeringen inhämtat kyrko-

mötets yttrande över de förslag som aktualiseras i Remiss I. Kyrkomötet

har vid ett extra sammanträde i huvudsak tillstyrkt de förslag som är

aktuella i denna proposition (2KL1997:8, kskr. 1997:16). I fråga om de

delar av förslagen som rör medlemskap i Svenska kyrkan har kyrkomötet

för sin del antagit regeringens förslag. Andra kyrkolagsutskottets

betänkande finns i bilaga 3.

Regeringens förslag har i förhållande till skrivelsen till kyrkomötet

sakligt ändrats endast i vissa delar, se avsnitt 6.9 och 7.2.1.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 5 februari 1998 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i

bilaga 5.

Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag. Därutöver har vissa

redaktionella ändringar gjorts. Beträffande den av Lagrådet föreslagna

ändringen i lagen (1994:1221) om införande av stiftelselagen

(1994:1220) avser regeringen att återkomma.

Lagrådets övriga synpunkter behandlas i avsnitt 5.1, 5.5, 5.7, 6.3.4,

7.2.1 och 7.4.1 samt i författningskommentaren.

4 En historisk reform

Ingen enskild fråga har stått på den politiska dagordningen lika länge

som frågan om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan.

Redan i början av detta sekel väcktes motioner både i riksdagen och

kyrkomötet om en reform i detta hänseende. Under stora delar av

efterkrigstiden har denna fråga varit föremål för utredningsarbete i olika

omgångar utan att tiden för ett avgörande ansetts mogen.

Före 1800-talets mitt var samhället och kyrkan sammanvävda med

varandra på ett sätt som vi i dag kan ha svårt att föreställa oss.

Tillhörigheten till kyrkan uppfattades i allmänhet som identiskt med att

vara svensk kyrka och samhälle stod som gemensamma bärare av den

dåtida enheten i värderingar och kultur. Kyrkan fungerade inte bara som

en religiös mötesplats utan också som ett forum för sociala och allmänt

samhälleliga frågor. Kyrkan hade vid denna tid ansvar för huvuddelen av

samhällets omsorg i form av fattigvård, sjukvård och undervisning.

Från mitten av 1800-talet inleddes en utveckling som innebar att

kyrkans samhällsuppgifter successivt togs över av statliga och borgerligt

kommunala organ. Samtidigt slog uppfattningen alltmera igenom att

religion och moral är privata angelägenheter som helt naturligt får ta sig

skilda uttryck i samhället. Utvecklingen har lett till att det gamla

enhetssamhället splittrats upp och ersatts med en ökande mångfald i

kulturellt och värderingsmässigt avseende. Konsekvenserna av detta har

blivit ett samhälle med större vitalitet och snabbare förändringar men

samtidigt ett samhälle med en stigande osäkerhet om innebörden av

gällande normsystem.

Svenska kyrkans roll i samhället har alltså i grunden förändrats under

de senaste 150 åren. Rollen som trossamfund har kommit att framstå

klarare genom att uppgifter av allmänt samhällelig karaktär lyfts bort och

verksamheten koncentrerats till kyrkans huvuduppgift att sprida

evangelium. Parallellt härmed har genom ett fortlöpande reformarbete

det kyrkliga självbestämmandet ökat på en rad områden. Denna

utveckling tillsammans med det principiella krav på dop för tillhörighet

som gäller från och med den 1 januari 1996 har gjort Svenska kyrkan

mera jämställd än tidigare med de andra trossamfunden.

Den genomgripande förändring som det svenska samhället gått igenom

och som bl.a. resulterat i att Svenska kyrkan fått en annan ställning än

förr har skapat förutsättningar för att ändra förhållandet mellan staten och

kyrkan. Härigenom har tiden blivit mogen för den relationsändring som

länge stått på den politiska dagordningen. Riksdagens principbeslut år

1995 skall ses mot denna bakgrund som det sista ledet i en lång historisk

process. Beslutet utgör en kompromiss mellan å ena sidan

nödvändigheten att ta hänsyn till Svenska kyrkans särställning på grund

av den långa historiska utvecklingen och den stora andelen tillhöriga

samt å andra sidan önskemålet om att öka jämställdheten mellan

trossamfunden.

Principbeslutet om relationsändringen utgör den självklara grunden för

det fortsatta stat kyrkaarbetet. Vid beredningen av ärendet har det varit

en bestämd strävan att brett förankra denna historiska reform såväl i

Svenska kyrkan och de andra trossamfunden som i den allmänna

opinionen.

5 Lag om trossamfund

5.1 Trossamfundens rättsliga reglering

Regeringens förslag: En särskild lag om trossamfund stiftas. Genom

lagen införs en ny associationsform, registrerat trossamfund. Den nya

associationsformen skall stå öppen för alla trossamfund. Ingen av de

rättigheter som trossamfunden har i dag, t.ex. rätten att förrätta vigsel,

skall vara knuten till den nya associationsformen.

Lagen om trossamfund innehåller dels vissa allmänna bestämmelser

som gäller alla trossamfund, dels särskilda föreskrifter om registrerade

trossamfund.

Begreppet trossamfund definieras som en gemenskap för religiös

verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst. Religions-

frihetslagen (1951:680) upphävs.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De remissinstanser som behandlar de aktuella

förslagen i sina yttranden ställer sig i huvudsak positiva till dessa.

Svea hovrätt och Hovrätten för Västra Sverige har inte någon erinran

mot att en ny associationsform skapas. Svea hovrätt anser - i likhet med

utredningen - att det kan vara naturligt att falla tillbaka på de allmänna

principer som tillämpas beträffande ideella föreningar när det saknas

direkta författningsföreskrifter eller stadgebestämmelser. Kammar-

kollegiet anför att det inte kan uteslutas att det kommer att föreligga ett

betydande behov av kompletterande rättsbildning och att denna med

hänsyn till den valda lagstiftningsformen huvudsakligen kommer att ske

genom praxis; något som kan bli tidsödande och skapa osäkerhet och

därmed bromsa det nya rättsinstitutets genomslagskraft. Kollegiet anser

att det är otillräckligt med ett uttalande om att tillämpa de allmänna

principer som normalt brukar tillämpas på ideella föreningar.

Länsstyrelsen i Jönköpings län påpekar att det sannolikt kommer att

finnas behov av tillämpningsföreskrifter till lagen om trossamfund.

Juridiska fakulteten i Uppsala anser att den föreslagna lagen inrymmer

motsägelser. Om en lag om trossamfund skall stiftas bör förslaget enligt

fakulteten förkortas väsentligt samtidigt som begreppen och

rättsverkningarna preciseras bättre. Svenska kyrkans centralstyrelse

tillstyrker förslaget att en ny associationsform införs. Ärkebiskopen efter

hörande av övriga biskopar biträder förslaget till rättslig reglering om

trossamfund. Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund/

Sveriges frikyrkosamråd och Förenade islamiska församlingar i Sverige

tillstyrker att det införs en möjlighet för trossamfunden att få

rättskapacitet såsom registrerade trossamfund. De tillstyrker även att de

trossamfund som i dag har vigselrätt m.m. också fortsättningsvis skall ha

dessa rättigheter oavsett om trossamfundet begär registrering eller inte

och menar vidare att de rättigheter som trossamfund i dag kan få bör vara

tillgängliga också för de trossamfund som väljer att inte registrera sig.

Även Judiska församlingarna i Sverige och Stockholms katolska stift

anser att de trossamfund som i dag har rättigheter, t.ex. vigselrätt, skall få

behålla dessa oavsett om de väljer att registrera sig eller inte.

Pingströrelsen betonar betydelsen av att de trossamfund som väljer att

inte registrera sig kan erhålla samma rättigheter som i dag t.ex. när det

gäller vigselrätt.

Ett mindre antal remissinstanser har lämnat synpunkter på den

föreslagna definitionen av begreppet trossamfund. Juridiska fakulteten i

Uppsala menar att ordet gemenskap är alltför lösligt som grund för en

juridisk person. Enligt Teologiska fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN] är definitionen av

trossamfund alltför vid och kan öppna för mindre önskvärda grupper.

Svenska missionsförbundet föreslår att begreppet trossamfund preciseras

och att ordet gemenskap byts ut mot organisation eller samman-

slutning .

1997 års kyrkomöte: Det är av stort värde att det skapas en ny

associationsform. Svenska kyrkan och andra trossamfund som inte finner

föreningsformen eller någon annan redan föreliggande rättslig form vara

i överensstämmelse med sin självförståelse kan därmed framträda i en

adekvat rättslig form. Definitionen av trossamfund behöver utformas så

att alla trossamfund kan acceptera att det som stadgas gäller dem. För

Svenska kyrkans del är det ett framsteg att det talas om trossamfund som

en "gemenskap" och inte längre som en "sammanslutning". Risken för att

Svenska kyrkan skall uppfattas som en förening av människor vilka slutit

sig samman i avsikt att bedriva viss religiös verksamhet bör minska med

den nya formuleringen. Svenska kyrkan står i en annan rättstradition än

de under 1800-talet framväxande frikyrkliga samfunden. När det gäller

bedömningen av rättsliga frågor där varken lag eller stadgar ger

tillräcklig ledning, bör därför utgångspunkten vara Svenska kyrkans egen

tradition. Motsvarande bör gälla för andra registrerade trossamfund.

Skälen för regeringens förslag: Den rättsliga regleringen av

trossamfunden och deras förhållanden bör ha som syfte att skapa goda

arbetsförutsättningar och så likvärdiga villkor som möjligt för olika

trossamfund. Alla trossamfund bör ges möjlighet att i formellt och rättsligt

hänseende uppträda som just trossamfund. Den svenska rättsordningen ger

emellertid inte utrymme för detta. Det bör därför skapas en särskild

associationsform för trossamfund.

En utgångspunkt för regleringen av trossamfundens rättsliga

förhållanden bör vara att det stora flertalet av de trossamfund som är

verksamma i Sverige i dag skall kunna använda sig av den nya

associationsformen för sin verksamhet. Samtidigt bör, som en följd av

principen om religionsfrihet, också eventuellt nytillkommande religiösa

rörelser ha möjlighet att använda sig av associationsformen.

En ytterligare utgångspunkt bör vara att regleringen inte skall påverka

möjligheterna att bedriva verksamhet för de trossamfund som inte

använder sig av den nya associationsformen. Trossamfund skall inte

tvingas byta associationsform av t.ex. ekonomiska skäl. Ett byte måste

ske frivilligt och vara angeläget för trossamfundet ur såväl religiös som

praktisk synvinkel. Någon koppling mellan bytet av associationsform för

verksamheten och de rättigheter rätt att anordna enskild begravnings-

plats, rätt att förrätta vigsel, möjlighet att få statsbidrag etc. som många

av trossamfunden har i dag bör inte finnas. Det är inte heller rimligt att

ett trossamfund skall förlora nuvarande rättigheter enbart av det skälet att

det inte kan eller vill använda sig av den nya associationsformen.

De trossamfund som väljer att bedriva sin verksamhet i den nya

associationsformen skall, liksom redan nu är fallet med trossamfund som

bedriver verksamhet i form av t.ex. en ideell förening, kunna få

förvaltningsuppgifter överlämnade till sig. Det kan exempelvis vara fråga

om myndighetsutövning i form av att förrätta vigsel. För att göra detta

möjligt har regeringen föreslagit en ändring av regeringsformen (se prop.

1997/98:49 s. 14).

Ett trossamfund måste självklart uppfylla vissa minimikrav, bl.a. i

fråga om organisatorisk uppbyggnad, för att det skall kunna använda sig

av den nya associationsformen. Detta innebär i sin tur att någon form av

registreringsförfarande blir nödvändig. Regeringen återkommer till dessa

frågor i avsnitt 5.3 och 5.4.

Den nya associationsformen bör i enlighet med vad utredningen har

föreslagit benämnas registrerat trossamfund. Det skall i detta samman-

hang påpekas att regeringen föreslår att Svenska kyrkan skall få ställning

som ett registrerat trossamfund (se avsnitt 6.2).

Regleringen av trossamfundens rättsliga förhållanden bör göras i en

särskild lag. En förutsättning för en sådan reglering är att begreppet

trossamfund ges en tydlig innebörd. För närvarande finns en definition av

detta begrepp i religionsfrihetslagen (1951:680). Enligt 4 § andra stycket

förstås med trossamfund, förutom Svenska kyrkan, sammanslutning för

religiös verksamhet, vari ingår att anordna gudstjänst. Denna definition är

väl ägnad att ligga till grund för utformningen av en ny bestämmelse i

ämnet. Det finns dock religiösa samfund som inte anser sig vara

sammanslutningar i gängse mening. För att även dessa samfund skall

kunna omfattas av begreppet trossamfund, bör i stället det något vidare

begreppet gemenskap användas. Härigenom undviks också en alltför stark

koppling till det föreningsrättsliga medlemsbegreppet. Gudstjänst skall i

detta sammanhang förstås i vid bemärkelse så att exempelvis

sammankomster för gemensam bön och meditation normalt innefattas.

Regeringen anser i likhet med utredningen att det är lämpligt att

begreppet trossamfund definieras i den lag som föreslås och som behandlar

trossamfundens förhållanden. Bestämmelsen i religionsfrihetslagen bör

därför upphävas. Vidare bör den bestämmelse i religionsfrihetslagen som

innebär att varje trossamfund måste ge möjlighet till utträde för den som

tillhör trossamfundet (4 § första stycket) föras över till den nya lagen. I

religionsfrihetslagen har bestämmelsen en andra mening som lyder:

Åtagande i strid mot denna bestämmelse vare utan verkan. I det till

Lagrådet remitterade förslaget hade denna mening fått utgå eftersom

lagbestämmelser numera anses tvingande om inte något annat föreskrivits.

Som Lagrådet påpekat blir dock syftet med bestämmelsen klarare om ett

motsvarande tillägg görs till den nya bestämmelsen. I sak medför

bestämmelsen ett skydd för den enskilde i förhållande till trossamfunden.

Motsvarande bestämmelse i 2 kap. 2 § regeringsformen innebär att den

enskilde gentemot det allmänna är skyddad mot tvång att tillhöra något

trossamfund. Det finns alltså en skillnad i sak mellan bestämmelserna.

Skulle ett trossamfund enligt sina stadgar eller liknande grunddokument ha

en regel om att utträde inte kan ske, är den regeln på grund av den nu

nämnda bestämmelsen utan verkan.

Utöver definitionen av trossamfund och bestämmelsen om utträde

innehåller religionsfrihetslagen tre paragrafer, som alla berör enskildas rätt

till religionsutövning. Enligt 1 § har var och en rätt att fritt utöva sin

religion såvitt han icke därigenom stör samhällets lugn eller åstadkommer

allmän förargelse och enligt 2 § står det var och en fritt att för religiös

gemenskap delta i sammankomst och sammansluta sig med andra. Av 3 §

framgår att det inte gäller några andra hinder för offentlig gudstjänst än de

som finns för allmän sammankomst i övrigt. Samtliga dessa bestämmelser

har sina motsvarigheter i 2 kap. regeringsformen och annan lagstiftning,

bl.a. ordningslagen (1993:1617). Bestämmelserna kan därför upphävas.

Med hänsyn till detta och till att de övriga bestämmelserna i

religionsfrihetslagen föreslås framgå av den nya lagen, bör religions-

frihetslagen upphävas.

Lagen om trossamfund bör innehålla vissa allmänna föreskrifter som tar

sikte på alla trossamfund oavsett associationsform. Religionsfriheten utgör

grunden för lagens övriga bestämmelser och det är därför lämpligt att det i

lagen hänvisas till regeringsformens föreskrifter om religionsfrihet. En

hänvisning bör även göras till motsvarande bestämmelser i

Europakonventionen, som nu är svensk lag (se SFS 1994:1219).

Konventionens artikel om religionsfrihet gäller, enligt den praxis som har

utvecklats, till skillnad från regeringsformens föreskrifter inte bara för

enskilda personer utan även för religiösa samfund. Till de bestämmelser

som bör gälla alla trossamfund hör även bestämmelserna från religions-

frihetslagen, dvs. definitionen av begreppet trossamfund och bestämmelsen

om rätten att inte tillhöra något trossamfund.

I övrigt bör lagen innehålla särskilda föreskrifter om den nya

associationsformen för trossamfund och därmed sammanhängande frågor.

Regeringen återkommer i de följande avsnitten till de förslag som lämnas i

dessa delar och som bl.a. anger vilka krav som bör ställas för att ett

religiöst samfund skall kunna använda sig av den nya associations-

formen.

Som följer av det förslag till ny bestämmelse i regeringsformen som

regeringen lämnat i propositionen Staten och trossamfunden

grundlagsfrågor (prop. 1997/98:49), skall föreskrifter om trossamfund

meddelas i lag som beslutas på samma sätt som riksdagsordningens

huvudbestämmelser. Det kan emellertid behövas särskilda verkställig-

hetsföreskrifter för tillämpningen av bestämmelserna om registrering i

den föreslagna lagen. De föreskrifter som i sådant fall blir aktuella torde

kunna beslutas av regeringen med stöd av 8 kap. 13 § första stycket

punkt 1 regeringsformen (se a. prop. s. 12).

Den nya associationsformen registrerat trossamfund kommer att ha

stora likheter med ideella föreningar. Utredningen har därför funnit det

naturligt att de allmänna principer som normalt brukar tillämpas när det

är fråga om ideella föreningar tillämpas också på den nya

associationsformen, vid tvister där varken lag eller stadgar ger ledning

för bedömningen. Regeringen delar utredningens uppfattning när det

gäller registrerade trossamfund i allmänhet. Beträffande Svenska kyrkan

gäller dock särskilda förhållanden. Svenska kyrkan är sedan lång tid

styrd av bestämmelser som till stora delar överensstämmer med vad som

gäller för de borgerliga kommunerna. När det gäller Svenska kyrkan kan

det i vissa fall därför vara rimligt att beakta dessa särskilda förhållanden

vid bedömningen av rättsliga frågor när varken lag eller Svenska kyrkans

stadgar ger tillräcklig ledning. Detta är emellertid en fråga som får

lämnas till den praktiska tillämpningen.

5.2 Barns rätt att komma till tals

Regeringens förslag: Barn som har fyllt 12 år skall samtycka till

inträde i och utträde ur ett trossamfund.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Utredningen har dessutom föreslagit en bestämmelse som innebär att

barn som har fyllt 12 år skall ha rätt att på eget initiativ kunna träda in i

eller ut ur ett trossamfund, om vårdnadshavaren samtycker till det.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll en enkätfråga i avsnittet

Rättslig reglering, fråga 6, som gällde om barn som fyllt 12 år skall få

inflytande över om de skall tillhöra ett trossamfund.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 6

75 %

19 %

5 %

Den övervägande delen av de remissinstanser som är negativa till

utredningsförslaget menar att åldersgränsen skall sättas högre. Sådana

synpunkter framförs av bl.a. domkapitlen i Göteborg och Luleå, Svenska

ortodoxa prosteriet, Svenska kyrkans lekmannaförbund, Fjärås kyrkliga

samfällighet samt Östmarks, Gudmuntorps och Läby församlingar.

Ett antal remissinstanser anser att förslaget om initiativrätt inte bör

genomföras. Bland dessa finns Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund/Sveriges frikyrkosamråd, Stockholms katolska stift, Svenska

baptistsamfundet och Svenska missionsförbundet som hänvisar till att

motsvarande bestämmelse redan finns i föräldrabalken. Även Kammar-

rätten i Stockholm och Förenade islamiska församlingar i Sverige menar

att förslaget om initiativrätt kan utgå. Juridiska fakulteten i Uppsala

ifrågasätter om det inte räcker att säga, att barn som fyllt 12 år inte kan

inträda eller utträda utan eget samtycke.

1997 års kyrkomöte har för sin del antagit regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Trossamfunden bör som regel själva

reglera sina medlems- och tillhörighetsregler. Ett undantag från detta

utgör rättigheten att kunna lämna ett trossamfund (se avsnitt 5.1).

Utredningen har föreslagit att ytterligare undantag skall göras, nämligen

beträffande barns medlemskap i trossamfund.

När det gäller tillhörighet i Svenska kyrkan finns det i dag be-

stämmelser om att barn som har fyllt 15 år skall samtycka till upptagande

i och utträde ur kyrkan, se 3 kap. 3 och 5 §§ kyrkolagen (1992:300). Där-

emot finns det för närvarande inte någon motsvarande lagreglering för

andra trossamfund.

Enligt FN:s konvention om barnets rättigheter (SÖ 1990:20), som

Sverige har anslutit sig till, skall konventionsstaterna respektera barnets

rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Föräldrarnas eller

vårdnadshavarnas rättigheter och skyldigheter att, på ett sätt som är

förenligt med barnets fortlöpande utveckling, ge barnet ledning då barnet

utövar sin rätt skall respekteras. Friheten att utöva sin religion eller tro

får endast inskränkas genom lag och bara om det är nödvändigt med

hänsyn till den allmänna säkerheten, ordningen, hälsan eller sedligheten

eller andra personers grundläggande fri- och rättigheter (artikel 14).

Allmänna bestämmelser om barn och vårdnadshavare finns i 6 kap.

föräldrabalken. Utgångspunkten är att barnets vårdnadshavare har rätt

och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga

förhållanden. Vårdnaden består till dess att barnet fyller 18 år eller gifter

sig innan dess. I takt med barnets stigande ålder och utveckling skall

vårdnadshavaren ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och

önskemål. Det kan emellertid vara svårt för barnet att hävda den rätt till

religionsfrihet som följer av FN:s konvention om barnets rättigheter. För

att barns religionsfrihet skall komma till tydligt uttryck bör frågan därför

regleras i lag. Detta bör ske genom en bestämmelse som innebär att barn

skall samtycka vid inträde i eller utträde ur ett trossamfund.

Bestämmelsen bör gälla i förhållande till såväl Svenska kyrkan som

andra trossamfund och vara tillämplig oavsett om det rör sig om ett

trossamfund som använder sig av den nya associationsformen eller inte.

Den bör därför placeras i lagen om trossamfund.

Enligt utredningens förslag skall samtycke krävas av barn som har

uppnått 12 års ålder. Ett antal remissinstanser anser att åldersgränsen bör

sättas högre och i stället bestämmas till t.ex. 14 eller 15 år. Som skäl till

detta anförs bl.a. att den nuvarande åldersgränsen för samtycke

beträffande tillhörighet i Svenska kyrkan är 15 år och att 14-15 år bättre

svarar mot Svenska kyrkans konfirmationsålder. Regeringen finner dock

att förslaget om en åldersgräns på 12 år är väl avvägt. Det har också fått

stöd av en klar majoritet av remissinstanserna. Den ålder från vilken

barnets samtycke skall krävas vid inträde i och utträde ur ett trossamfund

bör därför vara 12 år.

Utredningen har även föreslagit att det skall införas en rätt för barn

som har fyllt 12 år att ta initiativ i frågan om samfundstillhörighet. En

förutsättning för att barnet skall få till stånd en ändring av sin sam-

fundstillhörighet skall enligt utredningens förslag vara att vårdnads-

havaren samtycker till det. Som bl.a. Samarbetsnämnden för statsbidrag

till trossamfund/Sveriges frikyrkosamråd, Stockholms katolska stift,

Svenska baptistsamfundet och Svenska missionsförbundet framhåller

skulle en sådan initiativrätt inte tillföra något nytt utöver vad som redan

följer av föräldrabalken. Förslaget om en särskild initiativrätt bör därför

inte genomföras.

5.3 Vad krävs för registrering?

Regeringens förslag: Ett trossamfund får ställning som registrerat

trossamfund genom ett registreringsförfarande. De huvudsakliga

kraven för att få registreras är att trossamfundet har stadgar med

bestämmelser om ändamål och om hur det fattas beslut i

trossamfundets angelägenheter samt att trossamfundet har en styrelse

eller motsvarande organ.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll en enkätfråga i avsnittet

Rättslig reglering, fråga 3, som behandlade frågeställningen vad som

skall krävas för att ett samfund skall kunna registreras. En

överväldigande majoritet av remissinstanserna har ansett att utredningens

förslag bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 3

97 %

1 %

2 %

Av de trossamfund utanför Svenska kyrkan som har besvarat

enkätfrågan är 92 procent positiva till förslaget.

Hovrätten för Västra Sverige menar att det i lagen bör anges att en

styrelse skall vara utsedd för att registrering skall beviljas.

Kammarkollegiet anser att stadgarna - utöver de av utredningen

föreslagna kraven för registrering - bör behandla samfundets

organisatoriska struktur, dess representativa organ, hur ansvar och

behörighet är fördelat inom organisationen, rätt att träda ur samfundet,

revision och former för ansvarsfrihet för trossamfundets företrädare samt

fördelning av samfundets tillgångar vid likvidation och upplösning.

Några remissinstanser befarar att den nya associationsformen skall

missbrukas. Juridiska fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN] menar att kraven som ställs på ett

registrerat trossamfund borde framgå tydligare av lagen. Samarbets-

nämnden för statsbidrag till trossamfund/Sveriges frikyrkosamråd,

Förenade islamiska församlingar i Sverige, Judiska församlingarna i

Sverige, Stockholms katolska stift och Svenska missionsförbundet

förordar att kriterierna för registrering görs tydligare och mer precisa, så

att det t.ex. krävs även viss storlek eller viss varaktighet i landet. Svenska

kyrkans lekmannaförbund menar att det bör finnas något sorts kvalitativt

krav i fråga om samfundets ändamål. Metodistkyrkan i Sverige och

Svenska baptistsamfundet anser däremot att några ytterligare krav inte

bör tillföras.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: En grundläggande förutsättning för att

ett trossamfund skall kunna använda sig av den nya associationsformen är

att det utgör ett trossamfund i den föreslagna lagens mening, dvs. att det

rör sig om en gemenskap för religiös verksamhet, där det ingår att anordna

gudstjänst. Trossamfundet bör vidare ha en stabil organisatorisk upp-

byggnad. I detta ligger att det har stadgar av viss fullständighet. Av

stadgarna bör trossamfundets ändamål framgå. Stadgarna bör också

innehålla bestämmelser om hur beslut fattas i trossamfundets ange-

lägenheter. Vidare bör trossamfundet ha en styrelse eller motsvarande

organ. I allt väsentligt överensstämmer dessa krav med vad som enligt

rättspraxis krävs för att en ideell förening skall anses föreligga.

Det är inte rimligt att registrera ett trossamfund vars namn lätt kan

förväxlas med andras. En ytterligare förutsättning för registrering bör

därför vara att trossamfundets namn har en viss särskiljningsförmåga,

framför allt i förhållande till andra trossamfund. Samtidigt bör dock

inarbetade namn med en lägre grad av särskiljningsförmåga kunna

accepteras av registreringsmyndigheten. Registrering skall inte heller

tillåtas om det föreligger något sådant hinder som anges i den s.k.

hinderskatalogen i 10 § firmalagen (1974:156), varvid vad som sägs om

firma bör avse trossamfundets namn. Detta innebär t.ex. att ett trossamfund

inte skall registreras om namnet strider mot goda seder eller allmän

ordning eller annars är vilseledande. - Några andra krav än de som här

har angivits bör inte ställas för registrering.

Den nya associationsformen bör vara öppen för alla trossamfund som

uppfyller de krav som har nämnts. Den prövning som skall göras vid en

begäran om registrering bör endast avse om dessa krav är uppfyllda. Det

är med andra ord fråga om en prövning som snarast är av formell natur och

liknar den som görs vid t.ex. registrering av aktiebolag.

Som har berörts ovan befarar några remissinstanser att den nya

associationsformen skall missbrukas och att trossamfundsbegreppet skall

urholkas. Bland annat föreslås att ytterligare krav skall uppställas för

registrering. Även om det skulle krävas exempelvis ett visst antal

medlemmar eller en viss varaktighet i landet för att registreras, skulle

dock detta inte i sig utgöra någon garanti för att den nya

associationsformen inte missbrukas. Att ställa krav som på något sätt

anknyter till religiös åskådning skulle innebära en otillbörlig

diskriminering av trossamfundet.

Det skall i detta sammanhang påpekas att det redan i dag är möjligt för

vilka som helst att bilda t.ex. en ideell förening och därigenom få

rättskapacitet. Om en organisation - ett registrerat trossamfund likaväl

som ett annat rättssubjekt - ägnar sig åt rent brottsliga förfaranden kan

detta för övrigt beivras inom ramen för gällande rättsordning. En i

allmänhet straffbar handling är nämligen inte skyddad bara för att den

förekommer i ett religiöst sammanhang.

Utredningen har uttalat att det saknas anledning att befara att några

anmärkningsvärda eller oönskade effekter skall uppstå på grund av

förslaget om en ny associationsform. Regeringen finner inte skäl att göra

någon annan bedömning. Det är dock nödvändigt att starkt betona och

klargöra att den verksamhet som bedrivs av ett registrerat trossamfund

inte genom registreringen har sanktionerats av staten. Registreringen i sig

innebär inte någon kvalitetsstämpel på verksamheten. Det skall också

erinras om att de rättigheter som trossamfund har i dag enligt förslaget

inte skall vara knutna till den nya associationsformen (se avsnitt 5.1).

Inte heller några andra rättigheter är direkt kopplade till registreringen.

En effekt av registreringen är visserligen att det skall vara möjligt att få

statlig hjälp med att beräkna, debitera, redovisa och ta in avgifter från

dem som tillhör trossamfundet (se avsnitt 5.5). Regeringen skall

emellertid göra en prövning i varje enskilt fall innan ett registrerat

trossamfund beviljas sådan hjälp. Någon prövning skall dock inte göras

beträffande Svenska kyrkan (se avsnitt 6.4).

Organisationsstrukturen hos olika trossamfund är mycket skiftande, bl.a.

när det gäller uppbyggnad och verksamhet på olika nivåer. Ett trossamfund

kan därför bestå av olika delar som var för sig har rättskapacitet. Detta

skall dock i sig inte hindra en registrering. Att det nya rättssubjektet alltså

kan komma att bestå av flera juridiska personer är dock inte någon helt

ovanlig situation inom associationsrätten; inom det arbetsrättsliga området

har det sedan länge förekommit att skilda organisatoriska nivåer inom en

förening var för sig tillerkänts rättskapacitet (se t.ex. rättsfallet NJA 1936

s. 672). En betydelsefull fråga i detta sammanhang är om de självständiga

delarna av trossamfundet församlingar, stift, distrikt, etc. skall kunna

registreras. Denna fråga behandlas i avsnitt 5.8.

Det förekommer vidare att religiös verksamhet som bedrivs i Sverige

sker inom ett internationellt samfund. Under förutsättning av att lagens

krav är uppfyllda kan regeringens förslag inte anses hindra att en sådan i

Sverige verksam enhet registreras och alltså bli ett registrerat

trossamfund.

5.4 Registreringsförfarandet

Regeringens förslag: Registreringen skall omfatta trossamfundets

namn och stadgar samt de personer som ingår i styrelsen eller

motsvarande organ eller annars är behöriga att företräda

trossamfundet. Ärenden om registrering skall handläggas av den

myndighet som regeringen bestämmer. Beslut i registreringsärenden

skall kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelser

om avgifter i registreringsärenden får meddelas av regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Endast ett mindre antal remissinstanser har

framfört synpunkter på utredningens förslag i dessa delar.

Hovrätten för Västra Sverige anför att behovet av att kungöra

registreringsåtgärder bör övervägas närmare. Kammarrätten i Jönköping

anser att registreringen även bör omfatta trossamfundets säte. Kammar-

kollegiet framhåller att trossamfund inte skall lämna uppgifter om stadgar

och behörig företrädare bara i samband med registrering utan att varje

förändring bör anmälas. Även Hovrätten för Västra Sverige, Kammar-

rätten i Stockholm och Länsstyrelsen i Dalarnas län framför liknande

synpunkter och menar att bestämmelserna bör kompletteras i detta

hänseende. När det gäller överklagande uttalar Hovrätten för Västra

Sverige att det bör anges i lagen att tredje man har rätt att föra talan mot

trossamfundet vid allmän domstol.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Vid registreringen bör det prövas om

trossamfundet uppfyller de formella krav som uppställs för att få använda

den nya associationsformen (se avsnitt 5.3). Registreringen bör därför

omfatta trossamfundets namn och stadgar samt de personer som ingår i

styrelsen eller motsvarande organ eller annars är behöriga att företräda

trossamfundet. Av stadgarna skall det gå att utläsa vad som är

trossamfundets ändamål och hur det fattas beslut i trossamfundets

angelägenheter. På sätt som motsvarar vad som gäller för aktiebolag och

ekonomiska föreningar bör även uppgifter om trossamfundets postadress

samt styrelseledamöternas och företrädarnas postadress och person-

nummer anmälas för registrering, jfr bl.a. 8 kap. 15 § aktiebolagslagen

(1975:1385) och 6 kap. 15 § lagen (1987:667) om ekonomiska

föreningar. Något praktiskt behov av att även registrera trossamfundets

säte torde inte finnas. Regeringen anser inte heller att det finns bärande

skäl att föreslå att ett kungörelseförfarande skall användas beträffande de

uppgifter som förs in i registret.

Av de handlingar som lämnas i samband med en begäran om

registrering måste framgå att trossamfundet i behörig ordning har

beslutat att ansöka om registrering.

Om ett trossamfund beslutar om förändring beträffande någon av de

uppgifter som har registrerats bör detta givetvis snarast anmälas till

registreringsmyndigheten.

Frågor om registrering av trossamfund bör prövas av en särskild

myndighet. Enligt utredningen är Kammarkollegiet ett lämpligt val.

Kollegiet har för närvarande vissa uppgifter rörande Svenska kyrkan och

andra trossamfund. Bland annat handlägger kollegiet ärenden om

Svenska kyrkans indelning och om rätt att förrätta vigsel. Kollegiet har

tidigare dessutom haft ytterligare uppgifter avseende Svenska kyrkan.

Kammarkollegiet torde således ha särskild kunskap om trossamfundens

förhållanden och är dessutom känt för trossamfunden. Ett annat alternativ

kan vara Patent- och registreringsverket (PRV). PRV för i dag

aktiebolags- respektive handelsregistret och har alltså erfarenhet av

frågor rörande associationsrättsliga register, bl.a. med anknytning till

firmalagstiftningen. Regeringen finner dock att övervägande skäl talar

för att uppgiften att registrera trossamfund bör lämnas till

Kammarkollegiet.

Ett beslut att vägra registrering kan ha stor betydelse för ett trossamfund.

Särskilt gäller detta för de trossamfund som för närvarande bedriver

verksamheten i former som inte stämmer med den egna självbilden. Denna

typ av beslut bör därför kunna överklagas. Eftersom det är fråga om beslut

av en förvaltningsmyndighet bör prövningen göras av allmän

förvaltningsdomstol.

Den som lider skada av ett beslut om registrering, t.ex. därför att det

namn som registrerats för trossamfundet kan förväxlas med ett annat

registrerat namn eller firma, bör ha möjlighet att få registreringen hävd och

att få ersättning för eventuell skada på samma sätt som kan ske vid

firmaintrång. Bestämmelserna i firmalagen (1974:156) om detta bör därför

vara tillämpliga även beträffande trossamfund.

De kostnader som uppstår för registreringsförfarandet och för att hålla

registret bör i princip belasta trossamfunden. Föreskrifter om avgifter i

registreringsärenden bör meddelas av regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer. Avgifterna bör baseras på självkostnads-

principen.

5.5 Effekter av registreringen

Regeringens förslag: De trossamfund som väljer att registrera sig får

rättskapacitet såsom registrerat trossamfund. De ges skydd för sitt

namn och skall efter beslut av regeringen kunna få hjälp av staten med

att beräkna, debitera, redovisa och ta in avgifter från sina medlemmar.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll två enkätfrågor i avsnittet

Rättslig reglering som gällde effekter av registreringen. Fråga 4 handlade

om att trossamfund får rättskapacitet genom registreringen. I fråga 8

behandlades möjligheten att få hjälp av staten med att beräkna, debitera,

redovisa och ta in avgifter från medlemmarna. En klar majoritet av

remissinstanserna har ställt sig bakom båda dessa förslag.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 4

98 %

0 %

1 %

Fråga 8

92 %

2 %

7 %

Av de remissinstanser utanför Svenska kyrkan som svarat på enkäten

är det bara Riksrevisionsverket som är negativt inställt till att

trossamfund skall kunna få hjälp av staten med att beräkna, debitera,

redovisa och ta in avgifter från sina medlemmar.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Den främsta effekten för de

trossamfund som väljer att registrera sig bör vara att de får rättskapacitet

såsom registrerade trossamfund, dvs. att de får rätt att uppträda som just

trossamfund i enlighet med sin syn på sig själva. Rättskapaciteten bör

inträda genom registreringsbeslutet. Trossamfunden torde normalt ha haft

rättskapacitet redan före registreringen, t.ex. som ideell förening.

Regeringen återkommer i nästa avsnitt till frågan vad som bör gälla i

sådana fall.

De trossamfund som registreras bör garanteras skydd för sina namn. Ett

registrerat trossamfunds namn eller en benämning som är förväxlingsbar

med detta namn, bör inte utan tillstånd offentligen få användas av annan

annat än som benämning på trossamfundet i fråga. På samma sätt som

gäller inom firmarätten bör ett obehörigt utnyttjande av ett registrerat

trossamfunds namn kunna beivras. I firmalagen finns bestämmelser om att

domstol i vissa fall kan förbjuda ett näringskännetecken eller dess

användning och att detta förbud kan förenas med vite (15 §), om ansvar för

firmaintrång (18 §), om skadeståndsskyldighet vid firmaintrång (19 §) och

om överträdelse av vitesförbud och påföljder för detta (20 §). Dessa

bestämmelser bör tillämpas också på registrerade trossamfunds namn.

Beträffande möjligheten för tredje man att få registreringen hävd, se avsnitt

5.4.

Registrerade trossamfund bör kunna beviljas hjälp av staten med att

beräkna, debitera, redovisa och ta in avgifter från dem som är medlemmar i

eller tillhör trossamfundet. Av riksdagens principbeslut framgår att staten

skall erbjuda Svenska kyrkan sådan hjälp kostnadsfritt och att motsvarande

erbjudande av jämställdhetsskäl skall kunna riktas även till andra

trossamfund (prop. 1995/96:80 s. 29). Beträffande andra trossamfund än

Svenska kyrkan innebär principbeslutet att hjälpen villkoras av att staten

får ta ställning i varje enskilt fall och föreskriva erforderliga villkor;

hjälpen skall alltså inte vara direkt kopplad till registreringen utan den

förutsätter ett särskilt beslut av regeringen.

Lagrådet har anfört att det redan i lagen om trossamfund bör anges de

principer enligt vilka frågan om rätt till den avsedda hjälpen skall prövas

för att samfunden skall bli behandlade på ett likvärdigt sätt. Särskilt gäller

detta, enligt Lagrådet, med hänsyn till det starkare skydd som den särskilda

lagstiftningsformen medför. Enligt regeringens uppfattning bör den nu

diskuterade frågan ses tillsammans med det stöd som staten i övrigt ger

trossamfunden, framför allt det statsbidrag som utgår enligt förordningen

(1989:271) om statsbidrag till andra trossamfund än Svenska kyrkan. I

sammanhanget skall anmärkas att regeringen i dag beslutat tillsätta en

arbetsgrupp som skall göra en översyn av statens stöd till trossamfunden.

Mot denna bakgrund bör frågan om de principer som skall gälla för att ett

trossamfund skall beviljas hjälp av staten med beräkning, debitering och

redovisning samt med att ta in avgifterna från sina medlemmar inte anges i

lagen om trossamfund.

De förslag som Riksskatteverket har lämnat i betänkandet Staten och

trossamfunden, Statlig medverkan vid avgiftsbetalning (SOU 1997:46) om

den närmare utformningen av hjälpen med beräkning, debitering och

redovisning av avgifter från dem som tillhör trossamfunden samt med att ta

in avgifterna bereds för närvarande inom Regeringskansliet. Regeringen

avser att återkomma i denna fråga under hösten 1998. Det bör dock

nämnas att det av principbeslutet följer att en förutsättning för detta stöd

från statens sida såväl när det gäller Svenska kyrkan som när det gäller

andra trossamfund är att hjälpen kan inordnas i det gällande

skattebetalningssystemet (prop. 1995/96:80 s. 29).

5.6 Rättigheter och skyldigheter

Regeringens förslag: De rättigheter och skyldigheter som har

uppkommit för ett trossamfund som har bedrivit verksamheten som

ideell förening övergår genom registreringsbeslutet till det registrerade

trossamfundet.

Tillhöriga eller medlemmar i ett registrerat trossamfund skall i

princip inte bli personligt ansvariga för det registrerade trossam-

fundets skyldigheter i förhållande till tredje man.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Hovrätten för Västra Sverige tar upp frågan om

en associations övergång till den nya associationsformen. Hovrätten

hänvisar till gällande bestämmelser om upphörande av t.ex. aktiebolag

och ekonomiska föreningar och förutsätter att erforderliga följdändringar

i övrig associationslagstiftning övervägs. Kammarrätten i Stockholm

föreslår att bestämmelsen om att ansvar för skyldigheter övergår på det

registrerade trossamfundet endast skall gälla sådana samfund som före

registreringen utgjorde bolag, förening eller stiftelse. Vidare anser

kammarrätten att den föreslagna bestämmelsen inte hindrar att

skyldigheter som uppkommit för ett trossamfund som inte utgjort en

egen juridisk person upphör för medlemmarna vid registreringen. Enligt

Kammarkollegiet måste det rättsinstitut som ett trossamfund valt som

verksamhetsform upplösas vid övergången till registrerat trossamfund.

Kollegiet hänvisar till de förfaranderegler som gäller vid upplösning av

bolag eller ekonomiska föreningar samt till den praxis som gäller

beträffande ideella föreningar. Kollegiet anser inte att bestämmelsen i

lagen om trossamfund innebär någon automatisk överföring av tillgångar

till det nya rättsinstitutet, utan att det krävs ett formellt

likvidationsförfarande och därefter ett civilrättsligt fång. Kollegiet

ifrågasätter vidare om en stiftelse kan ombildas utan att grundläggande

stiftelserättsliga principer rubbas. Länsstyrelsen i Jönköpings län

ifrågasätter när det gäller ett trossamfund som bedriver sin verksamhet i

förenings- eller stiftelseform om inte en ansökan om registrering bör

komma till i samma ordning som gäller för upplösande av

föreningen/stiftelsen. Länsstyrelsen i Dalarnas län ifrågasätter om

införandet av lagen om trossamfund kan anses utgöra särskilda skäl för

en permutation. Enligt länsstyrelsen bör ett tillägg till stiftelselagen

övervägas. Juridiska fakulteten i Uppsala anser att ett registrerat

trossamfund bara kan ges rätt att ikläda sig (nya) rättigheter och

skyldigheter från och med registreringen. Samarbetsnämnden för

statsbidrag till trossamfund/Sveriges frikyrkosamråd, Förenade

islamiska församlingar i Sverige och Stockholms katolska stift föreslår att

det tydligt klargörs hur en enkel övergång skall kunna ske mellan

stiftelse- (respektive förenings-) och trossamfundsformen för de

trossamfund som så önskar.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt regeringens förslag kommer de

trossamfund som väljer att använda sig av den nya associationsformen att

få rättskapacitet som registrerade trossamfund genom registreringsbeslutet.

Det är dock troligt att flertalet av dessa trossamfund har varit verksamma i

Sverige redan dessförinnan och då bedrivit verksamheten i annan juridisk

form, framför allt som ideella föreningar. En betydelsefull fråga är vad

registreringen i sådana fall får för konsekvenser med avseende på de

rättigheter och skyldigheter som har uppkommit före registreringen.

Enligt utredningens förslag skall trossamfundets rättigheter och

skyldigheter övergå till det registrerade trossamfundet genom

registreringsbeslutet. Utredningen förefaller härvid ha utgått från att det i

aktuella fall i princip endast skulle röra sig om att verksamheten har

bedrivits i form av ideell förening. Den föreslagna lagtexten har dock fått

en vidare innebörd. Den omfattar samtliga trossamfund som registreras,

oberoende av i vilken juridisk form de tidigare har varit verksamma. Detta

förhållande påpekas av bl.a. Kammarkollegiet och Hovrätten för Västra

Sverige, som också hänvisar till de bestämmelser om upphörande som

finns för t.ex. bolag och ekonomiska föreningar.

Flertalet av de trossamfund som är verksamma i Sverige torde, som

utredningen har förutsatt, bedriva sin verksamhet som ideella föreningar.

Denna associationsform är inte författningsreglerad och det finns alltså inte

några regler om avveckling. Det kan dock tänkas att trossamfund har

organiserat sin verksamhet i annan form, exempelvis som aktiebolag,

ekonomisk förening eller stiftelse. Såväl aktiebolagslagen (1975:1385)

som lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar innehåller särskilda

föreskrifter om likvidation och upplösning. När det gäller stiftelser

innehåller stiftelselagen (1994:1220) bl.a. bestämmelser om ändringar

m.m. av föreskrifter i stiftelseförordnanden.

Enligt regeringens uppfattning är det i de fall det inte finns särskilda

lagregler, dvs. beträffande ideella föreningar, motiverat med en

bestämmelse i lagen om trossamfund, som uttryckligen anger att rättigheter

och skyldigheter övergår till det registrerade trossamfundet i och med

registreringen. Genom en sådan bestämmelse som syftar till att undvika

rättsförluster för trossamfundet och framför allt för dess avtalsparter men

även för tredje man, blir det tydligt att rättigheter och skyldigheter består

efter registreringen. Samtidigt underlättas möjligheterna för de

trossamfund som utgör ideella föreningar - vilket torde vara det stora

flertalet - att byta associationsform. Vad som åsyftas är skyldigheter av

civilrättslig art, men även vissa skyldigheter av offentligrättslig art, t.ex.

skattskyldighet.

I de, troligen få, fall som ett trossamfund är verksamt som aktiebolag

eller ekonomisk förening, bör däremot de särskilda regler om likvidation

och upplösning som gäller för den aktuella associationsformen tillämpas.

Det finns inte skäl att låta den föreslagna bestämmelsen omfatta även dessa

fall. Ett aktiebolag eller en ekonomisk förening bör inte kunna avvecklas

och övergå till en annan associationsform på annat sätt än vad som gäller

enligt nuvarande bestämmelser på området.

Det förekommer även att trossamfund bedriver verksamhet i stiftelser.

Regeringen avser att närmare överväga om det finns behov av en särskild

reglering på detta område.

Vad som ovan har anförts avseende aktiebolag, ekonomiska föreningar

och stiftelser bör klarläggas i lagen om trossamfund genom en

bestämmelse av vilken det framgår att trossamfund som bedriver sin

verksamhet i någon av dessa associationsformer inte får registreras.

Om ett trossamfund före registreringen bedrivit verksamheten i så

lösliga former att det inte har utgjort en juridisk person, torde

medlemmarna vara personligt ansvariga för trossamfundets skyldigheter.

Innan ett sådant trossamfund kan registreras måste det enligt det förslag

som lämnas rörande krav för registrering bl.a. anta stadgar av viss

fullständighet och utse en styrelse eller motsvarande organ (se avsnitt 5.3).

Härigenom blir trossamfundet en juridisk person i form av en ideell

förening. Medlemmarnas personliga ansvarighet för skyldigheterna

övergår dock inte på den sålunda bildade juridiska personen utan att

borgenärerna medger det. Det torde därför inte finnas risk för rättsförluster

för tredje man.

Frågan om vad som händer med rättigheter och skyldigheter aktualiseras

även när ett registrerat trossamfund skall avvecklas. Denna fråga behandlas

i avsnitt 5.7.

Med de förslag som lämnas torde det inte finnas anledning att befara

att bytet av associationsform i sig innebär att egendom kan överföras på

ett otillbörligt sätt med rättsförluster för tredje man som följd. Ett

otillbörligt frånhändande kan för övrigt beivras inom ramen för gällande

rättsordning, t.ex. genom bestämmelserna om återvinning i konkurs.

När det gäller ett registrerat trossamfunds skyldigheter gentemot tredje

man har utredningen föreslagit att huvudregeln skall vara att med-

lemmarna inte skall vara personligt ansvariga. Detta överensstämmer

med vad som gäller inom associationsrätten beträffande flera av

associationsformerna, t.ex. aktiebolag, ekonomiska föreningar och sådana

ideella föreningar som är juridiska personer. Remissinstanserna har inte

haft några principiella invändningar mot utredningens förslag. Även

regeringen ställer sig bakom detta. Lagen om trossamfund bör innehålla en

bestämmelse som anger att endast det registrerade trossamfundets

tillgångar svarar för dess skyldigheter i förhållande till tredje man. Detta

innebär dock inte att personligt ansvar är uteslutet i alla situationer,

exempelvis vid brottsliga förfaranden.

I likhet med vad som gäller ställföreträdare för andra juridiska personer

kommer givetvis ett registrerat trossamfunds ställföreträdare att ha ett

särskilt ansvar för bl.a. skattefordringar och arbetsgivaravgifter. Be-

stämmelser om detta finns i 12 kap. skattebetalningslagen (1997:483).

5.7 Avregistrering och likvidation

Regeringens förslag: Registreringsmyndigheten skall besluta att

trossamfundet skall träda i likvidation om de krav som gäller för

registrering inte längre är uppfyllda, om det föreligger likvidations-

skyldighet enligt stadgarna eller om samfundet har försatts i konkurs

som avslutats med överskott. Ett trossamfund skall på egen begäran

avregistreras utan föregående likvidation under förutsättning att

trossamfundet efter avregistreringen utgör en juridisk person av annat

slag.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att registrerade

trossamfund skall avregistreras om de krav som ställs i lagen inte längre

uppfylls eller om trossamfundet självt begär det.

Remissinstanserna: Svea hovrätt anför att en avregistrering som

innebär att trossamfundet därefter saknar rättskapacitet, torde böra

förenas med ett likvidationsförfarande. Hovrätten för Västra Sverige

menar att det bör finnas föreskrifter om ett särskilt likvidationsförfarande

för avveckling av ett registrerat trossamfund. Båda hovrätterna anser att

det är viktigt att registreringsmyndigheten tar upp frågan om

avregistrering självmant, då anledning till det framkommer. Enligt

Hovrätten för Västra Sverige bör detta anges i lagen om trossamfund.

Kammarkollegiet föreslår att ett normalt likvidationsförfarande införs för

registrerade trossamfund. När det gäller avregistrering anför kollegiet att

ett oregistrerat trossamfund inte är någon juridisk person och att

rättigheter och skyldigheter således inte kan gå över till ett sådant

samfund.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Oberoende av i vilken associations-

form som en verksamhet bedrivs är det av stor betydelse att en eventuell

avveckling sker på ett tillfredsställande sätt. I fråga om såväl aktiebolag

som ekonomiska föreningar är det noggrant reglerat hur en likvidation

skall genomföras. För ideella föreningar sker däremot en eventuell

avveckling enligt i praxis utvecklade principer. Den nya associations-

formen kommer till skillnad från ideella föreningar att vara en

lagreglerad juridisk person. Det är mot denna bakgrund motiverat att det

regleras hur en likvidation skall genomföras. Detta torde minska risken

för rättsförluster för tredje man och bidra till att hindra missbruk av

associationsformen.

Beslut om likvidation och förordnande av likvidator bör fattas av

registreringsmyndigheten. Detta bör ske om ett registrerat trossamfund

inte längre uppfyller lagens krav (se avsnitt 5.3). Likvidation bör också

ske om likvidationsskyldighet föreligger enligt stadgarna eller om

trossamfundet har försatts i konkurs som har avslutats med överskott.

Beslut om likvidation och förordnande av likvidator bör registreras.

Registreringsmyndigheten bör självmant ta upp frågan om likvidation när

det finns anledning till det. Det behövs inte någon särskild bestämmelse

om detta.

Lagrådet har påpekat att likvidation kan vara en väl ingripande åtgärd

om skälet till att trossamfundet inte uppfyller lagens krav är att det namn

som registrerats för trossamfundet kan förväxlas med ett annat registrerat

namn eller firma. Regeringen delar den uppfattningen. Likvidation bör

således inte ske i dessa situationer. Tredje mans intresse får anses

tillräckligt tillgodosett genom möjligheten att få registreringen av namnet

hävd (se avsnitt 5.4). Om registreringen av ett trossamfunds namn hävs

torde det i allmänhet ligga i trossamfundets intresse att få ett nytt namn

registrerat. Visserligen kan man inte vara säker på att så alltid kommer

att ske men frågan torde knappast komma att medföra några svårigheter i

praktiken (jfr prop. 1986/87:7 s. 260).

När likvidatorerna har avgett slutredovisning bör likvidationen vara

avslutad. Detta förhållande bör genast anmälas för registrering.

Det är dock tänkbart att ett trossamfund som har valt att låta registrera

sig kommer fram till att registreringen fått negativa konsekvenser för

trossamfundet och dess religiösa verksamhet. I så fall är det rimligt att

trossamfundet kan fortsätta sin verksamhet i annan form utan en

föregående likvidation. Det bör därför vara möjligt för registrerade

trossamfund att på egen begäran låta avregistrera sig. En förutsättning för

detta bör dock vara att trossamfundet efter avregistreringen kommer att

utgöra en juridisk person av annat slag. Som Lagrådet påpekat torde den

enda form som kan komma i fråga vara ideell förening. Vid

avregistreringen bör trossamfundets rättigheter och skyldigheter övertas av

det rättssubjekt som fortsättningsvis bedriver verksamheten, dvs. den

ideella föreningen.

När det gäller överklagande av beslut om likvidation och om

avregistrering bör de bestämmelser som föreslås gälla vid registrering

äga motsvarande tillämpning (se avsnitt 5.4).

5.8 Organisatoriska delar

Regeringens förslag: Ett registrerat trossamfunds organisatoriska

delar t.ex. församlingar, stift och distrikt skall kunna registreras.

Samma förutsättningar skall gälla för registrering av trossamfundets

organisatoriska delar som för trossamfundet. De registrerade

organisatoriska delarna får rättskapacitet och namnskydd i likhet med

trossamfundet. Ett registrerat trossamfund och dess registrerade

organisatoriska delar svarar var för sig självständigt för sina

skyldigheter.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll en enkätfråga i avsnittet

Rättslig reglering, fråga 5, som behandlade möjligheten för

organisatoriska delar av ett trossamfund att registrera sig och få

rättskapacitet. En överväldigande majoritet av remissinstanserna har

ansett att förslaget bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 5

97 %

1 %

3 %

Svea hovrätt efterfrågar ett ställningstagande till vem som är behörig

att ansöka om registrering av en organisatorisk del. Enligt hovrätten bör

denna rätt tillkomma enbart trossamfundet; det är naturligt att samfundet

i samband med ansökan om sin registrering även klargör vilka

organisatoriska delar som finns. Kammarkollegiet anser att förslaget är

motsägelsefullt och så otydligt till sina rättsliga konsekvenser, att det inte

bör genomföras. Det nya rättssubjektet, dvs. det registrerade trossam-

fundet, kan enligt kollegiet inte med föreslagen konstruktion sägas bestå

av flera juridiska personer med mindre det i enskilda fall genom

stadgebestämmelser, överenskommelser eller liknande skapas ett

juridiskt relevant samband. Att det förhåller sig på detta sätt bör

återspeglas i lagen. Juridiska fakulteten i Uppsala är negativ till förslaget

och anser att de civilrättsliga konsekvenserna av att registrera både ett

trossamfund centralt och vissa församlingar (motsvarande) bör övervägas

ytterligare.

1997 års kyrkomöte: Beträffande fria församlingar inom rörelser som

saknar gemensam organisation på nationell nivå, bör strävan vara att

varje trossamfund som önskar det skall kunna använda den nya

associationsformen registrerat trossamfund. I det fall en församling

registreras utan att vara en organisatorisk del av ett registrerat

trossamfund innebär det att församlingen i fråga blir ett eget registrerat

trossamfund.

Skälen för regeringens förslag: Som har anförts i avsnitt 5.3 bör det

förhållandet att ett trossamfund består av olika delar som var för sig har

rättskapacitet, inte i sig utgöra hinder mot en registrering av

trossamfundet. Utredningen har föreslagit att det skall vara möjligt att

registrera även delar av ett registrerat trossamfund. Detta förslag har fått

stöd av en överväldigande majoritet bland remissinstanserna.

Flera trossamfund som i dag är verksamma i Sverige har en sådan

organisationsstruktur att exempelvis regionala och lokala organs

självbestämmande och oberoende är tydligt framträdande, även om

verksamheten grundar sig på samma religiösa åskådning. De olika

delarna - t.ex. fria församlingar, stift och distrikt - uppträder många

gånger som självständiga juridiska personer. Som har nämnts i avsnitt

5.3 kan organisatoriska delar inom en ideell förening var för sig

tillerkännas rättskapacitet (jfr även Carl Hemström, Festskrift till Henrik

Hessler, 1985).

På samma sätt som beträffande trossamfund i sin helhet finns det skäl

att ge en organisatorisk del möjlighet att i formellt och rättsligt hän-

seende uppträda i enlighet med sin syn på sig själv. Förslaget att även

organisatoriska delar av ett trossamfund skall kunna registreras bör

därför genomföras. I likhet med utredningen anser regeringen att

organisatoriska delar bör kunna använda sig av den nya associationsformen

bara om trossamfundet som helhet är registrerat, dvs. om trossamfundet

samtidigt begär registrering eller tidigare har registrerats. En ytterligare

förutsättning för registrering bör vara att den organisatoriska delen

uppvisar en sådan självständighet i förhållande till tredje man att den kan

betraktas som en egen juridisk person. Att det finns en mer eller mindre

stark bindning inom trossamfundet bör inte i sig hindra en registrering.

Ett grundläggande villkor för registrering av en organisatorisk del bör,

på samma sätt som för trossamfund, vara att den utgör ett trossamfund i

lagens bemärkelse. Över huvud taget bör samma förutsättningar gälla för

registrering av organisatoriska delar som för trossamfund. Härigenom

torde kravet på självständighet tillgodoses, eftersom de villkor som ställs

för registrering i allt väsentligt överensstämmer med vad som enligt

rättspraxis krävs för att en ideell förening skall anses vara för handen. För

en redogörelse av de krav som uppställs hänvisas till avsnitt 5.3.

Inom föreningsrätten talas det om två huvudtyper av vertikala

organisationsstrukturer. Den första typen kommer till stånd när ett antal

föreningar sluter sig samman i en förening med uppgift att ta tillvara

medlemsföreningarnas gemensamma intressen. Såväl medlems-

föreningarna som den förening som dessa bildat har normalt egna stadgar

inom denna struktur och den gemensamt bildade föreningen kan inte

genomföra ändringar i medlemsföreningarnas stadgar. Den andra typen

av vertikal organisationsstruktur utgörs av föreningar som splittrar upp

sin verksamhet på olika enheter till vilka föreningens medlemmar

hänförs efter skilda principer, exempelvis kön, ålder, yrke eller hemvist.

För det fall de sålunda bildade enheterna uppvisar tillräcklig själv-

ständighet i förhållande till tredje man och i övrigt uppfyller de krav som

gäller, utgör enheten en förening. I denna struktur kan begreppen

huvudförening och underförening användas. Inom båda dessa typer av

vertikala organisationsstrukturer kan det givetvis finnas fler än två

nivåer.

För varje förening måste det bl.a. finnas stadgar för att denna skall

anses ha rättskapacitet (se rättsfallet NJA 1973 s. 341). Normalt antas

stadgarna av föreningens medlemmar. När det gäller huvud- och under-

föreningar medför de förhållanden som vanligen råder vid under-

föreningens bildande att huvudföreningen anses kunna bestämma

innehållet i underföreningens stadgar. Huvudföreningen brukar också

anses kunna besluta om underföreningens upplösande, under förut-

sättning av att detta framgår av underföreningens stadgar. Vidare är det

möjligt med generella stadgar för samtliga underföreningar. Något hinder

mot att ha gemensamma stadgar för huvudföreningen och dess under-

föreningar torde inte heller föreligga.

Med hänsyn till de likheter som finns mellan den nya, föreslagna

associationsformen och vad som gäller för ideella föreningar, förutsätts

det som ovan sagts om stadgar för ideella föreningar komma att gälla

också för den nya associationsformen.

Det förhållandet att en organisatorisk del av ett trossamfund inte har

särskilda stadgar behöver således inte utgöra hinder mot registrering. Om

det finns generella stadgar för trossamfundets organisatoriska delar eller

för såväl trossamfundet som dess organisatoriska delar, bör detta vara

tillräckligt. Det innebär att ändringar av organisatoriska delars stadgar

kan vara beroende av godkännande från trossamfundet eller till och med

att sådana ändringar kanske bara kan beslutas av trossamfundet. En

förutsättning för att en organisatorisk del skall kunna anses vara

självständig är att majoriteten av styrelsens ledamöter tillsätts av den

organisatoriska delen själv.

Registreringen av organisatoriska delar bör avse samma uppgifter som

beträffande trossamfundet i sin helhet (se avsnitt 5.4). Registreringsbeslutet

bör medföra att den organisatoriska delen får rättskapacitet och skydd för

sitt namn. Regeringens förslag när det gäller statlig hjälp med att beräkna,

debitera, redovisa och ta in avgifter från dem som är medlemmar i eller

tillhör trossamfundet innebär att det är det registrerade trossamfundet som

helhet, dvs. inte dess organisatoriska delar, som kan beviljas sådan hjälp

(se avsnitt 5.5). I fråga om rättigheter och skyldigheter vid registrering bör

det som föreslås beträffande trossamfund i sin helhet gälla även för

organisatoriska delar (se avsnitt 5.6).

Det är viktigt att det förhållandet att såväl ett trossamfund i sig som dess

organisatoriska delar kan registreras inte innebär oklarheter gentemot

tredje man. Det bör därför stå klart att trossamfundet och dess registrerade

delar självständigt och var för sig svarar för sina skyldigheter. Vidare bör

en medlem eller tillhörig i en registrerad organisatorisk del normalt inte

kunna göras personligen ansvarig för den organisatoriska delens

skyldigheter i förhållande till tredje man (jfr avsnitt 5.6).

