Regeringens proposition

1998/99:65

Videokonferens i rättegång

Prop.

1998/99:65

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 4 mars 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att det på försök införs en möjlighet att använda

videokonferens vid handläggningen av mål och ärenden i de allmänna

domstolarna.

Förslaget innebär att parter i brottmål och tvistemål under vissa

förutsättningar skall kunna delta i ett sammanträde inför rätten genom

videokonferens. Vidare föreslås att bevisning, t ex vittnesförhör, skall

kunna tas upp genom videokonferens. Enligt förslaget skall det även vara

möjligt att använda videokonferens vid handläggningen av konkurs- och

domstolsärenden.

Syftet med försöksverksamheten är att ge domstolarna ett redskap som

möjliggör en mer flexibel handläggning av mål och ärenden och att

erbjuda medborgarna ökad tillgänglighet till domstolarna.

Lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 2000 och gälla till utgången

av år 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

3 Ärendet och dess beredning 6

4 Bakgrund 6

4.1 Gällande ordning 6

4.2 Ny teknik i domstolarna 8

5 Omfattningen av en försöksverksamhet 11

5.1 Utgångspunkter för användning av videokonferens i

rättegång 11

5.2 Tvistemål 12

5.3 Brottmål 14

5.3.1 Tilltalads möjlighet att delta i huvudförhandling

genom videokonferens 14

5.3.2 Misstänkts möjlighet att delta i

häktningsförhandling och annan förhandling

genom videokonferens 17

5.3.3 Åklagares möjlighet att delta i förhandling

genom videokonferens 19

5.3.4 Målsägandes möjlighet att delta i förhandling

genom videokonferens 20

5.4 Domstolsärenden 21

5.5 Konkursärenden 21

5.6 Bevisupptagning 22

5.7 Påföljer för utevaro m.m. 25

6 Ikraftträdande m.m. 26

7 Kostnadseffekter m.m. 26

8 Författningskommentar 27

Bilaga 1 Promemorians lagförslag 34

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över

departementspromemorian Domstolsförfarandet Förslag till

förbättringar (Ds 1997:7) 44

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över

betänkandet Brottsoffer Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU

1998:40) 45

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 46

Bilaga 5 Lagrådet 48

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 mars 1999 50

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

försöksverksamhet med videokonferens i rättegång.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om försöksverksamhet med videokonferens i

rättegång

Härigenom föreskrivs följande

1 § Vid handläggningen av mål och ärenden i de allmänna domstolar som

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Domstolsverket

bestämmer får videokonferens användas på försök i enlighet med vad

som föreskrivs i denna lag.

2 § En part får delta i ett sammanträde inför rätten enligt rättegångs-

balken genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med partens inställelse

och övriga omständigheter, eller

2. om sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller olägenheter

som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig

i rättssalen.

Första stycket gäller inte för en tilltalad i tingsrätt om det finns anled-

ning att döma till någon annan påföljd än böter, fängelse i högst tre

månader, villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i

förening. Med nämnda påföljder likställs förordnande enligt 34 kap. 1 § 1

brottsbalken, om det inte i samband med förordnandet blir aktuellt att

förklara villkorligt medgiven frihet förverkad i fråga om en strafftid som

överstiger tre månader.

3 § Utan hinder av vad som sägs i 16 kap. 2 § konkurslagen (1987:672)

får den som skall kallas till ett sammanträde i ett konkursärende delta i

sammanträdet genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med hans eller hennes

inställelse och övriga omständigheter, eller

2. om sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller olägenheter

som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att han eller hon

inställer sig i rättssalen.

4 § En part får delta i ett sammanträde enligt lagen (1996:242) om

domstolsärenden genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till sammanträdets ändamål och

övriga omständigheter, eller

2. om sammanträdet skulle medföra kostnader eller olägenheter som

inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i

rättssalen.

5 § Bevisning får tas upp genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga

omständigheter, eller

2. om bevisupptagning enligt reglerna i rättegångsbalken skulle

medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till

betydelsen av att bevisningen tas upp på ett sådant sätt.

Första stycket gäller även bevisupptagning enligt lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

6 § I fråga om den som kallas till ett sammanträde genom videokonferens

gäller inte bestämmelserna i rättegångsbalken, konkurslagen (1987:672)

eller lagen (1996:242) om domstolsärenden om kallelser och

förelägganden och om påföljder för utevaro. Kallelse till sammanträde

genom videokonferens skall ske på det sätt som rätten finner lämpligt.

Den som har kallats att delta i en förhandling genom videokonferens

men som motsätter sig att delta på detta sätt, har rätt att inställa sig i

rättssalen.

Den som deltar i ett sammanträde genom videokonferens med stöd av

denna lag skall anses ha inställt sig inför rätten.

7 § Den som har kallats till ett sammanträde genom videokonferens har

rätt till ersättning i enlighet med vad som sägs i rättegångsbalken eller

lagen (1996:242) om domstolsärenden.

8 § Utan hinder av vad som sägs i 5 kap. 9 § rättegångsbalken om förbud

mot fotografering får videokonferens användas i enlighet med vad som

föreskrivs i denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och gäller till utgången av

år 2001.

3 Ärendet och dess beredning

Under några år har det hos Justitiedepartementet samlats ett antal olika

ändringsförslag avseende bl.a. rättegångsbalken, som domstolar och

domare fört fram i olika sammanhang. Den 29 september 1995 fick en

utredare i uppdrag att gå igenom detta material och lämna förslag till

lagändringar som är påkallade på grund av materialet eller i övrigt.

Utredaren fick även i uppdrag att lämna förslag till nödvändig reglering

för att videoteknik skall kunna utnyttjas i domstolarna. Resultatet av

detta arbete redovisades i departementspromemorian Domstolsförfaran-

det Förslag till förbättringar (Ds 1997:7). Promemorians lagförslag

såvitt avser användning av videoteknik finns i bilaga 1.

Den 15 juni 1995 beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare

som fick i uppgift att utvärdera de åtgärder som den senaste tioårs-

perioden har vidtagits på brottsofferområdet (dir. 1995:94). Utredningen

antog namnet Brottsofferutredningen. Utredningen överlämnande sitt

betänkande, Brottsoffer Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40)

i mars 1998. I Brottsofferutredningens betänkande behandlas bl.a frågan

om användning av videoteknik i domstol, då förhörspersoner är utsatta

för hot eller påtryckning.

Departementspromemorian och betänkandet har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilagorna 2 och 3.

Sammanställningar av remissvaren finns tillgängliga i Justitiedeparte-

mentet (dnr Ju 97/480 och Ju 98/1237).

I detta ärende behandlar regeringen frågan om användning av

videokonferens i rättegång.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 4 februari 1999 att inhämta Lagrådets yttrande

över det förslag som finns i bilaga 4. Lagrådet har fäst uppmärksamhet

på hur 2 § första stycket i förslaget har utformats, men har inte haft några

avgörande invändningar mot den föreslagna regleringen. Lagrådets

yttrande kommenteras i författningskommentaren till 2 §. Lagrådets

yttrande finns i bilaga 5. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i

lagtexten.

4 Bakgrund

4.1 Gällande ordning

Rättegången i tvistemål och brottmål vid de allmänna domstolarna, dvs.

tingsrätterna, hovrätterna och Högsta domstolen, regleras i rättegångs-

balken, som trädde i kraft den 1 januari 1948. Handläggningen i de

allmänna domstolarna av sådana rättsvårdsärenden som skall tas upp av

en tingsrätt och som inte skall handläggas enligt rättegångsbalken

regleras i lagen (1996:242) om domstolsärenden.

Genom rättegångsbalken infördes en processordning som var strikt

grundad på principerna om muntlighet, koncentration och omedelbarhet.

Av dessa principer följer bl.a. att målen skall avgöras vid en muntlig,

koncentrerad huvudförhandling, där bevisningen läggs fram och

parternas argumentering äger rum omedelbart. Målets avgörande skall

grundas på det material som läggs fram vid förhandlingen. I fråga om

bevisningen bygger rättegångsbalken på att fri bevisprövning tillämpas.

Huvudregeln är således att ett mål skall avgöras efter huvudförhand-

ling. De grundläggande principerna har emellertid mjukats upp något

under årens lopp i syfte att göra förfarandet mer ändamålsenligt. Som

exempel kan nämnas 1987 års reform av tingsrättsförfarandet. I samband

härmed fick rätten större möjlighet att välja mellan muntlig och skriftlig

handläggning under förberedelsen och det infördes bl.a. möjligheter för

tingsrätterna att avgöra vissa tvistiga mål på handlingarna.

I rättegångsbalken finns ett flertal bestämmelser som reglerar hur en

part skall inställa sig till sammanträden inför rätten. Huvudregeln är att

en part skall inställa sig till rättens sammanträden, men inställelse kan

ske på olika sätt. I vissa fall föreskrivs att en part skall inställa sig

personligen medan det i andra fall är tillräckligt att parten inställer sig

genom ombud. Är parten en juridisk person eller kan parten inte rättsligt

förfoga över saken förs talan av partens ställföreträdare. Vad som sägs

om en parts skyldighet att inställa sig personligen gäller enligt

tvistemålsreglerna också en parts ställföreträdare. Regler om en parts

skyldighet att inställa sig till rättens sammanträden i tvistemål finns i

11 kap. 5 § rättegångsbalken. I fråga om målsäganden i brottmål regleras

frågan i 20 kap. 14 § och för den misstänktes del i 21 kap. 2 § rätte-

gångsbalken.

I vissa fall behöver en part över huvud taget inte inställa sig till ett

sammanträde inför rätten utan kan ha kontakt med domstolen per telefon.

Användning av telefon i rättegång

Möjligheten att hålla sammanträden och förhör per telefon har funnits i

ett antal år. Användningen av telefon i rättegång inleddes med en

försöksverksamhet där telefonen användes som ett alternativ och

komplement till de ordinarie reglerna om parters närvaro och bevis-

upptagning. Permanenta regler om användning av telefon i rättegång

infördes i rättegångsbalken i samband med nyss nämnda tingsrättsreform

(SFS 1987:747, prop. 1986/87:89, bet. JuU31, rskr. 278)

Bestämmelserna om användning av telefon i rättegång innebär i

korthet följande. I tvistemål är det under vissa förutsättningar möjligt för

en part att utföra sin talan per telefon vid sammanträden för muntlig

förberedelse. I brottmål finns motsvarande möjlighet att hålla telefon-

sammanträde vid förberedelse som i tvistemål, 45 kap. 13 § tredje stycket

rättegångsbalken. Detsamma gäller i mål om enskilt åtal, 47 kap. 10 §

rättegångsbalken. Om rätten har hållit muntlig förberedelse i ett tvistemål

per telefon är det även möjligt att hålla en så kallad förenklad huvud-

förhandling per telefon. Detta förutsätter emellertid att huvudförhand-

lingen hålls i omedelbart samband med förberedelsesammanträdet,

42 kap. 10 och 20 §§ rättegångsbalken.

Förutsättningarna för att det skall vara möjligt för en part att i ovan

angivna situationer föra sin talan per telefon vid ett telefonsammanträde

är antingen att det är lämpligt med hänsyn till sammanträdets ändamål

och övriga omständigheter, eller att ett sammanträde inför rätten skulle

medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till

betydelsen av att ett sammanträde hålls inför rätten. Reglerna i rätte-

gångsbalken om kallelser och förelägganden och om påföljder för ute-

varo gäller inte i fråga om sammanträden som hålls per telefon.

Det är även möjligt att använda telefon vid handläggning av domstols-

ärenden, om rätten bedömer att det är lämpligt med hänsyn till samman-

trädets ändamål och övriga omständigheter eller om ett sammanträde

skulle medföra kostnader och olägenheter som inte står i rimligt

förhållande till betydelsen av att sammanträdet hålls inför domstolen, 19

§ ärendelagen.

Rättegångsbalken och ärendelagen innehåller också bestämmelser som

gör det möjligt att under vissa förutsättningar ta upp muntlig bevisning

per telefon. Ett vittne eller en målsägande som skall höras i en rättegång

kan i vissa fall, i stället för att inställa sig till en förhandling, höras per

telefon. Bevisupptagning genom telefon får ske om det är lämpligt med

hänsyn till bevisningens art och övriga omständigheter eller om bevis-

upptagning enligt vanliga regler skulle medföra kostnader som inte står i

rimligt förhållande till betydelsen av att bevisningen tas upp på ett sådant

sätt. Vid bevisupptagning per telefon gäller inte reglerna i rättegångs-

balken och ärendelagen om kallelser och förelägganden och om påföljder

för utevaro, 43 kap. 8 § och 46 kap. 7 § rättegångsbalken.

Genom hänvisningar i bestämmelserna för hovrätt och Högsta domsto-

len gäller bestämmelserna i tillämpliga delar även under rättegången i

högre rätt.

4.2 Ny teknik i domstolarna

Regeringens förslag: Det skall på försök införas en möjlighet att

använda videokonferens i rättegång.

Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag. Promemorians förslag är dock inte begränsat till en försöks-

verksamhet.

Remissinstanserna: Den stora majoriteten av remissinstanserna är

positiva till förslaget och välkomnar införandet av regler som möjliggör

användning av modern teknik. Några remissinstanser anser att införandet

av videoteknik i rättegång bör föregås av en försöksverksamhet.

Kammarrätten i Göteborg och Länsrätten i Gävleborgs län har påpekat att

det finns ett behov av motsvarande teknik även för förvaltnings-

domstolarna.

