Regeringens proposition 1990/91: 144

om vissa följdfrågor om ny bostadsfinansiering, m.m.

Regeringen föreslär riksdagen att anta de förslag som tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 21 mars 1991.

På regeringens vägnar

Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

Ulf[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I proposirionen redovisas regeringens överväganden med anledning av vissa tillkännagivanden frän riksdagen i anslutning till beslutet om en ny bostads­finansiering. Det gäller frägan om förmänsrättsläget för pantsäkerhei för räntelän och frägor om stadig kreditgaranti. Den stadiga kreditgarantin före­släs kunna tas i anspråk redan i samband med normala försäljningar. Vidare föresläs att grunderna för att efterskänka statliga regressfordringar i kredit­garantisystemet utformas sä att den enskildes förlustrisker inte skall päverkas av inom vilken region eUer ort bostaden är belägen.

I propositionen redovisas vidare förslag om extra upptrappningar av räntebidrag vid ny- och ombyggnad är 1992 enligt vad som aviserats i budgetpropositionen 1991. Med ulgängspunkl i dessa förslag lämnas också förslag om hur en ny bostadsfinansiering skall tillämpas fr.o.m. är 1993 för hus med räntebidrag för ny- eller ombyggnad enligt nuvarande regler. Vidare redovisas förslag om ett tillfälligt stöd för vissa låntagare som avstår från realräntebidrag och statligt garanterade räntelån samt förslag om övriga stödformer med räntebidrag och om räntestödet vid bostadsförbättring.

1 Riksdagen 1990/91. 1 sand. Nr 144

Prop. 1990/91: 144

Bostadsdepartementet

Prop. 1990/91:144

Utdrag ur protokoU vid regeringssammanträde den 21 mars 1991

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén, S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa följdfrågor om ny bostadsfinansiering, m.m.

1 Inledning

I december 1990 beslutade riksdagen om att införa en ny bostadsfinansiering (prop. 1990/91: 34, BoU4, rskr. 92). Beslutet innebär att det nuvarande låne-och räntebidragssystemet vid ny- och ombyggnad av bostadshus ersätts av ett stödsystem som bygger pä att hela länefinansieringen sker pä den allmänna länemarknaden i konkurrens mellan kreditinstituten. I stället skall en del av låneräntorna kunna omfördelas över tiden med hjälp av ränlelän som låntagarna tar upp på den aUmänna lånemarknaden. liLnefmansieringen garan­teras genom statliga kreditgarantier. Räntebidrag behälls i den utsträckning som behövs dels för att ge hyresgäster och bostadsrättshavare samma minskning av räntekostnaderna som egnahemsägare fär via skattesystemet, dels för att hindra att räntelänesyslemet vid höga realräntor ökar den reala skuldbelastningen pä fastigheten.

För att subventionsmässigt jämställa hyres- och bostadsrätishus med egnahem lämnas skatte kompenserande räntebidrag för hyres- och bostads­rättshus som uppfyller allmänna krav för stadigt slöd vid ny- eller ombygg­nad. Bidrag lämnas med 30 % av en beräknad kosmad för räntor pä en läne­skuld för investeringen och pä räntelän. Det skattekompenserande ränte­bidraget lämnas för en total bidragstid av 40 är, om bidraget avser ny­byggnad, och 30 är, om det avser ombyggnad.

Ett särskill räntebidrag lämnas vid höga realräntor (realräntebidrag). FuUt realräntebidrag lämnas under de tio första aren efter husels färdigställande. Under de följande tio ärcn minskas realräntebidraget för att upphöra tjugo är efter färdigstäUandet. Rcalräntebidraget lämnas oberoende av husets faktiska finansiering.

Statliga kreditgcu-antier länuias i den utsträckning långivaren önskar för sådana lån som behövs för att täcka den del av länebehovet som i dag täcks med bostadslån. Statliga kreditgarantier lämnas även för räntelän. Låntagare och långivare fär själva avtala om villkoren för sädana län. Statens åtaganden begränsas tifl den skulduppbyggnad som följer om nettoutgiften det första

aret är 3,75 % av investeringslänel och nettoutgiften därefter ärligen ökar i takt med inflationen. Den sä beräknade ränteläneskulden minskas med ett belopp som motsvarar fullt realräntebidrag för aret. Den förutsatta netto­utgiften det första aret ökas stegvis från 3,75 % är 1992 tiU 4,0 % är 1995.

Beslutet avses träda i kraft för nya hus den 1 januari 1992 och för hus med räntebidrag för ny- eUer ombyggnad enligt nuvarande regler den 1 januari 1993.

Riksdagens beslut om en ny bostadsfinansiering innefattar även vissa tillkännagivanden med anledning av regeringens forslag. Det gäller frägor om förmänsrättsläget för säkerhet fw räntelän, om eftergift av regressfordringar i kreditgarantisystemet och om samordningen mellan kreditgarantin och det kommunala forlustansvaret. Jag avser att nu ta upp dessa frägor.

I proposition 1990/91: 34 anförde jag att det i budgetpropositionen 1992 borde kunna lämnas förslag om vilka låntagare med räntebidrag för ny- eller ombyggnad enligt nuvarande regler som skall erbjudas att inga i ränte­länesyslemet och viUca nettoräntesatser som därvid skall tillämpas. Vidare borde i detta sammanhang prövas frägan om etl tillfälligt stöd för låntagare som avstår frän statligt garanterade räntelän och frägan om räntebidrag enUgt vissa andra stödformer. Med hänsyn till att riksdagens beslut i fråga om nya hus innebär att reformen kunnat tidigareläggas frän den 1 juli 1992 till den 1 januari 1992 är det enligt min mening angeläget au klarhet skapas redan nu om reformens konkreta innebörd för hus med räntebidrag enligt nuvarande regler. Jag kommer därför att nu ta upp även dessa frägor.

Jag tar slutiigen upp vissa andra frägor som har samband med reforme­ringen av bostadsfinansieringen.

Regeringens överväganden i fräga om de skatte-, pantsättnings- och redovisningsfrågor som besluten om en ny bostadsfinansiering föranleder avses redovisas för riksdagen under hösten 1991. Jag vUl i sammanhanget påminna om att frägan om beskattning av bostadsrättsföreningar för när­varande utreds. En ändrad beskattning kan påverka behovet av skattekom­penserande räntebidrag till bostadsrättsföreningar.

Prop. 1990/91: 144

2 Förmånsrättsläget för pantsäkerhet för räntelån

Min bedömning: Nägot pantsätiningsutrynune i fastigheten eller tomträtten för s.k. topplän mellan investeringslän och sädana ränlelän som berättigar till stadig kreditgaranti behövs inte. Pantsäkerheien för räntelän kan, utan menlig inverkan pä låntagarens möjligheter att finansiera projektet, i förmänsrättshänseende placeras omedelbart efter den övre gränsen för säkerheten för en investeringslän.

Skälen för min bedömning: Mitt förslag om krav på pantsäkerhet för investeringslän och räntelän i proposition 1990/91: 34 (s. 32 f.) innebär bl.a.

Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 144

att ett villkor for att kreditgaranti skall gälla för investeringslån som lämnas Prop. 1990/91: 144 för ny- eller ombyggnad är att det finns pantsäkerhet för investeringslänet inom 100,99 resp. 95 % av fastighetens pantvärde i färdigt skick beroende pä om låntagaren är ett allmännyttigt bostadsföretag eller motsvarande, bostadsrättsförening med viss kommunal insyn eller tillhör nägon annan kategori än de nyss nämnda. Enligt förslagel skall vidare som vilUcor för kreditgaranti för räntelän gälla att det finns pantsäkerhet som i förmäns­rättshänseende högst ligger i omedelbar anslutning tiU nämnda gränser. Nägot pantsättningsutrytnme i förmänsrättsläge mellan panten för räntclänct och dessa gränser finns säledes inte.

Förslaget innebär vidare att förmänsrättsläget för pantsäkerheten bestäms med ledning av ett pantvärde för fastigheten som beräknas efter samma grunder som i dag gäller för pantvärdet för bostadslän. Det innebär an pant-värdet skall motsvara den av länsbostadsnämnden fastställda produktions­kostnaden med tillägg för värdet av sädana nyttigheter som ingär i eUer hör tifl fastigheten när byggnadsföretaget påbörjas och som inle beaktas i pro­duktionskostnaden för bostäder. I fräga om smähus ingär dänned koslnader för bostadsytor upp till 180 m i pantvärdet. I pantvärdet inräknas ocksä kostnader för lokaler.

Bostadsutskottet har i fräga om placeringen av säkerheten för räntelän anfon följande (1990/91 :BoU4 s. 31): "I egnahemsfallet kan kravet således under vissa förutsättningar leda till sädana krav pä eget kapital eller finansiering med län utan säkerhet, an låntagare i normala inkomstiägen kan tvingas avstä frän en angelägen bostadsinvestering. Bostadsutskottet anser sig för närvarande inte ha tillräckligt underlag för att ta ställning i denna avvägning vad gäller pantsäkerhetens placering. Regeringen bör därför i för­ening med sin syn pä frägan äterkomma till riksdagen i ärendet. Vad nu anförts bör riksdagen som sin mening ge regeringen tiUkänna."

För min del viU jag anföra följande.

För närvarande används tvä olika metoder för att beräkna läneunderlag och pantvärde for egnahem. För säljarbyggda egnahem, dvs. egnahem som upp­förs för försäljning, motsvarar läneunderlaget i princip produktionskost­naderna enligt anbud m.m. För läntagarhyggda egnahem, dvs. egnahem som ägaren uppför eller läter uppföra ät sig själv, beräknas låneunderlaget enligt en schablonmetod. Dessa principer skall gälla även för beräkningen av bidragsunderlag, kreditgarantiunderlag och pantvärde i en ny bostadsfinan­siering. Dock slopas den reduktionsfakior i schablonmetoden som för när­varande begränsar läneunderlaget för byggnaden till 80 % av den beräknade kostnaden.

Att pantvärdet i fräga om läntagarbyggda egnahem bestäms pä grundval av

en schablonmetod skafl dock inte innebära nägra nackdelar i dessa fall.

Jag vill päminna om att det fr.o.m. den 1 oktober 1989 gäller en ny

schablonmetod for att beräkna läneunderlag för byggnader. Som en följd av

den nya metoden ökade läneunderlagen för läntagarbyggda egnahem kraftigt.

En grundläggande utgångspunkt för schablonmetoden är nämligen att

beräkningen skall spegla de faktiska kostnadema för hus av oUka utformning

.

pä en byggmarknad i balans. Enligt min mening uppfyller schablonmeioden    Prop. 1990/91: 144

ocksä i huvudsak detta krav. Av kravet följer att antalet schablonbelopp inte

kan begränsas alltför mycket om skillnader i utformning skall kunna beakias

pä en tillfredsställande sän. En svårighet är dock an schablonbeloppen skall

spegla kostnaderna för säväl tyngre som för lättare lägenhetsskiljande

konstruktioner samt kostnadema för hus med olika höjd och lägenhets-

sammansätming. Boverkets beslut nyligen att generellt reducera beloppen för

smähus till 90 % av vad som gäller för flerbostadshus fär betraktas som

liflfälligt i avvaktan på ändringar som direkt beskriver kostnadsskillnader

mellan hustyperna. I samband med sädana ändringar bör ocksä älgärder

genomföras för att avsevärt förenkla ansökningsförfarandet och prövningen

av statligt stöd i fräga om läntagarbyggda egnahem. Enligt vad jag har erfarit

pägär överläggningar mellan boverket och trähusbranschen med dena syfte.

Vissa justeringar i grunderna för schablonmetoden för att fä en bättre kostnadsanpassning bör dock göras. Det gäller bl.a. grundema för an be­stämma den s.k. tidskoefficienten. Schablonbeloppen för byggnader uttrycks i ett prisläge som avser en viss tidpunkt och justeras sedan till aktueUt prisläge genom en omräkning med en tidskoefficient som grundas pä statistiska centralbyräns faktorprisindex för gruppbyggda smähus exkl. löneglidning och med avdrag för en tänkt produktivitetsökning pä 0,2 procentenheter per manad. I fortsättningen bör schablonbeloppen anpassas till den faktiska produktivitetsutvecklingen. Jag avser att i annat sammanhang äterkomma till regeringen i frägan.

En annan justering som bör göras gäller grundema för att beräkna markkoslnader. Fr.o.m. den 1 juli 1988 gäller en ny schablonmetod för att beräkna kostnader för mark. Beloppen skall i princip täcka kostnadema för tomt, exploatering samt vatten och avlopp i områden utan samlad bebyggelse (s.k. exploaieringsomräden). Beloppen fär dock inte överstiga maximibelopp som fastställs av regeringen; Maximibeloppen för exploatering samt vallen och avlopp är indexreglerade. De faktiska kostnadema för mark är för närvarande högre än maximibeloppen i alla större kommuner. Enligt min mening behövs det inte nägra maximibelopp för mark när schablonmetoden skall användas för att beräkna bidragsunderlag i etl nytt bostadsfinansierings-system. Maximibeloppens subventionsbegränsande syfte tillgodoses i det nya systemet pä sä sätt att systemet i sig innebär att subventionerna begränsas starkt. Jag avser därför att i annat sammanhang föreslå regeringen att maximibeloppen slopas vid utgången av är 1991. Markbeloppens storlek kommer dä i samtiiga fall att bestämmas pä samma sätt som för närvarande gäUer maricbelopp som inte begränsas av maximibeloppen.

I samband med ändringen av schablonmetoden för att beräkna mark­

kostnader inleddes en avveckling av de s.k. lägestilläggen i låneunderlagen.