Av betydelse är också att trossamfundets organisationsstruktur enkelt

kan komma till tredje mans kännedom. Detta krav bör tillgodoses genom

att den organisatoriska uppbyggnaden framgår av stadgar och de övriga

handlingar som lämnas till registreringsmyndigheten i samband med en

begäran om registrering. Handlingarna kommer därigenom att bli

allmänna.

I likhet med vad som föreslås beträffande registrerade trossamfund bör

registrerade organisatoriska delar träda i likvidation om de krav som gäller

för registrering inte längre är uppfyllda, om likvidationsskyldighet före-

ligger enligt stadgarna eller om delen har försatts i konkurs som har

avslutats med överskott (se avsnitt 5.7). Vidare bör även en registrerad

organisatorisk del på egen begäran kunna avregistreras utan föregående

likvidation. En förutsättning för detta bör på samma sätt som för

registrerade trossamfund vara att delen kommer att utgöra en juridisk

person av annat slag efter avregistreringen. Den registrerade organisa-

toriska delens rättigheter och skyldigheter bör i sådana fall övergå på det

nya rättssubjektet.

Regeringens förslag innebär att organisatoriska delar av ett trossamfund

skall kunna registreras endast om trossamfundet i sin helhet är registrerat.

En konsekvens av detta är att registrerade organisatoriska delar bör

försättas i likvidation om trossamfundet förlorar sin rättsliga ställning som

registrerat trossamfund. Det är dock rimligt att delarna i sådant fall ges

möjlighet att fortsätta att bedriva sin verksamhet i annan associationsform

utan ett föregående likvidationsförfarande, om det finns förutsättningar för

detta i stadgarna. En registrerad organisatorisk del bör därför inte försättas

i likvidation om den inom viss kortare tid från det att trossamfundet

förlorat sin rättsliga ställning begär avregistrering och verksamheten skall

fortsätta i annan associationsform. Vad som här har sagts gäller både när

trossamfundet i sin helhet tvångsavvecklas och när det självt begär

avregistrering.

En fråga av avgörande betydelse när en ansökan om registrering

kommer in till registreringsmyndigheten är om begäran rör ett trossamfund

i sin helhet eller en organisatorisk del av ett trossamfund. Det får

förutsättas att det av stadgar och andra handlingar samt de övriga uppgifter

som lämnas i anslutning till ansökan framgår hur det förhåller sig i detta

hänseende. Det torde vara ofrånkomligt att vissa gränsdragnings- och

tolkningsproblem uppstår, exempelvis när det gäller ansökningar från

församlingar inom kongregationalistiskt uppbyggda samfund eller rörelser.

Dessa problem får dock lösas i den praktiska tillämpningen.

Svea hovrätt anser att det enbart bör vara trossamfundet i sin helhet som

kan ansöka om registrering, dvs. även för de organisatoriska delarna. En

sådan ordning skulle onekligen kunna bidra till att skapa klarhet i fråga om

organisationsstruktur och om vilka organisatoriska delar som finns. Här

skall dock erinras om att en förutsättning för registrering är att den

organisatoriska delen i princip uppvisar en sådan självständighet att den

utgör en egen juridisk person. Det förefaller under sådana förhållanden

naturligt att den organisatoriska delen själv avgör om den skall låta

registrera sig och följaktligen också själv gör ansökan. Eftersom det skall

finnas en styrelse eller motsvarande organ bör det inte råda någon tvekan

om vem eller vilka som har behörighet att företräda den organisatoriska

delen. På samma sätt som när det gäller ett trossamfund i sin helhet bör det

av handlingarna också framgå att det finns ett i behörig ordning fattat

beslut att ansöka om registrering. Vad som ovan sagts bör äga motsvarande

tillämpning när det gäller en begäran om avregistrering.

Under senare tid har ekumeniska församlingar blivit allt vanligare.

Utmärkande för dessa är att de är anslutna till flera trossamfund. Även

dessa församlingar bör kunna registreras som organisatoriska delar av ett

trossamfund och därmed få rättskapacitet inom den nya associations-

formen. Det kan dock inte komma i fråga att registrera dem som

organisatoriska delar av mer än ett trossamfund.

Att både trossamfundet i sin helhet och dess organisatoriska delar kan

registreras innebär inte i sig några ingrepp i bestående rättsförhållanden

eller någon sammanföring eller fusion av egendom. Om det är aktuellt att

överföra egendom från en juridisk person till en annan måste detta givetvis

ske på samma sätt som gäller för egendomsöverlåtelse i övrigt. Förslaget

öppnar inte någon möjlighet i sig att överföra egendom i strid med gällande

bestämmelser. För det fall det skulle visa sig att egendom otillbörligt har

överförts från ett rättssubjekt till ett annat kan detta beivras inom ramen för

gällande rättsordning, exempelvis genom konkurslagens bestämmelser om

återvinning.

6 Lag om Svenska kyrkan

Det nuvarande förhållandet mellan staten och Svenska kyrkan är

resultatet av en lång historisk utveckling där skilda principiella

utgångspunkter spelat större eller mindre roll för skeendet. Den långa

gemensamma historien motiverar att staten genom en särskild lag anger

de ramar inom vilka Svenska kyrkan även i fortsättningen skall verka.

Detta innebär att det i lagen kommer att anges vad som från statens

utgångspunkt är nödvändigt för att Svenska kyrkan skall anses behålla

sin grundläggande karaktär. Regleringen av Svenska kyrkans identitet

och organisatoriska uppbyggnad måste samtidigt stämma överens med

den syn på sig själv som Svenska kyrkan gett uttryck åt. Inom de ramar

som lagen uppställer är det sedan Svenska kyrkans sak att själv reglera

sina angelägenheter.

6.1 Identitet och organisation

Regeringens förslag: En särskild lag om Svenska kyrkan stiftas. I

lagen slås trossamfundets evangelisk-lutherska identitet fast. Vidare

ges en övergripande beskrivning av de identitetsmässigt mest

betydelsefulla delarna av kyrkans organisation. I lagen anges det också

att Svenska kyrkan är en öppen folkkyrka, som i samverkan mellan en

demokratisk organisation och kyrkans ämbete bedriver en

rikstäckande verksamhet.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll två enkätfrågor i avsnittet

Rättslig reglering som rör grundläggande frågor om Svenska kyrkans

identitet och organisation. Fråga 9 handlade om Svenska kyrkans

evangelisk-lutherska karaktär och den övergripande beskrivningen av

kyrkans organisation. I fråga 10 behandlades begrepp som öppen

folkkyrka, demokratisk och rikstäckande. Båda frågorna besvarades med

en överväldigande majoritet för att förslagen bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 9

96 %

2 %

1 %

Fråga 10

98 %

1 %

1 %

Samtliga stiftssamfälligheter och flerpastoratssamfälligheter anser att

de aktuella förslagen bör genomföras. Beträffande remissinstanser

utanför Svenska kyrkan statliga myndigheter, organisationer och övriga

trossamfund tar en stor andel inte ställning.

Svea hovrätt biträder i allt väsentligt förslagen. Hovrätten påpekar att

det kan finnas skäl att tydligt markera att relationsändringen inte får tas

till intäkt för att uppfatta Svenska kyrkan som ett på statligt initiativ nu

upprättat trossamfund som efterträder den gamla statskyrkan. Svenska

kyrkans centralstyrelse framhåller att det är av vikt att det i lagförslagets

första paragraf, utöver den avgörande konfessionella identiteten, klargörs

att det är som församlingar och stift som kyrkan framträder. Det svarar,

enligt centralstyrelsen, mot 1995 års kyrkomötes betoning av försam-

lingar och stift som pastorala områden. Den nationella nivån, menar

centralstyrelsen, har en annan karaktär. Ärkebiskopen efter hörande av

övriga biskopar anser att lagens deskriptiva karaktär skulle bli tydligare

om kyrkan i lagtexten beskrevs som ett trossamfund med evangelisk-

luthersk bekännelse . En sådan lydelse föreslås också av Domkapitlet i

Härnösand. Ärkebiskopen uttalar vidare att Svenska kyrkan lever i

kontinuitet med sin historia och i en evangelisk-luthersk tradition och att

detta innebär en förpliktelse att ständigt söka efter den världsvida

kyrkans synliga enhet. Därför måste, enligt Ärkebiskopen, lagens

beskrivning av Svenska kyrkan uppfattas så att en sådan förpliktelse är

implicit. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund framhåller

att man vid en beskrivning av den dubbla ansvarslinjens princip bör

lägga tonvikten på det gemensamma ansvarstagandet. Pastoratsförbundet

anser att utredningens resonemang speglar detta synsätt på ett sätt som

stämmer överens med förbundets uppfattning i frågan.

1997 års kyrkomöte: Förslaget till lag om Svenska kyrkan innehåller i

huvudsak det som för 1995 års kyrkomöte var en förutsättning för att

bejaka en fortsatt reformprocess. Bestämningen av Svenska kyrkans

identitet i 1 § lagen om Svenska kyrkan är av grundläggande betydelse.

Det måste råda en tydlig kontinuitet på denna punkt i tiden före och efter

den 1 januari 2000. Den förslagna formuleringen överensstämmer med

den som nu finns i kyrkolagen. Detta förhållande tillmäter kyrkomötet

värde. Härigenom betonas kontinuiteten och risken för att någon

bibringas uppfattningen att de ändrade stat kyrkarelationerna skulle

innebära någon förändring i fråga om bekännelsen och dess betydelse

minimeras. De båda uttrycken "ett evangelisk-lutherskt trossamfund" och

"ett trossamfund med evangelisk-luthersk bekännelse" är i sak

synonyma. Begreppet "rikstäckande" tydliggör att Svenska kyrkan har

en territoriell församlingsstruktur med församlingar som täcker hela

landet. Härigenom skall evangeliet nå ut till alla människor och

sakramenten delas ut. I en öppen folkkyrka av Svenska kyrkans

karaktär behöver det finnas en samverkan mellan en demokratisk

organisation och kyrkans ämbete. Begreppet den dubbla ansvarslinjen

syftar på de olika sätten att utkräva ansvar för hur man fullgör sina

uppgifter inom ramen för kyrkans gemensamma uppdrag. Lagförslagets

formulering svarar väl mot 1995 års kyrkomötes önskemål om reglering

av principen. När det talas om "samverkan" har det gemensamma

ansvarstagandet satts i centrum. Sammanfattningsvis tillstyrker

kyrkomötet förslagen i de delar som är aktuella i detta avsnitt.

Skälen för regeringens förslag

Av riksdagens principbeslut framgår att det i lagen om Svenska kyrkan

bör anges att kyrkan skall vara en evangelisk-luthersk kyrka med

episkopal struktur, en öppen folkkyrka, demokratiskt uppbyggd och

rikstäckande. Regeringen lägger nu fram förslag till hur sådana

bestämmelser skall vara utformade. Som Svea hovrätt påpekat får

regleringen inte medföra att Svenska kyrkan uppfattas som ett på statligt

initiativ nu upprättat trossamfund.

Ett evangelisk-lutherskt trossamfund

Den evangelisk-lutherska karaktären är av helt avgörande betydelse för

Svenska kyrkans identitet. I kyrkolagen (1992:300) stadgas att Svenska

kyrkan är ett evangelisk-lutherskt trossamfund (2 kap. 1 §). Formu-

leringen härstammar närmast från 1982 års lag om Svenska kyrkan.

Redan vid Uppsala möte år 1593 fastställdes de bekännelseskrifter på

vilka den evangelisk-lutherska läran skulle baseras. I 1686 års kyrkolag

gjordes det en detaljerad uppräkning av dessa bekännelseskrifter i lagens

första paragraf. Det närmare innehållet i Svenska kyrkans tro, bekännelse

och lära finns numera preciserat i en av kyrkomötet utfärdad kungörelse

(SKFS 1992:9).

För att Svenska kyrkan skall fortsätta att vara samma trossamfund efter

relationsändringen, bör lagen om Svenska kyrkan inledas med en

bestämmelse som slår fast den evangelisk-lutherska identiteten.

Utredningen har föreslagit att kyrkolagens nuvarande lydelse i ämnet

skall föras över till den nya lagen. Förslaget har fått ett mycket positivt

mottagande av de kyrkliga remissinstanserna. Även kyrkomötet till-

styrker förslaget. Lydelsen kan således sägas ha stark förankring inom

Svenska kyrkan. Regeringen anser därför inte att det finns anledning att

förändra utformningen av bestämmelsen på det sätt som bl.a.

Ärkebiskopen föreslagit. Liksom i dag måste det vara kyrkan själv som

ger bestämmelsen dess närmare innehåll.

Som utredningen anfört är organisationen av stor betydelse för ett

trossamfund av Svenska kyrkans karaktär. Hur kyrkan är organiserad har

dels praktiska aspekter som tar sikte på den aktuella situationen i

samhället, dels teologiska aspekter genom att organisationen avspeglar

kyrkans uppdrag och budskap. I sistnämnda hänseende är organisationen

därför mycket betydelsefull för Svenska kyrkans religiösa identitet. När

1995 års kyrkomöte behandlade frågan om ändrade relationer mellan

staten och Svenska kyrkan, konstaterades att "Svenska kyrkan framträder

på lokal nivå som församlingar och pastorat, på regional nivå som stift

och på nationell nivå genom organ som företräder Svenska kyrkan som

helhet" (2KL1995:1 s. 32). Vidare framhöll kyrkomötet att stift och

församlingar till skillnad från Svenska kyrkan på nationell nivå är

 pastorala områden .

Med hänsyn till den stora betydelse som valet av organisatoriska

principer har för Svenska kyrkans identitet, bör bestämningen av Svenska

kyrkan som ett evangelisk-lutherskt trossamfund förenas med en

övergripande beskrivning av kyrkans organisation. Beskrivningen bör

dessutom markera att det finns en sådan skillnad i fråga om uppgifter

mellan församlingar och stift å ena sidan och Svenska kyrkan på

nationell nivå å andra sidan som 1995 års kyrkomöte framhållit. Genom

att i lagen ange att Svenska kyrkan som trossamfund framträder som

församlingar och stift, görs det tydligt att dessa organ är trossamfundets

grundläggande enheter och av avgörande betydelse för trossamfundets

identitet. Av bestämmelsen bör det också framgå att Svenska kyrkan har

nationella organ till sitt förfogande. På detta sätt skapas en övergripande

beskrivning av kyrkans organisation som identitetsmässigt stämmer

överens med Svenska kyrkans syn på sig själv.

En öppen folkkyrka

Till Svenska kyrkans identitet hör även dess karaktär av öppen folkkyrka.

1995 års kyrkomöte uttalade att karaktären av öppen folkkyrka och

nådessamfund har en centralt kristen motivering och att uppdraget är att

överräcka evangelium i ord och handling till hela folket. Kyrkan har rum

för alla, för den sökande och tvivlande likaväl som för den trosvisse; för

den som hunnit kortare likaväl som för den som hunnit längre på trons

väg" (2KL1995:1 s. 25). Visserligen skall relationerna mellan staten och

Svenska kyrkan ändras, men Svenska kyrkan kommer också i

fortsättningen att ha ansvaret för vissa viktiga samhälleliga uppgifter,

t.ex. begravningsverksamheten (se prop. 1995/96:80 s. 30 ff.). Mot denna

bakgrund är det av vikt att den öppenhet hos Svenska kyrkan som ligger i

folkkyrkokaraktären kan bevaras också när relationerna till staten

förändras. Det hör även till Svenska kyrkans öppna och demokratiska

karaktär, att kvinnor och män har samma möjligheter att ta ansvar och

tjänstgöra i Svenska kyrkan. Beskrivningen av Svenska kyrkan som en

öppen folkkyrka är enligt regeringen av grundläggande betydelse för

kyrkans identitet. Den bör därför anges i lagen om Svenska kyrkan.

Rikstäckande

En viktig del av Svenska kyrkans identitet och syn på sig själv, som

dessutom hänger samman med folkkyrkokaraktären, är principen om

rikstäckning. Hela landet är geografiskt indelat i församlingar.

Grundtanken är att dessa i enlighet med folkkyrkoprincipen skall

tillgodose att man har tillgång till kyrkans tjänster var i landet man än

bor. Även stiften utgör geografiska områden som tillsammans täcker hela

landet.

Att Svenska kyrkan bedriver rikstäckande verksamhet också efter

relationsändringen är en förutsättning för att kyrkan skall kunna anses

vara densamma. Detta bör följaktligen anges i lagen.

Att i detalj precisera vad som menas med rikstäckande, t.ex. med av-

seende på antalet församlingar eller storleken på dessa eller i fråga om

kyrktäthet, är inte möjligt. Svenska kyrkan måste dessutom ha möjlighet

att anpassa sin verksamhet till förändringar i samhället. Ärkebiskopen

anser att huvudprincipen är att kyrkan skall finnas där människorna finns

och att begreppet inte får tolkas endast ur geografisk synvinkel. Rent

allmänt bör principen om rikstäckning innebära att alla skall ha praktiska

möjligheter att delta i den kyrkliga verksamheten.

För att Svenska kyrkan skall kunna vara rikstäckande torde det krävas

ett väl fungerande utjämningssystem. Ambitionen att garantera en

rikstäckande verksamhet trots skiftande yttre förutsättningar har varit ett

genomgående drag i den ekonomiska utjämningen som skett inom

kyrkan alltsedan kyrkofondens tillkomst år 1914. Ett nytt system för

ekonomisk utjämning inom Svenska kyrkan trädde i kraft den 1 januari

1997. En utgångspunkt för det nya utjämningssystemet var att Svenska

kyrkan skulle överta ansvaret för detta system efter relationsändringen.

Regeringen utgår från att så kommer att bli fallet. Bestämmelsen om

rikstäckning utgör också grunden för den s.k. territorialprincipen.

Regeringen återkommer till denna princip i avsnitt 6.3.

Demokratisk organisation

Ett trossamfund av Svenska kyrkans karaktär kräver såväl en

sammanhållen struktur som en väl utvecklad demokratisk form för de i

verksamheten ingående nivåerna: församlingar, stift och nationella organ.

Att Svenska kyrkan också i fortsättningen skall ha en demokratisk

uppbyggnad bör därför framgå av lagen om Svenska kyrkan. I den

nuvarande regleringen tar formuleringen om den demokratiska upp-

byggnaden närmast sikte på verksamheten (2 kap. 2 § första stycket

kyrkolagen). Utredningens förslag att i stället ange organisationen som

demokratisk har fått starkt stöd av remissinstanserna. Också regeringen

ställer sig bakom förslaget eftersom en demokratisk organisation får

genomslag i verksamheten.

Ett proportionellt valsätt där likheten med samhällets övriga beslutsför-

samlingar säkras framhålls av många som den naturliga ordningen i

Svenska kyrkan. Det kan noteras att 1995 års kyrkomöte uttalat sig för att

den ordningen skall garanteras. Eftersom det i den föreslagna lagen om

Svenska kyrkan anges att kyrkan skall ha en demokratisk organisation,

har det också uttryckts att valen inom Svenska kyrkan även i

fortsättningen skall vara fria och demokratiska. Som utredningen

konstaterat framstår det som klart olämpligt att i lagen om Svenska

kyrkan detaljerat reglera kyrkans framtida valsystem; särskilt som lagen

skall ha tidlös karaktär och bestå under överskådlig tid. Det är också av

stor betydelse att demokratins utveckling i Svenska kyrkan och samhället

i övrigt under kommande decennier kan tillåtas påverka den exakta

utformningen av valreglerna.

Mot denna bakgrund anser regeringen att det bör vara en uppgift för

Svenska kyrkan själv att närmare utforma valregler m.m. som uppfyller

nödvändiga kriterier för att vidmakthålla och förstärka den demokratiska

organisationen. Som en utgångspunkt för en kommande inomkyrklig

reglering av valfrågorna torde många av de föreskrifter i kyrkolagen och

lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval, m.m. som nu tillämpas vid

kyrkliga val kunna tjäna som förebild. För närvarande är det möjligt att

tillämpa ett proportionellt valsätt vid val till och inom Svenska kyrkans

beslutande och verkställande organ enligt bestämmelser i 47 kap.

kyrkolagen. Utredningen har förutsatt att den principen inte ändras med

mindre än att mycket starka skäl kan anföras för en sådan förändring.

Regeringen har inte skäl att göra någon annan bedömning.

Svenska kyrkans demokratiska organisation är dessutom en grund-

läggande förutsättning för den s.k. dubbla ansvarslinjen. Regeringen

återkommer till denna princip i det följande.

Episkopal struktur

Den episkopala strukturen inom Svenska kyrkan tar sig flera olika

uttryck. För det första innebär begreppet att kyrkan är organiserad i stift

under ledning av biskop. Begreppet innebär för det andra att Svenska

kyrkans ämbetsbärare genom sina vigningslöften är förpliktade till

kyrkans tro, bekännelse och lära och att de har ett särskilt ämbetsansvar

inför stiftet och dess biskop.

Några remissinstanser, bl.a. Domkapitlet i Luleå, Stiftsjuristernas

förening, Byske kyrkliga samfällighet, Luleå domkyrkoförsamling och

Fröjels församling, menar att ordet episkopal bör föras in i lagtexten.

Den övervägande delen av remissinstanserna har dock accepterat

utredningens förslag. Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar

menar att Svenska kyrkans episkopala struktur, dvs. att hon är indelad i

stift vilka leds av biskopar , framgår av utredningens förslag. Regeringen

delar Ärkebiskopens uppfattning. I avsnitt 6.3.3 återkommer regeringen

till frågorna om stift och biskop.

Den episkopala strukturen inom Svenska kyrkan avspeglar sig också i

den dubbla ansvarslinjen som organisatorisk princip. Enligt 1995 års

kyrkomöte måste denna princip komma till klart uttryck i den framtida

lagregleringen av Svenska kyrkan (2KL1995:1 s. 32). Utredningen har i

denna del anfört (SOU 1997:41 s. 172 f.):

 Principen om den dubbla ansvarslinjen förutsätter att det finns ett gemen-

samt uppdrag för alla dem som tillhör Svenska kyrkan, dvs. ett gemensamt

uppdrag för såväl ämbetsbärare som övriga kyrkotillhöriga. Ansvarstagandet

för uppdraget att bedriva en rikstäckande verksamhet i enlighet med Svenska

kyrkans tro, bekännelse och lära fullgörs i samverkan mellan den

demokratiska organisationen och kyrkans ämbetsbärare. Den rikstäckande

verksamheten bärs således organisatoriskt upp såväl av ansvarstagandet inom

den demokratiska organisationen som av ämbetsbärarnas särskilda ansvars-

tagande för förkunnelse och sakramentsförvaltning. Självfallet är detta inte två

från varandra helt separerade former av ansvarstagande, vilket bl.a. framgår av

att förtroendevalda och övriga kyrkotillhöriga har del i det gemensamma

uppdraget att förkunna det kristna budskapet och av att också ämbetsbärare är

delaktiga i det demokratiska beslutsfattandet och har samma ansvar för

besluten.

Utredningens förslag till reglering av den dubbla ansvarslinjen har

accepterats av remissinstanserna. Kyrkomötet anser att förslaget väl

svarar mot det som 1995 års kyrkomöte efterlyste och att det som

utredningen anfört utgör en god utgångspunkt för arbetet med en ny

kyrkoordning. Också regeringen finner utredningens förslag till reglering

av den dubbla ansvarslinjen väl genomtänkt. I lagen bör principen

således komma till uttryck på det sätt som utredningen föreslagit.

Övrigt

Länsstyrelsen i Dalarnas län tar upp frågan om vilka sanktions-

möjligheter som staten har efter reformen om Svenska kyrkan inte

uppfyller lagens krav. Enligt länsstyrelsen är sanktioner i form av

begränsningar eller upphörande av statens hjälp med att beräkna,

debitera, redovisa och ta in avgifter från dem som tillhör kyrkan samt

ändringar av förvaltning, tillsyn eller ändamål för prästlönetillgångarna

och andra stiftelseliknande tillgångar de möjligheter som står till buds.

Länsstyrelsen gör bedömningen att dessa sanktionsmedel sannolikt kan

anses tillräckliga. Enligt regeringens mening är frågan inte aktuell och

föranleder därför inte något ställningstagande från regeringen.

6.2 Självständiga rättssubjekt

Regeringens förslag: Svenska kyrkan som trossamfund skall utgöra

ett eget rättssubjekt som bl.a. får förvärva rättigheter och ta på sig

skyldigheter. Svenska kyrkans församlingar, sammanslutningar av

församlingar (kyrkliga samfälligheter) och stift skall var för sig ha

samma rätt.

Svenska kyrkan skall genom lag få ställning som ett registrerat

trossamfund. Samtidigt får Svenska kyrkans församlingar, kyrkliga

samfälligheter och stift ställning som registrerade organisatoriska

delar av Svenska kyrkan.

Förutsättningar skapas för ett bibehållande av den lokala och

regionala självstyrelsen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll två enkätfrågor i avsnittet

Rättslig reglering som rör detta avsnitt. I fråga 11 behandlades

rättskapaciteten för Svenska kyrkan som helhet samt för församlingar,

sammanslutningar av församlingar (kyrkliga samfälligheter) och stift.

Fråga 12 handlade om tryggandet av den lokala självstyrelsen. En

mycket stor majoritet av remissinstanserna har uttryckt att förslagen bör

genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 11

98 %

1 %

1 %

Fråga 12

97 %

1 %

1 %

Samtliga stiftssamfälligheter och flerpastoratssamfälligheter anser att

förslagen bör genomföras. Beträffande remissinstanser utanför Svenska

kyrkan statliga myndigheter, organisationer och övriga trossamfund

tar en stor andel inte ställning.

Justitiekanslern anser det något oklart vem som i olika situationer skall

företräda Svenska kyrkan. Kammarkollegiet menar att församlingarnas,

de kyrkliga samfälligheternas och stiftens rättskapacitet bör inskränkas

genom att kyrkomötet i lag ges befogenhet att reglera förhållanden

mellan trossamfundet och dess organisatoriska delar. Kyrkofondens

styrelse ifrågasätter om det inte borde utformas regler som anger hur

församlingar kan sammanslutas till kyrkliga samfälligheter och vilka

uppgifter en sådan sammanslutning skall ha för att undvika att det

uppstår oklarheter om samfällighetens respektive församlingens

rättskapacitet.

1997 års kyrkomöte: Det ligger i linje med principbeslutet om

ändrade relationer att Svenska kyrkans rättsliga status fastställs i lag på

det föreslagna sättet. Likaså står det klart att församlingar, kyrkliga

samfälligheter och stift måste framträda som självständiga, registrerade

organisatoriska delar. Vidare är det angeläget att den nya lagen inte reser

några hinder mot att Svenska kyrkan genom egna bestämmelser fördelar

uppgifter och skyldigheter mellan de olika organen på den lokala nivån.

Om en indelningsändring innebär att en tidigare enhet slopas, kommer

normala civilrättsliga regler för övergång av skulder att få tillämpas.

Dessa innebär att fordringsägarens samtycke behövs för att skulden skall

kunna överföras från ett rättssubjekt till ett annat.

Skälen för regeringens förslag

Rättskapacitet

Av riksdagens principbeslut framgår att lagen om Svenska kyrkan bör

innehålla en regel som klart säger att Svenska kyrkan som trossamfund är

ett eget rättssubjekt som bl.a. kan förvärva rättigheter och ta på sig

skyldigheter. Det framhålls också att det finns en nationell identitet för

kyrkan som det är viktigt att kunna markera och framhäva. Utredningen

har föreslagit att en bestämmelse som gör Svenska kyrkan till en egen

juridisk person skall ingå i lagen. En sådan bestämmelse skulle, enligt

utredningen, förstärka och betona identiteten hos trossamfundet som

helhet. Några direkta erinringar mot förslaget har inte förekommit.

Regeringen instämmer i utredningens bedömning och föreslår att en

sådan bestämmelse skall ingå i lagen.

Beträffande församlingar och stift innebär riksdagens principbeslut att

dessa var för sig skall vara självständiga rättssubjekt även efter relations-

ändringen. Eftersom de för närvarande utgör delar av trossamfundet

Svenska kyrkan, innebär detta att de efter relationsändringen kommer att

vara självständiga rättssubjekt inom rättssubjektet Svenska kyrkan.

Utanför rättssubjektet Svenska kyrkan faller sådana organ vars

verksamhet bedrivs i annan organisationsform, t.ex. stiftelser och

föreningar.

En förutsättning för att Svenska kyrkan skall kunna sägas bevara sin

identitet vid relationsändringen är att den lokala självstyrelsen i för-

samlingarna består efter utgången av år 1999. Regeringen föreslår därför

att församlingar och kyrkliga samfälligheter skall ges ställning som

juridiska personer. Den självständighet som detta innebär kommer att

bidra till att värna och bibehålla de värden som den kommunala

självstyrelsen står för.

Någon reglering av på vilket sätt församlingarna kan sammansluta sig

till kyrkliga samfälligheter eller av vad en sådan samfällighet skall ha för

uppgifter, som Kyrkofondens styrelse efterlyst, anser regeringen inte

nödvändig. Dessa frågor bör Svenska kyrkan själv besluta om. Förslaget

innebär att pastorats- och flerpastoratssamfälligheterna också i fortsätt-

ningen kan vara egna rättssubjekt. De församlingar som ingår i en kyrklig

samfällighet förlorar inte sin ställning som egna rättssubjekt. Däremot

kan befogenheten att vidta rättshandlingar vara mer eller mindre

begränsad beroende på vad som ingår i samfällighetsbildningen. Några

hinder föreligger således inte för Svenska kyrkan att genom egna regler

fördela uppgifter mellan de olika organen på den lokala nivån.

Stiften är för närvarande organiserade som obligatoriska kyrkliga

samfälligheter. Bakgrunden till denna ordning är en äldre, på frivillig bas

framvuxen regional organisation. Stiftet är biskopens ämbetsområde och

där finns också domkapitlet. Regeringen anser att stiften är så betydelse-

fulla för Svenska kyrkans identitet som trossamfund att de bör ha

rättskapacitet. Enligt utredningen bör den omväg som samfällighets-

bildningar utgör för stiften inte bestå efter relationsändringen.

Regeringen instämmer i detta. Någon reell ändring av stiftens

demokratiska organisation är dock inte avsedd.

Regeringen anser inte att det är nödvändigt att begränsa försam-

lingarnas, de kyrkliga samfälligheternas och stiftens rättshandlings-

förmåga på det sätt som Kammarkollegiet föreslagit. I avsnitt 6.3

återkommer regeringen till denna fråga.

En utgångspunkt för regeringens förslag till ny associationsform för

trossamfunden har varit att klargöra trossamfundens rättsliga ställning

och ge dem möjlighet att bedriva sin verksamhet i former som stämmer

överens med de egna uppfattningarna och traditionerna (jfr avsnitt 5.1).

Också för Svenska kyrkans del framstår ett klargörande av dess rättsliga

ställning efter relationsändringen som befogat. Med hänsyn till

målsättningen att öka likställigheten mellan olika trossamfund, anser

regeringen att Svenska kyrkan bör få ställning som ett registrerat

trossamfund. En bestämmelse om detta bör tas in i lagen om

trossamfund.

Regeringen föreslår alltså att Svenska kyrkan som trossamfund skall få

rättskapacitet genom en särskild bestämmelse i lagen om Svenska

kyrkan. Den rättsliga form som kyrkan skall uppträda i anges i lagen om

trossamfund. Båda dessa lagar grundas på den normgivningsföreskrift

som regeringen nyligen har föreslagit (se prop. 1997/98:49 s. 10 ff.).

Församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna är i dag kyrkliga

kommuner. Vid relationsändringen kommer kommunstatusen emellertid

att upphöra. Med hänsyn till detta är det befogat med ett klargörande

också av dessa organs rättsliga ställning. Eftersom Svenska kyrkan

föreslås bli ett registrerat trossamfund, bör församlingarna, de kyrkliga

samfälligheterna och stiften få ställning som självständiga registrerade

organisatoriska delar av Svenska kyrkan. I likhet med vad som föreslås

beträffande Svenska kyrkan bör den rättsliga formen för kyrkans

församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift regleras i lagen om

trossamfund.

Regeringen föreslår således att det i lagen om Svenska kyrkan anges

att församlingarna, de kyrkliga samfälligheterna och stiften var för sig

skall ha rättskapacitet och därmed bl.a. kunna förvärva rättigheter och ta

på sig skyldigheter. Den rättsliga form som de skall uppträda i anges i

lagen om trossamfund. Detta utgör en förutsättning för att självstyrelsen

skall kunna bestå efter utgången av år 1999.

Lokal och regional självstyrelse

Förutom bestämmelserna om rättskapacitet och rättslig form, föreslår

regeringen ytterligare ett antal bestämmelser som möjliggör att den

lokala och regionala självstyrelsen skall kunna fortleva. Bland annat

föreslås att storleken på kyrkoavgiften skall beslutas av församlingar

och/eller kyrkliga samfälligheter samt stift (se avsnitt 6.4). Att på detta

sätt kunna styra de ekonomiska förutsättningarna för verksamheten

bidrar till att självstyrelsen kan bibehållas.

Genom ställningen som registrerade organisatoriska delar av Svenska

kyrkan, blir den i den föreslagna lagen om trossamfund intagna

bestämmelsen om registrerade trossamfunds förhållande till tredje man

tillämplig (14 §). Denna bestämmelse innebär bl.a. att varje del av

trossamfundet, i förhållande till tredje man, bara svarar för sina

skyldigheter (se avsnitt 5.8). Enligt regeringens uppfattning är detta av

mycket stor betydelse för självstyrelsen. Utan en bestämmelse med detta

innehåll skulle självstyrelsen lätt kunna bli illusorisk. Det skall dock

påpekas att bestämmelsen inte hindrar inomkyrkliga bestämmelser om

t.ex. ekonomisk utjämning mellan kyrkans olika delar.

En ytterligare faktor som bidrar till att bevara den lokala och regionala

självstyrelsen är den begränsning av kyrkomötets befogenhet som

föreslås. Regeringen återkommer till detta i avsnitt 6.3.4.

Förslagen innebär således att Svenska kyrkan blir ett eget och enhetligt

rättssubjekt samtidigt som förutsättningar skapas för ett bibehållande av

den lokala och regionala självstyrelsen. Förslagen är inte avsedda att i sig

förändra beslutsstrukturen inom Svenska kyrkan.

Beträffande frågan om vem som har rätt att företräda Svenska kyrkan i

olika situationer vill regeringen framhålla följande. I fråga om den rent

kyrkliga verksamheten framgår det av 1 § i förslaget till lag om Svenska

kyrkan att Svenska kyrkan framträder som församlingar och stift. Detta

innebär att varje församling inom sitt område och varje stift inom sitt

område har rätt och också skyldighet att representera och företräda

Svenska kyrkan. Den närmare kompetensfördelningen mellan dessa

nivåer kommer att regleras inomkyrkligt. Svenska kyrkan har också

nationella organ till sitt förfogande. De nationella organen har bl.a. att ta

ansvar för församlingarnas och stiftens gemensamma angelägenheter i

fråga om information, utbildning, samråd och ekumeniska relationer

liksom att vara kyrkans gemensamma röst och företräda kyrkan inför

samhället i stort (jfr 2KL1995:1 s. 32). Svenska kyrkan som juridisk

person kommer i första hand att företrädas av sitt högsta beslutande

organ, kyrkomötet (se närmare avsnitt 6.3.4). Eftersom församlingar,

kyrkliga samfälligheter och stift har rättskapacitet, kommer de ytterst att

företrädas av sina högsta beslutande organ. I praktiken torde det knappast

komma att råda någon tvekan om vem som företräder Svenska kyrkan i

dess helhet i olika situationer. Inte heller torde det behöva uppkomma

någon oklarhet beträffande vem som företräder kyrkans olika

självständiga organisatoriska delar.

6.3 Organisatorisk uppbyggnad

6.3.1 Församlingen den lokala nivån

Regeringens förslag: Församlingen omfattar de personer som tillhör

Svenska kyrkan och är bosatta inom församlingens område, vilket

innebär att den s.k. territorialprincipen tillämpas. Församlingens

grundläggande uppgift är att fira gudstjänst, bedriva undervisning

samt utöva diakoni och mission.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll två enkätfrågor i avsnittet

Rättslig reglering som rör den lokala nivån. I fråga 13 behandlades

territorialprincipen. Fråga 14 handlade om församlingens grundläggande

uppgift. Båda frågorna besvarades med en överväldigande majoritet för

att förslagen bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 13

95 %

3 %

2 %

Fråga 14

97 %

2 %

1 %

Samtliga stiftssamfälligheter anser att förslagen bör genomföras. Av

remissinstanserna utanför Svenska kyrkan statliga myndigheter,

organisationer och övriga trossamfund tar en stor andel inte ställning.

Bland de inomkyrkliga remissinstanserna på lokal och regional nivå

vill ett antal instanser, bl.a. Västerås stiftssamfällighet, Degerfors-

Nysunds kyrkliga samfällighet, samt församlingarna i Tuve, Danderyd,

Hammarö och Östersund, komplettera bestämmelsen om församlingens

grundläggande uppgift med evangelisation, själavård, församlingsvård

eller något liknande uttryck.

Riksskatteverket menar att församlingstillhörigheten i Svenska kyrkan

bör följa reglerna för folkbokföringen. En förutsättning för att admi-

nistrationen av kyrko- och begravningsavgifter skall fungera, är enligt

verkets uppfattning att om frågan inte skall regleras i lag kyrkans

interna regler för att bestämma församlingstillhörighet ansluter sig till

folkbokföringens regler. Svenska kyrkans centralstyrelse anser det

värdefullt att lagförslaget innehåller en precisering av de olika nivåernas

uppgifter av det slag som 1995 års kyrkomöte efterlyste. Enligt

centralstyrelsen stämmer de grundläggande uppgifter som anges för

församlingar och stift väl överens med det som gäller i dag.

Centralstyrelsen anför vidare att den territorialprincip som finns i

förslaget utgör en viktig del i Svenska kyrkans identitet som rikstäckande

folkkyrka. Svenska kyrkans församlingsnämnd menar att diakoni

riskerar att fyllas med all slags församlingsvårdande uppgifter och att

förslaget saknar uttryck för själavård . Nämnden för Svenska kyrkans

mission anser att de fyra huvuduppgifter som formuleras i bestämmelsen

har en solid förankring både i Bibeln och i den världsvida kristenhetens

tradition. Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar biträder

förslaget om församlingens grundläggande uppgifter. Ärkebiskopen

understryker särskilt att bruket av mission (sändning) ger en annan

teologisk tyngd och vidare förståelse av uppdraget än evangelisation

skulle göra. Förslaget till reglering av territorialprincipen ger, enligt

Ärkebiskopen, en viss öppning till en vidare tolkning av

församlingstillhörigheten än de regler som anknyter till folkbokföringen.

Ärkebiskopen menar att Svenska kyrkan i framtiden öppet behöver pröva

hur församlingstillhörigheten kan gestaltas på ett mer dynamiskt sätt

även om debiteringen av kyrkoavgift måste följa folkbokföringen.

Domkapitlet i Växjö anser det tveksamt om staten skall reglera

territorialprincipen. Det bör, enligt domkapitlet, vara tillräckligt att

lagstiftaren beslutar att Svenska kyrkan skall vara rikstäckande.

Domkapitlet i Göteborg uttalar att territorialprincipen är en grund-

läggande del av Svenska kyrkans tradition och självförståelse. Samtidigt

anser domkapitlet att möjlighet bör kunna ges för försök, exempelvis i

flerpastoratssamfälligheter, med andra modeller för församlings-

tillhörighet. Liknande synpunkter lämnas också av domkapitlen i Skara

och Strängnäs. Domkapitlet i Luleå ser det som mycket positivt att

förslaget vad gäller de grundläggande uppgifterna för församlingen

respektive stiftet endast uttrycker en inriktning och inte en

kompetensdragning. Egendomsnämndernas samarbetsorgan uttalar att

utredningen beskrivit bestämmelserna om Svenska kyrkans

organisatoriska uppbyggnad mycket knapphändigt, vilket torde medföra

att de kan bli svåra att tillämpa.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

Territorialprincipen

Församlingen är i dag den grundläggande lokala enheten inom Svenska

kyrkan (4 kap. 3 § kyrkolagen). Den främsta anledningen till att

församlingen räknas som grundläggande i kyrkan är enligt 1995 års

kyrkomöte att det är där som evangelium förkunnas och sakramenten

förvaltas (2KL1995:1 s. 32). Det är i församlingarna som kyrkan möter

de enskilda människorna i gudstjänster och övriga kyrkliga handlingar.

För att Svenska kyrkan skall kunna sägas bevara sin identitet som

trossamfund måste denna ordning bestå också efter relationsändringen.

Som berörts i avsnitt 6.1 är Sverige indelat i territoriella församlingar.

Den som tillhör Svenska kyrkan tillhör därmed också en av kyrkans

församlingar. Som huvudregel gäller att en person tillhör den territoriella

församling inom vars område han eller hon är folkbokförd. Även de som

inte tillhör Svenska kyrkan är medlemmar i den församling, dvs.

kyrkokommun, i vilken de är folkbokförda. När kommunstatusen upphör

kommer också detta kyrkokommunala medlemskap för dem som inte

tillhör Svenska kyrkan att upphöra.

Den territorialprincip som ryms i den nuvarande ordningen är av stor

betydelse för kyrkans organisatoriska identitet. Den är dessutom av-

görande för att principen om rikstäckning skall kunna uppfyllas. Vid

1995 års kyrkomöte uttalades det att territorialprincipen skall framgå av

lagen om Svenska kyrkan (a. bet. s. 32).

Enligt riksdagens principbeslut bör det i lagen om Svenska kyrkan slås

fast att församlingarna, med vissa undantag, är territoriella och omfattar

dem som tillhör Svenska kyrkan och är folkbokförda inom församlingen.

En utgångspunkt för reformen är att församlingarnas kommunstatus skall

upphöra. Av detta skäl har utredningen ansett att det saknas anledning att

knyta tillhörigheten till den statliga folkbokföringen. Utredningen har i

stället föreslagit att uttrycket bosatt skall användas. Förslaget har fått

ett mycket positivt mottagande. Också regeringen ställer sig bakom

förslaget. Som utredningen uttalat är begreppet bosatt något vidare än

begreppet folkbokförd. Den närmare innebörden bör regleras

inomkyrkligt.

En förutsättning för att den statliga hjälpen med att beräkna, debitera,

redovisa och ta in avgifter från dem som tillhör Svenska kyrkan, dvs.

administrationen av kyrkoavgift, skall fungera torde dock vara att

tillhörighetsreglerna ansluter sig till folkbokföringens regler, åtminstone

när det gäller skyldigheten att betala kyrkoavgift.

Församlingens uppgifter

Alltsedan 1862 års kommunalförfattningar har församlingens uppgifter

angetts genom att de räknas upp i lagstiftningen. Den främsta

anledningen till detta är att särskilja församlingarnas, dvs. de kyrkliga

kommunernas, kompetensområde, från de borgerliga kommunernas

kompetensområde. Båda typerna av kommuner har nämligen rätt att

utdebitera medel för sina angelägenheter.

I 11 kap. 4 § kyrkolagen finns en uppräkning av församlingens

uppgifter. Punkten 1 syftar på det egentliga församlingsarbetet. Där sägs

att med församlingsangelägenheter avses frågor om främjande av

kyrkans gudstjänstliv och undervisning samt diakoni och evangelisation.

Övriga punkter i bestämmelsen handlar huvudsakligen om sådant som

bidrar till och skapar förutsättningar för att de uppgifter som ingår i detta

arbete skall kunna utföras.

Det som särskiljer församlingen från övriga nivåer inom kyrkan är de

moment som ingår i det egentliga församlingsarbetet, dvs. gudstjänstliv,

undervisning, diakoni och evangelisation. Det är således den verk-

samheten som är den grundläggande. Övriga församlingsangelägenheter

är närmast att se som ett utflöde av och ett stöd för den egentliga

uppgiften. Det bör framhållas att dessa angelägenheter samtidigt är

nödvändiga för att församlingsarbetet skall kunna bedrivas.

Det är betydelsefullt av såväl teologiska som rättsliga skäl att ange vad

som är församlingens uppgift. När församlingens status som kyrklig

kommun upphör, finns det dessutom inte längre anledning att beskriva

församlingens uppgift endast som ett främjande av verksamheten. I

stället bör en sådan beskrivning innehålla det som församlingen konkret

ägnar sig åt.

Utredningen har föreslagit att begreppet evangelisation skall bytas ut

mot "mission", vilket anses teologiskt bättre stämma överens med

kyrkans uppdrag. Förslaget har fått ett mycket starkt stöd av remiss-

instanserna och det står i god överensstämmelse med den nuvarande

regleringen i kyrkolagen. Med hänsyn till detta bör församlingens

egentliga uppgift beskrivas som att fira gudstjänst, bedriva undervisning

samt utöva diakoni och mission. Inom dessa begrepp ryms givetvis också

uppgifter rörande församlings- och själavård.

Det som särskiljer församlingen från övriga nivåer i Svenska kyrkan,

dvs. det egentliga församlingsarbetet, bör framgå av lagen. Eftersom

församlingen, enligt regeringens förslag, utgör ett eget rättssubjekt och

dessutom bestämmer storleken på den avgift som de som tillhör Svenska

kyrkan skall betala, blir det närmast självklart att församlingen också

efter relationsändringen kommer att ha ansvaret för de

församlingsangelägenheter som bidrar till och skapar förutsättningar för

det egentliga församlingsarbetet. Dessa uppgifter är omfattande och kan

dessutom behöva anges på olika sätt allteftersom samhällsutvecklingen

fortskrider och Svenska kyrkans arbetsformer utvecklas. De bör därför

inte anges i lagen om Svenska kyrkan utan i stället höra till det som

regleras inomkyrkligt.

Mot denna bakgrund bör församlingens grundläggande uppgift, dvs. att

fira gudstjänst, bedriva undervisning samt utöva diakoni och mission,

vara det enda som anges i lagen om Svenska kyrkan.

6.3.2 Icke-territoriella församlingar

Regeringens förslag: Undantag görs från territorialprincipen så att

Svenska kyrkan själv kan bestämma om det skall finnas icke-

territoriella församlingar. Lagen (1992:288) om medlemskap i icke-

territoriella församlingar upphävs.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De instanser som berört frågan är i huvudsak

positiva till förslaget. Detta gäller också de icke-territoriella

församlingarna själva. Göteborgs tyska församling menar dock att alla

fem icke-territoriella församlingar inom Svenska kyrkan har fasta

rekryteringsområden och att den missvisande beteckningen icke-

territoriell därför bör ersättas med personell .

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: För närvarande finns det fem icke-

territoriella församlingar inom Svenska kyrkan. Samtliga utom en

(Hovförsamlingen) tillhör något av Svenska kyrkans stift. De har alla

funnits under lång tid. Deras existens grundas på ordningar och

privilegier som har beslutats från mitten av 1500-talet och framåt. I

4 kap. 2 § kyrkolagen anges det vilka dessa församlingar är.

Bestämmelserna om vilka personer som skall tillhöra de icke-territoriella

församlingarna finns inte i kyrkolagen utan i en särskild lag lagen

(1992:288) om medlemskap i icke-territoriella församlingar eftersom

de har ansetts mera riktade till folkbokföringsmyndigheterna än till

Svenska kyrkan.

Enligt regeringens uppfattning bör det vara Svenska kyrkan som avgör

om det skall finnas icke-territoriella församlingar vid sidan av de

territoriella församlingarna efter relationsändringen. Lagen om Svenska

kyrkan bör därför innehålla en bestämmelse som säger att det kan finnas

icke-territoriella församlingar. Den utformning av bestämmelsen som

regeringen föreslår hindrar inte att icke-territoriella församlingar

betecknas annorlunda i det inomkyrkliga regelverket.

Som regeringen uttalar i avsnitt 5.2 bör trossamfunden i princip

självständigt reglera sina medlems- och tillhörighetsregler. Detta gäller

givetvis också Svenska kyrkan. Efter relationsändringen bör således

Svenska kyrkan själv besluta vem som får tillhöra en icke-territoriell

församling. Därför bör lagen om medlemskap i icke-territoriella

församlingar upphävas.

6.3.3 Stiftet den regionala nivån

Regeringens förslag: Stiftet omfattar församlingarna inom stiftets

område, vilket innebär att territorialprincipen gäller också för den

regionala nivån. Stiftets grundläggande uppgift är att främja och ha

tillsyn över församlingslivet. Svenska kyrkans episkopala struktur

görs tydlig genom att det skall finnas en biskop i varje stift.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll en enkätfråga i avsnittet

Rättslig reglering som rör den regionala nivån, fråga 15. Frågeställningen

gällde stiftets uppgift. En mycket stor majoritet av remissinstanserna har

ansett att förslaget bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 15

96 %

2 %

2 %

Samtliga stiftssamfälligheter och domkapitel är i huvudsak positiva till

förslaget. Domkapitlet i Växjö föreslår att det skall framgå att stiftets och

biskopens grundläggande uppgift är att främja och ha tillsyn över

församlingslivet och kyrkans ämbete.

Svea hovrätt anser att stiftets tillsynsuppgift bör kompletteras med

befogenhet att vidta åtgärder. Svenska kyrkans centralstyrelse menar att

de grundläggande uppgifter som anges för församlingar och stift

överensstämmer med det som gäller i dag. Ärkebiskopen efter hörande av

övriga biskopar uttalar att förslaget ger uttryck för vad som sedan äldsta

tid varit den svenska kyrkoprovinsens syn på församlingar och stift .

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Av bestämmelserna i kyrkolagen

framgår indirekt att territorialprincipen gäller också på stiftsnivå. Det

föreskrivs dessutom i 23 kap. 1 § kyrkolagen att församlingarna inom ett

stift skall utgöra en kyrklig samfällighet (stiftssamfällighet) för att sköta

de gemensamma församlingsangelägenheter som anges i den efter-

följande paragrafen.

Regeringen har tidigare konstaterat att stiften är så betydelsefulla för

kyrkans identitet som trossamfund att de bör ha rättskapacitet (se avsnitt

6.2). I lagen om Svenska kyrkan bör därför anges att stiftet är den

regionala enheten inom Svenska kyrkan och att stiftet omfattar

församlingarna inom dess område. Territorialprincipen kommer då att

gälla även efter relationsändringen. Detta hindrar inte att Svenska kyrkan

ändrar församlings- eller stiftsindelningen, t.ex. genom att slå samman

flera församlingar eller genom att flytta församlingar från ett stift till ett

annat. Inte heller utgör detta något hinder mot att förändra antalet stift.

Vidare innebär denna lösning att de som tillhör Svenska kyrkan inte bara

tillhör kyrkan och den församling som de är bosatta i. De tillhör

dessutom det stift inom vilket församlingen är belägen.

När det gäller Svenska kyrkans församlingar i utlandet kan den

föreslagna lösningen inte anses hindra att de knyts till ett stift inom

landet. För de icke-territoriella församlingarna gäller, med undantag för

Hovförsamlingen, att de tillhör det stift där församlingen bedriver sin

verksamhet och där den har sitt upptagningsområde. Även denna ordning

kommer att kunna bestå.

Stiftssamfällighetens uppgifter anges i dag i 23 kap. 2 § kyrkolagen.

Där sägs bl.a. att stiftssamfälligheten skall främja församlingslivets

utveckling inom stiftet. Till den regionala nivån hör också biskopen och

domkapitlet. I fråga om deras tillsynsansvar stadgas följande i 2 kap. 5 §

kyrkolagen:

 Biskoparna och domkapitlen skall se till att den ordning som gäller för

Svenska kyrkan med avseende på Svenska kyrkans lära, böcker,

sakrament, gudstjänst och övriga handlingar iakttas i församlingarna.

 Biskoparna och domkapitlen skall vidare ha tillsyn över hur

innehavarna av det kyrkliga ämbetet förvaltar detta och efterlever sina

avgivna vigningslöften.

Regeringen har beträffande församlingens uppgift konstaterat att det

bara är det som särskiljer församlingen från övriga nivåer inom kyrkan

som bör anges i lagen om Svenska kyrkan. Samma resonemang gör sig

gällande i fråga om stiftets uppgift.

Utredningen har föreslagit att stiftets grundläggande uppgift skall

anges som att främja och ha tillsyn över församlingslivet. Förslaget har

bemötts mycket positivt av remissinstanserna. Också regeringen ställer

sig bakom utredningens förslag. Därutöver kommer stiftet även att ha

en mängd andra uppgifter, närmast som ett utflöde av denna

grundläggande uppgift. Liksom för församlingarna lämpar sig dock dessa

uppgifter inte för att regleras i lagen om Svenska kyrkan. De bör i stället

bli föremål för en inomkyrklig reglering.

Eftersom församlingens grundläggande uppgift beskrivs som att fira

gudstjänst, bedriva undervisning samt utöva diakoni och mission, betyder

det att stiftets grundläggande uppgift, att främja och ha tillsyn över

församlingslivet, i första hand är relaterade till dessa fyra bestämningar

av församlingens uppgift. Genom den tydliga skillnaden i fråga om

uppgift mellan församling och stift som följer av förslaget, bör den

grundläggande kompetensen hos vardera nivån stå klar. I det

inomkyrkliga regelverket kan sedan en mer detaljerad reglering ske av

stiftets uppgifter och befogenheter. Mot denna bakgrund saknas det skäl

att föreslå ytterligare bestämmelser om stiftets tillsyn.

En utgångspunkt för förslagen är att kyrkolagen skall upphävas. Detta

innebär att den grundläggande regleringen av prästtjänsterna kommer att

upphävas. Stiftet kan med nuvarande ordning inte generellt anses vara

arbetsgivare för prästerna, vare sig genom stiftssamfälligheten eller

domkapitlet. Eftersom avsikten är att Svenska kyrkan skall vara

densamma efter relationsändringen, finns det från statens utgångspunkt

inte skäl att ge stiftet nya uppgifter, såsom att generellt vara arbetsgivare

för kyrkans präster. Hur Svenska kyrkan väljer att utforma sin

organisation inom de ramar som lagen anger är efter relations-

ändringen inte en statlig angelägenhet.

Av avgörande betydelse för stiftet och Svenska kyrkans episkopala

struktur är att det finns en biskop i varje stift. Detta bör framgå av lagen.

Det bör vara möjligt att utse mer än en biskop, exempelvis en biträdande

biskop, vilket redan skett i Uppsala stift.

6.3.4 Kyrkomötet den nationella nivån

Regeringens förslag: Kyrkomötet är Svenska kyrkans högsta

beslutande organ. Kyrkomötet får inte besluta i sådana enskilda frågor

som det är en församlings eller ett stifts uppgift att besluta i.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll en enkätfråga i avsnittet

Rättslig reglering som rör den nationella nivån, fråga 16. Den behandlade

dels kyrkomötet som Svenska kyrkans högsta beslutande organ, dels

vissa begränsningar av kyrkomötets befogenheter. En mycket stor

majoritet av remissinstanserna har ansett att förslaget bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 16

97 %

1 %

1 %

Samtliga domkapitel och flerpastoratssamfälligheter samt alla stifts-

samfälligheter utom en menar att förslaget bör genomföras. Visby

stiftssamfällighet anser att det bör preciseras vad kyrkomötet får besluta

om. Bland de 10 pastorat och 21 församlingar som är negativt inställda

till förslaget har ungefär hälften, bl.a. Djurö pastorat och Staffanstorps

kyrkliga samfällighet, i huvudsak samma uppfattning som

stiftssamfälligheten i Visby. Återstoden, t.ex. Tåsjö församling och

Tysslinge kyrkliga samfällighet, förefaller vara negativt inställda till

reformen som helhet.

Kammarrätten i Stockholm anser att om avsikten är att kyrkomötet

skall ha kompetens att meddela bindande regler för övriga självständiga

organ inom Svenska kyrkan, måste detta klart anges i lagen om Svenska

kyrkan. Vidare måste det enligt kammarrätten framgå hur kyrkomötet

tillsätts, inom vilka områden beslutskompetens föreligger, hur besluten

skall fattas och vilka eventuella möjligheter till överprövning som finns.

Kammarkollegiet anser inte att förslaget att ange kyrkomötet som

Svenska kyrkans högsta beslutande organ medför att församlingar,

kyrkliga samfälligheter och stift är skyldiga att följa de beslut som

kyrkomötet fattar. Vidare menar kollegiet att den interna kompetens-

fördelningen måste finnas reglerad på ett sätt som är såväl inom- som

utomobligatoriskt bindande. Den rättsliga innebörden i förslaget bedömer

kollegiet på det sättet att den interna verksamhetsstrukturen vad gäller

församlingar och stift i viss mån läggs fast i lagen medan den sakrättsligt

intressanta kompetensfördelningen mellan nationella organ, stift,

samfälligheter och församlingar inte klaras ut. Svenska kyrkans

centralstyrelse anser att kyrkomötet måste kunna besluta om ett för

Svenska kyrkan gemensamt regelverk. Det pågående inomkyrkliga

utredningsarbetet har också, framhåller centralstyrelsen, som sitt

huvudsakliga syfte att utarbeta ett sådant regelverk i form av en

kyrkoordning. Det är, enligt centralstyrelsen, viktigt att kyrkomötets

beslut i den utsträckning de direkt avser församlingar och stift i huvudsak

ges i form av bestämmelser i ett regelverk. Den lokala och regionala

självstyrelse som finns i dag, menar centralstyrelsen, måste bibehållas

även i framtiden. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

delar utredningens uppfattning i sak men anser att bestämmelsen om

kyrkomötets befogenheter har fått en sådan utformning som kan leda till

alltför långtgående ingrepp i den lokala självstyrelsen. Sveriges

kyrkokamerala förening anser att det bör finnas lagstöd för det

inomkyrkliga utjämningssystemet. Samma synpunkt har också framförts

av bl.a. Norra Nöbbelövs församling. Stiftsjuristernas förening anser att

den föreslagna subsidiaritetsbestämmelsen inte kommer att få någon reell

innebörd eller i vart fall en mycket begränsad innebörd. Föreningen

föreslår att bestämmelsen i stället uttrycks så att kyrkomötet bara får

meddela beslut i generella frågor som rör stift eller församlingar.

Egendomsnämndernas samarbetsorgan (ENSO) uttalar att utredningen

beskrivit bestämmelserna om den organisatoriska uppbyggnaden mycket

knapphändigt, vilket torde medföra att de kan bli svåra att tillämpa.

Vidare framhåller ENSO att Kammarkollegiet, i sitt betänkande om den

kyrkliga egendomen, tycks ha en annan uppfattning om innebörden av

den föreslagna bestämmelsen om kyrkomötets kompetens än vad

utredningen haft. Enligt ENSO synes den rimliga tolkningen vara att

förslaget sett från kyrkomötets synpunkt ingalunda innehåller sådana

stora begränsningar som Kammarkollegiet antagit.

1997 års kyrkomöte: Frågan om det kommande inomkyrkliga

regelsystemets ställning är av central betydelse. Svenska kyrkan som

trossamfund hålls identitetsmässigt samman av sin evangelisk-lutherska

bekännelse. För att Svenska kyrkan skall hållas samman också som ett i

samhället verksamt, rättsligt organiserat trossamfund måste det finnas en

kyrkoordning med bestämmelser för Svenska kyrkan som helhet samt för

kyrkans församlingar och stift. Det är nödvändigt att kyrkomötets

möjligheter att besluta om en gemensam och gällande kyrkoordning inte

ifrågasätts. Därför bör det klargöras att detta är avsikten med föreskriften

att kyrkomötet är Svenska kyrkans högsta beslutande organ. Det är

nödvändigt att se kyrkomötets ställning i relation till den organisatoriska

uppbyggnaden av Svenska kyrkan i dess helhet. Det är också värdefullt

att begränsningarna i kyrkomötets beslutsbefogenheter lyfts fram. Detta

får dock inte ske på bekostnad av kyrkomötets ställning som högsta

beslutande organ med möjlighet att fatta beslut som församlingar och

stift är skyldiga att följa.

Skälen för regeringens förslag: Alltsedan 1860-talets representa-

tionsreform har det funnits ett kyrkomöte bestående av valda ombud för

Svenska kyrkan som dess högsta beslutande organ. Omfattningen av

kyrkomötets befogenheter har varierat och ytterst varit beroende av

Svenska kyrkans relation till staten. I den nuvarande ordningen får

kyrkomötet besluta i frågor som anges i grundlag eller någon annan lag

samt om yttranden och framställningar till regeringen. Vidare har

kyrkomötet kompetens att genom kyrklig kungörelse meddela före-

skrifter om Svenska kyrkans lära, böcker, sakrament, gudstjänst och övriga

handlingar, det kyrkliga ämbetet, kollekter, central verksamhet för

evangelisation, mission och övrigt utlandsarbete och för diakoni samt

kyrkomötets arbetssätt och verksamheten hos myndigheter under

kyrkomötet (29 kap. 12 § kyrkolagen).

En grundtanke i reformen om ändrade relationer mellan staten och

Svenska kyrkan är att Svenska kyrkan skall bli ett eget rättssubjekt, som

självständigt kan reglera sina angelägenheter. I riksdagens principbeslut

uttalas det att Svenska kyrkan skall reglera sina angelägenheter i andra

former än genom normgivning i regeringsformens mening (prop.

1995/96:80 s. 16). Vidare uttalas i principbeslutet följande.

I lag bör det således finnas föreskrifter om Svenska kyrkans grundläggande

organisation och demokratiska uppbyggnad. Bl.a. bör det där anges att

församlingarna och stiften ansvarar lokalt och regionalt för kyrkans verksamhet

och att det skall finnas ett kyrkomöte som företrädare för helheten. Därmed

framgår också beslutssystemet av en sådan lag (a. prop. s. 16).

I principbeslutet sägs också att kyrkomötet skall vara Svenska kyrkans

högsta beslutande organ (a. prop. s. 25). Mot denna bakgrund är det av

stor betydelse att slå fast att kyrkomötet är Svenska kyrkans högsta

beslutande organ. Det bör därför framgå av lagen om Svenska kyrkan.