Skälen för regeringens förslag: Regeringens övergripande mål för

rättsväsendet är den enskildes rättstrygghet och rättssäkerhet. Däri ligger

bl.a. ett krav på hög tillgänglighet hos domstolarna. I det ligger också

kravet på att det skall vara möjligt att få sin sak prövad av domstol inom

rimlig tid och att prövningen sker på ett rättssäkert sätt. När det gäller de

allmänna domstolarna har regeringen gjort bedömningen att målen för

närvarande avgörs inom rimlig tid. Det är emellertid en angelägen

målsättning att verka för att handläggningstiderna vid domstolarna

förkortas ytterligare. Att mål ibland blir föremål för handläggning längre

tid än nödvändigt kan dock inte alltid läggas domstolarna till last.

Parterna i processen har också ett ansvar för att målen drivs framåt mot

ett avgörande. För att parterna skall kunna ta sitt ansvar är det emellertid

nödvändigt att det finns bestämmelser i vår processordning som

möjliggör effektiv handläggning av målen.

Det är också viktigt att vi har ett domstolsväsende som är modernt och

anpassat till samhället i övrigt. Den informationstekniska utvecklingen i

samhället går framåt med stora steg. Det gäller inte minst utvecklingen

på telekommunikationsområdet. Sedan flera år tillbaka är det möjligt att

kommunicera med hjälp av bild- och ljudöverföringsteknik, så kallad

videokonferens. Videokonferens innebär att både ljud och bild direkt-

överförs med hjälp av telekommunikationsteknik. Det bör noteras att det

i en videokonferens enbart är fråga om överföring av bild och ljud och

inte fråga om bevarande av överförd information, såvida inte en

videobandspelare ansluts. Vid användning av telefon överförs endast

ljud. Vid användning av videokonferens överförs både ljud och bild. Med

användning av sådan teknik kan människor således kommunicera med

varandra genom att både se och höra varandra samtidigt, utan att behöva

befinna sig på samma plats. Allteftersom tekniken har utvecklats och

förfinats har videokonferens kommit att börja användas i allt större

omfattning såväl inom den offentliga sektorn som inom näringslivet.

Den ökande internationaliseringen ställer också nya krav på våra

domstolar. Det blir allt vanligare med gränsöverskridande brottslighet.

Som en följd härav har behovet ökat av att kunna förhöra personer som

befinner sig i andra länder än där rättegången äger rum. År 1995

inrättades inom EU en rådsarbetsgrupp för att behandla frågan om

effektivisering av det internationella samarbetet i brottmål. Arbetet syftar

till att en konvention skall färdigställas som skall komplettera 1959 års

Europakonvention om inbördes rättshjälp i brottmål. Konventionen är i

princip färdigförhandlad. I det utkast till konvention som föreligger finns

bestämmelser om användande av videoteknik vid förhör med vittnen som

befinner sig i en annan medlemsstat än domstolen. Även inom Europa-

rådet har frågan om användande av videoteknik vid förhör i domstol

diskuterats inom ramen för utarbetande av ett andra tilläggsprotokoll till

1959 års konvention.

Erfarenheterna av användning av telefon i rättegång är mycket

positiva. Telefonen har visat sig vara ett mycket användbart hjälpmedel,

exempelvis i situationer då rättegångar riskerat att bli inställda på grund

av att vittnen befunnit sig på annan ort.

Vid en jämförelse måste möjligheten att kunna använda videokon-

ferens i allmänhet anses ha fördelar framför möjligheten att använda

telefon. Vid en videokonferens har deltagarna i konferensen inte

möjlighet bara att höra varandra utan även att se varandra. Kvalitén på

kommunikationen är därmed betydligt förbättrad. Med hänsyn till vad

som sagts ovan bl.a. om behovet av ett modernt rättsväsende anser

regeringen att starka skäl talar för att det bör införas en möjlighet att

använda videokonferensteknik i rättegång. En given utgångspunkt är att

videokonferens måste kunna användas i samma utsträckning som det är

möjligt att använda telefon. Med hänsyn till att videokonferens generellt

sett måste anses vara ett bättre kommunikationsmedel än telefon bör

emellertid, enligt regeringens mening, tillämpningsområdet kunna vara

större. En förutsättning för att videokonferens skall få användas i

rättegång är att domstolarna förfogar över utrustning som håller en

godtagbar standard. För att offentlighetsintresset skall kunna tillgodoses

krävs att mottagarna är så placerade i rättssalen att det finns möjlighet

också för allmänheten att tillgodogöra sig inte bara vad som händer i

rättssalen utan också videokonferensen.

Genom att tillåta användning av videokonferensteknik blir det möjligt

att öka tillgängligheten till våra domstolar. Det blir också möjligt att

åstadkomma en mer flexibel handläggning vilket i sin tur kan leda till att

handläggningstiderna kan förkortas. Ett domstolsväsende som kan

erbjuda hög tillgänglighet och flexibel handläggning är till nytta både för

domstolarna själva och för dem som behöver ta domstolarnas tjänster i

anspråk.

I promemorian har föreslagits att bestämmelser om användning av

videokonferens förs in direkt i rättegångsbalken. Enligt regeringens

mening råder det inga tvivel om att videokonferens kommer att utgöra ett

viktigt redskap i domstolarnas verksamhet i framtiden. Det talar för att

det införs permanenta regler om användning av videoteknik i rättegångs-

balken redan nu. Regeringen bedömer emellertid att det i dag inte finns

tillräckligt underlag för att kunna ta slutlig ställning till i vilken

omfattning videokonferensteknik kan komma till användning i rättegång.

I likhet med några remissinstanser anser regeringen att införandet av

videoteknik i domstol bör inledas med en försöksverksamhet. Syftet med

en försöksverksamhet är att få underlag för att kunna ta ställning till i

vilken utsträckning videokonferensteknik skall kunna användas i

rättegång i framtiden. Tillämpningsområdet för videokonferens förslås

därför bli tämligen omfattande under försöksperioden. Resultatet av

försöksverksamheten skall följas fortlöpande och utvärderas. Utvärde-

ringen kommer sedan att kunna ligga till grund för ett slutligt ställnings-

tagande i frågan.

Det finns för närvarande inte något beredningsunderlag för att kunna

bedöma i vilken utsträckning videokonferens kan komma till användning

i förvaltningsdomstolarna. Regeringen avser emellertid att återkomma till

denna fråga i ett annat sammanhang.

5 Omfattningen av en försöksverksamhet

5.1 Utgångspunkter för användning av videokonferens i

rättegång

Regeringens förslag: Närvaro i rättssalen skall fortfarande vara

huvudregel. Deltagande i förhandling genom videokonferens skall

endast komma i fråga om den som skall delta inte har något att

invända mot det. Det skall vara möjligt att använda videokonferens i

både under- och överrätt.

Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag.

Remissinstanserna. Ett flertal remissinstanser instämmer i pro-

memorians förslag att närvaro i sessionssalen fortfarande skall vara

huvudregel.

Skälen för regeringens förslag: Rättegångsbalkens regler bygger på

huvudregeln att de som skall delta i en förhandling skall inställa sig i

rättssalen. Bestämmelserna som möjliggör telefonanvändning utgör

således undantag från huvudregeln. Frågan är om införandet av ny teknik

i domstolarna bör leda till något annat ställningstagande i denna fråga. En

annan fråga är vilket inflytande parten själv skall ha i frågan.

Nuvarande regler om hur en part skall inställa sig bygger på att parten

alltid har rätt att få inställa sig i rättssalen. Bestämmelserna om

användning av telefon i rättegång innebär inte någon inskränkning i

denna rätt. Dessa utgör i stället ett komplement till de vanliga reglerna

om inställelse, och erbjuder parten en möjlighet att delta i en förhandling

på ett enklare sätt. Balkens regler om hur den som skall höras i domstol

skall inställa sig innebär att den som skall delta i en förhandling inte själv

förfogar över frågan om inställelsen i sig. Däremot har den som skall

höras inflytande över valet av inställelseform på så sätt att användning av

telefon i rättegång bygger på frivillighet.

Syftet med att låta införandet av videokonferensteknik i domstol

inledas med en försöksverksamhet är primärt att få underlag för bedöm-

ningen i vilken omfattning denna teknik kan användas i rättegång. Enligt

regeringens mening finns det inte nu något underlag för att göra någon

annan bedömning än den som redovisats i promemorian i frågan på vilket

sätt inställelse skall ske. Fysisk närvaro i rättssalen bör således vara

huvudregel även i fortsättningen.

Regeringen anser att den som berörs även i fortsättningen bör ha ett

inflytande i frågan om formen för inställelsen. Den som skall föra sin

talan eller höras i en rättegång bör inte fråntas sin rätt att få inställa sig

fysiskt i rättssalen. Den som deltar i en förhandling genom video-

konferens skall dock anses ha inställt sig inför rätten.

Av praktiska skäl bör inte krävas att den som enligt rättens bedömning

kan delta i en rättegång genom videokonferens ger något uttryckligt

samtycke. Om rätten finner att förutsättningar föreligger för att låta

någon delta i en förhandling genom videokonferens bör rätten kalla

personen i fråga att inställa sig på detta sätt. Av kallelsen bör dock

framgå att den som har kallats att delta i ett sammanträde genom

videokonferens har rätt att få inställa sig i rättssalen. Vid bedömningen

av om rätten skall kalla någon att delta i en förhandling genom

videokonferens ligger självfallet frågan om det är sannolikt att den som

enligt rättens mening kan delta genom videokonferens kommer att

medverka på detta sätt. I de flesta fallen kommer initiativet till del-

tagande genom videokonferens sannolikt att komma från parten eller den

som skall höras och sistnämnda fråga torde då inte vålla något större

problem.

Om den som har kallats att delta i en förhandling genom video-

konferens inte vill delta på detta sätt, bör han eller hon således ha rätt att

få komma till förhandlingen. Det bör då ankomma på den som kallats att

underrätta rätten om det.

De sakliga skälen för användning av videokonferens är lika starka

oavsett domstolsinstans. Bestämmelserna som möjliggör användning av

videokonferens i rättegång bör därför vara tillämpliga i både över- och

underrätt.

5.2 Tvistemål

Regeringens förslag: Parter i tvistemål skall under vissa förutsättningar

kunna delta i en förhandling genom videokonferens vid såväl muntlig

förberedelse som vid huvudförhandling. Detta skall vara möjligt om det

är lämpligt med hänsyn till ändamålet med partens inställelse och övriga

omständigheter, eller om sammanträdet annars skulle medföra kostnader

eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att

parten är närvarande på vanligt sätt.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna har inte haft något att invända mot promemorians

förslag.

Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i avsnitt 4.1 får enligt

gällande lagstiftning ett förberedelsesammanträde i tvistemål under vissa

förutsättningar hållas per telefon. Om en muntlig förberedelse hålls per

telefon, får även en huvudförhandling i förenklad form hållas per telefon

om den hålls i omedelbart samband med förberedelsen. Någon ytterligare

möjlighet för en part att närvara per telefon vid huvudförhandling i

tvistemål finns inte.

Att hålla sammanträde för muntlig förberedelse per telefon är tillåtet i

två situationer. Den ena situationen är att det är lämpligt med hänsyn till

sammanträdets ändamål och övriga omständigheter. Härmed avses främst

sammanträden i mål rörande mindre komplicerade tvister eller i samman-

träden som rör avgränsade frågor inom mer omfattande mål. Den andra

situationen är att ett vanligt sammanträde skulle medföra kostnader eller

olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att

sammanträdet hålls inför rätten. Telefonsammanträde med stöd av denna

bestämmelse kan bli aktuell dels i mål som rör bagatellbelopp, dels i mål

om större belopp, där den fråga som kräver sammanträde framstår som

mindre betydelsefull (se prop. 1986/87:89 s. 200).

Som redovisats tidigare anser regeringen att utgångspunkten är att

videokonferens bör kunna användas minst i samma utsträckning som

telefon. Det innebär bl.a. att parter bör få medverka genom video-

konferens vid förberedelsesammanträden i tvistemål. Förutsättningarna

för att det skall vara möjligt för en part att delta i ett sammanträde på

detta sätt bör vara desamma som i fråga om möjligheten för part att

närvara genom telefon, dvs. att det är lämpligt med hänsyn till

sammanträdets ändamål och övriga omständigheter eller att ett

sammanträde annars skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte

står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i

rättssalen.

För att rätten skall kunna komma fram till att det är lämpligt att låta en

part delta i förhandlingen genom videokonferens bör krävas i likhet

med vad som gäller i fråga om telefonkonferens att videokonferensen

framstår som ett så gott som likvärdigt alternativ till ett vanligt samman-

träde. Utrymmet för att kunna göra bedömningen att videokonferens

framstår som ett likvärdigt alternativ torde dock vara större vid val

mellan vanligt sammanträde och videokonferens än vid val mellan

vanligt sammanträde och telefonkonferens.

Även i sådana fall en videokonferens inte framstår som likvärdig med

ett vanligt sammanträde bör det finnas utrymme att använda denna

teknik, nämligen om ett sammanträde som skulle hållas på vanligt sätt

skulle innebära kostnader eller olägenheter som är orimliga i förhållande

till betydelsen av att parten inställer sig i rättssalen.

Regeringen gör som redovisats tidigare bedömningen att tillämpnings-

området för videokonferens bör vara större än tillämpningsområdet för

telefonkonferens. Enligt regeringens mening bör det vara möjligt för en

part att delta genom videokonferens inte bara vid förenklade huvud-

förhandlingar som hålls i omedelbart samband med förberedelsen utan

också vid vanliga huvudförhandlingar. Ett exempel på mål som bör vara

särskilt väl lämpade är tvistemål om felparkering i vilka talan enligt lag

skall väckas vid domstolen i den ort där felparkeringen har ägt rum. Men

det bör även finnas ett inte oväsentligt utrymme för att låta en part delta

genom videokonferens i dispositiva tvistemål i andra fall, i mål som rör

större värden och mer komplicerade förhållanden. I indispositiva mål

torde utrymmet vara mer begränsat. Det måste självfallet göras en

bedömning från fall till fall.

