Regeringens proposition 1990/91:88

om energipolitiken

Prop. 1990/91:88

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 14 februari 1991 för de åtgärder och de ända­mål som framgår av föredragandenas hemställan.

På regeringens vägnar 

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Rune[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Energipolitikens mål är att på kort och lång sikt trygga tillgången på el och annan energi på med omvärlden konkurrenskraftiga villkor. Härigenom främjas en god ekonomisk och social ulveckling i Sverige. Energipolitiken skall utgå ifrån vad natur och miljö kan bära.

Omställningen av energisystemet måste, vid sidan av säkerhetskraven, ske med hänsyn till behovel av elektrisk krafl för upprätthållande av sysselsättning och välfärd. När kärnkraftsavvecklingen kan inledas och i vilken takt den kan ske avgörs av resultaten av hushållningen med el, tillförseln av el från miljöacceptabel kraftproduktion och möjligheterna alt bibehålla internationellt konkurrenskraftiga elpriser.

Regeringen tog hösten 1990 initiativ till överläggningar med företrädare för riksdagspartierna folkpartiet liberalerna och centerpartiet i syfte alt skapa ell underiag för långsiktigt hållbara politiska beslut om energipoliti­ken. Överläggningarna slutfördes den 15 januari 1991 med en överenskom­melse mellan socialdemokraterna och de nämnda partierna om riktlinjer för energipolitiken.

1 propositionen redovisas överenskommelsen till sin exakta ordalydelse och föreslås all de i överenskommelsen angivna riktlinjerna för energipoli­tiken antas av riksdagen. Dessa riktlinjer föreslås i berörda delar ersätta dem som riksdagen beslutade om år 1988 (prop. 1987/88:90, NU40, rskr. 375).

Riksdagen uttalade år 1980 (prop. 1979/80:170, NU70, rskr. 410) att kärnkraften skall avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för att upprällhålla sysselsättning och välfärd. Vidare angav riksdagen all del bör slås fast att den sista reaktorn i Sverige skall

stängas senast år 2010. Under överläggningarna mellan partierna har frågan     Prop. 1990/91:88 om när kärnkraften skall vara avvecklad inte varit föremål för förnyad prövning eller nytt ställningstagande.

I propositionen föreslås att stöd skall lämnas till kraftvärmeproduklion med biobränslen och till investeringar i vindkraftverk och anläggningar för utnyttjande av solvärme.

En biobränslekommission kommer att tillkallas. Utveckling av storska­lig vindkraft samt utvecklings- och demonstrationsprojekt rörande an­vändning av motoralkoholer ges ökad prioritet vid fördelning av stödet ur energiteknikfonden. Energiteknikfonden tillförs ytterligare medel.

Kraftvärmen föreslås bli undantagen från allmän energiskatt på bräns­len. Skattebefrielsen för elkraft som används i s. k. avkopplingsbara elpan­nor avskaffas.

Vidare föreslås ett program för effektivare användning av energi. Pro­grammet innebär att det nuvarande stödet till teknikupphandling av el-effektiva produkter, processer och system förstärks och utvidgas till att även gälla annan energieffektiv teknik. Därutöver omfattar programmet bl.a. stöd för demonstration av energieffektiv teknik i bostäder och loka­ler, stöd för energieffektiva demonstrations- och pilotanläggningar inom industrin samt en förstärkning av arbetet med energideklarationer och produkttestning.

Förslag lämnas också om stöd till etanolframställning.

Utvärderingar skall göras fortlöpande av resultatet av insatserna för energihushållning och ny kraft- och värmeproduktion. Regeringen kom­mer att årligen i budgetpropositionen redovisa de resultat som har upp­nåtts genom de energipolitiska programmen för omställning och utveck­ling av energisystemet samt förelägga riksdagen förslag om de ytterligare åtgärder som är motiverade.

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 februari 1991

Prop. 1990/91:1

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén, S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, Wall­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om energipolitiken

Statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler sina förslag. Anförandena och förslagen redovisas i underprotokollen för industri- resp. jordbruksdepar­tementet.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anför:

Med hänvisning till vad jag och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] haranfört hemställer jag att regeringen i en proposition förelägger riksdagen vad vi har anfört för de åtgärder och de ändamål som vi har hemställt om.

Regeringen ansluter sig till föredragandenas överväganden och beslutar all genom proposition förelägga riksdagen vad föredragandena har anfört för de åtgärder och de ändamål som de har hemställt om.

Regeringen beslutar att de anföranden och förslag som redovisas i underprotokollen skall bifogas propositionen enligt följande:

Industridepartementet

Bilaga I

Jordbruksdepartementet

Bilaga 2

Industridepartementet

Prop. 1990/91:88

Bilaga 1 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 februari 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om energipolitiken 1  Riktlinjer för energipolitiken

Regeringen tog hösten 1990 initiativ till överläggningar med företrädare för riksdagspartierna folkpartiet liberalerna och centerpartiet i syfte att skapa ell underlag för långsiktigt hållbara politiska beslut om energipoliti­ken. Överläggningarna slutfördes den 15 januari 1991 med en överens­kommelse mellan socialdemokraterna och de nämnda partierna om rikt­linjer för energipolitiken.

Jag redovisar i det följande (avsnitt 1.1 1.5) överenskommelsen till sin exakta ordalydelse och förordar att den föreläggs riksdagen med förslag alt de i överenskommelsen angivna riktlinjerna för energipolitiken antas av riksdagen. Dessa riktlinjer bör i berörda delar ersätta dem som riksda­gen beslutade om år 1988 (prop. 1987/88:90, NU40, rskr. 375).

Riksdagen uttalade år 1980 (prop. 1979/80:170, NU70, rskr. 410) att kärnkraften skall avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovel av elektrisk kraft för alt upprätthålla sysselsättning och välfärd. Vidare angav riksdagen all del bör slås fast all den sista reaklora i Sverige skall slängas senast år 2010. Under överläggningarna mellan partierna har frågan om när kärnkraften skall vara avvecklad inte varit föremål för för­nyad prövning eller nyll ställningstagande.

Etl omfattande utredningsarbete har genomförts inom energiområdet under åren 1989 och 1990. En förteckning över dessa utredningar bör fogas till protokollet i detla ärende som bilaga 1.2. En sammanfattning av utredningarna och remissinstansernas synpunkter har publicerats i rappor­ten (Ds 1991:4) Energiutredningar åren 1989 och 1990. Jag har dessutom tagit del av en slor mängd synpunkter och förslag rörande åtgärder inom energiområdet från myndigheter, kommuner, organisationer, företag och enskilda.

1.1 Energipolitiska utgångspunkter

Energipolitikens mål är att på kort och lång sikt trygga tillgången på cl och annan energi på med omväriden konkurrenskraftiga villkor. Härigenom främjas en god ekonomisk och social utveckling i Sverige. Energipolitiken skall utgå ifrån vad nalur och miljö kan bära.

Landets elförsörjning skall tryggas genom ett energisystem som i största möjliga utsträckning grundas på varaktiga, helst inhemska och förnybara.

energikällor samt en effektiv energihushållning. Stränga krav skall ställas     Prop. 1990/91:88 på säkerhet och omsorg om miljön vid användning och ulveckling av all     Bilaga 1 energiteknik.

Riksdagen uttalade år 1980 (prop. 1979/80:170, NU70, rskr. 410) att kärnkraften skall avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för att upprätthålla sysselsättning och välfärd. Vidare angav riksdagen att det bör slås fast att den sista reaktorn i Sverige skall stängas senast år 2010.

En trovärdig politik för omställningen och utvecklingen av energisyste­met förutsätter konkreta åtgärder som förenar en stabil och tillräcklig tillförsel av energi med energipolitikens övriga mål. Stränga miljökrav skall gälla för all el- och värmeproduktion.

En säker tillgång på el till ett rimligt pris är en viktig förutsättning för den svenska industrins internationella konkurrenskraft. Energipolitiken skall utformas så att denna förutsätlning bevaras. Särskilt för den elinten­siva industrin som omfattar viktiga basnäringar som pappersindustrin, gruvindustrin och stålindustrin är detta ett gmndläggande krav. Det är därför nödvändigt att det finns tillräcklig kapacitet i elproduktionen och att priset på el sätts efter marknadens villkor.

Riksdag och regering anger de fömtsättningar som kraftföretagen skall arbeta inom. Så beslutar t.ex. statsmakterna om energibeskattningen och om miljöpolitiska styrmedel i form av t. ex. miljöavgifter och utsläppsnor­mer. Energiproduktionsanläggningar prövas enligt miljöskyddslagen. Lo­kaliseringen av större anläggningar prövas dessutom enligt naturresurs­lagen. Koncession krävs enligt rörledningslagen för rörledningar för trans­port av bl.a. naturgas. 1 ellagen finns föreskrifter om bl.a. koncession för överföring och distribution av elektrisk kraft. Det är kraftföretagens upp­gift att med utgångspunkt i den av statsmakterna fastlagda energipolitiken planera och utveckla kraftsystemet så att landets behov av el blir tillgodo­sett.

Det kan fömtses alt de nationella el- och naturgassystemen i Europa allt mer växer samman till en mångnationell energimarknad. Ambitionerna att främja en sådan utveckling är påtagliga främst inom EG men även andra stater i Väst- och Östeuropa kan väntas bli berörda. Det finns anledning att se positivt på en sådan utveckling.

En elmarknad som möjliggör en omfattande internationell handel med elkraft leder bl. a. till att de samlade produktionsresurserna kan utnyttjas bättre. En europeisk elmarknad kan leda till att elpriserna i de berörda länderna utjämnas på sikt. I en internationalisering ligger också att be­skattningen av elproduktionen i ett enskilt land inte kan utformas så att den väsentligt höjer totalkostnaden för konkurrensutsatt verksamhet.

Utsläpp av koldioxid vid förbränning av fossila bränslen påverkar kli­

matet. Det är därför angeläget att i största möjliga utsträckning undvika

eldning med fossila bränslen. Detta kan ske genom en aktiv energihushåll­

ning och genom att utnyttja förnybara energislag som inte ger något

nettotillskott av koldioxid till atmosfären. Biobränslen, som redan nu

spelar en väsentlig roll i den svenska energiförsörjningen, har mot den

bakgmnden en viktig uppgift att fylla i omställningen och förnyelsen av

7

energisystemet. Vid valet mellan fossila bränslen ger naturgas lägst utsläpp     Prop. 1990/91: av koldioxid. Även andra fossila bränslen kan dock behöva utnyttjas för     Bilaga 1 elproduktion baserad på förgasning eller annan miljövänlig teknik.

Tekniken för.att utnyttja vindkraft och biobränslen i storskalig elpro­duktion behöver ytterligare utvecklas. Det kan krävas särskilda åtgärder avseende bl. a. teknikutveckling för att främja en på sikt ökad användning på kommersiella villkor av biobränslen och andra förnybara energislag för storskalig elproduktion.

De orörda älvarna och de älvsträckor som riksdagen har undantagit från utbyggnad skyddas även fortsättningsvis. Utbyggnaden av vattenkraft be­gränsas därmed till högst den av riksdagen antagna vattenkraftsplanen.

Omställningen och utvecklingen av energisystemet bör gmndas på lång­siktigt hållbara politiska beslut. Besluten måste vara sådana att fastlagda mål för energipolitiken framstår som trovärdiga över tiden. Det är viktigt att de beslut som riksdagen nu står inför blir sådana.

Förutsättningar finns för ett energipolitiskt beslut i ett brett och stabilt pariamentariskt samförstånd. De åtgärder som här föreslås lägger grunden till en konkurrenskraftig och miljöriktig svensk energiförsörjning. Försla­gen innebär kraftfulla åtgärder för ökad hushållning med energi och en målmedveten satsning på utveckling av ny miljövänlig kraftproduktion.

Det är viktigt all riksdag och regering har möjlighet att bedöma resulta­tet av insatserna för energihushållning och ny kraft- och värmeproduktion. Utvärderingar bör därför göras fortlöpande av myndigheterna. Regeringen bör åriigen i budgetpropositionen redovisa de resultat som har uppnåtts genom de energipolitiska programmen för omställning och utveckling av energisystemet samt förelägga riksdagen förslag om de ytterligare åtgärder som är motiverade. I budgetpropositionen bör regeringen även fortsätt­ningsvis redovisa drifts- och säkerhelsförhållandena i de svenska kärn-kraflsreaktorerna.

Omställningen av energisystemet måste, vid sidan av säkerhetskraven, ske med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för upprätthållande av sysselsättning och välfärd. När kärnkraftsavvecklingen kan inledas och i vilken takt den kan ske avgörs av resultaten av hushållningen med el, tillförseln av el från miljöacceptabel kraftproduktion och möjligheterna att bibehålla internationellt konkurrenskraftiga elpriser. Partierna är ense om dessa utgångspunkter.

1.2 Åtgärder för ny kraftproduktion m. m.

Kraftproduktionen under 1990-lalet

Vid investeringar i kraftanläggningar gäller långa ledtider från det alt ell utbyggnadsbehov har identifierats till dess att anläggningen är driftklar. Det finns därför ett stort behov av prognoser över såväl användningen som tillförseln av el och annan energi. Metodiken kan behöva utvecklas. Ge­nom utvecklade energiprognoser kan säkrare bedömningar göras bl. a. när det gäller behovel av nya kraftanläggningar. Energipolitiken bör utformas så att den stimulerar till en ekonomiskt

försvarbar utbyggnad av ny kraft som är grundad på förnybara energislag     Prop. 1990/91: 88 och som utnyttjar teknik med hög energieffektivitet, såsom kraftvärme.     Bilaga 1 Som en följd av sitt effektiva utnyttjande av bränslet har kraftvärmen också påtagliga miljöfördelar.

Från principiella utgångspunkter är det rimligt med etl energiskatte­system i vilket skatten på fossila bränslen är beroende av de utsläpp för­bränningen ger upphov till men oberoende av till vad energin används. Miljöhänsyn kan tas genom särskilda utsläppsavgifter, t. ex. skatt på kol­dioxid och svavel. Med en sådan beskattning skulle användningen av för­nybara energislag och även kraftvärmen gynnas. Sådana beskattningsprin­ciper skulle dock höja totalkostnaderna i den svenska elproduktionen och för den elintensiva industrin. Vidare skulle det kunna uppstå problem i det nordiska kraftutbytet. Bl. a. kunde kondensanläggningar utomlands komma att utnyttjas före kraftvärme i Sverige.

Åtgärder mot koldioxidutsläpp från elproduktion bör samordnas med övriga länder i Europa. Sverige bör eftersträva sådana internationella överenskommelser som möjliggör en ökad användning av gentemot om­världen konkurrensneutrala koldioxidskatter.

EGs miljöministerråd har nyligen uppdragit åt kommissionen att ta fram förslag till ekonomiska styrmedel avseende bl. a. klimateffekter.

I avvaktan på en internationell samordning måste andra styrmedel än koldioxidskatten utnyttjas för att främja de förnybara energislagen och kraft värmen.

Till investeringar i biobränsleeldade kraft värmeverk bör lämnas ett investeringsbidrag per installerad kW elproduktionskapacitet. Bidrag bör även ges till ombyggnad av värmeverk och befintliga fossileldade kraft­värmeverk till biobränsleeldad kraflvärme. Alla biobränsleeldade kraftvärmeanläggningar kan komma i fråga för stöd. Del betyder att även kraftvärmeanläggningar inom industrin, t.ex. mottryck, är stödberättiga-de.

Stöd bör lämnas till utbyggnad av vindkraften. Regler för att låta små­skalig vindkraft leverera el till nätet bör fastställas. Slöd ges även till investeringar i anläggningar för utnyttjande av solvärme.

Den koldioxidbeskattning som har trätt i kraft vid årsskiftet belastar kraftvärmen. För att förbättra kraftvärmens konkurrenskraft föreslås att beskattningen ändras så att kraflvärmen undantas från energiskatt på bränslen. Härigenom stärks kraftvärmeverkens konkurrenskraft gentemot såväl kondenskraftverk som värmeverk. Samtidigt bör åtgärder vidtas för att säkerställa konkurrenskraften för de befintliga, biobränsleeldade kraftvärmeverken.

Bortfallet av intäkterna av energiskatten från kraftvärmen kan finansi­eras genom att möjligheterna till skatteavdrag vid användning av s. k. avkopplingsbara elpannor avskaffas.

Kraftvärmens konkurrenskraft skulle stärkas ytteriigare om Sverige till­sammans med andra europeiska länder vidgar koldioxidskatten till att omfatta elproduktionen. Vi bör noga följa utvecklingen i Europa och vara beredda på att genomföra en sådan utvidgning.

För att minska trafik- och energisystemens påverkan på klimat och miljö

9

bör även vissa andra åtgärder vidtas. Utvecklingsinsatser för etanoldrivna     Prop. 1990/91: 88

fordon i tätorterna stöds.

Bilaga 1

Tekniken att i storskalig elproduktion utnyttja vindkraft och biobräns­len behöver ytterligare utvecklas. Det kan inte uteslutas att en del av den nya elproduktionskapacitet som kan komma att byggas för att säkra eltill-förseln under 1990-talet kan behöva bli baserad på fossila bränslen. Stränga miljökrav bör ställas på nya fossileldade anläggningar. En förut­sättning är vidare att utbyggnaden kan ske inom ramen för en utvecklad klimatstrategi.

Naturgas och biobränslen är konkurrerande bränslen i bl.a. kraft­värmen. Naturgas kan utnyttjas inom det nuvarande naturgasområdet i södra och västra Sverige utan att det inskränker förutsättningarna att utveckla biobränsleanvändningen i landet som helhet.

Den starka kraftbalans som för närvarande råder gör all det inte kan förutses någon nämnvärd utvidgning av naturgasområdet under tiden fram till mitten av 1990-talet. Genom de föreslagna åtgärderna kan bio­bränslena under denna period få en mer etablerad ställning på värme- och kraft värmemarknaden.

Som framgår i nästa avsnitt bör en biobränslekommission tillsättas för att bl. a. bedöma behovet av åtgärder för att stärka biobränslenas konkur­renskraft på lång sikt. Kommissionen skall redovisa resultatet av sitt arbete sommaren 1992. Under tiden fram till dess torde en utbyggnad av naturgasnätet utanför det nuvarande naturgasområdet inte bli aktuell.

Kraftproduktion på längre sikt

Avvecklingen av kärakraften innebär alt ca hälften av den nuvarande elproduktionskapaciteten faller bort. Bortfallet måste kompenseras genom hushållning med el eller genom tillkomsten av ny elproduktion. För att storskalig elproduktion baserad på förnybara energikällor skall kunna ske med hög energieffektivitet och till internationellt konkurrenskraftiga pri­ser krävs det omfattande forsknings- och utvecklingsinsatser. Förutsätt­ningarna för och konsekvenserna av en väsentligt ökad användning av biobränslen särskilt vid storskalig elproduktion är inte tillräckligt kända, bl. a. avseende kostnader och miljöaspekter.

En biobränslekommission bör tillkallas för att analysera förutsättningar­na för en väsentligt ökad användning av biobränslen och lämna förslag till åtgärder för att stärka biobränslenas konkurrenskraft på lång sikt. Kom­missionen bör med förtur redovisa överväganden och förslag om samord­ning och förstärkning av pågående utvecklingsinsatser för biobränslen. Kommissionen bör redovisa resultatet av sitt arbete senast den 1 juli 1992.

Inhemsk produktion av etanol för drivmedel

Riksdagen beslöt våren 1990 om inriktningen av en ny livsmedelspolitik.

Beslutet innebär en successiv marknadsanpassning och avreglering av

10

jordbruket. Under övergången från en reglerad till en fri inhemsk marknad     Prop. 1990/91:88 vidtas särskilda åtgärder för att underiätta anpassningen och omställ-     Bilaga 1 ningen till den nya situationen.

Enligt riksdagens beslut lämnas bl.a. etl omställningsstöd för areal som varaktigt ställs om från livsmedelsproduktion till alternativ användning.

Överenskommelsen som nu har träffats innebär att del av stödet för omställning av åkermark alternativt kan ges direkt till anläggning för etanolframställning. En förutsättning härför är att sammanhängande even­tuella handelspolitiska konsekvenser först har klarats ut (se bil. 2.1).

1.3 Vägar till bättre energihushållning

En alltmer effektiv energianvändning och en ökad energihushållning är en förutsättning för att viktiga energi- och miljöpolitiska mål skall kunna nås. En effektiv energianvändning bör prägla samtliga verksamhetsområden i samhället.

Det innebär för elmarknaden att den s. k. balansprincipen bör gälla och att investeringar i eleffektivisering och hushållning således bör genomföras så länge kostnaderna per kWh inte överstiger kostnaderna för ny elproduk­tion.

Den tekniska och ekonomiska potentialen för elhushållning under 1990-lalet torde ligga i storleksordningen 10-15 TWh. På längre sikt kan den vara betydligt större. Även med ett framgångsrikt elhushållningsprogram kan det inte uteslutas att den totala elanvändningen ökar.

Av ekonomiska och miljömässiga skäl är det angeläget att potentialen för eleffektivisering tas till vara på såväl kort som lång sikt.

Priset utgör ett viktigt styrmedel som signal till marknadens aktörer. En del av utrymmet för eleffektiviseringar under 1990-talet kommer därför sannolikt att kunna nås utan andra styrmedel än marknadspriset på elener­gin. Det finns emellertid en rad hinder för att sparpotentialen skall kunna utnyttjas med enbart priset som styrmedel. Hindren består av bl.a. bris­tande intresse hos många konsumenter för elhushållning, otillräckliga kun­skaper om hur elanvändningen skall kunna effektiviseras och alltför svaga ekonomiska incitament. Stora elanvändningsgrupper reagerar endast lång­samt och i begränsad utsträckning på prissignaler.

Inom den elintensiva industrin har elpriset en avgörande betydelse för kostnaderna för produktionen, vilkel i sig utgör ett incitament till etl effektivt energiutnyttjande. De nuvarande reglerna för nedsättning av energiskall har emellertid kritiserats för bristande styrning mot lägre energiförbrukning i industrin. Det är väsentligt att dessa regler uiformas så att de stimulerar till energihushållning utan att delta resulterar i ökade totala kostnader för industrin. En utredningsman har tillkallats med upp­gift att göra en översyn av reglerna om skattenedsättning för industrin och växlhusnäringen m. m. Utredaren skall redovisa sina överväganden senast den 31 maj 1991.

Elprishöjningarna under första hälften av 1990-talet bedöms bli måttliga med den goda elbalans som kan förväntas.

En rad aktiviteter pågår som syftar till en effektiv elanvändning. Det

11

gäller det statliga program som påbörjades år 1988, Vattenfalls Uppdrag     Prop. 1990/91:88 2000, verksamhei inom Svensk Energiutveckling AB, Sydkraft AB, Svens-     Bilaga 1 ka Elverksföreningen m.fl. Sammantaget bedöms eleffektiviseringsåtgär-der inom ramen för denna verksamhet fram till mitten av 1990-talet representera ett par miljarder kronor i investeringar, inkl. kundernas insat­ser.

En väl fungerande elmarknad är en gmndläggande förutsättning för att ökad effektivitet i elanvändningen skall uppnås. Även på en väl funger­ande marknad kan uppstå perioder med en mycket stark elbalans. Det är angeläget att såväl kraftindustrin som övriga marknadsaktörer engagerar sig aktivt och uthålligt i arbetet med elhushållning, även i sådana situatio­ner. De har huvudansvaret för att ekonomiskt rimliga effektiviseringsåt-gärder vidtas. Energitjänstföretagen bedöms kunna spela en framträdande roll men kommunernas engagemang är också av betydelse. Vidare är det av stor vikt att även de kategorier av elanvändare för vilka elenergin inte utgör en stor kostnadspost har kunskap om och incitament för elhushåll­ning.

För att nå en effektivare energianvändning krävs såväl prispåverkande åtgärder som stimulanser. Statsmakterna kan påverka elpriserna genom olika beskattningsåtgärder.

En skatt på koldioxid som belastar även elproduktionen innebär att elpriserna höjs samtidigt som de miljöpolitiska målen tillgodoses. En sådan beskattning fömtsätter dock en internationell samordning. Inom EG diskuteras för närvarande förslag om ekonomiska styrmedel avseende bl.a. klimateffekter. Diskussionerna kan leda till en europeisk överens­kommelse om bl. a. en koldioxidskatt på elproduktionen.

Om de pågående internationella diskussionerna inte inom rimlig tid resulterar i beslut om en sådan beskattning bör ensidiga svenska åtgärder prövas, t. ex. en höjning av skatten på el vid annan användning än indu­striell verksamhet och växthusuppvärmning vid yrkesmässig växthusod­ling. En sådan skattehöjning bör motsvaras av en sänkning av andra skatter så att det totala skattetrycket inte ökar.

De åtgärder som diskuteras i del följande syftar till att öka kunskapen och stimulera marknadens intresse för ekonomiskt motiverade energi-effektiviseringar.

Ett kraftfullt hushållningsprogram för den närmaste femårsperioden bör kunna rymmas inom den tillgängliga ekonomiska totalramen. Exempel på möjliga huvudinsatsområden inom ett energihushållningsprogram anges i det följande.

Nuvarande stöd till teknikupphandling av eleffektiva produkter, pro­cesser och system utvidgas till att även gälla annan energieffektiv tek­nik. Tyngdpunkten i programmet skulle ligga i denna del.

Ett system för demonstration i större skala av ny energieffektiv teknik i bosläder samt statliga, kommunala och privatägda lokaler utarbetas. Åtgärder vidtas främst inom ramen för befintliga resurser. Ett komplet­terande stöd ges.

Statlig delfinansiering möjliggörs av energieffektiva demonstrations-

12

och pilotanläggningar inom industrin. Energiinriktad information till     Prop. 1990/91:88

icke-energiintensiva företag utvecklas.

Bilaga 1

Arbetet med energideklaralioner av bl. a. hushållsapparater intensifie­ras och utvidgas.