När det gäller kyrkomötets den nationella nivåns uppgifter och

kompetens uttalade 1995 års kyrkomöte att Svenska kyrkan på nationell

nivå har att ta ansvar för sina gemensamma angelägenheter i fråga om

information, utbildning, normgivning, samråd och ekumeniska relationer

liksom när det gäller att vara kyrkans gemensamma röst och företräda

henne inför samhället i stort (2KL1995:1 s. 32). 1997 års kyrkomöte har

framhållit vikten av att kyrkomötets möjligheter att besluta om en

gemensam kyrkoordning inte ifrågasätts. Enligt regeringens uppfattning

utgör kyrkomötets möjligheter att besluta i detta avseende en förut-

sättning för att riksdagens principbeslut skall kunna genomföras.

Genom att kyrkomötet anges som Svenska kyrkans högsta beslutande

organ, följer att kyrkomötet disponerar över de stadgar som skall antas

för församlingarna, de kyrkliga samfälligheterna och stiften. Detta skapar

i sin tur förutsättningar för att kyrkomötet genom att besluta

gemensamma stadgar (kyrkoordning) för Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar skall kunna svara för att ge kyrkan det centrala

regelbestånd som behövs för sammanhållning och god ordning inom

kyrkan.

I den föreslagna lagen om Svenska kyrkan anges som tidigare

nämnts vad som från statens utgångspunkt är nödvändigt för att

Svenska kyrkan skall anses behålla sin grundläggande karaktär. Svenska

kyrkan skall även i framtiden vara en öppen folkkyrka och bedriva

rikstäckande verksamhet. Organisationen skall vara demokratisk.

Församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift garanteras en egen

beslutanderätt. Detta är alltså förutsättningarna som gäller för de beslut

kyrkomötet kan komma att fatta.

Den lösning som regeringen föreslår innebär inte något överlämnande

av normgivningskompetens i regeringsformens mening till kyrkomötet.

Den medför inte heller att det blir nödvändigt med bestämmelser i lag av

den typ som Kammarrätten i Stockholm förespråkat. Inte heller behövs

det närmare bestämmelser beträffande kompetensfördelningen mellan

Svenska kyrkans olika nivåer. Dessa frågor kan och bör i stället regleras

inomkyrkligt. I sammanhanget bör det framhållas att Svenska kyrkan

skall lämna uppgifter om sina stadgar till den myndighet som hanterar

frågor om registrering av trossamfund (se avsnitt 6.7). Genom den

föreslagna lösningen kommer Svenska kyrkan i mycket stor utsträckning

att själv få reglera sina angelägenheter, vilket som redan framhållits

var en utgångspunkt för riksdagens principbeslut om ändrade relationer

mellan staten och Svenska kyrkan.

Som Lagrådet har påpekat ger lagen om Svenska kyrkan inte

bestämmelser för att lösa konflikter mellan Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar. Enligt Lagrådet är det inte heller troligt att

domstolarna kommer att befatta sig med sådana konflikter, om de inte rör

egendomsrättsliga förhållanden eller andra civila rättigheter (artikel 6

Europakonventionen). Lagrådet förutsätter dock att åtskilliga problem

kan lösas genom en kyrkoordning med inomkyrklig rättsverkan.

Regeringen delar den uppfattningen.

Kyrkomötet lär liksom i dag komma att närmare ange vad det innebär

att Svenska kyrkan är ett evangelisk-lutherskt trossamfund samt besluta

om bl.a. gudstjänster och kyrkans böcker. En ny och grundläggande

uppgift för kyrkomötet blir att besluta om och utveckla det kyrkliga

regelsystemet. I det kyrkliga regelverket behöver det finnas regler om

t.ex. församlings- och stiftsindelning, om organisationen inom

församlingar och stift, om samverkansformer mellan församlingarna, om

val till och inom kyrkans olika delar inklusive kyrkomötet självt samt om

ekonomisk utjämning mellan kyrkans organisatoriska delar. Kyrkomötet

torde vidare ha att besluta om verksamheten på nationell nivå. I detta kan

ingå att ange vilka ytterligare organ som skall finnas på nationell nivå för

att bistå kyrkomötet och vilka uppgifter sådana organ skall ha. Inom

Svenska kyrkan pågår för närvarande ett omfattande arbete med att ta

fram en kyrkoordning. Såvitt regeringen har erfarit kommer den till stor

del att bygga på de regler som gäller i dag.

För att trygga den lokala och regionala självstyrelsen bör det dock

klargöras att kyrkomötet inte får besluta i sådana enskilda frågor som

faller inom församlingarnas eller stiftens ansvarsområden. Detta bör

komma till uttryck i lagen. Av en sådan bestämmelse följer dessutom

indirekt att beslut inte skall fattas på en högre nivå än nödvändigt, dvs.

det skapas en subsidiaritetsprincip. Utredningens förslag i detta

hänseende har fått ett starkt stöd. En formulering i mer positiva termer,

exempelvis på det sätt som Stiftsjuristernas förening förespråkat, skulle

inte innebära någon skillnad i sak. Att formulera bestämmelsen mer

allmänt skulle däremot föra alltför långt. Kyrkomötet måste nämligen

kunna besluta generella bestämmelser på områden som hör till stiftens

och församlingarnas grundläggande uppgifter, t.ex. när det gäller

gudstjänster och diakoni. Mot denna bakgrund anser regeringen att

bestämmelsen bör utformas på det sätt som utredningen föreslagit.

6.4 Kyrkoavgift

Regeringens förslag: De som tillhör Svenska kyrkan skall enligt lag

vara skyldiga att betala lokal och regional kyrkoavgift. Lagen

(1951:691) om viss lindring i skattskyldigheten för den som icke

tillhör Svenska kyrkan upphävs.

Församlingen beslutar om lokal kyrkoavgift och stiftet om regional

kyrkoavgift.

Svenska kyrkan har rätt till kostnadsfri hjälp av staten med att

beräkna, debitera, redovisa och ta in kyrkoavgifterna under

förutsättning att hjälpen kan inordnas i det gällande skatte-

betalningssystemet.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll tre enkätfrågor i avsnittet

Rättslig reglering som rör detta avsnitt. I fråga 7 behandlades rätten till

hjälp av staten med att beräkna, debitera, redovisa och ta in avgifter för

Svenska kyrkan. Fråga 18 handlade om skyldigheten att betala

kyrkoavgift och fråga 19 om vilka organ som beslutar om avgiften. En

klar majoritet av remissinstanserna har ställt sig positiva till förslagen.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 7

98 %

1 %

1 %

Fråga 18

98 %

1 %

1 %

Fråga 19

97 %

1 %

1 %

Samtliga stiftssamfälligheter anser att de aktuella förslagen bör

genomföras. Kiruna kyrkliga samfällighet menar att stiftet inte skall ha

utdebiteringsrätt utan i stället finansieras via den lokala nivån. Övriga

flerpastoratssamfälligheter ställer sig positiva till förslagen. Av

remissinstanserna utanför Svenska kyrkan statliga myndigheter,

organisationer och övriga trossamfund tar en stor del inte ställning.

Några remissinstanser, bl.a. Svea hovrätt, Länsstyrelsen i Jönköpings

län och Domkapitlet i Skara, anför att förslaget är otydligt när det gäller

bestämmanderätten över avgiftsuttaget på den lokala nivån. Kammar-

rätten i Stockholm anser att den föreslagna avgiftens utformning innebär

att det är fråga om en skatt och att förslaget förutsätter att grundlagen

ändras så att Svenska kyrkan ges beskattningsrätt. Statskontoret och

Kammarkollegiet anser att frågan om statlig hjälp med att beräkna,

debitera, redovisa och ta in avgifter inte behöver regleras särskilt för

Svenska kyrkan. De anser att bestämmelsen i stället skall utformas

generellt så att den avser alla registrerade trossamfund. Svenska kyrkans

centralstyrelse påpekar att närmare bestämmelser om det ekonomiska

ansvaret för olika delar av församlingarnas arbete och därmed om vem

som har rätt att ta ut kyrkoavgift för dessa uppgifter behöver finnas i den

av kyrkomötet beslutade kyrkoordningen. Domkapitlet i Luleå anser att

det bör framgå av lagen att den statliga hjälpen skall vara kostnadsfri.

Denna åsikt framförs också av bl.a. Sundsvalls kyrkliga samfällighet och

Huddinge församling. Några få remissinstanser, bl.a. Törnsfalls

församling, anser att kyrkoavgiften skall benämnas kyrkoskatt.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag. Kyrkomötet

understryker särskilt att en kostnadsfri hjälp av staten med beräkning,

debitering, redovisning och betalning av avgifter ingår i riksdagens

principbeslut.

Skälen för regeringens förslag: Reformen innebär bl.a. att

kommunstatusen skall upphöra för Svenska kyrkans församlingar och

kyrkliga samfälligheter (se prop. 1997/98:49 s. 10). Detta medför i sin tur

att den nuvarande beskattningsrätten kommer att upphöra. Som en

konsekvens av detta bör lagen om viss lindring i skattskyldigheten för den

som icke tillhör Svenska kyrkan upphävas.

Beträffande dem som tillhör Svenska kyrkan har utredningen föreslagit

bestämmelser som innebär skyldighet att betala lokalt och regionalt

beslutad kyrkoavgift. Förslaget har fått ett mycket starkt stöd. Också

regeringen anser att förslaget bör genomföras. Som regeringen anför i

avsnitt 6.2 bör Svenska kyrkan besluta om på vilket sätt församlingarna

kan sammansluta sig till kyrkliga samfälligheter. En sådan reglering

kommer rimligen också att innehålla närmare bestämmelser om det

ekonomiska ansvaret för olika delar av församlingens arbete och även om

vilket organ som har rätt att ta ut kyrkoavgift för dessa uppgifter. Det är

därför viktigt att lagen om Svenska kyrkan inte utformas på ett sådant sätt

att Svenska kyrkan hindras att självständigt besluta om samverkansformer

på lokal nivå.

I riksdagens principbeslut är det förutsatt att Svenska kyrkan skall få

statlig hjälp med att uppbära avgiften från dem som tillhör kyrkan.

Regeringen föreslår därför att detta skall framgå av lagstiftningen. En

förutsättning för detta stöd från statens sida är att hjälpen kan inordnas i det

gällande skattebetalningssystemet (se prop. 1995/96:80 s. 29).

Att hjälpen dessutom skall vara kostnadsfri för Svenska kyrkan framgår

också av riksdagens principbeslut (a. prop. s. 29). Föreskrifter om

förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för

enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska

förhållanden, meddelas genom lag (8 kap. 3 § regeringsformen).

Riksdagen kan, enligt 8 kap. 9 § andra stycket regeringsformen,

bemyndiga regeringen att meddela sådana föreskrifter om avgifter, som på

grund av den nyss nämnda bestämmelsen annars skall meddelas av

riksdagen. Utredningen har inte föreslagit någon bestämmelse i ämnet eller

att riksdagen på annat sätt skall bemyndiga regeringen att besluta i frågan.

Inte heller regeringen avser att föreslå något sådant. Mot denna bakgrund

behövs det inte någon uttrycklig föreskrift om att hjälp med att beräkna,

debitera, redovisa och ta in avgifter från dem som tillhör Svenska kyrkan

skall vara kostnadsfri.

När det gäller avgiftens utformning innebär principbeslutet att kyrko-

avgiften på samma sätt som nu bör tas ut i förhållande till inkomsten för

den som skall betala avgiften, dvs. efter bärkraft. Riksskatteverket (RSV)

har i betänkandet Staten och trossamfunden, Statlig medverkan vid

avgiftsbetalning (SOU 1997:46) föreslagit att en särskild lag skall stiftas

med förfaranderegler för statlig medverkan vid avgiftsbetalning till

registrerade trossamfund. Som en förutsättning för sådan hjälp föreskrivs i

förslaget att avgift som uppbärs med skatteförvaltningens hjälp skall

beräknas på samma underlag som den avgiftsskyldiges kommunala

inkomstskatt skall beräknas på. Vidare har RSV föreslagit att skatte-

betalningslagen (1997:483) skall gälla. Detta innebär att avgiften fullt ut

kommer att behandlas på samma sätt som en skatt. RSV:s förslag har

remissbehandlats och bereds nu inom Regeringskansliet. Mot bakgrund av

principbeslutet och RSV:s förslag anser regeringen att det saknas

anledning meddela föreskrifter om avgiftens utformning i lagen om

Svenska kyrkan. Svenska kyrkan får själv besluta hur avgiften skall

utformas i den inomkyrkliga regleringen.

Eftersom Svenska kyrkan föreslås bli ett självständigt rättssubjekt, skilt

från staten, kommer kyrkan inte att kunna ta ut skatt efter relations-

ändringen. De avgifter som de kyrkotillhöriga skall betala kommer att vara

av privaträttslig natur. I likhet med utredningen anser regeringen att

avgiften bör benämnas kyrkoavgift.

6.5 Offentlighet och insyn

6.5.1 Handlingsoffentlighet efter år 1999

Regeringens förslag: Handlingar som avser särskilda områden där

Svenska kyrkan skall utföra uppgifter som tillgodoser allmänna

samhälleliga intressen omfattas av en offentligrättsligt reglerad

handlingsoffentlighet. Förslag till reglering lämnas under hösten 1998.

Kyrkans handlingar i övrigt omfattas av en inomkyrkligt reglerad

handlingsoffentlighet. Svenska kyrkan skall låta var och en ta del av

dessa handlingar. Rätten till insyn får begränsas bara om det är särskilt

motiverat med hänsyn till vissa i lagen om Svenska kyrkan angivna skäl

eller till något synnerligen väsentligt intresse.

Svenska kyrkans arkiv skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att

behovet av tillgång till handlingarna tillgodoses.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Två enkätfrågor i avsnittet Rättslig reglering är

aktuella i detta sammanhang. Fråga 20 handlade om en offentligrättsligt

reglerad handlingsoffentlighet inom områden där kyrkan åläggs

samhälleliga uppgifter. I fråga 21 behandlades en inomkyrkligt reglerad

rätt att ta del av handlingar i övrigt. Även en enkätfråga i avsnittet Den

kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven

är aktuell, nämligen fråga 9 som handlade om vilka arkivbestämmelser

som skall tillämpas efter relationsändringen. En mycket klar majoritet av

remissinstanserna har ställt sig positiva till de förslag som dessa frågor

avsåg.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 20

98 %

1 %

1 %

Fråga 21

92 %

5 %

3 %

Fråga 9

95 %

1 %

4 %

Svea hovrätt och Hovrätten för Västra Sverige biträder förslaget om en

offentligrättslig reglering av handlingsoffentlighet inom de områden där

kyrkan åläggs samhälleliga uppgifter. Däremot avråder hovrätterna från

att införa ett bestämt lagkrav på handlingsoffentlighet av myndighets-

modell inom Svenska kyrkan. Svea hovrätt menar att den öppenhet som

eftersträvas torde uppnås genom en strävansparagraf . Kammarrätten i

Stockholm anser att offentlighetsprincipen kan tillgodoses genom att man

använder samma metod som när det gäller bolag, föreningar och

stiftelser, där kommun eller landsting har ett rättsligt bestämmande

inflytande. Kammarrätten anför vidare att frågan om insyn i bl.a. bolag,

stiftelser och föreningar, där kyrkan har ett rättsligt bestämmande

inflytande borde ha behandlats närmare. Datainspektionen anser att en

inomkyrklig handlingsoffentlighet innebär att det skydd för enskildas

personliga integritet som sekretesslagen och datalagen ger riskerar att

urholkas. För att förhindra det bör, enligt Datainspektionen, en med

sekretesslagen jämförbar reglering för kyrkan utarbetas redan i samband

med relationsändringen. Kammarkollegiet avstyrker förslaget i den del

som avser den inomkyrkliga handlingsoffentligheten. Juridiska

fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN] och Stiftsjuristernas förening förordar att bara en typ av

bestämmelser rörande offentlighet och sekretess används. Svenska

kyrkans centralstyrelse menar att den föreslagna regleringen av offentlig-

hetsprincipen bör tillgodose de önskemål som 1995 års kyrkomöte förde

fram, nämligen att den öppenhet som offentlighetsprincipen innebär

måste finnas kvar efter relationsändringen. Centralstyrelsen utgår från att

de bestämmelser som skall ges av kyrkomötet kommer att innebära att i

princip samma öppenhet skall råda inom Svenska kyrkan som hos det

allmänna. Det är därför enligt centralstyrelsen viktigt att det föreskrivs att

kyrkomötet noga måste ange de begränsningar som görs i rätten att få del

av handlingar. Centralstyrelsen anser att bestämmelsen om rätten att ta

del av handlingar tillsammans med föreskriften om möjlighet att få ett

avslagsbeslut prövat ger tillräckligt lagstöd för att offentlighetsprincipen

även fortsättningsvis kommer att tillämpas inom Svenska kyrkan. Även

Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar uttalar att de föreslagna

reglerna svarar mot de önskemål som 1995 års kyrkomöte har uttryckt.

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund anser däremot att

utredningens förslag inte bör genomföras. Som skäl anges dels att en

lösning med två former av offentlighetsprinciper medför tillämpnings-

problem, dels att kyrkomötet ges alltför vida befogenheter att inskränka

offentligheten och dels att den föreslagna lösningen inte torde

korrespondera med kyrkomötets önskemål i frågan. Pastoratsförbundet

förordar i stället att Svenska kyrkan skall omfattas av samma regler om

offentlighet och sekretess som gäller för statliga och kommunala

myndigheter.

1997 års kyrkomöte har ingen erinran mot den statliga

offentlighetsprincipens föreslagna fortsatta giltighet inom Svenska

kyrkan. Vidare understryker kyrkomötet vikten av att Svenska kyrkan,

som en öppen och demokratisk folkkyrka, också fortsättningsvis i största

utsträckning håller sina handlingar tillgängliga för var och en som önskar

ta del av dem. Kyrkomötet noterar med tillfredsställelse att regeringen i

sitt förslag till lag om Svenska kyrkan särskilt tagit med en bestämmelse

om att kyrkans handlingar som huvudregel skall vara offentliga på

samma sätt som gäller enligt den statliga offentlighetsprincipen. Enligt

kyrkomötet kommer därför ett avskaffande av den statliga offentlighets-

principen på vissa delar av Svenska kyrkans område inte att få till följd

att handlingar hålls hemliga i större utsträckning än idag. En tillämpning

av den statliga offentlighetsprincipen på alla handlingar hos Svenska

kyrkan skulle enligt kyrkomötet på ett avgörande sätt förändra den balans

mellan i viss mån skilda synsätt på kyrkans framtida ställning i offentlig-

rättsligt hänseende som 1995 års kyrkomötes beslut är ett uttryck för.

Kyrkomötet anser det vara en nackdel att den grundlagsfästa

meddelarfriheten inte längre kommer att vara tillämplig på den

verksamhet som bedrivs inom Svenska kyrkan men förutsätter att en

motsvarande bestämmelse kommer att beslutas inomkyrkligt.

Skälen för regeringens förslag

Handlingsoffentlighet efter relationsändringen

Som regeringen tidigare har uttalat är Svenska kyrkan i dag en del av det

allmänna (se prop. 1997/98:49 s. 19). Detta innebär bl.a. att handlings-

offentlighet gäller för den övervägande delen av den kyrkliga

verksamheten. Tryckfrihetsförordningens bestämmelser om allmänna

handlingars offentlighet gäller såväl de kyrkliga myndigheterna som

Svenska kyrkans beslutande församlingar. En utgångspunkt för stat

kyrkareformen är att församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas

kommunstatus upphör och att kyrkan även i övrigt lämnar det allmänna.

Detta medför bl.a. att den offentligrättsliga regleringen avseende

handlingsoffentlighet inte längre kommer att vara tillämplig på den

verksamhet som bedrivs inom Svenska kyrkan. Detsamma gäller

exempelvis den grundlagsfästa meddelarfriheten.

Frågan om handlingsoffentlighet inom Svenska kyrkan efter

relationsändringen är av stor principiell betydelse. Det är viktigt att

kyrkans verksamhet också i fortsättningen bedrivs under öppenhet och att

allmänheten har tillgång till handlingar i samma utsträckning som i dag.

Offentlighet och möjlighet till ett fritt meningsutbyte utgör förut-

sättningar för att Svenska kyrkans karaktär som öppen folkkyrka skall

behållas och för att demokratins grundläggande idéer skall förbli

vägledande inom kyrkan.

När det gäller områden där Svenska kyrkan anförtros allmänna

samhälleliga uppgifter har utredningen föreslagit att en offentligrättsligt

reglerad handlingsoffentlighet skall gälla. Denna lösning stämmer i

princip överens med den ordning som tillämpas när samhällsuppgifter

lämnas till organ utanför myndighetssfären och som regleras i 1 kap. 8 §

andra stycket sekretesslagen (1980:100). En överväldigande majoritet av

remissinstanserna har ställt sig bakom förslaget. Regeringen har tidigare

uttalat att det är motiverat med en offentligrättslig handlingsoffentlighet

inom de områden där intresset av insyn från statlig utgångspunkt är

störst, nämligen i de fall kyrkan skall utföra viktiga samhällsuppgifter (se

prop. 1997/98:49 s. 19 f.). Kyrkomötet har förklarat sig inte ha någon

erinran mot en sådan lösning. Mot denna bakgrund bör förslaget

genomföras. Frågan bör regleras i sekretesslagen. Lagen om Svenska

kyrkan bör innehålla en upplysning om detta. Arkivlagen (1990:782) bör

tillämpas inom de områden där en offentligrättslig handlingsoffentlighet

gäller. Regeringen avser att återkomma med förslag till närmare reglering

i dessa avseenden under hösten 1998. De områden som utredningen

föreslår skall omfattas av en offentligrättslig handlingsoffentlighet

frågor rörande begravningsverksamheten och i viss utsträckning

förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena ingår i Remiss II och är för

närvarande föremål för beredning inom Regeringskansliet.

Av regeringens förslag i denna del följer att det inte finns anledning att

generellt utsträcka regleringen om handlingsoffentlighet till att också

omfatta organ bolag, föreningar och stiftelser där Svenska kyrkan har

ett bestämmande inflytande.

Även när det gäller övrig verksamhet finns det ett berättigat behov av

att skapa insyn. Offentlighet inom i princip alla områden är en

förutsättning för att Svenska kyrkan också fortsättningsvis skall vara en

öppen och demokratisk folkkyrka. Utredningen har i denna del föreslagit

en inomkyrkligt reglerad handlingsoffentlighet.

Ett alternativ till utredningens förslag är att låta en offentligrättslig

handlingsoffentlighet omfatta all verksamhet inom kyrkan efter relations-

ändringen, dvs. att ha samma bestämmelser om offentlighet och sekretess

inom alla områden. Härigenom skulle säkerställas att nuvarande

öppenhet och möjlighet till insyn upprätthålls även i framtiden.

Emellertid skulle en lösning som innebär att en offentligrättsligt reglerad

handlingsoffentlighet gäller fullt ut i kyrkans verksamhet, inte vara

förenlig med de målsättningar som bär upp stat kyrkareformen,

nämligen att Svenska kyrkan i största möjliga utsträckning själv skall få

reglera sina egna angelägenheter och att det skall skapas ökad

likställighet mellan olika trossamfund. En sådan lösning skulle också,

som kyrkomötet påpekat, innebära att Svenska kyrkans ställning i

offentligrättsligt hänseende blev en annan i förhållande till vad som nu

föreslås.

Av stor vikt i detta sammanhang är den förankring som principen om

offentlighet har inom Svenska kyrkan. Beskrivningen av Svenska kyrkan

som en öppen och demokratisk folkkyrka är en del av kyrkans syn på sig

själv. Betydelsen av öppenhet och möjlighet till insyn har betonats vid

upprepade tillfällen från kyrkans sida. Bland annat gjorde 1995 års

kyrkomöte (2KL 1995:1 s. 33) en tydlig markering genom att framhålla

offentlighetsprincipen som en av de grundläggande principer som även

fortsättningsvis bör gälla inom Svenska kyrkan. Såväl Svenska kyrkans

centralstyrelse som Ärkebiskopen uttalar i sina remissyttranden att

utredningens förslag tillgodoser kyrkomötets önskemål. Remissutfallet

visar vidare att det finns en mycket bred uppslutning kring förslaget på

alla nivåer inom kyrkan.

Frågan om offentlighet har också samband med biskops och

domkapitels möjlighet att utöva tillsyn över hur ämbetsbärare fullgör sitt

ansvar utifrån sina vigningslöften. Ärkebiskopen anför i sitt yttrande att

utredningsförslaget inte kommer att förorsaka några svårigheter i detta

hänseende. Även Svenska kyrkans centralstyrelse tar upp frågan om

ämbetstillsyn och anger att den har varit av betydelse för styrelsens

överväganden i offentlighetsfrågan.

Regeringen finner vid en samlad bedömning att den av utredningen

föreslagna lösningen väl tillgodoser intresset av insyn och öppenhet.

Enligt kyrkomötet kommer denna lösning inte att få till följd att

handlingar hålls hemliga i större utsträckning än i dag. Regeringen har

inte anledning att göra någon annan bedömning. Handlingar från andra

områden än de där Svenska kyrkan fullgör allmänna samhällsuppgifter

bör således omfattas av en inomkyrkligt reglerad handlingsoffentlighet.

Detta bör komma till uttryck i lagen om Svenska kyrkan.

Inomkyrkligt reglerad handlingsoffentlighet

Svenska kyrkan bör vara skyldig att låta var och en ta del av handlingar

som inte omfattas av den offentligrättsliga handlingsoffentligheten. Detta

innebär en skyldighet för Svenska kyrkan att sörja för att denna ordning

blir gällande på alla nivåer inom kyrkan. En förutsättning för att

nuvarande möjlighet till insyn skall upprätthållas är att den inomkyrkliga

handlingsoffentligheten är tillämplig i förhållande till alla som vill ta del

av Svenska kyrkans handlingar, dvs. oberoende av t.ex. kyrkotillhörighet

och medborgarskap.

För att rätten att ta del av kyrkans handlingar inte skall bli illusorisk är

det viktigt att den inte kan inskränkas annat än under speciella

förutsättningar. Utredningen har föreslagit att begränsningar i öppenheten

skall få göras endast när det är särskilt motiverat med hänsyn till skyddet

för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, Svenska kyrkans

ekonomiska intresse eller någon annan särskild anledning. Ett antal

remissinstanser, bl.a. Svenska kyrkans församlings- och pastorats-

förbund, uttrycker farhågor för att möjligheterna att begränsa offentlig-

heten blir alltför vida. Det är emellertid svårt att förutse alla fall i vilka

en

begränsning kan vara motiverad. Därför är det också svårt att göra en

närmare precisering i lagen än vad utredningen har gjort. Regeringen

anser dock att det finns skäl att något minska utrymmet för att begränsa

rätten till insyn i förhållande till utredningens förslag. Detta bör komma

till uttryck genom att förutom i fråga om enskildas personliga eller

ekonomiska förhållanden eller Svenska kyrkans ekonomiska intresse

begränsningar endast får göras för att tillgodose något synnerligen

väsentligt intresse. Regeringen utgår från att integritetsaspekterna

kommer att beaktas. De områden som kan komma i fråga för

begränsningar bör framför allt ligga inom verksamheterna själavård,

församlingsvård, personalvård och säkerhetsfrågor. Det kan finnas något

ytterligare område där det under vissa förutsättningar kan finnas behov

av att begränsa insynen, t.ex. inom kyrkobokföringen. Svenska kyrkans

centralstyrelse anför i sitt remissyttrande att i princip samma öppenhet

skall råda inom Svenska kyrkan som hos det allmänna. Vidare förutsätter

centralstyrelsen att begränsningarna i rätten att ta del av handlingar skall

vara noga angivna. Detta är dock en inomkyrklig fråga.

De handlingar som skall omfattas av den inomkyrkliga handlings-

offentligheten bör motsvara handlingar i tryckfrihetsförordningens

mening, dvs. framställningar i skrift eller bild samt upptagningar som

kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt

hjälpmedel. Det bör dock endast vara fråga om sådana handlingar som

enligt tryckfrihetsförordningen skulle vara att anse som allmänna, om

relationerna mellan staten och Svenska kyrkan hade varit oförändrade.

För att den inomkyrkligt reglerade handlingsoffentligheten skall få

genomslag och tillämpas på ett likartat sätt inom kyrkan bör det finnas

möjlighet att få ett beslut överprövat. Regeringen återkommer till frågan

om överprövning i avsnitt 6.6.

En förutsättning för att rätten att ta del av handlingar skall ha något

värde är att handlingarna är välordnat och säkert arkiverade. Svenska

kyrkan bör ansvara för att bevara, ordna och vårda arkiven på ett sådant

sätt att allmänhetens tillgång till handlingarna blir en realitet.

Arkiveringen bör givetvis också tillgodose behovet av information för

rättskipning och förvaltning samt forskningens behov. Vidare måste de

kyrkliga arkivens betydelse som en del av det nationella kulturarvet

beaktas.

De förslag som regeringen lämnar beträffande offentlighet och

arkivbehandling efter relationsändringen medför att två olika regelsystem

kommer att bli tillämpliga, dels ett offentligrättsligt, dels ett

inomkyrkligt. Några remissinstanser befarar att detta kan medföra vissa

tillämpningssvårigheter och gränsdragningsproblem. Dessa farhågor

skall dock inte överdrivas. Remissutfallet visar att en mycket stor andel

av remissinstanserna ställer sig bakom förslagen om hur frågan om

offentlighet respektive arkivbehandling skall regleras. En överväldigande

majoritet av kyrkokommunerna, som i framtiden har att tillämpa

bestämmelserna, anser att förslagen bör genomföras. Dessutom torde

kunna förutsättas att de två regelsystemen kommer att vara likartade.

Med information och utbildningsinsatser bör eventuella problem kunna

undvikas.

Den lösning som föreslås skapar goda förutsättningar för att den

kyrkliga verksamheten skall präglas av öppenhet och goda insyns-

möjligheter också efter relationsändringen. Härigenom bevaras grunden

för det fria meningsutbyte som utgör en väsentlig del av Svenska kyrkans

karaktär av öppen folkkyrka.

6.5.2 Befintliga handlingar

I propositionen Staten och trossamfunden grundlagsfrågor (prop.

1997/98:49) har regeringen lämnat förslag angående de kyrkliga arkiv

som består av allmänna handlingar. Förslaget innebär att de allmänna

handlingar som före år 2000 har kommit in till eller upprättats hos

myndigheter med uppgifter som hänför sig till Svenska kyrkans verk-

samhet eller Svenska kyrkans beslutande församlingar skall kunna

förvaras hos Svenska kyrkan även efter relationsändringen utan att de

därigenom upphör att vara allmänna.

När det gäller den närmare utformningen av den reglering som behövs

på detta område avser regeringen att återkomma under hösten 1998.

6.6 Överprövning

Regeringens förslag: Ett beslut som innebär att någon inte får ta del

av sådana handlingar som omfattas av den inomkyrkligt reglerade

handlingsoffentligheten skall överprövas på det sätt som Svenska

kyrkan bestämmer. I den utsträckning som Svenska kyrkan

bestämmer får också andra beslut överprövas.

Ett särskilt organ med juridisk kompetens skall inrättas inom

Svenska kyrkan för att ytterst pröva dessa frågor.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll en enkätfråga i avsnittet

Rättslig reglering, fråga 22, som gällde om det skall inrättas ett särskilt

organ inom Svenska kyrkan som prövar överklaganden i den ut-

sträckning som kyrkomötet bestämmer att beslut får överklagas. En klar

majoritet av remissinstanserna har ställt sig bakom förslaget.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 22

92 %

4 %

4 %

Samtliga domkapitel och stiftssamfälligheter anser att förslaget bör

genomföras. Bland flerpastoratssamfälligheterna är 96 procent positiva.

När det gäller pastorat och församlingar är andelen positiva något lägre,

94 96 procent.

Justitiekanslern anser att kravet på att det skall finnas juridisk

kompetens i överprövningsinstansen bör komma till uttryck i lagen.

Kammarrätten i Stockholm menar att den föreslagna bestämmelsen från

rättssäkerhetssynpunkt kommer att ha ringa eller intet värde, eftersom

den inte innehåller några preciseringar om vilken typ av beslut som skall

kunna överklagas, om sammansättning och tillsättning av det organ som

skall svara för prövningen av överklagade beslut samt om vilka som har

rätt att överklaga. Enligt Kammarkollegiet är det inte befogat att i lag

reglera att inomkyrkliga beslut skall överprövas av ett särskilt inrättat

organ. Svenska kyrkans centralstyrelse påpekar att 1995 års kyrkomöte

fäste särskild vikt vid att lagen om Svenska kyrkan skall innehålla

bestämmelser om ett kyrkligt överprövningsorgan, så att dess oberoende

garanteras.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Som regeringen uttalat i föregående

avsnitt bör det finnas möjlighet att få beslut som avser den inomkyrkligt

reglerade handlingsoffentligheten överprövade. Lagen om Svenska

kyrkan bör därför innehålla en bestämmelse om att beslut som innebär att

någon inte får ta del av handlingar som omfattas av den inomkyrkligt

reglerade handlingsoffentligheten skall kunna överprövas. En sådan

prövning bör ske på det sätt som Svenska kyrkan bestämmer. Rätten till

överprövning bör givetvis gälla i förhållande till alla som skall ha rätt att

ta del av handlingarna, dvs. i förhållande till var och en oberoende av

t.ex. kyrkotillhörighet och medborgarskap. Det bör finnas ett särskilt

juridiskt kompetent organ inom Svenska kyrkan som ytterst prövar

sådana frågor.

Möjligheten att kunna få beslut överprövade är en förutsättning för att

grundläggande demokratiska värderingar skall få genomslag inom

Svenska kyrkan även i framtiden. Det är därför av betydelse att också

andra beslut inom kyrkan än de som avser handlingsoffentlighet kan

överprövas. Mot bakgrund av att en av reformens utgångspunkter är att

Svenska kyrkan själv skall få reglera sina angelägenheter, bör det dock

vara kyrkan som bestämmer i vilken utsträckning som detta skall vara

möjligt. Av samma skäl måste det också vara kyrkan själv som utformar

det inomkyrkliga överprövningssystemet.

När det gäller det särskilda organ som skall inrättas anser regeringen i

likhet med Justitiekanslern att kravet på juridisk kompetens bör komma

till uttryck i lagen. Detta är motiverat med hänsyn till att det blir detta

organs uppgift att ytterst pröva frågor som avser den inomkyrkligt

reglerade handlingsoffentligheten. Det är rimligt att också andra frågor,

som enligt vad Svenska kyrkan bestämmer kan överprövas, ytterst prövas

av detta organ.

6.7 Skyldighet att lämna uppgifter

Regeringens förslag: Svenska kyrkan skall till det statliga registret

för registrerade trossamfund lämna uppgifter om stadgar, indelning i

församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift samt de personer som

ingår i styrelser eller motsvarande organ eller annars är behöriga att

företräda Svenska kyrkan och dess församlingar, kyrkliga

samfälligheter och stift.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll en enkätfråga i avsnittet

Rättslig reglering som är aktuell i detta sammanhang, fråga 17.

Frågeställningen gällde skyldigheten att lämna uppgifter om stadgar,

indelning och behöriga företrädare. En mycket stor majoritet av

remissinstanserna anser att förslaget bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 17

97 %

2 %

1 %

Samtliga flerpastoratssamfälligheter och stiftssamfälligheter utom

Visby stiftssamfällighet är positiva till förslaget. Även samtliga

domkapitel anser att förslaget bör genomföras. Endast 10 av pastoraten

och 28 av församlingarna är negativa. Också en större del av

remissinstanserna utanför Svenska kyrkan ställer sig positiva.

Statistiska centralbyrån (SCB) framhåller att det är mycket betydelse-

fullt för statistikens kontinuitet att uppgiftslämnarskyldigheten

fastställs. Om förslaget genomförs kan, enligt SCB, statens kostnader för

statistik över tid minimeras. Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund anser att det bör göras undantag från skyldigheten att

registrera behöriga företrädare för Svenska kyrkans församlingar och

samfälligheter.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: En utgångspunkt för riksdagens

principbeslut är att Svenska kyrkan även efter relationsändringen

kommer att ha ansvaret för den helt övervägande delen av

begravningsverksamheten i landet. Vidare innebär principbeslutet att

finansieringen av begravningsverksamheten skall vara lokalt förankrad.

De som inte tillhör Svenska kyrkan kommer att betala en lokalt beslutad

begravningsavgift (se prop. 1995/96:80 s. 30 ff.). För att denna avgift

praktiskt skall kunna tas emot av skattemyndigheterna är det nödvändigt

att staten känner till hur församlingsindelningen ser ut också efter

relationsändringen. Som SCB framhållit har församlingsindelningen

vidare stor betydelse för statistikens kontinuitet. Den förekommer i en

mängd register i samhället. Det skulle kunna medföra ökade kostnader

för staten om församlingsindelningen inte kan fortsätta att användas i

registren.

I avsnitt 5.4 har regeringen behandlat frågan om vad som skall

registreras för de trossamfund som väljer att registrera sig enligt den

föreslagna lagen om trossamfund. För dessa trossamfund och deras

organisatoriska delar omfattar registreringen namn och stadgar samt de

personer som ingår i styrelsen eller motsvarande organ eller annars är

behöriga att företräda trossamfundet. Vidare skall styrelseledamöters och

företrädares postadress och personnummer registreras.

Mot denna bakgrund bör även Svenska kyrkan, dess församlingar,

kyrkliga samfälligheter och stift finnas i ett statligt register för registrera-

de trossamfund. På detta sätt blir registret fullständigt. Den främsta

anledningen till att Svenska kyrkan och dess olika delar skall finnas i

registret är dock att skapa ordning och reda i affärslivet och samhället i

stort. Det bör därför föreskrivas en skyldighet för Svenska kyrkan att

lämna uppgifter till det statliga registret om stadgar, indelning,

styrelseledamöter och andra behöriga företrädare på motsvarande sätt

som för övriga trossamfund som använder sig av den nya associations-

formen. Det finns inte anledning att göra undantag från skyldigheten att

registrera behöriga företrädare för Svenska kyrkans församlingar och

kyrkliga samfälligheter som Svenska kyrkans församlings- och pastorats-

förbund föreslagit.

När förändringar sker av någon av de registrerade uppgifterna bör detta

snarast anmälas till registreringsmyndigheten.

Som anförs i avsnitt 5.4 bör de kostnader som uppstår för

registreringsförfarandet och för att hålla registret i princip belasta

trossamfunden. Föreskrifter om avgifter i registreringsärenden bör

meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Avgifterna bör baseras på självkostnadsprincipen.

6.8 Tystnadsplikten

Regeringens förslag: Den straffsanktionerade bestämmelsen om

tystnadsplikt upphör att gälla i och med relationsändringen, vilket

innebär att frågan om tystnadsplikt för Svenska kyrkans präster får

regleras inomkyrkligt.

För uppgifter som anförtrotts före relationsändringen skall dock den

straffsanktionerade tystnadsplikten fortsätta att gälla.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll en enkätfråga som berör detta

avsnitt, fråga 23. Den handlade om prästernas tystnadsplikt. En klar

majoritet har ansett att förslaget bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 23

74 %

23 %

3 %

Bland stiftssamfälligheterna är andelen positiva 54 procent. När det

gäller flerpastoratssamfälligheter är andelen positiva större, 76 procent.

För pastoraten och församlingarna är motsvarande andelar 75 respektive

74 procent. Statliga myndigheter tar till stor del inte ställning, 54 procent.

Länsstyrelsen i Dalarnas län menar att den lagstadgade tystnadsplikten

bör gälla även efter relationsändringen. Svenska kyrkans centralstyrelse

anser att tystnadsplikten måste kvarstå även efter den 1 januari 2000 när

det gäller det som framkommit vid bikt eller enskild själavård före

utgången av år 1999. Svenska kyrkans församlingsnämnd och dom-

kapitlen i Skara, Göteborg, Härnösand, Visby och Stockholm menar att

tystnadsplikten bör vara lagstadgad och straffsanktionerad också efter

relationsändringen. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

anser att förslaget är en naturlig följd av relationsförändringen och att det

därför inte finns något att erinra mot det. Trots detta förslår

Pastoratsförbundet att nuvarande lagregler om tystnadsplikt bibehålls och

ingår i lagen om Svenska kyrkan eller om denna ordning inte väljs att

det av övergångsreglerna framgår att den tystnadsplikt som gällt till och

med den 31 december 1999 består för vad som erfarits före denna

tidpunkt. Liknande synpunkter framförs också av Svenska kyrkans

personalförbund. Stiftsjuristernas förening anser att den präst som

mottagit förtroenden under tystnadsplikt före den 1 januari 2000 skall

vara bunden av tystnadsplikt också därefter.

1997 års kyrkomöte: Den balans mellan självständighet för Svenska

kyrkan och delvis bibehållen offentligrättslig reglering som 1995 års

beslut innebär skulle förskjutas om nuvarande tystnadspliktsregler

kvarstår. Dessutom skulle ämbetstillsynen i dessa delar i stor

utsträckning komma att överlämnas till statliga organ. Det som avhåller

en präst från brott mot tystnadsplikten är sannolikt i första hand inte

risken för straff utan den trohet mot kyrkans lära och de prästerliga

förpliktelserna som prästen åtagit sig genom sin vigning. En ytterligare

faktor som för den enskilde prästen säkerligen väger tyngre än risken för

straff är prästens lojalitet mot sin konfident, som kan lida skada om

prästen bryter mot sin tystnadsplikt. Det föreligger inte skäl att påfordra

lagstiftning om tystnadsplikt för präster utöver vad regeringen föreslår.

Skälen för regeringens förslag: Regler om prästers tystnadsplikt fanns

redan i 1686 års kyrkolag. Enligt den nuvarande kyrkolagen gäller

tystnadsplikt för den som är eller har varit behörig att utöva det kyrkliga

ämbetet som präst i Svenska kyrkan i fråga om uppgifter som han eller

hon därvid har erfarit under bikt eller enskild själavård (36 kap. 1 §). För

präster (och de som intar motsvarande ställning) i andra trossamfund

finns det inte någon motsvarande reglering.

I 36 kap. 5 § rättegångsbalken finns bestämmelser som innebär att det

råder förbud för präster i Svenska kyrkan att vittna om sådant som

erfarits under bikt eller enskild själavård. Av detta följer att prästens

tystnadsplikt har ovillkorligt företräde framför vittnesplikten (jfr prop.

1979/80:20 s. 8). Även för präster (och de som intar motsvarande

ställning) i andra trossamfund än Svenska kyrkan gäller enligt den

nämnda bestämmelsen förbud att vittna om uppgifter som erfarits vid

bikt eller enskild själavård. När detta vittnesförbud för präster i andra

trossamfund än Svenska kyrkan infördes uttalade Lagrådet att

bestämmelsen bör tillämpas i överensstämmelse med vad som kan anses

gälla för präst inom Svenska kyrkan (prop. 1960:85 s. 49).

Tystnadsplikten för präster i Svenska kyrkan anses vara absolut (se

prop. 1960:85 s. 37 och prop. 1996/97:97 s. 10 f.). Det innebär att det

inte kan göras något undantag från den ens om det står klart att skada inte

kan uppkomma i det enskilda fallet. Den som samtalat med prästen kan

inte heller lösa denne från tystnadsplikten (jfr Justitieombudsmannens

beslut 1993-06-16).

Den som uppsåtligen bryter mot tystnadsplikten skall dömas för brott

mot tystnadsplikt till böter eller fängelse i högst ett år (20 kap. 3 §

brottsbalken). Har gärningen begåtts av oaktsamhet skall straffet

bestämmas till böter. I ringa fall skall det inte dömas till ansvar.

En utgångspunkt för regeringens förslag är att stat kyrkareformen skall

leda till en ökad likställighet mellan olika trossamfund. Denna

utgångspunkt, som dessutom ligger i linje med de grundsatser som

principen om religionsfrihet vilar på, bör få genomslag också när det gäller

tystnadsplikt.

Principiellt finns det två tänkbara lösningar som kan leda till ökad

likställighet. Antingen utvidgas området för den lagstadgade tystnads-

plikten till att gälla präster inom alla trossamfund eller så avskaffas den

lagstadgade tystnadsplikten för Svenska kyrkans präster. Att utvidga

området för tystnadsplikten till att gälla präster inom alla trossamfund är i

dagsläget inte tänkbart.

Vid relationsändringen skall församlingarnas och de kyrkliga samfällig-

heternas kommunstatus upphöra. Svenska kyrkan skall lämna det allmänna

och kyrkans präster skall inte längre ha statligt reglerade tjänster. Det

hinder mot en privaträttslig reglering av tystnadsplikten som finns med den

nuvarande ordningen existerar då inte längre.

Utredningen har föreslagit att den straffsanktionerade bestämmelsen om

tystnadsplikt för Svenska kyrkans präster skall upphävas tillsammans med

övriga delar av kyrkolagen och inte ersättas. En klar majoritet av

remissinstanserna är positiva till förslaget. Någon närmare undersökning

av hur den lagreglerade tystnadsplikten uppfattas av allmänheten, dvs. om

lagregleringen har någon avgörande betydelse i fråga om de förtroenden

som lämnas, har inte gjorts. Det går därför inte att dra några slutsatser i

detta hänseende. Som kyrkomötet framhållit är det sannolikt i första hand

inte risken för straff utan den trohet mot kyrkans lära och de prästerliga

förpliktelserna som prästen åtagit sig genom sin vigning som avhåller

prästen från brott mot tystnadsplikten. Att tystnadsplikten har sitt ursprung

i bikten och att den i grunden är teologiskt motiverad torde stå utom allt

tvivel.

Mot denna bakgrund anser regeringen att tystnadsplikten för präster

främst bör uppfattas som en inomkyrklig angelägenhet. Den lagstadgade

tystnadsplikten bör därför upphävas. Detta innebär att frågan om

tystnadsplikt får regleras av kyrkan själv på motsvarande sätt som frågan

hanteras inom flertalet andra trossamfund.

Att bryta mot tystnadsplikten vid bikt eller enskild själavård kommer

således inte att vara kriminaliserat efter relationsändringen. Ingripanden

mot en präst som åsidosätter en av trossamfundet utfärdad regel om

tystnadsplikt får i stället ske inom trossamfundet. Beroende på trossam-

fundets egen reglering kan det ytterst bli fråga om rättsliga ingripanden

med stöd av civilrättsliga (arbetsrättsliga) regler. För Svenska kyrkans del

torde det i så fall handla om förlust av ämbetet.

Med hänsyn till de personer som anförtrott sig åt en präst i vetskap om

att det finns en lagreglerad tystnadsplikt som är straffsanktionerad, är det

inte rimligt att avkriminaliseringen också träffar dessa förtroenden. För

uppgifter som anförtrotts före relationsändringen bör därför den lag-

stadgade tystnadsplikten fortsätta att gälla.

Utredningen har också föreslagit vissa följdändringar i rättegångsbalkens

bestämmelser om vittnesförbud. Regeringen avser att återkomma till den

frågan under hösten 1998.

6.9 Rätt till ledighet för förtroendevalda

Regeringens förslag: Ledamöter och ersättare i beslutande försam-

lingar hos Svenska kyrkans organisatoriska delar samt ledamöter och

ersättare i kyrkomötet har fram till och med den 31 december 2009 rätt

till den ledighet från sina anställningar som behövs för uppdragen.

Detsamma gäller de personer som ingår i en styrelse eller motsvarande

organ inom Svenska kyrkan.

Utredningens förslag: Det skall inte finnas någon lagstadgad rätt till

ledighet för förtroendevalda inom Svenska kyrkan efter relations-

ändringen.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll inte någon särskild enkätfråga

avseende rätten till ledighet för förtroendevalda. Ett antal inomkyrkliga

remissinstanser har emellertid tagit upp frågan i sina yttranden. Svenska

kyrkans centralstyrelse pekar på att 1995 års kyrkomöte framhöll det

angelägna i att den lagreglerade rätten till ledighet kvarstår. Central-

styrelsen anser att utformningen av bestämmelser om rätten till ledighet

för förtroendeuppdrag bör övervägas och hänvisar därvid till statens krav

på att Svenska kyrkan skall ha en demokratisk organisation och bedriva

en rikstäckande verksamhet. Även domkapitlen i Göteborg, Härnösand

och Luleå samt Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

framför liknande synpunkter. Domkapitlet i Göteborg menar vidare att

rätten till ledighet bör gälla alla trossamfund eftersom principbeslutet

innebär att såväl Svenska kyrkan som andra trossamfund skall ges stabila

förutsättningar för sin verksamhet. Domkapitlet i Luleå hänvisar till att

det finns en rätt till ledighet för fackligt arbete.

Sammanlagt omkring 150 församlingar, pastorat och samfälligheter

har berört frågan om rätt till ledighet för förtroendevalda och betonat

betydelsen av att denna rätt finns kvar även fortsättningsvis. Bland dessa

finns Halmstads och Hällefors-Hjulsjö kyrkliga samfälligheter, Kungälvs

pastorat samt Avesta, Åmåls och Norsjö församlingar.

1997 års kyrkomöte: Med hänsyn till den särställning som Svenska

kyrkan får genom lagregleringen av kyrkans demokratiska uppbyggnad,

rikstäckande verksamhet och ansvar för begravningsverksamheten, bör

det finnas en lagreglerad rätt till ledighet för förtroendeuppdrag.

Skälen för regeringens förslag: Den nu gällande rätten till ledighet

för kyrkokommunala förtroendeuppdrag infördes den 1 juli 1983 efter

förebild från den rätt till ledighet som funnits för förtroendevalda i

borgerliga kommuner och landstingskommuner sedan år 1977. I

kyrkolagen finns det föreskrifter om rätt till ledighet från anställning för

förtroendevalda på lokal och regional nivå (12 kap. 10 § samt 24 kap.

6 §, 25 kap. 8 § och 26 kap. 5 §). Däremot innehåller kyrkolagen inte

några bestämmelser om rätt till ledighet för uppdrag på nationell nivå.

Inte heller finns det beträffande kyrkomötet någon motsvarighet till

bestämmelsen i 4 kap. 6 § regeringsformen, som innebär att uppdraget

som ledamot (eller ersättare) i riksdagen tar över skyldigheten att

fullgöra tjänst eller uppdrag som inte låter sig förenas med

ledamotsuppdraget.

När kyrkolagen upphävs i och med relationsändringen, upphör också

den lagstadgade rätten till ledighet för fullgörande av kyrkliga

förtroendeuppdrag. Enligt utredningens bedömning bör det inte finnas

någon motsvarande reglering om rätt till ledighet för förtroendevalda

inom Svenska kyrkan i fortsättningen. Ett antal inomkyrkliga remiss-

instanser har tagit upp frågan i sina yttranden och därvid betonat

betydelsen av att denna rätt finns kvar efter relationsändringen. Bland

annat har hänvisats till att det i den föreslagna lagen om Svenska kyrkan

särskilt skall föreskrivas att Svenska kyrkan skall ha en demokratisk

organisation och rikstäckande verksamhet.

Enligt regeringens förslag skall det i lagen om Svenska kyrkan anges

vad som behövs för att kyrkan skall anses behålla sin nuvarande identitet.

Utgångspunkt när kyrkans identitet preciseras är naturligen kyrkans egen

uppfattning. Beskrivningen av Svenska kyrkan som en öppen folkkyrka

med demokratisk uppbyggnad och rikstäckande verksamhet stämmer

överens med den syn på sig själv som kyrkan ger uttryck för (jfr avsnitt

6.1). Det är av stor vikt att det skapas goda förutsättningar för en

fungerande demokrati inom Svenska kyrkan.

Vid relationsändringen upphör församlingarnas och de kyrkliga

samfälligheternas kommunstatus och därmed också karaktären av

tvångssammanslutning. Svenska kyrkans förtroendevalda kan därefter

inte utan vidare jämföras med förtroendevalda i de borgerliga

kommunerna eller i landstingen. Skäl kan alltså i och för sig anföras mot

ett bibehållande av rätten till lagstadgad ledighet. Regeringen föreslog i

skrivelsen till kyrkomötet att det inte skulle finnas någon sådan rätt.

När det gäller en historisk reform av detta slag ändrade relationer

mellan staten och Svenska kyrkan är det emellertid viktigt att de förslag

som lämnas är brett och fast förankrade i samhället och inom Svenska

kyrkan, särskilt i de frågor som är av grundläggande karaktär. Stat

kyrkaarbetet har därför hela tiden bedrivits under stor öppenhet och med

bredast möjliga deltagande och processen har präglats av stor enighet i de

frågor som har varit aktuella. Förutom beträffande rätten till ledighet för

förtroendevalda inom Svenska kyrkan har kyrkomötet ställt sig bakom

samtliga de förslag som regeringen hittills har lämnat. Med hänsyn till

intresset av samsyn i framförallt de grundläggande frågorna i stat

kyrkaprocessen och till den vikt som kyrkomötet har lagt vid frågan

finner regeringen att det finns skäl att föreslå att det skall finnas rätt till

ledighet för förtroendevalda inom Svenska kyrkan fram till och med år

2009. En sådan lösning är rimlig också med tanke på att omställningen

skulle underlättas för Svenska kyrkan. Det finns dock mot bakgrund av

principen om ökad likställighet mellan trossamfund inte skäl att föreslå

en permanent rätt till ledighet för förtroendeuppdrag inom Svenska

kyrkan, utan rätten till ledighet bör begränsas till en tidsperiod om tio år.

Under en sådan period kan ytterligare erfarenheter vinnas av hur den

utsträckta rätten till ledighet har fungerat inom Svenska kyrkan. Rätten

till ledighet bör gälla för ledamöter och ersättare i beslutande

församlingar hos Svenska kyrkans organisatoriska delar, dvs. dess

församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift, samt vidare för ledamöter

och ersättare i kyrkomötet. Det är vidare rimligt att rätten till ledighet

omfattar även de personer som ingår i en styrelse eller motsvarande

organ.

6.10 Särskilda övergångsbestämmelser

Regeringens förslag: En särskild lag om införande av lagen

(1999:000) om Svenska kyrkan stiftas. Kyrkolagen (1992:300) och

vissa andra lagar på det kyrkliga området upphävs.

Församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas rättigheter och

skyldigheter övertas vid relationsändringen av motsvarande

församling, kyrkliga samfällighet eller stift.

Stiftelser som vid utgången av år 1999 förvaltas av en församling

eller en kyrklig samfällighet förvaltas av motsvarande enhet också i

fortsättningen. Detsamma gäller om en församling eller kyrklig

samfällighet har till uppgift att utse styrelseledamöter i en sådan

stiftelse.

Ärenden som vid relationsändringen, enligt lag eller förordning,

handläggs hos pastor, pastorsämbetet, kyrkoherde, kontraktsprost,

biskop, domkapitel, Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN], Kyrkofondens styrelse,

Kyrkomötets besvärsnämnd, Ansvarsnämnden för biskopar eller

Svenska kyrkans centralstyrelse skall överlämnas till Svenska kyrkan

för fortsatt handläggning.

Kyrkomötet har vid sammanträde under år 1999 de befogenheter,

med avseende på tiden efter relationsändringen som följer av lagen

om Svenska kyrkan trots bestämmelserna i kyrkolagen. En

motsvarande bestämmelse gäller för församlingar, kyrkliga samfällig-

heter och stift sedan det blivit klart vilka dessa är genom anmälan till

det statliga registret.

Utredningens och Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer i

huvudsak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har berört de

föreslagna övergångsbestämmelserna i sina yttranden. Riksskatteverket

efterlyser ett förtydligande av vad som gäller för de offentligrättsliga

rättigheterna och skyldigheterna, bl.a. frågor om skattskyldighet.

Kyrkofondens styrelse ifrågasätter om det inte för andra myndigheter

inom Svenska kyrkan , däribland Kyrkofondens styrelse, torde ha

uppkommit förpliktelser och rättigheter som bör fortsätta att gälla efter

relationsändringen.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: För att genomföra reformen om

ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan krävs, förutom

sedvanliga övergångsbestämmelser om ikraftträdande och upphävande av

vissa lagar, särskilda övergångsbestämmelser. Utredningen har föreslagit

att det, med hänsyn till omfattningen av de övergångsbestämmelser som

behövs, bör stiftas en särskild lag om införande av lagen om Svenska

kyrkan. Regeringen gör samma bedömning.

Enligt riksdagens principbeslut skall reformen träda i kraft den

1 januari 2000. Det är vidare förutsatt att ett antal lagar skall upphävas i

samband med att reformen genomförs. Hit hör till att börja med

kyrkolagen (1992:300), lagen (1992:301) om införande av kyrkolagen

och lagen (1951:691) om viss lindring i skattskyldigheten för den som

icke tillhör Svenska kyrkan. Vidare bör lagen (1972:704) om

kyrkofullmäktigval, m.m. och som berörts i avsnitt 6.3.2 lagen

(1992:288) om medlemskap i icke-territoriella församlingar upphävas.

I avsnitt 5.6 har regeringen gjort bedömningen att lagen om

trossamfund bör innehålla en bestämmelse som klargör vad som händer

med rättigheter och skyldigheter i samband med att ett trossamfund byter

associationsform.

Även för Svenska kyrkans del är det befogat med en bestämmelse som

klargör vad som händer med rättigheter och skyldigheter i samband med

den förändring av rättslig form som sker vid relationsändringen. En

sådan bestämmelse bör innebära att ansvaret för skyldigheter som åvilar

någon av Svenska kyrkans församlingar eller kyrkliga samfälligheter

följer med vid övergången från kyrkokommun till den nya

associationsformen. Vad som avses är skyldigheter av civilrättslig art,

som utredningen föreslagit, men även vissa skyldigheter av

offentligrättslig art, exempelvis skattskyldighet. Efter relationsändringen

gäller skyldigheterna alltså för motsvarande församling, kyrkliga

samfällighet eller stift. Detsamma bör givetvis gälla för rättigheterna,

vilket bl.a. medför att äganderätten till den s.k. kyrkokommunala

egendomen följer med vid relationsändringen.

När det gäller den s.k. fria stiftelse- och föreningsegendomen gäller

vanliga civilrättsliga regler. Dessa påverkas inte av relationsändringen.

Kammarkollegiet har emellertid gjort bedömningen att det just vid själva

övergångstillfället kan uppstå formell osäkerhet om t.ex. kontinuiteten i

ett förvaltarskap. För att undvika oklarheter i dessa avseenden bör det

klargöras att stiftelser som vid utgången av år 1999 förvaltas av en

församling eller kyrklig samfällighet skall förvaltas av motsvarande

församling, kyrkliga samfällighet eller stift i fortsättningen. Detsamma

bör gälla om ett sådant organ har till uppgift att utse styrelseledamöter i

en stiftelse.

Inom Svenska kyrkan finns det vid sidan av kyrkokommunerna och

deras myndigheter ett antal statliga myndigheter och andra organ med

myndighetsuppgifter: pastor; pastorsämbetet; kyrkoherden; kontrakts-

prosten; biskopen; domkapitlet; Domkyrkorådet i Lund; Kyrkofondens

styrelse; Kyrkomötets besvärsnämnd; Ansvarsnämnden för biskopar;

Svenska kyrkans centralstyrelse. De statliga myndigheterna skall

avvecklas i samband med relationsändringen och lagregleringen

avseende övriga organ skall upphöra. Det är visserligen inte otänkbart att

Svenska kyrkan väljer att inrätta motsvarande organ, men det är inget

som staten bör besluta om. Det finns därför inte skäl att lagstifta om de

uppräknade organen. Den handläggning av ärenden som, enligt lag eller

förordning, pågår hos dessa organ kommer att upphöra i samband med

relationsändringen, om inte särskilda övergångsbestämmelser utfärdas.

Att låta en statlig reglering bestå inom de aktuella områdena skulle

emellertid strida mot en av huvudprinciperna i reformen, nämligen att

Svenska kyrkan själv skall besluta om sina egna angelägenheter.

Mot denna bakgrund och för att minimera risken för rättsförluster, bör

de ärenden som enligt lag eller förordning handläggs hos dessa

myndigheter eller organ överlämnas till Svenska kyrkan för fortsatt

handläggning. En förutsättning för att det skall bli fråga om fortsatt

handläggning av dessa ärenden inom Svenska kyrkan är givetvis att det

finns en inomkyrklig reglering för ärendetypen. Av denna reglering

kommer i så fall att framgå hur handläggningen fortsatt skall ske.

Under år 1999 måste kyrkomötet besluta om det inomkyrkliga

regelverk som skall gälla efter relationsändringen. För att detta skall vara

möjligt är det nödvändigt att kyrkomötet då har de befogenheter som

följer av lagen om Svenska kyrkan trots bestämmelserna i kyrkolagen.

Detta bör framgå av lagen om införande av lagen om Svenska kyrkan. De

beslut som fattas med stöd av en sådan bestämmelse skall avse tiden från

och med den 1 januari 2000.

När det gäller dem som har utsetts till uppdrag inom Svenska kyrkan,

dess församlingar eller samfälligheter, dvs. de förtroendevalda, förut-

sätter regeringen att dessa kommer att kvarstå i sina uppdrag fram till

nästa kyrkliga val. Det är emellertid en fråga som bör beslutas av kyrkan

själv. Frågan om rätt till ledighet för de förtroendevalda behandlas i

avsnitt 6.9.

De församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift som finns efter

relationsändringen kommer under år 1999 att behöva fatta ett antal beslut

som har avseende på tiden efter relationsändringen, bl.a. gäller detta i

fråga om kyrkoavgiftens storlek för år 2000. För att den statliga hjälpen

med att beräkna, debitera, redovisa och ta in avgifterna skall kunna

fungera måste Riksskatteverket få besked i frågan senast under november

1999. I likhet med kyrkomötet bör dessa församlingar, kyrkliga

samfälligheter och stift ha de befogenheter som följer av lagen om

Svenska kyrkan redan under år 1999 trots bestämmelserna i kyrkolagen.

En förutsättning för detta är att det står klart vilka församlingar, kyrkliga

samfälligheter och stift som kommer att finnas efter relationsändringen.