5.3 Brottmål

5.3.1 Tilltalads möjlighet att delta i huvudförhandling genom

videokonferens

Regeringens förslag: En tilltalad skall under vissa förutsättningar kunna

delta i en huvudförhandling genom videokonferens. Detta skall vara

möjligt om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med den tilltalades

inställelse och övriga omständigheter, eller om förhandlingen annars

skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt

förhållande till betydelsen av att den tilltalade inställer sig i rättssalen. I

tingsrätt skall dock en tilltalad kunna delta i en förhandling genom

videokonferens endast om det inte finns anledning att döma till annan

påföljd än böter, fängelse i högst tre månader, villkorlig dom eller

skyddstillsyn eller sådana påföljder i förening.

Promemorians förslag stämmer delvis överens med regeringens

förslag. Promemorian innehåller dock förslag om att en tilltalad i

tingsrätt skall kunna delta i huvudförhandling genom videokonferens

endast i mål där det inte finns anledning att döma till annan påföljd än

böter.

Remissinstanserna: Några remissinstanser har påpekat att det bör

vara möjligt att gå längre än vad som föreslås i promemorian. Hovrätten

över Skåne och Blekinge liksom Riksåklagaren anser att videoteknik bör

kunna användas inte bara då påföljden kan förutses stanna vid böter utan

även då påföljden kan förutses bestämmas till fängelse högst tre

månader, villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i

förening. Åklagarmyndigheten i Umeå anser att domstolen bör ges

möjlighet att på begäran av en tilltalad medge närvaro genom video-

teknik även där andra påföljder än böter kan aktualiseras. Svea hovrätt

har framhållit att viss försiktighet är påkallad vid tillämpningen av

bestämmelserna för hovrätternas del. Hovrätten för Övre Norrland anser

att möjligheten för en tilltalad att delta genom videokonferens inte bör

vara större i högre rätt än i tingsrätt.

Skälen för regeringen förslag: Enligt gällande regler skall den

misstänkte i princip alltid kallas till rättens förhandlingar och han eller

hon är skyldig att infinna sig till de förhandlingar som han har kallats till.

Den misstänkte kan infinna sig personligen eller genom ombud.

Huvudregeln är personlig inställelse. Den misstänkte är dock inte skyldig

att infinna sig personligen om målet kan avgöras även om han inte

infinner sig personligen eller om hans närvaro kan antas vara utan

betydelse för huvudförhandlingen, 21 kap. 2 § rättegångsbalken.

Om den tilltalade uteblir från ett rättegångstillfälle för huvudförhand-

ling i tingsrätt eller om han inställer sig genom ombud när han förelagts

att infinna sig personligen har rätten vissa möjligheter att avgöra målet

ändå, 46 kap. 15 § andra stycket rättegångsbalken. Om saken kan utredas

tillfredsställande och om det inte finns anledning att döma till annan

påföljd än böter, fängelse i högst tre månader, villkorlig dom eller

skyddstillsyn, eller sådana påföljder i förening får domstolen avgöra

målet i den tilltalade frånvaro. Med dessa påföljder likställs förordnande

enligt 34 kap. 1 § första stycket l brottsbalken. Det sistnämnda innebär att

domstolen utan hinder av att den tilltalade inte är närvarande får förordna

att tidigare utdömd påföljd som avser villkorlig dom, skyddstillsyn eller

fängelse skall avse ett nytt brott. Förordnandet kan även omfatta sådana

särskilda åtgärder som kan komma i fråga i samband med det. Domstolen

kan således även förklara en tidigare villkorligt medgiven frihet för-

verkad såvida strafftiden inte överstiger tre månader. Domstolen kan

dock inte döma den tilltalade till fängelse om han eller hon inte tidigare

har uteblivit från ett rättegångstillfälle för huvudförhandling i målet eller

då inställt sig enbart genom ombud.

I promemorian har föreslagits att en tilltalad skall få delta i en

huvudförhandling i tingsrätt genom videokonferens men endast i sådana

fall då det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter. Som

skäl för att inte låta en tilltalad delta i en förhandling genom video-

konferens i större omfattning anförs dels att påföljdsfrågan inte kan anses

bli lika väl genomlyst om den tilltalade inte finns i rättens lokaler, dels att

den personliga inställelsen i rättens lokaler kan vara av värde ur

kriminalpolitisk synvinkel. Enligt promemorian förhåller det sig inte på

samma sätt när det gäller huvudförhandlingar i brottmål i högre rätt och

enligt promemorians förslag bör det vara möjligt att låta en tilltalad delta

genom videokonferens i högre rätt vid alla sorters förhandlingar

oberoende av vilken påföljd som det är fråga om i målet.

I promemorian framhålls att det måste anses innebära en förbättring av

rättssäkerheten att låta en tilltalad få möjlighet att delta i en förhandling

genom videokonferens i fall då målet ändå kan bli prövat i sak utan att

den tilltalade är närvarande. Det kan tänkas att en tilltalad som enligt

gällande regler uteblir från en huvudförhandling skulle ha varit när-

varande vid förhandlingen om han hade haft möjlighet att kunna delta

genom videokonferens. Det föreslås därför att det införs en möjlighet för

den tilltalade att kunna delta vid huvudförhandlingar i tingsrätt i de fall

påföljden kan förutses komma att stanna vid böter.

Regeringen delar uppfattningen att det måste anses vara en förbättring

av rättssäkerheten att låta en tilltalad delta i en huvudförhandling genom

videokonferens jämfört med att avgöra målet i den tilltalades frånvaro.

Det kriminalpolitiska värdet av den personliga inställelsen i rättens

lokaler som förts fram i promemorian och som motiverat det begränsade

förslag för en tilltalads möjlighet att delta genom videokonferens i

tingsrätt som lämnats, måste emellertid anses vara högst begränsat i

sådana fall målet ändå hade kunnat avgöras i den tilltalades frånvaro.

Enligt regeringens mening är det fråga om en betydande förbättring och

regeringen ansluter sig till den uppfattning som redovisats av några

remissinstanser, att det bör vara möjligt att gå längre än vad som

föreslagits i promemorian såvitt avser möjligheterna att låta en tilltalad

delta i en huvudförhandling genom videokonferens i tingsrätt. Som

redovisats ovan finns det i dag möjlighet att i relativt stor utsträckning

avgöra mål i den tilltalades frånvaro. Regeringen anser inte att det finns

några bärande skäl för att låta området för vilket det är möjligt att avgöra

ett mål i den tilltalades frånvaro vara större än området för vilket det är

möjligt att låta den tilltalade delta i förhandlingar genom videokonferens.

Det bör därför införas en möjlighet för en tilltalad att närvara i

huvudförhandlingar i tingsrätt inte bara då det kan tänkas bli aktuellt att

döma ut böter utan också då det kan bli aktuellt att bestämma påföljden

till fängelse högst tre månader, villkorlig dom, skyddstillsyn eller sådana

påföljder i förening. Regleringen bör således enligt regeringens mening

knyta an till 46 kap. 15 § andra stycket rättegångsbalken.

Regeringens förslag innebär dock inte att det införs en generell möjlig-

het att låta den tilltalade delta i en förhandling genom videokonferens.

För att det skall vara möjligt fordras antingen att det är lämpligt med

hänsyn till ändamålet med den tilltalades inställelse och övriga omstän-

digheter, eller att förhandlingen annars skulle medföra kostnader eller

olägenheter som inte står i rimligt förhållande till att han inställer sig i

rättssalen. Något behov av att uppställa samma krav som finns i 46 kap.

15 § andra stycket rättegångsbalken, att saken kan utredas tillfreds-

ställande, för att målet skall kunna avgöras, finns inte med hänsyn till att

den tilltalade vid användning av videokonferens faktiskt kommer att

delta i förhandlingen. Det finns heller inget behov av att införa den

begränsning som finns i fråga om möjligheten att kunna döma till

fängelse, att den tilltalade tidigare skall ha uteblivit från ett rättegångs-

tillfälle eller då inställt sig endast genom ombud. Dessa skillnader i

regleringen innebär att de uttalanden som gjorts i frågan om när det kan

anses lämpligt att avgöra ett mål i den tilltalades utevaro inte utan vidare

kan läggas till grund för en bedömning av om det är lämpligt att låta en

tilltalad medverka genom videokonferens. Generellt torde utrymmet för

att kunna låta en tilltalad medverka genom videokonferens vara större än

utrymmet för att kunna avgöra ett mål i en tilltalads utevaro. Förhand-

lingens ändamål måste antas bli i väsentlig mån uppnått även om den

tilltalade deltar genom videokonferens. Möjligheten att använda video-

konferens bör dock, i likhet med vad som gäller för att kunna avgöra ett

mål i en tilltalads utevaro, i första hand användas i mål där den tilltalade

har erkänt gärningen under förundersökningen. Något absolut krav på att

den tilltalade skall ha erkänt bör dock inte uppställas. Om det finns behov

för rätten att utreda den tilltalades personliga omständigheter för

överväganden i påföljdsfrågan torde det inte helt sällan vara mindre

lämpligt att den tilltalade deltar i förhandlingen genom videokonferens.

I likhet med vad som redovisats i promemorian anser regeringen att en

motsvarande begränsning som föreslås i fråga om möjligheten att låta en

tilltalad delta i en huvudförhandling genom videokonferens i tingsrätt,

inte bör finnas i högre rätt. Det innebär att en tilltalad kan delta i en

huvudförhandling i brottmål genom videokonferens i hovrätt oberoende

av vilken påföljd som det är fråga om i målet.

Principen om att unga lagöverträdare skall särbehandlas i vissa

avseenden har en lång tradition och bred förankring i vårt samhälle.

Exempelvis är påföljdssystemet för unga lagöverträdare utformat med

beaktande av ungas bristande mognad och särskilda behov. Genom 1995

års ungdomsmålsreform, Handläggning av ungdomsmål (prop.

1994/95:12), infördes ett antal lagändringar som syftade till att anpassa

förfarandet vid lagföring av ungdomar som misstänks för brott till de

speciella krav som ställs just i ungdomsmål. Bakgrunden till denna

reform var att lagföring av ungdomar ställer särskilda krav på förfarandet

och dem som hanterar det. I linje härmed anser regeringen att

utgångspunkten bör vara att unga lagöverträdare inte bör delta i för-

handlingar genom videokonferens. Något absolut förbud bör dock inte

införas i försökslagen.

Om den tilltalade har en försvarare bör huvudregeln vara att han eller

hon finns vid den tilltalades sida. Det kan dock inte uteslutas att det finns

situationer där det framstår som lämpligare att den tilltalades försvarare i

stället befinner sig i rättssalen medan den tilltalade deltar i huvud-

förhandlingen genom videokonferens. Frågan får avgöras av domstolen

från fall till fall. Den tilltalades uppfattning i frågan bör tillmätas stor

betydelse. Hänsyn bör också tas till kostnadsaspekten.

5.3.2 Misstänkts möjlighet att delta i häktningsförhandling och

annan förhandling genom videokonferens

Regeringens förslag: En misstänkt skall under vissa förutsättningar

kunna delta i häktningsförhandling och annan förhandling i brottmål,

t.ex. förhandling om kvarstad, genom videokonferens. Detta skall vara

möjligt om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med den

misstänktes inställelse och övriga omständigheter, eller om förhand-

lingen annars skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i

rimligt förhållande till betydelsen av en inställelse i rättssalen.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens förutom att

promemorian inte innehåller något förslag om att en misstänkt skall

kunna delta i häktningsförhandlingar genom videokonferens i tingsrätt.

Remissinstanserna: Några remissinstanser har uttalat att det bör vara

möjligt att gå längre än vad som föreslås i promemorian i vart fall vad

gäller omhäktningsförhandlingar. Riksåklagaren och Åklagarmyndig-

heten i Umeå anser att närvaro genom bild- och ljudöverföring för den

misstänkte även bör vara möjligt vid vanliga häktningsförhandlingar.

Hovrätten över Skåne och Blekinge anser inte att det finns anledning att

göra någon skillnad mellan tingsrätt och hovrätt i fråga om häktnings-

förhandlingar.

Skälen för regeringens förslag: En fråga om häktning väcks i regel

genom att åklagaren begär att rätten skall häkta en misstänkt som är

anhållen. Rätten skall då enligt 24 kap. 13 § rättegångsbalken hålla för-

handling i häktningsfrågan. Frågan om den misstänkte skall vara

närvarande personligen regleras av 21 kap. 2 § tredje stycket rättegångs-

balken. Av denna bestämmelse följer att den misstänkte skall infinna sig

personligen om hans närvaro kan antas främja syftet med sammanträdet.

Vid förhandlingen skall enligt 24 kap. 14 § rättegångsbalken den

anhållne vara närvarande om det inte finns synnerligt hinder. Det innebär

att den misstänkte praktiskt taget alltid är skyldig att infinna sig

personligen till en förhandling.

I promemorian har inte lämnats något förslag om att en misstänkt skall

kunna delta i en häktningsförhandling genom videokonferens. Frågan är

om det är möjligt att ordna häktningsförhandlingar på det sättet med

hänsyn till bestämmelserna i Europakonventionen (d. 4 nov. 1950)

angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande

friheterna. Enligt konventionens artikel 5 (3) skall envar som är berövad

friheten på grund av att han är misstänkt för brott ofördröjligen ställas

inför domare. I promemorian anser man att det är tveksamt om man ställs

inför domare om det sker genom förmedling av tekniska hjälpmedel.

Som redovisats i avsnitt 5.1 anser regeringen att en person som deltagit i

en förhandling genom videokonferens skall anses ha inställt sig inför

rätten. Att kommunikationen sker med hjälp av bild- och ljudöver-

föringsteknik kan enligt regeringens mening inte anses innebära att den

misstänkte inte ställs inför en domare. Syftet med bestämmelsen är att ett

frihetsberövande snabbt skall bli föremål för domstolskontroll. Genom

att införa en möjlighet att låta en misstänkt delta i en häktnings-

förhandling genom videoteknik blir det möjligt att få till stånd en

snabbare handläggning, vilket stämmer överens med konventionens

syften.