Tilläggen har slopats helt fr.o.m. år 1991. Lägestilläggen skulle i princip

motsvara det högre markpris som var skäligt i bostadsområden med ett bättre

läge än andra områden. I fräga om möjlighetema att belåna sådana

markkostnader vill jag äterge vad den dävarande bostadsministem anförde i

frägan (prop. 1987/88: 48 s. 8): "Enligt gällande regler om beräkning av

r

pantvärde skall pantvärdet motsvara läneunderlaget med tillägg för bl.a.    Prop. 1990/91: 144

sädana värden som inte beaktas vid beräkning av läneunderlaget. Om

pantvärdet överstiger läneunderlaget, kan den underliggande krediten ökas i

motsvarande män. Sådana värden som lägestilläggen skall avse kan ingå i

pantvärdet oavsett särskilda tillägg fastställs eller inte. Möjlighetema att

finansiera sädana värden med underliggande kredit bör alltså inte försämras

om lägestilläggen slopas." En bestämmelse av denna innebörd finns ocksä i

boverkets föreskrifter ull förordningen (1978: 384) om beräkning av länc-

underlag och pantvärde för bostadslän. Av bestämmelsen följer att om det

tomtpris som godkänns i bidragsärendet överstiger bidragsunderlaget för

tomten f&r mellanskillnaden inga i pantvärdet.

Det jag nu har anfört innebär enligt min mening att de bestämmelser som päverkar utrymmet för investeringslän i det nya bostadsfinansierings-systemet, dvs. grundema för att bestämma ett pantvärde för huset, pä en balanserad byggmarknad ger ett tillfredsställande utrymme för en kosmads-täckande finansiering även av sädana smähus för vilka pantvärdet beräknas enligt schablonmeiod. Nägot panisältningsuirymme för ett s.k. topplän före räntelän skall aUtsä inte behövas. Med hänsyn till att det är angeläget att smähusköpare verkligen själva svarar för en egen insats av den omfattning systemet enligt regeringens förslag fömtsätter bör det inte heller öppnas möjligheter att belåna egna insatser med bättre säkerhet än räntelän. Mot bakgmnd av detta anser jag säledes att det för de investeringslän som omfattas av kreditgaranti skall krävas pantsäkerhet som i förmänsrättshän­seende ligger inom 100, 99 resp. 95 % av fastighetens pantvärde i färdigt skick beroende pä om låntagaren är ett allmännyttigt bostadsföretag eller motsvarande, bostadsrättsförening med viss kommunal insyn eller tillhör nägon annan kategori än de nyss nämnda. För räntelän skall lämnas pant-Säkerhet som i förmänsrättshänseende placeras med sin nedre gräns högst i omedelbar anslutning tiU dessa gränser. Jag vill i sammanhanget påminna om att skiUnaden mellan olika ägarkaiegorier i fräga om kravet pä egen insats inte motsvaras av nägon skillnad i fräga om statens övriga åtaganden för dessa hus.

Jag anförde i prop. 1990/91: 34 (s. 38) alt den nedre gränsen för säkerhet för räntelän som omfattas av kreditgaranti / beståndet borde kunna läggas vid högst 95-l(X) % av pantvärdet beroende pä läntagarkalegori och att med pantvärde borde avses ett beräknat marknadsvärde för huset är 1990. Jag anförde vidare - som undantag frän huvudregeln - att pantsäkerheten för statligt garanterade räntelän alltid borde placeras efter säkerheten för de län frän kreditinsritut som utbetalats eller avtalats före den 11 oktober 1990. Undantagsregelns innebörd är alltså att den nedre gränsen för pantsäkerheten för räntelän i dessa fall kan vara högre än husets marknadsvärde är 1990.

Jag vill i sammanhanget ocksä beröra kravet pä pantsäkerhei för räntelån

för hus som byggs eller byggs om med stöd av nuvarande finansie­

ringssystem, dvs. för de projekt som har fän beslut om bostadslän eller fär

beslut om sådana lån före utgången av är 1991 och för vilka lån utbetalas eller

avtalas fr.o.m. den 11 oktober 1990. I dessa fall har det rän viss osäkerhet

,

om vad kravet på säkerhet för räntelän innebär. För att snabbt skapa en nödvändig klarhet har jag i olika sammanhang, bl.a. för företrädare för kreditinstituten, framhållit att regeringens avsikt är att säkerheten för statligt garanterade räntelån i dessa fall alltid skall kunna placeras efter säkerheten för sädana län frän kreditinstitut i fråga om egnahem som har tagits upp för att finansiera investeringen. Jag vill i sammanhanget päminna om att termen kreditinstitut dcfmieras i 3 § lagen (1988: 1385) om Sveriges riksbank.

För att trygga finansieringen av det byggande som påbörjas under är 1991 har regeringen dessutom pä mitt förslag beslutat om en ändring av bestäm­melsema om pantvärde i förordningen (1978: 384) om beräkning av läneunderlag och pantvärde för bostadslän. Ändringen innebär att den nedräkning som görs av det schablonberäknade läneunderlaget för byggnaden till 80 % av den beräknade kostnaden inte pä molsvarande sän skall begränsa pantvärdet. Hela den beräknade byggkostnaden skall alltså beakias när säkerhetsutrymmet för byggkrediter och underliggande fastighetskrediter bestäms. Ändringen gäller projekt för vilka länebeslut meddelas fr.o.m. den 1 april 1991.

Jag vill slutligen päminna om an mina tidigare förslag i fräga om säkerhet för räntelän ocksä innebär an kreditgarantinämnden fär godta även annan säkerhet än vad jag nyss nämnt om det behövs för atl trygga kredit-försörjningen och det i övrigt är skäligt.

Prop. 1990/91: 144

3 Statlig kreditgaranti

Mitt förslag: Kreditgaranti i fräga om räntelän för egnahem kan tas i anspråk även i fall när längivaren helt eller delvis måste avstä frän pantsäkeihet for sädana län för att en frivillig försäljning av fastigheten skall kunna komma till stånd.

Regressfordringar som avser räntelån för egnahem efterges om fordringen uppstått pä gmnd av an fastighetsprisutvecklingen inom en region eller pä en viss ort har varit svagare än i riket som helhet och förlusten inte har kunnat påverkas av husets säljare.

Skälen för mitt förslag: I proposition 1990/91: 34 (s. 34) anförde jag att statens garantiätagande kommer an innebära en direkt ansvar för betalning av långivarens fordringar i de fall värdet av panten inte räcker till. För låntagaren innebär detta att han gentemot längivaren inte har något personligt ansvar för den låneskuld som garantin avser. Som en följd av atl staten tvingas infria sin garantiåtagande får emellertid staten regressvis en fordran mot låntagaren personligen. I sammanhangel anförde jag an statens regress-anspråk mot låntagaren borde begränsas i vissa fall. Kreditgarantinämnden borde säledes efterhand kunna utveckla en praxis i fräga om regressfordringar och t.ex. kunna efterge fordringar som beror på att värdeutvecklingen inom

en region eller pä en viss ort har varit så svag an räntelänen i större eller    Prop. 1990/91: 144 mindre del saknar täckning.

Bostadsutskottet har i fråga om eftergift av regressfordringar anfört följande (1990/91:BoU4 s. 33 f.):

"Utskottet anser att det bör ankomma pä regeringen att under den fortsatta beredningen av ärendet överväga hur villkoren för eftergift av regressfordran närmare kan utformas. Utgångspunkten i detta arbete bör vara an ränteläne-systemets uppbyggnad inte bör tillåtas leda till ekonomiskt orimliga situa­tioner för den enskilde som har sin gmnd i förhällanden pä bostadsmark­naden som låntagaren inte haft rädighet över. I arbetet bör särskild vikt fästas vid att villkoren ges en sädan utformning att fömtsättningama för byggande i glesbygd och på mindre orter inte försämras. Stadiga regressfordringar som beror pä att värdeutvecklingen inom en region eller pä en viss ort har varit sä svag att räntelänen saknar täckning bör i normala fall kunna efterges. Detta bör uppfattas som ett åtagande från statens sida med framför allt en regionalpolitisk innebörd. En låntagare bör inte behöva hysa oro för vad räntelänen kommer att innebära vid en framtida försäljning.