Detta kommer kyrkomötet att fatta beslut om vid sammanträde under år

1999. När ett sådant beslut är fattat bör uppgifter om detta lämnas till det

statliga registret, vilket innebär att registreringsmyndigheten måste

påbörja sitt arbete under år 1999. Det är bara de församlingar, kyrkliga

samfälligheter och stift som det har lämnats uppgifter om som skall ha

den nu diskuterade befogenheten. Det bör påtalas att befogenheten

påverkas av bestämmelser i det inomkyrkliga regelverk som 1999 års

kyrkomöte kommer att besluta.

7 Den kyrkliga egendomen

7.1 Vissa utgångspunkter

Den egendom som Svenska kyrkan förfogar över kan delas in i olika

kategorier med hänsyn till egendomens ursprung och de rättsregler som

styr den. Den specialreglerade kyrkliga egendomen består huvudsakligen

av egendom av äldre ursprung med stiftelsekaraktär. Kyrkokommunal

egendom är sådan som förvärvats under senare tid för kyrkokommunala

medel. Den disponeras enligt vanliga kommunalrättsliga principer. Slut-

ligen finns fri stiftelse- och föreningsegendom. Det är egendom som i

regel tillförts kyrkan genom insamlingar eller donationer.

I denna proposition lämnas förslag rörande den specialreglerade

kyrkliga egendomen. De övriga egendomsslagen påverkas endast indirekt

av relationsändringen och det har inte framkommit behov av åtgärder

beträffande dessa egendomsslag.

Den specialreglerade kyrkliga egendomen

Med specialreglerad kyrklig egendom avses egendom som skall tjäna

vissa ändamål som lagstiftaren ansett särskilt skyddsvärda. Egendomens

förvaltning och ändamål är därför särskilt reglerade i lag, i allmänhet i

kyrkolagen (1992:300). De olika slag av specialreglerad egendom som

omfattas av förslagen i det följande är äldre kyrkor och domkyrkor, deras

fastigheter och fastighetsfonder, prästgårdar och biskopsgårdar, präst-

lönefastigheter och prästlönefonder (prästlönetillgångar) samt kyrko-

fonden och kyrkofondsfastigheter. Egendomen består dels av tillgångar

som tjänar kyrkan genom sin användning (förvaltningsförmögenheten),

dels av egendom med en finansiell funktion som har betydelse för kyrkan

genom den avkastning den ger (finansförmögenheten).

Huvuddelen av tillgångarna anses ha stiftelsekaraktär och vara själv-

ägande. De enskilda tillgångarnas ursprung är dock ofta oklart.

Omfattningen av de fastigheter som ingår i finansförmögenheten

uppgår till sammanlagt ca 560 000 ha. Det totala värdet på finansför-

mögenheten har uppskattats till mellan åtta och nio mdkr. För

förvaltningsförmögenheten kan något ekonomiskt värde inte fastställas.

Den kyrkokommunala egendomen

Med kyrkokommunal egendom avses sådan egendom som anskaffats för

kommunala medel sedan församlingen blivit en självständig juridisk

person (år 1817 på landet och år 1843 i stad). Det kan t.ex. röra sig om

kyrkor, begravningsplatser, församlingshem, kanslibyggnader och

tjänstebostäder för anställda.

För huvuddelen av den kyrkokommunala egendomen sker ingen

förändring genom relationsändringen. Det kan sägas råda identitet mellan

de församlingar och kyrkliga samfälligheter som finns vid utgången av år

1999 och motsvarande enheter efter denna tidpunkt. Rättigheter och

skyldigheter, inklusive rätten till egendomen, övergår oförändrade på

församlingarna, de kyrkliga samfälligheterna och stiften i den nya

relationen. Detta framgår av avsnitt 6.10.

Den specialreglering som enligt kyrkolagen och lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) gäller för vård och förvaltning

av bl.a. kyrkobyggnader är tillämplig även för den kyrkokommunalt ägda

egendomen. Genom relationsändringen upphör kyrkolagens bestämmel-

ser att gälla. Kulturminneslagens regler till skydd för de kyrkliga

kulturminnena bör dock enligt principbeslutet om ändrade relationer

mellan staten och Svenska kyrkan behållas efter relationsändringen och

kommer således även i fortsättningen att gälla för bl.a. de kyrko-

byggnader som i dag är kyrkokommunalt ägda.

Den fria stiftelse- och föreningsegendomen

I den fria stiftelse- och föreningsegendomen ingår tillgångar på alla

nivåer inom Svenska kyrkan. Exempel på sådan egendom är stiftsgårdar,

folkhögskolor och sjömanshem samt stiftelseägda församlingshem och

småkyrkor. Egendomen ägs i allmänhet av en stiftelse eller en förening

med särskild anknytning till Svenska kyrkan.

Denna egendom följer vanliga civilrättsliga regler som inte kommer att

påverkas av relationsändringen. Om egendomen hör till en stiftelse som

förvaltas av en församling eller samfällighet kan det dock uppstå

osäkerhet om kontinuiteten i förvaltningen. Detta övergångsproblem

behöver klargöras. Regeringen lämnar ett förslag i denna fråga i

avsnitt 6.10.

Vissa principiella förutsättningar för regeringens förslag

Vissa av de principer som lades fast i riksdagsbeslutet om ändrade

relationer mellan staten och Svenska kyrkan har särskild betydelse för

övervägandena rörande den kyrkliga egendomens framtida ställning. En

grundprincip för reformen är att Svenska kyrkan skall ges ökad frihet att

själv bestämma i sina egna angelägenheter. Samtidigt betonas att

reformen inte innebär någon ändring av Svenska kyrkans identitet.

Beträffande egendomen sägs i principbeslutet att den efter relations-

ändringen bör stå till Svenska kyrkans förfogande och att man bör finna

de rättsliga lösningar som behövs för att trygga egendomens bestånd för

avsedda ändamål.

En grundfråga i sammanhanget är hur långt det allmännas intresse

sträcker sig i fråga om egendomen. Den kyrkliga egendomen uppgår till

betydande värden och har byggts upp under lång tid under medverkan av

hela befolkningen. Detta kunde tala för att bibehålla en relativt

långtgående kontroll av all den kyrkliga egendomen genom olika former

av lagstiftning. De förvaltningsmodeller stiftelse- och

lagstiftningsalternativen som anges i principbeslutet och i kommitté-

direktiven till utredningarna inför reformen (dir. 1995:162) tillgodoser ett

sådant önskemål.

Regeringen gör bedömningen att det avgörande bör vara att man kan

trygga att egendomen i framtiden används för det ändamål den är avsedd

för. Som Kammarkollegiet har visat i sin utredning kan emellertid inte

alla de olika ändamålsbestämmelser som gäller för de skilda slagen av

egendom anses väga lika tungt. Har t.ex. kyrkan redan i dag stor frihet att

själv bestämma över ändamålet finns det inte några starka skäl att låsa

detta för framtiden. För viss egendom skulle vidare ett bibehållande av

gällande ändamålsbestämmelser kräva en omfattande reglering, vilket

strider mot principen om Svenska kyrkans självbestämmanderätt.

En betydelsefull förutsättning för regeringens överväganden är att

Svenska kyrkan, såvitt regeringen erfarit, inte planerar några omfattande

förändringar i den kyrkliga strukturen i samband med relationsändringen.

Nämnda förhållanden har lett till att regeringen för vissa slag av den

kyrkliga egendomen i stället föreslår en övergång av äganderätten, i regel

förenad med en ändamålsbestämmelse, till olika enheter i Svenska

kyrkan. Övrig egendom bör Svenska kyrkan få disponera enligt

lagstiftningsalternativet. De modeller som föreslås för olika typer av

egendom utvecklas närmare i det följande.

1997 års kyrkomöte anser att regeringens förslag innebär att riksdagens

principbeslut uppfylls och att förslagen är lämpade att bilda en god grund

för den fortsatta kyrkliga verksamheten. Enligt kyrkomötet innebär

förslagen vidare att staten ser välvilligt på Svenska kyrkans möjligheter

att ta ansvar för egendomen och för sina interna förhållanden.

Flera remissinstanser har efterlyst besked om skattekonsekvenserna av

de olika förslagen rörande den kyrkliga egendomen. Regeringen avser att

återkomma till denna fråga under hösten 1998.

7.2 Överföring av äganderätt

Innebörden av principbeslutet att den kyrkliga egendomen skall stå till

Svenska kyrkans förfogande efter relationsändringen är att kyrkan skall

ta ansvar för egendomen utan stöd av den detaljerade statliga reglering

som finns i dag.

Rättsförhållandena när det gäller den specialreglerade kyrkliga egen-

domen är komplicerade, inte minst i äganderättsfrågan. Regeringen delar

Kammarkollegiets bedömning att en huvudprincip bör vara att underlätta

för Svenska kyrkan att ta över ansvaret för egendomen. En strävan bör

därför vara att i största möjliga utsträckning åstadkomma enkla och

överskådliga regler.

Egendomens stiftelsekaraktär med bindning till särskilda ändamål kan

i många avseenden lägga hinder i vägen för kyrkans ansvarstagande för

ekonomin och utformningen av verksamheten. En utgångspunkt bör

därför vara att så långt möjligt söka klara ut äganderättsfrågan i samband

med reformen för att inte en fortsatt lagreglering skall begränsa kyrkans

möjligheter att själv bestämma om sin verksamhet. I det följande föreslår

regeringen därför överföringar av äganderätten till vissa kategorier av

den specialreglerade kyrkliga egendomen.

7.2.1 Äldre kyrkor och domkyrkor m.m.

Regeringens förslag: De äldre kyrkor som i dag betraktas som

egendom av stiftelsekaraktär, dvs. sådana som uppförts före år 1817

på landet och år 1843 i stad, med tillhörande inventarier, kyrkotomt

och kyrkogård, skall ägas av den församling där kyrkan är belägen.

Egendomen skall användas för samma ändamål som tidigare, tills

annat beslutas av Svenska kyrkan.

En församlingskyrkas fastighet och fastighetsfond eller en

domkyrkas fastighet och fastighetsfond skall också ägas av den

församling där kyrkan är belägen. Egendomen skall användas för

samma ändamål som tidigare. För ändring av ändamålet krävs tillstånd

av Kammarkollegiet.

Lunds domkyrka och domkyrkans fastigheter och fastighetsfond

skall dock behållas som självständig förmögenhet och förvaltas av

Svenska kyrkan. Egendomen skall också i fortsättningen utgöra en

egen juridisk person och användas för samma ändamål som tidigare.

Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens förslag. Kammarkollegiet har dock föreslagit att även Lunds

domkyrka och dess fastigheter och fastighetsfond skall föras över med

äganderätt till församlingen.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll tio enkätfrågor i avsnittet Den

kyrkliga egendomen. Fråga 2a) och 2b) rörde överföring av äganderätten

till de äldre kyrkorna av stiftelsekaraktär till respektive församling när

det gäller dels de sju medeltida domkyrkorna, dels övriga kyrkor. Fråga 3

handlade om överföring av äganderätten till domkyrkas och församlings-

kyrkas fastigheter och deras fastighetsfonder till respektive församling.

En stor majoritet har ansett att förslagen bör genomföras. Den fråga som

gällde de sju medeltida domkyrkorna har fått lägst andel positiva svar.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 2a

80%

8%

12%

Fråga 2b

90%

2%

7%

Fråga 3

90%

5%

5%

Bland de sju domkyrkoförsamlingar som närmast berörs av förslaget

att de medeltida domkyrkorna skall föras över med äganderätt till

respektive domkyrkoförsamling är fem negativa, nämligen Uppsala,

Skara, Strängnäs, Västerås och Växjö domkyrkoförsamlingar. Deras

invändningar är främst av ekonomisk art. Kritik mot förslaget om de

medeltida domkyrkorna förs även fram av Teologiska fakulteten i

Uppsala, Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar,

Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN], Stiftsjuristernas förening och

Egendomsnämndernas samarbetsorgan. De anser att de lokala

domkyrkostiftelserna bör bibehållas.

Även Kyrkofondens styrelse pekar på de ekonomiska problemen i

samband med förvaltningen av de medeltida domkyrkorna. Styrelsen

anser inte att dessa problem kan lösas inom ramen för utjämnings-

systemet och kyrkobyggnadsbidraget. Svenska kyrkans centralstyrelse

tillstyrker utredningens förslag. Centralstyrelsen anser det angeläget att

också de äldre kyrkotomter där det uppförts en kyrka efter år 1817

respektive år 1843 övergår till församlingen. Svenska kyrkans

församlings- och pastoratsförbund anför att det möjligen bör övervägas

om de medeltida domkyrkorna skall undantas från förslaget.

Målsättningen bör enligt förbundet inte vara att sträva mot likformighet

utan att hitta en rationell modell och fungerande förvaltningsorganisation

som svarar mot de historiskt givna förutsättningarna i respektive stift.

1997 års kyrkomöte: Det är en avgörande fördel om församlings-

kyrkorna ägs av de kyrkliga organ som i första hand bär ansvaret för

dessa. Förslaget medför också en angelägen förenkling av den kyrkliga

strukturen på så sätt att de nuvarande stiftelseliknande organ som

formellt äger de äldre församlingskyrkorna slopas. Det är självklart att de

förmögenhetstillgångar som är avsedda för församlingskyrkans behov

också förs över till församlingen. Det ligger vidare ett värde i att samma

regler tillämpas för alla kyrkobyggnader. Även de medeltida dom-

kyrkorna bör således, i enlighet med regeringens förslag, med äganderätt

föras till respektive församling.

Skälen för regeringens förslag: Äldre och yngre kyrkor har i dag

olika rättslig ställning. Med äldre kyrkor avses sådana som är uppförda

före år 1817 på landet respektive år 1843 i stad och med yngre kyrkor

avses sådana som har tillkommit därefter. Vid nämnda tidpunkter anses

församlingarna ha fått ställning som egna juridiska personer. De kunde

därmed bl.a. förvärva och bli ägare till fast och lös egendom

(kyrkokommunal egendom). De yngre kyrkorna ägs således av

respektive församling. Den äldre lokala kyrkan däremot anses själv

utgöra ett subjekt av stiftelsekaraktär, en s.k. kyrkostiftelse, som äger

kyrkobyggnaden med tillhörande kyrkotomt och kyrkogård.

På samma sätt betraktas domkyrkorna som särskilda subjekt av

stiftelsekaraktär, med undantag av Luleå domkyrka som är en

församlingsägd kyrka. De så kallade medeltida eller äldre domkyrkorna,

dvs. Uppsala, Linköpings, Skara, Strängnäs, Västerås, Växjö och Lunds

domkyrkor, intar av historiska skäl en särställning. I 39 kap. 2 §

kyrkolagen finns särskilda bestämmelser om förvaltningen. De förvaltas

 utom i Lunds stift av domkapitlet i respektive stift. Lunds domkyrka

med tillhörande egendom förvaltas av Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN]. Den intar

således en särställning bland de medeltida domkyrkorna. Andra

domkyrkor än de medeltida förvaltas som församlingskyrkor, dvs. av

kyrkorådet i respektive domkyrkoförsamling (eller den kyrkliga

samfällighet där domkyrkoförsamlingen ingår). Enligt 38 kap. 3 §

kyrkolagen skall stiftens domkyrkor vara församlingskyrkor för

domkyrkoförsamlingen i respektive stift.

Församlingskyrkas och domkyrkas fastighet är enligt 41 kap. 1 § första

stycket kyrkolagen fastighet vars avkastning är avsedd för en försam-

lingskyrkas respektive en domkyrkas behov. Enligt 41 kap. 21 och 24 §§

skall ersättning för en församlingskyrkas eller domkyrkas fastighet

fonderas och utgöra församlingskyrkas respektive domkyrkas fastighets-

fond. Avkastningen av fonderna skall användas för samma ändamål som

gällt för fastigheterna.

I kyrkolagen finns inte några särskilda bestämmelser som klart och

entydigt uttrycker ändamålet med en kyrka. Ändamålet är underförstått

och framgår av kyrkobyggnadens karaktär och användning. Det finns

dock bestämmelser som anknyter till ändamålet, t.ex. bestämmelserna i

38 40 kap. kyrkolagen om församlingskyrkor och domkyrkor samt om

upplåtelse av kyrka.

Den nu gällande författningsregleringen gör i allt väsentligt inte någon

skillnad på äldre egendom av stiftelsekaraktär och yngre, senare

anskaffad egendom som har samma ändamål men som ägs direkt av en

kyrkokommun. Som Kammarkollegiet framhållit skulle om nuvarande

förhållanden bibehölls kyrkomötet i princip inte kunna utfärda

bestämmelser för egendom som ägs av rättssubjekt med stiftelsekaraktär

vilket skulle kunna skapa problem. Det bör så långt möjligt underlättas

för Svenska kyrkan att överta den kyrkliga egendomen. Enkla och

överskådliga rättsliga förhållanden bör därför eftersträvas. Som ett led i

denna strävan bör de äldre kyrkorna av stiftelsekaraktär såväl

församlingskyrkor som domkyrkor föras över med äganderätt till

respektive församling. Beträffande Lunds domkyrka råder emellertid

särskilda förhållanden. Regeringen återkommer särskilt till denna fråga i

det följande.

En överföring av äganderätten till de äldre kyrkorna från de nu

existerande rättssubjekten av stiftelsekaraktär till församlingarna innebär

att dessa särskilda rättssubjekt upphör och att egendomen, dvs.

kyrkobyggnaden med tillhörande kyrkotomt och kyrkogård samt

inventarier, går över i församlingarnas ägo. Samma bör också gälla för en

kyrkotomt där en äldre kyrka har funnits men en ny kyrkobyggnad har

uppförts efter de angivna årtalen. Kyrkobyggnaden med tomt kommer

således efter relationsändringen att i sin helhet ägas av församlingen.

Vissa faktorer kan anses tala för att särbehandla alla de medeltida

domkyrkorna. En del remissinstanser har bland annat pekat på deras roll

som stifts- och biskopskyrkor och deras ofta kostnadskrävande

förvaltning. I många fall är de för stora för den egna församlingens

behov. Förslag till olika lösningar har förts fram, exempelvis att behandla

dem som domkyrkostiftelser med särskilda styrelser. I sådant fall

kommer emellertid olika rättsregler att gälla för landets domkyrkor vilket

kan innebära problem. Därtill kommer att de medeltida domkyrkorna,

utom Lunds domkyrka, inte är ekonomiskt självbärande.

Ett annat förslag som förs fram av några remissinstanser är att föra

över dessa domkyrkor till stiften. Inte heller detta är lämpligt med hänsyn

till att domkyrkornas funktion i första hand är att vara församlingskyrkor.

Som Svenska kyrkans centralstyrelse framhåller får det övervägas i det

inomkyrkliga utredningsarbetet om Svenska kyrkan bör ha särskilda

regler om domkyrkorna med hänsyn till deras speciella ställning i stiften.

Regeringen utgår från att de ekonomiska problemen för framför allt de

medeltida domkyrkor som ligger inom ekonomiskt svagare enheter kan

lösas inom ramen för utjämningssystemet eller genom en särskild

kostnadsfördelning mellan stift och församling. På grund av de medeltida

domkyrkornas betydelse kan det också förutsättas att dessa kyrkor får del

av de medel som efter relationsändringen kommer att stå till buds för

vård och underhåll av kulturhistoriskt värdefulla kyrkobyggnader.

Sammantaget talar det som nu sagts för att behandla yngre och äldre

domkyrkor huvudsakligen lika. I och med överföringen av de äldre

kyrkorna och domkyrkorna i församlingarnas ägo kommer skillnaden i

ägandeförhållandena beträffande kategorierna äldre och yngre kyrkor att

i princip upphöra. Ett särskilt undantag bör dock göras för Lunds

domkyrka som framgår närmare nedan.

En konsekvens av regeringens förslag om överföring av de äldre

kyrkorna i församlingarnas ägo är att äganderätten till klosterkyrkorna i

Vadstena och Varnhem också går över till respektive församling. Dessa

kyrkor har av historiska och kulturhistoriska skäl bedömts vara av riks-

intresse och har fått särskilt ekonomiskt stöd i olika former. Regeringen

utgår från att den särställning som kyrkorna har kommer att beaktas även

efter relationsändringen.

Med hänsyn till kyrkobyggnadernas centrala plats i bl.a. det svenska

kulturarvet finns det ett samhällsintresse att kyrkorna kan bevaras. En

naturlig utgångspunkt för äganderättsöverföringen är därför att kyrkorna

ställs till församlingarnas förfogande för att användas för samma

ändamål som tidigare. Detta bör framgå av bestämmelser i övergångs-

lagstiftningen. Däremot anser regeringen i likhet med Kammarkollegiet

att det skulle vara ett alltför stort ingrepp i kyrkans självbestämmande om

ändamålet binds för framtiden. Svenska kyrkan bör därför ha möjlighet

att själv bedöma behovet av en särskild reglering beträffande kyrkorna

och kunna fatta beslut om kyrkornas användning i framtiden. Det kan

exempelvis finnas behov av att ändra användningen av en kyrka vid

ändringar i den kyrkliga indelningen.

Det är naturligt att anlägga samma synsätt på församlingskyrkas och

domkyrkas fastigheter och fastighetsfonder som på kyrkorna. Dessa

egendomsslag bör följa sin församlingskyrka respektive domkyrka och

således föras över med äganderätt till den församling där kyrkan är

belägen. Regeringen delar Kammarkollegiets bedömning att ingen

ändring bör göras beträffande egendomens ändamål. Egendomen ställs

alltså till församlingens förfogande för samma ändamål som tidigare,

nämligen att användas för respektive kyrkas behov. Detta bör framgå av

övergångslagstiftningen.

Kammarkollegiet föreslår också att egendomens ändamål skall kunna

ändras i framtiden antingen efter tillstånd av Kammarkollegiet enligt

permutationslagen (1972:205) eller genom att Svenska kyrkan, med stöd

av sin kompetens enligt lagen om Svenska kyrkan, ändrar någon faktor

som påverkar ändamålet. Enligt kollegiet kan det gälla faktorer som rör

kyrkans organisation, indelningen i kyrkliga enheter eller utjämnings-

systemet. I sådana fall skall ändamålsändringen enligt kollegiet inte

behöva prövas också i den för permutation stadgade ordningen.

Förslaget ger emellertid inte tillräcklig klarhet om i vilka fall Svenska

kyrkan har möjlighet att ändra i ändamålsbestämningen och i vilka det

skulle krävas medgivande av Kammarkollegiet. Den situationen kan

tänkas att beslut fattas i inomkyrklig ordning om en indelningsändring,

t.ex. så att två församlingar läggs samman till en och som en följd av det

att den ena församlingskyrkan tas ur bruk och ges ett helt nytt ändamål.

Frågan är om ett sådant beslut även skulle kunna innefatta ändring av

ändamålet för en församlingskyrkas fastighet eller fastighetsfond.

Ändamålet för församlingskyrkas och domkyrkas fastigheter och

fastighetsfonder är klart avgränsat tillgångarna är avsedda för respek-

tive kyrkas behov. Destinatärskretsen utgörs indirekt av den församling

där den aktuella kyrkan är belägen. Några svårigheter att uppfylla ända-

målet torde inte finnas, annat än i undantagsfall. Egendomen är en del av

kyrkans finansförmögenhet. Sammantaget innebär detta att det finns ett

allmänt intresse av att det givna ändamålet skyddas för framtiden.

Överföringen av äganderätten till denna egendom till församlingarna bör

därför förenas med garantier för ett fullgott ändamålsskydd. Om ändrade

förhållanden nödvändiggör en ändring av ändamålet, bör detta med

hänsyn till egendomens särskilda karaktär endast kunna ske i

permutationsrättslig ordning. I övergångslagstiftningen föreslås därför att

för ändring av ändamålet för församlingskyrkas och domkyrkas fastig-

heter och fastighetsfonder krävs tillstånd av Kammarkollegiet varvid

grunderna för permutation i permutationslagen (1972:205) skall

tillämpas.

Lunds domkyrka

Regeringen föreslog i skrivelsen till kyrkomötet att äganderätten till

Lunds domkyrka med dess fastigheter och fastighetsfond skulle

överföras till domkyrkoförsamlingen. Åsikterna inom kyrkomötet gick

starkt isär i fråga om förslaget. Under överläggningen i kyrkomötet

framställdes ett yrkande att lagligheten och lämpligheten av att

äganderätten till Lunds domkyrka och dess egendom skall tillkomma

Lunds domkyrkoförsamling måste bli föremål för ytterligare

överväganden. Omröstningen i kyrkomötet utföll så att 123 röster avgavs

för regeringens förslag och 114 för förslaget enligt det framställda

yrkandet, medan 8 ledamöter avstod från att rösta.

Ett betydande antal ledamöter har således ansett att denna fråga bör

övervägas ytterligare. Detta är föranlett av en oro för egendomens

bestånd för avsett ändamål. Denna oro medför att det finns en önskan att

låta domkyrkan med dess egendom behålla sin stiftelseliknande karaktär.

Samtidigt finns det ett intresse hos domkyrkoförsamlingen att få ökade

möjligheter att kunna bestämma över domkyrkan, tillika församlings-

kyrka i domkyrkoförsamlingen. Regeringen anser det angeläget att söka

en lösning som kan tillmötesgå de olika önskemålen utan att göra alltför

stora avsteg från de principer som ligger till grund för regeringens förslag

beträffande egendomen.

Den hittills gällande särskilda ordningen för förvaltningen av Lunds

domkyrka och dess egendom har sin bakgrund i det historiska skeendet.

Förvaltningen handhas av en statlig förvaltningsmyndighet, Domkyrko-

rådet i[REDACTED_EFTERNAMN]. Domkyrkorådet består av biskopen som ordförande,

domprosten, en lekman, som väljs av domkyrkoförsamlingens kyrkoråd,

samt ytterligare två ledamöter, vilka utses av stiftsfullmäktige (39 kap.

5 § kyrkolagen). Egendomen har vidare en tydlig stiftelsekaraktär genom

att den kan härledas till medeltida donationer. Jämfört med de övriga

äldre domkyrkorna intar domkyrkan i[REDACTED_EFTERNAMN] också en särställning genom

omfattningen och värdet av förmögenheten. Denna utgörs förutom av

kyrkobyggnaden av fast egendom och fondmedel av liknande slag som

prästlönetillgångarna. Marknadsvärdet på egendomen uppgår för

närvarande, enligt uppgift från Domkyrkorådet, till ca 300 mkr. Av de

övriga medeltida domkyrkorna är det endast Strängnäs och Västerås

domkyrkor som enligt Kammarkollegiets utredning innehar egendom av

något värde. Detta värde beräknas uppgå till ca 6 respektive 8 mkr. Mot

denna bakgrund och med hänsyn till den oro för egendomens bestånd för

avsett ändamål som uppenbarligen finns inom Svenska kyrkan anser

regeringen att det finns starka skäl att låta egendomen ha

stiftelseliknande karaktär även i fortsättningen.

Lunds domkyrka och domkyrkans fastigheter och fastighetsfond bör

därför bibehållas som en självständig förmögenhet. Domkyrkorådet i
[REDACTED_EFTERNAMN] är, som nämnts, en statlig myndighet. Med hänsyn till reformens

huvudprinciper ökad likställighet mellan olika trossamfund och att

Svenska kyrkan själv skall få reglera sina angelägenheter bör

Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN] inte finnas kvar efter relationsändringen. I stället

bör egendomen förvaltas av Svenska kyrkan.

Egendomen bör användas för samma ändamål som tidigare. Detta

innebär bl.a. att domkyrkan också i fortsättningen främst skall användas

för gudstjänster av olika slag. Vidare innebär det att avkastningen av

domkyrkans fastigheter och fastighetsfond skall användas för dom-

kyrkans behov.

Bestämmelserna i stiftelselagen (1994:1220) med undantag av 1 kap.

4 § är i dag inte tillämpliga på Lunds domkyrka med fastigheter och

fastighetsfond. Stiftelselagens bestämmelser bör inte heller i fort-

sättningen gälla för denna egendom. I likhet med vad som gäller för

stiftelsekapital enligt stiftelselagen bör den del av egendomen som skall

ge avkastning givetvis vara placerad på ett godtagbart sätt. Likaså bör

endast avkastningen få användas för ändamålet.

Grundläggande bestämmelser om egendomen bör tas in i lag. De

närmare regler om förvaltningen av egendomen som behövs blir en fråga

för Svenska kyrkan i egenskap av förvaltare. Härvid förutsätts att

förvaltningen kommer att ske lokalt. Vidare utgår regeringen från att

domkyrkoförsamlingens berättigade intresse av inflytande vad gäller

bestämmandet över domkyrkan och dess egendom kommer att

tillgodoses.

Med hänsyn till egendomens ursprung, karaktär och omfattning samt

då stiftelselagen föreslås inte vara tillämplig, finns det anledning att

överväga en tillsyn över förvaltningen. För närvarande finns det dock

inte något som tyder på att en tillsyn är nödvändig. Det bör därför vara

tillräckligt att regeringen i likhet med vad som föreslås beträffande

prästlönetillgångarna (se avsnitt 7.4.1) ges möjlighet att besluta om

tillsyn över förvaltningen, om detta skulle komma att bli nödvändigt.

Som Lagrådet påpekat ger den bestämmelse som föreslagits inte

regeringen möjlighet att meddela föreskrifter i frågor om t.ex.

redovisning, förelägganden och tillträde. Något skäl att anta att Svenska

kyrkan inte skulle ha en fullgod redovisning avseende dessa tillgångar

efter relationsändringen finns emellertid inte. Det finns inte heller

anledning att anta att Svenska kyrkan medvetet skulle försvåra en tillsyn

som beslutats av regeringen eller att Svenska kyrkan inte skulle följa

rekommendationer som ges i anledning av sådan tillsyn. Den föreslagna

bestämmelsen om inomkyrklig handlingsoffentlighet kommer dessutom

att bidra till att redovisningshandlingarna blir tillgängliga för var och en.

Mot denna bakgrund anser regeringen att den föreslagna bestämmelsen

om möjlighet för regeringen att besluta om tillsyn över dessa tillgångars

förvaltning har ett värde.

7.2.2 Prästgårdar

Regeringens förslag: De prästgårdar som i dag betraktas som

egendom av stiftelsekaraktär skall ägas av den kyrkliga samfällighet,

eller om sådan inte finns, den församling där egendomen är belägen.

Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll i avsnittet Den kyrkliga

egendomen en enkätfråga, fråga 4, om prästgårdar. Frågeställningen var

om äganderätten till prästgårdarna skulle föras över till respektive

pastorat. En överväldigande majoritet har ansett att förslaget bör

genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 4

95%

3%

2%

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) framhåller

att prästgårdarna i likhet med biskopsgårdarna intar en särställning

från kulturhistorisk synpunkt. Därför är det nödvändigt att stärka skyddet

för dessa på det sätt som Kulturarvsutredningen har föreslagit i

betänkandet Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128). Ärkebiskopen

efter hörande av övriga biskopar, domkapitlen i Karlstad och Stockholm

samt ett antal lokala instanser, t.ex. Emmaboda och Delsbo församlingar,

anser att prästgårdarna skall tillföras respektive församling. Domkapitlet

i Karlstad tillägger att det dock måste finnas regler som tillförsäkrar

samfälligheten tillsyn över prästgården. Svenska kyrkans församlings-

och pastoratsförbund, Stiftsjuristernas förening och Egendoms-

nämndernas samarbetsorgan hävdar att sådana prästgårdar som under

senare år upphört att vara tjänstebostäder och som övergått till att bli

församlingskyrkas fastighet inte skall omfattas av ändamålsbestäm-

melserna för församlingskyrkas fastighet efter relationsändringen. I

stället skall de, enligt dessa remissinstanser, i likhet med de nu befintliga

prästgårdarna övergå med äganderätt och utan bindning till något

ändamål till respektive pastorat.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Prästgård är enligt 41 kap. 1 § första

stycket kyrkolagen sådan kyrklig jord där tjänstebostad är anvisad åt en

kyrkoherde eller komminister. Pastoraten förvaltar och underhåller präst-

gårdarna. Pastoraten beslutar också om anvisande av prästgård som

tjänstebostad och svarar för kostnaderna för prästgården. Enligt

41 kap. 1 § andra stycket kyrkolagen blir en prästgård, som inte längre

skall vara tjänstebostad, församlingskyrkas fastighet. Avkastningen av

sådan egendom skall användas för en församlingskyrkas behov.

Genom att det i dag är den kyrkliga instansen, pastoratet, som beslutar

om det skall finnas någon tjänstebostad eller inte kan pastoratet redan nu

bestämma över ändamålet. Det finns därför inte skäl att behålla stiftelse-

karaktären på de äldre prästgårdarna. De bör således föras över med

äganderätt och utan någon särskild ändamålsbestämning till de lokala

enheterna inom Svenska kyrkan. Enligt regeringens förslag till lag om

Svenska kyrkan skall det på lokalplanet finnas församlingar och kyrkliga

samfälligheter. Äganderätten bör följaktligen övergå till den kyrkliga

samfällighet, eller om sådan inte finns, den församling där prästgården är

belägen. Äganderättsöverföringen är rimlig också mot bakgrund av att

pastoraten som regel har investerat betydande belopp för iordning-

ställande och underhåll av prästgårdarna.

Några remissinstanser har framfört önskemål att de förutvarande

prästgårdar som under senare år (från och med år 1995) blivit

församlingskyrkas fastighet skall övergå med full äganderätt till

pastoraten i likhet med vad som nu föreslås i fråga om de befintliga äldre

prästgårdarna. Regeringen finner inte tillräckliga skäl att särbehandla

denna kategori av församlingskyrkas fastigheter.

Den fråga om ett särskilt skydd för kulturhistoriskt värdefulla

prästgårdar som RAÄ har tagit upp i sitt remissyttrande är för närvarande

under beredning inom Regeringskansliet. Redan nu kan emellertid en

prästgård med stöd av bestämmelserna i kulturminneslagen skyddas som

byggnadsminne om den har ett stort kulturhistoriskt värde. Vidare

hänvisas till vad som sägs i avsnitt 7.4.3 om fastighetsägares ansvar

generellt när det gäller skyddet för kulturmiljövårdens intressen.

7.2.3 Biskopsgårdar

Regeringens förslag: Biskopsgårdarna skall med undantag av de

biskopsgårdar och tjänstebostäder för biskop som i dag hyrs enligt

särskilda avtal ägas av trossamfundet Svenska kyrkan.

Kammarkollegiets förslag:. Äganderätten till de biskopsgårdar, som

inte samtidigt är av annat egendomsslag (domkyrkas fastighet eller

kyrkofondsfastighet) skall tillkomma det stift i vilket biskopsgården

ligger.

Remissinstanserna: I enkäten ställdes en fråga i avsnittet Den

kyrkliga egendomen om Kammarkollegiets förslag, fråga 5.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 5

91%

2%

7%

Enligt SCB:s analys har 69 procent av stiftssamfälligheterna varit

positiva till förslaget. Övriga kyrkliga instanser har varit mer positiva,

91 96 procent har tyckt att förslaget bör genomföras

Skara stiftssamfällighet framhåller att biskopsgård definitionsmässigt

inte samtidigt kan utgöra annan typ av kyrklig jord (domkyrkas fastighet

eller kyrkofondsfastighet) och att biskopsgård inte är ägnad att ge

avkastning åt en domkyrka eller kyrkofonden. Egendomsnämnden i

Skara stift anser att biskopsgårdarna bör ägas av den som har arbets-

givaransvaret. Karlstads stiftssamfällighet föreslår att biskopsgårdarna

förs till Svenska kyrkan centralt (kyrkofonden) för att sedan kunna föras

till stiften tillsammans med medel som nu används för biskopsgårdarnas

underhåll. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ)

efterlyser särskilda skyddsbestämmelser för biskopsgårdarna med hänsyn

till deras kulturhistoriska värde. Kyrkofondens styrelse uppmärksammar

att om Kammarkollegiets förslag genomförs kommer endast någon eller

några biskopsgårdar att övergå till stiften. Samma konstaterande gör

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund som anser att det

dock saknar betydelse vem som äger biskopsgårdarna. Syftet med

förslaget har enligt förbundet inte heller varit att skapa ett enhetligt

ägande utan att för framtiden klarlägga vem som faktiskt äger

biskopsgårdarna. Svenska kyrkans centralstyrelse konstaterar att det

endast är i fråga om biskopsgården i[REDACTED_EFTERNAMN] som det klart framgår vem

som är ägare till biskopsgården. Bortsett från de biskopsgårdar som är

domkyrkas fastighet och de som är hyresbostäder anser centralstyrelsen

att biskopsgård med äganderätt skall överföras till respektive stift. Enligt

centralstyrelsens mening bör inte någon biskopsgård oavsett hur den

ursprungligen tillkommit vid relationsändringen anses utgöra en kyrko-

fondsfastighet och därmed komma att överföras till trossamfundet

Svenska kyrkan. Enligt Domkapitlet i Uppsala och Uppsala

stiftssamfällighet blir konsekvenserna av Kammarkollegiets förslag att

fastigheten där ärkebiskopsgården är belägen kommer att ha två ägare,

eftersom en del anses utgöra biskopsgård och den andra delen

kyrkofondsfastighet. En avstyckning bedöms av domkapitlet och

stiftssamfälligheten inte kunna genomföras då fastigheten utgör en

samlad enhet. Ärkebiskopen och dennes bostad bör, enligt domkapitlet

och stiftssamfälligheten, ses som en angelägenhet för hela Svenska

kyrkan vilket bör få till följd att hela fastigheten tillfaller Svenska kyrkan

som kyrkofondsfastighet. Domkapitlet i Växjö framhåller att om förslaget

skulle genomföras, skall biskopsgården i Växjö överföras till

församlingen, vilket är orimligt med hänsyn till att det är oklart vem som

äger själva jorden. Stiftsjuristernas förening menar att de biskopsgårdar

som för närvarande är domkyrkas fastighet i likhet med de medeltida

domkyrkorna alltjämt bör tillhöra domkyrkostiftelsen.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Biskopsgård är enligt 41 kap. 1 §

första stycket kyrkolagen sådan kyrklig jord där tjänstebostad är anvisad

åt en biskop. Regeringen får besluta att innehavaren av en biskopstjänst

skall anvisas tjänstebostad. En biskop har rätt till fri bostad vilket således

är en del av biskopens löneförmån.

Regeringen har anvisat tre av biskoparna (biträdande biskopen i

Uppsala samt biskoparna i Luleå och Stockholm) tjänstebostad i

lägenheter som är belägna inom andra kyrkliga fastigheter och som hyrs

enligt särskilt upprättade avtal för biskoparnas räkning. Hyran betalas ur

kyrkofonden. Övriga elva biskopar har anvisats tjänstebostad i biskops-

gård. Därav hyrs två biskopsgårdar, i[REDACTED_EFTERNAMN] och Visby, enligt särskilda

avtal.

Egendomsnämnderna förvaltar biskopsgårdarna. De får bidrag ur

kyrkofonden för alla kostnader för förvaltningen. För biskopsgården i
[REDACTED_EFTERNAMN] gäller dock särskilda bestämmelser. Kyrkofondens utgifter för drift

och underhåll av biskopsgårdarna uppgår till 5 6 mkr per år.

Biskopsgårdarna har olika historiskt och rättsligt ursprung. Biskops-

gården i[REDACTED_EFTERNAMN] ägs av Lunds domkyrka och hyrs för biskopens räkning

enligt ett hyresavtal med Domkyrkorådet. Hyran betalas ur kyrkofonden.

Biskopsgården i Visby hyrs likaså för biskopens räkning enligt ett

hyresavtal med Visby domkyrkoförsamling och kyrkofonden betalar

hyran. Tre av biskopsgårdarna (i Skara, Göteborg och Härnösand) har i

relativt sen tid inköpts för medel ur kyrkofonden eller motsvarande.

Resterande sex biskopsgårdar har uppförts för flera hundra år sedan på

mark som tillhört domkyrkan och/eller anslagits av kronan. I vissa fall

vet man att byggnaden uppförts av medel från domkyrkan.

Biskopsgårdarnas ägarförhållanden skiftar således betydligt och är i

många fall mycket oklara. Kammarkollegiet har föreslagit att biskops-

gårdarna med äganderätt skall tillkomma det stift där gården är belägen,

om inte annat följer av de föreslagna bestämmelserna om domkyrkas

fastighet och kyrkofondsfastighet. Det är oklart hur dessa undantags-

bestämmelser skall tolkas. Enligt kyrkolagens definition av olika slag av

kyrklig jord torde en biskopsgård inte samtidigt kunna ha en annan

jordnatur. Om meningen ändå är att de biskopsgårdar som uppförts för en

domkyrkas eller kyrkofondens medel skall undantas från överföring i

stiftets ägo, synes det endast kunna bli fråga om någon enstaka biskops-

gård som skulle överlämnas till ett stift.

Efter relationsändringen är det Svenska kyrkans sak att själv besluta

om hur biskoparnas bostadsfråga skall lösas. Det kan antas att den

instans inom kyrkan som får arbetsgivaransvaret för biskoparna också

kommer att besluta om tjänstebostäder för dessa. Det kan vidare synas

rimligt att den som är arbetsgivare även kan förfoga över biskops-

gårdarna som ägare. Det är en inomkyrklig fråga hur anställnings-

förhållandena för biskopar skall ordnas efter relationsändringen. Det är

således oklart vem som kommer att överta ansvaret för dessa frågor. För

närvarande betalas biskoparnas löner ur kyrkofonden som också bär det

ekonomiska ansvaret för biskoparnas tjänstebostäder. Mot denna bak-

grund finner regeringen att äganderätten till biskopsgårdarna vid rela-

tionsändringen bör föras över till trossamfundet Svenska kyrkan som

enligt regeringens förslag skall ta emot kyrkofondens tillgångar (avsnitt

7.2.4). Det får sedan ankomma på kyrkomötet att ta ställning till hur

äganderättsfrågan efter relationsändringen bör lösas. De biskopsgårdar

och tjänstebostäder som i dag hyrs enligt särskilda avtal för biskoparnas

räkning bör inte beröras av den föreslagna äganderättsövergången.

Ett flertal av biskopsgårdarna intar, som RAÄ pekat på, en särställning

från kulturhistorisk synpunkt. I fråga om behovet av särskilda skydds-

föreskrifter för biskopsgårdarna gäller redan nu, som framhålls ovan

under avsnitt 7.2.2, bestämmelserna i kulturminneslagen. Med stöd av

dessa kan en biskopsgård skyddas som byggnadsminne. Det hänvisas

också till vad som sägs i avsnitt 7.4.3 om fastighetsägares ansvar

generellt när det gäller skyddet för kulturmiljövårdens intressen.

7.2.4 Kyrkofonden, kyrkofondsfastigheter

Regeringens förslag: Kyrkofondens tillgångar skall ägas av

trossamfundet Svenska kyrkan och användas för kyrkliga ändamål,

sedan ett så stort kapital avskilts som motsvarar åtagandena för

utgående pensioner och gjorda pensionsutfästelser för präster och

biskopar. Kyrkofondsfastigheterna skall också ägas av trossamfundet

Svenska kyrkan och användas för kyrkliga ändamål.

Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll under avsnittet Den kyrkliga

egendomen en enkätfråga om kyrkofonden, fråga 6. Den handlade om

förslaget att återstoden av kyrkofonden, sedan ett kapital avskilts för

pensionsåtagandena, skall föras över till Svenska kyrkan. En över-

väldigande majoritet av de remissinstanser som besvarade frågan har

ansett att förslaget skall genomföras. Av instanserna inom Svenska

kyrkan har 98 100 procent tillstyrkt förslaget.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 6

97 %

1 %

2 %

Ett fåtal lokala instanser kommenterar förslaget närmare. Övriga

remissinstanser har inte några synpunkter på förslaget.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

Kyrkofonden

Kyrkofonden intar en central ställning inom den kyrkliga ekonomin. Den

utgör i dag en egen juridisk person av stiftelsekaraktär och förvaltas av

en särskild styrelse som är en statlig myndighet. I 42 kap. kyrkolagen ges

grundläggande bestämmelser om kyrkofonden och förvaltningen av den.

Kyrkofondens huvudsakliga funktion är att vara en utjämnande faktor

mellan Svenska kyrkans pastorat och samfälligheter beträffande i princip

alla intäkter och kostnader. Vidare finansierar fonden kostnaderna för

biskoparnas avlöningsförmåner, pensionsförmåner till prästerna och

deras efterlevande samt vissa försäkringsavgifter. Ur fonden betalas

också kostnaderna för kyrkomötet och den rikskyrkliga organisationen

samt en del statliga myndigheter som handlägger kyrkliga frågor. Utöver

de särskilt reglerade kostnaderna får ur kyrkofonden också betalas andra

kostnader för kyrkliga ändamål.

Vid utgången av år 1996 uppgick det bokförda värdet på tillgångarna

till drygt 2 200 mkr.

Enligt en beräkning som gjorts av Statens löne- och pensionsverk

uppgick den ackumulerade skulden för prästpensionerna, inklusive skatt,

vid utgången av år 1996 till 1 074 mkr. Kyrkofondens styrelse har

beslutat om reserveringar i kyrkofondens balansräkning för framtida

pensionsförpliktelser. Med beslutade reserveringar av 1996 års resultat

uppgår det totala reserverade kapitalet till 1 050 mkr. I budgeten för

kyrkofonden år 1997 har regeringen beslutat att minst 70 mkr av årets

resultat skall reserveras till pensionsskulden.

En väsentlig förutsättning för genomförandet av stat kyrkareformen är

att de gjorda pensionsutfästelserna hålls. Staten har genom sin för-

valtning av kyrkofonden ett ansvar för att utgående pensioner och gjorda

pensionsåtaganden till präster och biskopar samt deras efterlevande kan

säkerställas inför ändringen av relationerna mellan staten och Svenska

kyrkan. Därför bör ett så stort kapital som motsvarar åtagandena

avskiljas ur kyrkofonden för att disponeras för detta ändamål.

Utredningen om kyrkans personal och om samfundsstöd har i

betänkandet Staten och trossamfunden, Svenska kyrkans personal (SOU

1997:44) lagt fram förslag om hur åtagandena kan tryggas.

Utredningsförslaget har remissbehandlats och bereds för närvarande i

Regeringskansliet. Regeringen avser att återkomma i den frågan under

hösten 1998.

De tillgångar i kyrkofonden som återstår, sedan pensionsdelen har

avskilts, bör enligt regeringens uppfattning föras över till trossamfundet

Svenska kyrkan. Med hänsyn till kyrkofondens centrala roll för

finansieringen av Svenska kyrkans verksamhet på olika plan finns det

skäl att trygga det övergripande ändamålet för dessa tillgångar. De bör

därför endast få användas för kyrkliga ändamål.

Genom överföringen av äganderätten till de återstående medlen i

kyrkofonden, sedan pensionsdelen avskilts, försvinner kyrkofonden som

lagreglerad förmögenhetsmassa. Svenska kyrkan får själv besluta om

formerna för förfogandet över tillgångarna och om den närmare använd-

ningen av dessa, dock inom ramen för det fastlagda ändamålet.

Kyrkofondsfastigheterna

En kyrkofondsfastighet är enligt 41 kap. 1 § första stycket 4 kyrkolagen

egendom vars avkastning tillförs kyrkofonden. Vid försäljning av en

kyrkofondsfastighet skall ersättningen också tillföras kyrkofonden.

Kyrkofondsfastigheterna förvaltas av egendomsnämnderna. Kyrko-

fondens styrelse fattade under år 1995 ett principbeslut om att kyrko-

fondsfastigheterna bör avvecklas. Avvecklingsarbetet har nu genomförts

till stora delar och kommer i huvudsak att ha slutförts vid tidpunkten för

relationsändringen.

I den mån det finns några kyrkofondsfastigheter kvar i fondens ägo vid

utgången av år 1999 bör äganderätten till fastigheterna föras över till

trossamfundet Svenska kyrkan. Det är rimligt att fastigheterna får

användas endast för kyrkliga ändamål på samma sätt som föreslås

beträffande kyrkofondens medel.

7.2.5 Kronoanslagen

Regeringens förslag: De så kallade kronoanslagen skall ägas av

trossamfundet Svenska kyrkan, olika organisatoriska delar av

trossamfundet eller särskilda rättssubjekt som förvaltas av Svenska

kyrkan beroende på vilken typ av egendom det är fråga om.

Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Fråga 1 i avsnittet Den kyrkliga egendomen i

Remiss I handlade om förslaget att staten avstår från sin formella

äganderätt till de så kallade kronoanslagen. Av remissinstanserna inom

Svenska kyrkan har 99 100 procent tillstyrkt förslaget. Övriga

remissinstanser har i stor utsträckning inte tagit ställning.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 1

98 %

0 %

2 %

Inga särskilda synpunkter framförs i frågan.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Den kyrkliga egendomen har till

vissa delar anslagits av kronan (staten) under historiens gång. Efter

Gustav Vasas indragningar av kyrkans gods till kronan i mitten på 1500-

talet återförde kronan under framför allt det följande århundradet mark-

områden till kyrkan för att säkra den kyrkliga verksamheten. Den jord

som kronan upplät till kyrkan överläts inte med äganderätt utan anvisades

för olika kyrkliga ändamål. Staten kan därför sägas fortfarande vara

kronoanslagens formella ägare. Så länge ändamålen med den anvisade

egendomen består kvarstår dock kyrkans dispositionsrätt till den

förlänade jorden.

I de tidigare statliga utredningar under 1900-talet som haft till uppgift

att klarlägga den kyrkliga egendomens omfattning har det antagits att

kronoanslagen uppgår till cirka en femtedel av de äldre boställena. I dag

är det så gott som omöjligt att med bestämdhet ange vilken egendom som

utgör kronoanslag och hur stor andel den egendomen skall anses

representera. Anledningen till detta är att nyare lagstiftning om

förvaltning av kyrklig jord har möjliggjort en nödvändig struktur-

rationalisering av egendomen. En förflyttning av medel mellan olika

egendomsslag har skett via försäljningar, fondplaceringar och inköp av

nya fastigheter för fondmedel, allt i avsikt att uppnå en så hög effektivitet

och avkastning som möjligt. Det går alltså inte nu att, utom i

undantagsfall, identifiera den kronoanslagna egendomen. Den kan finnas

inom alla ägoslagen av den specialreglerade kyrkliga egendomen.

Situationen är följaktligen den att så länge Svenska kyrkan bedriver sin

verksamhet på det sätt som nu sker och som förutsätts i förslaget till lag

om Svenska kyrkan kan staten inte kräva tillbaka den kronoanslagna

egendomen. Det är dessutom inte möjligt att identifiera vilken egendom

det är fråga om. Statens formella äganderätt till kronoanslagen saknar

därför värde.

Även om kronoanslagen inte har ett reellt värde för staten måste

äganderättsfrågan ändå klaras ut vid relationsändringen. Annars kan den

som förvaltar den kyrkliga egendomen inte disponera över den fullt ut.

Staten bör därför avstå från sin formella äganderätt till kronoanslagen.

Äganderätten till egendomen bör i stället tillkomma trossamfundet

Svenska kyrkan eller, beroende på vilken typ av egendom det är fråga

om, den del av trossamfundet som egendomen enligt förslagen ovan skall

särskilt tillhöra. Det innebär att det formella ägandet till ett kronoanslag

övergår, om det gäller en kyrka eller en församlingskyrkas eller

domkyrkas fastighet, till den församling där kyrkan är belägen, en

prästgård till den kyrkliga samfällighet eller församling där prästgården

ligger, en biskopsgård till trossamfundet Svenska kyrkan etc.

Större delen av kronoanslagen kan antas ingå i prästlönetillgångarna.

Också för de fall då äganderätten tillkommer särskilda stiftelseliknande

rättssubjekt som förvaltas av Svenska kyrkan bör staten avstå från sin

formella äganderätt till egendomen. Närmare förslag om prästlöne-

tillgångarnas framtida rättsliga ställning lämnas nedan.

7.3 Prästlönetillgångarna

7.3.1 Prästlönetillgångarnas rättsliga ställning

Regeringens förslag: Prästlönetillgångarna skall bibehållas såsom

självständiga förmögenheter och förvaltas av Svenska kyrkan. De

skall också i fortsättningen utgöra juridiska personer. Förmögenheten

skall vara placerad på ett godtagbart sätt.

Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: I avsnittet Den kyrkliga egendomen i Remiss I

fick remissinstanserna ta ställning till följande alternativ för disposition

av prästlönetillgångarna:

Fråga 8a: Lagstiftningsalternativet (Kammarkollegiets förslag):

Svenska kyrkan förvaltar prästlönefastigheterna och prästlönefonderna

enligt en bestämmelse i lagen om Svenska kyrkan.

Fråga 8b: Stiftelsealternativet: Egendomen samlas i en enda stiftelse

med trossamfundet Svenska kyrkan som förvaltare.

Fråga 8c: Ägandealternativet: Äganderätten till egendomen övergår

till trossamfundet Svenska kyrkan i dess helhet. Vanliga civilrättsliga

regler gäller.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 8a

52 %

39 %

10 %

Fråga 8b

 8 %

81 %

11 %

Fråga 8c

48 %

42 %

10 %

Vissa remissinstanser har avgett ett positivt svar för mer än ett

alternativ. När SCB i en samlad analys av frågorna vägt samman svaren

från dem som endast valt ett alternativ blir utfallet att 43 procent förordar

lagstiftningsalternativet, 2 procent stiftelsealternativet och 39 procent

ägandealternativet. Inom gruppen kyrkokommuner är det i denna analys

en stor majoritet av stiftssamfälligheterna som förordar lagstiftnings-

alternativet. Även bland övriga kyrkokommuner är det en majoritet för

lagstiftningsalternativet, med undantag för flerpastoratssamfälligheter

och pastorat utan arbetsgivaransvar, vilka förordar ägandealternativet.

Flera av de församlingar som särskilt yttrat sig i denna fråga betonar i

likhet med t.ex. Östersunds församling att ägandet till och inflytandet

över fonderna bör ligga på lokal nivå och förvaltningen på högst

stiftsnivå.

Bland de remissinstanser som inte är kyrkokommuner finns det en

övervikt för lagstiftningsalternativet. Många instanser utanför Svenska

kyrkan avstår dock från att ta ställning i frågan.

Justitiekanslern anser att det vore en fördel att genom ägande-

alternativet kunna få äganderättsfrågan en gång för alla avgjord. Med

hänsyn till det allmänna intresset av att en stiftelse bibehålls för sitt

ändamål enligt donatorns föreskrifter vill han dock inte reservationslöst

förorda detta. Svea hovrätt och Kammarrätten i Jönköping tillstyrker

Kammarkollegiets förslag. Svenska kyrkans centralstyrelse menar att

övervägande skäl talar för ägandealternativet. Det innebär enligt central-

styrelsen en klar och enkel lösning som leder till otvetydiga förhållanden.

De invändningar som kan resas mot lagstiftningsalternativet anser

centralstyrelsen emellertid inte ha en sådan tyngd att alternativet skall

avvisas. Centralstyrelsen menar att de tre alternativen ger likvärdiga

förutsättningar när det gäller det inomkyrkliga regelsystemet och

möjligheten att behålla dagens förvaltningsorganisation. Ärkebiskopen

efter hörande av övriga biskopar tillstyrker ägandealternativet eftersom

det tydligare ger uttryck för att Svenska kyrkan har ansvar för att

använda all sin egendom på lämpligaste sätt för sin verksamhet.

Ägandealternativet förordas också av domkapitlen i Skara, Strängnäs och

Göteborg medan domkapitlen i Härnösand, Luleå och Stockholm

förordar lagstiftningsalternativet.

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund tillstyrker

lagstiftningsalternativet bl.a. därför att det ger ett starkt skydd för

ändamålet samtidigt som Svenska kyrkan får stor frihet i förvaltningen.

Alternativet visar enligt förbundet störst respekt för historiskt givna

förutsättningar, det liknar de nuvarande förhållandena och det är lätt att

förutse konsekvenserna av det. Stiftsjuristernas förening har inte någon

invändning mot att lagstiftningsmodellen införs, men betonar att

äganderätten i detta läge förblir oklar. Egendomsnämndernas samarbets-

organ förordar lagstiftningsalternativet. Sveriges jordbruksarrendatorers

förening anser det vara mycket väsentligt med en sammanhållen

förvaltning för kyrkans arrendefastigheter så att strukturen förbättras och

investeringar görs med sikte på i framtiden konkurrenskraftiga

kyrkoarrenden.

1997 års kyrkomöte: Regeringens förslag tillstyrks. Det föreligger

enighet, oavsett val av alternativ, om att avkastningen av prästlöne-

tillgångarna också framgent skall användas för Svenska kyrkans

förkunnelse. Enighet råder också när det gäller prästlönetillgångarnas

förvaltning. Oavsett om lagstiftnings- eller ägandealternativet väljs, får

det ankomma på kyrkomötet att bestämma om egendomens förvaltning.

Kyrkomötet ansluter sig till Kammarkollegiets bedömning att några

nämnvärda skillnader i fråga om effekterna av ägandet inte föreligger

mellan de båda alternativa möjligheterna. Vid en sammanvägning av för-

och nackdelar med de båda alternativen och med särskild vikt lagd på att

inomkyrkliga diskussioner om äganderätten skall kunna undvikas och på

statens intresse av ett kvarstående ansvar bör lagstiftningsalternativet

väljas i fråga om prästlönetillgångarna. Kyrkomötet fäster också

avseende vid remissopinionen, vid att lagstiftningsalternativet hittills inte

inneburit några problem och vid att även lagstiftningsalternativet innebär

att ägandeförhållandena i fråga om prästlönetillgångarna klarläggs.

Skälen för regeringens förslag: I propositionen Ändrade relationer

mellan staten och Svenska kyrkan (prop. 1995/96:80) betonades att man

bör finna de rättsliga lösningar för kyrkans disposition av den kyrkliga

egendomen som behövs för att trygga egendomens bestånd för avsedda

ändamål. Två möjliga lösningar angavs för den specialreglerade egen-

domen. Dels kunde den bilda stiftelser som förvaltas av Svenska kyrkan

och som följer bestämmelserna i stiftelselagen. Dels kunde bestämmelser

om egendomen ges i lagen om Svenska kyrkan. Med stöd av de

sistnämnda kunde kyrkomötet utfärda bestämmelser om förvaltningen av

egendomen. Regeringen uttalade att detta senare alternativ som förts

fram av Svenska kyrkans centralstyrelse och som 1995 års kyrkomöte

ställt sig bakom framstod som ett huvudalternativ.

Beträffande den del av den specialreglerade egendomen som betecknas

prästlönetillgångar behandlar Kammarkollegiet i sin utredning de två

nämnda alternativen och presenterar dessutom ett tredje alternativ,

äganderätt. I detta alternativ tillförs trossamfundet Svenska kyrkan

prästlönetillgångarna med äganderätt. Kyrkomötet får besluta om

formerna för förvaltningen.

Vissa utgångspunkter för regeringens bedömning

Prästlönetillgångar är en gemensam benämning på prästlönefastigheter

och prästlönefonder. Prästlönefastighet är enligt 41 kap. 1 § första

stycket 1 kyrkolagen fast egendom eller tomträtt vars avkastning är

avsedd för avlöning åt kyrkoherde eller komminister i visst eller vissa

pastorat. Med prästlönefond avses enligt 41 kap. 23 § första stycket

kyrkolagen ersättning från prästlönefastighet på grund av försäljning,

expropriation, upplåtelse av naturtillgång eller liknande, som enligt

41 kap. 21 § kyrkolagen skall fonderas.

Synen på prästlönetillgångarnas ursprung och nuvarande ägande-

förhållanden är av grundläggande betydelse för förslag rörande egen-

domens framtida ställning. De statliga utredningar om den kyrkliga

egendomen som gjorts under detta århundrade har alla kommit till

slutsatsen att de enskilda tillgångarnas ursprung och ägarförhållanden är

oklara. En del av egendomen utgörs av kronoanslag som staten efter

reformationen har ställt till kyrkans förfogande. Kammarkollegiets

kartläggning visar dock att huvuddelen av tillgångarna har medeltida

ursprung. De har tillkommit genom gåvor och donationer från enskilda

eller genom andra tillskott från församlingsbor. I regel har ändamålet

med donationen varit att egendomens avkastning skulle utgöra avlöning

åt den vid lokalkyrkan anställde prästen. Med hänsyn till detta har

egendomen ansetts ha stiftelsekaraktär.

Prästlönetillgångarna utgörs i dag dels av ca 4 000 fastigheter med en

sammanlagd areal på ca 537 000 ha och ett sammanlagt taxeringsvärde

den 31 december 1995 på 4,8 mdkr, dels av 13 prästlönefonder med ett

sammanlagt marknadsvärde den 31 december 1995 på 1,1 mdkr.

Flera remissinstanser gör gällande att tillgångarna har getts till den

lokala församlingen med äganderätt och med ändamål att svara för

församlingsprästens lön och därför bör återföras till denna församling.

Regeringen ansluter sig dock till den numera vedertagna uppfattningen

att prästlönetillgångarna som regel har stiftelsekaraktär. Församlingen är

med ett sådant synsätt närmast att betrakta som en destinatär som har en

rätt att använda avkastningen av egendomen i enlighet med gällande

ändamål.

Även om egendomen i de flesta fall saknar klart dokumenterade

ursprungliga ändamålsbestämmelser har utvecklingen under senare tid

medfört att mera tydligt formulerade ändamål för egendomen vuxit fram

och lagfästs. Redan genom lagen den 9 december 1910 om prästerskapets

avlöning grundfästes principen att avkastning från prästlönetillgångar

som inte behövdes i en församling kunde användas för andra försam-

lingar, vars lönetillgångar inte täckte prästens lön. Denna princip har

sedan dess utgjort en bärande del av de system för ekonomisk utjämning

mellan Svenska kyrkans församlingar som utvecklats under 1900-talet. I

nuvarande utjämningssystem gäller att femtio procent av avkastningen av

prästlönetillgångarna skall inbetalas till kyrkofonden för att täcka

kostnaderna för utjämningen.