Flera goda skäl talar för att det införs en möjlighet att låta en anhållen

delta i en häktningsförhandling genom videokonferens. I vissa fall kan

frågan om transport av den anhållne till domstolen leda till att

prövningen av häktningsfrågan drar ut på tiden. Om man har möjlighet

att använda videokonferensteknik kan man få till stånd en snabbare

handläggning. Det blir också möjligt att höja säkerheten vid förhand-

lingarna. Regeringen anser att det bör införas en möjlighet att låta en

misstänkt delta i en häktningsförhandling genom videokonferens om det

är lämpligt eller om kostnaderna för en vanlig inställelse inte står i

rimligt förhållande till betydelsen av den häktades närvaro i rättssalen.

Förhandlingens ändamål måste antas bli i väsentlig mån uppnått även om

den misstänkte deltar genom videokonferens. Den misstänktes inställning

i frågan måste tillmätas betydelse vid bedömningen av lämpligheten. Om

den misstänkte har invändningar mot att delta i förhandlingen genom

videokonferens skall han ha rätt att få inställa sig i rättssalen.

Ovan förda resonemang gäller i första hand häktningsförhandlingar

avseende den som är anhållen. Frågan om användning av videokonferens

aktualiseras emellertid också i fråga om så kallade omhäktnings-

förhandlingar.

När rätten beslutar om häktning skall den sätta ut den tid inom vilken

åtal skall väckas. Tiden för åtals väckande får inte bestämmas till längre

tid än vad som är oundgängligen nödvändigt. Om den utsatta tiden är

otillräcklig har rätten möjlighet att medge förlängning av tiden, om det

begärs före åtalstidens utgång. Den misstänkte eller hans försvarare skall

om möjligt beredas tillfälle att yttra sig, 24 kap. 18 § rättegångsbalken.

Regleringen innebär att om en misstänkt har häktats så skall rätten i

princip ompröva häktningsfrågan genom att hålla en ny förhandling var

fjortonde dag. De nya häktningsförhandlingarna syftar till att pröva om

skälen för häktning fortfarande är hållbara och om förundersökningen

bedrivs med tillbörlig skyndsamhet. En sådan prövning kan med stor

sannolikhet i de flesta fall göras med lika stor säkerhet vare sig den

häktade inställer sig i rättssalen eller deltar i förhandlingen genom

videokonferens. Regeringen anser därför att videokonferens bör kunna

användas också vid den här typen av förhandlingar. Det bör även vara

möjligt att använda videokonferens vid häktningsförhandlingar avseende

den som är häktad i sin frånvaro.

Under förundersökningen i ett brottmål kan det hållas förhandling om

reseförbud (25 kap. 3 och 5 §§ rättegångsbalken), kvarstad (26 kap. 2 och

6 §§ rättegångsbalken) och beslag (27 kap. 5 och 6 §§ rättegångsbalken).

Enligt regeringens mening bör den misstänkte kunna delta även i sådana

förhandlingar genom videokonferens. Detsamma bör gälla i fråga om

sammanträde för förberedelse i brottmål.

5.3.3 Åklagares möjlighet att delta i förhandling genom

videokonferens

Regeringens förslag: Åklagare skall under vissa förutsättningar kunna

delta i förhandling i brottmål genom videokonferens. Detta skall vara

möjligt om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med åklagarens

inställelse och övriga omständigheter eller om förhandlingen annars

skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt

förhållande till betydelsen av att åklagaren inställer sig i rättssalen.

Promemorian innehåller ett förslag om att åklagaren ges en

oinskränkt rätt att närvara genom videokonferens vid rättens för-

handlingar.

Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig i

denna del. Riksåklagaren tillstyrker förslaget i promemorian. Hovrätten

för Övre Norrland avstyrker införandet av en möjlighet för åklagare att

inställa sig genom bild- och ljudöverföring. Göteborgs tingsrätt anser inte

att åklagaren skall ha en ovillkorlig rätt att närvara vid förhandling

genom bild- och ljudöverföring.

Skälen för regeringens förslag: Till en huvudförhandling i brottmål

skall åklagaren kallas. Åklagaren är skyldig att komma personligen men

föreläggs inte någon påföljd för utevaro. Om åklagaren inte kommer till

huvudförhandlingen, skall den ställas in och sättas ut till en annan dag,

45 kap. 15 § och 46 kap. 2 § första stycket 1 rättegångsbalken. När det

gäller andra förhandlingar exempelvis häktningsförhandlingar eller

kvarstadsförhandlingar saknas bestämmelser om vad som händer om

åklagaren uteblir. Det ligger dock i sakens natur att en förhandling inte är

genomförbar om åklagaren inte är närvarande.

I promemorian har föreslagits att det införs en obegränsad möjlighet

för åklagare att delta i förhandlingar inför rätten genom videokonferens. I

den mån det behövs någon begränsning bör det enligt promemorians

förslag meddelas föreskrifter om det av Riksåklagaren.

Regeringen delar bedömningen att åklagare skall kunna delta i för-

handlingar genom videokonferens. Det är emellertid domstolens uppgift

att sköta administrationen av en förhandling. Domstolen planerar

förhandlingen och skickar kallelser till parter och vittnen m.fl. För att

domstolen på ett ändamålsenligt sätt skall kunna planera och sköta

administrationen är det rimligt att den också har beslutanderätten i frågor

bl.a. om på vilket sätt en part eller ett vittne skall kallas till en

förhandling. Åklagare och domstol är sannolikt i de flesta fall överens

om på vilket sätt åklagaren lämpligen bör inställa sig. Frågan torde därför

inte vålla några problem i praktiken.

Som framgår i avsnitt 5.1 anser regeringen att inställelse i rättssalen

bör vara huvudregel även i fortsättningen. Detta bör gälla även åklagare.

Regeringen anser därför att åklagare skall ges samma möjlighet att delta i

förhandlingar som övriga parter i processen. Det innebär att en åklagare

skall kunna delta i en förhandling genom videokonferens dels om det är

lämpligt med hänsyn till ändamålet med åklagarens inställelse och övriga

omständigheter, dels om förhandlingen annars skulle medföra kostnader

eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att

åklagaren inställer sig rättssalen.

5.3.4 Målsägandes möjlighet att delta i förhandling genom

videokonferens

Regeringens förslag: En målsägande som väckt enskilt åtal, biträder ett

allmänt åtal eller för talan jämte åklagaren får delta i förhandling genom

videokonferens om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med

målsägandens inställelse och övriga omständigheter, eller om förhand-

lingen annars skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i

rimligt förhållande till betydelsen av att målsäganden inställer sig i

rättssalen.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: En målsägande som väcker enskilt

åtal, biträder ett allmänt åtal eller för talan jämte åklagaren är part i

rättegången och skall kallas till huvudförhandlingen. Målsägandens

skyldighet att inställa sig personligen regleras av 11 kap. 5 § rätte-

gångsbalken, genom en hänvisning till detta lagrum i 20 kap. 14 § första

stycket samma balk. Av dessa bestämmelser följer att en målsägande

skall inställa sig personligen vid huvudförhandling i tingsrätt och hovrätt,

om inte hans närvaro kan antas vara utan betydelse för utredningen.

Enligt regeringens mening bör samma regler gälla beträffande en

målsägande som är part i processen som för en åklagare i fråga om

möjligheten att delta i en förhandling genom videokonferens.

Regeringen återkommer i avsnitt 5.6. om målsägandes möjlighet att

delta i en förhandling genom videokonferens i fall då målsäganden enbart

skall höras i målet.

5.4 Domstolsärenden

Regeringens förslag: Det skall vara möjligt att använda video-

konferens vid handläggning av domstolsärenden, om det är lämpligt

med hänsyn till sammanträdets ändamål och övriga omständigheter,

eller om sammanträdet skulle medföra kostnader eller olägenheter

som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer

sig i rättssalen.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot promemorians

förslag.

Skälen för regeringens förslag: Vid de allmänna domstolarna

handläggs ett stort antal ärenden enligt lagen (1996:242) om domstols-

ärenden. Ibland håller rätten sammanträden i dessa ärenden. Sådana

sammanträden kan enligt 19 § ärendelagen hållas per telefon. Vid ett

sammanträde som hålls i ett domstolsärende kan även förhör med

sakkunniga och vittnen hållas och detta kan ske på telefon.

Enligt regeringens mening bör det finnas motsvarande möjlighet att

delta i en förhandling i domstolsärenden genom videokonferens som

föreslås i fråga om tvistemål.

5.5 Konkursärenden

Regeringens förslag: Det skall vara möjligt att använda videokonferens

i konkursärenden om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med

inställelsen och övriga omständigheter, eller om förhandlingen annars

skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt

förhållande till betydelsen av att den som skall kallas att inställa sig

inställer sig i rättssalen.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Hovrätten för Övre Norrland avstyrker att det

införs en möjlighet att delta vid edgångssammanträde genom video-

konferens.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 16 kap. 2 § konkurslagen

(1987:672) gäller rättegångsbalkens bestämmelser i tillämpliga delar i

konkursärenden, om inte annat sägs. Om handläggningen sker vid

förhandling tillämpas bestämmelserna om huvudförhandling i tvistemål,

om inte sakens beskaffenhet motiverar avsteg från det. Denna reglering

innebär att det i dag inte är möjligt att använda telefon vid sammanträden

för prövning av konkursansökningar, utom när det gäller bevisupptag-

ning.

I promemorian har föreslagits att videokonferens skall kunna användas

såväl vid konkursförhandlingar som vid andra sammanträden i konkurs-

ärenden, exempelvis edgångssammanträden. I promemorian har även

föreslagits att det införs en möjlighet att närvara per telefon vid andra

sammanträden i konkursärenden än sådana som avser prövning av

konkursansökningar.

Ett exempel på sammanträde vid vilket användning av videokonferens

kan vara lämpligt är förhandlingar om prövning av konkursansökningar

då gäldenären med stor sannolikhet kommer att utebli. Vid en sådan

förhandling skulle konkursborgenären lämpligen kunna delta genom

videokonferens. Ett annat exempel där användning av videokonferens

kan vara lämpligt är edgångssammanträden då ed skall avläggas av en

likvidator. Enligt regeringens mening bör det i försökslagen införas en

möjlighet att kunna använda videokonferens i konkursärenden. Förutsätt-

ningarna för att det skall vara möjligt att använda sådan teknik bör vara

desamma som föreslagits i fråga om tvistemål. I likhet med förslaget i

övrigt bör huvudregeln vara fysisk inställelse i rättssalen och möjligheten

att använda videokonferensteknik bör utgöra undantag från huvudregeln.

När det gäller promemorians förslag om utökade möjligheter att

använda telefon i konkursärenden avser regeringen att återkomma till

detta förslag i ett annat lagstiftningsärende.

5.6 Bevisupptagning

Regeringens förslag: Bevisning får tas upp genom videokonferens om

det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omständig-

heter, eller om bevisupptagningen enligt reglerna i rättegångsbalken

skulle föra med sig kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt

förhållande till betydelsen av att bevisningen tas upp på ett sådant sätt.

Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Hovrätten över Skåne och Blekinge har satt i

fråga varför videoteknik inte skall kunna användas även i fall då

målsägande och vittnen p.g.a. rädsla eller fruktan för sin säkerhet inte vill

närvara i rätten. Liknande synpunkter har framförts från Brottsoffer-

myndigheten och Riksorganisationen för kvinnojourer i Sverige.

Åklagarmyndigheten i Umeå delar uppfattningen som redovisas i

promemorian; att det bör finnas ett större utrymme för att ta upp bevis

genom videoteknik än genom telefon.

Brottsofferutredningen har förordat att Domstolsverket får i uppdrag

att starta en försöksverksamhet med videoteknik men har med hänsyn till

det pågående beredningsarbetet avstått från att lämna något författ-

ningsförslag.

Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser är positiva till

användning av videoteknik i fall då bevispersoner utsatts för eller

riskerar att utsättas för hot eller andra övergrepp på grund av sin medver-

kan i rättegången och att en försöksverksamhet inleds. Brottsoffer-

myndigheten kan inte finna att utnyttjandet av videoteknik skulle minska

möjligheten att kritiskt kunna granska vederhäftigheten av målsägandens

och vittnets utsaga och anser att det finns såväl processekonomiska som

humanitära skäl för att utnyttja den teknik som finns i dag och som är

ännu bättre och förfinad än den som fanns då Brottsoffermyndigheten

lämnade sitt remissyttrande över departementspromemorian. Hovrätten

över Skåne och Blekinge framhåller att det även av andra skäl är

angeläget att videoteknik för förhör utvecklas. Enligt hovrättens mening

skulle användandet av videoteknik vid förhör kunna leda till en minskad

användning av telefonförhör som typiskt sett ger ett sämre

beslutsunderlag.

Skälen för regeringen förslag: Enligt gällande rätt kan vittnesutsagor

och andra muntliga bevis tas upp per telefon. En av två förutsättningar

måste föreligga för att det skall vara möjligt. Den ena är att det är

lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omständigheter. Det

andra är att en bevisupptagning enligt vanliga regler skulle medföra

kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till

betydelsen av att bevisningen tas upp på ett sådant sätt.

Möjligheten att ta upp bevisning genom telefon används i stor

utsträckning av domstolarna. Många huvudförhandlingar som annars

hade fått ställas in har kunnat genomföras genom att vittnen som befunnit

sig på annan ort har kunnat höras per telefon. Regeringen anser att det

också bör vara möjligt att använda videoteknik vid bevisupptagning.

Härigenom får domstolarna tillgång till ett mer flexibelt system för

handläggning av målen vilket i slutändan gagnar medborgarna.