Den nu föreslagna fortsatta beredningen bör således leda fram till förtydliganden i de avseenden som diskuterats i de aktuella motionerna. En fråga som ocksä får övervägas i detta sammanhang är i vilken ulslräckning som villkoren för statens eftergifter av regressanspräk pä förhand kan redovisas genom bindande regler. I framför allt nrotion Bo6 (c) har en sädan ordning efterfrågats. Utskottet kan instämma i den principiella synpunkten att klart formulerade regler är att föredra. I detta sammanhang kan man dock inte bortse frän att pä förhand redovisade detaljerade regler för statens eftergifter av regressfordringar ger utrymme för otillbörligt utnyttjande av systemet genom skenförsäljningar e.d. Det kan ocksä föreligga svärigheter an redan i dag fömtse alla situationer i vilka en eftergift av regressfordran kan anses vara rimlig."

För min del viU jag anföra följande.

Jag tar först upp frägan om i vilka situationer kreditgarantin bör kunna tas i

anspråk. I fråga om borgensåtaganden för lån gäller normalt att de fär tas i

anspråk när långivaren säger upp lånet som en följd av att låntagaren inte

fuflgör sina åtaganden enligt läneavtalet, dvs. framför allt om låntagaren

upphör att betala ränta efler amortering. Med hänsyn ull de särskilda

fömtsättningar som kommer an gälla i del nya finansieringssystemet i fräga

om belåningen av fastigheten bör enligt min mening statens garantiåtaganden i

fråga om råntelån för egnahem ha en vidare innebörd än ett normalt

borgensåtagande. Det är säledes rimligt att långivaren får ersätming direkt ur

kreditgarantin inte bara i en förluslsituation när förfallen fordran inte kunnat

drivas in pä vanligt sätt, utan också när långivaren mäste avstä frän

pantsäkerhet för att en frivillig försäljning av fastigheten skall kunna komma

till stånd. Längivaren skafl alltså inte behöva säga upp länet för att fä

ersättning av staten. Det bör räcka med att försäljningen behövs pä gmnd av

säljarens situation och att försäljningen pä gmnd av prisnivån på orten inte

kan genomföras utan att långivaren avstår från pantsäkerhei för räntelän helt

n

eller delvis. Vad jag nu har anfört motsvarar i huvudsak den ordning som i Prop. 1990/91: 144 dag tillämpas vid s.k. underhandsförsäljning, med den skillnaden att lån­tagaren inte behöver vara på obestånd vid försäljningstillfället. Det är tillräckUgt an försäljningen måste ske till ett pris som inie täcker hela ränte­låneskulden. En sädan ordning innebär inte bara stora fördelar för den enskilde utan kan också antas begränsa statens förluster därigenom att försäljningen kan genomföras vid en tidigare tidpunkt än annars och att kreditgarantin dä inte behöver tas i anspråk för att täcka förluster som avser upplupen ränta och amortering. En fömtsättning för att kreditgarantin skall gälla i dessa fall bör vara att garantigivaren/staten godtar den frivilliga försäljningen och att denna beräknas leda till ett ättninstone lika bra ekono­miskt utfall som en tvångsvis genomförd försäljning.

Jag övergår nu till frägan om eftergift av regressfordringar som avser räntelän för egnahem. I proposition 1990/91: 34 (s. 14 f) anförde jag att av betydelse för ett ränteläncsystem och dess funktion är bl.a. sambandet mellan den allmänna prisutvecklingen och prisutveckUngen pä fastighetsmarknaden. Över längre perioder har hittills utvecklingen av konsumentpriser och fastighetspriser i stort sett sammanfallit medan avvikelser under kortare perioder har varit påtagliga. Utvecklingen av fastighetspriserna regionalt kan dessutom avvika påtagligt från vad som gäller i riket i genomsnitt. För att ett ränteläncsystem skall kunna fungera stabilt under läng tid krävs det därför även av dessa skäl att skuldökning och länetider begränsas. Jag vill i sammanhanget påminna om att det beslutade bostadsfinansieringssystemet alltid innebär att de reala skulderna minskar kontinuerligt, i vanliga kombinationer av ränta och inflation med åtminstone 2-3 % per är. Genomsnittligt är alltså den reala skuldminskningen sä avvägd att den klarar en betydligt långsammare fastighetsprisutveckling än den som hittills har varit vanlig på längre sikt

Av främst regionalpolitiska skäl anser jag i likhet med bostadsutskottet att det behövs ett åtagande frän statens sida i fråga om eftergift av regress­fordringar som dels undanröjer en eventuell osäkerhet hos dem som avser att bygga en permanentbostad, dels innebär ett stöd för dem som råkat i ekonomiska svärigheter vid en försäljning. Jag anser vidare i likhet med utskottet att man inte kan bortse frän att på förhand redovisade detaljerade regler för statens eftergifter av regressfordringar kan ge utrymme för otill­börligt utnyttjande av systemet genom skenförsäljningar e.d. och att det ocksä kan föreligga svårigheter att redan i dag fömtse alla situationer i vilka en eftergift av regressfordran kan anses vara rimlig. Av dessa senare skäl bör kreditgarantinämnden ha en tillräckligt vitt utrymme att utveckla en rimlig praxis i fräga om eftergift av regressfordringar som avser räntelän inom ramen for en inriktning som anges av regeringen.

Enligt bostadsutskottet bör statliga regressfordringar som beror pä att

värdeutvecklingen inom en region eller pä en viss ort har varit så svag an

räntelänen saknar täckning i normala fall kunna efterges. Enligt utskottet

behövs ett förtydligande av den innebörden i regeringens förslag för att

läntagama inte skall behöva hysa oro för vad räntelänen kommer att innebära

o

vid en framtida försäljning. Jag delar utskottets uppfattning. Räntelänen bör inte medföra större risker inom en svag region eUer ort i förhällande tiU andra regioner och orter i riket. Därför bör en regressfordring som avser räntelän för egnahem efterges, om fordringen uppstått pä gmnd av att fastighets­prisutvecklingen inom en region eller pä en viss ort varit svagare än i riket som helhet och fwlusten inte har kunnat päverkas av husets säljare.

Den trygghet för låntagaren som följer av vad jag nu har förordat i fräga om eftergift av regressfordringar som avser råntelån för egnahem är en trygghet som avser förluster som en följd av en framtida utveckling av fastighetspriserna inom en region eller på en viss ort som undandrar sig en närmare bedömning frän låntagaren. Jag vill dock i sammanhanget påpeka att låntagaren liksom hittills bär ett fullt personligt ansvar för att beslutet att göra en bostadsinvestering är rimligt vid investeringstidpunkten. I fråga om kredit­garanti för investeringslån innebär således mina förslag att garantin tas i anspråk som en borgen, dvs. normalt efter en bristande betalning frän lån­tagaren, och att regressfordringar skall göras gällande i samma utsnäckning som statens fordringar pä gmnd av budgetfinansierade län för bostads­ändamål i dag görs gällande.