Även förvaltningen av prästlönetillgångarna har förändrats under

1900-talet genom lagstiftning. Från att helt och hållet ha förvaltats av den

lokala församlingen har förvaltningen av jorden, skogen och fonderna i

flera led flyttats dels till statliga myndigheter, dels slutligen till de kyrko-

kommunala egendomsnämnderna. Det senaste steget i denna utveckling

togs år 1995 då förvaltningen av löneboställenas jordbruk fördes över till

egendomsnämnderna och prästlönefonderna sammanfördes till stiftsvisa

fonder under egendomsnämndernas förvaltning.

Den här beskrivna utvecklingen innebär en generell förändring i flera

steg som gradvis etablerat ett förändrat ändamål och en stiftsvis gemen-

sam förvaltning för alla slag av prästlönetillgångar. Denna utveckling har

skett i enighet mellan staten och kyrkan. Reformen bör bygga vidare på

denna grund.

Formen för Svenska kyrkans disposition av egendomen

Av de alternativ för att ställa prästlönetillgångarna till Svenska kyrkans

förfogande som Kammarkollegiet har utrett får stiftelsealternativet ett

mycket svagt stöd av remissinstanserna. I detta alternativ skapas en enda

stiftelse av tillgångarna med Svenska kyrkan på nationell nivå som

förvaltare. Stiftelselagen blir tillämplig fullt ut på stiftelsen. Det ger ett

starkt skydd för ändamålet. Det medför även att det krävs permutation för

vissa ändringar av stiftelsens förvaltning. Kammarkollegiet har inte

funnit sådana fördelar med stiftelsealternativet att det blivit kollegiets

huvudförslag. Inte heller regeringen ser några fördelar med

stiftelsealternativet som gör att det bör övervägas ytterligare.

De alternativ som kan komma i fråga är därmed lagstiftnings-

alternativet och ägandealternativet. Kammarkollegiet anser att de båda

alternativen ger likvärdiga förutsättningar när det gäller det inomkyrkliga

regelsystemet och möjligheten att behålla dagens förvaltnings-

organisation. Till sina praktiska konsekvenser för Svenska kyrkan är det

sannolikt små skillnader mellan dessa båda lösningar.

Vid valet mellan de båda alternativen fäster regeringen särskild vikt

vid att det i principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och

Svenska kyrkan slås fast att den lösning som väljs skall trygga egen-

domens bestånd för avsedda ändamål. Den egendom det är fråga om

uppgår till betydande värden. Den har byggts upp under lång tid och

under medverkan av hela befolkningen. Det är därför ett allmänt intresse

att de ändamål som är knutna till egendomen fullföljs. I lag-

stiftningsalternativet tar samhället genom riksdagen ett delansvar för att

detta sker.

Av de principer som gäller för reformen i stort följer även att sättet att

ställa egendomen till Svenska kyrkans framtida diposition inte bör

medföra större förändringar av rådande förhållanden än som är nöd-

vändiga. Det har inte framkommit att den nuvarande formen för för-

valtning av prästlönetillgångarna inneburit några allvarliga problem.

Kammarkollegiet förordar lagstiftningsalternativet och en majoritet av

remissinstanserna tillstyrker detta alternativ. Med hänsyn till detta och

till vad regeringen anfört ovan bör lagstiftningsalternativet genomföras.

Regeringen föreslår således att prästlönetillgångarnas stiftelseliknande

karaktär bibehålls genom att det i lag läggs fast att de skall förvaltas av

Svenska kyrkan såsom självständiga förmögenheter. Med hänsyn till

tillgångarnas betydelse och behovet av långsiktigt skydd för deras

ändamål bör dessa grundläggande bestämmelser, i enlighet med vad

kollegiet föreslagit, tas in i lagen om Svenska kyrkan. Bestämmelserna

bör begränsas till de grundläggande stadganden som är nödvändiga för

att ange egendomens ställning.

Egendomen har stor betydelse för Svenska kyrkan och ingår som en

viktig del i utjämningssystemet. Det är därför nödvändigt att förvalt-

ningen liksom i dag kan ske enhetligt i hela landet. Detta kan uppnås

genom att trossamfundet Svenska kyrkan görs till egendomens förvaltare.

Det hindrar dock inte att den praktiska förvaltningen fortsatt kan skötas

på stiftsnivå om Svenska kyrkan finner detta lämpligt. De närmare regler

om förvaltningen av tillgångarna som behövs och som i dag återfinns i

41 kap. i kyrkolagen blir en fråga för Svenska kyrkan att besluta om i

egenskap av förvaltare.

Egendomen har ett unikt historiskt ursprung och en särpräglad

stiftelsekaraktär. Den kommer att regleras i lag som har särskilt konstitu-

tionellt skydd. Bestämmelserna i stiftelselagen med undantag av

1 kap. 4 § är i dag inte tillämpliga på egendomen. Stiftelselagens

bestämmelser bör inte heller i fortsättningen gälla för prästlöne-

tillgångarna.

Föreskrifterna för den ekonomiska förvaltningen av prästlöne-

fastigheterna bör motsvara de krav som ställs i stiftelselagen på

förvaltning av stiftelsekapital och gälla för samtliga prästlönetillgångar. I

lagen om Svenska kyrkan bör därför föreskrivas att förmögenheten skall

vara placerad på ett godtagbart sätt.

Flera remissinstanser har förordat ägandealternativet med

motiveringen att egendomens ägandeförhållanden därmed slutligt

klarläggs. Även i lagstiftningsalternativet klargörs dock ägande-

förhållandena på ett sätt som bör vara tillfyllest för en rationell

förvaltning för Svenska kyrkan och för att möta de krav som olika

samhällsorgan måste ställa för att kunna fullgöra sina uppgifter gentemot

kyrkan. Egendomen förblir självägande rättssubjekt med ett gemensamt

ändamål. Detta markeras genom särskilda bestämmelser i lagen om

införande av lagen om Svenska kyrkan.

Det torde inte råda någon oklarhet om den totala egendomsmassans

omfattning. Den motsvarar den egendom som egendomsnämnderna i dag

förvaltar. Prästlönefonderna utgör sedan år 1995 stiftsvisa fonder.

Prästlönefastigheterna inom ett stift förvaltas gemensamt inom samma

förvaltningsorganisation. När en fastighet säljs förs ersättningen till

stiftets prästlönefond. I praktiken sker således en stiftsvis gemensam

förvaltning av alla prästlönetillgångar. Huruvida fastigheterna betraktas

som ett rättssubjekt per fastighet, per församling som den ursprungligen

härrör från eller per stift torde sakna praktisk betydelse.

7.3.2 Prästlönetillgångarnas ändamål

Regeringens förslag: Prästlönetillgångarna skall ha till ändamål att

bidra till de ekonomiska förutsättningarna för Svenska kyrkans

förkunnelse. Endast avkastningen får användas för ändamålet.

Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Fråga 7 i avsnittet Den kyrkliga egendomen i

Remiss I rörde det övergripande ändamålet för prästlönetillgångarna efter

relationsändringen. Förslaget har tillstyrkts av en mycket stor andel av de

svarande.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 7

96 %

2 %

2 %

Remissinstanser utanför Svenska kyrkan tar i stor utsträckning inte

ställning i frågan. Bland de kyrkliga instanserna är det främst vissa

organisationer inom kyrkan som är negativa. En sådan remissinstans är

Svenska kyrkans församlingsnämnd som anser att orden de ekonomiska

i ändamålsbestämmelsen bör strykas. Domkapitlen i Härnösand och

Luleå, Egendomsnämndernas samarbetsorgan samt Jämtlands läns

museum anser att den gällande lokala pastoratsanknytningen skall

behållas, dvs. tillgångarna skall ha till ändamål att svara för prästlöner i

det pastorat till vilka tillgångarna hör. Liknande synpunkter framförs från

ett antal församlingar och pastorat, t.ex. Långasjö församling och

Tomelilla pastorat. Flera församlingar anser också att ändamålet bör vara

det som i 4 § i förslaget till lag om Svenska kyrkan anges som en

församlings grundläggande uppgift.

1997 års kyrkomöte: Prästlönetillgångarnas främsta ändamål måste

också i framtiden vara att ge ekonomisk avkastning till stöd för kyrkans

verksamhet. Detta hindrar givetvis inte det angelägna i att den

ekonomiska förvaltningen bedrivs på ett sätt som tillgodoser

naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen eller andra ideella

intressen i anslutning till kyrkans verksamhet. Den av regeringen

föreslagna lagtexten rymmer goda möjligheter till ett sådant

hänsynstagande.

Skälen för regeringens förslag: Prästlönetillgångarna har för när-

varande flera ändamålsbestämmelser som delvis överlappar varandra.

Det övergripande målet för all förvaltning av kyrklig jord är enligt

41 kap. 9 § första stycket kyrkolagen att den skall inriktas på att

vidmakthålla de ekonomiska förutsättningarna för Svenska kyrkans

förkunnelse. För prästlönetillgångarna gäller därutöver genom

bestämmelserna i 41 kap. 1 § första stycket 1 och 21 § kyrkolagen det

speciella ändamålet att deras avkastning är avsedd för avlöning åt

kyrkoherde eller komminister i visst eller vissa pastorat. Ytterligare ett

ändamål för prästlönetillgångarna anges i 42 kap. 15 och 16 §§

kyrkolagen. Där bestäms att femtio procent av avkastningen av

tillgångarna skall betalas till kyrkofonden. Denna del av avkastningen

kommer därmed att användas för samma ändamål som kyrkofondens

medel i övrigt, dvs. kyrklig utjämning och vissa kyrkliga kostnader.

Till detta kommer att även ett förvaltningsmål har knutits till den

kyrkliga jorden. Enligt 41 kap. 9 § andra stycket kyrkolagen skall den

förvaltas så effektivt som möjligt och på ett sådant sätt att den ger bästa

möjliga avkastning.

Enligt principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och Svenska

kyrkan är en utgångspunkt för den kyrkliga egendomens ställning efter

relationsändringen att den skall bestå för avsedda ändamål. Flera remiss-

instanser inom kyrkan menar att ändamålet att svara för lön åt präster i

vissa pastorat är det överordnade och att detta skall komma till uttryck.

De olika ändamål som ovan beskrivits för tillgångarna har lika stor

giltighet. Med hänsyn till att det inte råder några motsättningar mellan de

mer speciella ändamålen och det övergripande ändamålet är det i princip

tillräckligt att ange det senare. Ändamålet för egendomen bör således

anges som att bidra till de ekonomiska förutsättningarna för Svenska

kyrkans förkunnelse. Endast avkastningen bör få användas för ändamålet.

I annat fall kan tillgångarnas fortbestånd äventyras.

Om endast det övergripande ändamålet för prästlönetillgångarna

lagregleras skulle dock som Kammarkollegiet har funnit de

församlingar och samfälligheter som nu tillsammans har rätt till hälften

av avkastningen av tillgångarna enligt andelstal inte ha någon garanti för

att denna rätt består efter relationsändringen. För att undvika en sådan

situation bör en bestämmelse av innebörd att högst hälften av av-

kastningen får användas för annat kyrkligt ändamål ingå i över-

gångslagstiftningen. Det kan efter relationsändringen även bli nödvändigt

att inom hälftenandelen av avkastningen besluta om en annan

inbördes fördelning av andelstal mellan församlingar och kyrkliga

samfälligheter än den som nu gäller. Därför bör rätten för en församling

eller samfällighet till visst andelstal bestå tills annat beslutas efter

tillstånd av Kammarkollegiet enligt samma grunder som gäller för

permutation.

7.4 Vissa frågor rörande egendomen

7.4.1 Tillsyn, bokföring och revision

Regeringens förslag: Regeringen får besluta om tillsyn av

förvaltningen av prästlönetillgångarna. Bokföringen av den kyrkliga

egendomen skall efter år 1999 hanteras enligt de allmänna regler för

bokföring som kommer att gälla för registrerade trossamfund.

Regeringens bedömning: Det finns inte något behov av en statlig

revision av förvaltningen av den kyrkliga egendomen.

Kammarkollegiets förslag: Kollegiet har lämnat förslag om tillsyn

och revision som överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: I Remiss I, avsnittet Den kyrkliga egendomen,

avsåg fråga 9 Kammarkollegiets förslag om tillsyn. Utfallet blev en svag

övervikt för förslaget. Frågan var den enda i remissomgången som inte

stöddes av en majoritet av remissinstanserna.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 9

48 %

46 %

6 %

Av SCB:s rapport över enkätutfallet framgår att det med en

befolkningsviktad svarsfördelning endast är stiftssamfälligheterna bland

de kyrkliga remissinstanserna som är positiva till förslaget om tillsyn,

övriga kyrkliga kommuner är negativa. Organ utanför Svenska kyrkan tar

i stor utsträckning inte ställning i frågan. Bland de remissinstanser som

avgett särskilda kommentarer är det flera som i likhet med Gävle Staffans

församling anser att tillsynen kan utövas av kyrkomötet med stöd av

lagen om Svenska kyrkan.

Kammarrätten i Stockholm anser att förslaget om tillsyn är synnerligen

välgrundat med hänsyn till de stora ekonomiska värden som det är fråga

om. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund delar Kammar-

kollegiets uppfattning att det inte behövs en statlig tillsyn men anser att

det bör finnas utrymme för att en särskild tillsyn anordnas.

I enkäten ställdes inte några frågor beträffande bokföring eller

revision. Riksrevisionsverket har inte haft några synpunkter på

Kammarkollegiets bedömning av behovet av statlig revision. Svenska

kyrkans centralstyrelse uttalar att man förutsätter att bokföringen av

tillgångarna även i fortsättningen utan hinder av förslagen i

betänkandet Översyn av redovisningslagstiftningen (SOU 1996:157)

skall kunna ske stiftsvis hos förvaltarna och inte behöva ske hos de

stiftelseliknande rättssubjekt som prästlönetillgångarna utgör.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

Tillsyn

Som en del i stat kyrkareformen ingår att staten ställer egendom som nu

betraktas som en del av det allmänna till trossamfundet Svenska kyrkans

förfogande. Detta sker under vissa allmänna förutsättningar såsom att

ingen ändring av Svenska kyrkans identitet sker genom relations-

ändringen och att egendomen används för samma ändamål som i dag.

Det är naturligt att frågor om tillsyn över förvaltningen av egendomen

aktualiseras i detta sammanhang.

Regeringens förslag rörande den kyrkliga egendomen innebär att de

flesta kategorierna av kyrklig jord överförs till organ inom Svenska

kyrkan med äganderätt, oftast förenad med en ändamålsbestämmelse. För

prästlönetillgångarna föreslås att de skall utgöra särskilda rättssubjekt

och förvaltas av Svenska kyrkan med stöd av regler i lagen om Svenska

kyrkan, där även en ändamålsbestämmelse för egendomen skall ingå.

Eftersom de olika kategorierna av kyrklig jord enligt förslaget får olika

ställning efter relationsändringen måste frågan om behovet av tillsyn

bedömas separat för de olika dispositionsformerna.

Regeringen delar Kammarkollegiets bedömning att i de fall där

egendomen övergår till kyrkan med äganderätt är förändringen av

dispositionsrätten så genomgripande att det inte är motiverat med en

särskild statlig tillsyn. Det gäller även om äganderätten är inskränkt av en

ändamålsbestämmelse. På samma sätt som gäller för annan ändamåls-

bunden egendom som disponeras av olika enskilda organisationer får det

vara en uppgift för mottagaren av egendomen att genom intern revision

ordna en tillfredsställande tillsyn över att egendomen används på avsett

sätt.

Något annorlunda förhåller det sig med prästlönetillgångarna.

Tillgångarnas ursprung, karaktär och omfattning motiverar att deras

förvaltning och ändamål regleras i lagen om Svenska kyrkan. Det är

därmed också rimligt att överväga en tillsyn över denna förvaltning. För

närvarande finns det dock inte något som tyder på att en tillsyn är

nödvändig. Under sådana omständigheter är det tillräckligt att regeringen

ges möjlighet att om så skulle bedömas erforderligt besluta om tillsyn

över förvaltningen. Lagrådet har påpekat att den föreslagna

bestämmelsen inte ger regeringen möjlighet att meddela föreskrifter i

frågor om t.ex. redovisning, förelägganden och tillträde. Som regeringen

uttalat beträffande motsvarande bestämmelse för Lunds domkyrka (se

avsnitt 7.2.1), finns det inte anledning att anta att Svenska kyrkan

medvetet skulle försvåra en tillsyn som beslutats av regeringen eller

underlåta att följa rekommendationer som ges i anledning av sådan

tillsyn. Även när det gäller prästlönetillgångarna har således möjligheten

för regeringen att besluta om tillsyn över förvaltningen ett värde.

Tillämpliga bokföringsregler

Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter är för när-

varande undantagna från bokföringsskyldighet enligt bokföringslagen

(1976:125). För deras del gäller i stället reglerna om räkenskapsföring

och redovisning i 19 kap. kyrkolagen. När kyrkolagen upphör att gälla

vid utgången av år 1999 blir de allmänna regler om bokföringsskyldighet

som kommer att gälla för registrerade trossamfund tillämpliga även på

Svenska kyrkan.

I dag är huvudregeln i bokföringslagen att näringsidkare är bok-

föringsskyldiga. Ideella föreningar och stiftelser är därför bokförings-

skyldiga i den mån de utövar näringsverksamhet. För stiftelser gäller

dessutom bokföringsskyldighet enligt stiftelselagen i vissa ytterligare

fall, bl.a. om de är moderstiftelser eller om deras tillgångar överstiger ett

visst belopp. I samband med beredningen av ärendet om översyn av

redovisningslagstiftningen får avgöras vilka krav på redovisning

samhället bör ställa på registrerade trossamfund och sådana särskilda

rättssubjekt av stiftelseliknande karaktär som prästlönetillgångarna och

Lunds domkyrka utgör. Vid denna prövning får övervägas om

trossamfundens speciella organisationsstruktur föranleder särskilda

bedömningar rörande bokföringsskyldigheten. I det sammanhanget får

också övervägas i vilken utsträckning trossamfunden bör omfattas av

samma revisionsregler som gäller för andra associationer.

Bokföringen av den kyrkliga egendom som vid relationsändringen

överförs till olika organ inom Svenska kyrkan kommer således att följa

de regler om bokföring som då gäller för det organ till vilket egendomen

förs. Det finns inte någon anledning att anta att detta kommer att medföra

avsevärda olägenheter för Svenska kyrkan.

Behovet av statlig revision

Regeringen delar Kammarkollegiets bedömning att det saknas anledning

att föreslå en särskild statlig revision som tar sikte på förvaltningen av

den kyrkliga egendomen. De allmänna bokförings- och revisionsregler

som blir tillämpliga för registrerade trossamfund och den rätt att ta del av

handlingar som avses komma att gälla inom Svenska kyrkan bör vara

tillräckliga för att garantera att förvaltningen blir allsidigt genomlyst. De

offentliga medel som Svenska kyrkan enligt principbeslutet kommer att

förfoga över inom begravningsverksamheten och vid hanteringen av

ersättning för vård av kulturhistoriskt värdefull egendom förutsätter även

de en trovärdig revision på alla nivåer inom kyrkan. Regeringen utgår

från att Svenska kyrkan kommer att utforma de närmare bestämmelser

som är nödvändiga för att åstadkomma detta. Som nyss nämnts får det

senare övervägas om Svenska kyrkan och andra trossamfund bör

omfattas av de regler om revision som gäller för andra associationer.

7.4.2 Ersättningsfrågor

Regeringens förslag: En regel införs som innebär att om någon som

före relationsändringen var ägare till eller hade särskild rätt till kyrklig

egendom lider förlust genom att egendomen överförs till Svenska

kyrkan, en församling eller en kyrklig samfällighet, så skall staten

utge ersättning för skadan.

Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Det ställdes inte någon särskild enkätfråga i

Remiss I om detta förslag. Mycket få remissinstanser har haft några

synpunkter på förslaget. Domkapitlet i Härnösand föreslår att rätten till

ersättning begränsas genom en tidsfrist inom vilken talan skall väckas.

1997 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Förslagen om den kyrkliga

egendomen i denna proposition innebär att viss egendom av enskild,

stiftelseliknande karaktär överförs med äganderätt till Svenska kyrkan

eller dess församlingar eller kyrkliga samfälligheter. Andra kategorier av

kyrklig egendom prästlönetillgångarna och Lunds domkyrka med

fastigheter och fastighetsfond bibehåller den stiftelseliknande karaktär

de har i dag, men skall förvaltas under ändrade förhållanden.

I 2 kap. 18 § regeringsformen finns regler om skydd för äganderätten

som innebär att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna

eller till någon enskild eller tvingas tåla att det allmänna inskränker

användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose

angelägna allmänna intressen. Den som tvingas avstå sin egendom eller

tåla rådighetsinskränkningar av visst slag är enligt bestämmelsen

tillförsäkrad ersättning för förlusten eller skadan. Ersättningen skall

bestämmas enligt grunder som anges i lag. Genom lagen (1994:1219) om

den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga

rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller från och med den

1 januari 1995 även reglerna om egendomsskydd i Europakonventionen

som svensk lag. I artikel 1 i första tilläggsprotokollet till konventionen

anges att varje fysisk eller juridisk person skall ha rätt till respekt för sin

egendom och att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas

intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens

allmänna grundsatser. Enligt andra stycket i artikeln skall emellertid

första styckets bestämmelser inte inskränka en stats rätt att genomföra

sådan lagstiftning som en stat finner erforderlig för att reglera nyttjandet

av viss egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse. Enligt

2 kap. 23 § regeringsformen får lagar eller andra föreskrifter inte

meddelas i strid med Sveriges åtaganden enligt Europakonventionen.

Även om regeringens förslag inte är avsett att medföra inskränkningar

i dispositionsrätten till egendomen för de organ inom Svenska kyrkan

som i dag innehar den, innebär förslaget formellt sett en övergång av

äganderätten till viss egendom från enskilda subjekt av stiftelsekaraktär

till olika delar av ett registrerat trossamfund.

Syftet med regeringens förslag beträffande den kyrkliga egendomen är

att skapa klara och överskådliga ägarförhållanden till egendomen. Detta

får anses utgöra ett allmänt intresse av sådan vikt att förslaget kan

genomföras utan hinder av bestämmelserna om egendomsskydd i

grundlagen och Europakonventionen.

Det kan inte helt uteslutas att det i samband med äganderätts-

övergången uppkommer skada för någon rättsinnehavare, t.ex. den som

har nyttjanderätt till en berörd fastighet. Redan av allmänna principer

torde följa att en sådan rättsinnehavare bör ha rätt till ersättning. Reglerna

om egendomsskydd i 2 kap 18 § regeringsformen föreskriver därtill att

den som genom expropriation eller annat sådant förfogande tvingas avstå

sin egendom skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten. En

bestämmelse om sådan ersättning erfordras därför.

Med hänsyn till de speciella förhållanden som gäller för den kyrkliga

egendom som nu är aktuell är det svårt att föreställa sig en situation då

det på grund av förslaget uppkommer en ersättningsgill ekonomisk

förlust. Regeringen finner att det sannolikt endast undantagsvis kan bli

fråga om ersättningsanspråk till följd av den föreslagna lagstiftningen.

Det är också svårt att bedöma arten av de förluster som skulle kunna bli

ersättningsgilla. Mot denna bakgrund bör det i lagen inte ges några

närmare föreskrifter om hur ersättningen skall bestämmas annat än att

ersättningen skall vara skälig.

Eftersom det inte går att förutse vilka olika slag av ersättningsanspråk

som kan uppkomma till följd av förslaget, är det inte motiverat att införa

en tidsfrist av det slag som Domkapitlet i Härnösand föreslagit.

7.4.3 Skyddet för natur- och kulturmiljövårdens intressen

Regeringens bedömning: Vid förvaltningen av den kyrkliga

egendomen bör naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen kunna

tillgodoses genom den skyddslagstiftning som finns inom dessa

områden. Någon särskild bestämmelse i lagen om Svenska kyrkan

behövs inte.

Kammarkollegiets förslag: Kollegiet har inte lämnat några förslag i

denna del.

Remissinstanserna: Riksantikvarieämbetet och statens historiska

museer anser att den kyrkliga miljön i sin helhet inklusive boställe och

odlingsmark utgör ett kulturarv som bör tas till vara i så stor utsträck-

ning som möjligt. Lagen om Svenska kyrkan bör därför kompletteras

med bestämmelser motsvarande nuvarande 41 kap. 8 och 10 §§ kyrko-

lagen.

1997 års kyrkomöte: Prästlönetillgångarnas främsta ändamål måste

också i framtiden vara att ge ekonomisk avkastning till stöd för kyrkans

verksamhet. Detta hindrar givetvis inte det angelägna i att den

ekonomiska förvaltningen bedrivs på ett sätt som tillgodoser

naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen eller andra ideella

intressen i anslutning till kyrkans verksamhet. Den av regeringen

föreslagna lagtexten rymmer goda möjligheter till ett sådant

hänsynstagande.

Skälen för regeringens bedömning: I 41 kap. 8 § kyrkolagen

föreskrivs att naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen skall beaktas

i skälig omfattning vid förvaltningen av den kyrkliga jorden. I 10 §

samma kapitel stadgas att egendomsnämnden skall inhämta yttrande från

länsstyrelsen innan den företar mera omfattande värdebeständig

rationalisering på en prästlönefastighets jordbruk eller utför utbyggnad

eller väsentlig ombyggnad av hus på sådana jordbruk. Bestämmelserna

är inte kopplade till något tillsynsförfarande och det finns inte några i

författning reglerade påföljder för den som inte följer dem. Det är därmed

svårt att bedöma vilken praktisk effekt reglerna har haft.

En bärande tanke bakom principbeslutet om ändrade relationer är att

Svenska kyrkan i högre grad än tidigare skall likställas med andra

trossamfund. Svenska kyrkan skall ges ökad frihet att bestämma i sina

egna angelägenheter och den omfattande speciallagstiftningen om

kyrkliga frågor skall upphöra. Den föreslagna lagen om Svenska kyrkan

skall därför endast innehålla det som är principiellt viktigt och av

grundläggande karaktär för Svenska kyrkan. Vad som i övrigt skall gälla

för trossamfundet Svenska kyrkan kommer därför att framgå dels av

vissa bestämmelser i lagen om trossamfund, dels av allmän lagstiftning

som är tillämplig på trossamfund, dels också av regler som fastställs

inom trossamfundet Svenska kyrkan.

En bestämmelse av det slag som Riksantikvarieämbetet föreslagit kan

inte anses vara principiellt viktig eller av grundläggande karaktär för

Svenska kyrkan som trossamfund. Regeringen finner därför inte skäl för

en sådan reglering som föreslagits. I stället bör naturvårdens och

kulturvårdens intressen tas till vara genom de skyddsregler som gäller

inom dessa områden. I t.ex. 4 kap. kulturminneslagen finns ingående

bestämmelser om kyrkliga kulturminnen som bl.a. omfattar

kyrkobyggnader, kyrkotomter och kyrkliga inventarier. Eventuella behov

av justeringar av sådana regler bör övervägas i samband med

behandlingen av Kulturarvsutredningens förslag rörande den kyrkliga

egendomen i betänkandet Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128) och

förslagen i betänkandet Staten och trossamfunden, Den kulturhistoriskt

värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven (SOU 1997:43)

från Kommittén angående det kyrkliga kulturarvet.

8 Författningskommentarer

8.1 Förslaget till lag om trossamfund

1 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.1.

2 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.1.

I förhållande till lagrådsremissens lagförslag har ändringar gjorts i

enlighet med Lagrådets förslag.

3 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.1. Andra meningen är ny i

förhållande till lagrådsremissens lagförslag och har tillkommit på förslag

av Lagrådet.

Bestämmelsen innebär att varje trossamfund måste ge möjlighet för

den som vill att utträda ur trossamfundet. Om ett trossamfund enligt sina

stadgar eller liknande grundregler har en regel om att utträde inte kan

ske, är den regeln således utan verkan. Bestämmelsen hindrar dock inte

att trossamfundet föreskriver en viss kortare tid innan utträde beviljas för

den som önskar utträde. Inte heller hindrar den att ett trossamfund

föreskriver att utträde endast kan ske vid viss tidpunkt varje år.

4 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.2. Den har utformats efter

förslag av Lagrådet.

Som Lagrådet påpekat torde man inte kunna motsatsvis dra slutsatsen

att inte en underårig kan på egen hand själv besluta om inträde eller

utträde, om hon eller han nått erforderlig mognad.

5 §

I bestämmelsen anges vad som menas med registrerat trossamfund.

6 §

Bestämmelsen innehåller en upplysning om att sådan reglering av

Svenska kyrkans förhållanden som avses i den föreslagna bestämmelsen

8 kap 6 § första stycket andra meningen regeringsformen (se prop.

1997/98:49) finns i den särskilda lagen om Svenska kyrkan.

Andra stycket har tillkommit på förslag av Lagrådet. Avsikten är att

klargöra vilka bestämmelser i lagen som inte gäller för Svenska kyrkan.

7 12 §§

Dessa bestämmelser handlar om förfarandet vid registrering m.m. Av 5 §

och 6 § andra stycket följer att de inte är tillämpliga på Svenska kyrkan.

7 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.3, 5.4 och 5.6.

I bestämmelsen uttrycks de krav som ett trossamfund måste uppfylla

för att kunna registreras.

Av första stycket framgår att ett trossamfund för att kunna registreras

skall ha antagit stadgar eller något motsvarande grunddokument, varav

trossamfundets ändamål framgår liksom hur det fattas beslut i tros-

samfundets angelägenheter. Vidare anges att trossamfundet skall ha en

styrelse eller motsvarande organ.

För att kunna registreras måste trossamfundet enligt andra stycket ha

ett namn som inte kan förväxlas med andras.

8 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.4.

9 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.5.

Första stycket innebär att ett trossamfund som registreras får

rättskapacitet som registrerat trossamfund genom registreringsbeslutet.

Att Svenska kyrkan och dess organ har rättskapacitet framgår av 3 § i

lagen om Svenska kyrkan.

Av andra stycket framgår i vilka fall trossamfundet förlorar sin

rättskapacitet.

10 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.6.

11 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.7.

Andra stycket har tillkommit med anledning av ett påpekande från

Lagrådet.

Hänvisningen i tredje stycket till lagen (1987:667) om ekonomiska

föreningar innebär att de angivna bestämmelserna skall gälla i tillämpliga

delar vid likvidation enligt denna lag.

12 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.7. Den har i stort utformats

efter förslag av Lagrådet.

Vid avregistrering utan föregående likvidation övertas trossamfundets

rättigheter och skyldigheter av den ideella förening som trossamfundet då

kommer att utgöra. Detta förutsätter att det finns något slag av

funktionell identitet mellan det registrerade trossamfundet och dess

efterföljare. Tillgångar och skulder kan därför inte övergå till en redan

tidigare befintlig juridisk person. Inte heller är det möjligt att dela upp

trossamfundets tillgångar och skulder på flera juridiska personer.

13 §

Bestämmelsens tre första stycken behandlas närmare i avsnitt 5.8.

Paragrafen kompletterar bestämmelserna i 7 12 §§. Av första stycket

framgår att självständiga organisatoriska delar av ett trossamfund som

har registrerats enligt lagen om trossamfund också får registreras, om de

uppfyller kraven i 7 §. Det bör dock inte komma i fråga att

organisatoriska delar registreras, såvida de inte framstår som själv-

ständiga, åtminstone i förhållande till tredje man. När organisatoriska

delar registreras, skall i princip samma bestämmelser tillämpas som

gäller vid registrering av trossamfund. I vissa situationer kan det dock

vara nödvändigt att göra avsteg från denna huvudregel. Som exempel kan

nämnas den organisatoriska delens namn. Det förefaller inte nödvändigt

att strikt upprätthålla kravet på att namnet skall vara ägnat att särskilja

verksamheten från andras när det gäller organisatoriska delar.

Svenska kyrkans församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift är

enligt fjärde stycket registrerade organisatoriska delar av Svenska

kyrkan. Rättskapaciteten regleras i 3 § lagen om Svenska kyrkan, se även

avsnitt 6.2. Lagrådet har anfört att regleringen i detta stycke mer

naturligt har sin plats i lagen om Svenska kyrkan och föreslagit att den

skall föras över dit. Regeringen delar inte den uppfattningen bl.a. med

hänsyn till att Svenska kyrkans rättsliga ställning regleras i denna lag och

till att ett av huvudsyftena med hela reformen är att öka likställigheten

mellan olika trossamfund, vilket tydligare kommer till uttryck med den

av regeringen föreslagna lösningen.

14 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.4 och 5.5.

15 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.6 och 5.8.

Enligt första stycket svarar det registrerade trossamfundet självt för

sina skyldigheter, vilket bl.a. innebär att trossamfundets medlemmar i

princip är fria från personligt ansvar. Av andra stycket framgår att detta

även gäller varje självständig organisatorisk del inom ett registrerat

trossamfund.

16 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.5 och 6.4.

17 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.4 och 5.7.

8.2 Förslaget till lag om Svenska kyrkan

1 2 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 6.1.

Bestämmelserna, vilka försöker spegla den syn på sig själv som kyrkan

givit uttryck åt, är avsedda att garantera att Svenska kyrkans identitet

bevaras efter relationsändringen.

1 §

Av bestämmelsen framgår att Svenska kyrkan är organiserad på tre skilda

nivåer, vilka gemensamt utgör trossamfundet Svenska kyrkan. På lokal

nivå framträder Svenska kyrkan som församlingar, på regional nivå som

stift och på nationell nivå genom kyrkomötet och de eventuella ytter-

ligare organ som detta väljer att inrätta för att svara för stiftens och

församlingarnas gemensamma angelägenheter. De tre nivåerna är fasta

beståndsdelar i helheten och kan inte utträda ur denna.

2 §

I bestämmelsen anges Svenska kyrkans karaktär av öppen folkkyrka med

rikstäckande verksamhet. Därmed avses att säkerställa att Svenska

kyrkans uppdrag efter relationsändringen kommer att vara detsamma som

i dag, dvs. att överräcka evangelium i ord och handling till hela folket (jfr

2KL1995:1 s. 25).

Vidare anges att Svenska kyrkan skall bedriva en rikstäckande verk-

samhet i samverkan mellan en demokratisk organisation och kyrkans äm-

bete. Detta innebär att den för Svenska kyrkan grundläggande föreningen

av folkligt förankrad självstyrelse och prästerlig ämbetsförvaltning, den

så kallade dubbla ansvarslinjen, även i framtiden kommer att gälla som

organisatorisk princip inom Svenska kyrkan. Vidare innebär det att valen

inom kyrkan skall vara fria och demokratiska.

3 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 6.2.

Av 5 § och 13 § fjärde stycket lagen om trossamfund framgår att

Svenska kyrkan utgör ett registrerat trossamfund och att församlingar,

kyrkliga samfälligheter och stift är registrerade organisatoriska delar av

Svenska kyrkan.

4 6 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 6.3.

I bestämmelserna beskrivs Svenska kyrkans organisatoriska struktur.

De innehåller också bestämmelser om de övergripande uppgifter och den

grundläggande kompetens som tillkommer de olika kyrkliga nivåerna.

Vidare framgår det av bestämmelserna hur beslutsstrukturen i Svenska

kyrkan är uppbyggd.

7 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 6.4.

8 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 6.4.

I första stycket anges att det i första hand är församlingen som beslutar

om den obligatoriska lokala kyrkoavgiften. Det är dock också möjligt att

avgiften i stället beslutas av den kyrkliga samfällighet i vilken försam-

lingen ingår. Alternativt kan lokal kyrkoavgift för olika ändamål

beslutas såväl av församlingen som av den kyrkliga samfälligheten.

I förhållande till lagrådsremissens lagförslag har andra meningen fått

en något annorlunda utformning med anledning av Lagrådets

synpunkter.

9 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.3 och 7.4.1.

I bestämmelsen anges den egendom som är av sådan vikt att den bör

regleras i lagen. Ändamålsbestämmelsen för tillgångarna, det förhållan-

det att endast avkastningen får användas för ändamålet och att en

förvaltare utses är de faktorer som utgör grunden för tillgångarnas

ställning som självständiga förmögenheter. Att prästlönetillgångarna

utgör särskilda rättssubjekt framgår av 10 § lagen om införande av lagen

om Svenska kyrkan. Ändamålet för rättssubjekten anknyter till det nu

gällande ändamålet. Det kan endast ändras genom ändring av lagen. När

det gäller att fastställa vad som utgör egendomens avkastning avses inte

någon ändring av nuvarande tillämpning som utvecklats med stöd av

41 kap. kyrkolagen. Då stiftelselagen inte skall tillämpas blir det Svenska

kyrkan som får bestämma i denna fråga i egenskap av förvaltare.

Genom andra stycket andra meningen bemyndigas regeringen att

besluta om tillsyn över förvaltningen och hur sådan tillsyn skall vara

ordnad.

Tredje stycket innebär i sak att stiftelselagens allmänna bestämmelse

om placering av en stiftelses förmögenhet skall utgöra norm för

prästlönetillgångarnas placering. Det får förutsättas att Svenska kyrkan

bestämmer enhetliga regler i frågor rörande tillgångarnas förvaltning

såsom t.ex. placeringsinriktning, värdesäkring av kapitalet och beräkning

av den disponibla avkastningen.

10 11 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 6.5.1.

I dessa bestämmelser behandlas rätten att ta del av sådana handlingar

inom Svenska kyrkan som tillkommer efter år 1999.

12 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 6.5.1.

Enligt bestämmelsen bildas Svenska kyrkans arkiv av de handlingar

från den kyrkliga verksamhet som avses i 11 § dvs. de handlingar som

omfattas av den inomkyrkligt reglerade handlingsoffentligheten. Dessa

arkiv skall hanteras på i princip samma sätt som myndighetsarkiv.

Beträffande de av Svenska kyrkans handlingar som avses i 10 § och som

alltså omfattas av den offentligrättsligt reglerade handlingsoffentligheten

kommer bestämmelserna i arkivlagen (1990:782) att gälla.

13 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 6.6.

Enligt första stycket skall beslut som innebär att någon inte får ta del

av handlingar som avses i 11 § kunna överprövas av ett organ inom

Svenska kyrkan. Bestämmelsen är avsedd att exklusivt reglera

möjligheterna att få negativa beslut prövade, dvs. det skall inte gå att

klaga till statlig domstol.

Av andra stycket framgår att Svenska kyrkan skall inrätta ett särskilt

organ för att inom kyrkan ytterst pröva frågor som avses i första stycket.

Genom att förekomsten av detta organ anges i lagen om Svenska kyrkan

markeras dess oberoende ställning. Formuleringen utesluter inte möj-

ligheten att först låta beslut prövas av en mellaninstans, t.ex. på regional

nivå.

Som Lagrådet har erinrat blir inte beslut av det överprövande organet

exigibla (verkställbara).

14 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 6.7.

8.3 Förslaget till lag om införande av lagen (1999:000)

om Svenska kyrkan

1 7 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 6.10. Frågan om

tystnadsplikt behandlas dock i avsnitt 6.8.

8 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 6.9.

9 §

Paragrafen, som delvis har utformats efter Lagrådets förslag, innehåller

bestämmelser om övergång av äganderätten till vissa slag av den

specialreglerade kyrkliga egendomen samt särskilda bestämmelser om

Lunds domkyrka m.m. Vid relationsändringen förs äganderätten över till

olika kyrkliga enheter beroende på egendomens ändamål. Överföringen

av äganderätt innebär att egendomens stiftelsekaraktär upphör och att

staten avstår sin formella äganderätt till den del av denna egendom som

utgörs av kronoanslag. De kyrkliga enheterna kommer att inneha

egendomen med full äganderätt eller med en äganderätt som är inskränkt

vad gäller det ändamål som är föreskrivet. Bestämmelserna innebär inte

något hinder mot omplaceringar av tillgångarna. Samma ändamål skall

då gälla för den egendom som ersätter den tidigare.

Hänvisningen i första stycket till olika bestämmelser i kyrkolagen är

avsedd att så precist som möjligt ange vilken egendom som skall föras

över med äganderätt till olika kyrkliga enheter. Därvid skall, som

Lagrådet påpekat, förstås att äldre kyrkor som inte är församlingskyrkor

omfattas av hänvisningen till 38 kap. 2 § 3.

Första stycket punkt 1

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.2.4.

Den starkaste ändamålsbindningen föreslås för kyrkofondens till-

gångar, nämligen det som återstår av fondmedlen sedan ett kapital avsatts

för pensionsåtagandena, och de kyrkofondsfastigheter som finns kvar vid

utgången av år 1999. Trossamfundet Svenska kyrkan skall inneha egen-

domen med äganderätt med villkor att den skall användas för kyrkliga

ändamål, dvs. samma vidsträckta ändamål som gällt tidigare. Ändamålet

kan ändras endast genom att lagen ändras.

Första stycket punkterna 2 4 och andra stycket

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 7.2.1.

De kategorier av egendom som anges i dessa punkter skall, med

undantag av den egendom som avses i tredje stycket, övergå till

respektive församling med äganderätt och den skall användas för samma

ändamål som tidigare. Enligt andra stycket kan ändamålet för den

egendom som anges i punkterna 3 och 4 ändras endast efter tillstånd av

Kammarkollegiet enligt samma regler som gäller för permutation.

Första stycket punkterna 5 6

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 7.2.2 och 7.2.3.

Vid relationsändringen förs en prästgård med full äganderätt över till

den kyrkliga samfälligheten eller församlingen. I fortsättningen förfogar

den kyrkliga enheten fritt över egendomen. På samma sätt förs

äganderätten till de biskopsgårdar som inte uttryckligen undantas över till

trossamfundet Svenska kyrkan, som får bestämma hur egendomen skall

användas och förvaltas.

Tredje stycket

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.2.1.

I detta stycke undantas Lunds domkyrka med fastigheter och

fastighetsfond från de äganderättsöverföringar som sker i paragrafens

första stycke. Egendomen skall behålla sin stiftelseliknande karaktär och

användas för samma ändamål som tidigare. Ändamålet kan ändras endast

genom att lagen ändras. Bestämmelsen innehåller vissa grundläggande

regler för egendomen. I de frågor som inte regleras i bestämmelsen får

Svenska kyrkan som förvaltare besluta självständigt. Stiftelselagen är

inte tillämplig på egendomen. Enligt sista meningen i stycket

bemyndigas regeringen att besluta om tillsyn över förvaltningen och hur

sådan tillsyn skall vara ordnad.

10 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.3.

I bestämmelsens första stycke anges prästlönetillgångarnas ställning

som självständiga förmögenheter med rättskapacitet och hur äganderätten

till egendomen ser ut efter relationsändringen. Stiftelselagen är inte

tillämplig på prästlönetillgångarna. Det är i stället bestämmelserna i

lagen om Svenska kyrkan och denna lag som utgör den grundläggande

regleringen för denna egendom. I de frågor som inte behandlas i dessa

lagar får Svenska kyrkan som förvaltare besluta självständigt. Sista

meningen i stycket innebär att staten avstår från sin formella äganderätt

till den del av prästlönetillgångarna som utgörs av kronoanslag. Stycket

har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Av andra stycket framgår att relationsändringen inte innebär någon

ändring av den rätt till andel av prästlönetillgångarnas avkastning som

enskilda församlingar och kyrkliga samfälligheter har i dag.

En ändring av en församlings eller kyrklig samfällighets andelstal i

prästlönetillgångarnas avkastning kan enligt tredje stycket i framtiden

endast ske efter tillstånd av Kammarkollegiet enligt samma regler som

gäller för permutation. Därvid gäller att den rätt som församlingarna och

samfälligheterna i ett stift har till sammanlagt hälften av prästlöne-

tillgångarnas avkastning inte får inskränkas. En ändring av relationen

mellan församlingarnas och samfälligheternas hälftendel av avkastningen

å ena sidan och andelen som går till andra kyrkliga ändamål å andra sidan

kan endast göras genom ändring av denna lag.

11 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.4.2.

Remissinstanserna

Följande remissinstanser har beretts tillfälle att yttra sig:

 1. Riksmarskalksämbetet

 2. Justitiekanslern

 3. Justitieombudsmannen

 4. Svea hovrätt

 5. Hovrätten för Västra Sverige

 6. Kammarrätten i Stockholm

 7. Kammarrätten i Jönköping

 8. Datainspektionen

 9. Överstyrelsen för civil beredskap

 10. Statskontoret

 11. Statistiska centralbyrån

 12. Riksrevisionsverket

 13. Riksskatteverket

 14. Arbetsgivarverket

 15. Statens löne- och pensionsverk

 16. Arbetsdomstolen

 17. Riksarkivet

 18. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer

 19. Kammarkollegiet

 20. Länsstyrelsen i Jönköpings län

 21. Länsstyrelsen i Hallands län

 22. Länsstyrelsen i Dalarnas län

 23. Länsstyrelsen i Stockholms län

 24. Länsstyrelsen i Västerbottens län

 25. Juridiska fakulteten i Uppsala

 26. Juridiska fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN]

 27. Teologiska fakulteten i Uppsala

 28. Teologiska fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN]

 29. Kyrkofondens styrelse

 30. Svenska kyrkans centralstyrelse

 31. Svenska kyrkans församlingsnämnd

 32. Svenska kyrkans utbildningsnämnd

 33. Nämnden för Svenska kyrkans mission

 34. Nämnden för Svenska kyrkan i utlandet

 35. Nämnden för Lutherhjälpen

 36. Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar

 37. Domkapitlet i Uppsala

 38. Domkapitlet i Linköping

 39. Domkapitlet i Skara

 40. Domkapitlet i Strängnäs

 41. Domkapitlet i Västerås

 42. Domkapitlet i Växjö

 43. Domkapitlet i[REDACTED_EFTERNAMN]

 44. Domkapitlet i Göteborg

 45. Domkapitlet i Karlstad

 46. Domkapitlet i Härnösand

 47. Domkapitlet i Luleå

 48. Domkapitlet i Visby

 49. Domkapitlet i Stockholm

 50. Ansvarsnämnden för biskopar

 51. Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund

 52. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

 53. Svenska kommunförbundet

 54. Solna kommun

 55. Stockholms kommun

 56. Tranås kommun

 57. Sveriges akademikers centralorganisation

 58. Svenska kyrkans personalförbund

 59. Tjänstemännens centralorganisation

 60. Kyrkomusikernas riksförbund

 61. Landsorganisationen i Sverige

 62. Sveriges kristna råd

 63. Sveriges frikyrkosamråd

 64. Anglikanska kyrkan

 65. Bibeltrogna vänner

 66. Estniska evangelisk-lutherska kyrkan

 67. Evangeliska fosterlands-stiftelsen

 68. Frälsningsarmén

 69. Förenade islamiska församlingar i Sverige

 70. Islamiska kulturcenterunionen i Sverige

 71. Sveriges muslimska förbund

 72. Judiska församlingarna i Sverige

 73. Metodistkyrkan i Sverige

 74. Nybygget - Kristen samverkan

 75. Armenisk-apostoliska kyrkan

 76. Bulgarisk-ortodoxa kyrkan

 77. Estnisk-ortodoxa kyrkan

 78. Etiopisk-ortodoxa kyrkan

 79. Finska ortodoxa församlingen i Sverige

 80. Grekisk-ortodoxa metropolitdömet

 81. Koptisk-ortodoxa kyrkan

 82. Makedonsk-ortodoxa kyrkan

 83. Rumänsk-ortodoxa kyrkan

 84. Kristi förklarings ortodoxa kyrka (Ryska kyrkan)

 85. Serbisk-ortodoxa kyrkan

 86. Svenska ortodoxa prosteriet

 87. Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Sverige och övriga Skandinavien

 88. Syrisk-ortodoxa ställföreträdarskapet i Sverige

 89. Österns apostoliska katolska assyriska kyrka

 90. Pingströrelsen

 91. Sjundedags adventistsamfundet

 92. Stockholms katolska stift

 93. Svenska alliansmissionen

 94. Svenska baptistsamfundet

 95. Svenska missionsförbundet

 96. Ungerska protestantiska församlingen i Sverige

 97. Svenska kyrkans pastoralinstitut i[REDACTED_EFTERNAMN]

 98. Svenska kyrkans pastoralinstitut i Uppsala

 99. Ersta diakonisällskap

 100. Stiftelsen Stora Sköndal

 101. Kristna studentrörelsen i Sverige

 102. Svenska kyrkans lekmannaförbund

 103. Kvinnor i Svenska kyrkan

 104. Svenska kyrkans unga

 105. Sveriges kyrkogårdschefers förening

 106. Sveriges kyrkogårds- och krematorieförbund

 107. Sveriges kyrkokamerala förening

 108. Sveriges kyrkosångsförbund

 109. Stiftsjuristernas förening

 110. Svenska kyrkans diakon- och diakonissförbund

 111. Sveriges hembygdsförbund

 112. Förbundet för kristen enhet

 113. Egendomsnämndernas samarbetsorgan

Av dessa har följande remissinstanser avstått från att yttra sig:

 16. Arbetsdomstolen

 23. Länsstyrelsen i Stockholms län

 24. Länsstyrelsen i Västerbottens län

 32. Svenska kyrkans utbildningsnämnd

 35. Nämnden för Lutherhjälpen

 53. Svenska kommunförbundet

 56. Tranås kommun

 61. Landsorganisationen i Sverige

 62. Sveriges kristna råd

 65. Bibeltrogna vänner

 66. Estniska evangelisk-lutherska kyrkan

 70. Islamiska kulturcenterunionen i Sverige

 74. Nybygget - Kristen samverkan

 75. Armenisk-apostoliska kyrkan

 76. Bulgarisk-ortodoxa kyrkan

 77. Estnisk-ortodoxa kyrkan

 78. Etiopisk-ortodoxa kyrkan

 79. Finska ortodoxa församlingen i Sverige

 81. Koptisk-ortodoxa kyrkan

 82. Makedonsk-ortodoxa kyrkan

 83. Rumänsk-ortodoxa kyrkan

 84. Kristi förklarings ortodoxa kyrka (Ryska kyrkan)

 85. Serbisk-ortodoxa kyrkan

 87. Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Sverige och övriga Skandinavien

 88. Syrisk-ortodoxa ställföreträdarskapet i Sverige

 89. Österns apostoliska katolska assyriska kyrka

 91. Sjundedags adventistsamfundet

 93. Svenska alliansmissionen

 96. Ungerska protestantiska församlingen i Sverige

 99. Ersta diakonisällskap

 100. Stiftelsen Stora Sköndal

 101. Kristna studentrörelsen i Sverige

 105. Sveriges kyrkogårdschefers förening

 106. Sveriges kyrkogårds- och krematorieförbund

 108. Sveriges kyrkosångsförbund

 110. Svenska kyrkans diakon- och diakonissförbund

Vidare har samtliga kyrkokommuner beretts tillfälle att yttra sig.

Bortemot 2 300 svar har kommit in från denna remisskategori, mot-

svarande 70 % av kyrkokommunerna. En analys av dessa och övriga

remissvar har lämnats i en särskild rapport från Statistiska centralbyrån i

september 1997.

På eget initiativ har följande yttrat sig:

Samtliga stiftsförbund av Svenska kyrkans församlings- och pastorats-

förbund

Samtliga egendomsnämnder utom egendomsnämnden i Visby stift

Svenska Missionsförbundet, uttalande vid förbundets generalkonferens

1997

Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN]

Kyrkofullmäktige i Varnhems kyrkliga samfällighet

Svenska Kommunalarbetareförbundet

Akademikerförbundet SSR

Centerns kyrkopolitiska sektion i Bohuslän

Stiftsjägmästarföreningen

Kyrkogårdsnämnden i Gävle kyrkliga samfällighet

Sveriges Kristna Socialdemokraters Förbund

Skånes arrendatorförening

Sveriges Jordbruksarrendatorers Förbund

Svenska vice-provinsen av Den Heliga Dominikus Romerska

Kongregation

Human-Etiska förbundet

Kristdemokraterna i Kista församling

Jämtlands läns museum

Dessutom har ett antal skrivelser från enskilda personer kommit in.

Samtliga yttranden finns tillgängliga i Kulturdepartementet

(dnr Ku97/903/Ky).

Frågeformulär

Andra kyrkolagsutskottets betänkande

1997:8

RegSkr 1997:2 Staten och trossamfunden grundläggande

frågor

___________________________________________________________

1 Sammanfattning

I detta betänkande behandlas regeringens skrivelse 1997:2 Staten och

trossamfunden grundläggande frågor samt 37 motioner som har väckts

med anledning av skrivelsen.

Utskottet konstaterar att regeringens förslag i mycket stor utsträckning

tillgodoser vad 1995 års kyrkomöte anförde i sitt yttrande över förslaget

till ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan. Det har också

stöd av en mycket stark remissopinion. Mot den bakgrunden föreslår

utskottet att kyrkomötet i huvudsak skall tillstyrka och för egen del anta

förslagen i regeringens skrivelse. Utskottet anser dock att det skall finnas

en lagstadgad rätt till ledighet för förtroendeuppdrag. Härutöver föreslås

att kyrkomötet i avsikt att förtydliga sin hållning på några områden som

sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet har anfört. Två

reservationer och ett särskilt yttrande har avgetts.

2 Regeringens skrivelse

Genom skrivelsen (RegSkr 1997:2) Staten och trossamfunden

grundläggande frågor har regeringen beslutat inhämta kyrkomötets

yttrande över regeringens förslag till

 1. lag om ändring i regeringsformen,

 2. lag om ändring i tryckfrihetsförordningen,

 3. lag om trossamfund,

 4. lag om Svenska kyrkan,

 5. lag om införande av lagen (1999:000) om Svenska kyrkan.

Regeringen föreslår att kyrkomötet antar de delar av förslagen som

avser medlemskap i Svenska kyrkan.

3 Motionerna

Motion 1997:44 av Margarethe Isberg m.fl. vari hemställs

att kyrkomötet som sin vilja ger regeringen till känna att den

lagstadgade tystnadsplikten för präster i Svenska kyrkan, vilken i dag

finns i kyrkolagen förs in i lagen om Svenska kyrkan.

Motion 1997:45 av Åke[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. vari hemställs

att kyrkomötet beslutar att med anledning av regeringens skrivelse

1997:2, anföra att kyrkolagens bestämmelser om tystnadsplikt ersätts

med nya bestämmelser i sekretesslagen samt att viss redigering sker i

rättegångsbalken av prästs tystnadsplikt.

Motion 1997:46 av Elisabeth[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet med anledning av regeringens skrivelse 1997:2 Staten

och trossamfunden grundläggande frågor, ger regeringen till känna att

en fortsatt lagstadgad rätt till ledighet för förtroendeuppdrag i Svenska

kyrkan bör finnas och införas i lagen om Svenska kyrkan.

Motion 1997:47 av Karl-Johan[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. vari hemställs

att kyrkomötet i sitt yttrande över regeringens skrivelse 1997:2

förordar ägandealternativet.

Motion 1997:48 av Sune[REDACTED_EFTERNAMN] och Margarethe Isberg vari

hemställs

att kyrkomötet i sitt yttrande till regeringen begär att orden "de

ekonomiska" i § 9 förslaget till lag om Svenska kyrkan strykes.

Motion 1997:49 av Susann Torgerson m.fl. vari hemställs

att kyrkomötet som svar på regeringens skrivelse beslutar begära

följande ändring i Lag om Svenska kyrkan:

4 § skall lyda:

Församlingen är lokal enhet inom Svenska kyrkan och omfattar de

personer som tillhör Svenska kyrkan och är bosatta inom församlingens

område eller har annan väsentlig anknytning till församlingen och därför

av församlingen beviljats rätt till tillhörighet.

Församlingens grundläggande uppgift etc................. icke-territoriella

församlingar.

Motion 1997:50 av Urban Gibson och Ann[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet hos regeringen begär att ovan angivna motivuttalande

tas in i kommentaren till § 13 lagen om trossamfund.

Motion 1997:51 av Urban Gibson och Ann[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet som svar på regeringens skrivelse 1997:2 beslutar

begära följande ändring i Lag om Svenska kyrkan:

1 § skall lyda: "Svenska kyrkan är ett trossamfund med evangelisk-

luthersk bekännelse som framträder som församlingar och stift. Svenska

kyrkan har också nationella organ."

Motion 1997:52 av Urban Gibson och Ann[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet som svar på regeringens skrivelse 1997:2 beslutar hos

regeringen begära

1. att regeringens förslag till ändring av regeringsformen, första dels

satsen får följande lydelse: "dels att punkterna 9 14 övergångs-

bestämmelserna skall upphöra att gälla" samt

2. att regeringen lägger fram förslag om att 4 § successionsordningen

skall upphöra att gälla vid utgången av år 1999.

Motion 1997:53 av Urban Gibson och Ann[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet som svar på regeringens skrivelse 1997:2 beslutar hos

regeringen begära följande ändringar i lagförslagen om Svenska kyrkan:

1. Lag om Svenska kyrkan, § 9, andra stycket skall lyda:

"Prästlönetillgångarna skall förvaltas av Svenska kyrkan.".

2. Förslaget till lag om införande av lagen om Svenska kyrkan

anpassas till förslaget om ändringar i lagen om Svenska kyrkan genom

att den föreslagna lagtexten §§ 8 10 ersätts av den lagtext

Kammarkollegiet föreslår i SOU 1997:47, avsnitt 11.6 (med

omnumrering av de föreslagna §§ 7 10 som 8 11) så att förslaget att

prästlönetillgångarna får ställning som stiftelser försvinner och ersätts

med ägandealternativet.

3. Författningskommentarerna till förslaget om lag om Svenska kyrkan

§ 9 och förslaget om lag om införande av lagen om Svenska kyrkan

§§ 8 9 skall utgå och ersättas av ny text anpassad till den här föreslagna

ändringen.

I fråga om placeringsreglerna, § 9, sista stycket i kommentarerna till

lagen om Svenska kyrkan, bör endast sista meningen av den föreslagna

texten tas med i den nya lydelsen av paragrafen.

Motion 1997:54 av Catharina Månsson m. fl. vari hemställs

att kyrkomötet avstyrker regeringens förslag att förtroendevalda inom

Svenska kyrkan efter relationsändringen inte skall ges någon lagstadgad

rätt till ledighet för kyrkliga förtroendeuppdrag.

Motion 1997:55 av Gurli[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. vari hemställs

att kyrkomötet som sin mening ger regeringen till känna att lagstadgad

rätt till ledighet för förtroendeuppdrag inom Svenska kyrkan bör finnas

även efter relationsändringen.

Motion 1997:56 av Sten-Arne[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. vari hemställs

att kyrkomötet som sin mening ger regeringen tillkänna,

1. att ingen särskild lag bör stiftas för Svenska kyrkan,

2. att bestämmelser som anger Svenska kyrkans identitet som

trossamfund, organisation och verksamhet inte bör ingå i lag samt

3. att såvida sådana bestämmelser ändå kommer att ingå, dessa inte

skall kunna ändras utan kyrkomötets hörande.

Motion 1997:57 av Paul Trossö vari hemställs

att kyrkomötet ger regeringen tillkänna att lagen om Svenska kyrkan

bör innehålla ett klart lagstadgat namnskydd för trossamfundet Svenska

kyrkan med hänvisning till vad som i motionen anförts, eller

att kyrkomötet ger regeringen tillkänna att en klar reglering göres i

annan skrivning om namnskydd för Svenska kyrkan och rätten till bruket

av detsamma.

Motion 1997:58 av Britas Lennart[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet med anledning av RegSkr 1997:2 i framställning till

regeringen

1. framhåller att frågan om den prästerliga tystnadsplikten i den

reformerade situationen behöver belysas närmare i utredning;

2. föreslår att för att möjliggör detta bestämmelsen i 36 kap. 1 par.

Kyrkolagen ges fortsatt giltighet fram till dess att en ny och bättre

genomtänkt lösning kan genomföras inom den reformerade kyrkans ram.

Motion 1997:59 av Britas Lennart[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet med anledning av RegSkr 1997:2 som sin mening ger

regeringen till känna att lagstadgad rätt till ledighet för fullgörande av

kyrkliga förtroendeuppdrag skall gälla även efter relationsförändringen.

Motion 1997:60 av Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet i sitt yttrande över regeringens förslag till lag om

Svenska kyrkan uttalar att, om lagen införes, ordet "rikstäckande" i § 2

bör ändras till "riksomfattande".

Motion 1997:61 av Britas Lennart[REDACTED_EFTERNAMN] och Lars Rydje vari

hemställs

att kyrkomötet med anledning av regeringens förslag till ändring av

TF 2:17 i RegSkr 1997:2 beslutar som sin mening ge regeringen tillkänna

1. att kyrkorådens, kyrkofullmäktiges, de kyrkliga samfälligheternas,

pastoratens, domkapitlens, stiftsstyrelsernas, stiftsfullmäktiges, central-

styrelsens, kyrkomötets och andra kyrkliga organs och enheters

arkivmaterial är ett kyrkligt material, som bör behandlas och respekteras

som sådant;

2. att den inleverans av material ur kyrkoarkiven som blir aktuell skall

ske efter överenskommelse mellan vederbörande kyrkliga organ och

arkivmyndighet, inte genom ensidigt direktiv från arkivmyndighetens

sida, och att detta anges i lag;

3. att den nuvarande grundregeln för inleverans av material ur

kyrkoarkiven (den s.k. 70-årsregeln) skall bestå som en bortre tidsgräns

och att detta anges i lag;

4. att de kyrkliga organ som sedan gammalt har s.k. dispensarkiv även

i framtiden skall vara undantagna från skyldigheten att inleverera

arkivmaterialet.

Motion 1997:62 av Åke[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet beslutar som svar på regeringens skrivelse begära

följande ändring i Lag om Svenska kyrkan, § 4;

Församlingen är lokal enhet inom Svenska kyrkan omfattande det

geografiska område Svenska kyrkan bestämmer. Om regler för

tillhörighet till församling beslutar kyrkomötet.

Församlingens grundläggande uppgift ........ icke-territoriella

församlingar.