Utgångspunkten bör vara att videokonferens skall kunna användas i

alla de fall det i dag är möjligt att använda telefon. Som redovisats ovan

måste videokonferenstekniken emellertid för åtskilliga situationer anses

vara överlägsen telefonen i detta sammanhang. Utrymmet för att använda

denna teknik bör därför vara större än i de fall endast telefon står till

buds. Om möjlighet finns att använda videokonferens bör detta som regel

vara att föredra framför telefon.

Användning av videokonferensteknik vid bevisupptagning torde främst

komma i fråga vid förhör med vittnen och målsägande men det bör även

vara möjligt att genomföra sakkunnigförhör med hjälp av denna teknik.

Bevismedlet syn bör också omfattas av en reglering. Detsamma bör gälla

bevisupptagning som sker med stöd av ärendelagen.

Det är domstolen som avgör frågan på vilket sätt bevisningen skall tas

upp. Som redovisats inledningsvis anser regeringen emellertid att

tillämpning av videokonferens bör bygga på frivillighet åtminstone under

försöksperioden. Vid bedömningen av om bevisupptagningen kan ske

genom videokonferens måste hänsyn tas till parternas inställning i frågan

liksom inställningen hos dem som skall höras.

I promemorian har framhållits att användning av telefon enligt

gällande rätt inte skall komma till användning i sådana situationer vittnen

och målsägande i brottmål anser det vara obehagligt att sitta i

sessionssalen och konfronteras med den tilltalade och att det för den

misstänktes rättssäkerhet är viktigt att de bevis som finns mot honom tas

fram i ljuset på ett sådant sätt att deras vederhäftighet kan granskas

kritiskt.

Frågan om användning av videoteknik i fråga om vittnen och måls-

ägande som känner sig hotade har tagits upp i flera olika sammanhang.

Som framgår ovan har Brottsofferutredningen i sitt betänkande föreslagit

att möjligheten införs. Domstolsverket har i en rapport Domstolarnas

bemötande av allmänheten ett åtgärdsprogram föreslagit att en försöks-

verksamhet med användning av videoteknik skall införas i såväl de

allmänna domstolarna som i förvaltningsdomstolarna. Domstolsverket

framhåller att ett införande av videokonferensteknik skulle betyda

mycket för domstolarnas möjligheter att kunna bemöta parter och andra

på ett gott sätt och att risken för hot eller andra övergrepp kan begränsas.

Frågan om användning av videoteknik har även uppmärksammats i

internationella sammanhang. Europeiska unionens råd har den 23

november 1995 (95/C 327/04) utfärdat en resolution om skydd för

vittnen inom ramen för kampen mot den organiserade internationella

brottsligheten. I resolutionen uppmanas medlemsstaterna att tillförsäkra

vittnen lämpligt skydd. Av den framgår bland annat att en tänkbar

skyddsåtgärd är att skapa möjligheter för vittnen att få vittna på annan

ort, genom användande av audiovisuell teknik.

Som framgått tidigare anser regeringen att huvudregeln skall vara

fysisk inställelse i rättssalen. Det bör även gälla dem som skall höras i

bevissyfte i en rättegång. Skälet för det är att beslutsunderlaget för

domstolen i många fall måste anses vara bättre vid fysisk närvaro i

rättssalen.

Något som bör framhållas i detta sammanhang är att en målsägande

eller ett vittne många gånger måste anses ha ett eget intresse av att få

lämna sin berättelse direkt inför åhörarna. Det är inte givet att en

möjlighet för ett vittne eller en målsägande att få delta i en förhandling

genom videokonferens alltid ligger i deras intresse. Det finns i dag också

ett önskemål om att öka målsägandenas delaktighet i processen. Som

exempel på det kan nämnas att Brottsofferutredningen i sitt betänkande

har föreslagit att även en målsägande som inte för talan ges en frågerätt

beträffande tilltalade, vittnen och sakkunniga. Detta förslag bereds för

närvarande i Regeringskansliet. Närvaro genom videokonferens måste

typiskt sett anses minska målsägandens inflytande i processen.

Enligt regeringens mening bör det dock inte finnas några hinder mot

att använda videokonferens i sådana fall målsägande eller vittnen på

grund av rädsla eller fruktan för sin säkerhet inte anser sig kunna inställa

sig i rättssalen. Möjligheten bör emellertid av ovan angivna skäl

användas med viss återhållsamhet och det får naturligtvis inte ske på

bekostnad av den tilltalades rättssäkerhet.

Berättelser som lämnas under förhör skall protokollföras. Sådana

berättelser får, i stället för att antecknas i domstolens protokoll, tas upp

på fonetisk väg, dvs. genom att ljudet spelas in på en bandspelare, 6 kap.

9 § rättegångsbalken. I dag torde det sällan förekomma att förhör tas upp

på något annat sätt. Berättelser som tas upp genom videokonferens bör

också protokollföras genom att ljudet från konferensen spelas in på en

bandspelare.

5.7 Påföljer för utevaro m.m.

Regeringens bedömning: Bestämmelser om påföljder för underlåtenhet

att delta i förhandling genom videokonferens är för närvarande inte

påkallade.

Regeringens förslag: Den som kallats till ett sammanträde genom

videokonferens skall ha rätt till ersättning för kostnaderna för sin

inställelse.

Promemorians bedömning och förslag stämmer överens med

regeringens.

Remissinstanserna: Sundsvalls tingsrätt och Hovrätten för Övre

Norrland anser att det bör övervägas om inte påföljd för utevaro och för

vägran att medverka bör införas. Riksåklagaren anser att kallelse att

medverka i en förhandling genom videokonferens bör kunna förenas med

en sanktion.

Skälen för regeringens bedömning och förslag: Då reglerna om

användning av telefon i rättegång permanentades behandlades frågan om

behovet av att införa ett system med påföljder för underlåtenhet att

medverka i rättegång genom telefon. Det konstaterades att försöks-

verksamheten byggt på frivillighet och att frivilligheten inte tycktes ha

haft några praktiska nackdelar av betydelse. På grund härav föreslogs

inga påföljder för underlåtenhet att medverka i rättegång genom telefon.

Bestämmelserna om användning av telefon i rättegång har fått en

fakultativ utformning vilket innebär att om det finns anledning att anta att

den som enligt planerna skall medverka i rättegången genom telefon inte

kommer att medverka vid ett telefonsammanträde så får rätten kalla den

som berörs att inställa sig inför rätten på vanligt sätt. Något krav på att

parterna i förväg skall ha samtyckt till att ett sammanträde hålls per

telefon finns inte.

Som framgår ovan anser regeringen att också användning av

videokonferens i rättegång bör bygga på frivillighet, i vart fall under

försöket. Videokonferens kommer dock att kunna utnyttjas i större

utsträckning än telefon. Detta talar för att det kommer att finnas ett behov

av ett sanktionssystem som kan tillgripas vid underlåtenhet att medverka

i rättegång genom videokonferens. Å andra sidan torde ett system med

påföljder bli ganska komplicerat och föra med sig ett inte obetydligt

merarbete för domstolarna. Om det finns anledning att anta att någon inte

kommer att medverka i en videokonferens bör rätten avstå från att

använda denna möjlighet och i stället kalla den som skall delta i

sammanträdet eller förhandlingen på vanligt sätt. Detta gäller för såväl

parter som andra som skall delta i rättegång genom videokonferens.

Något uttalat behov av att införa ett påföljdssystem med sanktioner för

underlåtenhet att medverka i rättegång genom videokonferens torde

därmed inte föreligga.

Den som skall delta i en förhandling genom videokonferens kommer

att få inställa sig till en lokal där den aktuella videokonferensutrustningen

finns tillgänglig. Det kan tänkas att det uppstår kostnader för såväl resa

till och från lokalen där videokonferensanläggningen finns som för

förlorad arbetsinkomst. I flera fall har den som skall medverka i en

rättegång rätt till ersättning för sin inställelse enligt rättegångsbalken

eller ärendelagen. Samma regler bör gälla för dem som kallats att delta i

en rättegång genom videokonferens och det bör därför införas en

bestämmelse om det i försökslagen.

6 Ikraftträdande m.m.

Regeringens förslag: Försöksverksamheten skall pågå i två år. Lagen

skall träda i kraft den 1 januari 2000.

Försöksverksamheten skall utvärderas. Arbetet med utvärderingen

skall ske fortlöpande och inledas i samband med ikraftträdandet av

lagen.

Promemorians förslag innebär att bestämmelserna om användning av

videoteknik förs in i rättegångsbalken. Lagändringarna skall enligt

promemorian träda i kraft den 1 januari 1998.

Skälen för regeringens förslag: Syftet med försöksverksamheten är

att få underlag för bedömningen i frågan om i vilken utsträckning

videokonferensteknik bör kunna användas i rättegång i framtiden. Skälen

för att låta införandet av videokonferensteknik i domstol inledas med en

försöksverksamhet har redovisats i avsnitt 4.2. För att det skall vara

möjligt att få ett bra beslutsunderlag bör försöksverksamheten pågå i två

år. Arbetet med utvärderingen av försöksverksamheten bör inledas redan

i samband med i kraftträdandet.

Det är nödvändigt att de domstolar som skall omfattas av försöks-

verksamheten får rimlig tid för att kunna installera nödvändig utrustning.

Det är också nödvändigt att det finns personal vid domstolarna som har

kompetens att hantera tekniken. För att domstolarna skall hinna vidta

nödvändiga förberedelseåtgärder bör lagen träda i kraft den 1 januari

2000. Lagen bör gälla till utgången av år 2001.

7 Kostnadseffekter m.m.

Införandet av videokonferens i domstol kommer att innebära att det

uppstår kostnader för införskaffande av videokonferensutrustning. Dom-

stolsverket har gjort en beräkning av kostnaderna för en försöks-

verksamhet som omfattar ett begränsat antal domstolar och bedömt att

kostnaden för den utrustning som behövs i domstolslokalerna kan

finansieras inom ramen för domstolsväsendets verksamhet. Några

ytterligare resurser behöver således inte att tillföras domstolsväsendet.

För att en verksamhet med användning av videokonferens skall kunna

fungera effektivt och ändamålsenligt krävs samverkan mellan flera

myndigheter inom rättsväsendet. Sådan samverkan kräver ytterligare

förberedelser och överväganden bl.a. i frågan hos vilka andra myn-

digheter utöver domstolarna videkonferensutrustning bör finnas.

Regeringen avser att uppdra åt Domstolsverket att i samråd med

myndigheter inom rättsväsendet utreda denna fråga.

8 Författningskommentar

1 § Vid handläggningen av mål och ärenden i de allmänna domstolar

som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Domstolsverket

bestämmer får videokonferens användas på försök i enlighet med vad

som föreskrivs i denna lag.

Av paragrafen framgår att videokonferens skall få användas på försök vid

de allmänna domstolarna. De närmare skälen för att införa

videokonferensteknik i rättegång har redovisats i avsnitt 4.2.

Bestämmelserna i lagen är tillämpliga i både under- och överrätt.

2 § En part får delta i ett sammanträde inför rätten enligt rättegångs-

balken genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med partens

inställelse och övriga omständigheter, eller

2. om sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller

olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att

parten inställer sig i rättssalen.

Första stycket gäller inte för en tilltalad i tingsrätt om det finns

anledning att döma till någon annan påföljd än böter, fängelse i högst tre

månader, villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i

förening. Med nämnda påföljder likställs förordnande enligt 34 kap. 1 §

1 brottsbalken, om det inte i samband med förordnandet blir aktuellt att

förklara villkorligt medgiven frihet förverkad i fråga om en strafftid som

överstiger tre månader.

I första stycket anges under vilka förutsättningar parter kan delta i ett

sammanträde genom videokonferens. Bestämmelsen är tillämplig i både

brottmål och tvistemål och omfattar alla typer av sammanträden och

förhandlingar. I lagtexten används dock genomgående ordet sam-

manträde (se Fitger, Rättegångsbalken I 6:1). Bestämmelsen är tillämplig

i både under- och överrätt.

För tvistemålens del innebär det att parter har möjlighet att delta i såväl

sammanträden under förberedelsen som vid huvudförhandling genom

videokonferens.

I fråga om brottmålen gäller att åklagare, målsägande som väckt

enskilt åtal, biträder ett allmänt åtal eller för talan jämte åklagaren, och

tilltalade också har möjlighet att delta i sammanträden och förhandlingar

genom videokonferens. Det innebär till exempel att det är möjligt för

både åklagare och anhållna eller häktade att delta i häktningsförhand-

lingar genom videokonferens. Ett annat exempel är att en misstänkt har

möjlighet att delta i en kvarstadsförhandling genom videokonferens.

För att deltagande i ett sammanträde eller en förhandling genom

videokonferens överhuvudtaget skall vara möjligt fordras dock att en av

de två förutsättningarna som anges i paragrafen är uppfyllda. Rätten

måste göra bedömningen antingen att det lämpligt med hänsyn till

ändamålet med partens inställelse och övriga omständigheter eller att

sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte

står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i

rättssalen.

I fråga om tvistemålen bör de uttalanden som gjorts om i vilka fall en

part skall kunna närvara vid ett sammanträde per telefon tjäna som

utgångspunkt, se prop. 1986/87:89 s. 200. Som redovisats i avsnitt 5.2

bör emellertid utrymmet för att kunna använda videokonferens vara

större. Vid bedömningen av om det är lämpligt att låta en part delta i ett

sammanträde för muntlig förberedelse i ett dispositivt tvistemål genom

videokonferens bör hänsyn tas till intresset av att parterna vill uppnå en

förlikning. Om det finns anledning att anta att eventuella förliknings-

förhandlingar skulle försvåras på grund av användning av videokonferens

bör man avstå från detta alternativ. I indispositiva mål bör parterna som

regel inställa sig i rättssalen till förberedelsen.