I fråga om kreditgarantin i en ny bostadsfinansiering vill jag slutiigen ta upp bostadsutskottets tillkännagivande om samordningen mellan den statliga kreditgarantin och det kommunala förlustansvaret för statligt garanterade investeringslän (1990/91 :BoU4 s. 35). I enlighet med vad jag nyss har anfört om stadig kreditgaranti för investeringslän kommer olika regler att gälla för eftergift av regressfordringar beroende pä om garantin avser investeringslän eller räntelän. Eftersom kommunemas förlustansvar bara avser investerings­lånet påverkas inte kommunema av statens beslut i fråga om räntelånet. Nägra överväganden utöver vad som följer av mina tidigare förslag i denna del (prop. 1990/91: 34 s. 35) behövs därför enhgt min mening inte.

Prop. 1990/91: 144

4 Räntebidrag vid ny- och ombyggnad år 1992

Mitt förslag: Den garanterade räntan höjs den 1 januari 1992 utöver vad som följer av gällande regler för räntebidrag enligt nybyggnads-läneförordningen för bostäder (1986: 692), ombyggnadsläneförord-ningen för bostäder (1986: 693), bostadsfinansieringsförordningen (1974: 946) eller bostadslänekungörelsen (1967: 552).

Skälen för mitt förslag: I proposition 1990/91: 100 bil. 13 redovisade jag att utgiftema för räntebidrag för budgetåret 1991/92 av stalsfinansiella skäl borde minskas med ca 6(X) milj.kr. utöver vad som följer av gällande regler om den ärliga upptrappningen i systemet och atl jag avsäg alt återkomma med förslag om hur besparingen skuUe läggas ut Jag återkommer nu till frägan.

10

Med hänsyn till an begränsningen avses genomföras den 1 januari 1992    Prop. 1990/91: 144 och att helärseffekien av begränsningen säledes blir dubbelt så stor som budgetärseffekten bör begränsningen i fråga om egnahem utformas som en tidigareläggning av den ordinarie upptiappning som skuUe ha genomförts för är 1993 enhgt nuvarande regler.

Med denna utgångspunkt förordar jag, i de fall bostadslänet har betalats ut före utgången av år 1990, att de garanterade räntesatsema utöver vad som följer av gällande regler höjs med 0,25 procentenheter för egnahem den 1 januari 1992. Den totala höjningen är 1992 blir dä 0,75 procentenheter för egnahem. För hyres- och bostadsrättshus bör av neutralitetsskäl den totala höjningen är 1992 bli ca 70 % av den för egnahem, eUer 0,55 procentenheter. Detta fömtsätter en extra upptrappning pä 0,3 procentenheter den 1 januari 1992 för hyres- och bostadsrättshus.

Om vad jag nu har förordat godkänns skulle därmed den totala höjning av den garanterade räntan som återstår att genomföra för är 1993 för egnahem komma att begränsas till 0,25 procentenheter. I samband med övergängen tdl en ny bostadsfinansiering den 1 januari 1993 kommer, som jag återkommer till i följande avsnitt, de garanterade räntesatsema att översättas till netto­räntesatser efter skatt. För egnahemmens del utgör med gällande skatteregler nenoutgiften 70 % av den garanterade räntan. Den höjning av den garanterade räntan som återstår att genomföra i samband med övergången till det nya subventionssystemet bör göras vid den tidpunkt under år 1993 dä upp­trappningen normalt skulle ha skett. Uttryckt som ändring av nettoräntesalsen innebär det att den vid detta tillfälle bör höjas med 0,15 procentenheter, lika för alla ägarkaiegorier och i alla upplätelscfoimer.

För de allmännyttiga bostadsföretagen innebär den förordade extra upp­trappningen av garanterade räntor för år 1992 ökade kapitalutgifter med ca 6 kr./m2.

11

5 Ny bostadsfinansiering för hus med räntebidrag för ny- eller ombyggnad enligt nuvarande regler

Prop. 1990/91: 144

Mitt förslag: I fråga om hus med räntebidrag för ny- eller om­byggnad enligt nuvarande regler lämnas fr.o.m. den 1 januari 1993 statiig kreditgaranti för räntelån i den män den beräknade räntekost­naden (bmttoräntan) överstiger vad som täcks av låntagarens fömtsätta egna betalning (nettoutgiften) och den skatteminskning eUer det skatte­kompenserande räntebidrag som kan beräknas för samma räntekostnad.

Underlaget för beräkningen av bmttoräntan och nettoutgiften vid övergängen är samma belopp som utgör underlag för beräkningen av räntebidrag vid utgången av år 1992.1 fräga om hyres- och bostads­rättshus begränsas dock underlaget till vad som faller inom 110 % av det schablonberäknade låneunderlaget för bostäder.

Som bidragsunderlag för realräntebidrag används samma underlag som i fråga om beräkningen av det maximala beloppet för statlig kreditgaranti.

Skälen för mitt förslag: I proposition 1990/91: 34 (s. 37) anförde jag bl.a. atl övergången till ett nytt stödsystem i princip borde genomföras utan att låntagarnas kapitalutgifter ökar mer än vad som följer av penning-värdeförsämringen. Jag anförde också att frågan om vilka hus som skall omfattas av skattekompenserande räntebidrag, realräntebidrag och kredit­garanti eller enbart skattekompenserande räntebidrag var beroende av ränte­läget vid övergängen och att underlaget vid den tidpunkten inte var tillräckligt för ett preciserat förslag i denna del. Jag återkommer nu tUl frägan.

Enligt boendekosmadsutredningens förslag skulle stadiga kreditgarantier för räntelån lämnas för hus med bostadslän utbetalade är 1979 och senare. För äldre hyres- och bostadsrätishus skulle endast skattekompenserande räntebidrag lämnas, dock högst med det belopp som vid tidpunkten för omläggningen utbetalas enligt nuvarande regler for räntebidrag.

Enligt min mening bör, som jag tidigare har redovisat, övergången till en ny bostadsfinansiering för beståndet genomföras pä ett sådant sätt an län-tagamas kapitalutgifter, oavsett individuella variationer i ränte- och bidrags-villkor, inte behöver öka som en följd av omläggningen. Med åren har individuella räntebidragsvillkor blivit aUtmer svåröverskådliga. För hus med räntebidrag enligt bostadslänekungörelsen (1967: 552) är bidragsvillkoren kopplade till färdigstäUandeär. För hus med räntebidrag enligt bostadsfinan­sieringsförordningen (1974: 946) och motsvarande senare bestämmelser är den urspmngliga garanterade räntan beroende av tidpunkten för bostadslånets utbetalning medan extra upptrappningar som regel har kopplats till färdig­stäUandeär. Bidragsvillkoren kan ocksä vara olika beroende pä om lånet avser nybyggnad eller ombyggnad. Med hänsyn tiU delta anser jag att villkoren vid

12

övergängen till en ny bostadsfinansiering bör anges pä ett generellt sän med    Prop. 1990/91: 144 utgångspunkt i de bidragsvillkor som gäfler i enskilda fall för är 1992.