Motion 1997:63 av Olof Lönneborg och Britas Lennart[REDACTED_EFTERNAMN] vari

hemställs

att kyrkomötet med anledning av regeringens förslag till

handlingsoffentlighet efter år 1999 i RegSkr 1997:2 beslutar som sin

mening ge regeringen till känna att Svenska kyrkan skall omfattas av

samma regler om offentlighet och sekretess som gäller för statliga och

kommunala myndigheter också efter utgången av år 1999.

Motion 1997:64 av Per[REDACTED_EFTERNAMN] och Britta Olinder. vari hemställs

att kyrkomötet hos regeringen begär att § 1 i lagen om Svenska kyrkan

formuleras: "Svenska kyrkan är ett trossamfund med evangelisk-luthersk

bekännelse, vilken framträder som församlingar och stift. Svenska

kyrkan har också nationella organ."

Motion 1997:65 av Per[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. vari hemställs

att kyrkomötet hos regeringen begär:

1. att prästlönetillgångarna överförs till Svenska kyrkan med

äganderätt

2. att § 9 i lagen om Svenska kyrkan utgår i sin helhet och att

nödvändiga bestämmelser enbart regleras i lagen om införande av lagen

om Svenska kyrkan.

Motion 1997:66 av Joakim[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

1. att kyrkomötet som sin mening ger regeringen tillkänna att

nuvarande kyrkolags regler om tystnadsplikt skall införas i den nya lagen

om Svenska kyrkan och

2. att kyrkomötet som sin mening ger regeringen tillkänna vikten av

fortsatt lagstadgad tystnadsplikt för präster inom Svenska kyrkan, oavsett

hur detta genomförs lagtekniskt.

Motion 1997:67 av Joakim[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

1. att kyrkomötet till regeringen framför som sin mening att de äldre

kyrkor, som i dag betraktas som stiftelseegendom fortsätter att vara detta

och

2. att kyrkomötet vidare framför till regeringen att dessa stiftelser bör

förvaltas av kyrkoråden i de församlingar där de är belägna.

Motion 1997:68 av Joakim[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet till regeringen framför som sin mening att

åldersgränsen för barns samtycke skall vara 15 år.

Motion 1997:69 av biskop Lars Eckerdal m.fl. vari hemställs

att kyrkomötet hos regeringen begär att lagen om trossamfund eller

lagen om Svenska kyrkan kompletteras med en bestämmelse som

möjliggör ledighet inom trossamfunden eller endast inom Svenska

kyrkan.

Motion 1997:70 av Nils Gårder vari hemställs

att kyrkomötet som sin mening ger regeringen tillkänna vad som

anförts i motionen.

Motion 1997:71 av Lisen Ridne och Christina[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet som sin mening ger regeringen till känna vad som i

motionen anförts om behovet av straffsanktion för brott mot

tystnadsplikten.

Motion 1997:72 av Lisen Ridne och Christina[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet som sin mening ger regeringen till känna vad som i

motionen anförs om behovet av reglering av rätten till ledighet för

förtroendevalda.

Motion 1997:73 av Lisen Ridne och Christina[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i

motionen anförs om offentlighetsregler i Svenska kyrkan.

Motion 1997:74 av Göran Petterson vari hemställs

att kyrkomötet i sitt yttrande ger regeringen tillkänna vad som anförts i

motionen och avstyrker förslaget om borttagande av straffsanktionen i

tystnadspliktsbestämmelsen.

Motion 1997:75 av Bengt Linvall och Gudrun Larsén vari hemställs

att kyrkomötet beslutar att hos regeringen begära att de medeltida

domkyrkornas domkyrkostiftelser med särskilda styrelser bör bibehållas.

Motion 1997:76 av Bengt Linvall vari hemställs

att Kyrkomötet beslutar att hos regeringen begära att en lagreglerad,

straffsanktionerad tystnadsplikt för Svenska kyrkans präster skall finnas.

Motion 1997:77 av Bengt Linvall vari hemställs

att Kyrkomötet beslutar att hos regeringen begära att § 1 i lag om

Svenska kyrkan bör ha följande lydelse:

"Svenska kyrkan är ett trossamfund med evangelisk-luthersk

bekännelse och framträder som församlingar och stift. Svenska kyrkan

har också nationella organ."

Motion 1997:78 av Marianne Upmark vari hemställs

att kyrkomötet som sin mening ger regeringen till känna vad som ovan

anförts om ansvaret för kyrkans uppdrag.

Motion 1997:79 av Herbert[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet hos regeringen begär att det i den förestående

propositionen med förslag till Lag om Svenska kyrkan entydigt klarläggs

och fastslås att det reformerade kyrkomötet inom ramen för sin i Lag om

Svenska kyrkan angivna kompetens kommer att kunna besluta om en

inomkyrklig ordning som blir rättsligt bindande för stift och församlingar

och för Svenska kyrkan som helhet.

Motion 1997:80 av Kjell[REDACTED_EFTERNAMN] vari hemställs

att kyrkomötet som sin mening ger regeringen till känna att staten även

i fortsättningen skall ge ett särskilt ekonomiskt stöd till underhållet,

vården och försäkringen av Vadstena klosterkyrka.

4 Yttrande

I ärendet föreligger ett yttrande från läronämnden (Ln 1997:11), vilket är

fogat till betänkandet som bilaga.

5 Bakgrund

5.1 Allmän bakgrund

Genom skrivelsen (RegSkr 1995:1) om ändrade relationer mellan staten

och Svenska kyrkan inhämtade regeringen ett yttrande från 1995 års

kyrkomöte över det i skrivelsen framlagda principförslaget om de

framtida kyrka-statrelationerna. Kyrkomötet beslutade att med anledning

av regeringens skrivelse som sin mening ge regeringen till känna vad

andra kyrkolagsutskottet anfört i sitt betänkande (2 KL 1995:1, kskr.

1995:15). Kyrkomötet fann att grundelementen i regeringens skrivelse, så

som utskottet preciserat dem, skulle tillgodose Svenska kyrkans behov

och därmed kunde ligga till grund för reformarbetet. I utskotts-

betänkandet lyftes fyra grundelement fram, nämligen den konstitutionella

lösningen, lagen om Svenska kyrkan, begravningsverksamhetens

organisering och finansiering samt klarläggandet av den kyrkliga

egendomens status. Därtill innehöll kyrkomötets yttrande principiella

synpunkter och påpekanden av avgörande betydelse för inriktningen på

ett reformarbete som skulle garantera att Svenska kyrkan förblir

densamma.

I december 1995 beslutade riksdagen med bifall till proposition

1995/96:80 att godkänna regeringens riktlinjer för arbetet med ändrade

relationer mellan staten och Svenska kyrkan (bet. 1995/96:KU12, rskr.

1995/96:84).

På grundval av riksdagens principbeslut utfärdade regeringen direktiv

(dir 1995:162) för ett omfattande utredningsarbete. Direktiven avsåg

följande utredningar och särskilda uppdrag:

 utredning om konstitutionella och andra rättsliga frågor,

 särskilt uppdrag till Riksskatteverket att utreda formerna för statlig

uppbörd av kyrkoavgift

 utredning om begravningsverksamheten

 särskilt uppdrag till Kammarkollegiet att utreda den kyrkliga egen-

domen vid en relationsändring

 utredning om vården av kulturhistoriskt egendom och kyrkoarkiven,

samt

 utredning om personalfrågorna vid en ändring av relationerna och om

statligt stöd till trossamfund.

För att underlätta insyn och samordning i utredningsarbetet inrättade

regeringen ett särskilt beredningsorgan, kyrka-statdelegationen, med

kyrkoministern som ordförande och ärkebiskopen som vice ordförande. I

delegationen finns representanter för de politiska partierna i riksdagen,

för Svenska kyrkan och för övriga trossamfund. Delegationen har

fortlöpande informerats om och diskuterat såväl det statliga som de

kyrkliga utredningsarbetet.

Parallellt med det statliga arbetet pågår ett kyrkligt utredningsarbete

om Svenska kyrkans framtida organisation. Svenska kyrkans central-

styrelse har utfärdat direktiv för det kyrkliga utredningsarbetet (CsSkr

1996:2, bilaga 1 och CsSkr 1996:3, bilaga 3). Syftet är att utarbeta ett

samlat och teologiskt väl begrundat inomkyrkligt regelsystem i form av

en kyrkoordning. Utredningsarbetet skall vara avslutat till den 1 mars

1998.

Resultatet av det statliga utredningsarbetet förelåg våren 1997. Den

2 april överlämnades följande sju betänkanden till kyrkoministern.

 Rättslig reglering (SOU 1997:41)

 Begravningsverksamheten (SOU 1997:42)

 Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendom och de kyrkliga

arkiven (SOU 1997:43)

 Svenska kyrkans personal (SOU 1997:44)

 Stöd, skatter och finansiering (SOU 1997:45)

 Statlig medverkan vid avgiftsbetalning (SOU 1997:46)

 Den kyrkliga egendomen (SOU 1997:47)

Betänkandena har varit föremål för en omfattande remissbehandling

uppdelad på två olika remisser. Samtliga församlingar, pastorat och

övriga samfälligheter har inbjudits att delta. Härtill har yttranden

inhämtats från bl.a. statliga myndigheter, kyrkliga organ på stiftsnivå och

nationell nivå samt ett flertal olika trossamfund. Remiss 1, där yttrandena

skulle vara avgivna till 1 augusti 1997, omfattade hela betänkandena

Rättslig reglering och Den kyrkliga egendomen, betänkandet Den

kulturhistoriskt värdefulla egendomen och de kyrkliga arkiven i de delar

som behandlar arkivfrågor samt ett förslag till ändring i regeringsformen

i betänkandet Statlig medverkan vid avgiftsbetalning. Remiss 2 avsåg

övriga delar av de båda sistnämnda betänkandena samt de återstående tre

betänkande. Remisstiden sträckte sig i detta fall fram till den 1 oktober

1997.

Remiss 1 omfattade i huvudsak förslag till grundlagsändringar samt

andra lagförslag som kräver ett särskilt beslutsförfarande med två

riksdagsbeslut med mellanliggande val till riksdagen. Uppdelningen i två

remisser har gjorts för att ett yttrande skall kunna inhämtas från

kyrkomötet innan regeringen senast i december 1997 nio månader före

1998 års riksdagsval måste lägga fram en proposition med förslag till

grundlagsändringar.

5.2 Skrivelsens huvudsakliga innehåll

Regeringens skrivelse omfattar samma delar av det statliga

utredningsarbetet som remiss 1. I skrivelsen redovisas det huvudsakliga

utfallet av remissen. Remissvaren i form av ifyllda frågeformulär har

databehandlats av Statistiska centralbyrån (SCB). I september 1997

publicerade SCB en rapport med analys av den första delen av

remissutfallet. Av denna framgår att av 3 375 remissinstanser har 2 358

eller 70% lämnat ett yttrande. Remissinstanserna ger ett mycket brett

stöd åt de förslag som remissen omfattade. Enkäten innehöll 48 frågor

varav 45 kan analyseras var för sig. På 35 av dessa frågor har 90 % eller

fler svarat att respektive förslag bör genomföras. På nio frågor är det

mellan 69 och 89 % som svarat att förslagen bör genomföras. På en av de

45 frågorna finns inte en absolut majoritet för utredningsförlaget. Det

gäller regeringens möjlighet att ha tillsyn över prästlönetillgångarnas

användning där 48% ställt sig positiva till utredningsförslaget.

Beträffande formen för Svenska kyrkans disposition av

prästlönetillgångarna fanns möjlighet att ta ställning till tre alternativ

lagstiftningsalternativet, stiftelsealternativet och ägandealternativet.

Sammantaget finns en knapp majoritet för lagstiftningsalternativet.

Stiftssamfälligheterna är mest positiva till detta medan större delen av

övriga kyrkliga instanser förordar ägandealternativet.

5.2.1 Konstitutionell reglering

Nya normgivningsregler

Riksdagens principbeslut om ändrade relationer mellan staten och

Svenska kyrkan innebär att de nuvarande normgivningsreglerna avseende

Svenska kyrkan i regeringsformens övergångsbestämmelser skall upp-

hävas. I stället skall införas särskilda regler om normgivning angående

Svenska kyrkan och andra trossamfund i regeringsformens kapitel om

lagar och andra föreskrifter.

Den rättsliga regleringen av trossamfundens förhållanden bör enligt

riksdagens principbeslut vara föremål för ett konstitutionellt skydd. Detta

skall syfta till att säkerställa stabila förutsättningar för den särskilda verk-

samhet som trossamfund bedriver utan att bereda samfunden en rättslig

särställning i andra hänseenden. I linje härmed föreslår regeringens att all

normgivning om trossamfund skall ske i form av lag. Detta anges i en

särskild bestämmelse i regeringsformens kapitel om lagar och andra

föreskrifter. Svenska kyrkan och andra trossamfund kommer liksom

hittills att kunna omfattas av generellt verkande civilrättslig och

offentligrättslig lagstiftning, t.ex. arbetsrättslig lagstiftning.

Riksdagens principbeslut innebär vidare att det skall skapas en särskild

lag om Svenska kyrkan som innehåller det som är principiellt viktigt och

av grundläggande karaktär för Svenska kyrkan samtidigt som Svenska

kyrkan själv skall få reglera sina angelägenheter i största möjliga

utsträckning. För att möjliggöra en sådan särskild reglering av Svenska

kyrkans förhållanden, bör det i regeringsformen finnas särskilda regler

om Svenska kyrkan. I annat fall skulle nämligen lagregleringen avseende

Svenska kyrkan komma att strida mot kravet att normgivning skall vara

generellt giltig. Regeringen ansluter sig till utredningens förslag att ett

enhetligt begrepp grunderna för Svenska kyrkan som trossamfund

skall användas för att beskriva de olika områden som kommer att ingå i

den begränsade reglering avseende Svenska kyrkans förhållanden.

Härmed avses föreskrifter av grundläggande karaktär om Svenska

kyrkans religiösa identitet, organisation, verksamhet och egendom.

Gällande grundlagsskydd avseende Svenska kyrkan innebär att regler

av grundläggande betydelse bara får ges i form av lag. För föreskrifter

om medlemskap i Svenska kyrkan krävs samtycke av kyrkomötet. De

viktigaste av reglerna i övrigt beslutas på samma sätt som ändringar av

huvudbestämmelserna i riksdagsordningen. Regeringen föreslår att de

föreskrifter som avses i den nya grundlagsbestämmelsen bara ska få

beslutas i den ordning som gäller för riksdagsordningens huvud-

bestämmelser. Det innebär antingen två likalydande riksdagsbeslut med

mellanliggande val eller ett beslut under förutsättning att minst tre

fjärdedelar av de röstande och mer än häften av riksdagens ledamöter

förenar sig om beslutet.

I fråga om övriga lagförslag som aktualiserats i det statliga utrednings-

arbetet, exempelvis Riksskatteverkets förslag till särskild lagstiftning om

förfarandet vid uppbördshjälp för Svenska kyrkan och andra trossam-

fund, bedömer regeringen att sådana föreskrifter inte kräver ett särskilt

beslutsförfarande i riksdagen.

Offentlighet och insyn

Regeringen föreslår att handlingar som avser områden där Svenska

kyrkan skall utföra uppgifter som tillgodoser allmänna samhälleliga

intressen omfattas av en offentligrättsligt reglerad handlingsoffentlighet.

Härmed avses begravningsverksamheten och i viss utsträckning förvalt-

ningen av de kyrkliga kulturminnena. Regeringen avser att återkomma

med förslag till den närmare regleringen till 1998 års kyrkomöte.

Kyrkans handlingar i övrigt omfattas av en inomkyrkligt reglerad

handlingsoffentlighet. Enligt föreskrifter i lagen om Svenska kyrkan skall

var och en ha rätt att ta del av dessa handlingar. Rätten till insyn får

begränsas bara om det är särskilt motiverat med hänsyn till vissa i lagen

om Svenska kyrkan angivna skäl, nämligen skyddet för enskildas

personliga och ekonomiska förhållanden eller Svenska kyrkans ekono-

miska intressen, eller annan synnerlig anledning. Beslut som innebär att

någon inte får ta del av handlingar skall kunna överprövas.

De allmänna handlingar som före år 2000 har kommit in till eller

upprättats hos myndigheter med uppgifter som hänför sig till Svenska

kyrkans verksamhet eller Svenska kyrkans beslutande församlingar skall

kunna förvaras hos Svenska kyrkan även efter relationsändringen utan att

därigenom upphöra att vara allmänna. Handlingsoffentligheten enligt

tryckfrihetsförordningen skall bestå även i fortsättningen.

Övriga grundlagsfrågor

Regeringen föreslår en ändring i 11 kap. 6 § regeringsformen som

innebär att förvaltningsuppgifter kan överlämnas till registerade

trossamfund. Bestämmelsen innebär att om förvaltningsuppgifter över-

lämnas till ett trossamfund kan uppgifterna utföras av trossamfundet eller

dess registrerade organisatoriska delar. Detta blir av betydelse för

begravningsverksamheten som förutsätts skall skötas av Svenska kyrkans

församlingar och kyrkliga samfälligheter. I övrigt torde bestämmelsen i

första hand komma att gälla för registrerade trossamfunds myndighets-

utövning i form av vigsel.

Riksskatteverket (RSV) har i betänkandet Statlig medverkan vid

avgiftsbetalning (SOU 1997:46) föreslagit ett tillägg till regeringsformen

om att det allmänna skall arbeta för att underlätta olika trossamfunds

möjligheter att verka i Sverige. RSV:s förslag har sin bakgrund i ett EG-

direktiv som bl.a. innebär att medlemsstaterna i princip skall förbjuda

dataregistrering av integritetskänsliga uppgifter, t.ex. tillhörighet till

trossamfund. Undantag från förbudet kan gälla bl.a. trossamfunden själva

som får registrera sina tillhöriga, samt för medlemsstaterna, om

registreringen avser ett viktigt samhälleligt intresse. RSV:s förslag avser

att markera detta samhälleliga intresse. Regeringen framhåller att det

måste anses utgöra ett allmänt samhällsintresse att Svenska kyrkan och

andra trossamfund ges goda förutsättningar att bedriva sin verksamhet.

Detta framgår bl.a. av att trossamfunden föreslås ha ett särskilt

konstitutionellt skydd. Regeringen anser att den föreslagna ändringen är

obehövlig och därför inte bör genomföras.

Kyrkoberedningen föreslog i sitt betänkande (SOU 1994:42) Staten

och trossamfunden att bestämmelserna om statschefens förpliktelse till

den rena evangeliska läran enligt punkt 14 övergångsbestämmelserna till

regeringsformen skulle upphävas. Kyrkoberedningen föreslog också ett

upphävande av motsvarande bestämmelser i 4 § successionsordningen.

I betänkandet (SOU 1997:41) Rättslig reglering sägs att beslutet om

ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan i princip inte är

beroende av vilka krav som ställs på statschefen och att det nuvarande

bekännelsekravet kan kvarstå även om kyrka-statreformen genomförs.

Regeringen gör samma bedömning som utredningen. Med hänvisning till

det splittrade remissläget och till behovet av en bred förankring i det

svenska samhället föreslår regeringen nu inte någon ändring av reglerna

på detta område.

5.2.2 Lag om trossamfund

Regeringen föreslår att det skall stiftas en särskild lag om trossamfund.

Genom lagen införs en ny associationsform, registrerat trossamfund. Den

nya associationsformen skall stå öppen för alla trossamfund. Inga av de

rättigheter som trossamfunden har i dag skall dock vara knutna till den

nya associationsformen.

Enligt förslaget skall lagen om trossamfund innehålla vissa allmänna

bestämmelser tillämpliga på trossamfund oavsett i vilken rättslig form de

framträder. Till dessa bestämmelser hör definitionen av begreppet

trossamfund som en gemenskap för religiös verksamhet, där det ingår att

anordna gudstjänst. Detta innebär en viss förändring i förhållande till

religionsfrihetslagen (1951:680) där det nu i 4 § andra stycket sägs att

med trossamfund förstås, förutom Svenska kyrkan, sammanslutning för

religiös verksamhet, vari ingår att anordna gudstjänst.

Till de allmänna bestämmelserna hör även vissa föreskrifter av

religionsfrihetskaraktär. Det gäller bestämmelser om att ingen är skyldig

att tillhöra något trossamfund och om att barn som har fyllt 12 år skall

samtycka vid inträde i och utträde ur ett trossamfund.

1951 års religionsfrihetslag föreslås bli upphävd. I fråga om de

föreskrifter som numera kvarstår i religionsfrihetslagen gäller antingen

att motsvarande bestämmelser finns i regeringsformen eller avses bli

införda i lagen om trossamfund.

Beträffande Svenska kyrkan anges ställningen som registrerat tros-

samfund direkt i lagen om trossamfund. Andra trossamfund skall få

ställning som registrerat trossamfund genom registrering. Registreringen

skall omfatta trossamfundets namn, stadgar och styrelse eller mot-

svarande organ samt de personer som är behöriga att företräda

trossamfundet.

Ett trossamfund som väljer att registrera sig får rättskapacitet såsom

registrerat trossamfund. Registrerade trossamfund ges skydd för sina

namn och skall efter beslut av regeringen kunna få hjälp med uppbörden

av avgifter från dem som tillhör trossamfundet. Beträffande Svenska

kyrkan föreskrivs en rätt att av staten få sådan hjälp.

De rättigheter och skyldigheter som har uppkommit för ett

trossamfund som har bedrivit verksamheten som ideell förening övergår

genom registreringsbeslutet till det registrerade trossamfundet.

Registreringsmyndigheten skall besluta att trossamfundet skall träda i

likvidation enligt vissa i lagen om trossamfund angivna villkor. Ett

trossamfund skall på egen begäran avregistreras utan föregående

likvidation under förutsättning att trossamfundet efter avregistreringen

utgör en juridisk person av annat slag.

Ett registrerat trossamfunds organisatoriska delar skall kunna

registreras. Samma förutsättningar skall gälla för registrering av tros-

samfundets organisatoriska delar som för trossamfundet. De registrerade

organisatoriska delarna får rättskapacitet och namnskydd i likhet med

trossamfundet. Ett registrerat trossamfund och dess registrerade

organisatoriska delar svarar var för sig självständigt för sina förpliktelser.

Svenska kyrkans församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift är

registrerade organisatoriska delar av Svenska kyrkan.

5.2.3 Lag om Svenska kyrkan

I enlighet med riksdagens principbeslut lägger regeringen även fram ett

förslag till en särskild lag om Svenska kyrkan.

Inledningsvis anges i lagen att Svenska kyrkan är ett evangelisk-

lutherskt trossamfund, vilket framträder som församlingar och stift och

har nationella organ. Där ges också uttryck för den s.k. dubbla

ansvarslinjen som organisatorisk princip när det sägs att Svenska kyrkan

är en öppen folkkyrka, som i samverkan mellan en demokratisk

organisation och kyrkans ämbete bedriver en rikstäckande verksamhet.

Svenska kyrkan som trossamfund skall utgöra ett eget rättssubjekt som

bl.a. får förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter. Svenska kyrkans

församlingar, sammanslutningar av församlingar och stift skall var för

sig ha samma rätt. Avsikten med regeringens förslag är att skapa

förutsättningar för ett bibehållande av den lokala och regionala

självstyrelsen.

I fråga om såväl församlingar som stift anges i förslaget till lag om

Svenska kyrkan en territorialprincip. Församlingen omfattar de personer

som tillhör Svenska kyrkan och är bosatta inom församlingens område.

Stiftet omfattar församlingarna inom sitt område. Det kan dock efter

beslut av Svenska kyrkan finnas icke-territoriella församlingar.

Församlingens grundläggande uppgift är att fira gudstjänst, bedriva

undervisning samt utöva diakoni och mission. Stiftets grundläggande

uppgift är att främja och ha tillsyn över församlingslivet. I lagen

föreskrivs också att det skall finnas en biskop i varje stift. Beträffande

kyrkomötet fastslås att det är Svenska kyrkans högsta beslutande organ.

Kyrkomötet får dock inte besluta i sådana enskilda frågor som det är en

församlings eller ett stifts uppgift att besluta i.

De som tillhör Svenska kyrkan skall enligt bestämmelser i lagen om

Svenska kyrkan vara skyldiga att betala lokal och regional kyrkoavgift.

Församlingen beslutar om lokal kyrkoavgift och stiftet om regional

kyrkoavgift. Svenska kyrkan har rätt till kostnadsfri uppbördshjälp av

staten under förutsättning av att hjälpen kan inordnas i det gällande

uppbördssystemet.

Svenska kyrkan skall till det statliga registret för registrerade

trossamfund lämna uppgifter om stadgar, indelning i församlingar,

kyrkliga samfälligheter och stift samt om behöriga företrädare för

Svenska kyrkan och dess församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift.

Ett beslut som innebär att någon inte får ta del av sådana handlingar

som omfattas av den inomkyrkligt reglerade handlingsoffentligheten

skall överprövas på det sätt som Svenska kyrkan bestämmer. I den

utsträckning som Svenska kyrkan bestämmer får också andra beslut

överprövas. Ett särskilt organ med juridisk kompetens skall inrättas inom

kyrkan för att ytterst pröva dessa frågor.

Den straffsanktionerade bestämmelsen om tystnadsplikt i kyrkolagen

upphävs, vilket innebär att frågan om tystnadsplikt för Svenska kyrkans

präster får bli föremål för inomkyrklig reglering. För uppgifter som

anförtrotts före relationsändringen skall dock den straffsanktionerade

tystnadsplikten fortsätta att gälla.

Den lagstadgade rätten till ledighet för fullgörande av kyrkliga

förtroendeuppdrag föreslås upphöra i och med relationsändringen. Någon

motsvarande lagstadgad rätt för ledighet för förtroendevalda inom

Svenska kyrkan bör enligt regeringen inte finnas efter relationsändringen.

En särskild lag om införande av lagen om Svenska kyrkan stiftas. Där

föreskrivs bl.a. att kyrkomötet vid sammanträde under år 1999 har de

befogenheter, med avseende på tiden efter relationsändringen, som följer

av lagen om Svenska kyrkan utan hinder av bestämmelserna i

kyrkolagen. En motsvarande bestämmelse gäller för församlingar,

kyrkliga samfälligheter och stift.

5.2.4 Den kyrkliga egendomen

Den egendom som Svenska kyrkan förfogar över kan delas in i olika

kategorier med hänsyn till egendomens ursprung och de rättsregler som

styr den. Den specialreglerade kyrkliga egendomen består huvudsakligen

av stiftelseliknande egendom av äldre ursprung. Kyrkokommunal

egendom är sådan som förvärvats under senare tid för kyrkokommunala

medel. Den disponeras enligt vanliga kommunalrättsliga principer.

Slutligen finns fri stiftelse- och föreningsegendom. Det är egendom som i

regel tillförts kyrkan genom insamlingar eller donationer.

I regeringens skrivelse lämnas förslag rörande den specialreglerade

kyrkliga egendomen. De övriga egendomsslagen påverkas endast indirekt

av relationsändringen och det har inte framkommit behov av åtgärder

beträffande dessa egendomsslag.

När det gäller den specialreglerade kyrkliga egendomen sägs i

riksdagens principbeslut att den efter relationsändringen bör stå till

kyrkans förfogande och att man bör finna de rättsliga lösningar som

behövs för att trygga egendomens bestånd för avsedda ändamål.

Innebörden av principbeslutet är att kyrkan skall ta ansvar för egendomen

utan stöd av den detaljerade statliga reglering som finns i dag. En strävan

bör därför vara att i största möjliga utsträckning åstadkomma enkla och

överskådliga regler. Regeringen föreslår överföring av äganderätten till

kyrkan i fråga om vissa kategorier av den specialreglerade kyrkliga

egendomen.

De olika slag av specialreglerad kyrklig egendom som omfattas av

regeringens förslag är äldre församlingskyrkor och domkyrkor, deras

fastigheter och fastighetsfonder, prästgårdar och biskopsgårdar, präst-

lönetillgångar samt kyrkofonden och kyrkofondsfastigheterna. Huvud-

delen av egendomen anses vara av stiftelseliknande karaktär och själv-

ägande. Kyrkobyggnaderna förvaltas i regel av kyrkorådet i försam-

lingen, men för de medeltida domkyrkorna finns särskilda styrelser.

Efter Gustav Vasas indragning av kyrkans gods till kronan i mitten av

1500-talet återförde kronan under framför allt det följande århundradet

markområden till kyrkan för att säkra den kyrkliga verksamheten. Den

jord som kronan upplät till kyrkan överläts inte med äganderätt utan

anvisades för olika kyrkliga ändamål. Staten kan därför sägas fortfarande

vara formell ägare till viss del av den specialreglerade kyrkliga

egendomen, de s.k kronoanslagen. Regeringen föreslår nu att krono-

anslagen skall ägas av trossamfundet Svenska kyrkan eller olika delar av

trossamfundet beroende på vilken typ av egendom det är fråga om. Också

för de fall att kronoanslagen ingår i prästlönetillgångarna föreslås staten

avstå från sin formella äganderätt till egendomen.

De äldre kyrkor och domkyrkor som idag betraktas som

stiftelseegendom, dvs. sådana som uppförts före år 1817 på landet och

1843 i stad, med tillhörande inventarier, kyrkotomt och kyrkogård, skall

enligt regeringens förslag ägas av den församling i vilken kyrkan ligger.

Egendomen skall användas för samma ändamål som tidigare, tills annat

beslutas av Svenska kyrkan.

En församlingskyrkas fastighet och fastighetsfond eller en domkyrkas

fastighet eller fastighetsfond skall också ägas av den församling i vilken

kyrkan ligger. Egendomen skall användas för samma ändamål som

tidigare. För ändring av ändamålet krävs tillstånd av Kammarkollegiet.

De prästgårdar som idag betraktas som stiftelseegendom skall ägas av

den kyrkliga samfällighet eller, om sådan inte finns, den församling där

egendomen är belägen. Biskopsgårdarna skall med undantag av de

biskopsgårdar och tjänstebostäder för biskop som idag hyrs enligt

särskilda avtal ägas av trossamfundet Svenska kyrkan.

Kyrkofondens tillgångar skall ägas av trossamfundet Svenska kyrkan

och användas för kyrkliga ändamål, sedan ett så stort kapital avskilts som

motsvarar åtagandena för utgående pensioner och gjorda pensions-

utfästelser för präster och biskopar. Kyrkofondsfastigheterna skall ägas

av trossamfundet Svenska kyrkan och användas för kyrkliga ändamål.

När det gäller prästlönetillgångarna har det under utredningsarbetet

diskuterats om inte även dessa skulle överföras med äganderätt till

trossamfundet Svenska kyrkan (det s.k. ägandealternativet). Regeringen

har emellertid stannat för att föreslå att prästlönetillgångarna skall

bibehållas som stiftelser och förvaltas av Svenska kyrkan (det s.k.

lagstiftningsalternativet). Stiftelselagen skall dock inte vara tillämplig.

Förmögenheten skall vara placerad på ett godtagbart sätt.

Prästlönetillgångarna skall ha till ändamål att bidra till de ekonomiska

förutsättningarna för Svenska kyrkans förkunnelse. Regeringen föreslås

få besluta om tillsyn av förvaltningen av prästlönetillgångarna

Den som före relationsändringen var ägare till eller hade särskild rätt

till kyrklig egendom och som lider förlust genom att egendomen överförs

till trossamfundet Svenska kyrkan, en församling, en samfällighet eller

ett stift får enligt regeringens förslag rätt till skälig ersättning av staten.

5.3 Motionernas huvudsakliga innehåll

I motionerna 1997:44, 45, 58, 66, 71, 74 och 76 ifrågasätts förslaget att

prästens tystnadsplikt inte skall vara lagreglerad och straffsanktionerad

efter 1 januari 2000. Detta bedöms genomgående som en försvagning av

den absoluta tystnadsplikten. I flera av motionerna ses en lagreglerad

tystnadsplikt inte enbart som en inomkyrkliga angelägenhet utan som

något som har en vidare betydelse för enskilda människor i hela

samhället. Att det finns en absolut tystnadsplikt hör till Svenska kyrkans

identitet, vilken inte skall förändras genom reformen av kyrka-

statrelationerna. Argumentet i skrivelsen att tystnadsplikten inte är

lagreglerad för andra trossamfund anses i flera motioner inte vara

relevant. I motionerna 1997:44 och 74 ses det som en möjlighet att

tystnadsplikten, om det finns önskemål därom, skall kunna utvidgas till

att gälla även andra trossamfund. Vid ett upphävande av den lagstadgade

tystnadsplikten får den arbetsrättsliga lagstiftningen en avgörande

betydelse enligt motion 1997:58. I motionen ställs frågan om hur

prästämbete och prästtjänst kommer att samverka i den nya ordningen

vid brott mot tystnadsplikt. Därför vore det enligt motionären naturligt att

frågan om den prästerliga tystnadsplikten utreddes i särskild ordning

utifrån de nya förutsättningarna som föreligger vid relationsförändringen.

Övergångsvis bör kyrkolagens föreskrifter om tystnadsplikt kvarstå

oförändrade. I övriga motioner finns olika förslag om hur lagregleringen

av tystnadsplikten skall ske. I motion 1997:66 anförs härtill att det finns

privatanställda yrkesgrupper såsom t.ex. revisorer som har en lagstadgad

tystnadsplikt och att det vore underligt om prästernas tystnadsplikt var

svagare än revisorernas. I motion 1997:76 framhålls att för personer som

lämnat prästtjänst, ämbete och kanske t.o.m. kyrkan och för vilka

tystnadsplikt gäller för den tid man var i tjänst respektive innehade

prästämbetet är en i samhället straffsanktionerad tystnadsplikt viktig.

Genom motionerna 1997:46, 54, 55, 59, 69 och 72 föreslås kyrkomötet

i sitt yttrande över regeringens skrivelse begära att det även efter

relationsändringen skall finnas en lagstadgad rätt till ledighet för

förtroendeuppdrag inom Svenska kyrkan. I motion 1997:69 anges som en

alternativ möjlighet att lagen om trossamfund innehåller en bestämmelse

som möjliggör ledighet för förtroendeuppdrag inom trossamfunden. Som

ett genomgående argument för en lagstadgad rätt till ledighet anförs i

motionerna att i det lagen om Svenska kyrkan föreskrivs att Svenska

kyrkan skall vara rikstäckande och ha en demokratisk organisation. För

att demokratin skall kunna fungera måste de förtroendevalda ges reella

möjligheter att fullgöra sina uppdrag. I motionerna 1997:46, 55, 59 och

69 framhålls att kravet på att en demokratisk uppbyggnad innebär ett

särskilt krav på Svenska kyrkan och därför är det inte självklart att

samfunden skall likställas då det gäller rätten till ledighet för

förtroendeuppdrag. I motionerna 1997:55 och 69 framhålls härtill

Svenska kyrkans huvudmannaskap för begravningsverksamheten. Vidare

pekas i motion 1997: 55 på att 150 remissinstanser tagit upp frågan om

rätten till ledighet för förtroendeuppdrag trots att det inte fanns någon

enkätfråga om detta.

I motionerna 1997:47, 53, 65 och 70 föreslås att ägandealternativet

skall tillämpas i fråga om prästlönetillgångarna i stället för det av

regeringen föreslagna lagstiftningsalternativet. Prästlönetillgångarna

skulle därmed överlämnas med äganderätt till trossamfundet Svenska

kyrkan. Enligt motion 1997:47 skulle äganderätten till egendomen

därefter genom inomkyrkliga bestämmelser överlämnas till kyrkans

regionala och lokala organ. Enligt motion 1997:65 skall äganderätten

avseende prästlönetillgångarna tillfalla de församlingar och

samfälligheter som idag har rätt till avkastningen av egendomen. I

motionen 1997:53 föreslås vidare att förslaget till lag om Svenska kyrkan

skall ändras så att det inte innehåller någon rätt för regeringen att besluta

om tillsyn av förvaltningen av prästlönetillgångarna och så att de inte

heller innehåller någon föreskrift om hur dessa tillgångar skall vara

placerade. I motionen 1997:70 föreslås i andra hand att om

lagstiftningsalternativet kommer till användning detta bör gälla för alla

de nuvarande självägande kyrkostiftelserna.

I motionen 1997:48 föreslås att förslaget till lag om Svenska kyrkan

skall ändras så att ändamålet för prästlönetillgångarna blir att bidra till

förutsättningarna för Svenska kyrkans förkunnelse. Däremot skall, enligt

motionen, den betoningen bortfalla som i regeringens skrivelse lagts på

att det är de ekonomiska förutsättningarna för kyrkans förkunnelse som

prästlönetillgångarna skall bidra till.

Motionerna 1997:49 och 62 syftar till att få friare bestämmelser om

församlingstillhörighet. I motion 1997:49 sägs att kraven på bostadsband

i församlingstillhörigheten bör mjukas upp i sökandet efter vägar att

stimulera människors intresse att aktivt delta i församlingens liv och

inneha förtroendeuppdrag. Människor bör, inom rimliga gränser, få

avgöra var de vill betala sin kyrkoavgift och var de vill ha sitt kyrkliga

engagemang. Det kan finnas olägenheter även med att helt fritt få välja

församlingstillhörighet. För att reducera riskerna kan man införa en

prövning på församlingsnivå. Det bör finnas en anknytning av något slag

till den önskade församlingen. Förslaget i motionen innebär att det i

lagen om Svenska kyrkan skall föreskrivas, att den som har annan

väsentlig anknytning till församlingen än bosättning av församlingen

skall kunna beviljas rätt till tillhörighet. I motion 1997:62 ser motionären

som meningen med de ändrade relationerna att staten inte längre skall

besluta om Svenska kyrkans angelägenheter. Det måste vara kyrkan själv

som bestämmer om hur församlingstillhörigheten skall vara knuten till

tillhörighet till Svenska kyrkan. Därför föreslås i motionen en sådan

ändring i 4 § förslaget till lag om Svenska kyrkan att kyrkomötet, utan att

det finns särskilda föreskrifter, bestämmer regler för tillhörighet till

församling.

Motion 1997:50 behandlar förslaget att organisatoriska delar av ett

trossamfund skall kunna registreras endast om trossamfundet i sin helhet

är registrerat. Motionärerna anger att detta inte finns reglerat i lagen om

trossamfund. Församlingar inom trossamfund som består av fria

församlingar vilka saknar gemensam organisation på nationell nivå och

vilka önskar registrera sig skall kunna få göra detta. Både de enskilda

församlingarna och församlingarna tillsammans måste i ett sådant fall

kunna anses vara "trossamfund", även om de enskilda församlingarna

inte önskar bilda ett formellt gemensamt samfund. I motivtexten bör

föras in en text som innebär att om en församling framhärdar i sin

ansökan om registrering bör ansökan beviljas även om församlingen

rimligtvis inte ensam utgör ett eget trossamfund men det saknas en

formell samfundsbildning.

I motionerna 1997:51, 64 och 77 föreslås en likartad förändring i

lydelsen av 1 § lagen om Svenska kyrkan. I motionerna hänvisas bl.a. till

vad ärkebiskopen skrivit i sitt remissyttrande. I motion 1997:51 anges

som skäl för den föreslagna förändringen, att det är viktigt att det i

motivtexterna till lagen om Svenska kyrkan klart sägs ut från Svenska

kyrkans sida att lagtexten, även om den är ett uttryck för kyrkans

självförståelse, inte får innebära en låsning för antagandet av nya

trosdokument. I motion 1997:64 framhålls att lagens angivande av att

Svenska kyrkan är ett evangelisk-lutherskt trossamfund skall ha en

deskriptiv karaktär. I motion 1997:77 pekas på att lagen om Svenska

kyrkan kommer att föregås av lag om trossamfund. Det vore då rimligt

att låta lagen om Svenska kyrkan börja med att först tala om att Svenska

kyrkan just är ett trossamfund, vilket skulle tydliggöra att Svenska

kyrkan är ett av flera trossamfund. Kyrkans identitet blir tydligare

markerad om den evangelisk-lutherska bekännelsen anges därefter och

inte bara som ett "adjektiv" före ordet trossamfund.

I motion 1997:52 pekas på att det till regeringens skrivelse till 1995 års

kyrkomöte om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan

fanns en bilaga där punkt 14 i övergångsbestämmelserna till regerings-

formen (om statschefens tro) föreslogs upphävd. Motionärerna

framhåller att kyrkomötet i sitt yttrande över skrivelsen inte anförde

något om att regeringens förslag på denna punkt borde ändras och att

kyrkomötet därigenom anslöt sig till regeringens förslag att de nuvarande

bestämmelserna om statschefens tro skall avskaffas. I motionen sägs att

1995 års kyrkomötes yttrande över regeringens förslag till principbeslut i

kyrka-statfrågan för många kyrkomötesombud var en kompromiss i syfte

att få till stånd en stor enighet i mötet. När nu avskaffandet av reglerna

om statschefens tro inte längre föreslås bli genomförda innebär detta att

en viktig förutsättning i kompromissen har förändrats. En kvarstående

bestämmelse i svensk grundlag om statschefens och hans barns tro

innebär ett starkt symbolvärde av fortsatt "statskyrka". Principen att

reglerna om kyrkotillhörighet inte i något avseende skall förknippas med

tvång liksom en full religions- och trosfrihet bör gälla också för

statschefen och hans familj.

I motion 1997:56 sägs att Svenska kyrkans friare ställning gentemot

staten som relationsändringen skulle innebära tycks bli allt mindre

framträdande. Särskilt framhålls härvid regeringsskrivelsens förslag till

lag om Svenska kyrkan. Detta och den förslagna beslutsordningen anses

innebära att det synnerligen starkt kan ifrågasättas om man över-

huvudtaget kan tala om en från statsmakten fri kyrka. Vidare ses

lagförslaget som synnerligen tvivelaktigt eftersom det på ett antal

punkter har sådant innehåll som hör till kyrkans lära, tro och bekännelse.

Beslut på detta område bör ankomma på kyrkan ensam. Föreskrifterna i

§ 3 i förslaget till lag om Svenska kyrkan torde kunna finnas i lagen om

trossamfund. I motionen föreslås att det inte skall stiftas någon lag om

Svenska kyrkan. Bestämmelser som anger Svenska kyrkans identitet som

trossamfund, organisation och verksamhet bör inte ingå i lag. Skulle det

ändå komma tillstånd sådan lagstiftning skall denna inte kunna ändras

utan kyrkomötets hörande.

I motion 1997:57 sägs att det måste ligga i Svenska kyrkans intresse att

i framtiden undvika, att sammanslutningar/grupperingar som ej ingår

som en officiell del av Svenska kyrkan och dess organisation använder

sig av namnet Svenska kyrkan på ett sätt som kan ge sken av att de utgör

en officiell del av den kyrkliga organisationen. En koppling kan verka

menligt för Svenska kyrkans trovärdighet gent emot såväl medlemmar

som icke medlemmar. Motionären menar att det får anses som

synnerligen angeläget att Svenska kyrkan får ett klart och otvetydigt

lagstadgat namnskydd. I motionen hemställs att kyrkomötet skall ge

regeringen tillkänna att det i lagen om Svenska kyrkan eller på annat sätt

ges ett klart namnskydd.

I motion 1997:60 föreslås en ändring av ordalydelsen i 2 § lagen om

Svenska kyrkan. Ordet "rikstäckande" associerar enligt motionären till

"heltäckande" och dylikt och tycks vilja föreskriva något som aldrig kan

säkerställas genom lagbestämmelser. Ordet "riksomfattande" anses ge ett

adekvatare och klarare uttryck åt Svenska kyrkans intentioner.

I motion 1997:61 diskuteras de nuvarande kyrkliga arkivens ställning

och framhålls att innehållet i sådana arkiv av staten bör respekteras som

ett kyrkligt arkivmaterial. Motionärerna vänder sig emot att statliga

arkivmyndigheter skall kunna ge direktiv om inleverans till statliga arkiv

av detta material och anser att så bör kunna ske endast efter

överenskommelse mellan det aktuella kyrkliga organet och den statliga

arkivmyndigheten. Motionen tar också upp den nu gällande sjuttio-

årsregeln när det gäller inleverans av arkivmaterial till de statliga arkiven

och de möjligheter till dispens som finns att låta arkiven stanna hos

arkivbildaren ytterligare tid. I motionen föreslås att dessa bestämmelser

också i fortsättningen skall gälla för de statliga arkiven.

Motionerna 1997:63 och 73 tar upp den nuvarande statliga offentlig-

hetsprincipen för kyrkan. I motionerna yrkas att denna skall bestå även

efter år 1999. Motionerna tar också upp den meddelarfrihet som är

knuten till offentlighetsprincipen och som innebär bl.a. att en anställd

utan risk för trakasserier från arbetsgivaren kan lämna uppgifter för

publicering i tidning eller annat massmedium.

I motionen 1997:67 föreslås att de äldre kyrkor som idag betraktas som

stiftelseegendom fortsätter att vara detta och att de bör förvaltas av

kyrkoråden i de församlingar där de är belägna. I motionen 1997:75

hemställs att de medeltida domkyrkornas domkyrkostiftelser med

särskilda styrelser skall bibehållas. I motionen 1997:80 begärs fortsatt

statligt ekonomiskt stöd till Vadstena klosterkyrka.

I motion 1997:68 ifrågasätts förslaget att barn som fyllt 12 år skall

samtycka vid inträde och utträde ur ett trossamfund. Motionären anför att

en förutsättning för kritiskt tänkande är ett större mått av kunskap om

Svenska kyrkan och övriga trossamfund än som troligtvis finns bland

barn och ungdom. Ett bibehållande av kyrkolagens åldersgräns på 15 år

anses ligga nära till hands ur Svenska kyrkans synvinkel och vara mera

avpassad till gällande konfirmationsålder.

Motion 1997:70 föreslås bl.a. att förslaget att regeringsformen skall

kompletteras med en bestämmelse som hindrar att staten beslutar om ett

trossamfunds lära. Vidare finns förslag om vissa förändringar i lagen om

Svenska kyrkan, främst i form av strykning av 4 6 §§. Om detta inte

genomförs föreslås alternativt ett tillägg om att det för varje församling

skall finnas en präst. I motionen ges också synpunkter på förut-

sättningarna för tolkningen av vissa rättsliga frågor avseende registrerade

trossamfund.

I motion 1997:78 anges att begreppet "den dubbla ansvarslinjen" är

långt mer komplicerat och tvetydigt än vad som framkommer av

utredningen Rättslig reglering. Det ges enligt motionären reellt ofta

innebörden av skilda ansvarsområden, där de förtroendevalda ansvarar

för kyrkans "yttre" administrativa och organisatoriska delar och

ämbetsbärarna för den "inre" verksamheten. För att undvika en fortsatt

uppdelning av Svenska kyrkans uppdrag i en "yttre" och en "inre"

dimension måste det gemensamma ansvaret lyftas fram i de bakgrunds-

texter som skall ligga till grund för den nya lagtexten om Svenska

kyrkan. I motionen anges termen "den dubbla ansvarslinjen" genom sin

avsaknad av konkret innebörd kunna användas som täckmantel för

begränsning av förtroendevaldas ansvarsområde. För att förhindra en

fortsatt oklarhet rörande förtroendevaldas ansvar inom Svenska kyrkan

bör begreppet "den dubbla ansvarslinjen" inte åberopas i de texter som

ligger till grund för kommande lagtext om Svenska kyrkan, i stället bör i

dessa sammanhang det gemensamma uppdraget hävdas.

I motion 1997:79 framhålls kyrkomötets kompetens att besluta om det

inomkyrkliga regelsystemets utformning som en av hörnstenarna i den

förestående kyrkoreformen och att samtliga parter som varit engagerade i

reformen har förutsatt, att kyrkomötet får denna rättsliga kapacitet.

Vidare sägs att från början av den pågående processen hörts röster som

från juridiska utgångspunkter ifrågasatt, om kyrkomötet verkligen

kommer att få en sådan inomkyrklig rättslig kapacitet på den rättsliga

grundval som principbeslutet angav och att i den föreliggande regerings-

skrivelsen föreslås i sak samma grund för kyrkomötets kompetens som

angavs i principbeslutet 1995. Motionären pekar också på att regeringen

betonar att kyrkomötets beslutsbefogenheter inte närmare kan anges i lag,

eftersom en från riksdagen delegerad normgivningskompetens inte utgör

en del av reformens förutsättningar. Det framgår inte av regeringens

motivering till sitt förslag vad som sker om det uppstår en tvist i en fråga

om kompetensen eller efterföljelsen av ett kyrkomötesbeslut mellan en

församling eller ett stift å ena sidan och kyrkomötet eller kyrkostyrelsen

å andra sidan. Det kvarstående intrycket anges i motionen vara, att

osäkerheten om kyrkomötets kompetens består. Motionären ser det som

väl motiverat för kyrkomötet att i en framställning till regeringen

framhålla behovet av klarhet i denna grundläggande fråga. Siktet i

framställningen bör därvid vara inriktat inte enbart på själva

reformtillfället och tiden omedelbart därefter utan även på de följande

decennierna i den reformerade kyrkans liv. I motionen föreslås att

kyrkomötet anhåller hos regeringen, att regeringen i kommande pro-

position entydigt klarlägger och fastslår att det reformerade kyrkomötet

inom ramen för sin i Lag om Svenska kyrkan angivna kompetens

kommer att kunna besluta om en inomkyrklig ordning som blir rättsligt

bindande för stift och församlingar och för Svenska kyrkan som helhet.

6 Utskottet

6.1 Allmänt

I och med 1995 års kyrkomötes yttrande över regeringens skrivelse

(RegSkr 1995:1) Ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan

och riksdagens principbeslut om ändrade relationer (prop. 1995/96:80,

bet 1995/96:KU12, rskr. 1995/96:84) var grunden lagd för en fortsatt

reformprocess. Den mycket breda uppslutningen bakom såväl

kyrkomötets yttrande som riksdagens principbeslut skapade goda

förutsättningar för det kompletterande utredningsarbetet. Remissbehand-

lingen av de delar av det statliga utredningsarbetet som legat till grund

för regeringens skrivelse till 1997 års extra kyrkomöte visar också att det

ställningstagande som gjordes av 1995 års kyrkomöte har accepterats och

vunnit stöd inom Svenska kyrkan. Allt talar för att de slutliga besluten

också skall kunna fattas i bred enighet. Därmed bör man också kunna

uppnå målet att få en långsiktig och stabil lösning på den under flera

decennier diskuterade kyrka-statfrågan.

6.2 Bestämmelser om medlemskap

Regeringen föreslår att kyrkomötet antar de delar av förslagen i

skrivelsen som avser medlemskap i Svenska kyrkan. Punkt 9 2 st.

övergångsbestämmelserna till regeringsformen har följande lydelse:

"Föreskrifter om medlemskap i Svenska kyrkan meddelas genom lag,

som stiftas av riksdagen med samtycke av kyrkomötet." Därav följer att

ifråga om bestämmelser på detta område är det inte tillräckligt att

kyrkomötet enbart avger ett yttrande. Det krävs att kyrkomötet ger sitt

samtycke genom att för sin del anta de delar av regeringens förslag som

avser medlemskap i Svenska kyrkan. Härmed avses dels förslaget att

upphäva 3 kap. Om kyrkotillhörighet i kyrkolagen (1992:300), dels 4 §

förslaget till lag om trossamfund.

Regeringen föreslår genom 1 § 1 st och 2 § 4 punkt förslaget till lag

om införande av lagen (1999:000) om Svenska kyrkan att kyrkolagen i

dess helhet skall upphävas den 1 januari 2000. Utskottet föreslår att

kyrkomötet för sin del antar regeringens förslag att upphäva 3 kap.

kyrkolagen från den 1 januari 2000.

I 4 § förslaget till lag om trossamfund finns bestämmelser om att ett

barn som fyllt 12 år skall ge sitt samtycke vid inträde i eller utträde ur ett

trossamfund. Denna bestämmelse avser bl.a. tillhörigheten till Svenska

kyrkan. Därmed är det en föreskrift av det slag som stiftas av riksdagen

med samtycke av Svenska kyrkan. Utskottet behandlar detta förslag

jämte motion 1997:68 i avsnitt 6.4.2 nedan.

6.3 Konstitutionell reglering

6.3.1 Nya normgivningsregler

Utskottet hälsar med tillfredsställelse förslaget att den nuvarande

regleringen av Svenska kyrkans grundläggande förhållanden i övergångs-

bestämmelserna till regeringsformen skall upphävas och att särskilda

bestämmelser i regeringsformen beträffande lagstiftning om trossamfund

skall införas. Utskottet får särskilt framhålla det värde som ligger i att en

gemensam konstitutionell reglering för alla trossamfund på detta sätt

åstadkommes.

Utskottet finner vidare att förslaget när det gäller nomgivningsreglerna

står i överensstämmelse med 1995 års kyrkomötes beslut, att en särskild

lag om Svenska kyrkan skall skapas. Grundlagsförslagen möjliggör en

sådan särskild lagstiftning, vilken framhåller Svenska kyrkans syn på sig

själv och är av avgörande betydelse för den breda enighet som föreligger

beträffande kyrka-stat-reformen. Utskottet har ingen erinran mot

regeringens förslag till enhetligt begrepp grunderna för Svenska kyrkan

som trossamfund som avses bli använt för att beskriva de olika

områden som kommer att ingå i en begränsad reglering av Svenska

kyrkans förhållanden.

Det kan, som sker i motion 1997:70, diskuteras huruvida riksdagen

med stöd av föreslagna bestämmelser i regeringsformen kan anses ha rätt

att besluta om ett trossamfunds lära. I motionen föreslås att en

bestämmelse som hindrar sådana beslut införs i regeringsformen.

Utskottet anser det självklart att riksdagen i princip inte har någon rätt

att besluta om ett trossamfunds lära; en statlig lagstiftning i en sådan

fråga skulle i regel kränka religionsfriheten som den uttryckts i

regeringsformen. Enligt utskottets mening behövs således inget

ytterligare hinder mot att riksdagen beslutar om ett trossamfunds lära.

Emellertid torde särskilda förhållanden vara för handen när det gäller

Svenska kyrkan och hennes lära vid tidpunkten för nya relationer till

staten. En viktig faktor är härvid att Svenska kyrkan alltsedan

reformationen varit en kyrka med statlig reglering och att dess identitet

som ett evangelisk-lutherskt trossamfund idag är reglerad genom

lagstiftning. En annan viktig faktor är att den för framtiden förutsatta

lagstiftade identiteten för tiden efter relationsändringen inte bestäms

ensidigt av staten utan är resultatet av Svenska kyrkans egna önskemål.

En ytterligare viktig faktor är att Svenska kyrkan själv i syfte att värna

kontinuiteten har önskat fortsatt statlig lagstiftning som utgör en

beskrivning av kyrkans syn på sig själv. Mot den angivna bakgrunden

skall enligt utskottets mening motion 1997:70 i denna del avslås.

Utskottet ansluter sig till regeringens förslag att de föreskrifter som

avses i de nya grundlagsbestämmelserna om trossamfund endast skall

kunna ändras på det sätt som gäller för riksdagsordningens

huvudbestämmelser.

6.3.2 Offentlighet och insyn

Regeringens förslag i fråga om ändring i tryckfrihetsförordningen

innebär att den statliga offentlighetsprincipen som huvudregel upphör att

gälla för Svenska kyrkan. Regeringen avser att till 1998 års kyrkomöte

återkomma med förslag som dock medför att den statliga

offentlighetsprincipen även fortsättningsvis i viss utsträckning skall

tillämpas i fråga om begravningsverksamheten och förvaltningen av de

kyrkliga kulturminnena. Vidare skall den statliga offentlighetsprincipen

även för framtiden gälla för sådana handlingar som före år 2000 har

kommit in till eller har upprättats hos myndigheter med uppgifter som

hänför sig till Svenska kyrkans verksamhet eller kyrkliga beslutande

församlingar. Utskottet har ingen erinran mot den statliga offentlighets-

principens sålunda föreslagna fortsatta giltighet inom Svenska kyrkan.

I övrigt gäller enligt regeringens förslag att handlingar hos Svenska

kyrkan inte längre skall omfattas av den statliga offentlighetsprincipen. I

motionerna 1997:63 och 73 yrkas avslag i denna del av regeringens

skrivelse och således att den statliga offentlighetsprincipen skall bestå

beträffande alla handlingar hos Svenska kyrkan. Utskottet får i detta

sammanhang understryka vikten av att Svenska kyrkan, som en öppen

och demokratisk folkkyrka, också fortsättningsvis i största utsträckning

håller sina handlingar tillgängliga för var och en som önskar ta del av

dem. Utskottet noterar med tillfredsställelse att regeringen i sitt förslag

till lag om Svenska kyrkan särskilt tagit med en bestämmelse om att

kyrkans handlingar som huvudregel skall vara offentliga på samma sätt

som gäller med den statliga offentlighetsprincipen. Ett avskaffande av

den statliga offentlighetsprincipen på vissa delar av Svenska kyrkans

område kommer således inte att få till följd att handlingar hålls hemliga i

större utsträckning än idag.

Utskottet vill vidare något beskriva effekterna om motionärernas

förslag om fortsatt giltighet för den statliga offentlighetsprincipen för alla

handlingar hos Svenska kyrkan skulle bifallas. Enligt utskottets mening

skulle en sådan fortsatt giltighet medföra att kyrkans förhållanden i stor

utsträckning även i övrigt fortsättningsvis skulle bli underkastade en

statlig reglering. Som exempel kan nämnas att en statlig offentlighets-

princip, dvs. att Svenska kyrkan i tryckfrihetshänseende skulle vara att

hänföra till det allmänna, på grund av regeringsformens bestämmelser

om yttrandefrihet gentemot det allmänna inte ger möjlighet till annat än

en statlig reglering av tystnadsplikten. En sådan reglering torde i sin tur

kräva en statlig reglering i fråga om bl.a. prästämbetet och eventuella

påföljder för den som bryter mot tystnadsplikten. Statlig reglering i fråga

om påföljder kräver i sin tur statlig reglering beträffande de organ som

kan bestämma om påföljder. En tillämpning av den statliga

offentlighetsprincipen på alla handlingar hos Svenska kyrkan skulle

således på ett avgörande sätt förändra den balans mellan i viss mån skilda

synsätt på kyrkans framtida ställning i offentligrättsligt hänseende som

1995 års kyrkomötes beslut är ett uttryck för.

Utskottet vill i anledning av motion 1997:63 särskilt ta upp frågan om

meddelarfrihet. Det kan då inledningsvis konstateras att meddelarfrihet

idag gäller inom Svenska kyrkan på grundval av den för kyrkan gällande

statliga offentlighetsprincipen. Denna frihet innebär att det i viss ut-

sträckning är möjligt för anställda och förtroendevalda att utan risk för

straff eller annan sanktion lämna uppgifter som egentligen omfattas av

sekretess för publicering i tidning (eller annat massmedium). En annan

del av meddelarfriheten är att den journalist som mottagit en uppgift för

anonym publicering i regel är skyldig att hemlighålla sin källa. Vidare är

företrädare för det allmänna förbjudna att efterforska vem som lämnat en

sådan uppgift för publicering och om uppgiftslämnaren är känd på

något sätt trakassera denne.

När det gäller meddelarfrihet inom Svenska kyrkan skall noteras att

sådan frihet idag endast gäller för vissa sekretessbelagda uppgifter. I

fråga om t.ex. uppgifter som lämnats vid bikt förekommer givetvis ingen

meddelarfrihet. Beträffande journalisters skyldighet att hemlighålla sina

källor kommer denna skyldighet inte att förändras av kyrka-stat-

reformen. Däremot innebär ett huvudsakligt upphävande av den statliga

offentlighetsprincipen för handlingar hos Svenska kyrkan att det

nuvarande förbudet för företrädare för kyrkan att efterforska vem som

lämnat en uppgift för publicering bortfaller. Likaså kan en del av

förbudet att trakassera uppgiftslämnaren bortfalla. Utskottet finner att

detta är en nackdel med regeringens förslag i denna fråga men förutsätter

att en motsvarande bestämmelse kommer att beslutas inomkyrkligt.

Utskottet anser att motionerna 1997:63 och 73 skall avslås.

Regeringens förslag innebär vidare att de allmänna handlingar som vid

årsskiftet 1999/2000 finns hos en myndighet med uppgifter som hänför

sig till Svenska kyrkans verksamhet eller hos en kyrklig beslutande

församling i princip skall inlevereras till arkivmyndigheten. Förslaget

innehåller dock en bestämmelse om att regeringen får besluta att sådana

handlingar får överlämnas till Svenska kyrkan eller någon av dess

organisatoriska delar för förvaring. I denna fråga kan, som sker i motion

1997:61, anföras att de handlingar som avses i minst lika hög grad är

kyrkliga som statliga och att det därför från saklig utgångspunkt är

oriktigt att tala om att arkivhandlingarna av staten skall "överlämnas" till

kyrkliga organ. Förhållandet kan uttryckas så att bestämmelserna avser

kyrkliga arkiv som också har en statlig funktion.

Enligt utskottets mening är det väsentligt att säkerställa att de

handlingar som behövs för den kyrkliga verksamheten också fortsätt-

ningsvis finns lätt tillgängliga för de kyrkliga organen. Utskottet finner

att regeringens förslag uppfyller detta krav. Utskottet utgår från att staten

och dess myndigheter generöst kommer att ge Svenska kyrkan möjlighet

att även i framtiden disponera sina arkiv. Frågan om närmare be-

stämmelser om arkiven torde få behandlas när regeringen till 1998 års

kyrkomöte återkommer med förslag i dessa hänseenden. Utskottet anser

att motion 1997:61 skall avslås.

6.3.3 Bekännelsekrav på statschefen

Regeringen har till kyrkomötet inte lagt fram något förslag som innebär

förändringar av nuvarande bekännelsekrav för statschefen och för prinsar

och prinsessor av Kungliga huset. I motion 1997:52 yrkas emellertid att

de nuvarande bestämmelserna i regeringsformen och successions-

ordningen om statschefens m.fl. bekännelsekrav skall upphävas.