I fråga om huvudförhandlingar torde möjligheten att använda

videokonferens i första hand komma till användning i okomplicerade mål

och mål som rör små värden. Ett exempel på mål som bör vara särskilt

väl lämpade är tvistemål om felparkering, i vilka talan enligt lag skall

väckas vid tingsrätten i den ort den olovliga parkeringen har ägt rum.

Men det bör även finnas ett inte oväsentligt utrymme för att låta en part

delta i en förhandling genom videokonferens i dispositiva tvistemål som

rör större värden eller mer komplicerade förhållanden. Det är rätten som

avgör om en part får delta i en förhandling genom videokonferens. Vid

denna prövning bör rätten som regel höra om motparten har några

invändningar. Om parterna i ett disposivt tvistemål är ense om att

videokonferens utgör ett godtagbart alternativ till ett vanligt samman-

träde, för att sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller

olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av närvaro

på vanligt sätt, torde rätten ofta kunna tillåta det. I indispositiva mål bör

rätten var mer försiktig med att tillåta deltagande genom videokonferens.

När det gäller utformningen av 2 § första stycket har Lagrådet

utvecklat sin mening något. Lagrådet har därvid uppmärksammat att den

föreslagna utformningen av lagrummet ger utrymme för en varierande

tillämpning. Som konstaterats i yttrandet har emellertid den föreslagna

regleringen utformats med utgångspunkt i gällande reglering om

användningen av telefon i rättegång. Den föreslagna regleringen är

avsedd att utgöra ett komplement till bestämmelserna i rättegångsbalken

och det finns ett intresse av att bestämmelserna i rättegångsbalken och

den föreslagna försökslagen har en likartad utformning. Med hänsyn

härtill och med beaktande av att erfarenheterna av regleringen om

telefonanvändning i rättegång varit positiva anser regeringen att den

föreslagna formuleringen av 2 § är ändamålsenlig.

Andra stycket innehåller vissa begränsningar såvitt avser en tilltalads

möjlighet att kunna delta i en huvudförhandling genom videokonferens i

tingsrätt. Av det stycket framgår att det inte är möjligt för en tilltalad att

delta i en förhandling genom videokonferens i tingsrätt om det finns

anledning att döma till annan påföljd än böter, fängelse i högst tre

månader, villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i

förening. Med nämnda påföljder likställs förordnande enligt 34 kap. 1 § 1

brottsbalken om det inte i samband med förordnandet blir aktuellt att

förklara villkorligt medgiven frihet förverkad i fråga om en strafftid som

överstiger tre månader. Denna begränsning för den tilltalade att kunna

delta i förhandlingen genom videokonferens stämmer i sak överens med

vad som är föreskrivet i 46 kap. 15 § andra stycket rättegångsbalken om

möjligheten att kunna avgöra ett mål i den tilltalade utevaro. Som

redovisats i avsnitt 5.3.1 kan de uttalanden som gjorts i frågan om när det

kan anses lämpligt att avgöra ett mål i den tilltalades utevaro inte utan

vidare läggas till grund för bedömningen av om det är lämpligt att låta en

tilltalad delta i en förhandling genom videokonferens. Utrymmet för att

låta en tilltalad vara närvarande genom videokonferens bör vara större

med hänsyn till att den tilltalade faktiskt deltar i förhandlingen. Om det

finns behov för rätten att utreda den tilltalades personliga omständigheter

för överväganden i påföljdsfrågan torde det inte sällan vara mindre

lämpligt att den tilltalade deltar i förhandlingen genom videokonferens.

Någon motsvarande begränsning som finns i fråga om möjligheten att

låta en tilltalad delta i en huvudförhandling genom videokonferens i

tingsrätt, finns inte i hovrätt. Det innebär att en tilltalad kan delta i en

huvudförhandling i brottmål genom videokonferens i hovrätt oberoende

av vilken påföljd som det är fråga om i målet.

När de gäller unga lagöverträdare, i första hand unga lagöverträdare i

åldersgruppen 15 17 år, bör utgångspunkten vara att de inte bör delta i

förhandlingar genom videokonferens. De närmare skälen för det har

redovisats i avsnitt 5.3.1.

Med stöd av denna paragraf kommer det även att vara möjligt att låta

såväl åklagare som anhållna eller häktade att delta i en häktnings-

förhandling genom videokonferens. Den som vill inställa sig till en

förhandling i rättssalen har emellertid rätt att göra det, se nedan

kommentaren till 6 §. Om rätten bedömer att en anhållen eller häktad kan

delta i en häktningsförhandling genom videokonferens bör den av

praktiska skäl förvissa sig om att den anhållne eller häktade inte har

någon invändning mot att delta på detta sätt.

3 § Utan hinder av vad som sägs i 16 kap. 2 § konkurslagen (1987:672)

får den som skall kallas till ett sammanträde i ett konkursärende delta i

sammanträdet genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med hans eller hennes

inställelse och övriga omständigheter, eller

2. om sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller

olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att han

eller hon inställer sig i rättssalen.

Av 16 kap. 2 § konkurslagen följer att rättegångsbalkens bestämmelser

om tvistemål skall gälla i tillämpliga delar i konkursärenden, om inte

något annat sägs i konkurslagen. Om handläggningen sker vid för-

handling skall bestämmelserna i rättegångsbalken om huvudförhandling

tillämpas, om inte sakens beskaffenhet motiverar avsteg från det.

Genom denna paragraf blir det möjligt att låta dem som skall kallas till

sammanträden enligt konkurslagen att delta i sammanträdet eller

förhandlingen genom videokonferens om någon av de två i paragrafen

angivna förutsättningarna är uppfyllda. Dessa förutsättningar stämmer

överens med vad som är föreskrivet för parter i brottmål och tvistemål.

Det bör noteras att det i för närvarande inte finns någon möjlighet att

använda telefon vid sammanträden i konkursärenden om det inte är fråga

om bevisupptagning.

Videokonferens bör exempelvis kunna komma till användning för

konkursborgenären vid konkursförhandlingar då konkursgäldenären med

stor sannolikhet kommer att utebli. Som framgår i avsnitt 5.5 innebär

denna bestämmelse att det kommer att finnas möjlighet att delta i ett

edgångssammanträde genom videokonferens. Möjligheten att låta

gäldenärer delta i edgångssammanträden genom videokonferens bör dock

användas med försiktighet. Ett exempel där det kan tänkas vara lämpligt

är då en likvidator skall avlägga ed. Men det kan även tänkas att det finns

andra situationer då det kan vara lämpligt eller då kostnaderna för en

inställelse inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att den som

skall kallas kommer till domstolen.

4 § En part får delta i ett sammanträde enligt lagen (1996:242) om

domstolsärenden genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till sammanträdets ändamål och

övriga omständigheter, eller

2. om sammanträdet skulle medföra kostnader eller olägenheter som

inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i

rättssalen.

Av denna paragraf följer att det är möjligt att använda videokonferens-

teknik också vid sammanträden i domstolsärenden om någon av de två i

paragrafen angivna förutsättningarna är uppfyllda. De angivna förut-

sättningarna stämmer i huvudsak överens med vad som är föreskrivet i

19 § lagen (1996:242) om domstolsärenden i fråga om möjligheten att

hålla sammanträde per telefon.

5 § Bevisning får tas upp genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga

omständigheter, eller

2. om bevisupptagning enligt reglerna i rättegångsbalken skulle

medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande

till betydelsen av att bevisningen tas upp på ett sådant sätt.

Första stycket gäller även bevisupptagning enligt lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

I paragrafens första stycke anges under vilka förutsättningar det är

möjligt att ta upp bevisning genom användning av videokonferens.

Paragrafen omfattar både bevisupptagning under huvudförhandling

och utom huvudförhandling. Det är även möjligt att med stöd av denna

paragraf ta upp bevisning genom videokonferens till framtida säkerhet.

Användning av videokonferens vid bevisupptagning torde i första hand

komma i fråga vid förhör med vittnen och målsägande. Med stöd av

denna bestämmelse är det emellertid även möjligt att ta upp förhör med

parter och sakkunniga. Bevismedlet syn omfattas också av regleringen.

Syn genom videokonferens kan tänkas komma till användning

exempelvis i samband med ett sakkunnigförhör som sker genom

videokonferens.

De uttalanden som gjorts om i vilka situationer det är lämpligt att låta

bevisupptagning ske genom telefon bör tjäna som utgångspunkt för

bedömningen av om det är lämpligt att ta upp bevisning genom

videokonferens, se prop. 1986/87:89 s 220. Möjligheterna till värdering

av bevisningen får inte bli lidande av att upptagningen sker genom

videokonferens. Vid användning av videokonferens torde möjligheterna

att kunna värdera bevisning typiskt sett vara bättre än vid användning av

telefon och som redovisats i avsnitt 5.6 torde utrymmet för

bevisupptagning genom videokonferens vara större än utrymmet för att

kunna använda telefon. Videokonferens bör även kunna användas i fall

målsägande eller vittnen på grund av rädsla eller fruktan för sin säkerhet

inte anser sig kunna inställa sig i rättssalen. På de i avsnitt 5.6 redovisade

skälen bör denna möjlighet emellertid användas med viss återhållsamhet.

Av andra stycket följer att bevisupptagning som sker med stöd av

ärendelagen också omfattas av regleringen.

6 § I fråga om den som kallas till ett sammanträde genom videokonferens

gäller inte bestämmelserna i rättegångsbalken, konkurslagen (1987:672)

eller lagen (1996:242) om domstolsärenden om kallelser och före-

lägganden och om påföljder för utevaro. Kallelse till sammanträde

genom videokonferens skall ske på det sätt som rätten finner lämpligt.

Den som har kallats att delta i en förhandling genom videokonferens

men som motsätter sig att delta på detta sätt, har rätt att inställa sig i

rättssalen.

Den som deltar i ett sammanträde genom videokonferens med stöd av

denna lag skall anses ha inställt sig inför rätten.

I denna paragraf finns allmänna bestämmelser som gäller vid användning

av videokonferens i rättegång.

Av första stycket följer att bestämmelserna i rättegångsbalken,

konkurslagen (1987:672) eller lagen (1996:242) om domstolsärenden om

förelägganden och påföljder för utevaro inte gäller. De närmare skälen

för det har redovisats i avsnitt 5.7. Kallelse till sammanträde genom

videokonferens skall i stället utformas på det sätt som rätten finner

lämpligt. Det krävs inte att den som skall höras lämnar något samtycke.

Om rätten finner att det finns förutsättningar att låta någon delta i en

förhandling på detta sätt, skall domstolen kalla personen i fråga att

inställa sig till den plats där den aktuella videokonferensutrustningen

finns. Vid bedömningen av om det är lämpligt ligger självklart frågan om

det är sannolikt att den som enligt rättens bedömning kan delta i en

förhandling genom videokonferens kommer att delta på detta sätt. Om

rätten bedömer att det finns risk för att den som skall delta på detta sätt

inte kommer att medverka vid en videokonferens bör man avstå från att

använda denna möjlighet. I de flesta fallen kommer initiativet till

deltagande genom videokonferens sannolikt att komma från parten eller

den som skall höras och frågan torde då inte vålla något större problem.

Av andra stycket framgår att den som inte vill delta i en förhandling

genom videokonferens har rätt att få inställa sig till förhandlingen på

vanligt sätt. Om den som får en kallelse att inställa sig till en

videokonferens föredrar att komma till domstolen bör det ankomma på

honom eller henne att underrätta rätten om det. Om det kommer fram

något som gör att det finns anledning för rätten att anta att någon som har

kallats att delta i en förhandling genom videokonferens inte kommer att

medverka bör den dock inte förhålla sig passiv utan snarast möjligt vidta

nödvändiga åtgärder för att förhandlingen skall kunna genomföras.

Som framgår av första stycket skall rätten utforma kallelsen på det sätt

den finner det lämpligt. Av kallelsen bör dock framgå att den som kallats

att delta i ett sammanträde genom videokonferens har rätt att inställa sig i

rättssalen.

Av sista stycket framgår att den som deltar i ett sammanträde genom

videokonferens med stöd av denna lag skall anses ha inställt sig inför

rätten. Härav följer att den som deltar i ett sammanträde genom video-

konferens skall anses ha inställt sig på samma sätt som om inställelsen

rent faktiskt ägt rum i rättssalen. Det innebär exempelvis att en part som

deltar i ett sammanträde genom videokonferens och inställer sig genom

ett ombud i rättssalen, skall anses ha inställt sig både personligen och

genom ombud inför rätten. Det innebär vidare att om en part företräds av

en ställföreträdare eller ett ombud som deltar i sammanträdet genom

videokonferens så har parten inställt sig inför rätten genom

ställföreträdaren eller ombudet.

7 § Den som har kallats till ett sammanträde genom videokonferens har

rätt till ersättning i enlighet med vad som sägs i rättegångsbalken eller

lagen (1996:242) om domstolsärenden.

De som kallats att delta i ett sammanträde genom videokonferens

kommer att i stället för att inställa sig till den domstol där samman-

trädet eller förhandlingen äger rum få inställa sig i den lokal där

videokonferensutrustningen finns. Det kommer följaktligen att kunna

uppstå kostnader för den som kallas att delta i ett sammanträde eller

förhandling genom videokonferens. Av denna paragraf följer att den som

har kallats till ett sammanträde på detta sätt har rätt till ersättning i

enlighet med vad som sägs i rättegångsbalken och lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

8 § Utan hinder av vad som sägs i 5 kap. 9 § rättegångsbalken om förbud

mot fotografering får videokonferens användas i enlighet med vad som

föreskrivs i denna lag.

Enligt 5 kap. 9 § rättegångsbalken är det förbjudet att fotografera i

rättssalen. För att bestämmelserna i försökslagen inte skall stå i strid mot

det så kallade fotograferingsförbudet i rättegångsbalken måste dessa

undantas från förbudet. Genom denna bestämmelse möjliggörs använd-

ning av videokonferensutrustning i rättssalen.