Riksdagens beslut om ny bostadsfinansiering innebär att det för hus med räntebidrag för ny- efler ombyggnad enligt nuvarande regler fr.o.m. år 1993 skall lämnas stadigt stöd till räntekosmaden i form av stadig kreditgaranti för räntelän och realräntebidrag samt, för hyres- och bostadsrätishus, skatte­kompenserande räntebidrag. I fråga om beräkningen av stödens storlek m.m. förordar jag i huvudsak följande.

Utgångspunkten bör vara en räntekostnad som beräknas som produkten av ett bidragsunderlag och en räntesats. Bidragsunderlaget vid övergången bör motsvara det bidragsunderlag som vid utgången av är 1992 används för beräkning av räntebidrag enligt nuvarande regler. Räntesatsen bör utgöras av den räntesats som används för beräkningen av sådant räntebidrag, dvs. den s.k. subventionsräntan.

Det skattekompenserande räntebidraget för hyres- och bostadsrättshus bör lämnas med 30 % av en sålunda beräknad räntekostnad, i förekommande fall ökad med en beräknad räntekosmad för räntelän med statiig kreditgaranti. Bidragstiden räknas frän husets färdigställande. Bidraget beräknas i övrigt pä samma sätt som för hus som byggs eller byggs om efter är 1991.

För att förenkla bidragsberäkningen i de fall endast skattekompenserande räntebidrag lämnas och länet avsett nybyggnad förordar jag dock att bidrags­underlaget i sådana fall skall vara oförändrat intill 15 år förflutit frän husets färdigställande och därefter minskas med lika stora ärliga belopp i 25 är. Om huset är 1993 är äldre än femton år bör bidragsunderlaget fr.o.m. är 1994 minskas med lika stora årliga belopp under den återstående bidragstiden. På motsvarande sätt förordar jag om länet avsett ombyggnad an bidrags-underlaget skall vara oförändrat intill 10 år förflutit frän husets färdigställande och därefter minskas med lika stora ärUga belopp i 20 är.

Som jag har anfört tidigare bör skattekompenserande räntebidrag utbetalas med högst det räntebidragsbelopp som utl)etalas är 1992. Under fömtsättning att bidraget grundas pä en oförändrad räntesats kommer alltså bidragsbelopf>et i dessa fall att vara detsamma till dess att bidragsunderlaget har minskat sä mycket att bidragsandelen blir 30 %. Därefter kommer bidragsbeloppet är­ligen att minska.

Statlig kreditgaranti för räntelån bör kunna lämnas för alla hus i den män den beräknade räntekostnaden (bmttoräntan) överstiger vad som täcks av låntagarens fömtsätta egna betalning (nettoutgiften) och den skatteminskning eller det skattekompenserande räntebidrag som kan beräknas för samma räntekosmad. Någon avgränsning av kreditgarantin till hus av viss ålder bör säledes inte göras.

Den ärliga nenoutgiften, dvs. låntagarens fömtsätta egna betalning, bör beräknas med utgångspunkt från samma bidragsunderlag men efter en räntesats som för år 1993 skall bestämmas till

- i fråga om hyres- och bostadsrätishus den garanterade räntesats som gäfler för huset vid utgången av är 1992 och

13

- i fräga om egnahem 70 % av den garanterade räniesats som gäller för    Prop. 1990/91: 144 huset vid utgängen av är 1992.

Av de skäl som jag har redovisat i det föregäende (avsnitl 4) förordar jag att nettoräntesatsen under är 1993 höjs med 0,15 procentenheter vid det tillfälle dä den garanterade räntan enligt nuvarande regler skulle ha höjts. Därefter bör nettoräntesalsen inför varje nyn bidragsär ökas med ett tal som molsvarar inflationen under föregäende lolvmånadersperiod på samma sätt som i fråga om nyproduktionen.

Underlaget för beräkningen av bmttoräntan och nettoutgifien bör vid övergången utgöras av samma belopp som utgör underlag för beräkningen av räntebidrag vid utgången av år 1992.1 fråga om hyres- och bostadsrättshus bör underlaget dock begränsas till vad som faller inom 110 % av det schablonberäknade läneunderlaget för bostäder.

Av vad jag tidigare har anfört om gmndema för att bestämma den garanterade räntan i nuvarande system följer att effektema av mitt förslag om nettoräntesatser under är 1993 inte exakt kan redovisas efter husens färdigstäUandeär. I flertalet nybyggnadsfall kan dock effektema i fräga om nelloräntesatser för hyres- och bostadsrättshus - sedan också den nämnda höjningen med 0,15 procentenheter har slagit igenom - beräknas bli följande.

FärdigstäUandeär

Nenoräntesats

1990

3,80

1989

3,85

1988

4,10

1987

4,75

1986

5,20

1985

5,40

1984

5,50

1983

6,15

1982

6,40

1981

7,00

1980

7,00

1979

7,45

1978

8,20

1977

8,65

1976

8,80

1975

9,10

1974

9,85

1973

9,95

Med hänsyn till att 30 % av räntekostnaden i den nya bostadsfinansie­ringen täcks antingen genom skatteminskning eller genom en skattekom­penserande räntebidrag kommer, vid ett ränteläge pä 11,5 % är 1992, ränlelän inte att behövas för hus som färdigstäUts är 1978 eller tidigare.

Realräntebidrag bör lämnas efter samma gmnder som för hus som byggs eller byggs om efter år 1991. Det innebär bl.a. att realräntebidrag vid höga realräntor helt eller delvis träder i stäUet för kreditgarantier för ränlelän och att realräntebidrag lämnas oberoende av faktisk belåning. Som bidragsunderlag

14

bör användas samma underlag som jag har förordat i fråga om beräkningen av det maximala beloppet för sådan kreditgaranti för dessa hus.

I likhet med vad som gäller i fräga om realräntebidrag för nyproduktionen bör det utbetalade bidragsbelopjjei minskas med en tiondel av realränte­bidragets fulla belopp för varje är av bidragstiden fr.o.m. det elfte aret efter färdigställandet. Mellanskillnaden fömtsätts bäras av låntagaren i form av ökade betalningar.

Vad jag nu har förordat när det gäller underlaget för beräkningen av maximibeloppet för statiig kreditgaranti för räntelån och bidragsunderlaget för beräkningen av realräntebidrag innebär att för sådana hyres- och bostads­rättshus som för närvarande har räntebidrag i den s.k. räntebidragstrappan blir bidragsunderlaget för skattekompenserande räntebidrag vanligen nägot större än underlaget för övriga delar av stödet. Omfördelningen av kapital­utgifter i det nya systemet kommer säledes för dessa hus att gmndas pä samma begränsningar som gäller i dag.

Jag vill i sammanhanget ocksä beröra vissa ikraftträdandefrågor. Enligt fattade beslut skall det nya bostadsfinansieringssystemet näda i kraft den 1 januari 1992 i fräga om nya hus och den 1 januari 1993 i fräga om hus med räntebidrag enUgt nuvarande regler. Jag avser att inom kort lämna regeringen förslag om innehållet i de bidragsförordningar m.m. som det nya systemet fömtsätter. Avsikten är därvid att alla hus med bostadslän utbetalade före utgängen av år 1991 skafl ha räntebidrag enligt nuvarande regler t.o.m. utgången av år 1992. Hus med län utbetalade efter utgången av är 1991 avses fä stöd enligt nya regler fr.o.m. är 1992.