Utskottet noterar inledningsvis att denna fråga visserligen berördes i en

bilaga till regeringsskrivelsen men inte direkt omfattas av 1995 års

kyrkomötesbeslut och inte heller av riksdagens principbeslut om nya

relationer mellan Svenska kyrkan och staten. Utskottet får vidare

framhålla att det för Svenska kyrkan som nådesamfund inte är förenligt

med dess grunder att någon person tillhör detta av tvång. Samtidigt

mottar kyrkan givetvis med glädje var och en som önskar tillhöra henne.

Det förtjänar också påpekas att de nu gällande bestämmelserna fordrar av

statschefen att denne "alltid skall vara av den rena evangeliska läran,

sådan som den uti den oförändrade Augsburgska bekännelsen samt

Uppsala mötes beslut av år 1593 antagen och förklarad är", men inte

uttryckligen anger att statschefen skall tillhöra just Svenska kyrkan.

Bekännelsekravet har dock i praktiken kommit att uttolkas på detta sätt.

Således kan varken Konungen eller prinsar eller prinsessor av

Kungliga huset komma att tillhöra Svenska kyrkan annat än efter dop

eller anmälan på det sätt som gäller för kyrkotillhöriga i allmänhet.

Vidare innebär religionsfriheten att det för var och en står fritt att tillhöra

det trossamfund som han eller hon önskar. Om det från statlig

utgångspunkt emellertid befinns att krav bör ställas på statschefen och

andra kungliga personer när det gäller bekännelse eller tillhörighet till

visst trossamfund är detta primärt inte en fråga för Svenska kyrkan.

Enligt utskottets mening finns det mot denna bakgrund inte skäl för

kyrkan att ytterligare behandla denna fråga. Utskottet anser att motion

1997:52 skall avslås.

6.3.4 Övrigt om den konstitutionella regleringen

Utskottet noterar att regeringen noga har behandlat Riksskatteverkets

förslag till ändring i regeringsformen mot bakgrund av det EG-direktiv

som ålägger medlemsstaterna att i princip förbjuda dataregistrering av

uppgifter som avser en persons religiösa åsikter. Utskottet får framhålla

den avgörande betydelse som måste tillmätas förhållandet att

skattemyndigheterna också fortsättningsvis och utan medgivande från

varje berörd person skall kunna dataregistrera uppgifter om personens

tillhörighet till Svenska kyrkan som grundval för uppbörd av

kyrkoavgift. Med hänsyn till EG-direktivets krav måste då för att

skattemyndigheterna skall kunna dataregistrera trossamfundstillhörighet

 avgiftsuppbörden anses ske på grund av ett viktigt samhälleligt

intresse. Utskottet kan emellertid acceptera regeringens uttalanden i

skrivelsen till kyrkomötet att redan det särskilda konstitutionella skyddet

för trossamfunden måste anses utgöra en markering av trossamfundens

samhälleligt viktiga ställning och att någon ytterligare grundlags-

bestämmelse i denna fråga därför inte är nödvändig. Utskottet har därför

ingen erinran mot regeringens förslag i denna del.

I övriga grundlagsfrågor anser utskottet att regeringens förslag skall

tillstyrkas.

6.4 Lag om trossamfund

6.4.1 Allmänt om trossamfunds rättsliga ställning och

registrering

Den föreslagna lagen om trossamfund har två huvuddelar. Den första

avser trossamfund i allmänhet oavsett i vilken rättslig form de

framträder. Där behandlas i princip frågor av religionsfrihetskaraktär.

Denna del omfattar de fyra första paragraferna. Den andra delen av

lagförslaget gäller registrerade trossamfund.

Den första delen av lagen om trossamfund samt vissa föreskrifter i den

andra delen är av direkt betydelse för Svenska kyrkan. De bestämmelser

som avser registreringsförfarandet gäller inte för Svenska kyrkan.

Utskottet behandlar i det följande främst sådana bestämmelser som avser

även Svenska kyrkan.

I anslutning till vad läronämnden säger i sitt yttrande bör framhållas att

definitionen av trossamfund i 2 § skall rymma trossamfund av mycket

olika slag. Den innehåller det som ur statens synvinkel måste gälla för att

en organisation oavsett rättslig form skall vara ett trossamfund. Det är

alltså inte fråga om en rättslig form och inte heller om en

identitetsbestämning för något enskilt trossamfund. Definitionen behöver

utformas så att alla trossamfund kan acceptera att det som stadgas gäller

dem. Därför har den karaktären av en minsta gemensam nämnare. För

Svenska kyrkans del är det ett framsteg att det talas om trossamfund som

en "gemenskap" och inte längre som en "sammanslutning". Risken för att

Svenska kyrkan skall uppfattas som en förening av människor vilka slutit

sig samman i avsikt att bedriva viss religiös verksamhet bör minska med

den nya formuleringen.

Det är av stort värde att det tillskapas en ny associationsform

registrerat trossamfund. Svenska kyrkan och andra trossamfund som inte

finner föreningsformen eller någon annan redan föreliggande rättslig

form vara i överensstämmelse med deras självförståelse kan därmed

framträda i en adekvat rättslig form.

Med registerat trossamfund avses enligt 5 § dels Svenska kyrkan och

dels andra trossamfund som registrerat sig enligt föreskrifter i lagen om

trossamfund. Svenska kyrkan blir alltså ett registrerat trossamfund enligt

lag och inte genom något registreringsförfarande. På ett motsvarande sätt

skall församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift vara registerade

organisatoriska delar direkt genom föreskrifter i lagen om trossamfund.

Enligt utskottets mening ligger det i linje med principbeslutet om ändrade

relationer att Svenska kyrkans rättsliga status på detta sätt fastställs i lag.

Likaså står det klart att församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift

måste framträda som självständiga, registerade organisatoriska delar.

Tolkning av kyrkorätt

Regeringen har anslutit sig till utredningens bedömning att det är

naturligt, att de allmänna principer som brukar tillämpas för ideella

föreningar bör kunna tillämpas på trossamfund då lag och stadgar inte

ger ledning för bedömningen. I motion 1997:70 ifrågasätts detta såvitt

gäller bl.a. Svenska kyrkan. Svenska kyrkan står i en annan rättstradition

än de under 1800-talet framväxande frikyrkliga samfunden. Utskottet

delar den syn som på denna punkt redovisas i motion 1997:70. Det måste

understrykas att associationsformen registerat trossamfund är en ny och

särskild rättsfigur. För Svenska kyrkans del stämmer det inte att

utgångspunkten skall tas i det som gäller för ideella föreningar i det fall

föreskrifter i lag eller bestämmelserna i den kommande kyrkoordningen

inte är tillräckliga för bedömningen av en rättslig fråga. Utgångspunkten

vid en sådan bedömning måste istället vara Svenska kyrkans egen

tradition. Motsvarande bör gälla för andra registrerade trossamfund. Det

som utskottet anfört på denna punkt med anledning av motion 1997:70

bör ges regeringen tillkänna.

Registrering av organisatoriska delar

I likhet med utredningen anser regeringen att organisatoriska delar av ett

trossamfund bör kunna använda sig av den nya associationsformen bara

om trossamfundet som helhet är registrerat. I lagförslagets 13 §

föreskrivs att organisatoriska delar av ett trossamfund också får

registreras. De måste då uppfylla det som anges i 7 §, nämligen ha

stadgar och en styrelse samt ett namn som klart särskiljer trossamfundets

verksamhet från andras. I 13 § finns vidare bestämmelser om vad som

händer när ett trossamfund förlorar sin rättsliga ställning som registrerat

trossamfund. Då måste dess organisatoriska delar avregistreras eller träda

i likvidation. Motion 1997:50 avser fria församlingar inom en rörelse

som saknar gemensam organisation på nationell nivå. En sådan

församling skall kunna registreras, även om församlingen inte bedöms

utgöra ett eget trossamfund. I motionen föreslås att det till stöd för detta i

motivtexten till 13 § bör föras in en i motionen citerad text från

betänkandet Rättslig reglering.

Motionen avser vissa starkt kongregationalistiska samfund eller

rörelser. Utskottet anser att strävan bör vara, att varje trossamfund som

önskar det skall kunna använda den nya associationsformen registrerat

trossamfund. I det fall en församling registreras utan att vara en

organisatorisk del av ett registrerat trossamfund innebär det formellt att

församlingen i fråga blir ett eget registrerat trossamfund. Det som

utskottet anfört på denna punkt med anledning av motion 1997:50 bör

ges regeringen tillkänna.

Utskottet behandlar i det följande ett par enskilda bestämmelser i lagen

om trossamfund som tagits upp motionsvägen. Utskottet har inte funnit

skäl att i övrigt kommentera lagförslaget och dess föreskrifter om

registreringsförfarandet. Det måste dock understrykas att bestämmelsen i

16 § första stycket om Svenska kyrkans rätt att få hjälp av staten med

uppbörden av kyrkoavgift hör till förutsättningarna för kyrka-stat-

reformen. En kostnadsfri uppbördshjälp innefattande beräkning, debite-

ring, redovisning och betalning av avgifter ingår också i riksdagens

principbeslut.

6.4.2 Barns rätt att komma till tals

I 4 § förslaget till lag om trossamfund föreskrivs att vid ett barns inträde i

eller utträde ur ett trossamfund skall barnet själv ha samtyckt till in- eller

utträdet, om barnet har fyllt 12 år. I frågan om barns delaktighet i ett

beslut om in- eller utträde finns för närvarande direkta föreskrifter endast

med avseende på Svenska kyrkan. Åldersgränsen för när samtycke krävs

är 15 år enligt 3 kap. 3 och 5 §§ kyrkolagen. Åldersgränsen 12 år skall

gälla alla trossamfund oavsett om de är registrerade eller ej. I motion

1997:68 hemställs att kyrkomötet i sitt yttrande till regeringen framför

som sin mening att åldersgränsen för barns samtycke skall vara 15 år.

Utskottet anser att den föreslagna åldersgränsen på 12 år har starka skäl

som talar för sig. Redan vid tillkomsten av 1951 års religionsfrihetslag

pekades med hänvisning till vad som gäller vid samtycke för adoption på

att 12 år skulle kunnat vara en lämplig åldersgräns. Åldersgränsen gäller

rätten för barn att komma till tals och ge sitt samtycke vid en förändring

av kyrkotillhörigheten. För en sådan krävs alltså att barn och föräldrar är

ense.

Det är av stor vikt att barn tas på allvar och får komma till tals i sina

egna angelägenheter. I föräldrabalken finns också allmänna

bestämmelser till stöd för detta. Där föreskrivs att i frågor som rör ett

barn personliga angelägenheter skall med barnets stigande ålder och

utveckling tas allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål.

Denna syn på barnen är enligt utskottet viktigt att ta fasta på. Den

föreslagna 12-årsgränsen ligger väl i linje med föräldrabalkens

bestämmelser. Utskottet föreslår att kyrkomötet skall anta regeringens

förslag till 4 § lagen om trossamfund och att motion 1997:68 därmed

skall avslås.

6.4.3 Namnskydd för Svenska kyrkan

I motion 1997:57 föreslås att kyrkomötet i sitt yttrande skall ge

regeringen tillkänna att det bör tas in föreskrifter om namnskydd för

Svenska kyrkan i lagen om Svenska kyrkan. Alternativt kan en reglering

av namnskyddet göras på annat sätt.

Föreskrifter om registerade trossamfunds namn och därmed om

namnet Svenska kyrkan finns i 14 § förslaget till lag om trossamfund.

Där anges att ett registerat trossamfunds namn eller ett namn som kan

förväxlas med detta inte får användas offentligen utan tillstånd. Bryter

någon mot denna bestämmelse tillämpas 15 och 18 20 §§ firmalagen

(1974:156). De åberopade bestämmelserna från firmalagen innebär att en

domstol vid vite kan förbjuda ett näringskännetecken eller dess

användning och att den som gör firmaintrång kan ställas till ansvar och

bli skadeståndsskyldig. Eftersom Svenska kyrkan är ett registrerat

trossamfund gäller bestämmelserna i lagen om trossamfund också

Svenska kyrkan. I sak är därmed syftet med motion 1997:57 redan

tillgodosett i föreliggande förslag. Det finns inget behov av en särskild

bestämmelse på denna punkt i lagen om Svenska kyrkan. Motion

1997:57 bör därför avslås.

6.5 Lag om Svenska kyrkan

6.5.1 Allmänt om lagens omfattning och innehåll

1995 års kyrkomötes beslut med anledning av regeringens skrivelse

(RegSkr 1995:1) om ändrade relationer mellan staten och Svenska

kyrkan innebar inte en enkel tillstyrkan eller avstyrkan av enskilda

punkter i regeringens förslag. I det betänkande från andra kyrkolags-

utskottet (2 KL 1995:1) som bifölls av kyrkomötet finns följande

slutsats, vilken sammanfattade utskottets överväganden och därmed

också kyrkomötets ställningstagande.

Med anledning av regeringens skrivelse om ändrade relationer mellan

staten och Svenska kyrkan och de därtill anknutna motionerna har

utskottet funnit att skrivelsens grundelement, så som utskottet preciserat

dem, tillgodoser Svenska kyrkans behov och därmed kan ligga till grund

för reformarbetet.

Utskottet har därtill lämnat principiella synpunkter och påpekanden

som är avgörande för inriktningen på ett reformarbete som garanterar att

Svenska kyrkan förblir densamma.

Till de nämnda grundelementen hörde lagen om Svenska kyrkan. I

betänkandet underströks betydelsen av att lagen innehåller de grund-

läggande bestämmelser som är nödvändiga för att säkra att Svenska

kyrkans identitet bevaras vid relationsändringen och för framtiden.

Lagens bestämmelser bör vara principiellt utformade och främst be-

skriva Svenska kyrkans organisatoriska uppbyggnad. Utskottet tar

samtidigt fasta på att lagen kan få en större omfattning än vad

Kyrkoberedningen föreslog. Lagen behöver nämligen innehålla tydliga

bestämmelser om kompetensfördelning mellan Svenska kyrkans lokala,

regionala och nationella nivåer samt vissa allmänna principer av

betydelse för Svenska kyrkan som öppen, demokratisk och rikstäckande

folkkyrka.

Vid bedömningen av det i regeringens skrivelse framlagda förslaget till

lag om Svenska kyrkan bör en utgångspunkt tas i 1995 års kyrkomötes

ställningstagande. Det hade som förutsättning en tydlig kompromissvilja

från kyrkomötets ledamöter. Genom att bygga på och ta hänsyn till de

grundläggande värden som hävdades från olika håll kunde en samlande

lösning skapas. Det bör noteras att även riksdagens principbeslut är en

kompromiss. Detta framhåller regeringen i skrivelsen (sid. 21). Där sägs

också att principbeslutet utgör den självklara grunden för det fortsatta

stat-kyrkaarbetet.

I det förslag till lag om Svenska kyrkan som lades fram i betänkandet

Rättslig reglering har hänsyn tagits till vad 1995 års kyrkomöte anförde.

Remissutfallet visar på en mycket bred förankring inom Svenska kyrkan

för utredningens förslag. Regeringens lagförslag överensstämmer i sin tur

i huvudsak med utredningens.

Utskottets samlade bedömning är att förslaget till lag om Svenska

kyrkan i huvudsak innehåller det som för 1995 års kyrkomöte var en

förutsättning för att bejaka en fortsatt reformprocess. Mot den bak-

grunden och med hänsyn till remissutfallet finner utskottet det inte

möjligt att kyrkomötet i grundläggande frågor om lagens innehåll och

omfattning frångår det som tidigare har beslutats. Även i övrigt måste det

finnas särskilda skäl för att föreslå förändringar i det föreliggande

lagförslaget.

I motion 1997:56 föreslås att det inte skall stiftas en lag om Svenska

kyrkan och att det inte skall finnas några bestämmelser i lag som anger

Svenska kyrkans identitet som trossamfund och verksamhet. Mot bak-

grund av vad utskottet anfört beträffande 1995 års kyrkomötes ställnings-

tagande föreslår utskottet att motion 1997:56 yrk. 1 och 2 avslås.

I motion 1997:70 sägs att det strider mot religionsfriheten att före-

skrifter av det slag som finns i 4 6 §§ förslaget till lag om Svenska

kyrkan ges i av riksdagen stiftad lag. För bedömningen av religions-

frihetsaspekterna hänvisar utskottet vad som tidigare anförts under

avsnitt 6.3.1 Nya normgivningsregler beträffande beslut om ett tros-

samfunds lära. Lagförslagets 4 6 §§ innehåller sådana bestämmelser som

1995 års kyrkomöte särskilt framhöll måste finnas i lagen om Svenska

kyrkan. Utskottet föreslår därför att motion 1997:70 i denna del avslås.

I såväl motion 1997:56 som i motion 1997:70 ses ett ökat inflytande

från kyrkomötets sida över lagstiftningen som ett alternativ till att avstå

från den i motionerna nämnda lagregleringen. I motion 1997:70 pekas på

att kyrkomötet genom bestämmelser i regeringsformen skulle kunna få

ett fortsatt medinflytande över lagstiftningen. Detta anses dock inte som

ett realistiskt alternativ med hänsyn till den grundläggande avsikten med

reformen. Utskottet delar denna bedömning. I motion 1997:56 yrk. 3

föreslås att lagen om Svenska kyrkan inte skall kunna ändras utan

kyrkomötets hörande om denna, trots vad som framförs i motionen, får

det i regeringens skrivelse föreslagna innehållet. Utskottet noterar att det

i regeringens skrivelse (sid. 25) framhålls, att det följer av be-

stämmelserna i 7 kap. 2 § regeringsformen att Svenska kyrkan kommer

att beredas tillfälle att yttra sig över eventuella ändringar i lagstiftningen

avseende Svenska kyrkan. Det får förutsättas att det i ett sådant fall är

kyrkomötet som ska avge yttrandet. Utskottet föreslår att motion 1997:56

yrk. 3 avslås

6.5.2 Svenska kyrkans identitet och organisation

Svenska kyrkan som evangelisk-lutherskt trossamfund

Regeringen konstaterar att riksdagens principbeslut innebär, att i lagen

om Svenska kyrkan bör anges att kyrkan skall vara en evangelisk-

luthersk kyrka med episkopal struktur, en öppen folkkyrka, demokratiskt

uppbyggd och rikstäckande. De tre första paragraferna i förslaget till lag

om Svenska kyrkan avser denna grundläggande identitetsbestämning.

I 1 § sägs att Svenska kyrkan är ett evangelisk-lutherskt trossamfund

som framträder som församlingar och stift och att Svenska kyrkan också

har nationella organ. Det råder ingen tvekan om att Svenska kyrkan skall

behålla sin evangelisk-lutherska identitet också efter relationsändringen. I

motionerna 1997:51, 64 och 77 föreslås ändringar av likartat slag när det

gäller den närmare utformningen av föreskrifterna på denna punkt.

Läronämnden anför i sitt yttrande att bestämmelsens sakliga innehåll och

deskriptiva karaktär skulle bli tydligare med en förändrad lydelse.

Läronämnden ger också ett alternativt förslag till formulering i linje med

dem som finns i de nämnda motionerna.

Utskottet har noga prövat det som framförs i läronämndens yttrande

och i motionerna om utformningen av 1 § lagen om Svenska kyrkan. När

det anges att Svenska kyrkan är ett evangelisk-lutherskt trossamfund

måste därmed, som läronämnden framhåller, avses ett trossamfund med

evangelisk-luthersk bekännelse. Svenska kyrkan är inte ett samfund kon-

stituerat av att människor med samma personliga bekännelse slutit sig

samman. Det kan därför finnas skäl som talar för att den föreslagna nya

lydelsen av 1 § lagen om Svenska kyrkan. Utskottet ställer sig ändå tve-

kande till förslagen i motionerna 1997:51, 64 och 77. Utskottet finner att

inte heller läronämnden menar att det är nödvändigt med en förändring

av lagförslagets 1 § utan förordar en sådan för tydlighetens skull.

Utskottet ser de båda uttrycken "ett evangelisk-lutherskt trossamfund"

och "ett trossamfund med evangelisk-luthersk bekännelse" som i sak

synonyma. Bestämningen av Svenska kyrkans identitet i 1 § lagen om

Svenska kyrkan är av grundläggande betydelse. Det måste råda en tydlig

kontinuitet på denna punkt i tiden före och efter den 1 januari 2000. Det

förslag till formulering som finns i regeringens skrivelse överensstämmer

med den som nu finns i kyrkolagen. Detta förhållande tillmäter utskottet

ett stort värde. Härigenom betonas kontinuiteten och risken för att någon

bibringas uppfattningen att de ändrade kyrka-statrelationerna skulle

innebära någon förändring i fråga om bekännelsen och dess betydelse

minimeras. Det föreliggande förslaget överensstämmer också med det

som varit ute på remiss. Det har därvid bejakats av nära nog samtliga

kyrkliga remissinstanser. I detta läge och med hänsyn till att det måste stå

klart att Svenska kyrkans bekännelsekaraktär kvarstår oförändrad till-

styrker utskottet regeringens förslag och föreslår att kyrkomötet avslår

motionerna 1997:51, 64 och 77.

Rikstäckande

I motion 1997:60 riktas invändningar mot användningen av ordet

rikstäckande i 2 §. Där sägs att Svenska kyrkan "bedriver en rikstäckande

verksamhet." Ordet "rikstäckande" anges i motionen associera till

"heltäckande" och dylikt, vilket skulle kunna innebär en föreskrift om

något som aldrig kan säkerställas genom lagbestämmelser. I stället

föreslås att ordet "riksomfattande" skall användas för att på ett

adekvatare och klarare sätt ge uttryck åt Svenska kyrkans intentioner.

Utskottet finner för sin del att begreppet "rikstäckande" väl uttrycker vad

som avses. Det tydliggör att Svenska kyrkan har en territoriell

församlingsstruktur med församlingar som täcker hela landet. Härigenom

skall evangeliet nå ut till alla människor och sakramenten delas ut. Enligt

utskottets mening markerar "riksomfattande" mera gränserna än ger

uttryck för Svenska kyrkans sändning till hela folket. Utskottet föreslår

att kyrkomötet avslår motion 1997:60.

Den dubbla ansvarslinjen

I motion 1997:78 ifrågasätts att begreppet "den dubbla ansvarslinjen"

används i motivtexten till 2 §. I denna paragraf anges att Svenska kyrkan

bedriver en rikstäckande verksamhet i samverkan mellan en demokratisk

organisation och kyrkans ämbete. Begreppet "den dubbla ansvarslinjen"

sägs i motionen vara långt mer komplicerat och tvetydigt än vad som

framkommer i betänkandet Rättslig reglering, som på denna punkt också

citeras i regeringens skrivelse. Istället bör talas om ansvaret för det

gemensamma uppdraget.

Den problematik med en uppdelning mellan "inre" och "yttre" frågor

som lyfts fram i motion 1997:78 är viktig att uppmärksamma. En sådan

uppdelning står i strid med det som sägs i inledningsorden till alla tre

vigningsordningarna i kyrkohandboken.

Kyrkan är Guds folk, Kristi kropp,

ett tempel av levande stenar, där Kristus är hörnsten.

I detta Guds folk, där vi alla genom dopet är kallade

att föra ut evangelium i hela världen, har biskopen/prästen/diakonen

ett särskilt uppdrag

Kallelsen att föra ut evangelium är alltså given åt hela Guds folk. Med

det gemensamma uppdraget följer också ett gemensamt ansvar. Det s.k.

allmänna prästadömet innebär att alla som genom dopet upptagits i

kyrkan har en obehindrad tillgång till att möta Gud, till Guds ord och

sakrament. Sin prästerliga tjänst fullgör de genom att vittna om Guds

väldiga gärningar och genom ett rätt offer, dvs ge av sig själv i nästans

och den mänskliga gemenskapens tjänst. Delaktigheten i det allmänna

prästadömet medför också att alla döpta och troende, vigda eller icke

vigda, tillsammans har ansvaret för att kyrkans grundläggande uppgifter

blir utförda. När de verkar gemensamt i den demokratiska organisationen

har de också samma ansvar för fattade beslut.

Samtidigt som uppdraget och ansvaret är gemensamt finns i och för

församlingen den särskilda vigningstjänsten med ett till vigningslöftena

knutet ansvar. Vigningstjänsten finns för att Ordet skall förkunnas i ord

och handling och för att sakramenten skall delas ut i enlighet med Kristi

instiftelse. I fråga om dessa uppgifter finns också ett särskilt ansvar inför

stiftet och dess biskop.

I Svenska kyrkan som demokratisk organisation utkrävs ansvar också

av dem som i val fått förtroendet att leda och besluta. Det sker främst

genom de allmänna kyrkliga valen där alla kyrkotillhöriga får delta på

lika villkor.

I en öppen folkkyrka av Svenska kyrkans karaktär behöver det finnas

en samverkan mellan en demokratisk organisation och kyrkans ämbete.

Begreppet "den dubbla ansvarslinjen" syftar på de olika sätten att utkräva

ansvar för hur man fullgör sina uppgifter inom ramen för kyrkans

gemensamma uppdrag.

1995 års kyrkomöte framhöll att principen om förening av folkligt

förankrad självstyrelse och ämbetsförvaltning inom kyrkans gemen-

samma uppdrag måste komma till klart uttryck i lagen om Svenska

kyrkan. Utskottet menar att lagförslagets formulering, att Svenska kyrkan

bedriver en rikstäckande verksamhet i samverkan mellan en demokratisk

organisation och kyrkans ämbete, väl svarar mot det som 1995 års

kyrkomöte efterlyste. Det är också detta som avses med den s.k. dubbla

ansvarslinjen. När det talas om "samverkan" har det gemensamma

ansvarstagandet satts i centrum. Uttrycket "den dubbla ansvarslinjen" har

under de båda senaste decennierna vunnit stark hävd inom Svenska

kyrkan. Det är, som framgår av motion 1997:78, inte oproblematiskt.Det

kan dock inte ersättas med att man enbart talar om ansvaret för det

gemensamma uppdraget. Som läronämnden anger i sitt yttrande foku-

serar den dubbla ansvarslinjen den demokratiska organisationen och

ämbetsförvaltningen som ansvarsområden vilka hör samman, samverkar

men också är möjliga att urskilja som två ansvarsområden. Den närmare

utformningen av den dubbla ansvarslinjen måste konkretiseras i den

kommande kyrkoordningen. Det citat från betänkandet Rättslig reglering

som finns i regeringens skrivelse och som också återges i läronämndens

yttrande betonar det gemensamma uppdraget i kyrkan och utgör enligt

utskottets mening en god utgångspunkt för arbetet med en ny kyrko-

ordning. Utskottet föreslår att kyrkomötet med avslag på motion 1997:78

ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört om den dubbla ansvars-

linjen.

6.5.3 Svenska kyrkans organisatoriska uppbyggnad

Församlingar och kyrkliga samfälligheter

Utskottet noterar att den föreslagna lagen om Svenska kyrkan liksom

nuvarande lagstiftning möjliggör att flera församlingar samarbetar i olika

avseenden. En församling skall alltså även i fortsättningen kunna bedriva

sin verksamhet i samverkan med andra församlingar t.ex. inom ramen för

en kyrklig samfällighet. Det blir en inomkyrklig fråga att för sådana fall

avgöra den närmare fördelningen av uppgifter och skyldigheter mellan

församlingen och samfälligheten. Som exempel från nuvarande ordning

kan nämnas att församlingarna inom en samfällighet ofta har en helt

integrerad ekonomi. Fördelningen av uppgifter mellan församlingar och

samfälligheter kan för den utomstående innebära att en uppgift fullgörs

gemensamt med andra församlingar i stället för av varje församling

enskilt. Det är angeläget att den nya lagen inte reser några hinder mot att

Svenska kyrkan genom egna bestämmelser på angivet sätt fördelar

uppgifter och skyldigheter mellan de olika organen på den lokala nivån.

En ytterligare fråga i sammanhanget är hur en församlings eller

samfällighets (eller stifts) skulder och andra förpliktelser skall hanteras

vid en indelningsändring när nuvarande bestämmelser i kyrkolagen i

detta avseende upphör att gälla. Såvitt utskottet kan se kommer därvid

om indelningsändringen innebär att en tidigare enhet slopas normala

civilrättsliga regler för övergång av skulder att få tillämpas. Dessa

innebär att fordringsägarens samtycke behövs för att skulden skall kunna

överföras från ett rättssubjekt till ett annat.

Det utskottet nu anfört föreslås kyrkomötet ge regeringen tillkänna.

Församlingstillhörighet

I 4 § förslaget till lag om Svenska kyrkan finns grundläggande

föreskrifter om församlingen. Till dessa hör att församlingen omfattar de

personer som tillhör Svenska kyrkan och är bosatta inom församlingens

område. Regeringen framhåller i sin skrivelse denna territorialprincips

betydelse för kyrkans identitet och för Svenska kyrkans rikstäckande

verksamhet. Därtill noteras att 1995 års kyrkomöte uttalat att

territorialprincipen skall framgå av lagen. Gällande bestämmelser innebär

att församlingen omfattar dem som är folkbokförda inom församlingen.

Regeringen förslår att det i lagen om Svenska kyrkan istället skall talas

om dem som är bosatta inom församlingens område. Begreppet bosatt

anges vara något vidare än folkbokförd. Den närmare innebörden får

regleras inomkyrkligt. Det anges dock att åtminstone såvitt gäller

skyldigheten att betala kyrkoavgift torde behövas en anslutning till

folkbokföringens regler i enlighet med vad Riksskatteverket har framfört.

I motionerna 1997:49 och 62 föreslås ändringar i 4 § i syfte att få friare

bestämmelser om församlingstillhörighet. De konkreta förslagen i mo-

tionerna skiljer sig dock åt. I motion 1997:49 föreslås att den som har

annan väsentlig anknytning till församlingen än bosättning, av för-

samlingen skall kunna beviljas rätt till tillhörighet. I motion 1997:62

föreslås att det inte skall finnas några föreskrifter om församlings-

tillhörighet i lagen om Svenska kyrkan. Sådana bestämmelser skall

kyrkomötet ensamt besluta om.

I likhet med vad som görs i regeringens skrivelse vill utskottet

framhålla territorialförsamlingens betydelse. Kyrkomötet har vid flera

tillfällen tag ställning till och avvisat förslag i linje med dem som finns i

motionerna 1997:49 och 62. Utskottet är inte berett att nu föreslå en

ändring på denna punkt. Det hör också till förutsättningarna för såväl

1995 års kyrkomötes ställningstagande som riksdagens principbeslut att

territorialprincipen skall framgå av lagen om Svenska kyrkan. Utskottet

finner därför att motionerna 1997:49 och 62 skall avslås.

Samtidigt som utskottet alltså avvisar förslagen om en friare försam-

lingstillhörighet ser utskottet det som angeläget att framhålla, att den

problematik som berörs i de båda motionerna kräver en fortsatt

uppmärksamhet. Detta behöver dock inte betyda att det skall ske en

upplösning av sambandet mellan bosättning och församlingstillhörighet.

Ordets förkunnelse och sakramentens utdelande skall finnas och skapa

församlingar där människor bor och verkar. I kyrkans kallelse att vara

rikstäckande ligger också uppgiften för var och en att ta ansvar på sin ort.

Detta ansvar har flera dimensioner. Hit hör att med sin kyrkoavgift bidra

till de ekonomiska förutsättningarna för församlingens arbete och att

kunna stå till förfogande för olika uppdrag. Kyrkan måste dock i sitt

pastorala handlande på olika sätt ta hänsyn till den ökade rörligheten i

samhället och till den minskade betydelse som församlingsgränserna ofta

har i storstadsmiljön. Enligt utskottets mening kan detta göras utan att

territorialprincipen överges. Hur detta skall ske måste noga prövas och

värderas i ett ständigt pågående arbete kring hur Svenska kyrkan i en ny

tid skall fullfölja uppgiften som folkkyrka.

Svenska kyrkans ämbetsstruktur

I motion 1997:70 föreslås att det i 4 § lagen om Svenska kyrkan skall

föras in bestämmelse om att det för varje församling skall finnas en präst.

Motivet för detta är att föreskriften i 5 § om att det för varje stift skall

finnas en biskop klargör att biskopens uppdrag inte utgör en delegation

av makt som härrör från den demokratiska organisationen. Det

motsvarande gäller i fråga om prästen vars uppdrag är av grundläggande

betydelse för församlingen.

Utskottet vill med anledning av motion 1997:70 i denna del peka på att

det i lagförslagets 2 § sägs att Svenska kyrkans rikstäckande verksamhet

bedrivs i samverkan mellan den demokratiska organisationen och

kyrkans ämbete. Utskottet har tidigare redovisat att härmed ges uttryck

för den s.k. dubbla ansvarslinjen och därmed också det självständiga

ämbetsansvar som ligger i prästens uppdrag. Den närmare utformningen

av kyrkans ämbete och vad som i detta hänseende skall gälla för

församlingarna bör enligt utskottets mening regleras i kyrkoordningen.

För att tillgodose 1995 års kyrkomötes begäran att det av lagen om

Svenska kyrkan skall framgå att Svenska kyrkan är episkopalt

organiserad behöver biskopen nämnas i lagen. Det behövs ingen

ytterligare bestämmelse på detta område i lagen om Svenska kyrkan.

Utskottet föreslår att motion 1997:70 i denna del avslås.

Kyrkomötet som Svenska kyrkans högsta beslutande organ

Kyrkomötets kompetens att besluta om det inomkyrkliga regelsystemets

utformning framhålls i motion 1997:79 som en av hörnstenarna i den

förestående kyrkoreformen. Samtliga parter som varit engagerade i

reformen har förutsatt, att kyrkomötet får denna rättsliga kapacitet.

Vidare pekas på att det från juridiska utgångspunkter har ifrågasatts, om

kyrkomötet verkligen kommer att få den nödvändiga rättsliga

kapaciteten. I motionen föreslås att kyrkomötet begär att regeringen i den

kommande propositionen entydigt klarlägger och fastslår att det

reformerade kyrkomötet inom ramen för sin i Lag om Svenska kyrkan

angivna kompetens kommer att kunna besluta om en inomkyrklig

ordning som blir rättsligt bindande för stift och församlingar och för

Svenska kyrkan som helhet.

Det som anförs i motion 1997:79 om det kommande inomkyrkliga

regelsystemets ställning är enligt utskottets mening av central betydelse.

Trossamfundet Svenska kyrkan framträder enligt 1 § lagen om Svenska

kyrkan som församlingar och stift och har även nationella organ.

Identitetsmässigt hålls Svenska kyrkan som trossamfund samman av sin

evangelisk-lutherska bekännelse. För att Svenska kyrkan skall hållas

samman också som ett i samhället verksamt, rättsligt organiserat

trossamfund måste det finnas en kyrkoordning med bestämmelser för

Svenska kyrkan som helhet, för hennes församlingar och stift. I likhet

med motionären ser utskottet det som nödvändigt att kyrkomötets

möjligheter att besluta om en gemensam och gällande kyrkoordning inte

ifrågasätts. Det bör i regeringens kommande proposition klargöras att

detta är avsikten med föreskriften att kyrkomötet är Svenska kyrkans

högsta beslutande organ.

I 6 § lagen om Svenska kyrkan föreskrivs att kyrkomötet är Svenska

kyrkans högsta beslutande organ. Härmed ges grunden för att kyrkomötet

skall kunna fatta beslut som församlingar och stift är skyldiga att följa.

Som noteras i motion 1997:79 framhåller regeringen att kyrkomötets

beslutsbefogenheter inte kan anges närmare i lag eftersom det inte är

fråga om en från riksdagen delegerad normgivningskompetens. Detta

utgör en viktig komponent i såväl kyrkomötets som riksdagens tidigare

ställningstaganden. Utskottet har också i avsnitt 6.3.1 Nya norm-

givningsregler framhållit värdet i en gemensam konstitutionell reglering

för alla trossamfund.

I motion 1997:70 görs den tolkning att regeringens förslag medför, att

de organisatoriska delarna av trossamfundet kan hållas samman civil-

rättsligt genom den kyrkoordning som kyrkomötet avser att antaga.

Redan en registrering av trossamfundet Svenska kyrkan med den av

kyrkomötet antagna kyrkoordningen i vilken församlingars och stifts

ställning klargörs bedöms i motionen som tillräckligt för att värna om

kyrkans enhet. Utskottet kan, som tidigare framhållits, inte ansluta sig till

motionens slutsats att 4 6 §§ kan utgå ur lagen om Svenska kyrkan men

vill ändå lyfta fram det som sägs i motionen om betydelsen av att

Svenska kyrkan blir ett registrerat trossamfund och att registreringen

omfattar trossamfundets stadgar, dvs. den av kyrkomötet fastställda

kyrkoordningen.

Skillnaden mellan vad som kommer att gälla i framtiden och vad som

nu gäller bör inte överdrivas. Det torde inte främst vara risken för

sanktioner som är avgörande för efterlevnaden av kyrkolagens före-

skrifter. I många fall finns det inte heller några direkta påföljder om t.ex.

ett kyrkoråd fattar ett beslut som innebär ett kompetsensöverskridande.

Det måste även för framtiden förutsättas att de som går in i olika ansvars-

uppgifter accepterar och följer de regler som har beslutats i vanlig

demokratisk ordning. Det bör också noteras att i det inomkyrkliga utred-

ningsarbetet tas fram en ordning för överprövning av beslut. I lagen om

Svenska kyrkan föreskrivs att det skall finnas ett organ med särskild

juridisk kompetens som ytterst prövar frågor om rätten att ta del av

Svenska kyrkans handlingar och som efter beslut av kyrkomötet också

kan pröva andra beslut. När detta organ avgjort ett ärende kan det alltså

inte prövas ytterligare. Liksom nu är fallet behöver det också i framtiden

finnas en tillsyn inom kyrkan som avser både församlingar och

ämbetsbärare.

Det är nödvändigt att se kyrkomötets ställning i relation till den

organisatoriska uppbyggnaden av Svenska kyrkan i dess helhet. Utskottet

har noterat att det i betänkandet Rättslig reglering tydligare än i

regeringens skrivelse anges vad som följer av att kyrkomötet är Svenska

kyrkans högsta beslutande organ. I betänkandet (sid. 186) står att

"eftersom kyrkomötet anges som högsta beslutande organ är

församlingar och stift skyldiga att följa de beslut som kyrkomötet fattar.

Därmed hålls också rättssubjektet Svenska kyrkan samman." Beträffande

självstyrelsen och tillskapandet av en subsidaritetsprincip har regeringen

i sin skrivelse direkt knutit an till det som sägs på detta område i

betänkandet Rättslig reglering. Utskottet har inget att invända mot detta

utan ser det tvärtom som värdefullt att begränsningarna i kyrkomötets

beslutsbefogenheter lyfts fram. Detta får dock inte ske på bekostnad av

kyrkomötets ställning som högsta beslutande organ med möjlighet att

fatta beslut som församlingar och stift är skyldiga att följa. I motion

1997:70 sägs också att en hänvisning i motivtexten till

subsidaritetsprincipen i allmänhet skapar ovisshet beträffande t.ex. rätten

att i handbok reglera gudstjänstfirandet.

I den kommande propositionen om lagen om Svenska kyrkan bör slås

fast att kyrkomötet som Svenska kyrkans högsta beslutande organ har

den ställning som utredningen Rättslig reglering framfört. Utskottet före-

slår att kyrkomötet som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet

anfört om kyrkomötet som Svenska kyrkans högsta beslutande organ.

6.5.4 Tystnadsplikten för präster

Den straffsanktionerade tystnadsplikten för präster föreslås i regeringens

skrivelse bli upphävd. Därmed blir frågan om tystnadsplikt för Svenska

kyrkans präster föremål för en inomkyrklig reglering. Regeringen

motiverar sitt förslag med att en utgångspunkt för kyrka-statreformen är

att det skall uppnås en ökad likställighet mellan olika trossamfund och

det anses inte tänkbart att utöka den lagstadgade tystnadsplikten till att

gälla andra trossamfund. Regeringen säger vidare att den ämnar åter-

komma till 1998 års kyrkomöte i frågan om de i betänkandet Rättslig

reglering föreslagna ändringarna i rättegångsbalkens föreskrifter om

vittnesförbud.

Förslaget om att upphäva den lagstadgade tystnadsplikten tas upp i ett

flertal motioner. Det gäller motionerna 1997:44, 45, 58, 66, 71, 74 och

76. I samtliga föreslås att kyrkomötet avvisar förslaget att upphäva den

lagreglerade tystnadsplikten för Svenska kyrkans präster.

Om Svenska kyrkan i enlighet med regeringens förslag själv skall

reglera tystnadsplikten för präster och inom kyrkan vidta sanktions-

åtgärder mot den präst som bryter mot tystnadsplikten, innebär det enligt

utskottets mening att de sanktioner som står till buds är de som övriga

trossamfund idag har. Det rör sig då i första hand om förlust av ämbete

(och anställning).

En effekt, om förlust av ämbete (och anställning) är enda sanktion mot

den präst som brutit mot tystnadsplikten, är att någon sanktion inte finns

att ta till mot den person som redan lämnat prästämbetet på egen begäran

eller efter att ha fråntagits ämbetet.

De främsta effekten, om nuvarande tystnadspliktsregler kvarstår, är att

Svenska kyrkans organ som idag även fortsättningsvis kommer att

vara beroende av statliga myndigheters (polis, åklagares) eller domstolars

bedömningar i tystnadspliktsfrågor. Den person som frikänts i domstol

(t.ex. beroende på tillfälliga svagheter i bevisning eller processföring)

skulle inte heller kunna bli föremål för inomkyrkliga sanktioner.

En annan effekt är att detta förhållande med tyngd skulle resa frågan

om Svenska kyrkans ställning från formell synpunkt. Svenska kyrkans

särställning i formellt hänseende skulle bli än tydligare, vilket i sin tur

kan komma att påverka synen på kyrkomötets ställning och därmed dess

normgivning. Den balans mellan självständighet för Svenska kyrkan och

delvis bibehållen offentligrättslig reglering som 1995 års beslut innebar

skulle förskjutas. En fortsatt lagreglerad tystnadsplikt för Svenska

kyrkans präster skulle vidare kunna leda till att kyrkan från tryck-

frihetsrättslig synpunkt också framgent är att se som en del av "det

allmänna". Detta leder i sin tur till att prästerna, som idag, åtnjuter full

yttrandefrihet mot vilken ingripande endast kan ske genom polis,

åklagare och domstolar. Biskop och domkapitel skulle alltså inte kunna

vidta andra åtgärder än polisanmälan mot en präst som brutit mot

tystnadsplikten.

Utskottet konstaterar att den av regeringen föreslagna förändrade

lagregleringen i fråga om tystnadsplikten för präster innebär att brott mot

tystnadsplikten fortsättningsvis i huvudsak får beivras inomkyrkligt.

Utskottet får vidare anföra att det som avhåller en präst från brott mot

tystnadsplikten sannolikt i första hand inte är risken för straff utan den

trohet mot kyrkans lära och de prästerliga förpliktelserna som prästen

åtagit sig genom sin vigning. En ytterligare faktor som enligt utskottets

mening säkerligen för den enskilde prästen väger tyngre än risken för

straff är prästens lojalitet mot sin konfident, som kan lida skada om

prästen bryter mot sin tystnadsplikt. Möjligheter att bestraffa en präst för

brott mot tystnadsplikten är således av behov endast i undantags-

situationer.

Den sanktion som därvid ytterst står kyrkan till buds är att skilja

prästen från det kyrkliga ämbetet som präst. Enligt utskottets mening

torde detta för prästen vara en tillräckligt ingripande sanktion och även

en sanktion ägnad att upprätthålla allmänhetens och de kyrkotillhörigas

tilltro till prästernas tystnadsplikt.

De fall av brott mot tystnadsplikt som kan komma att falla utanför en

inomkyrklig reglering av nu angivet slag är de fall då en präst redan

lämnat det kyrkliga ämbetet, på egen begäran eller därför att han eller

hon har skilts från rätten att utöva det. Bortsett från att det torde röra sig

om ett yttersta undantagsfall kvarstår rimligen prästens lojalitet mot sin

konfident även i en sådan situation och utgör ett effektivt hinder mot

brott mot tystnadsplikten. Skulle en person som lämnat det kyrkliga

ämbetet som präst, trots allt, bryta mot sin tystnadsplikt, torde de

uttalanden som den förutvarande prästen då gör i många fall vara

straffbara som förtal. Denne kan därvid komma att förpliktas att betala

skadestånd för den skada han eller hon har vållat konfidensen. Också

skadestånd till kyrkan kan komma i fråga, nämligen om prästlöftena kan

anses vara en del av ett avtal med kyrkan att prästen för all framtid skall

respektera tystnadsplikten. För att så skall vara fallet kan eventuellt

utformningen av prästlöftena i denna del behöva överarbetas. Detta är

emellertid en inomkyrklig fråga.

Enligt utskottets mening kan alltså konstateras att en prästs brott mot

tystnadsplikten vid behov i stor utsträckning kan beivras inomkyrkligt

eller med stöd av bestämmelser som gäller också i samhället i övrigt. En

sådan ordning skulle också överensstämma med vad som efter

relationsförändringen kommer att gälla för andra grupper av anställda

inom kyrkan. När det gäller de teoretiska fall som kan hamna utanför nu

berörda sanktioner måste noteras att inte heller den nu gällande statliga

tystnadsplikten för präster från juridisk utgångspunkt är helt utan

undantag. Som exempel kan nämnas att brott mot tystnadsplikt på grund

av bestämmelser i brottsbalken preskriberas efter två år och att den

svenska straffrätten i princip endast avser brott begångna i Sverige. Det

skall därför noteras att en tystnadsplikt med inomkyrkliga sanktioner i

vissa avseenden kan bli mera omfattande än den nuvarande lagreglerade

tystnadsplikten för präster.

Mot den angivna bakgrunden anser utskottet att skäl inte föreligger att

påfordra lagstiftning om tystnadsplikt för präster utöver vad regeringen

har föreslagit. Utskottet fäster därvid särskilt avseende vid att en

lagstiftning skulle innebära att ämbetstillsynen i dessa delar i stor

utsträckning skulle överlämnas till statliga organ. Utskottet anser att

motionerna 1997:44, 45, 58, 66, 71, 74 och 76 skall avslås.

6.5.5 Rätt till ledighet för förtroendevalda

I kyrkolagen finns bestämmelser om rätt till ledighet för fullgörande av

förtroendeuppdrag i församlingar och samfälligheter inklusive stifts-

samfälligheterna. 1995 års kyrkomöte framhöll det som angeläget att

denna rätt består och läggs fast i lagen om Svenska kyrkan. I sitt

lagförslag tillmötesgår regeringen inte kyrkomötet på denna punkt. I

motionerna 1997:46, 54, 55, 59, 69 och 72 föreslås att kyrkomötet i sitt

yttrande skall ge regeringen till känna att det behöver finnas en

lagstadgad rätt till ledighet för förtroendeuppdrag även efter det att de

ändrade kyrka-statrelationerna trätt i kraft.

När utskottet skall redovisa sina överväganden beträffande rätten till

ledighet för förtroendevalda finns anledning att först notera att det inte

ställdes någon fråga på detta område i remissen. Det är ett relativt stort

antal remissinstanser som själva tagit upp frågan och därvid föreslagit att

det även fortsättningsvis skall finnas en lagreglerad rätt till ledighet.

Erfarenheterna från den omfattande informationsverksamheten runt om i

kyrkan visar också på ett betydande engagemang för att det inte skall ske

någon förändring på detta område. Det torde inte råda någon tvekan om

att 1995 års kyrkomötes begäran har ett starkt stöd.

De remissinstanser som spontant har tagit upp frågan om ledighet för

förtroendevalda har framhållit att Svenska kyrkan enligt lag skall ha en

demokratisk uppbyggnad och bedriva en rikstäckande verksamhet.

Regeringen avvisar detta som skäl för en lagstadgad rätt till ledighet.

Detta görs med hänvisning till att lagen om Svenska kyrkan skall ange

det som behövs för att kyrkan skall behålla sin identitet. Utgångspunkten

är härvid kyrkans egen uppfattning och bild av sig själv. Detta är en

riktig beskrivning. Det får dock förutsättas att när det i lagen anges att

Svenska kyrkan skall ha en demokratisk uppbyggnad och bedriva en

rikstäckande verksamhet är det också ett statligt intresse. Den

särställning som i viss utsträckning ges åt Svenska kyrkan har som en

förutsättning att Svenska kyrkan behåller sin identitet som öppen

folkkyrka, demokratiskt uppbyggd och med rikstäckande verksamhet.

Det är därmed inte ett begränsat kyrkligt intresse att det skapas goda

förutsättningar för en fungerande demokrati med möjligheter till en bred

representation i kyrkans beslutande och verkställande organ.

Regeringen anför vidare att relationsändringen innebär att försam-

lingarnas och samfälligheternas kommunstatus upphör och därmed också

karaktären av tvångssammanslutningar. Av denna anledning finner

regeringen att det inte kan ske en jämförelse med de borgerliga

kommunernas förtroendevalda. Istället pekas på att det inte finns någon

lagstadgad rätt till ledighet för dem som har förtroendeuppdrag i andra

organisationer. Vidare sägs att en rätt till ledighet för förtroendevalda i

Svenska kyrkan inte är förenlig med principen ökad likställighet mellan

olika trossamfund. Som framhålls i ett par motioner kommer Svenska

kyrkan dock att ha en särställning genom att enligt lag ha ansvar för vissa

myndighetsuppgifter och då främst begravningsverksamheten. Svenska

kyrkan skall svara för huvudmannaskapet för allmänna begravnings-

platser finansierade av en avgift som tas ut av alla medborgare. Även om

församlingar och samfälligheter inte förblir tvångssammanslutningar

kommer de ändå att ha hand om uppgifter som avser alla medborgare och

även besluta om en begravningsavgift som enligt lag måste betalas av

alla. Dessa uppgifter ställer särskilda krav på Svenska kyrkan och på de

förtroendevalda inom Svenska kyrkan. Detta är enligt utskottet också ett

starkt skäl för att det skall finnas en lagstadgad rätt till ledighet för

förtroendeuppdrag.

Utskottet anser att det med hänsyn till lagregleringen av Svenska

kyrkans demokratiska uppbyggnad, rikstäckande verksamhet och ansvar

för begravningsverksamheten bör finnas en lagreglerad rätt till ledighet

för förtroendeuppdrag. När det gäller att avgöra vilka uppdrag som skall

omfattas av rätten till ledighet är det naturligt att knyta an till före-

skrifterna i lagen om Svenska kyrkan. Rätten till ledighet bör avse

uppdrag i beslutande organ hos församlingar, kyrkliga samfälligheter och

stift samt som ledamot i kyrkomötet. Det bör även avse dem som skall

omfattas av registreringen enligt 14 § 3 punkt lagen om Svenska kyrkan

och förtroendevalda i de organ som inrättas för att överpröva ärenden

inom Svenska kyrkan. I de fall det, i enlighet med vad som förespråkas i

betänkandet Begravningsverksamheten (SOU 1997:42), inrättas särskilda

nämnder med ansvar för begravningsverksamheten bör rätt till ledighet

även gälla ledamotskap i dessa. Utskottet föreslår att kyrkomötet som sin

mening ger regeringen tillkänna det som utskottet med anledning av

motionerna 1997:46, 54, 55, 59, 69 och 72 anfört om en lagreglerad rätt

till ledighet för förtroendeuppdrag.

6.6 Den kyrkliga egendomen

6.6.1 Allmänt

I enlighet med riksdagens principbeslut skall den kyrkliga egendomen

efter relationsändringen ställas till kyrkans fortsatta förfogande, varvid

egendomens bestånd för de avsedda ändamålen bör tryggas. Enligt

utskottets mening innebär regeringens förslag i skrivelsen att riksdagens

beslut uppfylls. Särskilt noterar utskottet förslaget att staten skall avstå

från sina eventuella kvarstående anspråk på de s.k. kronoanslagen.

Utskottet finner att regeringens förslag i fråga om den kyrkliga

egendomen är lämpade att bilda en god grund för den fortsatta kyrkliga

verksamheten och att förslagen innebär att staten ser välvilligt på

Svenska kyrkans möjligheter att ta ansvar för egendomen och för sina

interna förhållanden. Utskottet vill uttala sin tillfredsställelse med att

egendomsfrågorna i stort blivit väl handlagda.

6.6.2 Församlingskyrkor och domkyrkor m.m.

Beträffande äldre församlingskyrkor och domkyrkor samt försam-

lingskyrkas och domkyrkas fastigheter och fastighetsfonder föreslår

regeringen att denna egendom med äganderätt skall överföras till den

församling inom Svenska kyrkan som nu disponerar den. I motion

1997:67 och som ett andrahandsyrkande i motion 1997:70 föreslås att

äganderätten till egendomen i stället skall kvarstå hos de stiftelseliknande

organ som nu är ägare, dvs. det som i utredningsarbetet har benämnts

lagstiftningsalternativet. I motion 1997:75 föreslås att lagstiftnings-

alternativet skall tillämpas i fråga om de medeltida domkyrkorna, medan

ägandet i övrigt skulle övergå till respektive församling.

Regeringens förslag innebär att ägandet av församlingskyrkorna skall

tillkomma de kyrkliga organ som i första hand bär ansvaret för dessa,

vilket enligt utskottets mening är en avgörande fördel. Förslaget medför

vidare en angelägen förenkling av den kyrkliga strukturen på så sätt att

de nuvarande stiftelseliknande organ som formellt äger de äldre

församlingskyrkorna slopas. När de äldre församlingskyrkorna på detta

sätt tillförs respektive församling är det enligt utskottets uppfattning

också självklart att de förmögenhetstillgångar som är avsedda för

församlingskyrkans behov också överförs till församlingen. Utskottet

noterar därvid särskilt den föreslagna bestämmelse som anger att

avkastningen av församlingskyrkas fastighet och fonder oförändrat skall

tillföras nuvarande ändamål, församlingskyrkans behov.

Utskottet anser det ligga ett värde i att samma regler tillämpas för alla

kyrkobyggnader. Även de medeltida domkyrkorna bör således, i enlighet

med regeringens förslag, med äganderätt föras till respektive församling.

Samma bör gälla för domkyrkas fastighet och domkyrkas fastighets-

fonder. Utskottet vill samtidigt framhålla att domkyrkorna som stifts-

kyrkor har en speciell ställning i förhållande till övriga kyrkobyggnader.

Denna speciella ställning som avser alla domkyrkor och inte endast de

medeltida bör medföra att stiften framöver tillförsäkras visst inflytande

över sina respektive domkyrkor och att stiftens ansvar för kostnaderna

för domkyrkorna också klarläggs. Detta är emellertid en fråga som bör

behandlas inomkyrkligt.

Utskottet anser att regeringens förslag skall tillstyrkas samt att

motionerna 1997:67 och 75 samt motion 1997:70 i denna del skall avslås.

I motion 1997:80 begärs statligt stöd till Vadstena klosterkyrka.

Utskottet finner att denna fråga inte bör föranleda någon särbehandling

av denna kyrkobyggnad när det gäller äganderätten. Regeringen har

aviserat att den senare avser att återkomma till kyrkomötet med förslag i

fråga om stöd till kulturhistoriskt värdefull kyrklig egendom. Ett lämpligt

tillfälle att behandla frågan om stöd till Vadstena klosterkyrka kommer

att föreligga då. Utskottet anser att motion 1997:80 nu skall avslås.

6.6.3 Prästgårdar och biskopsgårdar

Enligt regeringens förslag skall de prästgårdar som nu är stiftelse-

egendom med äganderätt överlämnas till den kyrkliga samfällighet eller

församling där prästgården finns. De biskopsgårdar som nu är stiftelse-

egendom som biskopsgårdar skall med äganderätt överlämnas till tros-

samfundet Svenska kyrkan. Utskottet anser att dessa förslag skall till-

styrkas.

6.6.4 Kyrkofonden

Kyrkofonden inklusive kvarvarande s.k. kyrkofondsfastigheter

föreslås överlämnad med äganderätt till trossamfundet Svenska kyrkan.

Också detta förslag anser utskottet skall tillstyrkas.

6.6.5 Prästlönetillgångarna

Regeringen har i fråga om prästlönetillgångarna föreslagit att lagstift-

ningsalternativet skall tillämpas. Innebörden av detta är att de stiftelse-

liknande organ som nu äger dessa tillgångar även fortsättningsvis skall

vara ägare till dem. Mot detta förslag står yrkandena i motionerna

1997:47, 53, 65 och 70, där det hemställs att ägandealternativet i stället

skall tillämpas. Detta alternativ innebär att prästlönetillgångarna med

äganderätt överlämnas till trossamfundet Svenska kyrkan.

I Kammarkollegiets utredning Den kyrkliga egendomen finns de båda

alternativen utförligt beskrivna. Kammarkollegiet finner i sin analys av

de båda alternativen att dessa i stort och från olika utgångspunkter kan

anses vara likvärdiga. I fråga om prästlönetillgångarna stannar Kammar-

kollegiet slutligt för förslag om lagstiftningsalternativet, vilket också är

regeringens förslag till kyrkomötet.

Utskottet noterar inledningsvis att enighet, oavsett val av alternativ,

föreligger om att avkastningen av prästlönetillgångarna också framgent

skall användas för Svenska kyrkans förkunnelse. I lagstiftnings-

alternativet framgår detta av den föreslagna lagtexten, medan det i

ägandealternativet har i första hand förutsatts ankomma på kyrkomötet

att upprätthålla ett sådant ändamål för egendomen. Utskottet får särskilt

framhålla att det sannolikt är möjligt att även i ägandealternativet tydligt

ange ändamålet för egendomen i lag.

Utskottet noterar vidare att enighet också råder när det gäller

prästlönetillgångarnas förvaltning. Oavsett om lagstiftnings- eller

ägandealternativet väljs, får det ankomma på kyrkomötet att bestämma

om egendomens förvaltning.

Skillnaden mellan regeringens förslag och motionärernas ligger således

i ägandet; vid lagstiftningsalternativet kvarligger detta hos de stiftelse-

liknande organ som nu äger tillgångarna medan det vid ägande-

alternativet överförs till trossamfundet Svenska kyrkan. Utskottet

ansluter sig till Kammarkollegiets bedömning att några nämnvärda

skillnader i fråga om effekterna av ägandet inte föreligger mellan de båda

alternativa möjligheterna. Valet mellan dem måste i stället ske utifrån en

mera allmän bedömning.

Regeringen har i skrivelsen till kyrkomötet som skäl för lagstiftnings-

alternativet anfört att det gäller en förhållandevis stor egendomsmassa

som uppkommit genom att hela folket under lång tid har tillskjutit

egendom samt att egendomens fortbestånd därför är ett allmänt intresse.

Från kyrkliga utgångspunkter träder emellertid i viss mån också andra

frågeställningar i förgrunden. En sådan fråga gäller hur slutlig klarhet i

ägandeförhållandena när det gäller den kyrkliga egendomen skall skapas.

Betoning på denna fråga talar för ägandealternativet. En annan fråga

gäller hur ett Svenska kyrkans ägande av prästlönetillgångarna skall

spegla den kyrkliga organisationen, dvs. om trossamfundet Svenska

kyrkan i enlighet med Kammarkollegiets förslag om ägandealternativet

skall äga prästlönetillgångarna eller om dessa inomkyrkligt skall

överföras till andra organ inom Svenska kyrkan, t.ex. stift eller pastorat.

Betoning på denna fråga talar snarast för lagstiftningsalternativet, som

innebär att det inte inom kyrkan behöver preciseras något kyrkligt organ

som ägare till prästlönetillgångarna. Osäkerhet om framtiden talar för

lagstiftningsalternativet, eftersom detta medger att riksdagen genom en

lagändring någon gång i framtiden kan övergå till ett ägandealternativ

medan det inte är möjligt att återgå till ett lagstiftningsalternativ sedan

äganderätten väl har överförts till Svenska kyrkan. Om man å andra sidan

anser att ägandealternativet skall tillämpas, finns det inga skäl att avvakta

med genomförandet av detta alternativ.

Vid en sammanvägning av de skilda synpunkterna och med särskild

vikt lagd på att inomkyrkliga diskussioner om äganderätten skall kunna

undvikas och på statens intresse av ett kvarstående ansvar anser utskottet

att lagstiftningsalternativet skall tillämpas i fråga om prästlönetill-

gångarna. Utskottet fäster också avseende vid remissopinionen, vid att

lagstiftningsalternativet hittills inte inneburit några problem och vid att

även lagstiftningsalternativet innebär att ägandeförhållandena i fråga om

prästlönetillgångarna klarläggs. Utskottet tillstyrker således regeringens

förslag och anser att motionerna 1997:47, 53 och 65 samt motion

1997:70 i denna del skall avslås.

I motion 1997:48 yrkas att den föreslagna 9 § lagen om Svenska

kyrkan skall ändras så att prästlönetillgångarnas ändamål blir att "bidra

till förutsättningarna för Svenska kyrkans förkunnelse". Den betoning på

de ekonomiska förutsättningarna som finns i den föreslagna lagtexten

skulle därmed bortfalla. Utskottet anser att prästlönetillgångarnas främsta

ändamål också i framtiden måste vara att ge ekonomisk avkastning till

stöd för kyrkans verksamhet. Detta hindrar givetvis inte det angelägna i

att den ekonomiska förvaltningen bedrivs på ett sätt som tillgodoser

naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen eller andra ideella in-

tressen i anslutning till kyrkans verksamhet. Enligt utskottets mening

rymmer den av regeringen föreslagna lagtexten goda möjligheter till ett

sådant hänsynstagande. Mot denna bakgrund anser utskottet att motion

1997:48 skall avslås.

6.6.6 Övrigt

Utskottet anser att regeringens övriga förslag i fråga om den kyrkliga

egendomen skall tillstyrkas.