Statens energiverk ges kompletterande uppgifter utöver de nu pågående avseende bl. a. samordning och utvärdering av programmet (informa­tions- och undervisningsmaterial riktat till olika användargrupper, bl. a. fastighetsskötare, utveckling och vård av databaser, sprida kunskap om den s.k. balansprincipen). Energiverket och övriga berörda myndig­heter skall verka för att kravet på en effektiv el- och energianvändning beaktas i olika regelsystem, rörande exempelvis byggnormer och bo­stadsfinansiering, förutsatt att detta inte medför ökat krångel. För- och nackdelar med normer för maximal elförbrukning i hushållsapparater bör studeras. Energiverket bör vidare i samråd med kraftproducenterna och eldistributörerna undersöka förutsättningarna för försöksverksam­het i storstäderna med köp och försäljning av energieffektiviseringsåt-gärder (elbörs). Elanvändningsrådet fortsätter sin verksamhet.

1.4 En Strategi för minskad klimatpåverkan

Inledning

Människans påverkan på klimatet genom utsläpp av s. k. växthusgaser är ett av de mest allvariiga miljöhoten. Enligt expertgruppen IPCC är risken stor för utbredd torka i vissa områden och översvämningar i andra. Hundratals miljoner människor kan behöva flytta, ekosystem förstöras och allvarliga sjukdomar spridas över vida områden. Utsläpp av koldioxid svarar för ungefar hälften av klimatpåverkan från svenska källor. Resle­rande del utgörs huvudsakligen av freoner, metan och gaser med indirekt men betydande påverkan på klimatet (kväveoxider, kolväten m. fl.).

Jordbruksutskottet gjorde år 1988 ett uttalande om koldioxidutsläppen med följande lydelse:

Utskottet vill i sammanhanget erinra om att koldioxidproblemet är av glo­bal natur. Del kan icke lösas genom nationella åtgärder. En internationell reglering är nödvändig. Det är emellertid först nödvändigt att vinna inter­nationellt erkännande av problemet. Som etl led i ansträngningarna härför och mol bakgrund av vad som framkommit ansluter sig utskottet till försla­get i motion Jo30 om att regeringen bör klarlägga energianvändningens effekter på koldioxidhalten i atmosfären och utarbeta ett program för att minska utsläppen till vad naturen tål. Som ett nationellt delmål bör anges att koldioxidutsläppen icke bör ökas utöver den nivå de har i dag.

Riksdagen ställde sig bakom detta uttalande.

Sedan år 1988 har ell stort antal utredningar genomförts om möjlighe­

terna att minska klimatpåverkan. Den internationella expertgruppen

IPCC har lagt fram cn rapport, som bl.a. pekar på alt cn strategi för

minskad klimatpåverkan bör behandla samtliga växthusgaser. Förhand­

lingar om en klimalkonvenlion inleds i februari 1991. Flera ministerkonfe­

renser med dellagande från etl stort antal länder har uttalat sig i frågan.

13

Det västeuropeiska samarbetet har ökat och får en allt större betydelse. I     Prop. 1990/91:88 Sverige har framför allt biltrafikens och flygets snabba ökning inneburit     Bilaga 1 ökningar av koldioxidutsläppen.

Mot denna bakgmnd bör riksdagen på nytt ta ställning till klimatfrågan. En samlad svensk strategi för att minska klimatpåverkan bör behandlas av riksdagen under innevarande riksmöte. Därmed kan riksdagens begäran om ett program mot klimatförändringar tillgodoses. I det följande anges förslag till en sådan strategi.

Allmänt

Klimatfrågan intar en särställning i miljöarbetet.

Utsläppen av klimatpåverkande gaser har samma effekt oavsett var de sker. Problemet är således globalt.

Det är också långsiktigt. Effekterna uppträder gradvis, men det är möj­ligt att de mest dramatiska effekterna uppstår först om 50100 år. På grund av att den globala uppvärmningen fördelas ojämnt kommer utsatta regioner att kunna påverkas redan under första hälften av 2000-talet.

Trögheten i klimatsystemet innebär tidsfördröjningar mellan åtgärder och deras resultat. De utsläpp som sker i dag påverkar klimatet hundratals år framåt.

Det finns visserligen fortfarande osäkerhet bland vetenskapsmännen om tidskalan och den exakta storleken av de befarade klimatförändringarna, liksom om effekterna i olika regioner. Försiktighetsprincipen (precautio-nary principle), som Sverige hävdat i en rad internationella sammanhang, innebär dock att åtgärder måste vidtas redan innan kunskapen är fullstän­dig. Det behövs därför ett aktivt arbete mot klimatförändringar redan nu.

Internationellt arbete

Sverige bör aktivt delta i internationella diskussioner om möjligheter och sätt alt klara ett långsiktigt mål som innebär att klimatförändringarna begränsas till en för samhället och naturen hållbar nivå. Det fordrar åtgärder för att såväl begränsa utsläppen av koldioxid och andra växthus­gaser som öka upptaget av kol i skog och annan växtlighet.

Industriländerna svarar för den dominerande delen av utsläppen av klimatpåverkande gaser. Dessa länders utsläpp fram till i dag har redan skapat en stor risk för förändringar av det globala klimatet. Inget fram­gångsrikt arbete mol klimatförändringar kan bedrivas utan konkreta åtgär­der av dessa länder. Industriländerna har därför en särskild roll och ett särskilt ansvar för att minska klimatpåverkan.

Det internationella samarbetet för att uppnå globala mål för begräns­ningar av klimatpåverkan bör utgå från etl inlernationelll rättvist synsätt. Detla gäller mellan i-länder och u-länder men även inom den industrialise­rade världen. Kraven på länderna bör ställas så att åtgärder kan vidtas på ett kostnadseffektivt och rättvist sätt med hänsyn till bl.a. nuvarande utsläpp per invånare och till tidigare åtgärder som har minskal utsläppen.

Sverige bör lägga särskild vikt vid möjligheterna till en gemensam

j.

14

EG/EFTA-linje inför de förhandlingar om en klimatkonvention som in- Prop. 1990/91:88 leds i februari. Det finns fördelar med att de västeuropeiska länderna enas Bilaga 1 om en strategi för minskad klimatpåverkan och driver den inom OECD. Strategin bör omfatta koldioxid och andra klimatgaser. Ett gemensamt EG/EFTA-mål, som senare kan breddas till övriga Europa och OECD, bör vara att de samlade koldioxidutsläppen år 2000 för de berörda ländergrup-perna inte får översliga nuvarande nivå för att därefter minska. Sverige har lillsammans med övriga EFTA-länder nått en principöverenskom­melse med EG om att utarbeta en gemensam position vad gäller stabilise­ring av koldioxidutsläpp. Åtaganden inom denna ram bör fördelas kostnadseffektivt och rättvist mellan länderna. Formerna för detta blir föremål för senare förhandlingar inom EG-EFTA.

Ett samarbete mellan västeuropeiska länder kan även innehålla förslag till samordnade ekonomiska styrmedel, stöd till åtgärder i Östeuropa m.m. De insatser Sverige gör som stöd till omställningen i Östeuropa bidrar till en mer effektiv energianvändning och därmed till minskad klimatpåverkan. Utvecklingen mot en alltmer internationell elmarknad nödvändiggör att åtgärder mot koldioxidutsläppen från elproduktion sam­ordnas med övriga länder i Västeuropa, så långt detla är möjligt. Sverige bör i detta sammanhang verka för att prissättningen av el avspeglar de verkliga kostnaderna inkl. miljöpåverkan.

Utvecklingsländerna är särskilt utsatta för klimatförändringar och har en betydelsefull roll i det internationella arbetet. Åtgärder mot avskogning, ökenspridning och ineffektiv energianvändning i dessa länder är nödvän­diga för en långsiktig hållbar utveckling. Ett ökat stöd från industriländer­na är viktigt för att skapa förutsättningar för en utveckling där sådana åtgärder inte ställs mot andra kortsiktiga behov. Sverige bör verka för att samtliga industriländer uppfyller FNs biståndsmål. Insatser för skogsvård och återbeskogning bör spela en viktig roll inom ramen för den svenska biståndspolitiken.

NationelU arbete

Det nationella arbetet mot klimatförändringar bör utformas så alt Sverige tillsammans med övriga västeuropeiska länder kan vara pådrivande i det internationella arbetet. En svensk klimalstralegi måsle vara åtgärdsinrik-lad. Den skall omfatta samtliga klimatpåverkande gaser och samtliga samhällssektorer. Sverige skall aktivt verka för begränsningar av utsläppen även från sektorer som är beroende av alt konkurrera på en internationell marknad. Långtgående sådana begränsningar förutsäller internationellt samarbete.

I Sverige innebär den beslutade avvecklingen av freoner en snabbare och kraftigare minskning av den nuvarande klimatpåverkan än vad som regle­ras i internationella överenskommelser (Montrealprotokollel).

Användningen av andra ozonnedbrytande ämnen, som haloner, måste

upphöra. Detta innebär ytterligare minskningar av klimatpåverkan. Kol­

dioxidutsläppen måste begränsas och utsläppen av kväveoxider, kolväten

och koloxid minska kraftigt.   .

"-15

I det följande redovisas ett antal tänkbara åtgärder för att minska     Prop. 1990/91:88 utsläppen av dessa växthusgaser. Rangordningen mellan åtgärderna bör     Bilaga 1 bestämmas av deras effekt för att minska klimatpåverkan i förhållande till kostnaderna.

Om ett tillräckligt antal av de åtgärder som redovisas i det följande genomförs blir resultatet en kraftig minskning av klimatpåverkan från svenska källor till år 2000, jämfört med nuvarande nivå. Många åtgärder innebär även andra miljöfördelar än minskad klimatpåverkan, som mins­kad försurning, förbättrad tätortsmiljö och skydd av ozonskiktet.

Riksdagens beslut år 1988 innebar dels en begäran om ett program för att minska utsläppen av koldioxid, dels ett delmål om att de svenska koldioxidutsläppen inte bör öka utöver 1988 års nivå. Det senare målet har dock redan överskridits och torde med hänsyn till bl.a. en ökande trafik vara svårt att uppnå under de närmaste åren. Beträffande målet om ett program för minskning på längre sikt under 1988 års nivå bör här redovisade åtgärder utgöra en god gmnd. En rad faktorer råoljepris, priskänslighet hos konsumenter, framtida energibehov etc. gör det svårt att ange i exakt vilken takt utsläppen kan minska.

Föratt koldioxidutsläppen från energisektorn skall kunna hållas på en så låg nivå som möjligt, måste energiförsörjningen på sikt klaras genom ett effektivt utnyttjande av varaktiga och miljövänliga, helst förnybara, ener­gikällor. Hushållning med energi och en ökad användning av förnybara energikällor är därför avgörande inslag i en strategi för minskad klimat­påverkan.

Åtgärder

Effektiv energianvändning är ett viktigt instmment för minskad klimat­påverkan. Energihushållningsarbetet måste, som här har föreslagits, för­stärkas. Nedsättningsreglerna för energiintensiv industri utreds för närva­rande bl.a. för att åstadkomma incitament för energihushållning och minskade koldioxidutsläpp.

Miljöanpassad energiproduktion med låg klimatpåverkan måste stimule­ras. Det är miljömässigt motiverat all stödja bl. a. vindkraft, solenergi och biobränslebaserad kraftvärme. Biobränslen är från klimatsynpunkt gene­rellt sett bättre än fossila bränslen. 1 ett val mellan fossila bränslen bör naturgas användas hellre än kol och olja. Kraftvärme bör gynnas framför kondenskraft. Denna fråga har behandlats i avsnitt 1.2.

Insatser för hushållning med energi och en satsning på miljöanpassad energiproduktion, tillsammans med den koldioxidskatt riksdagen beslutat införa, gör det möjligt att begränsa koldioxidutsläppen från bostäder, service och fjärrvärme så att de inte överstiger nuvarande nivå år 2000.

Det är angeläget att minska trafikens klimatpåverkan. Det kan ske t. ex. genom kollektivtrafik med låga koldioxidutsläpp, ökad bränsleeffektivitet hos nya personbilar, motoralkoholdrivna tätortsfordon och sänkta medel-hastigheler på landsväg. Koldioxidutsläppen från flyg och sjöfart bör be­gränsas.

Denna typ av åtgärder kan göra det möjligt att begränsa koldioxidutsläp-

16

pen från trafiken så att de inte överstiger nuvarande nivå år 2000. Med Prop. 1990/91:88 hänsyn till att trafiken även bidrar till utsläpp av andra växthusgaser Bilaga 1 innebär detta att sektorns samlade klimatpåverkan kan minskas. Resulta­tet av åtgärderna är beroende av den ekonomiska utvecklingen och av drivmedelspriserna. Höjda bensinpriser första halvåret 1990 som ett led i skattereformen bidrog till att koldioxidutsläppen från biltrafiken minska­de från att tidigare ha ökat med 4 5 % per år.

Ett bättre omhändertagande av avfall kan bidra till att minska klimat­påverkan. Ett exempel är energiåtervinning genom förbränning av metan från soptippar. Åtgärden minskar behovet av fossila bränslen och redu­cerar metanutsläppen. Metan är en kraftfull växthusgas.

Åtgärder inom jordbruket har en stor betydelse i en klimatstrategi.

Freonavvecklingen kan breddas till andra ämnen med liknande effekt (haloner, koltetraklorid, HCFC etc). Utöver redan fattade beslut kan ett antal åtgärder vidtas, med hänsyn till bl.a. den internationella utveck­lingen. Det kan gälla begränsningar av t.ex. HCFC (mjuka freoner), ha­loner, koltetraklorid och 1,1,1-trikloretan.

Åtgärder av detta slag kan innebära att utsläppen av klimatpåverkande gaser minskar kraftigt.

Även åtgärder mot flyktiga organiska ämnen (t. ex. vissa lösningsmedel) har betydelse för att minska klimatpåverkan.

1.5 Vissa kärnsäkerhetsfrågor

Statens kärnkraftinspektion och statens strålskyddsinstitut redovisade i januari 1990 på regeringens uppdrag en bedömning av säkerhets- och strålskyddsläget vid de svenska kärnkraftverken.

Enligt de svenska tillsynsmyndigheteraa inom kärnkraftsområdet har samtliga svenska kärnkraftsreaktorer en betryggande säkerhet. Kärn­kraftverken har dessutom försetts med tekniska system som skall begränsa de radioakliva utsläppen i händelse av en reaklorolycka. Såväl tekniska faktorer som driftsrutiner m. m. påverkar säkerheten och denna kan undergå förändringar i framtiden. Regeringen redovisar årligen i budget­propositionen drifts- och säkerhetsförhållandena vid de svenska kärnkrafts-reaktorerna. Denna redovisning bygger på de kvartalsvisa rapporterna från säkerhetsmyndigheterna.

Kärnkraftsindustrins ansvar vid en eventuell kärnkraflsolycka är enligt bestämmelserna i atomansvarighetslagen begränsat till 800 milj. kr. Den svenska lagstiftningen överensstämmer med det ersättningssystem som gäller i Västeuropa och grundar sig på två internationella konventioner. Pariskonventionen och tilläggskonventionen. Det torde för närvarande inte vara förenligt med Pariskonventionen att ålägga anläggningsinne­havaren ett obegränsat ansvar. Regeringen bör dock med hänsyn till frå­gans vikt aktivt driva frågan om ett vidgat ansvar i internationella sam­manhang.

Ett obegränsat ansvar ryms inte inom de åtaganden som en försäkrings­

givare får göra. Enligt nyligen gjorda beräkningar är kapaciteten på försäk­

ringsområdet   såvitt   avser   ansvarsförsäkringar   för   närvarande   ca

17

2    Riksdagen 1990/91. I saml Nr 88

I 200 milj. kr. Eftersom ansvarsförsäkringen som regel måste tecknas så att     Prop. 1990/91:88 den motsvarar 120% av ansvarsbeloppet skulle detta kunna höjas till ca     Bilaga 1 1 000 milj. kr. En höjning av ansvarsbeloppet bör därför genomföras.

Efter de säkerhetsstudier som tyska säkerhetsmyndigheter gjort av kärn­kraftsreaktorerna i Greifswald står det klart att ett stort antal kärnkraft­verk i Östeuropa byggts och drivs efter säkerhetskriterier som inte godtas i OECD-länderna. Säkerhetsprogrammen i Sovjetunionen och övriga öst­europeiska stater är under omdaning. Internationella atomenergiorganet (lAEA) medverkar i detta arbete. Sverige bör även bilateralt stödja säker-hetshöjande insatser framför alll i östersjöstaterna.

2 Vissa miljöfrågor

2.1 Inledning

Miljöpåverkan från el- och värmeproduktionen i Sverige har minskat kraftigt under 1970- och 1980-talen. El- och värmeproduktionens svavel­utsläpp har minskat med drygt 70% sedan år 1980. Utsläppen av kväve­oxider från el- och värmeproduktionen har minskat med ca 35% under samma period. Luften i tätorterna har blivit betydligt bättre genom utbygg­nad av fjärrvärme, övergång till lågsvavligt bränsle och mer effektiva för­bränningsanläggningar.

Energipolitiken måste utgå från vad natur och miljö kan bära. Stränga krav bör ställas på säkerhet och omsorg om miljön vid användning och utveckling av all energiteknik.

Regeringen har nyligen lagt fram propositionen 1990/91:90 om en god livsmiljö. Jag lämnar i det följande en sammanfattning av de förslag i propositionen som har störst betydelse för energiområdet. Därefter re­dovisar jag kort de ekonomiska styrmedel som nyligen har beslutats för energiområdet. Slutligen berör jag frågan om ett miljöanpassat energi­system på lång sikt.

2.2 Den miljöpolitiska propositionen

I den miljöpolitiska propositionen föreslår regeringen en strategi för mins­kad klimatpåverkan. Jag har nyss (avsnitt 1) redovisat huvuddragen i denna strategi.

Vidare fiireslås vissa skärpningar av krav och riktlinjer för utsläpp av försurande ämnen.

De nya gränsvärdena för utsläpp av svavel överensstämmer med dem som regeringen tidigare (prop. 1987/88:85, JoU23, rskr. 373) har aviserat. I enlighet härmed kommer förordningen (1976:1055) om svavelhaltigt bränsle att ändras så att de nya årsmedelvärdena för utsläpp av svavel från mindre anläggningar blir 0,10g svavel permegajoule bränsle och för större anläggningar 0,05 g svavel per megajoule bränsle. Utsläppsvärdena bör i princip tillämpas som genomsnitt för samtliga förbränningsanläggningar i ett fjärrvärmenät eller en kraftstation eller för flera pannenheter inom en

industrianläggning. Avsikten är att de nya kraven skall träda i kraft år 1993     Prop. 1990/91:88 och vara genomförda i hela Sverige senast år 1997. Detta är två år tidigare     Bilaga 1 än planerat.

Riksdagen har tidigare (prop. 1987/88:85, JoU23, rskr. 373) uttalat sig om riktlinjer för kväveoxidulsläpp frän förbränningsanläggningar vid tillämpningen av miljöskyddslagen. Dessa riktlinjer bör också vara vägle­dande beträffande förbränningsanläggningar som inte omfattas av för-prövningsplikten enligt miljöskyddslagen.

För nya förbränningsanläggningar med en tillförd effekt över 500MW föreslår regeringen att som riktlinje vid tillämpningen av miljöskyddslagen skall gälla att utsläppen får uppgå till högst 30 mg svavel och högst 30 mg kväveoxider per megajoule tillfört bränsle.

Regeringen föreslår att krav på miljökonsekvensbeskrivningar införs i lagen (1977:439) om kommunal energiplanering.

2.3 Ekonomiska styrmedel på energiområdet

Sverige har hittills utnyttjat huvudsakligen tillståndsprövning och tillsyn enligt miljöskyddslagen och annan lagstiftning för att nå de uppsatta miljömålen. Den omläggning av skatter och avgifter på energiområdet som för närvarande genomförs innebär en ökad användning av ekonomiska styrmedel för att minska energisystemets miljöpåverkan.

Den 1 januari 1991 belades de fossila bränslena olja, kol, naturgas, gasol och bensin med en koldioxidskatt som motsvarar 25 öre per kg utsläppt koldioxid (prop. 1989/90:111, SkU31, rskr. 357). Samtidigt minskades den allmänna energiskatten på de fossila bränslena. Utsläpp av svavel vid förbränning av olja, kol och torv belades med en skatt på 30kr. per kg svavel.

För utsläpp av kväveoxider skall från den 1 januari 1992 betalas en avgift på 40 kr. per kg (prop. 1989/90:141, JoU24, rskr. 349). Avgiften gäller endast för energiproduktionsanläggningar med en effekt av minst 10 MW och en energiproduktion av minst 50GWh per år. Bl.a. föratt inte konkurrenskraften för de pannor som omfattas av avgiftssystemet skall försämras gentemoi mindre pannor, betalas de sammantagna avgiftsintäk­terna tillbaka till de avgiftsskyldiga. Fördelningen av intäkterna sker med den nyttiggjorda energin i form av el eller värme som fördelningsgmnd. Härigenom behålls styreffekten av avgiften, samtidigt som ett effektivt energiutnyttjande och en hög verkningsgrad premieras.

2.4 Ett miljöanpassat energisystem

Statens naturvårdsverk och statens energiverk har på regeringens uppdrag utrett hur ett miljöanpassat energisystem kring år 2015 kan utformas. Uppdraget redovisades i december 1989 och har remissbehandlats. En sammanfattning av rapporten och remissinstansernas synpunkter har re­dovisats i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningaråren 1989 och 1990.

De två myndigheterna har i enlighet med regeringens uppdrag utgått

bl.a. från att del framtida svenska energisystemet inte skall innehålla

19

någon kärakraft. Vidare har fömtsätts att högst 66 TWh vattenkraft per år     Prop. 1990/91:88 kan utnyttjas. Med dessa utgångspunkter har konstmerats dels basscena-     Bilaga 1 rier, dels miljöscenarier i vilka utsläppen av koldioxid hålls på en så låg nivå som möjligt.

Som ersättning för de närmare 70TWh el per år som kärnkraften kan ge i dag har i myndigheternas rapport antagits en storskalig användning av vindkraft samt biobränslen i kombinerad el- och värmeproduktion. Dess­utom måste ett kraftigt elsparande ske. I miljöscenarierna har kraftfulla styrmedel förutsatts för att behålla konstanta koldioxidutsläpp.

Föratt den svenska energiförsörjningen år 2015 skall bli miljöanpassad krävs enligt rapporten en genomgripande förändring av hela energisektorn med energieffektivitet och miljöhänsyn som ledstjärnor.

En slutsats i rapporten är att en strategi för förnyelse av energisystemet måste ligga i linje med utvecklingen i andra länder, samtidigt som möjlig­heterna i Sverige identifieras och utnyttjas. Internationellt samarbete är av största betydelse inte bara på miljöområdet utan även för utveckling och införande av ny energiteknik. De två myndigheterna, liksom en stor del av remissinstanserna, konstaterar att det är mycket svårt och knappast me­ningsfullt för ett enskilt land att agera helt isolerat för att begränsa kol­dioxidutsläppen.

Flertalet remissinstanser har lämnat synpunkter på de förutsättningar och metoder som använts i utredningens scenarier. Ett antal remissinstan­ser ifrågasätter metoden att låta styrmedlen mot koldioxidutsläpp repre­senteras av höga koldioxidskatter.

Många remissinstanser berör konsekvenserna för samhällsekonomin av en övergång till ett miljöanpassat energisystem. Några instanser anser att kostnaderna för en sådan övergång inte är acceptabla med hänsyn till andra samhällsmål. Andra anser att fördelarna med en miljöanpassning av energisystemet inte har beaktats i tillräcklig utsträckning.

Ingen av de i dag globalt sett dominerande metoderna för energitillförsel fossila bränslen, kärnkraft eller tredje världens utnyttjande av ved­bränslen är långsiktigt hållbar. En förändring av världens energisystem kommer att kräva stora insatser och industriländerna måste vara föregång­are i detta arbete. Den fortsatta miljöanpassningen av det svenska energi­systemet skall ses mot denna bakgrund. Jag instämmer i utredningens bedömning att en fullt ut genomförd omställning till ett miljöanpassat energisystem kräver en internationell samordning.

3 Elförsörjningen

Jag övergår nu till att redovisa mina bedömningar av elförsörjningen

under 1990-talel. Längre fram (avsnitten 3.4 3.7) tar jag upp några där­

med sammanhängande frågor: kostnads- och prisutvecklingen på elmark­

naden, den elintensiva industrins konkurrenskraft, kostnaderna för bo­

stadsuppvärmning med el och konvertering till annan uppvärmning samt

elmarknadens internationalisering.

20

3.1 Energibalansen

Under de senaste årtiondena har Sveriges energiförsörjning karaktäriserats av en minskande oljeanvändning och en ökande användning av el för uppvärmning av bostäder och för industriella behov. Inom transportsek­torn har dock användningen av oljeprodukter ökat. År 1989 var den totala energianvändningen ca 20 TWh lägre än år 1970 (tabell 1). Om den faktiska energianvändningen under dessa år räknas om till normalårs förbrukning i temperaturhänseende erhålls dock ungefär samma energianvändningsnivå för båda åren, ca 450 TWh.

Det kan noteras att det finns olika beräkningsmetoder för energistatistik. I Sverige har bränslen till en betydande del ersatts med el. Med exempelvis den statistiska metod som för närvarande tillämpas av OECD skulle denna förändring redovisas som en ökning av den totala energianvändningen. Näringsutskottet har hösten 1987 i betänkandet (1987/88: 7) om energipo­litik behandlat valet av metod för energistatistiken.

Prop. 1990/91:88 Bilaga 1

Tabell 1. Energiförsörjningen åren 1970, 1980 och 1989, TWh

1970

1980

1989

375

Inhemsk energianvändning: Industri Transporter Bostäder.service m.m.