Vissa låntagare befinner sig tidsmässigt i ett sädant skede av bygg­processen att de kan påverka tidpunkten för länets utbetalning och därför ocksä själva välja om de skall omfattas av nya eller äldre bestämmelser för är 1992.1 dessa fall har länsbostadsnämnden fattat ett beslut om bostadslän och projektet färdigställs också senast år 1991. Om låntagaren väljer att avstä frän utbetalning under är 1991 innebär mitt kommande förslag att låntagaren år 1992 skall kunna begära en omprövning av bidragsunderlagets storlek. I bidragsunderlaget kommer dä ocksä atl ingå räntetillägg för tiden från färdigstäUandet tUl ärsskiftet 1991-1992 dä bidragstidema i det nya systemet kommer att börja löpa.

Prop. 1990/91: 144

6 Tillfälligt Stöd för vissa låntagare med räntebidrag för ny- eller ombyggnad enligt nuvarande regler

Mitt förslag: Till sådana låntagare med räntebidrag för ny- eller ombyggnad enligt nuvarande regler som avstår från realräniebidrag och kreditgaranti för räntelån betalas ett extra räntebidrag under tvä år frän den 1 januari 1993.

15

Skälen för mitt förslag: Rflcsdagens beslut om ny bostadsfinansiering Prop. 1990/91: 144 innebär i fräga om hus med räntebidrag enligt nuvarande regler atl räntebidragen avskaffas för tid efter utgången av år 1992. I proposition 1990/91: 34 (s. 37) anförde jag bl.a. an frågan om etl tillfälligt stöd till låntagare som avstår frän stadigt garanterade räntelån borde prövas i ett senare sammanhang. Jag ätericommcr nu tUl frägan. Enligt min mening är det skäligt att de låntagare som själva för framtiden avstår från realräntebidrag och stadigt garanterade räntelän fär en möjUghet att över en begränsad tid anpassa sig till de ökningar av kapitalutgiftema som följer av ett sådanl beslut. Jag förordar därför att dessa låntagare övergångsvis fär ett extra räntebidrag imder vart och ett av åren 1993 och 1994.

Beräkningen av det extra räntebidraget bör ta sin utgångspunkt i de räntebidragsbelopp - räknat för helt är - som faktiskt lämnas för dessa hus vid utgången av är 1992. Med hänsyn tiU att låntagarens räntekostnader är subventionerade tdl 30 % genom skatteminskning efler skattekompenserande räntebidrag måste beräkningen av det exna räntebidraget dock modifieras i förhällande till hur nuvarande räntebidrag beräknas för dessa hus.

För hyres- och bostadsrättshus, som i fortsättningen fär skattekompen­serande räntebidrag för 30 % av räntekosmaden, bör extra räntebidrag sålunda komma i fråga först till den del det tidigare räntebidraget överstiger 30 % av den räntekostnad som ligger till gmnd för beräkningen.

I fräga om egnahem, för vilka skatteavdrag fortsättningsvis fömtsätts göras för hela bmttoräntan utan avräknande av räntebidrag, bör det extra räntebidraget beräknas med utgångspunkt från att den nuvarande räniesub-ventionen tiU 30 % ersätts av skaneminskning genom ränteavdrag.

Det extra räntebidraget bör mot denna bakgrund gmndas på för hyres- och bostadsrättshus den del av det tidigare räntebidraget som överstiger 30 % av den beräknade räntekostnaden och för egnahem 70 % av det tidigare räntebidraget. För är 1993 bör extra räntebidrag lämnas med tvä tredjedelar av detta belopp. För är 1994 bör det extra räntebidraget minskas lUI en tredjedel av samma belopp.

Som framgått av det föregående är en fömtsättning för det av mig nu föreslagna extra räntebidraget att låntagaren avstår frän statligt siöd i form av kreditgaranti för räntelän och reah-äntebidrag. Den som vill ha extra ränte­bidrag bör därför göra en särskild ansökan om atl få extra räntebidrag. Av administrativa skäl bör en sådan ansökan ha kommit in till länsbostads­nämnden senast den 30 juni 1992.

Jag uppskattar statens utgifter för exo-a räntebidrag ull 4(X)-600 milj.kr. för det första året. Jag har därvid antagit att en stor andel av de äldre husens ägare kommer att välja detta altemativ särskilt i fråga om egnahem. Statens merkostnader för bidraget i relation till kostnaden för realräntebidrag är beroende av utvecklingen av ränta och inflation. Beroende pä de antaganden om inflationens utveckling som nu kan göras torde statens merkostnader för bidraget bli väsentiigt lägre än de beräknade utgifter som jag nyss har redo­visat.

16

7 Övriga Stödformer med räntebidrag

Prop. 1990/91: 144

Mitt förslag: Räntebidrag enligt förordningen (1987: 258) om stöd för flerbarnsfamiljer för köp av egnahem slopas och ersätts den 1 januari 1993 med realräntebidrag och kreditgaranti för ränlelän av samma lyp som vid ny- och ombyggnad. Till låntagare som avstår från realräntebidrag och kreditgaranti för räntelän betalas ett extra ränte­bidrag under två år från den 1 januari 1993.

Räntebidrag enligt, förordningen (1984: 614) om län för förvärv av vissa fastigheter som har förköpts enligt förköpslagen (1967: 868), förordningen (1983:40) om räntebidrag för underhällslån i vissa fall, förordningen (1985: 352) om lån m.m. för gatukostnadsersättning i vissa fall (upphävd 1990: 648), förordningen (1977: 332) om stat­ligt stöd till energibesparande åtgärder i bostadshus m.m. (upphävd 1980: 334) samt 4 a § förordningen (1982: 644) om län för bygg­nadstekniska åtgärder i bostadshus avvecklas i etapper under tre är med början den 1 januari 1993.

Skälen för mitt förslag: Räntebidrag av samma typ som vid ny- och ombyggnad lämnas för närvarande även enhgt förordningen (1987: 258) om stöd för flerbarnsfamiljer för köp av egnahem, förordningen (1984: 614) om lån för förvärv av vissa fastigheter som har förköpts enligt förköpslagen (1967: 868), förordningen (1983: 40) om räntebidrag för underhållslån i vissa fall, förordningen (1985: 352) om lån m.m. för gatukosinadsersättning i vissa fall (upphävd 1990: 648) samt förordningen (1977: 332) om stadigt stöd till energibesparande åtgärder i bostadshus m.m. (upphävd 1980: 334).

Enligt 4 a § förordningen (1982: 644) om län för byggnadslekniska älgärder i bostadshus lämnas också sädana räntebidrag i Norrbottens län för åtgärder som genomförts med stöd av förordningen. En fömtsättning för bidrag är an låntagaren är ett allmännyttigt bostadsföretag, att lånebeslutet meddelats efter den 3 mars 1983 och att åtgärden påbörjats vid utgången av är 1985.