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs i fråga om rättegångsbalken

dels att 5 kap. 9 §, 9 kap. 5 §, 42 kap. 20 §, 43 kap. 8§, 45 kap. 13 §,

46 kap. 7 §, 50 kap. 10 §, 51 kap. 10 §, 52 kap. 11 § och 55 kap. 15 §

skall ha följande lydelse,

dels att det i balken skall införas fyra nya paragrafer, 11 kap. 4 a §,

20 kap. 14 a §, 21 kap. 1 a § och 35 kap. 15 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

9 §

Det ankommer på rättens

ordförande att upprätthålla ord-

ningen vid rättens sammanträden

och att meddela de föreskrifter

som behövs. Han får utvisa den

som stör förhandlingen eller på

annat sätt uppträder otillbörligt.

Han får också begränsa antalet

åhörare i rättssalen för att undvika

trängsel. Rätten får förbjuda att

annan tar upp förhör på fonetisk

väg, om det kan antas att upp-

tagningen så besvärar den som

hörs att det blir till men för

utredningen. Fotografi får inte tas

i rättssalen.

Det ankommer på rättens

ordförande att upprätthålla ord-

ningen vid rättens sammanträden

och att meddela de föreskrifter

som behövs. Han får utvisa den

som stör förhandlingen eller på

annat sätt uppträder otillbörligt.

Han får också begränsa antalet

åhörare i rättssalen för att undvika

trängsel. Rätten får förbjuda att

annan tar upp förhör på fonetisk

väg, om det kan antas att upp-

tagningen så besvärar den som

hörs att det blir till men för

utredningen. Fotografering eller

annan bildupptagning får inte ske

i rättssalen i andra fall än som

avses i 11 kap. 4 a §, 20 kap. 14 a

§ första stycket, 21 kap. 1 a § och

35 kap. 15 §.

Om någon som har utvisats tränger sig in i rättssalen eller om någon i

övrigt inte lyder en tillsägelse som har meddelats för att upprätthålla

ordningen får rätten förordna att han omedelbart skall tas i häkte och

kvarhållas där så länge sammanträdet varar, dock inte längre än tre dagar.

Om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar finns särskilda

föreskrifter.

9 kap.

5 §

Den som vid sammanträde inför

rätten stör förhandlingen eller

fotograferar i rättssalen eller bryter

mot föreskrift eller förbud, som

har meddelats med stöd av 5 kap.

9 §, döms till penningböter. Till

samma straff döms den som

muntligen inför rätten eller i rätte-

gångsskrift uttalar sig otillbörligt.

Den som vid sammanträde inför

rätten stör förhandlingen eller, i

strid mot 5 kap. 9 §, fotograferar i

rättssalen eller bryter mot före-

skrift eller förbud, som har med-

delats med stöd av 5 kap. 9 §,

döms till penningböter. Till

samma straff döms den som munt-

ligen inför rätten eller i rättegångs-

skrift uttalar sig otillbörligt.

11 kap.

4 a §

En part får infinna sig vid en

förhandling inför rätten genom

bild- och ljudöverföring

1. om det är lämpligt med

hänsyn till ändamålet med hans

inställelse och övriga omständig-

heter, eller

2. om förhandlingen annars

skulle medföra kostnader eller

olägenheter som inte står i rimligt

förhållande till betydelsen av att

parten är närvarande på vanligt

sätt.

Under samma förutsättningar

som anges i första stycket får en

part infinna sig genom telefon vid

ett sammanträde för förberedelse

och vid en huvudförhandling i

förenklad form som hålls i

omedelbart samband med för-

beredelsesammanträdet.

Reglerna i denna balk om

kallelser och förelägganden och

om påföljder för utevaro gäller

inte för en part som får infinna sig

vid rätten genom bild- och

ljudöverföring eller genom telefon.

20 kap.

14 a §

Åklagaren får infinna sig vid

rättens förhandlingar genom bild-

och ljuöverföring.

Vad i 11 kap. 2 5 §§ är stadgat

om part och ställföreträdare i

tvistemål tillämpas beträffande

målsägande, även om han ej för

talan.

Om rättegångsombud för måls-

ägande gäller vad i 12 kap. är

stadgat.

21 kap.

1 a §

Den misstänkte får infinna sig

vid en förhandling inför rätten

genom bild- och ljudöverföring

1. om det är lämpligt med

hänsyn till ändamålet med hans

inställelse och övriga omständig-

heter, eller

2. om förhandlingen annars

skulle medföra kostnader eller

olägenheter som inte står i rimligt

förhållande till betydelsen av att

han är närvarande på vanligt sätt.

Första stycket gäller inte

1. häktningsförhandlingar i

tingsrätt

2. huvudförhandlingar i tings-

rätt i mål där det finns anledning

att döma till annan påföljd än

böter.

Under samma förutsättningar

som anges i första stycket får den

misstänkte infinna sig genom

telefon vid ett sammanträde för

förberedelse och ett sammanträde

enligt 52 kap.

Reglerna i denna balk om

kallelser och förelägganden och

om påföljder för utevaro gäller

inte för en misstänkt som får

infinna sig vid rätten genom bild-

och ljudöverföring eller genom

telefon.

35 kap.

15 §

Bevisning får tas upp genom

bild- och ljudöverföring eller

genom telefon

1. om det är lämpligt med

hänsyn till bevisningens art och

övriga omständigheter, eller

2. om bevisupptagning enligt

vanliga regler skulle medföra

kostnader eller olägenheter som

inte står i rimligt förhållande till

betydelsen av att bevisningen tas

upp på sådant sätt.

Vid bevisupptagning genom

bild- och ljudöverföring eller

genom telefon gäller inte reglerna

i denna balk om kallelser och

förelägganden och om påföljder

för utevaro.

42 kap.

20 §

Så snart förberedelsen avslutats

skall rätten, om målet inte avgjorts

enligt 18 §, bestämma tid för

huvudförhandling, om möjligt efter

samråd med parterna. Huvud-

förhandling för handläggning av

rättegångsfråga eller del av saken,

som kan avgöras särskilt, får hållas

även om förberedelsen av målet i

övrigt inte har avslutats.

Rätten skall så snart som möjligt

bestämma tid för huvudförhand-

ling. Huvudförhandling för hand-

läggning av rättegångsfråga eller

del av saken, som kan avgöras

särskilt, får hållas även om

förberedelsen av målet i övrigt inte

har avslutats.

Huvudförhandlingen får med parternas samtycke hållas i förenklad

form, om det är möjligt med hänsyn till reglerna i 43 kap. 2 §. Sådan

huvudförhandling kan äga rum i omedelbart samband med förberedelsen

eller, under förutsättning att samma domare sitter i rätten, inom femton

dagar från den dag då den muntliga förberedelsen avslutades. Oavsett

parternas samtycke får huvudförhandling i förenklad form hållas i

omedelbart samband med förberedelsen, om saken är uppenbar.

Om muntlig förberedelse hålls

per telefon, får även huvudför-

handling i förenklad form hållas

per telefon i omedelbart samband

med förberedelsen.

Vid huvudförhandling i förenklad form skall vad som ägt rum under

det sammanträde då den muntliga förberedelsen avslutades anses ha ägt

rum även vid huvudförhandlingen utan att det behöver upprepas vid

denna.

43 kap.

8 §

Sedan parterna utvecklat sin talan, skall bevisningen förebringas.

Skall en part höras i bevissyfte, bör förhöret äga rum innan

vittnesbevisning tas upp rörande den omständighet förhöret gäller.

Rätten får förordna att skriftliga bevis skall anses upptagna vid

huvudförhandlingen utan att de läses upp vid denna. Detta får ske endast

om parterna medger det, rättens ledamöter tagit del av bevisen och det

inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna.

Bevisning får vid huvud-

förhandling tas upp per telefon,

om det är lämpligt med hänsyn till

bevisningens art och övriga

omständigheter eller om bevis-

upptagning enligt vanliga regler

skulle medföra kostnader eller

olägenheter som inte står i rimligt

förhållande till betydelsen av att

bevisningen tas upp på sådant sätt.

Vid bevisupptagning per telefon

gäller inte reglerna i denna balk

om kallelser och förelägganden

och om påföljder för utevaro.

45 kap.

13 §

Om särskilda skäl föreligger, får rätten hålla sammanträde för

förberedelse med parter och andra som berörs. I fråga om kallelse av

parter skall 15 § tillämpas.

Uteblir någon som kallats till sammanträdet, får detta ändå hållas, om

det främjar förberedelsens syfte. Om den som uteblivit förelagts vite, får

rätten besluta att nytt vite skall föreläggas eller att han skall hämtas till

rätten.

Vad som sägs om sammanträde

per telefon i 42 kap. 10 § skall

gälla även vid sammanträde enligt

denna paragraf.

46 kap.

7 §

Rätten får förordna att skriftliga bevis skall anses upptagna vid

huvudförhandlingen utan att de läses upp vid denna. Detta får ske endast

om parterna medger det, rättens ledamöter tagit del av bevisen och det

inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna.

Bevisning får vid huvudför-

handling tas upp per telefon, om

det är lämpligt med hänsyn till

bevisningens art och övriga

omständigheter eller om bevis-

upptagning enligt vanliga regler

skulle medföra kostnader eller

olägenheter som inte står i rimligt

förhållande till betydelsen av att

bevisningen tas upp på sådant sätt.

Vid bevisupptagning per telefon

gäller inte reglerna i denna balk

om kallelser och förelägganden

och om påföljder för utevaro.

50 kap.

10 §

Hovrätten skall sända över svarsskrivelsen till klaganden.

Om det behövs, får hovrätten besluta om ytterligare skriftväxling under

förberedelsen. Hovrätten får också meddela närmare bestämmelser om

skriftväxlingen och därvid bestämma i vilket avseende parten skall yttra

sig. En part får föreläggas att ge in mer än en skrivelse endast om det

finns särskilda skäl.

Under förberedelsen får sammanträde hållas, om det behövs för en

ändamålsenlig handläggning av målet.

Vad som sagts om sammanträde

per telefon i 42 kap. 10 § skall

gälla även vid sammanträde enligt

denna paragraf.

51 kap.

10 §

Hovrätten skall sända över svarsskrivelsen till klaganden. Uppgift om

målsägandes eller vittnens ålder, yrke och bostadsadress som saknar

betydelse för åtalet skall inte framgå av de handlingar som sänds över till

den tilltalade i mål om allmänt åtal.

Om det behövs, får hovrätten besluta om ytterligare skriftväxling under

förberedelsen. Hovrätten får också meddela närmare bestämmelser om

skriftväxlingen och därvid bestämma i vilket avseende parten skall yttra

sig. En part får föreläggas att ge in mer än en skrivelse endast om det

finns särskilda skäl.

Under förberedelsen får sammanträde hållas, om det behövs för en

ändamålsenlig handläggning av målet. Hovrätten får besluta att den som

är anhållen eller häktad skall inställas till sammanträdet.

Vad som sagts om sammanträde

per telefon i 45 kap. 13 § och

47 kap. 10 § skall gälla även vid

sammanträde enligt denna para-

graf.

52 kap.

11 §

Om det är nödvändigt för utredningen i målet att en part eller någon

annan hörs muntligen, får hovrätten besluta om detta på lämpligt sätt.

Hovrätten skall besluta att den som är anhållen eller häktad skall inställas

till förhöret.

Det som sägs i 43 kap. 8 §

fjärde stycket gäller även vid ett

förhör enligt första stycket.

Om hovrätten beslutat häkta någon som inte är personligen närvarande

vid rätten, skall 24 kap. 17 § tredje och fjärde styckena tillämpas.

55 kap.

15 §

Vid rättegången i Högsta domstolen skall i övrigt följande bestäm-

melser tillämpas:

1. i tvistemål, 50 kap. 10 §

tredje och fjärde styckena, 12 §,

14 22 §§, 24 § och 25 § första och

andra styckena och

1. i tvistemål, 50 kap. 10 §

tredje stycket, 12 §, 14 22 §§, 24 §

och 25 § första och andra styckena

och

2. i brottmål, 51 kap. 8 § fjärde

stycket, 10 § tredje och fjärde

styckena, 12 §, 14 22 §§, samt

23 a, 24, 25 och 30 §§.

2. i brottmål, 51 kap. 8 § fjärde

stycket, 10 § tredje stycket 12 §,

14 22 §§, samt 23 a, 24, 25 och

30 §§.

Det som sägs i 50 kap. 26-29 §§ rörande tvistemål samt i 51 kap. 26-29

§§ rörande brottmål om undanröjande av tingsrätts dom och om

återförvisning gäller för Högsta domstolen i fråga om lägre rätts dom.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

Härigenom föreskrivs att 16 kap. 2 § konkurslagen skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 kap.

2 §

I konkursärenden gäller rättegångsbalkens bestämmelser om tvistemål

i tillämpliga delar, om inte något annat sägs i denna lag. Sker hand-

läggningen vid förhandling, tillämpas bestämmelserna om huvud-

förhandling i tvistemål, om inte sakens beskaffenhet motiverar avsteg

därifrån.

Om den som har kallats till en förhandling uteblir, hindrar det inte att

den fråga som förhandlingen gäller prövas och avgörs.

Vid ett sammanträde för

prövning av en konkursansökan

får parterna infinna sig genom

bild- och ljudöverföring eller

genom telefon under de förut-

sättningar som anges i 11 kap.

4 a § första stycket rättegångs-

balken.

Den som skall infinna sig vid

sammanträde inför rätten under

handläggningen av konkursen får

göra det genom bild- och

ljudöverföring eller genom telefon

under de förutsättningar som

anges i 11 kap. 4 a § första stycket

rättegångsbalken.