Total slutlig inhemsk energianvändning

Utrikes sjöfart, föriuster och energi for icke energiändamål

Summa användning

Tillförsel av energi: Oljor Naturgas Kol/koks Inhemska bränslen* Vattenkraft, kärnkraft, spillvärme och värmepumpar i fjärrvärmeanläggningar**, nettoimport av el

Summa tillförsel

154

148

142

56

68

88

165

165

141

371

380

82

59

67

457

439

438

350

18 43

285

19 48

193

5

30

65

45

87

145

457

439

438

Källa: Statens energiverk * inkl. privat vedeldning **inkl. insatsen av el

Vissa förskjutningar i användningen av energi har ägt rum under den redovisade tjugoårsperioden. Industrisektorns andel av den slutliga energi­användningen har minskat från ca 41% år 1970 till 38% år 1989. För sektorn bostäder, service m.m. härden minskat från 44% till 38%. Trans­portsektorns andel har ökat från 15% år 1970 till 24%år 1989.

Fördelningen mellan energislagen i energitillförseln har förändrats mera markant. Oljans andel var omkring 75% år 1970 men har minskat till 44% år 1989. Detta beror bl. a. på att insatsen av inhemska bränslen, energikol och kärnkraft har ökat. Förändringen av energitillförselns sammansätt-

21

ning har medverkat till att utsläppen av svaveldioxid har minskat med mer än 75 % under perioden 1970- 1989.

Flertalet av de prognoser som gjordes under 1970-talet överskattade kraftigt de framtida energibehoven. Prognoserna hade upprättats mot bakgrund av utvecklingen på 1950- och 1960-talen. De utgick från att ökad ekonomisk tillväxt med nödvändighet leder till ökad energianvändning. Energiprisförändringar, energihushållningsprogram och insatser för mins­kat oljeberoende ledde emellertid till effektivisering och sparande. Detta medverkade till en stabilisering av den totala energianvändningen trots en fortsatt god ekonomisk utveckling.

Det finns ett stort behov av prognoser över såväl användningen som tillförseln av el och annan energi. Metodiken kan behöva utvecklas. Genom utvecklade energiprognoser kan säkrare bedömningar göras bl.a. när det gäller behovet av nya kraftanläggningar.

Prop. 1990/91:88 Bilaga 1

3.2 Användningen av el

Sedan år 1970 har den prima elanvändningen (el levererad inom ramen för ordinarie abonnemang och kontrakt) ökat med i genomsnitt 4% per år. Ökningstakten har dock varierat avsevärt under tidsperioden. Under någ­ra år på 1980-talet ökade elanvändningen med ca 10% per år. De senaste åren har ökningstakten varit mycket låg. Detta gäller även om hänsyn tas till temperaturförhållandena. Elanvändningen åren 1970, 1980 och 1989 redovisas i tabell 2.

Tabell 2. Elanvändningen åren 1970,1980 och 1989, TWh

1970

1980

1989

63

Industri

Transporter

Bostäder, service, m. m.

Fjärrvärme, m.m.

Distributionsförluster

Total användning, inkl.

avkopplingsbara elpannor

33

40

54

2

2

3

22

1

43

1

62 9

6

8

12

95

139

Källa: Statens energiverk

Enligt preliminär statistik uppgick den totala elanvändningen år 1990 till 140 TWh. De avkopplingsbara leveranserna till stora elpannor var ca 9,5 TWh. Den prima elanvändningen blev därför ca 131 TWh. Året 1990 var ovanligt varmt. Den temperaturkorrigerade prima elanvändningen bedöms motsvara ca 135 TWh år 1990.

Regeringen uppdrog år 1987 åt statens energiverk att årligen redovisa elbelastningens utveckling och tillkomsten av ny elproduktion. Verket överiämnade i april 1990 Elmarknadsrapport 1990. Rapporten har remiss­behandlats. En sammanfattning och remissinstansernas synpunkter har publicerats i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningaråren 1989 och 1990.

Energiverket redovisar bl. a. bedömningar av elanvändningens utveck­ling till mitten av 1990-talet. Till grund för bedömningarna ligger två

22

aUeraativa antaganden om elprisutvecklingen från år 1989 till 1990-talets     Prop. 1990/91:88 mitt. Enligt det första alternativet antas elpriserna ungefär motsvara     Bilaga 1 genomsnittskostnaderna i elproduktionssystemet. I detta alternativ beräk­nas den prima elanvändningen öka till mellan 143 och 158 TWh per år med antagande om en ekonomisk tillväxttakt mellan 1,2 och 2,5% per år under perioden.

Enligt det andra alternativet, då priserna antas motsvara den långsiktiga marginalkostnaden i elproduktionen, bedöms elanvändningen växa lång­sammare och vid mitten av 1990-talet vara ca 8 TWh lägre än i det förstnämnda alternativet. Prognosintervallet i detta andra alternativ blir således 135-150 TWh.

De vida prognosintervallen speglar en osäkerhet om den allmänna eko­nomiska tillväxten. Skilda antaganden om bmttonationalproduktens (BNP) ökningstakt leder till olika prognoser om elanvändningen, framför allt inom industrin. Den ekonomiska utvecklingen påverkar bedömningar­na av industrins produktionsutveckling, förhållandet mellan de elinten­siva branschernas och övriga branschers produktion samt den teknisk­ekonomiska sparpotentialen.

Elanvändningen inom bostads- och servicesektorn består av dels elvär­me, dels hushållsel och driftsel. Flera faktorer har betydelse för hur elan­vändningen förändras, bl. a. elprisets utveckling, hushållens inkomster och investeringsbeteendet, t.ex. i vilken utsträckning som gamla ved- eller oljepannor byts mot andra pannor, t. ex. kombipannor. Senare års medve­tenhet om betydelsen av luftväxling för att förhindra uppkomst av vissa sjukdomar har också betydelse.

Även andra faktorer än de som har nämnts kan komma att inverka på elanvändningens utveckling. Exempelvis är de antaganden som har gjorts angående prisutvecklingen på bränslen av stor betydelse för prognosutfal­len.

I sammanhanget kan även nämnas den prognos, Elprognosför år 2000, som i januari 1990 publicerades av kraftindustrins samarbetsorganisation. Kraftsam. I denna prognos förutsätts i huvudalternativet en åriig ekono­misk tillväxt på 1,9% och en total realprishöjning på el med 30% under perioden 1989 2000. Kraftsam räknar med att elanvändningen kommer att ha ökat till 153 TWh år 2000. Ökningen sker främst inom industri och servicenäringar medan användningen av elvärme stagnerar. En eleffektivi­sering motsvarande ca 10 TWh fömtsätts äga rum under perioden.

Även Kraftsam betonar betydelsen av samhällsekonomins utveckling för prognosen. Med en lägre BNP-tillväxt, 1,4% per år i stället för 1,9%, uppskattar man elanvändningen år 2000 till ca 140 TWh. En högre till­växttakt för BNP på 2,3% per år antas resultera i en elanvändning på ca 160 TWh år 2000.

Den allmänna ekonomiska aktiviteten har betydelse för efterfrågan på

el. Svensk ekonomi är nu inne i en tydlig avmattningsfas. Under år 1990

försämrades resursutnyttjandet i industrin kraftigt, vilket har medfört en

minskning av industrins elförbmkning. Som har påpekats från bl. a. sta­

tens energiverk kan en dämpad efterfrågan på el också väntas i andra

sektorer.

23

Prognosalternativen från statens energiverk anger ett sammantaget osä­kerhetsintervall för den prima elanvändningen vid mitten av 1990-talet på 135158 TWh per år. Kraftsams prognoser ryms inom detta intervall om hänsyn tas till att prognostiden där sträcker sig längre fram i tiden.

Jag är inle beredd att ta ställning till något av de prognosalternaliv som har lagts fram. Jag instämmer med statens energiverk och Kraftsam att prognoser över elanvändningen med nödvändighet är behäftade med stora osäkerheter. Det är kraftföretagens uppgift att närmare följa elanvänd­ningens utveckling och planera för en produktionskapacitet som möjliggör en säker tillgång på el. Jag kommer strax att redovisa de projekt för utbyggnad av den svenska kraftproduktionen som planeras.

Det är i detta sammanhang viktigt att betona att antaganden om hushåll­ningsinsatser från kraftindustrins och distributionsföretagens sida har va­rit en förutsättning för prognoserna. Det är således nödvändigl att det arbele för en effektiv elanvändning som har ägt rum under senare år fortsätter och intensifieras. Elhushållningspotentialen bör tas till vara inom ramen för vad som är ekonomiskt och tekniskt möjligt. Jag återkom­mer senare till denna fråga (avsnitt 5).

Prop. 1990/91:1 Bilaga 1

3.3 Elproduktion

Vattenkraftens produktionskapacitet anges av statens energiverk till ca 63 TWh för ett år med medeltillrinning av vatten till vattenmagasinen. Till­rinningen var riklig år 1990, vilkel möjliggjorde en ovanligt stor vatten­kraftsproduktion, ca 71,5 TWh. Den goda tillgången på vattenkraft under år 1990 innebar att produktionskapaciteten i kärnkraftverken inte utnytt­jades fullt ut.

Elproduktionen (exkl. kraftverkens egenförbmkning) åren 1970, 1980 och 1990 sammanfattas i tabell 3.

Tabell 3. Netto elproduktion åren 1970,1980 och 1990 fördelad på kraftslag, TWh

1970

1980        1990*

Vattenkraft Kärnkraft

Ind. mottryck och kraftvärme Kondenskraft baserad på fossila bränslen och gasturbinkraft

Netto elproduktion

41

58

71

25

65

5

10

5

13

1

0

59

94

142

Preliminära uppgifter

Källa: Statens energiverk, Vattenfall.

Somjag tidigare har nämnt (avsnitt 3.2) kan 1990 års prima elanvänd­ning beräknas ha uppgått till ca 135 TWh, om korrigering görs till normala temperaturförhållanden.

Det svenska kraftsystemet bedöms i dag tåla en elanvändning på upp till ca 145 TWh per år inom ramen för de krav på leveranssäkerhet för energi som tillämpas av svensk kraftindustri. Marginalen mellan 1990 års tempe­raturkorrigerade prima elanvändning och den elanvändning som kraft-

24

systemet tål är således omkring 10 TWh eller ca 8% av den prima elan-     Prop. 1990/91:88

vändningen.

Bilaga 1

Även med ett framgångsrikt elhushållningsprogram kan det inte uteslu­tas all den totala elanvändningen ökar. Det är redan av detta skäl angeläget att ekonomiskt försvarbar utbyggnad genomförs av sådan ny kraft, som är grundad på förnybara energislag och som utnyttjar teknik med hög ener­gieffektivitet, såsom kraftvärme.

Kraftvärmeanläggningar är under uppförande i bl.a. Hudiksvall, Karl­skoga, Kiruna,[REDACTED_EFTERNAMN], Sandviken, Stockholm (Värtan) och Ängelholm. Sammantagna kan dessa bedömas ge ett produktionstillskott på nära 1 TWh el per år. Ytterligare några mindre kraftvärmeprojekt har beslutats men tidpunkten för byggstarten är i en del fall oklar.

I regeringskansliet bereds för närvarande ett antal ansökningar om till­stånd att uppföra större kraftvärmeanläggningar enligt 4 kap. lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m., naturresurslagen (NRL). Även några ansökningar om tillstånd för kondenskraftanläggning­ar prövas av regeringen.

Riksdagen har på förslag av regeringen antagit en plan för utbyggnad av vattenkraft (prop. 1983/84:160, BoU30, rskr. 388). Syftet är att projekt motsvarande en årskapacitet på minst 2,5 TWh skall byggas ut. Av projekten i planen har hittills utbyggnader motsvarande en årsproduktion av 0,6 TWh tagits i drift. Ca 0,6 TWh är under byggnad eller har fått tillstånd efter prövning i vattendomstol. Drygt 0,1 TWh är under prövning i vattendom­stol. Utöver planen bedöms ny vattenkraft motsvarande en årsproduktion om ca 0,2 TWh tillkomma till år 1995. Mot denna bakgrund räknar jag med all uppemot 1 TWh ny vattenkraft tillkommer till mitten av 1990-talet.

Vattenfall har nyligen slutit ett avtal med Statkraft i Norge om import av 2,4 TWh per år fast kraft under perioden 1995-1999. Även Uddeholm AB har avtalat om köp av fast kraft från Norge. Detta avtal omfattar 0,5 TWh per per år under 20 år. Jag återkommer senare till frågan om elmark­nadens internationalisering.

I kraftsystemet finns det en relativt stor oljeeldad elproduktionskapaci­tet som utgör huvuddelen av den s.k. torrårsreserven. Den består av kraftverk som används i liten utsträckning under normala år men som under år med liten vattentillrinning kan komma att utnyttjas i större omfattning. Möjligheterna alt utnyttja den befintliga oljeeldade produk­tionskapaciteten kommer alt begränsas genom de skärpningar av utsläpps­kraven för svavel- och kväveoxider som kommer att införas från år 1993 resp. 1995 (prop. 1987/88:85, JoU23, rskr. 373).

Minskningen av produktionsförmågan kan bli avsevärd om inga åtgär­der vidtas för alt minska utsläppen. Även med omfattande åtgärder för att anpassa den oljeeldade produktionskapaciteten till de nya kraven minskar enligt energiverkets bedömning den årliga elanvändning som elsystemet tål med ca 3 TWh.

Vattenkraftskapaciteten kan komma att påverkas av de omprövningar av nu gällande tillstånd enligt vattenlagen som kommer att ske efter utgången av år 1993.

Mot den här redovisade bakgrunden bedömer jag att kraftsystemets

25

produktions- och leveransförmåga blir tillräcklig för att elsystemet skall Prop. 1990/91:88 kunna hålla en tillfredställande leveranssäkerhet fram till mitten av 1990- Bilaga 1 talet. Samtidigt är det angeläget att på både kort och lång sikt en god mar­ginal upprätthålls mellan tåld och prima elanvändning. Jag kommer strax att föreslå åtgärder för att främja en utbyggnad av miljövänlig elproduktion. En sådan utbyggnad kan medverka till att den oljeeldade produktionskapaci­teten behöver utnyttjas endast i begränsad utsträckning.

3.4 Elprisutvecklingen

Regeringen tillkallade i december 1988 en särskild utredare med uppgift att undersöka hur konkurrensförhållandena för den elintensiva industrin påverkas under kärakraftsawecklingen (EL 90). Utredningen har redovi­sat resultatet av sitt arbete i betänkandet (SOU 1990:21) Den elintensiva industrin under kärnkraftsavvecklingen (utredare generaltulldirektören Ulf Larsson).

Betänkandet har remissbehandlats. En sammanfattning av betänkandet och remissinstansernas yttranden återfinns i rapporten (Ds 1991:4) Energi­utredningar åren 1989 och 1990.

EL 90 redovisar beräkningar av kostnadsutvecklingen i elproduktionen under perioden 1990-2010 med olika antaganden vad gäller elförbmk-ningens tillväxt och förläggningen i tiden av kärnkraftens avveckling.

Utredningen konstaterar att storleken på de elprishöjningar som kan förväntas under 1990-talet i hög grad beror på faktorer som principeraa för prissättning av el och restriktioner för utbyggnad av olika kraftslag. Kära-kraftsavvecklingen spelar i sammanhanget en mindre roll, även om dess förläggning i tiden är av betydelse för vid vilken tidpunkt prisökningaraa inträder.

EL 90 avråder från en prissättning av el som leder till priser på nivån för långsiktig marginalkostnad. En rimlig prissättningsprincip är enligt EL 90s mening att kraftindustrin får en skälig avkastning på sitt samlade investe­ringskapital, dvs. att tariffnivån även fortsättningsvis motsvarar kraftföre­tagens genomsnittskostnad.

Utredningen understryker att med en prissättning efter genomsnitts­kostnad uppkommer vissa samhällsekonomiska kostnader. Dessa kostna­der beror på att eltariffer på genomsnittskostnadsnivån kan medföra att elhushållningen inte genomförs i önskvärd takt. EL 90 pekar på olika vägar för att undvika detta problem: att övergå till ett tvåprissystem eller att utnyttja punktskatterna på el. Utredningen framhåller att nedsättning av energiskatter är ett verksamt instmment för att begränsa effekterna för elintensiva företag av sådana elprishöjningar som beror på förändringar av energiskatterna.

Remissopinionen är delad beträffande utredningens förslag om prissätt­

ning på elmarknaden. Statens energiverk, Jernkontoret, LO, Skogsindustri­

erna, Svenska kommunförbundet. Svenska Kraftverksföreningen, Sveriges

Kemiska Industrikontor, TCO och IVA stöder i huvudsak utredningens

förslag i denna fråga eller framhåller att prissättningen i stort bör ske efter

nuvarande principer. Statens energiverk understryker att prissättning efter

26

genomsnittskostnaden kan ha fördelar under en övergångstid. Flera in-     Prop. 1990/91:88 stanser anser att det medelkostnadsbaserade pris som hittillsvarande pris-     Bilaga 1 sättningsprinciper kommer att ge upphov till överstiger den av EL 90 beräknade genomsnittskostnaden.

Ett antal remissinstanser, SPK, statskontoret, statens naturvårdsverk, Svebio och LRF avvisar utredningens förslag och förordar något slag av marginalkostnadsprissättning. Vattenfall, Sveriges Civilingenjörsförbund och Svenska Elverksföreningen förordar en fri prisbildning på en oreglerad marknad i stället för EL90s förslag. Även statens industriverk. Värme­verksföreningen och Svenska Naturskyddsföreningen avvisar från skilda utgångspunkter utredningens förslag angående elprissättning.

Flertalet av de remissinstanser som uttalat sig i frågan avstyrker utred­ningens förslag om ett tvåprissystem för el.

Jag har redan tidigare (avsnitt 3.2) uppehållit mig vid statens energi­verks prognoser för elanvändningen som har redovisats i Elmarknadsrap­port 1990. I detta sammanhang vill jag peka på de bedömningar som verket i denna rapport har gjort av kostnadsutvecklingen inom kraftpro­duktionen.

Enligt rapporten kommer genomsnittskostnaden i kraftproduktionen att öka med ca 4 öre till ca 19 öre per kWh (i 1987 års prisläge) från år 1989 till 1990-talets mitt. Den långsiktiga marginalkostnaden i produktionen be­döms uppgå till ca 30 öre per kWh vid mitten av 1990-talet.

Jag konstaterar att EL 90 och statens energiverk trots olika utgångspunk­ter för sina beräkningar redovisar samstämmiga bedömningar av kost­nadsutvecklingen inom kraftsektorn.

Elprisutvecklingen beror i hög grad på den framtida elanvändningen. Priserna kommer därför att vara beroende av bl. a. den ekonomiska till­växten i landet. Med en hög tillväxt kan elförbmkningen komma att öka och därmed skapa behov av ny elproduktionskapacitet eller en ökad im­port av el. Den tillkommande elproduktionen kan väntas bli dyrare än de i dag dominerande kraftslagen.

Andra faktorer som påverkar elpriset är exempelvis elproduktionskapa­citetens sammansättning och de avkastningskrav som gäller inom kraftin­dustrin. Avkastningskravet på Vattenfall ger staten en rimlig avkastning i förhållande till den risk som är förknippad med verksamheten. Det ger också Vattenfall goda möjligheter att till stor del självt finansiera investe­ringar i ny kraftproduktion.

Priserna på den svenska elmarknaden fastställs efter förhandlingar mel­lan kraftföretagen och deras kunder eldistributörer och större industri­er. Riksdagen och regeringen har undvikit att styra elprissättningen. Vat­tenfall svarar för hälften av den svenska elproduktionen och är genom sin storiek prisledande. För närvarande gäller treåriga tariffer (1989-1991) för Vattenfalls kunder.

Ett elpris som ligger under den långsiktiga marginalkostnaden informe­rar inte elanvändarna om kostnaderna för ny kraft. Del kan innebära en fortsatt hög ökningstakt i elförbrukningen. Jag lämnar senare (avsnitt 5) förslag till ett program för effektivare användning av energi.

Jag vill understryka att med de riktlinjer för energipolitiken som jag nyss

27

har angivit (avsnitt 1) är förutsättningarna goda för att endast måttliga     Prop. 1990/91:88

höjningar av elpriserna skall inträffa under 1990-talets första hälft.

Bilaga 1

Regeringen har nyligen i proposition 1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt redovisat sina överväganden och förslag avseende vissa föränd­ringar på den svenska elmarknaden. I samband med att statens vatten­fallsverk ombildas till aktiebolag skall stamnätet ges en mer fristående ställning. Förändringarna avseende stamnätet syftar till att främja en effektivare handel med el och förbättra möjligheterna för en decentralise­rad elproduktion. En effektiv elmarknad är en viktigt förutsättning för att arbetet med att hålla tillbaka kostnadsutvecklingen för elanvändarna skall lyckas.

3.5    Den elintensiva industrins konkurrenskraft

En fortlöpande omvandling av industrin är en viktig förutsättning för den industriella och ekonomiska utvecklingen i Sverige. Näringslivets struktur måste anpassas så att produktionen inriktas på varor och tjänster för vilka Sverige har goda förutsättningar att konkurrera med andra länder.

Tillgången till råvaror, främst skog och malm, har inneburit att Sveriges industri i hög grad är inriktad på råvambaserad produktion. En gynnsam faktor för denna produktion har varit de låga elpriser som har rått i Sverige. Sverige har lägre elpriser än många av de viktigaste konkurrent­länderna. De branscher som är speciellt känsliga för elprishöjningar är bl.a. massa- och pappersindustrin, gmvor samt metallframställning. Massaindustrin har dock möjligheter att öka den egna produktionen av el.

Elprisutvecklingen har stor betydelse för den industriella och ekonomis­ka utvecklingen. EL90-utredningen pekar i sitt betänkande på de anpass­ningskostnader som kan uppstå om den elkrävande industrin får vidkän­nas snabba och kraftiga höjningar av elpriset. Sådana prishöjningar med­för risker för onödiga eller förtida nedläggningar av elintensiva industrier med lokalt svårbemästrade arbetslöshetsproblem som följd. Problemen förstärks av att den elintensiva industrin i stor utsträckning är lokaliserad till regioner som redan har betydande regionalpolitiska problem.

Som jag nyss har anfört är dock möjligheterna goda att endast måttliga elprishöjningar kommer att inträffa under den första hälften av 1990-talet. Prisutvecklingen i Sverige på el kommer härigenom knappast att avvika påtagligt från prisutvecklingen i flertalet av industrins viktigaste konkur­rentländer.

3.6    Uppvärmning av bostäder och lokaler

Regeringen uppdrog år 1989 åt statens energiverk och boverket att utreda vissa frågor om kostnadsutvecklingen för uppvärmning av elvärmda bo­städer m. m.

Statens energiverk och boverket överlämnade i mars 1990 till regeringen

den gemensamma rapporten Elvärme och boendekostnader. Statens ener­

giverk överlämnade samtidigt rapporten Konvertering av elvärmda hus.

Rapporterna har remissbehandlats. Sammanfattningar av rapporterna och

28

remissinstansernas yttranden däröver återfinns i rapporten (Ds 1991:4)     Prop. 1990/91:88

Energiutredningaråren 1989 och 1990.

Bilaga 1

Värmekostnaderna är mycket olika för hushåll i småhus med elvärme, beroende på bl.a. husets storlek, ålder och läge i landet samt hushållets sammansättning och bmkarvanor. Elpriset varierar dessutom mellan olika delar av landet. Statens energiverk och boverket bedömer att kostnaderna för värme och varmvatten för ett hushåll i småhus varierade mellan 3 500 kr. och 13 300 kr. år 1989. Den lägsta kostnaden gäller för ett litet nybyggt hus i södra Sverige medan den högsta kostnaden avser ett stort och gammalt hus i norra Sverige.

Verken arbetar med två antaganden om elprisutvecklingen från år 1989 till mitten av 1990-talet. I alternativet med en lägre elprisökning beräknas det genomsnittliga elpriset att stiga med ca 13 öre till ca 56 öre per kWh för landets elvärmekunder. Större delen av elprishöjningen är en följd av skatteändringar, bl.a. införandet av mervärdeskatt. För ett eluppvärmt hus i mellersta Sverige med ca 120m uppvärmd yta beräknas kostnadsök­ningen för uppvärmning bli 2000 kr. per år. Enligt verkens beräkningar blir kostnaderna för eluppvärmning vid mitten av 1990-talet lägre för alla hus oavsett storlek, läge m. m. jämfört med kostnaderna för olje­uppvärmning.

Med en större elprisökning på 25 öre per kWh, vilket inkluderar en ökning av råkraftspriset med 16 öre per kWh, blir kostnadsökningen för värme och varmvatten ungefar dubbelt så stor.

Med de relativt måttliga prishöjningar som kan förutses under de när­maste åren kan man, enligt min mening, räkna med en kostnadsökning för hushållen i elvärmda bostäder som inte nämnvärt avviker från uppvärm­ningskostnaderna för andra hushåll. De beräknade kostnadsökningarna för elvärme som har redovisats i statens energiverks och boverkets utred­ning är till en betydande del en följd av att mervärdebeskaltning har införts på energiområdet. Mervärdeskatten har inneburit ungefar motsva­rande ökning av uppvärmningskostnaderna även för övriga hushåll.

Statens energiverk konstaterar att det med dagens energipriser i allmän­het är olönsamt för konsumenterna alt konvertera eluppvärmda hus till andra uppvärmningsformer. Vid låga kostnader för fjärrvärme och höga värmetätheter kan det emellertid löna sig att konvertera vattenburen elvärme i flerbostadshus och större lokaler till fjärrvärme.

Verket har beräknat att en viss konvertering därutöver skulle vara lönsam vid ett ca 10 öre högre elpris per kWh vid mitten av 1990-talet. Större delen av konverteringen skulle då bestå av att individuella elpannor byttes ut mot eller kompletterades med individuella oljeeldade och i vissa fall ved- eller gasoleldade pannor. De kalkyler som redovisas i rapporten är dock i hög grad beroende av den antagna prisutvecklingen på olja, gas och andra bränslen.

Min bedömning är att endast måttliga elprisökningar kan väntas under

de närmaste åren. Statens energiverk understryker dock att konvertering

från elvärme till fjärrvärme kan vara ekonomiskt fördelaktig för kraftpro­

ducenter och distributörer genom att investeringar i nya produktions- och

distributionsanläggningar för el kan undvikas. Det är dock, om möjlighe-

29

terna härtill skall kunna tillvaratas, väsentligt att en del av kostnadsbespa-     Prop. 1990/91:88 ringarna kommer abonnenterna till godo för all göra det lönsamt för dem     Bilaga 1 att konvertera sina värmeanläggningar.