7 Hemställan

Utskottet hemställer med anledning av regeringens skrivelse 1997:2

1. beträffande de delar av förslagen i regeringens skrivelse som

avser medlemskap i Svenska kyrkan

att kyrkomötet med avslag på motion 1997:68 för sin del antar

förslagen,

2. beträffande nya normgivningsregler

att kyrkomötet med avslag på motion 1997:70 i denna del ger

regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

3. beträffande offentlighet och insyn

att kyrkomötet med avslag på motionerna 1997:61, 63 och 73 ger

regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

4. beträffande bekännelsekrav på statschefen

att kyrkomötet med avslag på motion 1997:52 ger regeringen

tillkänna vad utskottet anfört,

5. beträffande övrigt om den konstitutionella regleringen

att kyrkomötet ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

6. beträffande allmänt om trossamfunds rättsliga ställning och

registrering

att kyrkomötet med anledning även av motionerna 1997:50 och 70

i denna del ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

7. beträffande namnskydd för Svenska kyrkan

att kyrkomötet med avslag på motion 1997:57 ger regeringen

tillkänna vad utskottet anfört,

8. beträffande lagens om Svenska kyrkan omfattning och innehåll

att kyrkomötet med avslag på motionerna 1997:56 och 70 i denna

del ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

9. beträffande Svenska kyrkans identitet och organisation

att kyrkomötet med avslag på motionerna 1997:51, 60, 64, 77 och

78 ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

10. beträffande församlingar och kyrkliga samfälligheter

att kyrkomötet ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

11. beträffande församlingstillhörigheten i Svenska kyrkans och

dess ämbetsstruktur

att kyrkomötet med avslag på motionerna 1997:49, 62 och 70 i

denna del ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

12. beträffande kyrkomötet som Svenska kyrkans högsta

beslutande organ

att kyrkomötet med anledning av även motion 1997:70, i denna

del, och 79 ger regeringen till känna vad utskottet anfört,

13. beträffande tystnadsplikten för präster

att kyrkomötet med avslag på motionerna 1997:44, 45, 58, 66, 71,

74 och 76 ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

14. beträffande rätt till ledighet för förtroendevalda

att kyrkomötet med anledning av även motionerna 1997:46, 54, 55,

59, 69 och 72 ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

15. beträffande församlingskyrkor och domkyrkor

att kyrkomötet med avslag på motionerna 1997:67, 70 i denna del,

75 och 80 ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört,

16. beträffande prästlönetillgångarna

att kyrkomötet med avslag på motionerna 1997:47, 48, 53 och 65

samt motion 1997:70 i denna del ger regeringen tillkänna vad

utskottet anfört,

17. beträffande skrivelsen i övrigt

att kyrkomötet tillstyrker regeringens förslag.

Sigtuna den 12 november 1997

På andra kyrkolagsutskottets vägnar

Torgny[REDACTED_EFTERNAMN]

 Gunnar Edqvist

 Lars Friedner

Närvarande: Torgny[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, Birgith[REDACTED_EFTERNAMN] Molberg,

Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN], Wivi-Anne[REDACTED_EFTERNAMN], Tor Frylmark, Thomas
[REDACTED_EFTERNAMN], Herbert[REDACTED_EFTERNAMN], Sune[REDACTED_EFTERNAMN], Anna-Lena Forsdahl,

Robert[REDACTED_EFTERNAMN], Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN] Fjelkman, Berith Öhrnberg, Hans-Olof
[REDACTED_EFTERNAMN], Hans-Olof[REDACTED_EFTERNAMN] och Britt Louise Agrell.

Biskop Bengt Wadensjö har deltagit i utskottets överläggningar.

Reservationer

1. Prästlönetillgångarna (mom. 16)

av Robert[REDACTED_EFTERNAMN], Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN] Fjelkman, Berith Öhrnberg, Hans-

Olof[REDACTED_EFTERNAMN], Hans-Olof[REDACTED_EFTERNAMN] och Britt Louise Agrell

Vi reserverar oss mot utskottsmajoritetens formulering av de två sista

styckena under rubriken 6.6.5 Prästlönetillgångarna.

Vi anser att utskottets betänkande på denna punkt i stället skall ha

följande lydelse:

"Utskottet finner att det genom ägandealternativet klargörs att Svenska

kyrkan för framtiden själv ges möjlighet att förutom en reglering av

förvaltningen av prästlönetillgångarna med äganderätt föra över egen-

domen till församlingar och stift. Denna möjlighet utesluts i regeringens

förslag, där en "fiktiv" äganderätt ges de "såsom-stiftelser" som anges i

9 § införandelagen.

Om prästlönetillgångarna förs över till Svenska kyrkan med äganderätt

bör som föreslås i motion 1997:47 en inomkyrklig utredning

överväga och lämna förslag på vilket sätt egendomen i framtiden skall

kunna förvaltas lokalt och regionalt. Utredningen bör också överväga hur

egendomens äganderätt skall kunna överföras till lokala och regionala

organ.

Vid en sammanvägning av de skilda synpunkterna och med särskild

vikt lagd på att äganderättsfrågorna slutligt skall kunna klarläggas anser

utskottet att ägandealternativet i enlighet med Kammarkollegiets förslag i

denna del skall tillämpas i fråga om prästlönetillgångarna. Med denna

slutsats finner utskottet att den föreslagna 9 § lagen om Svenska kyrkan

skall utgå och att 9 § lagen om införande av lagen om Svenska kyrkan

måste omarbetas. Utskottet anser således att regeringens förslag skall

avstyrkas i denna del samt att motionerna 1997:47 och 65 liksom

motionerna 1997:53 och 70 i dessa delar skall bifallas. I motion 1997:53

föreslås utöver att ägandealternativet skall tillämpas i fråga om präst-

lönetillgångarna att 9 § i den föreslagna lagen om Svenska kyrkan

delvis skall kvarstå. I enlighet med vad utskottet nyss har anfört om att

9 § lagen om Svenska kyrkan skall slopas finner utskottet att motion

1997:53 i denna del skall avslås.

I motion 1997:48 yrkas att den föreslagna 9 § lagen om Svenska

kyrkan skall ändras så att prästlönetillgångarnas ändamål blir att "bidra

till förutsättningarna för Svenska kyrkans förkunnelse". Utskottets

förslag i det föregående innebär att lagen om Svenska kyrkan inte skall

innehålla några förvaltningsbestämmelser i fråga om prästlönetill-

gångarna. Utskottet anser därför att motion 1997:48 skall avslås."

Vi anser också att utskottet hemställan punkt 16 skall ha följande

lydelse:

"beträffande prästlönetillgångarna

att kyrkomötet med bifall till motionerna 1997:47 och 65 liksom till

motionerna 1997:53 och 70 delvis samt med avslag på motionen 1997:48

liksom på motionen 1997:53 delvis ger regeringen till känna vad

utskottet anfört"

2. Kyrkofonden (mom. 17)

av Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN]

Undertecknad anser att bättre garantier för en rätt penninghantering

måste skapas innan kyrkofondens förmögenhetsmassa överförs till

Svenska kyrkan vid relationsändringen. Inte minst gäller detta en säkring

av utjämningsmedel mellan församlingarna och garantier mot

spekulation i värdepapper. Eftersom detta underlag saknas, reserverar jag

mig mot utskottets bifall till regeringens förslag.

Särskilt yttrande

av Hans-Olof[REDACTED_EFTERNAMN] och Hans-Olof[REDACTED_EFTERNAMN]

I anslutning till utskottets överväganden i avsnitt 6.5.3 under rubriken

Församlingstillhörighet vill vi anföra följande:

Såsom många gånger framförts i kyrkomötet är den faktiska situa-

tionen framför allt i storstäderna att många har sitt kyrkliga engagemang

i en annan församling på bostadsorten än bostadsförsamlingen. Dessa

kan idag väl verka som ideellt arbetande i församlingen men har ingen

möjlighet att väljas till kyrkvärd eller kyrkorådsledamot. Detta är inte

enbart ett problem ur den enskildes synvinkel, som kräver "kyrkans

pastorala handlande", utan det är också ett problem för kyrkan som går

miste om engagerade förtroendevalda. Detta är allvarligt mot bakgrund

av de tilltagande svårigheterna på många håll att rekrytera förtroende-

valda.

Enligt vår mening krävs en utformning av valbarhetsreglerna i den

kommande kyrkoordningen som löser denna fråga utan att äventyra

Svenska kyrkans grundläggande territoriella struktur.

Läronämndens yttrande

1997:11

med anledning av regeringens skrivelse Staten och tros-

samfunden grundläggande frågor och motioner i anslutning

därtill

___________________________________________________________

Till läronämnden har för yttrande överlämnats RegSkr 1997:2 och KMot

1997:44 45, 49 51, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 70 71, 74 och 76 79.

Läronämnden finner att inga läromässiga hinder föreligger för att anta

förslagen i regeringens skrivelse. Positivt kan konstateras att i de delar

förslagen har läromässiga implikationer svarar de mot den syn på

kyrkans identitet som framförts från Svenska kyrkan alltifrån yttrandet av

1995 års kyrkomöte. Läronämnden finner anledning att särskilt kommen-

tera förslagen till lag om trossamfund och lag om Svenska kyrkan.

1. Trossamfundsbegreppet

De inledande bestämmelserna i förslaget till lag om trossamfund har

principiellt sett karaktär av religionsfrihetsbestämmelser och svarar mot

en historisk utveckling av religionsfrihetsbegreppet. Det är tillfreds-

ställande att trossamfund i detta avseende definieras som "en gemenskap

för religiös verksamhet, där det ingår att anordna gudstjänst" till skillnad

från 1951 års religionsfrihetslag, där det talas om "sammanslutning". Den

nya definitionen anger en minsta gemensamma nämnare för trossamfund

med olika identitet, såväl samfund av folkkyrkotyp som Svenska kyrkan

som samfund där de enskilda medlemmarna personliga bekännelse är av

konstitutiv betydelse för trossamfundets identitet.

Genom införande av den nya associationsformen "registrerat trossam-

fund" tillförsäkras kyrkor som av identitetsskäl har svårigheter att

använda sig av förenings-, stiftelse- eller bolagsformen rättslig möjlighet

att organisera sig på ett adekvat sätt. Det är en väsentlig reform från reli-

gionsfrihetssynpunkt. Också för Svenska kyrkan har den betydelse för att

bevara kyrkans identitet när hennes relation till staten förändras och hon

får ställning som en i förhållande till staten självständig folkkyrka. Det är

värdefullt att lagstiftningen om Svenska kyrkan och andra trossamfund

förankras i och får ett rättsligt skydd genom regeringsformen.

Trossamfundsbegreppet i lagstiftningen om religionsfrihet är således

definierat så att det inrymmer kyrkor och samfund med olika religiös och

organisatorisk identitet. I 1 § förslaget till lag om Svenska kyrkan sägs att

Svenska kyrkan är ett evangelisk-lutherskt trossamfund. Därmed avses

enligt läronämndens uppfattning ett trossamfund med evangelisk-

luthersk bekännelse. Som redan 1951 års kyrkomöte framhöll då

förslaget till religionsfrihetslag behandlades är Svenska kyrkan däremot

inte ett trossamfund i den bemärkelsen att det konstitueras av

medlemmarnas personliga bekännelse. Bestämmelsens sakliga innehåll

och deskriptiva karaktär skulle enligt läronämndens mening bli tydligare

med följande lydelse:

1 § Svenska kyrkan är ett trossamfund med evangelisk-luthersk

bekännelse som framträder som församlingar och stift. Svenska

kyrkan har också nationella organ.

Svenska kyrkans identitet som trossamfund med evangelisk-luthersk

bekännelse kan härledas till den lutherska reformationen av den svenska

kyrkoprovinsen och Uppsala möte 1593, då den evangelisk-lutherska

bekännelsen antogs för vår kyrka. Denna identitet har senare bekräftats

många gånger, senast vid 1992 års kyrkomöte vid behandlingen av de

grundläggande dokumenten avseende Svenska kyrkans tro, bekännelse

och lära.

Beskrivningen av trossamfundet i lagen om Svenska kyrkan får inte

tolkas som en försnävning från ekumenisk synpunkt av identiteten.

Svenska kyrkan är insatt i en tradition som går tillbaka till den äldsta

kristna kyrkan och är en del av den världsvida kyrkan. Den evangelisk-

lutherska bekännelsen innehåller de ekumeniska trosbekännelserna från

fornkyrkan. Svenska kyrkans trosarv är den apostoliska tron.

I den ekumeniska rörelsen har Svenska kyrkan betonat sin evangeliska

katolicitet och ekumeniska tolkning av den lutherska reformationen samt

framhållit att de lutherska kyrkornas gemensamma bekännelsedokument

Confessio Augustana / Augsburgska bekännelsen skrevs inom den

odelade västkyrkans ram med det uttryckliga syftet att reformera men

inte dela kyrkan. Lagens beskrivning av Svenska kyrkan som ett

evangelisk-lutherskt trossamfund måste uppfattas så att förpliktelsen att

ständigt söka efter den världsvida kyrkans synliga enhet är implicerad

och står fast. Den hindrar således inte överenskommelser med andra

kyrkor i annan tradition så länge som den kristna trons innehåll bevaras

och kommer till uttryck i evangelieförkunnelse och sakraments-

förvaltning. Det är nödvändigt att kyrkan utifrån de sammanhang i vilka

hon verkar fortsätter arbetet med att uttrycka vad det innebär att i dag

vara ett trossamfund med evangelisk-luthersk bekännelse.

2. Svenska kyrkans organisatoriska uppbyggnad

I 1 och 2 §§ i den föreslagna lagen om Svenska kyrkan ges en

beskrivning av kyrkans identitet som sedan konkretiseras genom den

bestämning av rättssubjekten som ges i 3 §. Beskrivningen svarar mot

den som gavs av 1995 års kyrkomöte. Läronämnden framförde följande i

sitt yttrande Ln 1995:17:

Svenska kyrkan framträder på lokal nivå som församlingar och

pastorat, på regional nivå som stift och på nationell nivå genom

organ som företräder Svenska kyrkan som helhet. En precisering

behöver göras av de grundläggande uppgifter som åligger varje

kyrklig nivå. En viktig bestämning är därvid att stift och

församlingar till skillnad från Svenska kyrkan på nationell nivå är

pastorala områden. Församlingarna är kyrkans grundläggande

enheter, primärt därför att det är där evangelium förkunnas och

sakramenten förvaltas. Församlingarna är pastoralt sett förenade i

stift, i vilka biskopar och domkapitel har ett särskilt ansvar för lära,

tillsyn och enhet medan stiftsstyrelserna har uppgiften att främja

församlingslivets utveckling. På nationell nivå har Svenska kyrkan

att ta ansvar för sina gemensamma angelägenheter i fråga om

information, utbildning, normgivning, samråd och ekumeniska

relationer liksom när det gäller att vara kyrkans gemensamma röst

och företräda henne inför samhället i stort.

Läronämnden noterar att 1 § tydligt markerar att Svenska kyrkan

primärt framträder som församlingar och stift. De nationella organen står

till trossamfundets förfogande. Detta synsätt får därefter genomslag dels i

3 § om rättssubjekten, dels i 4 5 §§ om den organisatoriska upp-

byggnaden i församlingar och stift. Det blir ytterligare markerat genom

att det enligt 8 § är församlingar och stift som får rätt att utdebitera lokal

respektive regional kyrkoavgift. Utan att använda begreppet pastorala

områden ger lagförslaget uttryck åt samma principiella synsätt som

framfördes av 1995 års kyrkomöte.

Svenska kyrkans organisatoriska uppbyggnad måste relateras till

hennes bekännelse. Församlingen är den primära enheten eftersom det är

där människorna lever, evangelium förkunnas och sakramenten utdelas.

Denna beskrivning är i överensstämmelse med artikel VII i Augsburgska

bekännelsen. När det i 4 § bestäms att den grundläggande uppgiften är att

fira gudstjänst, bedriva undervisning samt utöva diakoni och mission

svarar det mot bekännelsen. Läronämnden finner att bestämningen

"mission" teologiskt sett rymmer mer än bestämningen "evangelisation".

Mission, i betydelsen sändning och uppdrag, är i likhet med diakoni

främst att se som dimensioner i församlingens liv. Beskrivningen av

församlingen utifrån dess grundläggande uppgift, karaktär av gemenskap

av de människor som lokalt tillhör kyrkan och territorialprincipen är i

överensstämmelse med Svenska kyrkans bekännelse och historiska

tradition.

Svenska kyrkan har alltid haft en episkopal struktur med stift under

ledning av biskop och med särskilt ämbetsansvar inför stiftet lagt på dem

som utövat uppdrag inom kyrkans ämbete. Varje församling ingår i ett

stift. Förslaget till lag om Svenska kyrkan innebär att stiftet ges en egen

rättslig ställning som kyrkans regionala enhet. Stiftets uppgift anges vara

att främja och ha tillsyn över församlingslivet. Lagen kommer därmed att

ge uttryck åt vad som sedan äldsta tid varit kyrkans syn på församlingar

och stift.

Svenska kyrkans nationella organ har inte de grundläggande uppgifter

som anges i 4 och 5 §§ om församlingen och stiftet utan en samman-

hållande, samordnande och företrädande funktion inom Svenska kyrkan.

En konsekvens av detta är att kyrkomötet skall besluta om regelsystemet

för trossamfundet men inte fatta beslut inom församlingarnas respektive

stiftens kompetensområde i deras uppdrag att vara kyrkans pastorala

områden.

3. Den dubbla ansvarslinjen

Det är grundläggande för Svenska kyrkan som öppen folkkyrka att den

förvaltas och leds av demokratiskt valda organ och ämbetsbärare i

samverkan. I en öppen folkkyrka där inget bekännelsekrav läggs på den

enskilde kyrkotillhörige är det nödvändigt dels att ett särskilt ansvar

läggs på ämbetsbärarna utifrån avgivna vigningslöften, dels att valda

organ företräder de kyrkotillhöriga. Läronämnden framhöll i sitt yttrande

Ln 1995:17 att principen om den dubbla ansvarslinjen fortlöpande

behöver tolkas och preciseras och betonade därvid följande:

I Svenska kyrkans aktuella situation är det särskilt viktigt att

närmare bestämma hur den skall gestaltas med tanke på kyrkans

demokrati och kyrkfolkets gemensamma uppdrag och ansvars-

tagande på dopets grund.

Utgångspunkten för en behandling av den dubbla ansvarslinjen måste

tas i kyrkans gemensamma uppdrag. Detta uppdrag har alla i kyrkan

gemensamt på dopets grund. Den dubbla ansvarslinjen fokuserar den

demokratiska organisationen och ämbetsförvaltningen som ansvars-

områden vilka hör samman, samverkar men också är möjliga att urskilja

som två ansvarsområden. Dessa kommer ibland i konflikt med varandra.

Den allmänna bestämning som ges i 2 § behöver förklaras. En sådan

förklaring kan ta sin utgångspunkt i det som sägs i regeringens skrivelse

med stöd i utredningen om rättslig reglering (SOU 1997:41):

Principen om den dubbla ansvarslinjen förutsätter att det finns ett

gemensamt uppdrag för alla dem som tillhör Svenska kyrkan, dvs.

ett gemensamt uppdrag för såväl ämbetsbärare som övriga kyrko-

tillhöriga. Ansvarstagandet för uppdraget att bedriva en riks-

täckande verksamhet i enlighet med Svenska kyrkans tro,

bekännelse och lära fullgörs i samverkan mellan den demo-

kratiska organisationen och kyrkans ämbetsbärare. Den riks-

täckande verksamheten bärs således organisatoriskt upp såväl av

ansvarstagandet inom den demokratiska organisationen som av

ämbetsbärarnas särskilda ansvarstagande för förkunnelse och sakra-

mentsförvaltning. Självfallet är detta inte två från varandra helt

separerade former av ansvarstagande, vilket bl.a. framgår av att

förtroendevalda och övriga kyrkotillhöriga har del i det gemen-

samma uppdraget att förkunna det kristna budskapet och av att

också ämbetsbärare är delaktiga i det demokratiska beslutsfattandet

och har samma ansvar för besluten.

Det är angeläget att detta konkretiseras i den kommande kyrko-

ordningen.

4. Församlingstillhörighet

Läronämnden hänvisar vad gäller frågor om församlingstillhörigheten till

sitt yttrande Ln 1996:4:

Territorialförsamlingsprincipen syftar till att människor lokalt skall

ha tillgång till ord och sakrament och därmed vara delaktiga i ett

sammanhang, där de kan växa och utvecklas som människor och

kristna. Denna territoriella princip är en grundläggande del av vår

kyrkas tradition och självförståelse.

Vad som konstituerar den territoriella anknytningen kan dock

variera, och samhällsutvecklingen kan framtvinga en omprövning

eller komplettering av tidigare synsätt och regelverk. Det finns inga

teologiska eller läromässiga skäl för att den territoriella principen

endast skall grundas i den skattetekniska folkbokföringen. Den bör

också kunna kopplas till sådana sakförhållanden som anger lokal

samhörighet, t.ex. arbetsplats, studieort eller ort för fritidsboende

av regelbundet slag.

5. Den absoluta tystnadsplikten

Läronämnden förutsätter att det skall finnas en absolut tystnadsplikt för

präster när det gäller bikt och enskild själavård. Är det klarlagt att en

präst brutit tystnadsplikten måste det bli fråga om skiljande från rätten att

utöva uppdraget som präst. Det är också nödvändigt att lagstiftningen är

så utformad att en präst inte får vittna inför allmän domstol om det som

faller under tystnadsplikten.

Uppsala den 31 oktober 1997

På läronämndens vägnar

KG[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ragnar Persenius

Närvarande: Ärkebiskop KG[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, biskop Tord Harlin,

biskop Lars-Göran Lönnermark, biskop Jonas[REDACTED_EFTERNAMN], biskop Anders

Wejryd, biskop Christina[REDACTED_EFTERNAMN], biskop Lars Eckerdal, biskop Karl-

Johan Tyrberg, biskop Rune[REDACTED_EFTERNAMN], biskop Biörn Fjärstedt, biskop

Henrik Svenungsson, Björn Skogar, Cristina Grenholm, Curt Forsbring,

Catharina Stenqvist, Astrid[REDACTED_EFTERNAMN] Wretmark.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om trossamfund

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser om trossamfund

1 § Bestämmelser om religionsfrihet finns i regeringsformen och den

europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna

och de grundläggande friheterna.

2 § Med trossamfund avses i denna lag en gemenskap för religiös

verksamhet, där det ingår att anordna gudstjänst.

3 § Ingen är skyldig att tillhöra något trossamfund.

4 § Vid ett barns inträde i eller utträde ur ett trossamfund skall barnet

självt ha samtyckt till in- eller utträdet, om barnet har fyllt 12 år.

Registrerat trossamfund

5 § Med registrerat trossamfund avses

1. Svenska kyrkan, och

2. trossamfund som har registrerats enligt denna lag.

6 § Bestämmelser om grunderna för Svenska kyrkan som trossamfund

finns i lagen (1999:000) om Svenska kyrkan.

Registrering

7 § Ett trossamfund skall på egen begäran registreras av den myndighet

som regeringen bestämmer, om trossamfundet har

1. stadgar där det finns bestämmelser om trossamfundets ändamål och

om hur det fattas beslut i trossamfundets angelägenheter, och

2. en styrelse eller motsvarande organ.

Ett trossamfund får registreras bara om dess namn är ägnat att särskilja

trossamfundets verksamhet från andras. Bestämmelserna i 10 §

firmalagen (1974:156) om hinder mot registrering av firma skall också

tillämpas i fråga om trossamfunds namn.

Aktiebolag, ekonomiska föreningar eller stiftelser får inte registreras

enligt denna lag.

8 § Registreringen skall omfatta

1. trossamfundets namn och postadress,

2. trossamfundets stadgar,

3. de personer som ingår i styrelsen eller motsvarande organ eller

annars är behöriga att företräda trossamfundet samt deras namn,

postadress och personnummer eller, om sådant saknas, födelsedatum.

Ändringar i något av dessa förhållanden skall genast anmälas för

registrering.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om avgifter i registreringsärenden enligt denna lag.

9 § Ett trossamfund som har registrerats enligt 7 § får förvärva rättigheter

och ta på sig skyldigheter samt föra talan vid domstol och andra

myndigheter.

Trossamfundets rättsliga ställning enligt första stycket upphör när

likvidation har avslutats enligt 11 §, när avregistrering sker enligt 12 §

och, om trossamfundet har försatts i konkurs, när konkursen avslutas

utan överskott.

10 § Ansvaret för de skyldigheter som har uppkommit för trossamfundet

före registreringen övergår på det registrerade trossamfundet genom

registreringsbeslutet, om trossamfundet har utgjort en ideell förening.

Genom registreringen övergår även trossamfundets rättigheter till det

registrerade trossamfundet.

11 § Registreringsmyndigheten skall besluta att trossamfundet skall träda

i likvidation om

1. de krav som gäller för registrering inte längre är uppfyllda,

2. likvidationsskyldighet föreligger enligt stadgarna, eller

3. samfundet har försatts i konkurs som har avslutats med överskott.

Likvidator förordnas av registreringsmyndigheten. Beslut om

likvidation och förordnande av likvidator skall registreras. För

likvidation gäller i övrigt 11 kap. 9 11 och 13 §§, 15 § tredje stycket

samt 16 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar.

Likvidationen är avslutad när likvidatorerna har avgett slutredovisning.

Detta förhållande skall genast anmälas för registrering.

12 § Ett trossamfund som begär det skall avregistreras av

registreringsmyndigheten utan föregående likvidation om trossamfundet

efter avregistreringen kommer att utgöra en juridisk person av annat slag.

Trossamfundets rättigheter och skyldigheter övergår därvid på den

juridiska personen.

Organisatoriska delar

13 § Självständiga organisatoriska delar av ett trossamfund som har

registrerats enligt denna lag får också registreras, om de uppfyller kraven

i 7 §. För registrerade organisatoriska delar gäller bestämmelserna i 8 §,

9 § andra stycket och 10 12 §§.

Organisatoriska delar som har registrerats enligt denna lag får var för

sig förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter samt föra talan vid

domstol och andra myndigheter.

Förlorar trossamfundet sin rättsliga ställning enligt 9 § och begär dess

organisatoriska delar inte avregistrering enligt 12 § inom en månad

därefter eller avslås en sådan begäran, skall registreringsmyndigheten

besluta att de organisatoriska delarna skall träda i likvidation.

Svenska kyrkans församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift är

registrerade organisatoriska delar av Svenska kyrkan.

Registrerade trossamfunds namn

14 § Ett registrerat trossamfunds namn eller en benämning som är

förväxlingsbar med detta namn får inte utan tillstånd offentligen

användas av någon annan annat än som benämning på trossamfundet i

fråga.

Vid överträdelse av första stycket tillämpas 15 och 18 20 §§

firmalagen (1974:156). Härvid skall vad som sägs om firmaintrång gälla

intrång i trossamfundets namn.

Första och andra styckena gäller också för registrerade organisatoriska

delars namn.

Registrerade trossamfunds förhållande till tredje man

15 § För ett registrerat trossamfunds skyldigheter i förhållande till tredje

man svarar endast trossamfundets tillgångar.

För skyldigheter i förhållande till tredje man som ett trossamfunds

registrerade organisatoriska delar har ådragit sig svarar endast den

organisatoriska delens tillgångar.

Statlig hjälp med avgifter till registrerade trossamfund

16 § Svenska kyrkan har rätt till hjälp av staten med beräkning,

debitering och redovisning av avgifter från dem som tillhör Svenska

kyrkan samt med att ta in avgifterna. Även andra registrerade

trossamfund kan beviljas sådan hjälp.

Bestämmelser om förfarandet vid sådan hjälp meddelas i särskild lag.

Överklagande

17 § Beslut av registreringsmyndigheten får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två månader från beslutets dag när det gäller

1. beslut att avskriva en ansökan om registrering eller att vägra

registrering enligt 7 eller 13 §§,

2. beslut att vägra avregistrering enligt 12 §, och

3. beslut enligt 11 § eller 13 § tredje stycket.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2. Genom lagen upphävs religionsfrihetslagen (1951:680).

2 Förslag till lag om Svenska kyrkan

Härigenom föreskrivs följande.

Svenska kyrkan som trossamfund

1 § Svenska kyrkan är ett evangelisk-lutherskt trossamfund som

framträder som församlingar och stift. Svenska kyrkan har också

nationella organ.

2 § Svenska kyrkan är en öppen folkkyrka, som i samverkan mellan en

demokratisk organisation och kyrkans ämbete bedriver en rikstäckande

verksamhet.

3 § Svenska kyrkan får förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter

samt föra talan vid domstolar och andra myndigheter.

Samma rätt har var för sig Svenska kyrkans församlingar,

sammanslutningar av församlingar (kyrkliga samfälligheter) och stift.

Organisatorisk uppbyggnad

4 § Församlingen är lokal enhet inom Svenska kyrkan och omfattar de

personer som tillhör Svenska kyrkan och är bosatta inom församlingens

område.

Församlingens grundläggande uppgift är att fira gudstjänst, bedriva

undervisning samt utöva diakoni och mission.

Det kan också finnas icke-territoriella församlingar.

5 § Stiftet är regional enhet inom Svenska kyrkan och omfattar

församlingarna inom stiftets område.

Stiftets grundläggande uppgift är att främja och ha tillsyn över

församlingslivet.

För varje stift skall det finnas en biskop.

Kyrkomötet

6 § Kyrkomötet är Svenska kyrkans högsta beslutande organ.

Kyrkomötet får inte besluta i sådana enskilda frågor som det är en

församlings eller ett stifts uppgift att besluta i.

Kyrkoavgift

7 § Den som tillhör Svenska kyrkan skall betala lokal och regional

kyrkoavgift.

8 § Församlingen beslutar om lokal kyrkoavgift. Om församlingen ingår i

en kyrklig samfällighet, får församlingarna gemensamt besluta om avgift.

Stiftet beslutar om regional kyrkoavgift.

Kyrklig egendom

9 § Prästlönefastigheter och prästlönefonder (prästlönetillgångar) har till

ändamål att bidra till de ekonomiska förutsättningarna för Svenska

kyrkans förkunnelse. Endast avkastningen får användas för ändamålet.

Prästlönetillgångarna skall förvaltas av Svenska kyrkan såsom

självständiga förmögenheter. Regeringen får besluta om tillsyn av

förvaltningen.

Förmögenheten skall vara placerad på ett godtagbart sätt.

Rätten att ta del av handlingar

10 § Om rätten att ta del av Svenska kyrkans handlingar när det gäller

vissa verksamheter finns bestämmelser i sekretesslagen (1980:100).

11 § Även utöver vad som följer av 10 § skall var och en ha rätt att ta del

av Svenska kyrkans handlingar. Denna rätt får begränsas bara om det är

särskilt motiverat med hänsyn till

1. skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden,

2. Svenska kyrkans ekonomiska intresse, eller

3. något synnerligen väsentligt intresse.

Kyrkans arkiv

12 § Svenska kyrkans arkiv bildas av de handlingar från Svenska kyrkans

verksamhet som avses i 11 §.

Svenska kyrkans arkiv skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att

de tillgodoser

1. rätten enligt 11 § att ta del av kyrkans handlingar,

2. behovet av information för rättskipning och förvaltning, och

3. forskningens behov.

Vid arkivbildningen och arkivvården skall beaktas att Svenska kyrkans

arkiv är en del av det nationella arvet.

Överprövning

13 § Beslut som innebär att någon inte får ta del av sådana handlingar

som avses i 11 § överprövas på det sätt som Svenska kyrkan bestämmer.

I den utsträckning som Svenska kyrkan bestämmer får också andra beslut

överprövas.

För att inom Svenska kyrkan ytterst pröva frågor enligt första stycket

skall ett särskilt organ inrättas. Ordföranden i detta organ skall vara eller

ha varit ordinarie domare.

Skyldighet att lämna uppgifter

14 § Svenska kyrkan skall till det register som avses i 7 § lagen

(1999:000) om trossamfund lämna uppgifter om

1. stadgar,

2. indelning i församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift, och

3. de personer som ingår i styrelsen eller motsvarande organ eller

annars är behöriga att företräda Svenska kyrkan samt deras namn,

postadress och personnummer eller, om sådant saknas, födelsedatum.

Motsvarande uppgifter skall lämnas för församlingar, kyrkliga

samfälligheter och stift.

Ändringar i något av dessa förhållanden skall genast anmälas för

registrering.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om avgifter i ärenden enligt denna bestämmelse.

3 Förslag till lag om införande av lagen (1999:000) om

 Svenska kyrkan

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna föreskrifter

1 § Lagen (1999:000) om Svenska kyrkan och denna lag träder i kraft

den 1 januari 2000.

Bestämmelserna i 6 och 7 §§ i denna lag träder dock i kraft den 1 april

1999.

2 § Genom lagen (1999:000) om Svenska kyrkan upphävs

1. lagen (1951:691) om viss lindring i skattskyldigheten för den som

icke tillhör svenska kyrkan,

2. lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval, m.m.,

3. lagen (1992:288) om medlemskap i icke-territoriella församlingar,

4. kyrkolagen (1992:300),

5. lagen (1992:301) om införande av kyrkolagen.

Bestämmelserna om tystnadsplikt i 36 kap. 1 § kyrkolagen gäller dock

fortfarande i fråga om uppgifter som har anförtrotts före den 1 januari

2000.

3 § Ansvaret för de skyldigheter som har uppkommit för en församling

eller kyrklig samfällighet före den 1 januari 2000 övergår vid den

tidpunkten till motsvarande församling, kyrkliga samfällighet eller stift

inom Svenska kyrkan. Den 1 januari 2000 övergår också en församlings

eller kyrklig samfällighets rättigheter till motsvarande församling,

kyrkliga samfällighet eller stift inom Svenska kyrkan.

4 § En stiftelse som vid utgången av år 1999 förvaltas av en församling

eller en kyrklig samfällighet skall från och med den 1 januari 2000

förvaltas av motsvarande församling, kyrkliga samfällighet eller stift.

Detsamma skall gälla om en församling eller en kyrklig samfällighet

skall utse en styrelseledamot i en stiftelse.

5 § De ärenden som i enlighet med lag eller förordning handläggs hos

pastor, pastorsämbetet, kyrkoherde, kontraktsprost, biskop, domkapitel,

Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN], Kyrkofondens styrelse, Kyrkomötets

besvärsnämnd, Ansvarsnämnden för biskopar eller Svenska kyrkans

centralstyrelse vid utgången av år 1999 skall överlämnas till Svenska

kyrkan för fortsatt handläggning.

6 § Vid sammanträde under år 1999 har kyrkomötet med avseende på

tiden från och med den 1 januari 2000 de befogenheter som följer av

lagen (1999:000) om Svenska kyrkan trots bestämmelserna i kyrkolagen

(1992:300).

7 § Den skyldighet att lämna uppgifter som följer av 14 § lagen

(1999:000) om Svenska kyrkan skall fullgöras första gången senast den

1 oktober 1999.

De församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift som det har lämnats

uppgifter om enligt första stycket har med avseende på tiden efter den

1 januari 2000 de befogenheter som följer av lagen om Svenska kyrkan

trots bestämmelserna i kyrkolagen (1992:300).

8 § Ledamöter och ersättare i beslutande församlingar hos Svenska

kyrkans organisatoriska delar samt ledamöter och ersättare i kyrkomötet

har till och med den 31 december 2009, rätt till den ledighet från sina

anställningar som behövs för uppdragen. Detsamma gäller de personer

som ingår i styrelse eller motsvarande organ inom Svenska kyrkan.

Egendomsfrågor

9 § Från och med den 1 januari 2000 skall Svenska kyrkan eller

församling eller kyrklig samfällighet som avses i 3 § ha äganderätten till

sådan egendom som regleras i 38 kap., 39 kap., 41 kap., utom 1 § första

stycket 1 och 23 §, och 42 kap. kyrkolagen (1992:300). Därvid skall gälla

att

1. kyrkofondens tillgångar och kyrklig jord vars avkastning tillförs

kyrkofonden (kyrkofondsfastighet) skall ägas av Svenska kyrkan och

användas för kyrkliga ändamål,

2. kyrkor och domkyrkor med tillhörande inventarier, kyrkotomt och

kyrkogård, uppförda före år 1817 på landet eller före år 1843 i stad, skall

ägas av den församling där kyrkan är belägen och användas för samma

ändamål som tidigare, tills annat beslutas av Svenska kyrkan,

3. kyrklig jord vars avkastning är avsedd för församlingskyrkas behov

(församlingskyrkas fastighet) och för domkyrkas behov (domkyrkas

fastighet) skall ägas av den församling där kyrkan är belägen och

användas för samma ändamål som tidigare, om inte annat beslutas enligt

andra stycket,

4. ersättning för församlingskyrkas fastighet eller domkyrkas fastighet

som har fonderats och vars avkastning skall användas för församlings-

kyrkas respektive domkyrkas behov (församlingskyrkors och dom-

kyrkors fastighetsfonder) skall ägas av den församling där kyrkan är

belägen och användas för samma ändamål som tidigare, om inte annat

beslutas enligt andra stycket,

5. kyrklig jord där tjänstebostad är anvisad åt en kyrkoherde eller

komminister (prästgård) skall ägas av den kyrkliga samfällighet, eller om

sådan inte finns, den församling där egendomen är belägen,

6. kyrklig jord där tjänstebostad är anvisad åt en biskop (biskopsgård)

skall, med undantag av sådan tjänstebostad som hyrs enligt särskilt avtal,

ägas av Svenska kyrkan.

För att ändra ändamålet för egendom som avses i första stycket 3 och 4

krävs tillstånd av Kammarkollegiet. Därvid skall tillämpas de grunder för

ändring som anges i 1 § permutationslagen (1972:205) samt 3 och 4 §§

samma lag.

Första stycket 2 4 gäller inte Lunds domkyrka och dess fastigheter och

fastighetsfond. Denna egendom skall också i fortsättningen förvaltas som

självständig förmögenhet. Lunds domkyrka utgör ett särskilt rättssubjekt

som får förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter samt föra talan vid

domstol och andra myndigheter. För Lunds domkyrkas skyldigheter

svarar endast domkyrkans tillgångar. Egendomen skall användas för

samma ändamål som tidigare och förvaltas av Svenska kyrkan. Egendom

som skall ge avkastning skall vara placerad på ett godtagbart sätt. Endast

avkastningen får användas för ändamålet. Regeringen får besluta om

tillsyn av förvaltningen.

10 § Egendom som regleras i 41 kap. 1 § första stycket 1 kyrkolagen

(1992:300) (prästlönefastigheter) och 41 kap. 23 § kyrkolagen

(prästlönefonder) utgör prästlönetillgångar som från och med den

1 januari 2000 skall förvaltas såsom självständiga förmögenheter enligt

9 § lagen (1999:000) om Svenska kyrkan. De utgör särskilda rättssubjekt

som får förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter samt föra talan vid

domstol och andra myndigheter. För ett sådant rättssubjekts skyldigheter

svarar endast dess tillgångar. Prästlönetillgångarna skall ägas av dessa

rättssubjekt.

En församling eller kyrklig samfällighet som avses i 3 § och som

den 31 december 1999 enligt bestämmelserna i 41 kap. 11 och 28 §§

kyrkolagen hade rätt till andel i avkastningen av prästlönetillgångarna,

skall ha samma rätt, om inte annat beslutas enligt tredje stycket. Därvid

skall fortfarande gälla att högst hälften av egendomens avkastning får

användas för andra kyrkliga ändamål.

För att göra ändringar i fråga om rätten till andel i avkastningen av

prästlönetillgångarna krävs tillstånd av Kammarkollegiet. Därvid skall

tillämpas de grunder för ändring som anges i 1 § permutationslagen

(1972:205) samt 3 och 4 §§ samma lag.

11 § Den som före ikraftträdandet av denna lag var ägare till kyrklig

egendom som avses i lagen och lider förlust genom att egendom överförs

enligt 9 och 10 §§ har rätt till skälig ersättning av staten. Detsamma

gäller den som före ikraftträdandet hade särskild rätt till egendomen.

Lagrådets yttrande

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-03-05

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 5 februari 1998 (Kulturdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om trossamfund,

2. lag om Svenska kyrkan,

3. lag om införande av lagen (1999:000) om Svenska kyrkan.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Knut[REDACTED_EFTERNAMN] och

hovrättsassessorn Lars Bjurstam.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

En nackdel med de remitterade förslagen är att åtskilliga frågor fort-

farande är olösta och är avsedda att behandlas först senare. Hit hör frågor

om begravningsverksamhet, handlingsoffentlighet, kyrkliga arkiv och

kulturminnen, beskattning, personal, intjänade pensionsrättigheter. Detta

kan göra det svårt att bedöma förutsättningarna för reformen och dennas

rättsverkningar. De lagar som nu läggs fram kan inte ändras annat än i

särskild ordning, om förutsättningarna skulle visa sig vara i något

hänseende felaktiga. Lagrådet utgår dock från att det skall gå att anpassa

övrig lagstiftning till de grundläggande bestämmelser som nu skall antas.

På en punkt väcker dock det valda tillvägagångssättet principiella

betänkligheter, nämligen när det gäller förutsättningarna för statlig hjälp

till trossamfunden med avgiftsuppbörden. Lagrådet återkommer till den

frågan.

Förslaget till lag om trossamfund

Den föreslagna lagen utgör i flera hänseenden en viktig principiell

nyskapelse. Såsom betonas i lagrådsremissen införs genom lagen en ny

associationsform, registrerat trossamfund. Dess närmare in-placering i

rättssystemet diskuteras inte. Associationen ligger till sin struktur mycket

nära en vanlig ideell förening, men krav ställs på viss verksamhet

(religiös verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst) och

registrering. Någon associationsrättslig huvudform, i paritet med bolag

och föreningar, är det således inte fråga om, utan snarare en

associationsform på samma nivå som de ekonomiska och ideella

föreningarna (med de organisatoriska delarna som underavdelning).

Många av de trossamfund som lagen kommer att tillämpas på är nu

ideella föreningar och detta är också den form av juridisk person som

hittills har legat närmast till för den typ av verksamhet som tros-

samfunden bedriver. Man kan säga att lagförslaget såvitt angår den

frikyrkliga folkrörelsen utgör ett substitut för den lag om ideella

föreningar som aldrig gått att skapa inom svensk rätt. Den reglering som

lagen ger åt verksamheten är ganska rudimentär och ibland något

slumpartad. Att någon lagstiftning om ideella föreningar inte kunnat

komma till stånd beror - utom av vissa politiska förhållanden - na-

turligtvis också på de svårigheter som är förenade med ett sådant

lagstiftningsarbete. Under sådana förhållanden kan det sägas trots allt

vara bättre att lagstifta i underkant än i överkant. Bestämmelser som

införs i lagen trots att mönster saknas i hittills gällande lagstiftning kan

visa sig leda till otillfredsställande resultat. Detta kan vara så mycket

allvarligare som den lagstiftningsprocedur som föreskrivs försvårar

möjligheterna att snabbt åstadkomma ändringar beträffande bestäm-

melser som visar sig misslyckade. Luckor som finns i lagen kan däremot

fyllas ut med analogier, framför allt - i fråga om andra trossamfund än

Svenska kyrkan - från vad som enligt rättspraxis och doktrin anses gälla

beträffande ideella föreningar. Omvänt kan naturligtvis de lagregler som

nu föreslås också påverka nämnda doktrin och praxis. En nackdel i fråga

om rättsbildningen på området är att domstolarna i viss omfattning avstår

från att befatta sig med de ideella föreningarnas interna problem, som

överlämnas åt dessas självbestämmanderätt, se särskilt den rättspraxis

som finns angående uteslutning av medlemmar i ideella föreningar (NJA

1990 s. 687 med där gjorda hänvisningar). Framför allt kan här nämnas

NJA 1931 s. 604 och 1906 s. 317, som båda avsåg uteslutning ur

trossamfund eller motsvarande, där Högsta domstolen avstod från en

överprövning av beslutets materiella innehåll. (Se Carl Hemström,

Uteslutning ur ideell förening, 1972 s. 162 ff.) Sammantaget har dock

Lagrådet i stort sett inte något att erinra mot att lagstiftningen görs så

kortfattad som föreslås i lagrådsremissen.

2 §

I uttrycket "en gemenskap för religiös verksamhet, där det ingår att

anordna gudstjänst" får ordet "där" en oklar syftning. I stället bör

användas "i vilken".

3 §

Enligt paragrafen är ingen skyldig att tillhöra något trossamfund.

Bestämmelsen påminner mycket om 2 kap. 2 § regeringsformen enligt

vilken varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot tvång

bl.a. att tillhöra trossamfund. Enligt motiveringen är den nu föreslagna

bestämmelsen avsedd att uttrycka något mera, nämligen att varje tros-

samfund måste ge möjlighet till utträde för den som tillhör samfundet.

Bestämmelsen har hämtats från 4 § religionfrihetslagen (1951:680), där

den dock är försedd med det tillägget att åtagande i strid mot bestäm-

melsen är utan verkan. Därmed blir syftet med bestämmelsen klarare: en

tvingande regel som bryter eventuella avtalsmässiga eller stadgemässiga

förpliktelser att stanna kvar i trossamfundet. Den nya lagen bör innehålla

ett motsvarande tillägg, förslagsvis med följande lydelse: "Ett avtal eller

löfte som strider mot denna bestämmelse är ogiltigt."

4 §

Enligt paragrafen skall vid ett barns inträde i eller utträde ur ett trossam-

fund barnet självt ha samtyckt till in- eller utträdet, om barnet har fyllt 12

år. Häremot finns med hänsyn till framför allt lagstiftning och rättspraxis

på föräldrarättens område inte något att erinra. Man torde däremot inte

med någon grad av säkerhet kunna motsatsvis dra slutsatsen att inte en

underårig kan på egen hand själv besluta om inträde eller utträde, om hon

eller han har nått erforderlig mognad. I fråga om sådana högst personliga

angelägenheter som trostillhörighet får det antas av allmänna

rättsgrundsatser följa att exempelvis en 17-åring har möjlighet att träffa

avgörandet på egen hand.

En enklare och därför bättre formulering av bestämmelsen synes vara:

"Barn som har fyllt 12 år kan inte inträda i eller utträda ur ett trossam-

fund utan eget samtycke."

6 §

Enligt paragrafen finns bestämmelser om grunderna för Svenska kyrkan

som trossamfund i lagen om Svenska kyrkan. Dessutom gäller helt

naturligt åtskilliga bestämmelser i förevarande lag, t.ex vissa av vilka

detta direkt framgår, såsom 5 och 6 §§, och vidare de allmänna

bestämmelserna i 1-4 §§. För andra frågor gäller enbart bestämmelserna i

lagen om Svenska kyrkan. Det är inte beträffande alla bestämmelser helt

enkelt för läsaren att se om de gäller eller inte gäller för Svenska kyrkan.

Det skulle därför från informationssynpunkt vara en fördel, om i

förevarande paragraf anges vilka bestämmelser i lagen som inte gäller för

Svenska kyrkan. Detta kan ske i en ny andra mening av förslagvis

följande lydelse: "Bestämmelserna i --- §§ gäller inte för Svenska

kyrkan." Såvitt Lagrådet kunnat finna är det 7-12 och 17 §§ som inte

berör Svenska kyrkan. Inte heller 13 § kommer att avse Svenska kyrkan

om vad Lagrådet föreslår under den paragrafen godtas.

7 §

I lagrådsremissen (avsnitt 5.4) pekas Kammarkollegiet ut som den

myndighet som avses handha frågor om registrering av trossamfund. För

att kunna fullgöra uppgiften, framför allt när det gäller att kontrollera att

trossamfunds namn är särskiljande, torde det bli erforderligt med ett

samarbete med Patent- och registreringsverket, eftersom avsikten är inte

bara att skilja de olika trossamfundens namn från varandra utan även från

andra registrerade namn.

11 §

Enligt första stycket punkten 1 skall registreringsmyndigheten besluta att

ett trossamfund skall träda i likvidation om de krav som gäller för

registrering inte längre är uppfyllda. Så är fallet t.ex. om ett trossam-

funds namn har registrerats i strid mot bestämmelserna i 7 § andra

stycket. Ett likvidationsförfarande kan i detta fall framstå som en väl

ingripande åtgärd. Lagrådet har inte underlag för att kunna föreslå, hur

detta problem skall lösas.

12 §

Enligt paragrafen skall ett trossamfund som begär det avregisteras av

registreringsmyndigheten utan förgående likvidation, om trossamfundet

efter avregistreringen kommer att utgöra en juridisk person av annat slag.

Uppenbarligen måste övergången från den ena organisationsformen till

den andra ske på sådant sätt att trossamfundets förpliktelser automatiskt,

i form av en universalsuccession, övertas av den nya organisationen. Om

förutsättningen skulle vara att tillgångarna överläts till en ny juridisk

person, skulle allvarlig risk för skada uppkomma för trossamfundets

borgenärer. Den enda form som kan komma i fråga är därför, som också

antyds i författningskommentaren, att trossamfundet har stadgar och

styrelse och alltså frånsett registreringen är en ideell förening. Detta bör

komma till uttryck i bestämmelsen som förslagsvis kan ges följande

lydelse: "Ett trossamfund som har stadgar och styrelse kan på egen

begäran avregistreras utan föregående likvidation. Trossamfundet

övergår därvid i en ideell förening, som övertar trossamfundets

rättigheter och skyldigheter." Den ideella föreningen kan naturligtvis

sedan i sin tur upplösas och tillgångar som återstår sedan borgenärerna

förnöjts överföras till en juridisk person av annat slag.

13 §

Bland de frågor som lämnas oreglerade i lagen är måhända viktigast den

som rör förhållandet mellan ett trossamfund och självständiga

organiserade delar av detsamma. De självständiga delarna utgör som

framgår av paragrafens andra stycke juridiska personer och trossam-

funden har inte utrustats med någon normgivningsmakt. Här kommer i

hög grad analogier med vad som gäller om ideella föreningar att göra sig

gällande, men ovissheten om vad detta innebär är påtaglig (jfr Carl

Hemström, Om vertikala organisationsstrukturer, i Festskrift till Henrik

Hessler, 1985 s. 259 ff). Viktiga frågor är exempelvis i vad mån

trossamfundet kan på egen hand upplösa sina självständiga organisa-

toriska delar och omvänt i vad mån dessa kan göra sig oberoende av

trossamfundet. Av betydelse blir till en början vad som framgår av

stadgarna. Men eftersom de självständiga organisatoriska delarna är

juridiska personer torde det ytterst stå dem fritt att begära avregistrering

enligt 12 § och därigenom övergå i en fristående ideell förening, som

sedan i sin tur kan registera sig som ett eget trossamfund. Den mångfald

av organisationsformer som är tänkbara och avsaknaden av lagstiftning

som kan tjänstgöra som mönster gör det dock väl motiverat att inte

försöka reglera dessa frågor i lagen närmare än som skett.

Sista stycket, om organisatoriska delar av Svenska kyrkan, synes mer

naturligt ha sin plats i lagen om Svenska kyrkan och bör därför utgå.

Lagrådet återkommer till frågan vid behandlingen av den lagen.

16 §

Av paragrafen framgår att Svenska kyrkan har rätt till hjälp av staten vid

avgiftsuppbörden. Beträffande övriga trossamfund anges endast att de

"kan" beviljas sådan hjälp. Av motiveringen framgår att en förutsättning

är att avgiften är så utformad att den kan passas in i det gällande

skattebetalningssystemet. Det framgår inte huruvida det skall ställas

några andra krav på trossamfundet i fråga. För att samfunden skall bli

behandlade på ett likvärdígt sätt är det önskvärt att det redan i lagen om

trossamfund anges de principer enligt vilka frågan om rätt till hjälp med

avgiftsuppbörden skall prövas. Särskilt gäller detta med hänsyn till det

starkare skydd som den särskilda lagstiftningsformen medför. Det kan

inte ankomma på Lagrådet att lägga fram förslag till sådana

bestämmelser.

Förslaget till lag om Svenska kyrkan

Den föreslagna lagen är än mer komprimerad än förslaget till lag om

trossamfund. Lagen ger bestämmelser om en helt ny associationsform av

privaträttslig karaktär, låt vara att vissa bestämmelser också i lagen om

trossamfund är tillämpliga på Svenska kyrkan som registrerat

trossamfund. I övrigt saknar lagen bestämmelser i de flesta av de ämnen

som man skulle vänta sig att finna reglerade i en associationsrättslig lag:

frågor om stadgar (kyrkoordning), styrelse, andra beslutande

församlingar än kyrkomötet, val till beslutande församlingar,

samfällighetsbildning, ansvar för styrelseledamöter, upplösning etc.

Lagen ger inte bestämmelser för att lösa konflikter mellan Svenska

kyrkan och dess organisatoriska delar. Även dessa är juridiska personer

och Svenska kyrkans centrala organ har inte någon normgivningsrätt. Till

yttermera visso är det inte troligt - och för övrigt inte heller avsett - att

domstolarna kommer att befatta sig med sådana konflikter, om de inte rör

egendomsrättsliga förhållanden eller andra civila rättigheter (artikel 6

Europakonventionen). Till en början kommer säkerligen allt att gå väl,

men i sinom tid kan splittringstendenser uppkomma med tvister som

pockar på sin lösning i rättslig väg utan att det finns några anvisningar

för hur det skall gå till. Lagrådet förutsätter dock att åtskilliga problem

kan lösas genom en kyrkoordning med inomkyrklig rättsverkan.

Samtidigt är lagförslaget ett resultat av en historisk kompromiss och dess

tystnad på åtskilliga punkter är tillkommen i syfte att inte vidare

underkasta Svenska kyrkan statens band. Det förutsätts att Svenska

kyrkan skall bevara sin identitet och att en lång historisk kontinuitet skall

leva vidare. Försök att genom lagstiftning närmare reglera Svenska

kyrkans inre förhållanden är mot bakgrunden av det anförda i princip

icke önskade av vare sig staten eller kyrkan och skulle i praktiken kunna

ytterligare fördröja den upplösning av förhållandet mellan dem som så

länge stått på dagordningen. Lagrådet koncentrerar därför sin granskning

till de bestämmelser som faktiskt föreslagits och avstår från att ta upp

frågor som ytterligare kunde ha reglerats.

4 §

Den bestämmelse om Svenska kyrkans organisatoriska delar som upp-

tagits som 13 § fjärde stycket i lagen om trossamfund bör i stället utgöra

första stycket i förevarande paragraf eller, hellre, en ny paragraf före

nuvarande 4 §.

8 §

I paragrafens första stycke anges, i första meningen, att församlingen

beslutar om lokal kyrkoavgift och, i andra meningen, att om försam-

lingen ingår i en kyrklig samfällighet, så får församlingarna gemensamt

besluta om avgift. Det synes svårt att föreställa sig hur församlingarna

utanför samfällighetens ram skall kunna agera gemensamt. Avgiften

synes böra bestämmas av samfälligheten. Däremot kan en enskild

församling i samfälligheten behöva fastställa avgift även för egen del.

Andra meningen bör med hänsyn härtill ges följande lydelse: "Om

församlingen ingår i en kyrklig samfällighet, får även samfälligheten

besluta om avgift."

9 §

När det i bestämmelsen talas om avkastningen må erinras om att

avkastning är ett ekonomiskt begrepp vars innebörd kan förskjutas i

anslutning till den utveckling som ständigt sker i fråga om kapitalför-

valtning. Stiftelselagens bestämmelser är därvid inte tillämpliga på

förvaltningen. Lagrådet utgår från att det med hänvisningen i

författningskommentaren till 41 kap. kyrkolagen endast avses att del av

avkastningen skall avsättas till kapitalet för att dettas realvärde skall

bevaras. Det är självfallet viktigt att så sker.

I andra stycket andra meningen sägs att regeringen får besluta om tillsyn

av förvaltningen. Regeringen kan på grund härav genom ett

förvaltningsbeslut utse någon myndighet att utöva tillsyn. Det må dock

erinras om att bestämmelsen inte innefattar någon normgivnings-

delegation. Regeringen kan därför inte meddela föreskrifter som normalt

krävs för att göra tillsynen effektiv, såsom om redovisning,

förelägganden och tillträde. Lagen skulle i så fall behöva kompletteras

med sådana föreskrifter, vilket emellertid inte är avsett. Mot bakgrunden

härav kan ifrågasättas om bestämmelsen har någon funktion att fylla.

12 §

Enligt tredje stycket skall beaktas att Svenska kyrkans arkiv är en del av

det "nationella arvet". Paragrafen är utformad efter mönster av 3 §

arkivlagen (1990:782) där det dock talas om det "nationella kulturarvet".

Det är naturligtvis detta arv det är fråga om och det är också det som

nämns i den allmänna motiveringen. Härtill kommer att det går att bilda

sig en uppfattning om vad som avses med det nationella kulturarvet

medan däremot begreppet det nationella arvet framstår som mer

tvetydigt. Lagrådet förordar att ordet "kulturarvet" behålls.

13 §

Lagrådet erinrar om att beslut av det överprövande organet inte blir

exigibla. Inte heller är det avsett att frågor om utlämnande av inom-

kyrkliga handlingar skall kunna prövas av domstol. Om däremot

exempelvis personalfrågor skulle föras till det överprövande organet kan

naturligtvis en tvist mellan en enskild och Svenska kyrkan, exempelvis

om anställningsskydd, ändå prövas av domstol i vanlig ordning.

Ikraftträdande

Lagen bör avslutas med en erinran om införandelagen av förslagsvis

följande lydelse: "Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i

lagen (1999:000) om införande av lagen (1999:000) om Svenska

kyrkan."

Förslaget till lag om införande av lagen om Svenska kyrkan

4 §

I andra stycket bör för tydlighets skull ordet "Detsamma" bytas mot

"Motsvarande".

9 §

Den egendom som skall omfattas av äganderätt för Svenska kyrkan,

församling eller samfällighet beskrivs sammanfattningsvis i inledningen

till första stycket som sådan egendom som "regleras" i vissa bestäm-

melser i kyrkolagen (1992:300), däribland vissa hela kapitel. I de sålunda

utpekade föreskrifterna regleras en mängd olika frågor och det borde vara

möjligt att mer precist ange vilken egendom som avses. Mönster kan

hämtas från 4 § andra stycket lagen (1994:1221) om införande av

stiftelselagen (1994:1220), med beaktande självfallet av att här måste

skiljas mellan egendom som behandlas i förevarande paragraf och

egendom som behandlas i 10 §. Man skulle då kunna tala om "sådan

egendom som avses i 38 kap.1 § och 2 § 3, 39 kap. 1 §, 41 kap. 1 § första

stycket 2-6 samt 24 och 26 §§ kyrkolagen (1992:300)." Därvid skall

förstås att äldre kyrkor som inte är församlingskyrkor omfattas av

hänvisningen till 38 kap. 2 § 3.

Beträffande punkterna 2-4 är upplyst att, såsom också är naturligt, beslut

om "annat" skall kunna avse ändamålet men däremot inte äganderätten.

För att göra detta tydligare bör lydelsen av respektive bestämmelse

ändras så att meningen om att annat kan beslutas skjuts in före "användas

för samma ändamål som tidigare." Lydelsen av exempelvis andra

punkten skulle då bli: "2. kyrkor och domkyrkor --- ägas av den

församling där kyrkan är belägen och, tills annat beslutas av Svenska

kyrkan, användas för samma ändamål som tidigare,".

Beträffande tredje stycket sista meningen gäller detsamma som anförts

om 9 § andra stycket andra meningen förslaget till lag om Svenska

kyrkan.

10 §

I inledningen till paragrafen bör användas ordet "avses" i stället för

"regleras". I övrigt används här samma teknik som Lagrådet förordat

beträffande 9 §. Det kan anmärkas att här, i motsats till i 9 §, anges

egendomens karaktär (prästlönefastigheter respektive prästlönefonder).

Eftersom det här är fråga om enbart två begrepp och omnämnandet bidrar

till bättre förståelse kan skillnaden accepteras.

Enligt första stycket sista meningen skall prästlönetillgångarna ägas av

"dessa rättsubjekt". Eftersom det är just prästlönetillgångarna som är

rättssubjekt (som förvaltas som självständiga förmögenheter), innehåller

bestämmelsen bara att prästlönetillgångarna skall ägas av prästlöne-

tillgångarna. Det har blivit upplyst att bestämmelsens ändamål är att

klargöra att staten avstår från sin formella äganderätt till kronoanslagen.

Med hänsyn till dessas komplicerade juridiska natur och än mer till

svårigheten att avgöra till vilken förmögenhetsmassa den ena eller andra

delen av kronoanslagen skall hänföras är det klokt att inte söka närmare

reglera äganderättsövergången. Lagrådet anser sig kunna om ock med

tvekan acceptera att prästlönetillgångarna används i den dubbla

betydelsen av dels rättsubjekt dels den egendom det här är fråga om.

Möjligen skulle, utan att det egenligt gör någon skillnad, det vara bättre

att skriva: "Prästlönefastigheter och prästlönefonder skall ägas av dessa

rättsubjekt." Då skulle dessutom användningen inledningsvis av

begreppen få sin förklaring.

Lagen (1994:1221) om införande av stiftelselagen (1994:1220)

I den angivna lagen, som inte tas upp i lagrådsremissen, innehåller 4 §

andra stycket bestämmelser om att den specialreglerade kyrkliga

egendomen inte omfattas av andra bestämmelser i stiftelselagen än 1 kap.

4 §. Detta är fortfarande avsett att gälla (även beträffande Lunds

domkyrka). Undantaget anges emellertid genom en hänvisning till

bestämmelser i kyrkolagen. Denna hänvisning bör ändras till att gälla

"sådan egendom som avses i 9 och 10 §§ lagen (1999:000) om införande

av lagen (1999:000) om Svenska kyrkan".

Kulturdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 mars 1998

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:116 Staten och trossamfunden

 bestämmelser om Svenska kyrkan och andra trossamfund

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om trossamfund

8 §

Lag om Svenska kyrkan

14 §

Lag om införande av

lagen (1999:000) om

Svenska kyrkan

2 §

Prop. 1997/98:116

63

1

Prop. 1997/98:116

Bilaga 1

1

1

1

1

Prop. 1997/98:116

Bilaga 2

1

1

Prop. 1997/98:116

Bilaga 3

Prop. 1997/98:116

Bilaga 3:1

Prop. 1997/98:116

Bilaga 4

1

1

Prop. 1997/98:116

Bilaga 4

1

1

Prop. 1997/98:116

Bilaga 5

1

1

Prop. 1997/98:116

1

1