Rättens avgörande sker genom beslut.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:242) om

domstolsärenden

Härigenom föreskrivs att 19, 23, 24 och 25 §§ lagen (1996:242) om

domstolsärenden skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §

Ett sammanträde får hållas på

telefon, om det är lämpligt med

hänsyn till sammanträdets ända-

mål och övriga omständigheter

eller om ett sammanträde inför

domstolen skulle medföra kost-

nader och olägenheter som inte

står i rimligt förhållande till

betydelsen av att sammanträdet

hålls inför domstolen.

En part får infinna sig vid ett

sammanträde genom bild- och

ljudöverföring eller genom telefon

1. om det är lämpligt med

hänsyn till ändamålet med hans

inställelse och övriga omständig-

heter, eller

2. om sammanträdet annars

skulle medföra kostnader eller

olägenheter som inte står i rimligt

förhållande till betydelsen av att

parten är närvarande på vanligt

sätt.

För sammanträden som hålls på

telefon gäller inte bestämmelserna

i 18 §.

Reglerna i 18 och 20 §§ gäller

inte för en part som får infinna sig

genom bild- och ljudöverföring

eller genom telefon.

23 §

I fråga om bevisning i allmänhet

tillämpas 35 kap. 1 7 och 10 12

§§ rättegångsbalken.

I fråga om bevisning i allmänhet

tillämpas 35 kap. 1 7, 10 12 och

15 §§ rättegångsbalken.

Skriftliga handlingar vilka åberopas som bevis skall ges in till

domstolen utan dröjsmål. Detsamma gäller sådana föremål vilka

åberopas som bevis och kan flyttas till domstolen. Om det behövs får

domstolen förelägga den part som åberopat beviset att inom en viss tid ge

in detta. I föreläggandet skall det tas in en upplysning om att ärendet kan

komma att avgöras även om parten inte gett in beviset.

24 §

Vid sammanträde får vittnesförhör hållas. Förhöret får hållas under ed.

I övrigt tillämpas 36 kap. 1 18 och 20 25 §§ rättegångsbalken på

förhöret.

Förhöret får hållas på telefon,

om det är lämpligt med hänsyn till

bevisningens art och övriga

omständigheter eller om bevis-

upptagning vid ett sammanträde

inför domstolen skulle medföra

kostnader eller olägenheter som

inte står i rimligt förhållande till

betydelsen av att bevisningen tas

upp på sådant sätt. Vid bevis-

upptagning på telefon gäller inte

rättegångsbalkens bestämmelser

om kallelser och förelägganden

och om påföljder för utevaro.

25 §

I fråga om skriftliga bevis

tillämpas 38 kap. 1 5 och 7 9 §§

rättegångsbalken. I fråga om syn

tillämpas 39 kap. 1 och 4 5 §§

rättegångsbalken. I fråga om

sakkunnig tillämpas 40 kap. rätte-

gångsbalken, dock inte hänvis-

ningen i 11 § till 36 kap. 19 §

rättegångsbalken. Förhör med

sakkunniga får hållas på telefon

enligt 24 § andra stycket.

I fråga om skriftliga bevis

tillämpas 38 kap. 1 5 och 7 9 §§

rättegångsbalken. I fråga om syn

tillämpas 39 kap. 1 och 4 5 §§

rättegångsbalken. I fråga om

sakkunnig tillämpas 40 kap. rätte-

gångsbalken, dock inte hänvis-

ningen i 11 § till 36 kap. 19 §

rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över departementspromemorian Domstolsförfarandet

Förslag till förbättringar (Ds 1997:7)

Yttranden över departementspromemorian har avgetts av Riksdagens

ombudsmän, Svea hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge,

Hovrätten för Övre Norrland, Stockholms tingsrätt, Södertälje tingsrätt,

Falu tingsrätt, Linköpings tingsrätt, Lunds tingsrätt, Halmstads tingsrätt,

Göteborgs tingsrätt, Sundsvalls tingsrätt, Kammarrätten i Göteborg,

Länsrätten i Gävleborgs län, Justitiekanslern, Domstolsverket, Riks-

åklagaren, Rikspolisstyrelsen, Kriminalvårdsstyrelsen, Brottsoffermyn-

digheten, Konsumentverket, Juridiska fakultetsnämnden vid Lunds

universitet, Sveriges advokatsamfund, Sveriges Domareförbund,

Nämndemannaförbundet, Föreningen jurister vid Sveriges allmänna

advokatbyråer, Sammanslutningen för Sveriges Juridiska Byråer,

Brottsofferjourernas Riksförbund (BOJ), Riksorganisation för

kvinnojourer i Sverige (ROKS), ST-Domstol, Kvinnohuset i Örebro.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över betänkandet Brottsoffer Vad har gjorts? Vad bör

göras? (SOU 1998:40)

Yttranden över Brottsofferutreningens betänkande Brottsoffer Vad har

gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40) har avgetts av Riksdagens

ombudsmän, Svea hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge,

Stockholms tingsrätt, Helsigborgs tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Växjö

tingsrätt, Örebro tingsrätt, Gävle tingsrätt, Sundsvalls tingsrätt, Luleå

tingsrätt, Justitiekanslern, Domstolsverket, Rättshjälpsmyndigheten,

Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Kriminalvårdsstyrelsen, Ekobrotts-

myndigheten, Brottsförebyggande rådet, Brottsoffermyndigheten, Riks-

försäkringsverket, Socialstyrelsen, Rättsmedicinalverket, Folkhälso-

institutet, Statens institutionsstyrelse, Barnombudsmannen, Riks-

skatteverket, Nämndemännens Riksförbund, Juridiska fakulteten vid

Uppsala universitet, Medicinska fakulteten vid Linköpings universitet,

Samhällsvetenskapliga fakulteten vid Lunds universitet, Kriminologiska

institutionen vid Stockholms universitet, Svenska kommunförbundet,

Huddinge kommun, Lunds kommun, Göteborgs kommun, Kalmar

kommun, Östersunds kommun, Kiruna kommun, Landstingsförbundet,

Stockholms läns landsting, Västernorrlands läns landsting,

Rikskvinnocentrum, Svenska Läkarsällskapet, Sveriges Läkarförbund,

Sveriges Akademikers centralorganisation, Landsorganisationen i

Sverige, Svenska arbetsgivareföreningen, Sveriges advokatsamfund,

Sveriges Domareförbund, Vårdförbundet SHSTF, Föreningen Sveriges

Socialchefer, Sveriges Psykologförbund, Försäkringsförbundet, Svensk

Handel, Svenska kyrkans centralstyrelse, Brottsofferjourernas

riksförbund, Riksorganisationen för kvinnojourer i Sverige, Sveriges

Kvinnojourers riksförbund, Rädda Barnens riksorganisation,

Riksförbundet Barnens Rätt i Samhället (BRIS), Svenska Röda Korset,

Sveriges Riksförbund för brottsdrabbade resenärer, Föreningen

Brottsoffer, Riksorganisationen för anhöriga till våldsdödade, Umeå

Brottsofferjour, Finansförbundet.

Lagrådsremissens lagförslag

Föslag till lag om videokonferens i rättegång

Härigenom föreskrivs följande

1 § Vid handläggningen av mål och ärenden i de allmänna domstolar som

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Domstolsverket

bestämmer får videokonferens användas på försök i enlighet med vad

som föreskrivs i denna lag.

2 § En part får delta i ett sammanträde inför rätten enligt rättegångs-

balken genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med partens inställelse

och övriga omständigheter, eller

2. om sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller olägenheter

som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig

i rättssalen.

Första stycket gäller inte för en tilltalad i tingsrätt om det finns

anledning att döma till någon annan påföljd än böter, fängelse i högst tre

månader, villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i

förening. Med sådana påföljder likställs förordnande enligt 34 kap. 1 § 1

brottsbalken, om det inte i samband med förordnandet blir aktuellt att

förklara villkorligt medgiven frihet förverkad i fråga om en strafftid som

överstiger tre månader.

3 § Utan hinder av vad som sägs i 16 kap. 2 § konkurslagen (1987:672)

får den som skall kallas till ett sammanträde i ett konkursärende delta i

sammanträdet genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med hans eller hennes

inställelse och övriga omständigheter, eller

2. om sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller olägenheter

som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att han eller hon

inställer sig i rättssalen.

4 § En part får delta i ett sammanträde enligt lagen (1996:242) om

domstolsärenden genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till sammanträdets ändamål och

övriga omständigheter, eller

2. om sammanträdet skulle medföra kostnader eller olägenheter som

inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i

rättssalen.

5 § Bevisning får tas upp genom videokonferens

1. om det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga

omständigheter, eller

2. om bevisupptagning enligt reglerna i rättegångsbalken skulle

medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till

betydelsen av att bevisningen tas upp på ett sådant sätt.

Första stycket gäller även bevisupptagning enligt lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

6 § I fråga om den som kallas till ett sammanträde genom videokonferens

gäller inte bestämmelserna i rättegångsbalken, konkurslagen (1987:672)

och lagen (1996:242) om domstolsärenden om kallelser och

förelägganden och om påföljder för utevaro. Kallelse till sammanträde

genom videokonferens skall ske på det sätt som rätten finner lämpligt.

Den som har kallats att delta i en förhandling genom videokonferens

men som motsätter sig att delta på detta sätt, har rätt att inställa sig i

rättssalen.

Den som deltar i ett sammanträde genom videokonferens med stöd av

denna lag skall anses ha inställt sig inför rätten.

7 § Den som har kallats till ett sammanträde genom videokonferens har

rätt till ersättning i enlighet med vad som sägs i rättegångsbalken och

lagen (1996:242) om domstolsärenden.

8 § Utan hinder av vad som sägs i 5 kap. 9 § rättegångsbalken om förbud

mot fotografering får videokonferens användas i enlighet med vad som

föreskrivs i denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och gäller till utgången av

år 2001.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-02-18

Närvarande: f.d. justitierådet Per Jermsten, justitierådet Ingegerd

Westlander, regeringsrådet Susanne Billum.

Enligt en lagrådsremiss den 4 februari 1999 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag

(1999:000) om försöksverksamhet med videokonferens i rättegång.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Monika

Sörbom.

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Den föreslagna lagen har utformats med utgångspunkt bl.a. i gällande

reglering om användningen av telefon i rättsskipningen och

möjligheterna att pröva brottmål i den tilltalades utevaro.

I förhållande till promemorians förslag innebär remissen en väsentlig

utvidgning av de formella förutsättningarna att använda videkonferens i

brottmål. Det blir bl.a. tillåtet att utnyttja den nya tekniken i fall som i

praktiken förmodligen blir ganska ovanliga, t.ex. vid huvudförhandling i

brottmål i vilket påföljden kan bli relativt sträng och i överrätt mycket

sträng samt vid förhandling där en fråga om häktning behandlas för

första gången. Eftersom det gäller en försöksverksamhet är det i och för

sig naturligt att den föreslagna regleringen medger att erfarenheterna från

verksamheten kan bli så omfattande och allsidiga som möjligt.

Enligt vad som upplysts under föredragningen inför Lagrådet avses

åtta tingsrätter och tre hovrätter medverka i den tvååriga

försöksverksamheten. Med hänsyn härtill och till vad som nyss anförts

om de formella förutsättningarna att använda den nya tekniken i

brottmål, finner Lagrådet anledning fästa uppmärksamheten på hur 2 §

första stycket i förslaget har utformats. Den naturliga tolkningen av

bestämmelsen är att prövningen primärt alltid gäller lämplighetsfrågan

(1). Den därpå eventuellt följande bedömningen gäller om sammanträdet

 annars skulle medföra kostnader eller olägenheter av viss betydenhet.

En sådan alternativ prövning förutsätts således bli aktuell endast i fall där

det ansetts tveksamt, mindre lämpligt eller till och med direkt olämpligt

med en videokonferens. Den därvid nödvändiga avvägningen skall ske

inom ramen för en bedömning huruvida kostnaderna eller olägenheterna

 inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i

rättssalen. Enligt Lagrådets mening visar det sagda att utrymmet för en

alternativ bedömning enligt punkt 2 i stycket i praktiken kan bli ytterst

varierande. I mer extrema fall skulle det rent av kunna te sig stötande att

överhuvudtaget beakta kostnadsaspekter.

Då det nyss anförda i sig framstår som tämligen självklart och det i

remissen betonats att resultaten av försöksverksamheten skall utvärderas

fortlöpande, och inledas redan i samband med lagens ikraftträdande, har

Lagrådet emellertid inga avgörande invändningar mot den föreslagna

regleringen.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 mars 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1998/99:65 Videokonferens i rättegång.

 Senaste lydelse 1981:1065.

 Senaste lydelse 1991:241.

 Senaste lydelse 1987:747. Ändringen innebär bl.a. att tredje stycket upphävs.

 Senaste lydelse 1987:747. Ändringen innebär att fjärde stycket upphävs.

 Senaste lydelse 1987:747. Ändringen innebär att tredje stycket upphävs.

 Senaste lydelse 1987:747. Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

 Senaste lydelse 1994:1034. Ändringen innebär att fjärde stycket upphävs.

 Senaste lydelse 1994:1034. Ändringen innebär att fjärde stycket upphävs.

 Senaste lydelse 1994:1034. Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

 Senaste lydelse 1994:1034.

 Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

Prop. 1998/99:65

33

1

Prop. 1998/99:65

Prop. 1998/99:65

Bilaga 1

44

Prop. 1998/99:65

Bilaga 1

34

Prop. 1998/99:65

Bilaga 2

Prop. 1998/99:65

49

Prop. 1998/99:65

Bilaga 3

48

Prop. 1998/99:65

Bilaga 4

Prop. 1998/99:65

Bilaga 4

Prop. 1998/99:65

Bilaga 5

Prop. 1998/99:65

Bilaga 5

1

Prop. 1998/99:65

50