Konverteringsarbetet torde enligt verket kunna bli effektivare och kosta mindre om standardiserade lösningar, komponenter och arbetsmetoder utarbetas. Ett projekt med denna inriktning har påbörjats inom program­met för effektivare användning och ersättning av el (prop. 1987/88:90, NU40, rskr. 375).

Jag vill framhålla att det från miljösynpunkt är att föredra om elvärme konverteras till fjärrvärme i stället för till individuella system. Det är därför väsentligt att möjligheterna till övergång från elvärmesystem till andra kollektiva värmesystem tillvaratas så långt det är ekonomiskt rim­ligt. Långsiktiga bindningar till el för uppvärmning bör undvikas. Jag återkommer till frågan om konvertering i avsnitt 5.7.

3.7 Elmarknadens internationalisering

På elområdet, liksom på många andra områden, pågår en snabb interna­tionalisering. Energipolitiken måste därför utformas med beaktande av vad som sker i vår omvärld. Just nu pågår genomgripande och delvis oförutsedda förändringar som skapar både möjligheter och problem. En del av dessa skeenden kan med tiden få stor betydelse för den svenska elsituationen.

Utbytet av elkraft mellan länder ökar i Europa. De nordiska kraftföre­tagen har länge samarbetat inom ramen för Nordel. Genom utbyte av tillfällig kraft mellan länderna har man uppnått ett effektivare utnyttjande av det nordiska systemet som helhet. Inom Nordiska ministerrådet disku­teras nu frågan om ett mer omfattande elsamarbete.

Jag har nyss (avsnitt 3.3) redogjort för Vattenfalls och Uddeholms köp av kraft från Norge. Sydkraft AB förhandlar om ett samarbetsavtal med det tyska kraftföretaget Preussen Elektra med sikte på såväl forskning och utveckling som kraftutbyte.

Genomgripande förändringar av elförsörjningen i de östeuropeiska län­derna krävs för att minska de katastrofala miljöeffekterna av nuvarande kol- och bmnkolsbaserade elsystem och för att eliminera riskerna från kärnkraftverk med bristfällig säkerhet. Sverige deltar genom bl.a. den Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling och Beredningen för internationellt tekniskt samarbete rned tekniskt och ekonomiskt stöd till uppbyggnadsarbetet i de östeuropeiska länderna.

Inom EG ökar handeln med el. Det gäller främst leveranser på grundval av långsiktiga överenskommelser. Frankrike är en betydande exportör av , el. En omorientering av energipolitiken har under senare år ägt rum inom EG. Dessa strävanden kan på sikt få ett betydande inflytande också på elsystemet i vårt land. EG-kommissionen arbetar för en utvidgning av den inre marknaden till energiområdet, i första hand såvitt avser ledningsbun-den energi.

Elförsörjningen i Europa präglas i hög grad av nationell självförsörjning.

Centrala inslag i EG-kommissionens strävanden är att undanröja vissa av

30

de nationella distributions- och produktionsmonopolens konkurrens- Prop. 1990/91:88 snedvridande effekter samt alt utjämna skillnader i finansiering, beskatt- Bilaga 1 ning, subventioner, säkerhetsföreskrifter och miljökrav. Genom att så långt möjligt skapa ensartade ekonomiska förutsättningar för medlemslän­dernas elproduktion och eldistribution vill kommissionen åstadkomma en ökad internationell handel och en för hela EG kostnadseffektiv elförsörj­ning.

Kommissionen har även framhållit att en utbyggnad av transmissions­nätet är en viktig förutsättning för den inre elmarknaden. För att säkra likabehandling och stimulera till en fri konkurrens när det gäller elhandel med oberoende producenter och avnämare bör de vertikalt integrerade elföretagen åläggas att tillhandahålla överföringskapacitet utan prisdiskri­minering för transitering av el från producent till andra distributörer eller stora slutanvändare inom exempelvis elintensiv industri.

Särskilt det senare målet, s. k. common carriage - dvs. tillgång till näten för tredje part har blivit föremål för omfattande kritik från elföretagen. De har pekat på många tekniska och ekonomiska svårigheter och speciellt på problem med leveranssäkerheten i en mer utbredd elhandel.

År 1989 lade kommissionen fram direktivförslag rörande pristranspa­rens, transitering av el och informationsplikt beträffande investeringar. Under år 1990 har direktivförslag på de två första områdena antagits av ministerrådet, medan förslaget till investeringsdirektiv mött ett betydande motstånd inom EG.

Beslutet om pristransparens innebär att beräknade genomsnittspriser även för större förbrukare av el skall insamlas och publiceras. Syftet är att undanröja omotiverad prisdiskriminering och alt förbättra marknadens funktion genom att stärka avnämarnas förhandlingsposition.

Beslutet om transitering av kraft innebär att de företag som äger delar av det europeiska högspänningsnätet skall ha rätt och skyldighet att transitera el under vissa villkor. Rätten begränsas till internationell handel mellan kraftproducenter och transmissionsföretag och omfattar således varken distributörer eller stora slutanvändare.

Förslaget om informationsplikt angående kraftinvesteringar syftar till att åstadkomma en förbättrad koordination av kapacitetsutbyggnaden inom EG och därigenom lägre behov av reservkapacitet och lägre produk­tionskostnader. Förslaget förutsätter all kommissionen yttrar sig över investeringsplanerna men innehåller inga tvingande regler.

De nämnda EG-direktiven är aktuella i de s. k. EES-förhandlingarna som för närvarande pågår mellan EG och EFTA.

Betydelsefulla steg har således tagits inom EG mol en öppnare marknad fbr el. Samtidigt kvarstår många problem och motsättningar innan de teoretiskt möjliga kostnadssänkningarna av en friare handel kan utnyttjas i större utsträckning.

Den utveckling, som jag nu i korthet har redovisat, kan på sikt få en stor betydelse för den svenska elförsörjningen. Följderna kan vara av mycket olika slag.

Jag vill betona vikten av att man från svensk sida följer utvecklingen på

elområdet i Europa. Jag avser att senare föreslå regeringen att uppdra åt

31

statens energiverk att följa elmarknaderaas utveckling i Europa samt att     Prop. 1990/91:1

årligen rapportera därom till regeringen.

Bilaga 1

Statens energiverk genomför för närvarande en studie av den svenska elmarknaden. För riksdagens kännedom kan noteras att regeringen avser att uppdra åt energiverket att i samband med denna elmarknadsstudie särskilt utreda vissa frågor avseende stamnätets framtida organisation. Den framtida elmarknaden bör utredas även i andra avseenden. Utöver syftet att främja konkurrensen mellan aktörer på elmarknaden bör också åtgärder som kan stärka hushållningen med el utredas.

4 Kärnsäkerhetsfrågor m.m.

Jag har tidigare (avsnitt 

I) 

berört vissa kärnsäkerhetsfrågor. Jag avser att i det följande behandla dessa frågor något mera utförligt. Jag har i dessa frågor samrått med chefen för miljödepartementet.

4.1 Säkerhet och strålskydd

På uppdrag av regeringen redovisade statens kärnkraftinspektion och sta­tens strålskyddsinstitut i januari 1990 i en gemensam rapport det aktuella säkerhets- och strålskyddsläget vid de svenska kärnkraftverken. Rapporten har remissbehandlats. Ett sammandrag av rapporten tillsammans med remissinstansernas yttranden återfinns i rapporten (Ds 1991:4) Energiut­redningaråren 1989 och 1990.

En bärande princip i Sverige är att ansvaret för säkerheten åvilar den som har tillstånd att bedriva kärnteknisk verksamhet. Denna skyldighet har lagts fast i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet.

I de två myndigheternas rapport framhålls att det inte är möjligt att komma fram till ett entydigt kvantitativt jämförelsemått på säkerhets­nivån vid olika svenska reaktorer. Myndigheterna har i stället sökt göra en i huvudsak kvalitativ bedömning i förhållande till de allmänna säkerhets-och strålskyddsmål som tillsynsmyndigheterna och kraftförelagen arbetar efter.

Det primära och gmndläggande säkerhetsmålet är att förebygga och förhindra omfattande skador på reaktorhärden ett härdhaveri som i värsta fall går så långt som till en härdsmälla. Även med hög förebyggande säkerhet ingår det i den svenska säkerhetsfilosofin att inte utesluta att ett härdhaveri trots allt kan inträffa.

Ett andra säkerhetsmål är därför att, för det fall ett svårt härdhaveri

skulle inträffa, de radioaktiva utsläppen skall kunna begränsas kraftigt så

att dödsfall i akut strålsjuka förhindras och endast mycket begränsade

områden drabbas av restriktioner på grund av markbeläggningar av lång­

livade radioaktiva ämnen som t.ex. cesium. Det innebär att utsläppen vid

ett härdhaveri i en svensk reaktor skall kunna begränsas till mindre än en

tiondels procent av härdinnehållet av cesium 134 och 137. Detta motsva­

rar en mängd som är mindre än en tiondel av den mängd cesium som föll

ned i Sverige efter haveriet i Tjernobyl.

32

Regeringen lade fast dessa mål genom beslut den 27 februari 1986 om     Prop. 1990/91:88

ytterligare villkor för drift av de svenska kärnkraftverken.

Bilaga 1

Det går inte att helt utesluta haveriförlopp som leder till större utsläpp genom att de utsläppsbegränsande systemen inte fungerar som avsett. I enlighet med de riktlinjer som angavs i regeringens beslut skall de utsläpps-begränsande systemen därför vara utformade så att sådana förlopp kan bedömas ha extremt låg sannolikhet.

Under de senasie åren har de tolv svenska kärnkraftsreaktorerna upp­visat hög driftstillgänglighet och tillförlitlighet. Antalet driftsstörningar som lett till snabbstopp eller oplanerade avställningar har varit lågt. Såväl personalstråldoser som utsläpp av radioaktiva ämnen till omgivningen ligger på en internationellt sett låg nivå.

Enligt tillsynsmyndigheterna går det inte alt urskilja några långsiktiga tendenser som pekar på skillnader mellan reaktorerna när det gäller stör­ningar av väsentlig betydelse för säkerhet och strålskydd. Kärnkraftinspek-lionen understryker dock att de senasie årens svenska och utländska drifts­erfarenheter visar att vaksamheten i säkerhets- och tillförlitlighetsarbetet måste vidmakthållas på en mycket hög nivå. Antalet mindre störningar och tillbud bör om möjligt bringas ned ytterligare så att tillräckligt stora marginaler till allvarligare händelser kan upprätthållas.

Den tekniska livslängden hos större komponenter och system i kärn­kraftverken är till stor del beroende av de möjligheter som finns att reparera eller byta ut skadade delar. Möjligheter till reparation eller byte är i sin tur beroende av kostnaden för sådana arbeten, såväl ekonomiskt som i form av stråldos till personalen.

Reaktortank och tillhörande primärkretsar i de svenska reaktorerna är ursprungligen dimensionerade mot utmattning med sikte på en teknisk livslängd på minst 40 år. De delar av reaktortanken som utsätts för neutronbestrålning kommer att försprödas. Den takt med vilken förspröd-ningen fortskrider beror på bl. a. materialet i reaktortanken och dess svets-fogar. Enligt kärnkraftinspektionens bedömning är det endast för reaktorn Oskarshamn 1 som försprödning på grund av bestrålning kan ha betydelse för reaktorns tekniska livslängd.

Kärnkraftinspektionen pekar dock på två områden där osäkerheten är stor beträffande materialens livslängd. Det ena avser s. k. spänningskorro­sion i komponenter tillverkade av en speciell nickellegering, Inconel 182. Det andra avser s.k. bestrålningsinducerad spänningskorrosion hos bl.a. slörre interndelar i reaktorerna. Båda dessa områden är föremål för omfat­tande undersöknings- och uppföljningsprogram och har en hög prioritet inom inspektionens forskningsprogram.

4.2 Vissa ansvarsfrågor

Som jag har anfört är kärnkraftsindustrins ansvar vid en eventuell kärn­

kraftsolycka enligt bestämmelserna i atomansvarighetslagcn (1968:45) för

närvarande begränsat till 800milj.kr. Den svenska lagstiftningen grundar

sig på två internationella konventioner, 1960 års konvention om skade­

ståndsansvar på atomenergins område (Pariskonventionen) och 1962 års

33

3    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 88

konvenlion om supplerande statsansvar (tilläggskonvenlionen). Konven-     Prop. 1990/91:88 lionerna syftar till en regional västeuropeisk reglering av skadeståndsan-     Bilaga 1 svaret vid kärnenergiolyckor.

Enligt artikel 7 i Pariskonventionen kan anläggningsinnehavarens an­svar bestämmas till 15 miljoner särskilda dragningsrätter, SDR (1 SDR = ca 8 kr.). Beloppet får dock sättas högre eller lägre än detta riktvärde, dock lägst 5 miljoner SDR.

Pariskonventionens regler om anläggningsinnehavarens ansvar kom­pletteras av tilläggskonventionens ersättningssystem. Enligt tilläggs-konventionen bär anläggningsinnehavaren del primära ansvarel i enlighet med de nationella regler som fastställts på grundval av bestämmelserna i Pariskonventionen. Därtill kommer enligt tilläggskonventionen ett subsi-diärt ansvar för staterna. Detta bärs i första hand av den stat där den skadeorsakande anläggningen finns (anläggningsslalen). 1 andra hand an­svarar samtliga konventionsstater gemensamt.

Det torde för närvarande inte vara förenligt med Pariskonventionens bestämmelser att ålägga en anläggningsinnehavare ett obegränsat ansvar. Att Sverige skulle lämna konventionen och därmed ställa sig utanför det ersättningssystem som gäller i Västeuropa bör inte komma i fråga. Jag förordar dock att regeringen, med hänsyn till frågans vikt, aktivt driver frågan om ett vidgat ansvar i ett internationellt sammanhang.

Etl obegränsat ansvar ryms inte inom de åtaganden en försäkringsgivare får göra. Enligt nyligen gjorda beräkningar är kapaciteten på försäkrings­området såvitt avser ansvarsförsäkringar för närvarande ca I 200milj.kr. Eftersom ansvarsförsäkringen som regel måste tecknas så alt den motsva­rar 120% av ansvarsbeloppet skulle detta kunna höjas till ca 1 000milj. kr.

Jag har i denna fråga samrått med chefen för justitiedepartementet och har därvid erfarit alt frågan om en höjning av ansvarsbeloppet till 1 000 milj. kr. kommer alt tas upp inom justitiedepartementet under våren 1991.

4.3 Kompetensfrågor

Regeringen tillsatte våren 1989 en särskild arbetsgrupp med uppdrag all kartlägga och redovisa dels personal- och kompetenssituationen vid kärn­kraftföretagen, dels kärnkraftsavvecklingens väntade direkta och indirekta sysselsättningseffekter inom berörda län och orter.

Arbetsgruppens belänkande, (SOU 1990:40) Kärnkraftsavveckling -kompetens och sysselsättning, har remissbehandlats. En sammanfattning av belänkandet tillsammans med remissinstansernas yttranden återfinns i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningaråren 1989 och 1990.

Tillståndsinnehavaren har det direkta ansvaret för säkerhet och strål­skydd i kärnteknisk verksamhet. Däri ligger också ett ansvar för alt tillse all tillräcklig kompetens finns inom den kärntekniska organisationen.

Arbetsgruppen har bl.a. pekat på behovel av återkommande uppfölj­

ning av kompetensnivån hos såväl de företag som bedriver kärnteknisk

verksamhet som tillsynsmyndigheterna. Vidare understryker arbetsgrup­

pen betydelsen av all utbildningskapaciteten och utexamineringen inom

34

för kärntekniken viktiga områden inom högskolan vidmakthålls på en     Prop. 1990/91:88

nivå som är åtminstone lika med dagens.

Bilaga 1

1 belänkandet behandlas också forskningens betydelse för att nödvändig kompetens i landet skall kunna långsiktigt bibehållas. Gruppen pekar i del sammanhanget på behovet av att säkerställa att forskningsreaktorerna i Studsvik kan drivas vidare för såväl forskningsändamål som i kompetens­uppbyggande syfte under överskådlig tid.

Regeringen delar uppfattningen att en fortsalt hög kompetensnivå inom det kärntekniska området måste tryggas. Som arbetsgruppen framhållit kommer den generella förstärkning som nu sker av teknisk utbildning inom gymnasieskolan, vuxenutbildningen och högskolan att innebära en väsentlig höjning av utbildningsnivån för framtida tekniker och ingenjörer på ett sätl som också kommer kärnkraftsområdel till del.

I propositionen (1990/91:87) om näringspolitik för tillväxt föreslår rege­ringen att resurser tilldelas universitetet i Uppsala för att fullfölja utveck­lingen av en energiteknisk ingenjörsutbildning som påbörjats i Forsmark. Några direkta åtgärder utöver vad arbetsgruppen i övrigt har redovisat kring den pågående utvecklingen inom området är inte nu motiverade. Regeringen avser dock att följa den fortsatta utvecklingen med uppmärk­samhet, bl. a. för att så vitt på den ankommer se till att tillräckliga resurser behålls för den berörda grundläggande högskoleutbildningen och forsk­ningen. Jag har i denna fråga samrått med chefen för utbildningsdeparte­mentet och med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Jag vill i detta sammanhang erinra om att regeringen i sina direktiv till fördjupad anslagsframställning för budgetåren 1992/93 1994/95 har upp­dragit åt tillsynsmyndigheterna inom kärnkraftsområdel att särskilt beakla de kompetensfrågor och teknikområden som belyses i arbetsgruppens be­tänkande.

Arbetsgruppen har också behandlat de sysselsättningseffekter som kan uppstå på kärnkraftsorterna i anslutning till att kärnkraftverken läggs ned. I betänkandet lämnas bl.a. förslag till hur sysselsättningsfrågorna bör hanteras inför beslut om nedläggning av kärnkraftverk.

Jag har i denna fråga samrått med chefen för arbetsmarknadsdeparte­mentet och bedömer att del för närvarande inte behövs ytteriigare åtgärder inom detta område.

4.4 Kärnavfallskostnader

Regeringen beslutade den 15 december 1988 att uppdra åt statens kärn­bränslenämnd att utarbeta förslag till ändringar av finansieringssystemet enligt lagen (1981:669) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. (finansieringslagen). Ändringarna skulle enligt beslutet syfta till alt vid fastställande av avgifter enligt finansieringslagen göra det möjligt att låta reaktorinnehavarna solidariskt belastas med ökade avgifts­uttag som kan behövas som följd av de beslut som tas för att inleda kärnkraftsavvecklingen.

Den 29 juni 1989 överiämnade kärnbränslenämnden till regeringen en

promemoria med förslag till sådana ändringar i finansieringssystemet.

35

Förslaget har remissbehandlats. Domstolsverket, riksskatteverket, sta­tens pris- och konkurrensverk, kammarkollegiet, statskontoret, riksrevi­sionsverket, statens vattenfallsverk. Forsmarks Kraftgrupp AB, LO, OKG AB, Svensk Kärnbränslehantering AB, Sveriges Industriförbund, Sveriges Riksbank och Sydsvenska Värmekraft AB har inkommit med remissytt­randen.

Jag har av chefen för miljödepartementet erfarit att det inte finns anled­ning att nu föreslå regeringen att genomföra ändringar i finansieringssyste­met.

Prop. 1990/91: Bilaga 1

5 Program för effektivare energianvändning 

5.1  Utgångspunkter

Mitt ställningstagande: Ett nytt program för effektivare användning av energi genomförs. Programmet omfattar åtgärder som syftar till att

stimulera en effektiv energianvändning så att viktiga energi- och miljöpolitiska mål kan nås,

utnyttja den potential för eleffektivisering som är ekonomiskt och tekniskt tillgänglig under 1990-talet,

intensifiera och bredda arbetet för en effektiv energianvändning och en ökad energihushållning,

ta till vara de långsiktiga möjligheterna att effektivisera och stär­ka flexibiliteten i energianvändningen,

utvidga verksamheten med energieffektivisering till att omfatta alla sektorer av samhället,

stärka organisationen för all genomföra och årligen följa upp programmet.

Pågående program för elhushållning

Riksdagen beslöt år 1988 om ett program för effektivare användning och ersättning av el (prop. 1987/88:90, NU40, rskr. 375). Programmet syftar bl.a. till all den potential för eleffektivisering och elersättning som är ekonomiskt och tekniskt tillgänglig till år 1997 skall utnyttjas. Vidare skall de långsiktiga möjligheterna att effektivisera elanvändningen och ersätta el med andra energislag tas till vara framför allt inom uppvärmningsområdet och inom den elintensiva industrin. Statens energiverk har följande uppgifter i programmet:

alt administrera ett stöd för teknikupphandling och introduktion av eleffektiva och elersättande produkter, processer och syslem,

att samordna informationsinsaiser och att med försöksprojekt ulveckla och effektivisera rådgivningsmetoder,

att bevaka elmarknaden och att engagera elproducenterna och eldistri­butörerna i effektiviseringsarbelet.

36

    att ta initiativ till överläggningar mellan statliga myndigheter. Lands-     Prop. 1990/91:88

tingsförbundet och Svenska kommunförbundet samt andra större lokal-     Bilaga 1

förvaltare om möjligheterna all åstadkomma effektiviserad elanvänd­

ning,

-     att följa upp, utvärdera och rapportera årligen om hela elhushållnings-

programmet.

Ett kansli har inrättats vid statens energiverk med uppgift att åstadkom­ma upphandling och spridning av produkter och tillämpningar för en effektivare elanvändning inom olika sektorer av samhället, samordna ef­fektiviseringsarbelet hos sektormyndigheterna samt förmedla kunskap om energieffektivisering.

Regeringen har i proposition 1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt föreslagit att en central näringspolitisk myndighel inrättas. Avsikten är att den nya myndigheten bl.a. skall handha huvuddelen av de uppgifter på energipolitikens område som för närvarande ligger på statens energiverk.

Även andra myndigheter har viktiga uppgifter inom programmet. För att stärka samordningen av myndigheternas informations- och rådgiv­ningsverksamhet m.m. inom elanvändningsområdet inrättades ett elan­vändningsråd som knöts till statens energiverk. Det nyssnämnda kansliet är rådels sekretariat. Elanvändningsrådet skall bl.a. årligen redovisa sek­tormyndigheternas verksamhet avseende elhushållning. Rådet har vid två tillfällen under år 1990 lämnat rapporter till regeringen. I rapporterna redogörs för de aktiviteter som myndighetema inom elhushållningspro-grammel har bedrivit under budgetåret 1989/90 och för de överiäggningar avseende lokalseklorn som har genomförts.

Elanvändningsrådets rapporter har publicerats separat i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningaråren 1989 och 1990.

Vid riksdagens beslut år 1988 förutsattes att eldistributörer och elprodu­center i framtiden skulle engagera sig i eleffekt i viseringsfrågor i större omfattning än vad som då gällde. Vid behov skulle åtgärder vidtas för att stimulera utvecklingen. Vidare betonades kommunernas ansvaratt plane­ra värmeförsörjningen så att den sker till rimliga kostnader för kommuner­nas invånare.

I rapporten Pågående aktiviteter för effektivare elanvändning redovisar statens energiverk de fortlöpande insatser som görs för ökad eleffektivise­ring och elersättning hos i första hand statliga myndigheter och organisa­tioner men även hos kraftbolag, forskningsinstitut m.m. Sådan verksam­het pågår, förutom inom det statliga programmet, hos Vattenfalls Uppdrag 2000, Svensk Energiutveckling AB (SEU), Sydkraft AB, Svenska Elverks­föreningen m.fl. En sammanfattning av redovisningen återfinns i rappor­ten (Ds 1991:4) Energiutredningar åren 1989 och 1990.

Potentialenför elhushållning

Flera bedömningar av potentialen for elhushållning har gjorts under de senaste åren.

Statens energiverk har haft regeringens uppdrag att konkret visa hur

tillgängligt utrymme för effektiviseringar och hushållningsåtgärder m.m.

37

inom elanvändningsområdet skall kunna utnyttjas till mitten av 1990-     Prop. 1990/91:88 talet. Verket har i april 1990 redovisat utredningsuppdraget i rapporten     Bilaga 1 Effektivare elanvändning. Den har remissbehandlats.

En sammanfattning av rapporten och remissinstansernas synpunkter återfinns i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningaråren 1989 och 1990.

Energiverket redovisar i rapporten bedömningar av de privat- eller företagsekonomiskt lönsamma cffektiviseringsåtgärdernas omfattning vid två antagna elprisutvecklingar. Som ett alternativ fömtsätts råkraftpriset stiga från ca 15 öre per kWh år 1987 till 30 öre per kWh (i 1987 års penningvärde) vid mitten av 1990-talet. Eleffektiviseringarna bedöms då motsvara ca 1,1% av den totala elanvändningen per år under perioden 1987-1997, dvs. totalt drygt 10%. Det motsvarar 12,6 TWh el. Vid en måttlig elprisökning till ca 19 öre per kWh år 1997 antas potentialen för effektivisering vara något lägre, 11,3 TWh.

Utöver möjligheterna till effektivisering har energiverket bedömt pris­höjningarnas effekter i form av vamsubstitution (omfördelningar inom produktionen) och konvertering från el till andra energikällor. Med det lägre elprisantagandet blir effekterna små, totalt ca 2 TWh, medan de vid den högre prisnivån blir betydligt större, ca 7 TWh.

I Elprognos för år 2000 räknar Kraftsam med att eleffektiviseringar skall ha givit besparingar på drygt 10 TWh till år 2000. Bland förutsättningarna för bedömningarna är en elprishöjning på 30% och en BNP-tillväxt på 1,9% per år. Denna elhushållning förutsätter, enligt Kraflsam, att kraftfö­relagen och eldistributörerna ägnar sig ål information, rådgivning och kampanjer rörande elhushållning utöver tidigare insatser. I ett högprisal-lernativ (med 70% högre elpriser år 2000) beräknas effektiviseringarna komma att öka till 12,5 TWh.