Omfattningen av räntebidrag i dessa faU under är 1990 redovisas i följande tablå.

Stödform

Stöd för flerbarnsfamiljer för köp av egnahem

Län för förvärv av vissa fastigheter som förköpts

Räntebidrag för underhäUslän'

Lån m.m. för gatukostnadsersättning

Stöd tUl energibesparande älgärder

Antal

Belopp,

ärenden

1000-tal kr

10 862

238 986

40

356

250

6 391

165

264

32 172

20 234

budgetåret 1989/90

17

Omfattningen av de särskilda räntebidragen i Norrbottens län kan inte    Prop. 1990/91: 144 anges särskilt eftersom de i redovisningshänseende behandlas som ränte­bidrag enligt bostadsfinansieringsförordningen (1974: 946).

Jag tar först upp frägan om stöd för flerbarnsfamiljer för köp av egnahem. I proposition 1990/91: ItX) bil. 13 (s. 34) har jag förordat att stödformen slopas i fråga om nya ärenden. I avvaktan på riksdagens ställningstagande tUl förslaget har regeringen beslutat att län och bidrag för ändamålet inte lämnas för köp fr.o.m. den 1 febmari 1991.1 fråga om äldre ärenden kan det enligt min mening inte göras nägon skillnad meUan stödet för köp av egnahem och stödet för ny- och ombyggnad av bostäder. Nuvarande räntebidrag bör därför även i dessa fall den 1 januari 1993 ersättas av realräntebidrag och kredit­garanti för räntelån enligt samma ordning som skall gälla vid ny- och ombyggnad.

Bidragsunderlaget bör vid övergången motsvara det belopp som enligt nuvarande regler skulle ha legat till gmnd för beräkningen av räntebidrag. I likhet med vad som skaU gälla vid ny- och ombyggnad bör bidragsunderlaget sedan förändras på samma sän som en tänkt räntelän.

Nettoräntesalsen är 1993 bör vara 70 % av den garanterade ränta som skulle ha gällt enligt nuvarande regler och därefter ärligen ökas i takt med inflationen under föregående lolvmånadersperiod.

I fråga om förmånsrättsläget för pantsäkerhet för räntelän förordar jag att samma regler skall gälla i dessa fall som jag har förordat i fråga om räntelän vid ny- och ombyggnad av bostäder.

Av mina förslag följer att övergängen kan genomföras utan att den enskildes kapitalutgifter ökar. Med hänsyn till vad jag har förordat i det föregäende om eftergift av statens regressfordringar i kreditgarantisystemet kommer den enskilde ocksä att skyddas mot förlustrisker som uppslår pä gmnd av att fastighelsprisutvecklingen inom regionen eUer på orten har varit svagare än i riket som helhet.

För låntagare som avstår frän realräntebidrag och stadig kreditgaranti för ränlelän förordar jag att nuvarande räntebidrag i dessa fall slopas den 1 januari 1993 och att ett extra räntebidrag betalas under tvä år på samma sätt som jag har förordat i fiiga om egnahem vid ny- och ombyggnad (avsnilt 6).

Jag övergår nu till frägan om räntebidrag enligt förordningen (1984: 614) om län för förvärv av vissa fastigheter som har förköpts enligt förköpslagen (1967: 868), förordningen (1983: 40) om räntebidrag för underhällslän i vissa fall, förordningen (1985: 352) om lån m.m. för gatukosinadsersättning i vissa fall (upphävd 1990: 648), förordningen (1977: 332) om stadigt stöd till energibesparande åtgärder i bostadshus m.m. (upphävd 1980: 334) samt 4 a § förordningen (1982: 644) om län för byggnadstekniska åtgärder i bostadshus. Som har framgått av min redovisning av stödets omfattning är antalet ärenden liiet och beloppen begränsade. Med hänsyn tiU detta förordar jag att stödformerna slopas. För att ge de berörda en rimlig tid för anpassning bör dock avvecklingen ske i etapper. Med hänsyn tiU atl aweckUngen i dessa fall föresläs bli obUgatorisk bör övergångsperioden vara nägot längre än jag

18

har förordat i de fall låntagare avstår frän realräntebidrag och statlig kreditgaranti.

I fräga om egnahem, för vilka skatteavdrag fortsättningsvis fömtsätts göras för hela bmttoräntan utan avräknande av räntebidrag, bör räntebidraget beräknas med utgångspunkt från att den nuvarande räntesubventionen till 30 % ersätts av skaneminskning genom ränteavdrag. Överstigande bidrags­belopp bör avvecklas i etapper under tre armed början den 1 januari 1993 pä sä sän an av överstigande bidragsbelopp är 1992 utbetalas 75 % år 1993, 50 % är 1994 och 25 % är 1995.

I fräga om hyres- och bostadsrättshus förordar jag att nuvarande räntebidrag avvecklas i etapper under tre är med början den 1 januari 1993 pä sä säu att av bidragsbeloppet år 1992 utbetalas 75 % är 1993, 50 % är 1994 och 25 % är 1995.

Prop. 1990/91: 144

8 Räntestöd vid förbättring av bostadshus

Mitt förslag: Det statliga räntestödet för förbättring av bostadshus lämnas pä lika villkor till schablonbeskattade och konventionellt beskattade ägare av hyreshus.

Skälen för mitt förslag: Enligt förordningen (1983: 974) om stadigt räniestöd vid förbättring av bostadshus lämnas räntebidrag med lägre belopp till konventionellt beskattade ägare av hyreshus än till övriga husägare. Det urspmngliga motivet för differentieringen av räntestödet var att det ansågs föreligga skillnader i skatteeffekter mellan ägarkalegoriema. Det bör i sammanhanget påminnas om an även den stadiga fastighetskatten tidigare differentierades av sainma skäl. Mot bakgrund av att sädana differentieringar i övrigt har slopats, både i fräga om fastighetsskatt och bostadspolitiskt slöd, förordar jag att även differentieringen av räntesiödet slopas. Den räntesats pä vilken räntebidrag gmndas bör säledes vara densamma för enskilda ägare av hyreshus som för närvarande gäller allmännyttiga bostadsföretag och bostadsrättsföreningar. Med hänsyn till atl enskilda ägare av hyreshus umyttjar stödet i mycket begränsad omfattning - främst därför att stödet inte är förenligt med omedelbar avdragräii för kostnader för åtgärder som genomförs med sådant stöd - ökar slatens kosmader som en följd av mitt förslag i mycket begränsad omfatming.

9 Hemställan

Jag hemsläller att regeringen föreslär riksdagen att godkänna vad jag har förordat i fråga om

1. statiig kreditgaranti (avsnitt 3),

19

2.

räntebidrag vid ny- och ombyggnad är 1992 (avsnitt 4),

Prop. 1990/91: 144

3.

ny bostadsfinansiering för hus med räntebidrag för ny- och ombyggnad enligt nuvarande regler (avsnitt 5),

4.    tillfälligt stöd för vissa låntagare med räntebidrag för ny- eller

ombyggnad enligt nuvarande regler (avsnin 6),

5.

övriga stödformer med räntebidrag (avsnitt 7) och

6.

räntestöd vid förbättring av bostadshus (avsnitt 8).

10 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

gotab  98350, Stockholm 1991

20