Vattenfall har i projektet Uppdrag 2000 arbetat med elhushållning i lokaler, småhus och icke-elinlensiv industri. Den teknisk-ekonomiska po­tentialen för elhushållning inom dessa sektorer har uppskattals vara 12 19 TWh till år 2000. Mot bakgrund av erfarenheterna från projektet gör Vattenfall bedömningen att 5 7 TWh är ett möjligt hushållningsresultat till år 2000. Då förutsätter man ett aktivt agerande från kraftindustrin.

De ovan refererade bedömningarna är samstämmiga och visar en tek­niskt och ekonomiskt realistisk elhushållningspotential i storleksordning­en 10 15 TWh vid måttliga elprishöjningar under 1990-talet. Även med etl framgångsrikt elhushållningsprogram kan det emellertid inte uteslutas att den totala elanvändningen ökar.

I studien Electricity som publicerades inför Vattenfalls internationella konferens år 1989 om effektiv produktion och användning av el bedömdes också hushållningspotentialens storlek. I ett referensalternativ anges en elanvändning år 2010 på 140TWh. Om vad som i studien betecknas som tekniskt och ekonomiski tillgänglig teknik utnyttjades där så är möjligt, skulle elanvändningen kunna sänkas till ca 100 TWh per år. Samma nytta skulle erhållas i form av maskinarbete, ljus, kraft, etc. Electricily-studien redovisar dock inle de styrmedel som skulle krävas för att nå denna låga elanvändningsnivå och inte heller de kostnader det skulle medföra.

38

5.2 Programmet i huvuddrag

Prop. 1990/91:88

Bilaga 1 

Jag har nyss (avsnitt 

I) 

redovisat de utgångspunkter och riktlinjer som jag anser bör gälla för det fortsalla arbetet med energihushållning.

En effektiv användning av energi är nödvändig för att viktiga energi- och miljöpolitiska mål skall kunna nås. Påfrestningarna på miljön kan därmed minskas. Vidare främjar ett effektivt utnyttjande av knappa energiresurser den ekonomiska tillväxten.

Del program för effektivare energianvändning som jag föreslår innebär att programmet för effektivare användning och ersättning av el förstärks på en rad punkter och utvidgas. Det nya programmet inkluderar åtgärder på både kort och lång sikt. Sammantaget innebär programmet en förstärk­ning av insatserna för energihushållning inom alla samhällssektorer.

Enligt min uppfattning är fem år en lämplig tid för programmet. Jag bedömer medeisbehovet under femårsperioden till sammanlagt ca 1000 milj. kr.

Förslaget till program för effektivare användning av energi består av följande punkter.

1.

Teknikupphandlingsprogrammel ges ökade resurser och breddas till att omfatta hela energianvändningsområdet.

2.

Etl stöd införs för demonstration i större skala av ny energieffektiv teknik i statliga, kommunala och privatägda lokaler saml bosläder.

3.

Statligt stöd införs för energieffektiva demonstrations- och pilotanlägg­ningar inom industrin. Den energiinriktade informationen till icke-energiintensiva företag utvecklas.

4.

Arbetet med energideklaralioner av bl.a. hushållsapparater intensifie­ras och utvidgas.

5.

Statens energiverk ges kompletterande uppgifter utöver de nu aktuella avseende bl. a. samordning och ulvärdering av programmet.

Jag utvecklar förslagen mer i detalj i de följande avsnitten (5.3-5.7).

Ulöver dessa åtgärder bör en förstärkning ske av bl. a. den samhälls- och beteendevelenskapliga forskningen om implementering av ny energitek­nik. Jag återkommer till dessa frågor i avsnitt 5.8.

Möjligheter till närmare harmonisering med EGs regelverk för statsstöd och offentlig upphandling har beaktats. Vad avser stödprogrammen (stöd-intensitet och -instrument, m. m.) skall de regler som gäller för svenskt vidkommande lillämpas på ett sådant sätl att snedvridning av handel eller konkurrensförhållanden o.d. inte uppslår i strid med Sveriges internatio­nella åtaganden. Relevanta mellanstatliga notifikationsordningar skall föl­jas.

39

5.3 Stöd till upphandling och introduktion av energieffektiv teknik

S.3.1 Bakgrund

År 1988 beslöt riksdagen om ett program för effektivare användning och ersättning av el (prop. 1987/88:90, NU40, rskr.375). Programmet syftar till att utnyttja den potential för eleffektivisering och elersättning som är ekonomiskt och tekniskt tillgänglig till år 1997.

En del av programmet är ett statligt stöd för teknikupphandling av eleffektiva och elersättande produkter, processer och system. Det totala medelsbehovet för stödet beräknades till 400 milj. kr. för en femårsperiod. Inledningsvis anvisades 150milj. kr.

Anvisningar för stödet finns i förordningen (1988:806, ändrad 1990:33) om statligt stöd till upphandling och introduktion av eleffektiva och eler­sättande produkter, processer och system. Stöd kan lämnas i form av bidrag och lån. Beslut därom fattas av siatens energiverk. Innan ställning tas till stödets fortsatta omfattning och inriktning bör, enligt 1988 års riksdagsbeslut, en utvärdering genomföras.

För budgetåret 1990/91 har regeringen av riksdagen bemyndigats att ikläda staten ekonomisk förpliktelse i samband med teknikupphandlings-stödet som innebär åtaganden om högst 50milj.kr (prop. 1989/90:100, NU25, rskr. 247). Detta bemyndigande har regeringen överlåtit på statens energiverk.

Prop. 1990/91:88 Bilaga 1

5.3.2 Utformning av stödet

Mitt förslag: Stödet till upphandling och introduktion av eleffektiva och elersättande produkter, processer och system intensifieras och utvidgas. Verksamheien breddas till all gälla stöd till upphandling och introduktion av energieffektiv teknik. Därmed ges ytterligare möjligheter att effektivisera användningen av såväl el som bränslen.

Statens energiverk: En utvärdering av leknikupphandlingsstödet genom­fördes under våren 1990 av en grupp bestående av svensk och utländsk expertis. Gruppens rapport behandlades av elanvändningsrådet innan den överlämnades till regeringen. En sammanfattning återges i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningar åren 1989 och 1990. Gruppen konstaterar att arbetet med stödet bedrivs genom ett stort antal projekt och med olika metoder. Utvärderingsgruppens omdöme om dessa projekt och metoder är i huvudsak mycket positivt.

Utvärderingsgruppen anser att stödet bedrivs som en aktiv och initi­erande verksamhet samt på ett dynamiskt sätt vad gäller formerna för att organisera verksamheten. Det är inte fråga om ett generellt stöd till eleffek­tivisering och därför finns, enligt gruppen, inga risker för att stödet kan leda till skeva marknadsanpassningar. Stödet har en klar profil i förhållan­de till andra verksamheter som exempelvis Svensk Energiutveckling ABs

40

och Vattenfalls arbete med eleffektivisering. Gruppen bedömer att en     Prop. 1990/91:88 väsentlig verksamhet har påbörjats vilken är väl värd att vidareutveckla.     Bilaga 1 Möjligheten att tillämpa samma metoder och verksamhetsformer inom hela energianvändningsområdet bör övervägas.

Vattenfall anför i ett yttrande med anledning av utvärderingsgmppens rapport att del marknadsorienterade synsätt som tillämpas för stödet är bra och bör vidareutvecklas. Erfarenhetsutbytet och de gemensamma pro­jekten rörande effektiv elanvändning mellan Vattenfall och statens ener­giverk har fungerat väl.

Energiforskningsnämndens studie Stödformer för energiteknisk utveck­hng överlämnades till regeringen i juni 1990. En sammanfattning av studien finns i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningar åren 1989 och 1990. Studien omfattar såväl statliga stödformer (exkl. energiforsknings­programmet) som annan verksamhet för energiteknisk utveckling i Sveri­ge. Energiforskningsnämnden (Efn) konstaterar att utvecklings- och de­monstrationsprojekten rörande användning av annan energi än el utgör en mycket liten del av stödverksamheten jämfört med projekten för energitill­försel. Vidare konstaterar nämnden att forskningsanknytningen är svag vad avser projekt inom teknikupphandlingsstödet.

Skälen för mitt förslag: Stöd till teknikupphandling av eleffektiva och elersättande produkter, processer och system har lämnats sedan andra halvåret 1988. Stödet utgör tyngdpunkten i det statliga programmet för effektivare användning och ersättning av el. En betydande verksamhet inom området eleffektivisering pågår också hos aktörerna på energimark­naden.

Jag anser att det är angeläget att verksamheten med hushållning och effektivisering av elanvändningen fortsätter under kommande år i enlighet med det av riksdagen antagna elhushållningsprogrammet och i överens­stämmelse med de allmänna riktlinjer för programmet för effektiv energi­användning som jag nyss har föreslagit. Tyngdpunkten i programmet för effektivare energianvändning bör enligt min mening även fortsättningsvis utgöras av ett stöd till teknikupphandling.

En viktig slutsats av utvärderingsgmppens och Efns rapporter är att stödet till upphandling och introduktion av eleffektiv och elersättande teknik successivt bör vidgas till att omfatta effektivisering av all slags energianvändning. En sådan utvidgning bör genomföras. Vidare bör, som Efn föreslår, kopplingen till den tekniska forskningen förstärkas. De meto­der och verksamhetsformer som hittills har använts för stöd till teknikupp­handling på elområdet bör därvid kunna tillämpas på hela energiområdet. Detta innebär att stöd även skall kunna lämnas till teknik som innebär effektivare användning av andra energibärare än el. Stödet skall således kunna användas för att engagera tillverkare, leverantörer och användare i utveckling, spridning och användning av exempelvis individuella värme­pannor och industriella processer. Denna breddning av teknikupp­handlingsstödet till effektiv energianvändning inom alla samhällssektorer bör kunna genomföras under den femårsperiod som jag föreslår för den fortsatta verksamheten.

Det är enligt min mening väsentligt att insatserna för effektivisering på

41

elområdet ökar. Jag föreslår alt leknikupphandlingsstödet får en utökad medelsram. Härigenom kan stödet förstärkas på elområdet. Dess huvudin­riktning bör således även fortsättningsvis vara effektivare användning och ersättning av el.

Det är en uppgift för elanvändningsrådet all följa upp och utvärdera insatserna. Den breddning från effektiv elanvändning till effektiv energi­användning som jag nyss har förordal innebär också all elanvändningsrå­dets sammansättning och roll bör förändras. Jag återkommer till denna fråga i avsnilt 5.7.

Det krävs vidare ytterligare forskning om möjligheterna att introducera effektiv energiteknik. Del gäller bl.a. aktörernas roll i detta sammanhang. Jag återkommer till denna fråga i avsnitt 5.8.

Del bör ankomma på regeringen all bestämma om formerna för admini­strationen av stödet till teknikupphandling av energieffektiv teknik liksom om de närmare föreskrifter som bör gälla för slödel. För riksdagens infor­mation vill jag anmäla att enligt min mening bör den näringspolitiska myndighet, som regeringen nyligen (prop. 1990/91:87) har föreslagit skall inrättas, handha stödet.

Enligt min bedömning bör 750 milj. kr. anvisas för teknikupphandlings­stödet under den närmast följande femårsperioden. Jag återkommer till anslagsfrågan i avsnitt 11.

Prop. 1990/91:88 Bilaga 1

5.4 Demonstration av energieflFektiv teknik i lokaler och bostäder

Mitt förslag: Ett nyll slöd införs för demonstration av energieffektiv teknik i lokaler och bosläder. Stödet lämnas i form av bidrag och villkorslån och begränsas till högst 50% av godkända kostnader. Slödel införs den Ijuli 1991.

Elanvändningsrådet: Elanvändningsrådel har föreslagit bl.a. att statliga och kommunala myndigheter skall åläggas att installera ny och energieffek­tiv teknik på 10% av den disponibla lokalytan. Avsikten är all dessa lokalytor skall utgöra demonslrationsobjekt för energieffektiv teknik.

Svenska kommunförbundet har yttrat sig över elanvändningsrådels för­slag. Förbundet kan inle tillstyrka förslaget eftersom varken kostnaderna eller formerna för genomförandet har preciserats. Inte heller har kravnivån vad gäller eleffeklivitel och definitionen av avsedd lokalyta specificerats närmare. Kommunförbundet framhåller all eleffektivisering inle får ge­nomföras på ett sådant sätl all den blir koslnadshöjande för kommunen.

Statens energiverk: 1 sin utredning Effektivare elanvändning föreslår statens energiverk all det bör övervägas alt i myndighetsinstruktionerna föreskriva att byggnadsbeståndet i de statliga förvaltningarna skall fungera som demonslrationsobjekt för energieffektivisering.

Remissinstanserna: Byggnadsstyrelsen poängterar att de byggnader som blir föremål för mer investeringskrävande effekliviseringsåtgärder bör

42

väljas med hänsyn till lurordningen för genomgripande underhålls- och Prop. 1990/91:88 ombyggnadsarbeten. LandstingsjÖrbundet framhåller all det är värdefullt Bilaga 1 om erfarenheterna av åtgärder för att effektivisera elanvändningen i det slatliga fastighetsbeståndet kan delges landstingen och kommunerna på lämpligl sätt. LRF tillstyrker förslaget att det slatliga fastighetsbeståndet effektiviseras inom ramen för rimliga lönsamhelskriterier. Svenska El­verksföreningen har ingen erinran mol förslaget om ökade statliga insatser.

Statskontoret avstyrker förslaget och menar att instmktionerna endast bör innehålla preciseringar av myndigheternas verksamhetsområden och därmed sammanhängande frågor. Vallenfall anser att förordningsföre­skrifter inte i större utsträckning kan bidra till att effektivisera energi­användningen om budgelmässiga förutsättningar saknas. Svenska Krajiverksföreningen hänvisar till liknande förslag som har framförts tidi­gare och då har visal sig stöta på svårigheter.

Skälen fiir mitt förslag: För egen del anserjag att det är viktigt att möjlig­heterna till energieffektivisering tas till vara inom lokal-och bostadssektorn. Demonstration av ny energiteknik och nya förvaltningsformer är viktiga medel för att främja utveckling och spridning av kunskaper som leder till ett effektivare utnyttjande av energi och till sänkta driftskostnader.

Genom ett intensifierat arbele med energieffektivisering inom de offent­liga förvaltningarnas byggnader kan med tiden ett stort antal demonslra­tionsobjekt skapas. En konsekvent inriktning på energieffektivitet vid statlig upphandling och byggnation bör därmed på sikt få betydande spridningseffekter inom såväl den offentliga förvaltningens byggnader som den övriga lokal- och bostadssektorn.

Därför bör demonstralionsinsatser genomföras av slora lokalförvaltare. Jag anser det vara av yttersta vikl att så sker inom den offentliga sektorn, vars totala lokalyta uppgår till ca 80 miljoner kvadratmeter, men det är också angeläget att privata lokalförvaltare engageras. Ett program för demonstration av energieffektiv teknik i lokaler m.m. bör inrättas. Det skall ha till syfte all initiera, samordna och stödja arbete med demonstra­tion av energieffektiv teknik i lokaler m. m.

Slöd bör lämnas för delar av sådana investeringsprojekt som har bety­dande demonstrations- och spridningsmöjligheter och där teknikupphand­lingsstödet inte kan utnyttjas. Stödet bör i vissa fall kunna ulgå för projekt avseende nya förvaltningsformer, syslem och metoder. Stödet bör begrän­sas till högst 50% av tillämpliga projekterings-, anskaffnings- och utvärde­ringskostnader.

Demonstrationsprogrammet bör komplettera teknikupphandlingsstödet och byggforskningsrådets program för eleffektiva byggnader m.m. Ny teknik saml bygg- och inslallationslekniska forskningsresultat bör således kunna demonstreras i programmet. Slöd för energieffektiviseringsåtgärder bör kunna samordnas med andra stödformer såsom arbetslivsfondens stöd för inomhusmiljöåtgärder. Internationella erfarenheter av demonstration av energieffektiv teknik bör beaktas. Det gäller bl.a. samarbetet inom Internationella energiorganets (lEA) CADDET-projekl.

Effekliviseringsåtgärder bör i huvudsak genomföras i samband med

43

planerade underhålls- och ombyggnadsåtgärder. Detta gäller särskilt åtgär­der avseende förbättrad inomhusmiljö.

Stödet bör införas den 1 juli 1991. Det bör ankomma på regeringen att bestämma om formerna för administration av stödet. För riksdagens in­formation vill jag anmäla att enligt min bedömning bör stödet handhas av den nya näringspolitiska myndigheten. Det totala medelsbehovet för stödprogrammet beräknar jag till 150 milj. kr. under den kommande fem­årsperioden. Medel från energiteknikfonden bör utnyttjas för detta ända­mål. Jag återkommer till denna fråga i avsnitten 8.3.2 och 11.

Vid genomförandet av programmet bör samverkan ske med boverket och BFR.

Jag anser, mot bakgmnd av vad jag nyss har anfört, att det inte nu bör införas sådana formella krav på installation av energieffektiv teknik på delar av myndigheternas lokalyta som elanvändningsrådet har föreslagit.

I detta sammanhang vill jag erinra om att chefen för finansdepartemen­tet nyligen har lämnat förslag (prop. 1990/91:100 bil. 9) om en effektivare statlig lokalförsörjning som innebär att resultatkravet för statlig fastighets­förvaltning skärps för budgetåret 1991/92. Detta bör öka samordningsbe­hovet vad gäller genomförandet av energi sparåtgärder och andra effeklivi­seringsåtgärder inom de statliga fastigheterna.

Jag har för avsikt efter att ha samrått med chefen för finansdeparte­mentet att föreslå regeringen en ändring av förordningen (1976:757) om vissa åtgärder inom statsförvaltningen för att minska förbmkningen av energi. Ändringen syftar till att underlätta samordningen av planerade effekliviseringsåtgärder inom det statliga fastighetsbeståndet.

Regeringen har i december 1990 uppdragit åt statens energiverk att bl. a. redovisa förslag rörande de insatser kommunerna kan genomföra i syfte all medverka vid utveckling och spridning av ny energieffektiv teknik. Detta arbete skall redovisas till regeringen senast den 1 juli 1991. Uppdra­gets resultat bör beaktas vid genomförandet av programmet för demon­stration av energieffektiv teknik i lokaler och bostäder.

Prop. 1990/91: Bilaga 1

5.5 Energieffektivisering inom industrin

Demonstrations- och pilotanläggningar inom industrin

Mitt förslag: Möjligheterna till statligt stöd för energieffektiva de­monstrations-och pilotanläggningar inom industrin utökas.

Styrelsen fiJr teknisk utveckling: I samband med den redovisning av sektormyndighelernas elhushållningsaktiviteler till elanvändningsrådet, som sammanfattas i Elanvändningsrådets rapport från maj 1990, framhål­ler styrelsen för teknisk utveckling (STU) att det i FoU-arbetet inom teknikområdet Energiteknik i industrin ofta identifieras potentialer för eleffektivisering.

I utvecklingsarbetets senare fas, när försöksanläggningar skall uppföras, ökar kostnaderna kraftigt för projekt inom den tunga processindustrin.

44

Industrins intresse för att utnyttja effektiviseringspolenlialerna hänger     Prop. 1990/91:88 starkt ihop med möjligheterna till delfinansiering av pilot- och demonstra-     Bilaga 1 tionsanläggningar.

STU har funnit all brist på projektmedel för den senare delen av den tekniska utvecklingsprocessen i vissa fall har lett till att projekt över huvud taget inte startats.

STU föreslår därför att medel anslås för pilot- och demonstrations­projekt till den elintensiva processindustrin.

Skälen fbr mitt forslag: En fortlöpande omvandling av industrin är en viktig förutsätlning för den industriella och ekonomiska utvecklingen i Sverige. Näringslivets struktur måste anpassas så all produktionen inriktas på varor och tjänster för vilka Sverige har goda förutsättningar att konkur­rera med andra länder.

Den elintensiva industrin arbetar under stark internationell konkurrens och under en stark press att fortlöpande rationalisera sin verksamhet och sänka produktionskostnaderna. De elintensiva industribranscherna svarar för nära en fjärdedel av landets elförbrukning. Elförbmkningen i flera enskilda anläggningar uppgår till omkring I TWh per år. Det torde därför finnas möjligheter att nå betydande effektivitetsvinster genom etl målmed­vetet forsknings- och utvecklingsarbete.

Inom företagen finns en ansenlig teknisk kompetens om de egna proces­serna och branschgenerell kunskap om hur el används effektivt.

Det är av ett betydande samhällsintresse att de möjligheter till energi­effektivisering och elbesparingar som skapas genom FoU-insatserna från statens, industrins och branschorganisationernas sida snabbt kan omsättas i konkreta åtgärder. Det är därför angeläget alt ett pågående utvecklingsar­bete som bedöms kunna leda till effektiviseringar inte hindras eller av­stannar. Ett statligt stöd bör kunna bidra till att nya energieffektiva lös­ningar utnyttjas vid processomläggningarna inom den elintensiva indu­strin.

Stödet bör normalt utgå för utvecklingsinsatser eller som ett investe­ringsbidrag till pilot- eller demonstrationsanläggningar och motsvara högst 25% av godkända kostnader.

Det bör ankomma på regeringen att beslämma om formerna för admini­strationen av stödet. Enligt min bedömning bör den nya näringspolitiska myndigheten handha stödet.

Medelsbehovet för stödet uppskattar jag till 10 milj. kr. per år under den närmaste femårsperioden. Medel från energileknikfonden bör utnyttjas för detta ändamål. Jag återkommer till denna fråga i avsnitten 8.3.2 och 11.

45

Information lid icke-energiinlensiv industri

Mitt förslag: Mindre och medelstor industri skall i större utsträckning få del av information och rådgivningsverksamhet rö rande effektiv energianvändning. Den energiinriktade informationen till icke-energiintensiva företag skall därför samordnas och utvecklas.

Prop. 1990/91: Bilaga 1

Statens energiverk: I rapporten Effektivare elanvändning påpekar statens energiverk att en mängd utvecklings- och demonstrationsprojekt i dag pågår kring utprovning av ny eleffektiv teknik. Det är också delvis nya aktörer som engagerar sig i detta arbete. För potentiella kunder kan det vara svårt att tillägna sig den nya kunskapen. Samordning och bearbetning av informationen är därför nödvändig.

Statens energiverk anser att slaten bör ta ett ökat ansvar för att bearbeta och sammanställa den kunskap om el- och energieffektivisering som kom­mer fram och som redan delvis finansieras med statliga medel. För sam­ordning av informationsinsatserna krävs ett sammanhållande organ i vil­ket informations-och metodutveckling, bearbetning och spridning av erfa­renheter kan ske. En lämplig kanal för att föra vidare denna informations­verksamhet kan vara branschernas egna organisationer, t.ex. Mekanför-bundet.

Remissinstanserna: Statens industriverk. Vattenfall och Svenska Mekan-JÖrbundel tillstyrker statens energiverks förslag.

Skälen fbr mitt förslag: Det är viktigt att kompetensen på energiområdet höjs genom att även mindre och medelstora industriföretag får information och rådgivning om effektiv energianvändning. Sammantagna svarar dessa företag för en betydande förbmkning av energi.

Stora insatser har under 1970- och 1980-lalen gjorts beträffande kun­skapsuppbyggnad, metodutveckling samt utarbetande av informationsma­terial angående möjligheterna till energieffektivisering och elsparande inom industrin. Det har skett inom bl.a. statens industriverk. Vattenfalls Uppdrag 2000, flera branschorganisationer och Svensk Energiutveckling AB. Dessa insatser bör utnyttjas och utvecklas även framdeles.

Enligt min bedömning bör samordningsansvaret för utbildnings- och informationsverksamheten på energihushållningsområdet samlas hos den nya näringspolitiska myndigheten. Jag återkommer strax (avsnitt 5.7) till denna fråga. I detta uppdrag bör även ingå att ansvara för informations-och undervisningsmaterial för industrin. Del är viktigt alt myndigheten tillva­ratar de erfarenheter som har byggts upp beträffande effektiviseringsarbete inom industrin samt skapar och upprätthåller ändamålsenliga kanaler för all föra ut kunskaperna.

Branschorganisationerna har uppmärksammat betydelsen för medlems­företagen av energihushållning. Flera har engagerat sig för utbildning och utveckling av informationsmaterial beträffande energieffektivisering, ibland i samarbete med t.ex. siatens energiverk eller statens industriverk. Ett fördjupat samarbete med branschorganisationeraa kan vara en lämplig

46

väg att föra ut de samlade erfarenheterna av arbetet med energieffekiivise-     Prop. 1990/91:88

ring inom industrin.

Bilaga 1

Jag uppskattar medeisbehovet för energiinriktad information till mindre och medelstora industriförelag till 10 milj. kr. Jag återkommer till anslags­frågan i avsnitt 11.

5.6 Energideklarationer, normer m.m.

Energideklarationer

Mitt förslag: Arbetet med energideklaralioner av bl. a. hushållsappa­rater intensifieras och utvidgas.

Elanvändningsrådet: Rådet framhåller i sina rapporter från maj och oktober 1990 att produktmärkning av hushållsapparater m.m. är ett vik­tigt styrmedel för att tillvarata elhushållningspotentialen. Märkningen bör ge information om väsentliga produktegenskaper. Ett konsekvent val av effektivare utrustning skulle ge en minskad användning av el med 0,5 1,5 TWh per år enligt rådet.

Elanvändningsrådel anser alt principerna för märkning bör anpassas till kundernas köpbeteende snarare än till producenternas förmåga att dekla­rera produkternas energianvändning. Produktinformationen bör vara lätt­begriplig och tillgänglig när kunden överväger köp.

Statens energiverk: Statens energiverk har i sin utredning Effektivare elanvändning sammanfattat bl.a. konsumentverkets pågående arbete med energideklarationer.

Remissinstanserna: Konsumentverkets arbete med energideklarationer och testning av produkter bemöts i huvudsak positivt av de remissinstan­ser som har yttrat sig därom. Vattenfall framhåller att energideklarationer av hushållsapparater genom konsumentverkets försorg bör kunna ge en långsiktig reduktion av hushållselförbrukningen genom alt energisnålare apparater väljs vid utbyten. Om möjligt borde energideklaration vara ett villkor för marknadsintroduktion. Lantbrukarnas riksjörbund menar att statliga styrmedel i form av minimikrav på eleffeklivitel saml tydliga prissignaler bör införas för att göra det lönsamt för tillverkare och konsu­menter att övergå till resurssnåla apparater. Svenska MekanJÖrbundel framhåller att elförbmkande utrustning bör förses med energideklaration. Ett sådant krav från beställarnas sida kan driva på utvecklingen av eleffek-tivare utrustning och få leverantörerna att avstå från att förorda överdi­mensionerad utmstning.

Skälen fbr mitt fiirslag: Regeringen har uppdragit ål konsumentverket att dels vidareutveckla systemet med energideklarationer för hushållsapparater och metoder för provning av dessa, dels ta initiativ till och ansvara för genomförandet av tester av olika produkter för uppvärmning, isolering, ventilation etc. Medel för ändamålet har ställts till förfogande från det för budgetåret 1985/86 under tolfte huvudtiteln anvisade anslaget E 22. Vissa åtgärder för omställning av energisystemet. Konsumentverkets arbete med

47

energideklarationer har medverkat till en ulveckling av alltmer energieffek­tiva produkter.

Produkter testas för närvarande nästan uteslutande på förelagens egen bekostnad. Della har lett till att de förelag som utför testning huvudsakli­gen är slörre tillverkare med relativt energieffektiva produkter. Testverk­samheten bör fortsätta och utvidgas och bör även omfatta ny teknik inom viktiga produktområden såsom värmeåtervinning, lågenergiarmalurer saml styr- och reglemtruslning. En effektiv spridning av testresultaten är väsentlig.

Den europeiska marknadsintegrationen gör det svårare för enskilda länder att ensidigt utveckla system för energideklarationer och märkning. Del internationella samarbetet blir därför allt viktigare. Konsumentverket har bidragit finansiellt till del internationella metodutvecklingsarbetet och har inom ramen för Nordiska ministerrådets arbete inlett ett samarbete angående etl gemensaml nordiskt märkningssyslem för hushållsapparater. Den internationella inriktningen av verkets arbete bör behållas.

Jag anser det angeläget att arbetet med energideklarationer och produkt­märkning fortsätter och utvidgas. Enligt min bedömning bör 5 milj. kr. anvisas till konsumentverket för ökade insatser inom områdena produkt-testning, energideklarationer och märkning av hushållsapparater och vissa andra energiförbrukande produkter. Arbetet bör ske i samverkan med den nya näringspolitiska myndigheten.

Elanvändningsrådet har också aktualiserat frågan om normer för maxi­mal elförbrukning hos hushållsapparater. Sådana normsystem har diskute­rats och i vissa fall införts i andra länder.

Jag avser att senare i dag föreslå regeringen att uppdra ål statens energi­verk och konsumentverket att utreda förutsättningarna för normer för maximal elförbrukning i hushållsapparater m. m.

I dessa frågor har jag samrått med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1990/91: Bilaga 1

5.7 Information och samordning

Mitt ställningstagande: Samordningen och uppföljningen av arbetet med el- och energieffektivisering bör stärkas.

Elanvändningsrådet: I sin rapport till regeringen framhåller elanvänd­ningsrådet att den energitekniska utbildningen behöver intensifieras både vid ordinarie institutioner och inom intresseorganisationernas ram. Rådet föreslår att utbildningsplaner och studieplaner tas fram för kompletteran­de utbildning av i första hand redan yrkesverksamma tekniker.

Rådet påpekar vidare att flera hundra projekt avsätter information hos exempelvis Svensk Energiutveckling AB, Vattenfalls Uppdrag 2000, Kansliet för effektivare energianvändning, BFR, Sydkraft AB och Slock­holm Energi. Del krävs betydande insatser för att sammanställa, analysera och presentera detta omfattande material på ett sådant sätt att generella slutsatser kan dras.

48

Elanvändningsrådet framhåller också att ett konsekvent arbete med     Prop. 1990/91:88 energitjänster har pågått och utvecklats i Förenta staterna. I Norge har     Bilaga 1 flera av de grundläggande arbetsmetoderna därifrån tagits upp. I flera svenska företag har också lovande arbete gjorts. Rådet anför att det behövs en samlande idé av typ integrerad resursanvändning och balansprincipen för alt energitjänslförelagens verksamhei skall fungera.

Statens energiverk: 1 juni 1989 uppdrog regeringen åt statens energiverk att analysera behovet av särskilda informations- och utbildningsinsatser som rör el- och energihushållning. Verket redovisade i mars 1990 uppdra­get i rapporten Införmations- och uibddningsbehov rörande el- och energi­hushållning. Den har remissbehandlats. En sammanfattning av rapporten och av remissinstansernas synpunkter återfinns i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningaråren 1989 och 1990.

Statens energiverk framhåller att utbildning och information i el- och energihushållningsfrågor är ett kraftigt eftersatt område. Det finns vidare ell stort och uttalat behov av utbildning för drifispersonal i frågor om el-och energihushållning. De på många håll uppmärksammade bristerna i skötseln av befintliga utrustningar och installationer, i synnerhet ventila­tionsanläggningar, beror ofta på bristfälliga kunskaper.

Slatliga aktörer måste enligt verket ta ett större ansvar för utbildning och information i el- och energihushållningsfrågor.

Energiverket föreslår ett ökat ekonomiskt stöd till utbildning i frågor som rör el- och energihushållning samt att skolöverstyrelsen (SÖ) och boverket ges i uppdrag att utarbeta undervisningsmaterial för gymnasie­skolan resp. för utbildning av driftspersonal.

Remissinstanserna: VattenjaU, HSB:s Riksjörbund, Landsling.sJÖrbun-del, Fastighetsanställdas förbund. Svenska ElverksJÖreningen, Krajiverksfö­reningen samt SABO delar statens energiverks bedömning angående beho­vel av utbildning och information om el- och energihushållning saml instämmer i att slaten bör ta ell större ansvar för dessa frågor. De nämnda remissinstanserna anser också all slalen bör lämna ekonomiskt stöd till utbildning inom området. SPK och Statskontoret ifrågasätter energiverkets förslag.

Vattenfall, Landstingsförbundet, Slockholm Energi och STOSEB tillstyr­ker förslaget alt SÖ ges uppdraget att utarbeta utbildningsmaterial om energi för gymnasieskolan. Statskontoret avstyrker förslaget.

VallenjäU, konsumentverket. Landstingsförbundet och Svenska Elverks­föreningen tillstyrker förslaget att boverket ges uppdrag avseende informa­tion och utbildning för driftspersonal. Statskontoret avstyrker förslaget. Boverket är berett att medverka i det föreslagna arbetet, men hänvisar till dels resursbrist, dels risken för dubbelarbete inom området eftersom flera myndigheter redan arbetar med dessa frågor.

Skälen fbr mitt ställningstagande: Det krävs ytterligare insatser för att

samordna resultatredovisningar och information inom området effektiv

energianvändning. Jag vill understryka vikten av att det arbete inom om­

rådet som redan har inletts vid statens energiverk fortsätter och vidareut­

vecklas inom den nya näringspolitiska myndigheten. Jag fömtsätter att kost­

naderna för verksamheten kan rymmas inom befintliga medelsramar. Som

49

4   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 88

jag redan har nämnt (avsnitt 5.5) föreslår jag dock ett särskilt stöd för sam-     Prop. 1990/91:88

ordning av den industriinriktade informationen.

Bilaga 1

Ansvaret för energihushållningsarbetet åvilar berörda sektormyndighe­ter. Detta är nödvändigt om åtgärder för att främja en god energihushåll­ning skall kunna samordnas med andra typer av åtgärder inom myndighe­ternas ansvarsområden. Genom elanvändningsrådet, som är knutet till statens energiverk, samordnas arbetet för att främja en effektiv elanvänd­ning vid de myndigheter som är närmast berörda av det pågående elhus­hållningsprogrammet.

Genom att elhushållningsprogrammet enligt mitt förslag förstärks och utvidgas till ett program för effektiv energianvändning ökar behovet av samordning och utvärdering. Den verksamhet som elanvändningsrådet bedriver bör därför fortsätta. Mot bakgmnd av bl.a. programmets ut­vidgning bör elanvändningsrådet ändras till ett energianvändningsråd.

Elanvändningsrådet och statens energiverk har lämnat förslag om ökade utbildningsinsatser inom områdena el- och energihushållning. I proposi­tionen (1990/91:85) om reformering av gymnasieskolan och vuxenutbild­ningen redovisar statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] förslag om den fortsatta utbildnings-stmkturen inom bl. a. de områden som tagits upp av elanvändningsrådet och statens energiverk. Den föreslagna omstmktureringen bör ge goda möjligheter till förnyelse och utveckling av utbildningen i el- och energi­hushållningsfrågor.

Enligt min mening bör den näringspolitiska myndigheten fortsätta och vid behov intensifiera den informations- och undervisningsverksamhet angående energihushållning som statens energiverk för närvarande bedri­ver. Jag vill här understryka vikten av att myndigheten i sitt samordnings­arbete särskilt beaktar behovet av uppdatering och spridning av utbild­nings- och informationsmaterial för drifts- och underhållspersonal. Detta arbete bör kunna utföras i samverkan med andra myndigheter, främst med boverket och BFR, samt med Landstingsförbundet, Sveriges kommunför­bund, branschorganisationer och kursarrangörer.

Det är angeläget att såväl kraftindustrin som övriga marknadsaktörer engagerar sig aktivt och uthålligt i arbetet med elhushållning. De har huvudansvaret för all ekonomiski rimliga effekliviseringsåtgärder vidtas. Det innebär för elmarknaden att den s. k. balansprincipen bör gälla, dvs. att investeringar i eleffektivisering och hushållning bör genomföras så länge kostnaderna per kWh inte överstiger kostnaderna för ny elproduk­tion.

Jag avser att senare i dag föreslå regeringen att uppdra åt statens energi­verk att utföra vissa kompletterande uppgifter avseende bl.a. samordning och utvärdering av energihushållningsprogrammet. Samordningsansvaret omfattar bl.a. sammanställning av informations- och undervisningsmate­rial, utveckling och vård av databaser samt spridning av kunskap om den s. k. balansprincipen. Detta ansvar bör den I juli 1991 överföras till den nya näringspolitiska myndigheten.

50

Främjande av en effektiv el- och energianvändning genom regelsystem

Mitt ställningstagande: Den näringspolitiska myndigheten och övri­ga berörda myndigheter skall verka för att kravet på en effektiv el-och energianvändning beaktas i olika regelsystem rörande exempel­vis byggande och bostadsfinansiering.

Prop. 1990/91:88 Bilaga 1

Elanvändningsrådet: En effektivare elanvändning inom bl.a. byggsek­torn kan uppnås genom att ökad hänsyn tas till energihushållning och elanvändning i den fysiska planeringen. Rådet föreslår en ökad samhälls-slyrning av byggnadsutformningen genom preciseringar i byggregler och ekonomiskt stöd från staten.

Statens energiverk: I rapporten Effektivare elanvändning framhåller energiverket att nybyggnadsreglerna gäller tillförd energi för uppvärm­ning, varmvatten och ventilation men inte inkluderar krav på eleffektiv drift. Sådana krav är svårare att utforma varför den nuvarande utform­ningen enligt rapporten kan komma att resultera i en avsevärt högre elanvändning än vad som är driftsekonomiskt motiverat. Verket föreslår en översyn av nybyggnadsreglerna.

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig i denna fråga tillstyrker förslaget om en översyn av nybyggnadsreglerna. Boverket påpekar att arbete med kompletterande föreskrifter för effektiv elanvändning pågår. VärmeverksjÖreningen anser att även lånereglerna bör ses över.

Skälen fbr mitt ställningstagande: Enligt min uppfattning är det väsent­ligt att möjligheterna till en effektiv el- och energianvändning tas till vara vid utformningen av regelsystem inom alla områden i samhällel. Några exempel på sådana områden har lämnats i del nyss refererade utrednings­materialet.

Jag har nyss föreslagit att energianvändningsrådet skall svara för sam­ordningen av olika seklormyndigheters verksamhet för energieffektivise­ring. Del är därvid viktigt alt frågor beträffande olika reglers effekter på energianvändningen tas upp. Den näringspolitiska myndigheten bör i sam­verkan med berörda myndigheter se över olika regelsystem i syfte att ändra regler som motverkar en effektiv el- och energianvändning. Det är därvid angelägel all sådana förändringar inte medför ökat krångel.

Vad jag här har anfört förutsätter jag även skall beaktas inom boverket i det löpande arbetet med nybyggnadsreglerna och reglerna för beräkning av låne- och bidragsunderiag för det statliga stödet till bostadssektorn.

Gällande nybyggnadsregler innebär i förhållande till den gamla byggnor­men (SBN 1980) skärpta krav på energihushållning i alla bostadshus. Kraven är satta i nivå med dem som föreslogs av elanvändningskommittén (ELAK) i betänkandet (Dsl 1980:22) El och olja. De beaktar dock inte elanvändningen i tillräcklig grad. Exempelvis beaktas inte att värmeåter­vinning kan kräva ökad elan vändning. Enligt vad jag har erfarit har boverket inlett etl arbete med översyn av reglerna för all lillgodose kraven på effektiv elanvändning.

51

De nuvarande stränga hushållningskraven i byggreglerna kan inom vissa fjärrvärmeområden motverka konvertering från individuell eluppvärm­ning till fjärrvärme. Boverket avser all också inbegripa dessa frågor i sin översyn av byggreglerna.

De övergripande administrativa styrmedlen inom bostadsfinansieringen ses för närvarande över av en arbetsgrupp inom bostadsdepartementet. Arbetsgruppen kommer enligt vad jag har erfarit att behandla även hur de styrmedel som behövs inom en reformerad bostadsfinansiering skall sam­verka med andra regelsystem, bl. a. inom detta område.

I denna fråga har jag samrått med chefen för bostadsdepartementet.

Prop. 1990/91: Bilaga 1

5.8 Forskning och utveckling rörande effektiv energianvändning

Förstärkt forskning om effektiv energianvändning

Mitt ställningstagande: Den samhälls- och beteendevetenskapliga forskningen om implementering av ny energiteknik förstärks. Insat­serna för forskning om effektiv energianvändning inom teknikom­rådet Allmänna energisystemsludier ökas under budgetåret 1991/92.

Skälen fbr mitt ställningstagande: På förslag av siatens energiverk beslu­tade regeringen i mars 1990 att genom omprioriteringar inom ramen för energiforskningsprogrammel (prop. 1989/90:90, NU40, rskr. 337) anslå 2 milj. kr. till forskning rörande effektivare energianvändning.

Statens energiverk har i en skrivelse till industridepartementet i decem­ber 1990 föreslagit att forskningen rörande efl'ektiv energianvändning permanentas genom att teknikområdet Allmänna energisystemstudier (AES) tillförs ytterligare 2 milj. kr. per år under resterande två år av energi­forskningsprogrammets löpande treårsperiod (budgetåren 1991/92 1992/93). Energiverket har vidare i december 1990 till industrideparte­mentet redovisat fortsalla insatser inom ramen för AES.

I propositionen om forskning (prop. 1989/90:90 s. 436 437) pekade regeringen på behovet av samhällsvetenskaplig kunskap inom energiområ­det. Sådan kunskap bör bidra till att institutionella och andra hinder för introduktion av ny energiteknik undanröjs. Del gäller exempelvis konsu­menternas beteende vid användning av energi och attityder till hushåll­ningskampanjer. Även forskning om kommuners och energitjänstförelags medverkan vid omställningen av energisystemet är härvid av intresse.

Forsknings- och utvecklingsinsatser inom detla område bedrivs av bl.a. Vattenfall, Svensk Energiutveckling AB och BFR. Även kommunala bolag som Slockholm Energi och Jämtkraft stöder sådan verksamhet. Internatio­nellt bedrivs forskning om effektiv energianvändning i bl.a. programmet Energi och samhälle inom del Nordiska energiforskningsprogrammel och EGs program SAVE. Dessa program syftar bl. a. till att kartlägga förutsätt­ningarna för introduktion av energieffektiv teknik i energisystemet.

52

Det finns enligt min mening behov av all öka insatserna inom energi-     Prop. 1990/91:1 forskningsprogrammet på detta område. Jag föreslår därför att yllerligare     Bilaga 1 resurser härför ställs till förfogande inom ramen för AES-programmet och att insatserna utvidgas till att omfatta även implementering av ny energi­teknik. Vidare bör frågor rörande kommunernas roll, innefattande energi-tjänstföretagens verksamhet, bli föremål för insatser inom programmet.

Medel ur programmet bör kunna utnyttjas även för internationellt sam­arbete exempelvis inom ramen för EG, FNs Ekonomiska kommission för Europa (ECE), Nordiska ministerrådet och lEA.

Jag återkommer till anslagsfrågan i avsnitt 11.

Kommunernas roll

I propositionen om forskning (prop. 1989/90:90 s. 436 437) aviserade regeringen överläggningar med kommunerna och andra berörda aktörer för att närmare klarlägga förutsättningarna för kommunernas engagemang i arbetet med att introducera ny teknik för omställningen av energisyste­met. Regeringen tillkallade en arbetsgrupp med detta uppdrag. Gruppen tog sig namnet kommunsamrådsgruppen.

Under våren och sommaren 1990 genomfördes överläggningar med företrädare för bl.a. Svenska kommunförbundet, statens energiverk och ett antal kommunala energiverk. Resultatet av gruppens arbele har redovi­sats i rapporten (Ds 1990:77) Kommunernas roll i introduktionen av ny energiteknik.

Regeringen har i december 1990 uppdragit åt statens energiverk alt utreda förutsättningama föratt kunna engagera kommunerna mer aktivt i arbetet med att utveckla ny teknik för effektiv energianvändning och småskalig energiproduktion i linje med kommunsamrådsgruppens förslag. Uppdraget skall redovisas till regeringen senast den I juli 1991.

För egen del vill jag framhålla att det kan finnas behov av all förslärka kommunernas möjligheter all engagera sig i arbetet med att introducera ny energiteknik. I avvaktan på att energiverket redovisar resultatet av sitt uppdrag till regeringen är jag dock inle beredd att nu la ställning till kommunsamrådsgruppens förslag.

Försöksverksamhet rörande effektiv energianvändning

Statens energiverk stöder i samverkan med energimarknadens aktörer

försöksverksamhet rörande effektiv energianvändning. Det gäller bl.a. all

utveckla energitjänslförelagens och kommunernas möjligheter all engage­

ra sig aktivt på energiområdet. Energiverket har i en skrivelse till regering­

en i september 1990 redovisat en modell för att skapa konkurrens mellan

åtgärder som syftar till en ökad eltillförsel resp. effektivare användning av

el. Modellen innebär bl.a. att kraftproducenter skall kunna lösa in effek­

liviseringsåtgärder hos distributörer genom en s.k. elbörs. Genom model­

len skulle konkurrensen mellan tillförsel- och användaråtgärder öka på

elmarknaden. Verket föreslår att en sådan modell prövas.

Enligt min uppfattning är det viktigt att den nya näringspolitiska myn-

53

digheten även fortsättningsvis aktivt stöder försöksverksamhet rörande effektiv energianvändning. Jag är inte beredd alt nu ta ställning till vilka möjligheter den föreslagna elbörsen kan ge när det gäller att effektivisera energianvändningen. Några praktiska försök har enligt vad jag erfarit hittills inle genomförts. Jag finner del därför motiverat att den näringspo­litiska myndigheten i samråd med kraftproducenterna och eldistributörer­na undersöker förutsättningarna för försöksverksamhet med köp av ener­gieffektiviseringsåtgärder (elbörs), exempelvis i ett storstadsområde.

Prop. 1990/91:1 Bilaga 1

6 Åtgärder för att främja kraftvärme, m. m.

6,1 Inledning

I det följande föreslår jag förändringar av beskattningen av bränsle som används för kraftvärmeproduklion.

Vidare föreslår jag att den nuvarande skattebefrielsen för elkraft som förbrukas i s. k. avkopplingsbara elpannor upphör.

6.2 Beskattning av kraftvärme

Mitt förslag: Vid kraftvärmeproduktion får den allmänna energi­skatten på insatt bränsle dras av. I övrigt behålls nuvarande beskatt­ningsprinciper.

Skälen fbr mitt förslag: Punktskatterna på bränslen är differentierade bl. a. i avsikt att styra bränslevalel. Tidigare var syftet främst att stimulera till en övergång från olja till andra bränslen. Under senare år har bränsle­nas miljöeffekter alltmer blivit utgångspunkten vid bestämningen av skat­tesatserna. Koldioxidskattcn innebär en kraftig ekonomisk styrning från fossila bränslen med hög kolhalt till sådana bränslen med lägre kolhalt eller till biobränslen.

Etl kraftvärmeverk definieras som en anläggning vilken är avsedd för bränslebaserad samtidig produktion av el och värme, där båda produkter­na framställs i mer än obetydlig omfattning och båda nyttiggörs.

Kraftvärmeteknikens energieffektiva och därmed miljövänliga sampro­duktion av el och nyttiggjord värme har hittills inte fått någon särskild fordel i beskattningshänseende. Det finns därför skäl att ändra energibe­skattningen så att kraftvärmeteknikens konkurrenskraft generellt stärks gentemot såväl kondenskraftproduklion som ren värmeproduktion.

Mot bakgrund härav och av de skäl som nyss (avsnitt 1) har redovisats, anserjag att energibeskattningen bör ändras så all kraflvärmen undantas från allmän energiskatt på bränslen. Mitt förslag innebär att endast kol­dioxidskatt tas ut för det bränsle som åtgår för värmeproduktionen i kraftvärmeanläggningar. Härigenom uppnås konkurrensfördelar för kraftvärmeproduktion gentemot kondenskraft- och värmeproduktion ulan

54

alt beskattningens påverkan på bränslevalet i kraftvärmen upphävs. I alla alternativ betalas eventuell svavelskatt och kväveoxidavgift.

Jag bedömer att skatteintäktsbortfallet, med 1989 års produktionsför­hållanden, uppgår till ca 130milj. kr. per år.

Skatteförändringen innebär kostnadsminskningar i många befintliga kraftvärmeanläggningar.

Jag bedömer vidare att denna lättnad i beskattningen av kraftvärmepro­duktion med fossila bränslen är möjlig utan nämnvärd försämring av biobränslenas relativa konkurrenskraft.

Ändringen bör träda i kraft den 1 juli 1991.

Jag har i denna fråga samrått med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Jag kommer strax att redovisa förslag till dels ett investeringsstöd som är avsett att säkerställa den ekonomiska konkurrenskraften för en utbyggnad av biobränslebaserad kraftvärme (avsnitt 7.2), dels ett särskilt stöd för att säkerställa fortsatt användning av biobränslen i befintliga anläggningar (avsnitt 7.3).

Det är viktigt alt möjligheten till energieffektiv och miljövänlig elpro­duktion i kraftvärmeanläggningar utnyttjas. Jag avser att noga följa ut­vecklingen när det gäller såväl utbyggnaden av kraftvärme som utnyttjan­det av de befintliga anläggningarna, inte minst inom industrin. Jag vil) i det sammanhanget erinra om att riksdagen på regeringens förslag (prop. 1989/90:111, SkU31, rskr. 357) den I januari 1991 införde möjlighet för industrier som har kraftvärmeproduktion som används i den egna indust­riella verksamheten att välja mellan att göra avdrag för skatten på bränsle eller skatten på elkraft.

Prop. 1990/91:88 Bilaga 1

6.3 Beskattning av el i avkopplingsbara elpannor

Mitt ibrslag: Skattebefrielsen för elkraft som används i avkopplings­bara elpannor upphör.

Skälen för mitt fiirslag: Befrielse från energiskatt på el som under vissa förutsättningar förbrukats i s. k. avkopplingsbara elpannor har förekom­mit sedan början av 1950-talet.

Den I januari 1984 ändrades reglerna för denna återbetalning av energi­skalt (prop. 1983/84:28, SkU9, rskr. 97). Som följd av ändringen ökade antalet elpannor mycket kraftigt. Särskilt stor var ökningen under åren 1984 och 1985. Det finns numera drygt 300 avkopplingsbara elpannor med en sammanlagd effekt på ca 3000 MW. Ungefär två tredjedelar av den installerade effekten finns i fjärrvärmenälen och resten inom indu­strin.

Den 1 juli 1988 förenklades reglerna (prop. 1987/88:163, SkU36, rskr. 315). Genom förändringen infördes skattebefrielse i stället för den tidigare återbetalningen av inbelalad energiskatt. Förutsättningarna för skattebe­frielse för el använd i avkopplingsbara elpannor anges i lagen (1957:262) om allmän energiskatt.

55

Det viktigaste motivet för skattebefrielsen av avkopplingsbara elpannor     Prop. 1990/91:88 har varit alt det har ansetts önskvärt att under tidsperioder med en god     Bilaga 1 tillgång på billig el från vatten- och kärnkraft denna el utnyttjas till att ersätta olja i värmepannor. På så sätl har användningen av eldningsoljor kunnat minskas avsevärt.

Under perioder då efterfrågan på el har varit så hög att även oljebaserad elproduktion varit nödvändig för att klara kraftbalansen har skattebefriel­se inte medgivits. För att undvika framtida låsningar till dessa elpannor har vidare krävts att de när som helst skall kunna stängas av och att motsvarande värmeproduktion då har kunnat ske med annan uppvärm­ningsanordning.

Användningen av avkopplingsbara elpannor varierar avsevärt mellan åren och beror främst påtillgången på vattenkraft. Under de senaste åren har de avkopplingsbara elpannorna kunnat användas praktiskt taget utan in­skränkningar, eftersom det har rått en stark kraftbalans med ovanligt god tillgång på vattenkraft. Den oljebaserade elproduktionen behövde därför endast utnyttjas marginellt. År 1990 användes ca 9,5 TWh el i avkoppling­sbara elpannor.

Oljans andel av energiinsatsen i fjärrvärmenäten har minskat kraftigt, från 90% år 1980 till 11 % år 1989. Oljan har ersatts av fasta bränslen, spillvärme, värmepumpar m.m. De tidigare skälen för att stimulera till användning av avkopplingsbara elpannor för att ersätta olja har således efter hand försvagats. Systemet med skattebefrielse har även mött viss kritik för att det i flera fall anses ha medfört att investeringar i pannor för fasta bränslen skjutits upp.

Enligt min mening bör skattebefrielsen för el som förbmkas i avkopp­lingsbara elpannor nu upphöra. De därigenom ökade skatteintäkterna motsvarar ungefärligen de statsfinansiella kostnaderna för mitt nyss (av­snitt 6.2) redovisade förslag om att införa en skattelättnad för kraftvärme.

En förutsättning för den nu gällande skattebefrielsen är att elleveranser-na till pannorna sker enligt särskilda kontrakt i vilka ingår att elleveransen kan avbrytas av elleverantören, när så erfordras av kraftsystemskäl. Det bör ligga i kraftföretagens intresse att dessa slora elpannor även fortsätt­ningsvis kan styras så att de inte belastar elförsörjningen under tider då knapphet på el råder. Det finns således starka skäl för kraftföretagen att även fortsättningsvis tillämpa särskilda kontrakt för elleveranser till av­kopplingsbara elpannor. Enligt min bedömning kommer därför dessa pan­nor i huvudsak att utnyttjas som hittills i det svenska kraftsystemet.

Skattebefrielsen för el som förbrukas i avkopplingsbara elpannor bör upphöraden Ijuli 1991.

Jag har i denna fråga samrått med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

56

7 Stöd till kraft värmeproduktion med biobränslen     Prop. 1990/91:.

Bilaga I 

7.1 Bakgrund

Under senare år har en ökad användning av biobränslen främjats genom bl. a. en aktiv energiskattepolitik, statliga oljeersältningsprogram och stöd till forskning och ulveckling. Den koldioxidskatt på fossila bränslen, som infördes den 1 januari 1991, innebär att konkurrenskraften för biobränslen har förbättrats ytterligare. Regionalpolitiskt stöd kan lämnas bl.a. till anläggningar där energiråvara i form av flis framställs eller förädlas.

Koldioxidskattcn fåren mindre styrverkan för bränslevalet vid kraftvär­meproduktion än vid värmeproduktion, eftersom denna skatt får dras av vid produktion av beskattad el. Miljöavgiftsutredningen föreslog i sitt betänkande (SOU 1989:83) Ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken alt elproduktion med miljöfördelar skulle främjas genom ett system med bidrag för varje producerad kWh. Bl. a. föreslogs att den som producerar el med bränslen som inte ger ett nettotillskott av koldioxid till atmosfären skulle få bidrag med 10 öre per producerad kWh el. Biobränslena bedöm­des med detta bidragssystem få en rimlig konkurrenskraft vid elproduk­tion. Vidare föreslogs ett stöd till elproduktion i vindkraftverk. Jag åter­kommer strax till frågan om stöd till vindkraft (avsnitt 8.4.3).

Miljöavgiftsutredningens förslag har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna har redovisats i en bilaga till proposition 1989/90:141 om vissa ekonomiska styrmedel inom miljöpolitiken, m.m. En sammanställning av remissyttrandena har upprättats och finns tillgäng­lig i miljödepartementet, dnr 6 3177/89.

Vid remissbehandlingen framkom att ell rent driftsstöd har betydande nackdelar. Bl.a. framhöll många remissinstanser att ett driftsbidrag knap­past skulle få någon betydande styrverkan vid valet av anläggning, efter­som det upplevs som mycket osäkert. Ett investeringsbidrag är enligt många remissinstanser att föredra, eftersom ett sådant kan betraktas som en säker post i investeringskalkylen.

Även investeringsbidrag kan dock, om del uiformas felaktigt, ha vissa nackdelar. Exempelvis finns risk att ett sådant bidrag höjer prisnivån på den utrustning som avses. Del finns också risk alt bidragsköer uppstår, t.ex. när anslagstilldelningen är begränsad. Della kan försena investering­arna.

Jag kommer senare (avsnitt 8.2) att föreslå särskilda insatser för alt utveckla biobränsletekniken och förstärka biobränslenas konkurrenskraft på lång sikt. Om biobränslena skall kunna spela någon avgörande roll för omställningen av energisystemet krävs dock att en stabil marknad för biobränslen byggs upp redan under de närmaste åren.

Del pågående omställningsprogrammet för jordbruket kan innebära alt utbudet ökar av energiskogsflis, ettåriga energigrödor och andra biobräns­len. Enligt 1990 års livsmedelspoliliska beslut (prop. 1989/90:146, JoU25, rskr. 327) kan anläggningsstöd erhållas bl. a. för plantering av energiskog.

Det är angeläget att användningen av biobränslen vid kraftproduktion ökar, i första hand i kraftvärmeverk. Jag anser därför alt de ekonomiska

57

fömtsättningarna för att uppföra anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen bör förbättras genom ett stöd som lämnas under en övergångstid.

De synpunkter som framkom vid remissbehandlingen av miljöavgiftsut­redningens förslag talar för att stödet bör utformas som ett investerings­stöd.

I det följande föreslår jag vissa åtgärder för att främja investeringar i anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen samt särskilda åtgärder för att förbättra konkurrenskraften för befintlig biobränsleba­serad kraftvärme.

Som jag tidigare (avsnitt 5.2) har anfört bör stödreglerna tillämpas på ett sådant sätt att snedvridning av handel eller konkurrensförhållanden o. d. inte uppstår i strid med Sveriges internationella åtaganden.

Prop. 1990/91: Bilaga 1

7.2 Investeringsstöd

Mitt förslag: Ett bidrag på 4 000 kr. per kW installerad eleffekt lämnas för investeringar i anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen. Bidrag lämnas även för ombyggnad av befintliga värme­verk och fossilbränslebaserade kraftvärmeverk till anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen. Bidrag lämnas i sådana fall med 25% av investeringkostnaden för ombyggnaden. Bidraget får dock inte överstiga 4000 kr. per kW installerad eleffekt.

Stödsystemet träder i kraft den 1 juli 1991 och avser anläggningar som har beställts tidigast den 20 februari 1991. Stödsystemet gäller under en femårsperiod.

Skälen för mitt förslag: Stödet till investeringar i anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen bör lämnas som ett bidrag per kW installerad eleffekt. Härigenom främjas en hög elverkningsgrad, dvs. en så stor elproduktion som möjligt från en given bränslemängd. Styreffek­ten är i detta avseende jämförbar med miljöavgiftsutredningens förslagom ett bidrag per kWh producerad el. Stödformen innebär vidare att beställa­rens incitament att hålla ned anskaffningskostnaden för anläggningen inte minskas. Detta motverkar risken för prishöjningar till följd av investe­ringsbidraget.

Stöd bör lämnas för nya anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen samt för ombyggnad av befintliga värmeverk och fossil­bränslebaserade kraftvärmeverk till anläggningar för kraftvärmeproduk­lion med biobränslen. Av praktiska skäl är det dock inte lämpligt att bidrag lämnas per kW eleffekt vid ombyggnad av befintliga verk. Kostna­derna för sådana ombyggnader varierar kraftigt och ett schablonbidrag per kW el skulle kunna ge felaktiga styreffekter. Bidraget vid ombyggnad bör därför relateras till investeringskostnaden för ombyggnaden.

Ett villkor för bidrag bör vara att biobränslen svarar för den huvudsakli­ga bränsleförsörjningen. Det bör dock godtas att även andra bränslen än

58

biobränslen används som komplement och som reservbränsle när särskil­da skäl finns. Närmare föreskrifter i detta avseende bör utformas av den myndighet som skall administrera stödet.

Med biobränslen avser jag här exempelvis trädbränslen, energigrödor och halm, även i förädlad form såsom biogas, pellets m.m. Stöd bör inte lämnas till anläggningar där torv svarar för den huvudsakliga bränsleför­sörjningen.

Anläggningar enbart avsedda för eldning med osorterat avfall bör inte vara stödberättigade. Det kan dock från såväl energi- som miljömässiga utgångspunkter vara fördelaktigt att förbränna sorterade avfallsfraktioner, som miljömässigt är jämförbara med biobränslen. Sådana avfallsfrak­tioner bör därför i detta sammanhang likställas med biobränslen. Även kraftvärmeanläggningar som utnyttjar metangas som utvinns ur avfallsde-ponier bör vara berättigade till slöd.

Alla typer av anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen bör kunna komma i fråga för stöd. Det betyder att även kraftvärmeanlägg­ningar inom industrin, exempelvis s. k. industriellt mottryck, är stödberät­tigade.

Investeringskostnaden för anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen varierar avsevärt och beror främst på den teknik som väljs och på verkets storlek. Ett typiskt värde på investeringskostnaden för medel­stora verk kan bedömas vara 15000 kr. per kW el. Investeringsbidraget bör enligt min mening uppgå till 4000kr. per kW installerad eleffekt. Ett sådant bidrag kan bedömas leda till att ny biobränslebaserad kraftvärme blir en konkurrenskraftig produktionsform i fjärrvärmen och industrin.

För ombyggnad av befintliga värmeverk och fossilbränslebaserade kraftvärmeverk till anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobräns­len bör bidrag lämnas med 25% av investeringskostnaden för ombyggna­den. Bidraget får dock inte överstiga 4000kr. per kW installerad eleffekt.

Stödsystemet bör träda i kraft den I juli 1991 och avse anläggningar som har beställts tidigast den 20 febmari 1991. Av skäl som jag tidigare har anfört, bl. a. risken för en prishöjande effekt, bör ett investeringsstöd inte ges permanent karaktär. Jag anser att stödsystemet bör gälla under en femårs­period.

Prop. 1990/91: Bilaga 1

7.3 Åtgärder för att förbättra konkurrenskraften för befintliga anläggningar

Mitt förslag: Ett bidrag på 1000 kr. per kW installerad eleffekt lämnas till befintliga anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobrän­slen. Tidigare erhållet statligt stöd till investeringen räknas av.

En förutsättning för stöd är att kraftvärmeverket skall ha beställts under perioden den I januari 1985 den 19 februari 1991.

Skälen för mitt förslag: Jag har nyss (avsnitt 6.2) föreslagit att den allmänna energiskatten på insatt bränsle skall få dras av vid kraftvärme-

59

produktion med beskattade bränslen. Som jag då framhöll, bedömer jag     Prop. 1990/91:1 att denna åtgärds negativa inverkan på biobränslenas konkurrenskraft i     Bilaga 1 befintliga kraftvärmeanläggningar blir liten. För att säkerställa en fortsall användning av biobränslen i dessa anläggningar anser jag dock att ett särskilt stöd bör lämnas. Stödet bör lämnas i form av ett engångsbidrag på 1 000kr. per kW installerad eleffekt.

Del finns i dag 510 anläggningar för kraftvärmeproduktion med bio­bränslen. För flertalet av dessa anläggningar har tidigare lämnats någon form av statligt stöd till investeringen, exempelvis från bränslemiljöfon­den, energiforskningsprogrammet, leknikulvecklingsprogrammet eller nå­got av investeringsprogrammen. Sådant stöd bör avräknas från bidraget på 1000 kr. per kW.

Endast den del av eleffekten som kan bedömas vara hänförlig till bio­bränsleeldning bör vara stödgrundande. Exempelvis bör, i de fall flera pannor för olika bränslen försörjer samma turbin med ånga, stödet lämnas i proportion till biobränslepannans andel av den totala bränsleeffekten.

Ett villkor för stödet bör vara att anläggningsägaren förbinder sig alt under en femårsperiod ha en faktisk användning av biobränslen, dock ej torv eller osorterat avfall, som uppgår till minsl 85 % av den totala bränsle­förbrukningen i den biobränsleeldade pannan.

En avgränsning bör göras av de anläggningar som är berättigade till stöd på så sätt att dessa skall ha beställts under perioden den 1 januari 1985 den 19 februari 1991. Kapitalkostnaden för anläggningar som har beställts före år 1985 kan bedömas vara så låg, att konkurrenskraften klaras utan tillkommande statligt slöd.

Befintliga kraftvärmeanläggningar inom industrin bör inte kunna kom­ma i fråga för detta stöd.

7.4 Medelsbehov m. m.

Enligt min bedömning bör 1 000 milj. kr ställas till förfogande för stöd till anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen under den när­maste femårsperioden. Medlen bör under femårsperioden anvisas i form av årliga anslag på 200milj.kr. Jag återkommer senare (avsnitt 11) till anslagsfrågan.

Risken för bidragsköer bör minskas genom att den stödgivande myndig­heten, inom den totala medelsramen 1000 milj. kr., får möjlighet alt fritt fördela sina åtaganden över femårsperioden. Utbetalningarna får dock inte överstiga det belopp som finns tillgängligt på anslagel.

Det bör ankomma på regeringen att bestämma om formerna för admini­strationen av stödet. För riksdagens information vill jag anmäla att det enligt min mening är lämpligt att stödet handhas av den nya näringspoli­tiska myndigheten (prop. 1990/91:87).

60

8 Utveckling och introduktion av ny energiteknik      Pop. 1990/91:88

Bilaga 1

8.1   Inledning

Det statliga energiforskningsprogrammel har bedrivits sedan år 1975. Riksdagen beslutade år 1990 (prop. 1989/90:90, NU40, rskr. 337) om energiforskningsprogrammets utformning under perioden den 1 juli 1990 den 30 juni 1993. Jag återkommer senare (avsnitt 11) till anslagsfrågor­na för energiforskningsprogrammet under budgetåret 1991/92.

Energiforskningsprogrammet har innefattat stöd till bl.a. utveckling av teknik för produktion och utnyttjande av biobränslen. Ny miljövänlig teknik för förbränning av fasta bränslen har utvecklats och kommersialise­rats. Betydelsefulla steg har tagits i utvecklingen av storskalig vindkraft. Ny energieffektiv teknik har utvecklats inom den tyngre energikrävande processindustrin och bebyggelseseklorn. Kunskap och kompetens har vi­dare byggts upp, främst inom högskolan, när det gäller teknik som kan bli aktuell på marknaden under de kommande decennierna. Det gäller exem­pelvis bränsleceller och solceller.

Riksdagen har vidare anvisat betydande belopp för att utveckla och demonstrera ny energiteknik. Det gäller bl. a. oljeersättningsprogrammen (prop. 1980/81:49, NUI9, rskr. 100 och prop. 1983/84:62, NU9, rskr. 124), bränslemiljöfonden (prop. 1984/85:120, NU30, rskr. 362) och pro­grammet för utveckling och introduktion av ny teknik inom energiområ­det (prop. 1985/86:102, NU 17, rskr. 172). För närvarande kan stöd för att ulveckla eller förbereda kommersiell introduktion av ny energiteknik läm­nas ur energiteknikfonden (prop. 1987/88:90, NU40, rskr. 375).

Vid sidan av forsknings- och utvecklingsprogrammen har konjunkturan-passade investeringsprogram genomförts.

Utveckling och demonstration av ny energiteknik sker även inom bl.a. Vallenfall, de privata kraftföretagen och Svensk Energiutveckling AB.

Jag kommer i del följande att föreslå ett program för fortsatt utveckling och introduktion av ny teknik i enlighet med de riktlinjer för energipoliti­ken, som jag tidigare (avsnitt 1) har redovisat. Programmet innebär en utvidgning av den nuvarande energiteknikfonden saml särskilda utveck­lingsinsatser för biobränslen och vindkraft. Vidare föreslås slöd till inves­teringar i vindkraftverk och solvärmeanläggningar.

Somjag tidigare (avsnitt 5.2) har anfört bör stödreglerna lillämpas på ett sådant sätl alt snedvridning av handel eller konkurrensförhållanden o.d. inte uppslår i strid med Sveriges internationella åtaganden.

8.2   Särskilda insatser for utveckling av biobränsleteknik

Omfattande forskningsinsatser rörande biobränslen har gjorts och pågår, bl.a. inom ramen för energiforskningsprogrammet och med stöd från energiteknikfonden. Flera samarbetsprojekt av utvecklingskaraktär drivs av kraftbranschen tillsammans med bl. a. kommuner och skogsindustri.

Förutsättningarna för och konsekvenserna av en väsentligt ökad an­

vändning av biobränslen särskilt vid storskalig elproduktion är inte till­

räckligt kända, bl. a. avseende kostnader och miljöaspekter.

61

Jag avser att senare i dag föreslå regeringen att en biobränslekommission tillkallas för att analysera de långsiktiga förutsättningarna för en ökad kom­mersiell användning av biobränslen och lämna förslag till åtgärder för att stärka biobränslenas konkurrenskraft på lång sikt. Kommissionen bör med förtur redovisa överväganden och förslag om samordning och förstärkning av pågående utvecklingsinsatser för biobränslen. Kommissionen bör redo­visa resultatet av sitt arbete senast den 1 juli 1992.

Prop. 1990/91: Bilaga 1

8.3 En utvidgad energiteknikfond 

8.3.1 Bakgrund

Energiteknikfonden inrättades den 1 juli 1988 (prop. 1987/88:90, NU40, rskr. 375). Stöd ur fonden lämnas för att utveckla eller förbereda kommer­siell introduktion av ny energiteknik eller ny miljöskyddsteknik. Föreskrif­ter för stödet har meddelats i förordningen (1988:805) om statligt stöd ur energiteknikfonden, m.m.

Fonden finansierades urspmngligen via den särskilda skatten på olja. Sedan denna skatt slopades den 1 januari 1991 finansieras fonden via den allmänna energiskatten (prop. 1989/90:111, SkU31, rskr. 357). Fonden tillförs för närvarande medel som motsvarar 10 kr. per kubikmeter olja av den allmänna energiskatten på oljeprodukter.

Regeringen beslutade den 14 juni 1988 att statens naturvårdsverk får disponera högst 25 milj. kr. per budgetår ur energiteknikfonden för stöd till utveckling av ny miljöskyddsteknik utanför energiområdet. Fonden i öv­rigt administreras av statens energiverk.

Stödet ur energiteknikfonden har utvärderats av energiforskningsnämn­den under våren 1990. Utvärderingen har publicerats i rapporten Stödfor­mer för energiteknisk utveckling (Efn rapport 36). En slutsats är att fonden i huvudsak har fungerat bra men att vissa justeringar av stödregler m. m. bör genomföras. En sammanfattning av nämndens rapport och en sam­manställning av remissinstansernas synpunkter har publicerats i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningar åren 1989 och 1990.

8.3.2 Inriktning av stödet

Mitt förslag: Utveckling av storskahg vindkraft samt utvecklings-och demonstrationsprojekt rörande användning av motoralkoholer ges ökad prioritet vid fördelning av stödet ur energiteknikfonden.

Skälen för mitt förslag: Enligt nuvarande riktlinjer för stödet ur energi­teknikfonden (prop. 1987/88:90, NU40, rskr. 375) kan stöd ur fonden lämnas till projekt vars ändamål är att utveckla eller förbereda kommer­siell introduktion av ny energiteknik.

Chefen för miljö- och energidepartementet angav vid sin anmälan av frågan om inrättande av fonden (prop. 1987/88:90 s. 76) exempel på stöd-berättigade projekt. Sådana projekt är bl.a. utveckling av teknik för små-

62

skäliga kraftvärmeanläggningar, vindkraftverk och teknik som medger direkt utnyttjande av solenergi.

Som andra exempel angavs utveckling av bränsledrivna värmepumpar, ny kul vertteknik för fjärrvärme och teknik som medger att miljöpåverkan a v förbrännings- och förgasningsanläggningar kan minskas. Föredragande statsrådet framhöll att teknik som möjliggör en ökad användning av in­hemska bränslen särskilt bör uppmärksammas.

Stöd kan även lämnas till vissa projekt som rör energianvändning, exempelvis utveckling av teknik som innebär en effektivisering av elan­vändningen.

Enligt min mening är det angeläget att utvecklingen fortsätter av sådan teknik, exempelvis biobränsleteknik, som hittills har kunnat stödjas via energiteknikfonden. Jag anser dock att några teknikområden bör ges ökad prioritet. Jag bedömer att ett medelstillskott till fonden är nödvändigt för att möjliggöra en sådan satsning. Jagåterkommer strax (avsnitt 8.3.5) till frågan om medelsbehovet. I det följande anger jag de teknikområden som enligt min mening bör ges ökad prioritet vid stödgivningen.

Hög prioritet bör ges åt projekt som innebär utveckling av storskalig vindkraft. Jag återkommer strax (avsnitt 8.4.2) till denna fråga.

Användning av motoralkoholer som drivmedel har fördelar från såväl miljö- som beredskapssynpunkt. Det är angeläget att stimulera utveckling­en av teknik för ahernativa drivmedel och att genomföra försök med fordon i tätortsmiljö för att vinna erfarenheter av hantering och använd­ning av alternativa drivmedel. Jag anser att transportforskningsberedning­en bör få disponera 30 milj. kr. per år under fyra år från energiteknikfon­den för stöd till utvecklings- och demonstrationsprojekt rörande använd­ning av motoralkoholer. Transportforskningsberedningen bör vid stödgiv­ningen samråda med den nya näringspolitiska myndigheten och statens naturvårdsverk.

Jag har tidigare (avsnitt 5) redovisat mitt förslag till program för effekti­vare användning av energi. Enligt min mening bör medel från energitek­nikfonden utnyttjas för vissa delar av detta program. Det gäller delpro­grammet för demonstration av energieffektiv teknik i lokaler och bostäder (avsnitt 5.4) saml delprogrammet för demonstrations- och pilotanlägg­ningar inom industrin (avsnitt 5.5).

Prop. 1990/91:88 Bilaga 1

8.3.3 Utformning av stödet, m. m.

Mitt förslag: Stöd ur energiteknikfonden kan i fortsättningen även lämnas till programorienterad verksamhet och kollektivforskning inom energiområdet.

Slöd ur energiteknikfonden kan i fortsättningen lämnas i form av bidrag, villkorliga bidrag, lån och lånegarantier.

Energiforskningsnämnden föreslår i rapporten Stödformer Jor energilek-nisk utveckling bl.a. att stödet ur energiteknikfonden skall göras mer

63

flexibelt genom att anpassas till situationen i varje enskilt fall. Nämnden     Prop. 1990/91:88 framhåller att en förutsättning för god flexibilitet är att den stödgivande     Bilaga 1 myndigheten har tillgång till ett brett spektrum av stöd. Nämnden anser att stödnivån bör kunna uppgå till 100%. Nämnden föreslår även att lån skall införas som ny form för stöd från energiteknikfonden.

Siatens energiverk framhåller i sitt remissyttrande över nämndens rap­port att det är mycket angeläget att möjligheter skapas att främja mer sammanhållna program. Häri bör innefattas möjligheter att stödja kollek­tivforskning. Verket anser alt någon förändring av den högsta stödnivån om 50% inte bör genomföras. Verket instämmer i energiforskningsnämn­dens bedömning att stöd under vissa fömtsättningar bör kunna lämnas i form av lån.

Skälen för mitt förslag: Jag anser att slöd ur energiteknikfonden även i fortsättningen bör kunna lämnas med högst 50% av investeringskostna­den. Stödregler med denna utformning ligger bl.a. väl i linje med de principer för stödgivning som finns inom EG. Undantagsvis bör dock energiforskningsprogrammet kunna komplettera energiteknikfonden så att den totala stödnivån uppgår till 100%.

Enligt nuvarande riktlinjer för stödet ur energiteknikfonden (prop. 1987/88:90, NU40, rskr. 375) boren samordning ske mellan energiteknik­fonden och energiforskningsprogrammet. Det bör ankomma på ansvariga myndigheter att utforma riktlinjer för fondens verksamhet så att energitek­nikfonden kan komplettera energiforskningsprogrammet i den senare de­len av utvecklingsprocessen.

Stödet ur energiteknikfonden kan med nuvarande föreskrifter lämnas främst till uppförande av anläggningar och genomförande av enskilda projekt. Jag instämmer i energiverkets bedömning att det är angeläget att även programorienterad verksamhei och kolleklivforskning kan stödjas med medel ur energiteknikfonden. Utvecklingsprogrammen kan genomfö­ras i samarbete mellan den stödgivande myndigheten och övriga aktörer, exempelvis utrustningstillverkare, energibolag, kommuner eller den ener­gianvändande industrin. Jag anser att en förändring av föreskrifterna för stödet bör göras så all del tydligt framgår att stöd även kan lämnas till programorienterad verksamhei och kolleklivforskning.

Enligt nuvarande riktlinjer bör stödet huvudsakligen lämnas till bestäl­larna av den nya tekniken. Även utruslningstillverkare m.fl. kan undan­lagsvis ges stöd, om detta krävs för att underlätta för användarna att la ny teknik i anspråk. Energiverket påpekar i sill remissyttrande alt stöd till utruslningstillverkare lämpligen kan lämnas i form av ett villkorligt lån. Verket anser att sådant stöd bör lämnas främst i de fall en kommersialisering av den nya tekniken kan förutsättas ske inom 5 10 år. Jag delar energiver­kets bedömning att det i vissa fall kan vara lämpligt med ett stöd i form av ett lån.

Stöd ur energileknikfonden bör således fortsättningsvis kunna lämnas i form av bidrag, villkorliga bidrag, lån och lånegarantier.

64

8.3.4                                                                                              Ansvar för stödgivningen

Prop. 1990/91:88

Energiforskningsnämnden (Efn) föreslår i rapporten Stödformer för energi-     """&« teknisk utveckling att ansvaret för stödet ur energiteknikfonden skall för­delas på statens energiverk, styrelsen för teknisk utveckling (STU) och Byggforskningsrådet (BFR).

I sina remissyttranden över rapporten motsätter sig statens energiverk och VÄST en uppdelning av handläggningsansvarel pä olika programor­gan. STU, som tillstyrker Efns förslag, föreslår all en särskild nämnd skall bildas föratt pröva ärenden om stöd ur energiteknikfonden. BFR, statens naturvårdsverk och Sveriges Industriförbund tillstyrker Efns förslag.

Del bör ankomma på regeringen att bestämma om administrationen för stödgivningen. För riksdagens information vill jag dock redovisa min bedömning i denna fråga. Regeringen har nyligen (prop. 1990/91:87) föreslagit att en myndighet för näringspolitiska frågor skall inrättas. Arbe­tet med utformningen av den nya myndighetens organisation pågår. Ett ställningslagande till ansvarsfördelningen för stödgivning ur energiteknik­fonden bör ske i samband med detta arbete.

Statens naturvårdsverk bör dock även i fortsättningen besluta om stöd till ny miljöskyddsteknik utanför energiområdet.

Vidare bör, som jag nyss (avsnitt 8.3.2) har anfört, transportforsknings­beredningen disponera vissa medel ur energiteknikfonden för stöd till utvecklings- och demonstrationsprojekt rörande användning av motoral­koholer.

8.3.5   Medelsbehov och finansiering

En fömtsättning för att de insatser som jag nyss har föreslagit skall kunna genomföras är att energiteknikfonden tillförs ytterligare medel. Jag beräk­nar medelsbehovet till 110 milj. kr. per år under den närmaste femårsperi­oden. Jag föreslår att dessa medel tillförs fonden via ett anslag på statsbud­geten. Jag återkommer senare (avsnitt 11) till anslagsfrågan.

Utöver detta belopp bör fonden även i fortsättningen tillföras medel som motsvarar 10 kr. per kubikmeter olja av den allmänna energiskatten på oljeprodukter.

8.4 Stöd till utveckling och introduktion av vindkraft 

8.4.1 Inledning

Om vindkraften skall kunna ge ett betydande tillskott till landets elenergi­försörjning bör utbyggnaden sannolikt ske i huvudsak med stora vind­kraftverk (större än 1 000 kW). Medelstora och mindre verk kan ge värde­fulla tillskott till lokal och regional elförsörjning.

Som ett räkneexempel kan anges att det behövs omkring I 200 aggregat

för all åstadkomma årsproduktionen lOTWh med stora vindkraftverk,

om medelstorleken på aggregaten är 3 MW. För att åstadkomma motsva­

rande kraftproduktion med aggregat i storleken 100 kW skulle flera tiotu­

sental aggregat krävas.

65

5    Riksdagen 1990/91. 1 .saml Nr 88

År 1985 lillkallade regeringen en särskild utredare för att föreslå lämpli- Prop. 1990/91: 88 ga lägen för stora vindkraftverk i Sverige. Utredningen antog namnet Bilaga 1 vindkraftsutredningen. Utredningen överlämnade sitt betänkande (SOU 1988:32) Läge för vindkraft till regeringen år 1988. Betänkandet har re­missbehandlats. Regeringen har nyligen i propositionen 1990/91:90 om en god livsmiljö behandlat betänkandet och remissinstansernas synpunkter. Mot bakgrund av utredningens redovisning kan det bedömas vara möjligt all finna lägen för lokalisering av en årlig produktion på 2 5 TWh storskalig vindkraft på land och omkring 20TWh till havs.

För den slorskaliga vindkraften fordras det fortfarande flera utveck­lingssteg innan tekniken blir fullt kommersiell. Kostnaderna för elproduk­tionen bedöms bli höga även efter ytterligare utvecklingssteg och i seriepro­duktion. Däremot kan mindre och medelstor vindkraft betraktas som be­prövad kommersiell teknik med kostnader i nivå med vad annan ny kraft skulle kosta.

I det följande kommer jag att föreslå dels särskilda insatser för utveck­ling av storskalig vindkraft, dels ett stöd till investeringar i vindkraftverk.

Jag vill i della sammanhang framhålla att det är angeläget att småskalig vindkraft erbjuds rimliga villkor för leverans av el till nätet. Genom en ändring av ellagen (prop. 1986/87:167, NU 1987/88:7, rskr. 56) infördes år 1988 skyldighet för eldistribulionsföretag att köpa el från små elproduk-lionsanläggningar, upp till I 500 kW, inom företagets distributionsområ­de. Samtidigt gavs de små producenterna möjlighet att få skäligheten i pris och andra villkor prövad av en oberoende statlig instans.

Genom lagändringen gavs alla små elproducenter den fasthet i reglerna som krävs för att de skall våga investera i en elproduktionsanläggning som i praktiken endast kan leverera till del lokala eldistributionsföretaget. Storleksgränsen, I 500 kW, inrymmer flertalet "oberoende" små vatten-eller vindkraftverk.

Jag bedömer att dessa regler nu har varil i krafl så lång tid all en första ulvärdering bör göras. Därvid bör behovel av regeländringar prövas. Ut­värderingen bör omfatta alla lagregler eller andra förutsättningar som kan ha betydelse för utbyggnad och drift av småskalig vindkraft. Jag avser att återkomma till regeringen i denna fråga.

8.4.2 Insatser för utveckling av storskalig vindkraft

I Sverige har betydande insatser gjorts för utvecklingen av den slorskaliga

vindkraften. Den statliga vindkraftssalsningen, som inleddes år 1975, har

varit inriktad på grundläggande forskning och utveckling av storskalig

vindkraft. Två protolypaggregat, Maglarp (3000 kW) i Skåne och Näsud­

den (2000 kW) på Gotland, har byggts och utvärderats. Erfarenheterna har

i stort sell varil goda och utvecklingen fortsätter. I aggregatet i Näsudden

håller rötor, turbin m. m. på att bytas ut mot nyutvecklade komponenter.

Vallenfall överväger dessutom att, inom ramen för sitt utvecklingspro­

gram för vindkraft, uppföra en gruppslalion beslående av fem landbasera­

de stora vindkraftsaggregal vid Näsudden.

I Blekinge har en industrigrupp genomfört en omfattande studie av de

66

industriella förutsättningarna för att bygga havsbaserad storskalig vind­kraft. Industrigruppen har nyligen i en skrivelse till regeringen och kraft­företagen föreslagit att en grupp stora havsbaserade vindkraftsaggregal skall uppföras i södra Kalmarsund.

Staten stöder bl. a. genom energiforskningsprogrammel grundläggande forskning inom vindkraftsområdet. Del ankommer i första hand på kraft­förelagen att svara för att den slorskaliga vindkraften utvecklas och de­monstreras. Detta kan ske bl.a. genom att kraftindustrin beställer och utprovar aggregat. Staten kan understödja denna verksamhet bl. a. genom stöd ur energiteknikfonden.

Som jag nyss (avsnitt 8.3-2) har anfört bör därför vid stödgivningen ur energiteknikfonden en ökad prioritet ges åt projekt som innebär utveckling av storskalig vindkraft.

Prop. 1990/91: Bilaga 1

8.4.3 Stöd till investeringar i vindkraftverk

Mitt förslag: Ett bidrag med 25% av investeringskostnaden lämnas för investeringar i vindkraftverk med en eleffekt på minst 60 kW. Investeringsstödet kan inte kombineras med statligt forsknings- eller utvecklingsstöd.

Stödsystemet träder i kraft den 1 juli 1991 och gäller under en femårsperiod.

Skälen fbr mitt fiirslag: Jag har tidigare (avsnitt 7) redogjort för miljöav­giftsutredningens förslag om bidrag till elproduktion med miljöfördelar. Utredningens förslag innefattade även ett stöd till vindkraft på 14 öre per kWh el. Liksom vad gäller stödet till biobränsleeldad elproduktion fram­kom vid remissbehandlingen av förslaget att ett investeringsstöd är att föredra framför ett driftsstöd.

Jag anser all del är angelägel all incitamenten att salsa på utbyggnad av vindkraft stärks. De ekonomiska förutsättningarna för att uppföra vind­kraftverk bör därför förbättras genom ett tidsbegränsad investeringsstöd.

Enligt min bedömning bör investeringsstödet lämnas i form av ett bidrag med 25% av investeringskostnaden. Investeringsstödet bör inle kunna kombineras med statligt forsknings- eller utvecklingsstöd. Eftersom sådant stöd huvudsakligen ges till storskalig vindkraft kommer investe­ringsstöd främst all kunna lämnas för små och medelstora vindkraftverk.

Jag har erfarit all boverket, tillsammans med andra berörda myndighe­ter, för närvarande utarbetar föreskrifter och allmänna råd till kommuner och länsstyrelser om handläggningen m.m. av ärenden rörande små och medelstora vindkraftverk. Boverket arbetar även med riktlinjer för typ­godkännande av små vindkraftverk. Arbetet avses slutföras under år 1991.

Jag anser att en förutsättning för att investeringsstöd skall kunna lämnas bör vara att vindkraftsanläggningarna uppfyller vissa kvalitetskrav och för­läggs till platser med acceptabla vindförhållanden. En nedre storieksgräns på 60 kW eleffekt bör tillämpas. Det bör ankomma på den myndighel som administrerar stödet att utforma erforderliga villkor.

67

Stödsystemet bör träda i kraft den  1 juli  1991 och gälla under en     Prop. 1990/91:88

femårsperiod.

Bilaga 1

För riksdagens information vill jag anmäla att det enligt min mening är lämpligt att den nya näringspolitiska myndigheten får ansvaret för stödgiv­ningen.

För stödet bör anvisas 250 milj. kr. under den närmaste femårsperioden. Medlen bör under femårsperioden anvisas i form av årliga anslag på 50 milj. kr. Jag återkommer strax (avsnitt 11) till anslagsfrågan.

Risken för bidragsköer bör minskas genom att den stödgivande myndig­heten, inom den totala medelsramen 250milj.kr., får möjlighet att fritt fördela sina åtaganden över femårsperioden. Utbetalningarna får dock inte överstiga det belopp som finns tillgängligt på anslaget.

8.5 Stöd till investeringar i solvärmeanläggningar

8.5.1 Bakgrund

Genom 1979 års energipolitiska beslut (prop. 1978/79:115 NU60, rskr. 429) fastlades det s.k. Sol-85-programmet, som innebar en satsning på forskning, utveckling och experimentbyggande kring solvärme, värmelag­ring och värmepumpar.

Stödet till forskning och utveckling på solenergiområdet kompletterades med investeringsstöd. Riksdagen beslutade år 1985 (prop. 1984/85: 120, NU30, rskr. 362) att det tidigare investeringsstödet skulle förlängas till utgången a v år 1986. Genom regeringsbeslut den 18 december 1986 ställde regeringen ytterligare 10 milj. kr. till förfogande för stöd till solvärme för tiden efter den 31 december 1986. Dessa medel, som disponerades av bostadsstyrelsen (numera boverket) och statens energiverk, var förbmkade hösten 1988. Sedan dess har inget stöd lämnats för investeringar i solvär­me. Däremot pågår ett forskningsprogram för utveckling av groplager, produktionsmetoder för solfångare, m. m. inom energiverket och BFR.

Sverige anses ha en ledande position internationellt sett när det gäller kompetens inom solvärmetekniken. Del låga oljepriset under senare år har dock medfört en sämre marknad för solvärmeanläggningar. Antalet leve­rantörer har därför minskat.

Kostnaden för sol värmeteknik är än så länge alltför hög för att solvärme utan särskilda bidrag skall kunna klara konkurrensen med andra uppvärm­ningsalternativ.

68

8.5.2 Utformning av stödet, medelsbehov m. m.

Mitt förslag: Bidrag till investeringar i solvärmeanläggningar läm­nas med högst 25% av investeringskostnaden.

Stödsystemet träder i kraft den 1 juli 1991 och gäller under en femårsperiod.

Prop. 1990/91: Bilaga 1

Skälen för mitt förslag: Det tidigare investeringsstödet lämnades inled­ningsvis med 50% av investeringskostnaden. Från år 1987 var bidragsan­delen 35 %. Bidragsbehovet kan i dag bedömas ha sjunkit, bl. a. eftersom de konkurrerande energislagen har fördyrats sedan koldioxidskalt och svavel­skatt infördes den I januari 1991.

I en underiagsrapport till miljöavgiftsutredningen (SOU 1989:84 bil. 6) angavs kostnader för solvärme på mellan 45 och 60 öre per kWh. I detta ingår även kostnaden för värmelagring. Huvuddelen av dessa kostnader är kapitalkostnader. Den årliga drifts- och underhållskostnaden kan uppskat­tas till 1,5% av anläggningskostnaden. Den pågående teknikutvecklingen inom området innebär att det är rimligt att räkna med en sänkning av kostnaden under de närmaste åren.

Det investeringsstöd som nu inrättas bör lämnas som ett bidrag med 25 % av investeringskostnaden. I denna kostnad bör inräknas kostnaden för såväl solfångare som ledningar, reglerutrustningoch installation. Däremot inräk­nas normalt inte kostnaden för anordning för lagring av solvärme.

För riksdagens information vill jag anmäla att boverket enligt min bedömning bör ansvara för stöd till solvärme i bostäder och den nya näringspolitiska myndigheten för stöd till solvärme inom övriga använd­ningsområden. Detta överensstämmer med den uppdelning av ansvarsom­råden som tidigare har gjorts. Jag har i denna fråga samrått med chefen för bostadsdepartementet.

Stödsystemet bör träda i kraft den 1 juli 1991 och gälla under en femårs­period.

För stödet bör 50 milj.kr. ställas till förfogande under den närmaste femårsperioden. Medlen bör under femårsperioden anvisas i form av årliga anslag på 10 milj. kr. Jag återkomrner strax (avsnitt 11) till anslags­frågan.

Risken för bidragsköer bör minskas genom att den stödgivande myndig­heten, inom den totala medelsramen 50 milj. kr., får möjlighet att fritt fördela sina åtaganden över femårsperioden. Utbetalningarna får dock inte översliga det belopp som finns tillgängligt på anslaget.

9 Upprättade lagförslag

1 enlighet med det anförda har inom industridepartementet upprättats förslag till

1. lag om ändring i lagen (1957:262) om allmän energiskatt,

2. lagom ändring i lagen (1990:582) om koldioxidskatt.

69

Lagförslagen har upprättats i samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]. De är av     Prop. 1990/91:88 den beskaffenheten att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Yttrande     Bilaga 1 från lagrådet behöver därför inte inhämtas.

De upprättade lagförslagen bör fogas till detta protokoll som bilaga 1.1.

10 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

dels att anta förslagen till

1. lag om ändring i lagen (1957:262) om allmän energiskatt,

2.

lag om ändring i lagen (1990:582) om koldioxidskatt, dels att godkänna de riktlinjer som jag har förordat i fråga om

3.

energipolitiken (avsnitt 1),

4.

stöd till upphandling och introduktion av energieffektiv teknik (avsnitt 5.3),

5.

stöd till demonstration av energieffektiv teknik i lokaler och bostäder (avsnitt 5.4),

6.

stöd till demonstrations- och pilotanläggningar inom indu­strin (avsnitt 5.5),

7.

stöd till kraftvärmeproduktion med biobränslen (avsnitt 7),

8.

stöd ur energiteknikfonden (avsnitt 8.3),

9.  stöd till investeringar i vindkraftverk (avsnitt 8.4.3),

10. stöd till solvärmeanläggningar (avsnitt 8.5).

11 Vissa anslagsfrågor för budgetåret 1991 /92

Tolfte huvudtiteln

H. Energi

H 6. Energiforskning

1989/90 Utgift        370321000

Reservation

156001000

1990/91  Anslag       343800000 1991/92 Förslag      355672000

Under anslaget redovisas utgifterna för statens stöd för forskning och utveckling på energiområdet inom ramen för Huvudprogram Energiforsk­ning.

Riksdagen beslutade våren 1990 om ett nytt statligt energiforsknings­

program för budgetåren 1990/91-1992/93 (prop. 1989/90:90, NU40,

rskr. 337). Beslutet innebär bl.a. en fortsatt satsning på gmndläggande

forskning inom energiområdet. För budgetåret 1990/91 anvisade riksda­

gen totalt 372,4 milj. kr. fördelat på 343,8 milj. kr. på Huvudprogram Ener­

giforskning och 28,6 milj. kr. på Integrerade insatser. Förslagen byggde på

de överväganden och förslag som redovisats i energiforskningsutred­

ningens (EFU 90) betänkande (SOU 1989:48) Energiforskning för framti-

70

den. För att möjliggöra en bättre samordning och samverkan vad gäller    Prop. 1990/91:88 teknisk forskning överfördes 24 milj. kr. från energiforskningsprogrammet     Bilaga 1 till det nybildade teknikvetenskapliga forskningsrådet (TFR). I beslutet fö­mtsattes att myndigheterna inom energiforskningsprogrammet i sin plane­ring kommer att samverka med TFR.

Huvudprogram Energiforskning har uppdelats på teknikområden där i vissa fall fler än en myndighel har ansvar. En utförlig redovisning av programmet m. m. återfinns i proposition 1989/90:90 s.434ff. Enligt riks­dagens beslut anvisas medel inom energiforskningen för integrerade insat­ser under resp. departements huvudtitel.

Programorganen, dvs. transportforskningsberedningen (TFB), naturve­tenskapliga forskningsrådet (NFR), statens råd för byggnadsforskning (BFR), styrelsen för teknisk utveckling (STU), statens energiverk och Studsvik AB, har kommit in med anslagsframställningar för budgetåret 1991/92.

På gmndval av erfarenheter från tidigare treårsprogram har program­organen föreslagit att de skall få göra fleråriga åtaganden under budgetåret 1991/92 och att sådana bemyndiganden skall beräknas till 267,3 milj. kr. för budgetåret 1992/93, till 237,9milj.kr. för budgetåret 1993/94, till 190 milj. kr. för budgetåret 1994/95, till 152,5 milj. kr. för budgetåret 1995/96, till ll3milj.kr. för budgetåret 1996/97 samt till 91 milj.kr. för budgetåret 1997/98.

Föredragandens överväganden

Utgångspunkter

Nuvarande energiforskningsprogram bör under nästa budgelår bedrivas i huvudsak i enlighet med vad riksdagen beslutade våren 1990. Enligt riks­dagens beslut överförs 4milj. kr. från energiforskningsprogrammet till TFR budgetåret 1991/92.

Jag beräknar behovel av medel till energiforskningprogrammet till 381256000kr. för budgetåret 1991/92. Från detta belopp bör i enlighet med vad regeringen tidigare har redovisat i proposition 1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt 4821 000kr. överföras till den nya näringspoli­tiska myndighetens förvaltningsanslag för att finansiera vissa kostnader i samband med energiforskningsnämndens avveckling den 30 juni 1990. Det gäller bl.a. frågor där statens energiverk enligt riksdagens forsknings-politiska beslut har givits etl övergripande ansvar. Därutöver har jag vid min beräkning av förvaltningsanslag för den nya myndigheten även inräk­nat sådana förvaltningskostnader m.m. som tidigare har ställts till förfo­gande för STU och statens energiverk från anslaget H 6. Energiforskning. Anslaget för Huvudprogrammet uppgår därigenom till 355 672000 kr. un­derbudgetåret 1991/92.

Programstruktur

Huvudprogrammet har delats in i teknikområden. Justeringar och omför­

delningar inom Huvudprogrammet kan liksom tidigare komma att aktuali-

71

seras mot bakgrund av erfarenheter och underlag som successivt kan     Prop. 1990/91: komma fram. Inom vissa av teknikområdena förutsätts etl delansvar åt ett     Bilaga 1 annat programorgan än det som har huvudansvaret för teknikområdet.

I linje med vad jag anförde i avsnitt 5.8 föreslår jag att forskningsinsat­serna rörande effektiv energianvändning förstärks för budgetåret 1991/92 genom att resurserna för teknikområdet Allmänna energisystemstudier (AES) förstärks. Jag föreslår att 12,8 milj. kr. anvisas för detla teknikområ­de under budgetåret 1991/92. Mitt förslag till fördelning av medel inom Huvudprogram Energiforskning redovisas i följande sammanställning.

Huvudprogram Energiforskning

1991/92

1.

Energiteknik i industrin

54184080

2.

Energiteknik i bebyggelse

22 575000

3.

Bränsleteknik

33136 380

4.

Förbränning och förgasning

43979950

5.

Elproduktionsteknik

26 528 730

6.

Värmeteknik

35480170

7.

Allmänna energisystemstudier

12811300

8.

Energirelaterad transportforskning

10393390

9.

Energirelaterad grundforskning m. m.

9a.   NFR

33 325000

9b.   studsvik AB

67 725000

Till regeringens disposition

15 533 000

Summa

355672000

När del gäller frågan om ansvarsfördelningen inom ramen för Huvud­programmet vill jag anföra följande. Regeringen har nyligen i proposition 1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt bl.a. föreslagit att SIND, STU och statens energiverk skall läggas ned den 30 juni 1991. Myndigheternas uppgifter skall enligt propositionen las över av en ny myndighet för nä­ringspolitiska frågor som regeringen föreslår riksdagen skall inrättas den Ijuli 1991.

Arbetet med utformningen av den nya myndighetens organisation på­går. Vidare är BFRs organisation föremål för översyn. Jag är därför inte beredd att nu ta ställning till den närmare ansvarsfördelningen inom Huvudprogrammet mellan programorganen. Del ankommer på regeringen alt mol bakgrund av bl.a. riksdagens ställningstagande till frågan om den nya näringspolitiska myndigheten ange föreskrifter för ansvarsfördelning­en m. m. inom Huvudprogrammet.

Statens energiverk och TFB härtill regeringen redovisat planerade insat­ser inom ramen för energiforskningsprogrammet. Härvid har även insatser av utvecklingskaraklär angetts liksom de närmare formerna för samplane­ring av myndigheternas verksamhet inom ramen för energiforskningspro­grammel.

Jag avser att återkomma till regeringen med förslag om en särskild grupp för utvärdering av forskning och utveckling inom energiområdet.

Studsvik AB

I enlighet med 1990 års forskningspolitiska beslut redovisas FoU-verksam-

heten inom Studsvik inom Huvudprogram Energiforskning. Ell program-

72

råd för Studsvik AB har inrättats med uppgift att beställa insatser vid Prop. 1990/91: bolaget inom området för icke kärnteknisk forskning och utveckling som Bilaga 1 finansieras med statsanslag. Programrådet skall enligt sin instruktion (1990:942) också svara för att insatserna samordnas med andra forsknings­och utvecklingsinsatser som sker inom ramen för energiforskningspro­grammet m. m. Rådet, som är administrativt knutet till statens energiverk, består av företrädare för bl.a. högskolor, programorganen, kraftföretag och kommuner.

Regeringen har vidare genom beslut den 10 maj 1990 givit naturveten­skapliga forskningsrådet i uppdrag att redovisa behov och finansiering av en forskningsreaktor för svenska universitet och högskolor. Uppdraget har i december 1990 redovisats till regeringen. Frågan bereds för närvarande inom industridepartementet.

Anslagsfråga

Jag har nyss redovisat mina överväganden och förslag rörande Huvud­program Energiforskning under budgetåret 1991/92. Detta utgör det andra året i den treåriga programperiod riksdagen fattade beslut om våren 1990. Inom Huvudprogram Energiforskning beräknar jag 355672000kr. för budgetåret 1991/92.

De programansvariga organen har för sin planering och organisation av insatserna inom Huvudprogrammet behov av att kunna göra fleråriga åtaganden. Riksdagen har årligen bemyndigat regeringen att i samband med stöd till energiforskning göra åtaganden även för flera år efter det aktuella budgetåret och efter det beslutade treårsprogrammets slut. Sådana bemyndiganden behövs även under budgetåret 1991/92 för att möjliggöra kontinuitet och långsiktighet i forsknings- och utvecklingsverksamheten. Detta är av särskild vikt med hänsyn till att energiforskningen under den senaste programperioden har givits en mer långsiktig inriktning, bl.a. genom ett utökat stöd till grundläggande forskning.

Jag beräknar behovet för sådana åtaganden för budgetåren 1992/93 1997/98 till 260 milj. kr., 230 milj. kr., 190 milj. kr., 150 milj. kr., 100 milj. kr. resp. 50 milj. kr. Jag förordar att regeringen inhämtar dessa bemyndi­ganden av riksdagen. Lämnas bemyndiganden ankommer det på regering­en att meddela de närmare bestämmelser som erfordras.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

11.     godkänna riktlinjerna för energiforskningens inriktning,

12.  bemyndiga regeringen alt under budgetåret 1991/92 ikläda

slaten ekonomisk förpliktelse i samband med stöd till forskning och

ulveckling inom energiområdet som, inräknat redan fattade beslut,

innebär åtaganden om 260000000 kr. för budgetåret 1992/93,

230000000 kr. för budgetåret 1993/94, 190000000 kr. för budget­

året 1994/95, 150000000kr. för budgetåret 1995/96, lOOOÖOOOOkr.

för budgetåret 1996/97 saml 50000000kr. för budgetåret 1997/98.

73

6   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 88

13.   till £/ieri/or.sArt/«.g för budgetåret 1991/92 anvisa ett reserva-     Prop. 1990/91:88

tionsanslag på 355 672000kr.

Bilaga 1

H 13. Vissa åtgärder för effektivare användning av energi

Nytt anslag (förslag)     165 000 000.

Föredragandens överväganden

Jag har nyss redovisat mina förslag till riktlinjer i fråga om stöd till upphandling och introduktion av energieffektiv teknik (avsnitt 5.3), sam­ordning och utveckling av information till mindre och medelstor industri (avsnitt 5.5) samt utvidgning av insatser för energideklarationer, m. m. (av­snitt 5.6).

Jag beräknar det totala medelsbehovet för teknikupphandlingsstödet till 750milj. kr. över en femårsperiod. Medlen bör under femårsperioden an­visas i form av årliga anslag på 150 milj. kr. Den stödgivande myndigheten bör, inom den totala medelsramen 750milj. kr., få möjlighet att fritt förde­la sina åtaganden över femårsperioden. Utbetalningarna får dock inte överstiga det belopp som finns tillgängligt på anslaget.

Medelsbehovet för utvidgning av insatserna för energideklarationer, m.m. beräknar jag till 5milj.kr. För informationsinsatser riktade till mindre och medelstor industri beräknar jag medelsbehovet till 10 milj. kr. Dessa medel bör anvisas för budgetåret 1991/92.

Det bör ankomma på regeringen att, inom ramen för de riktlinjer som jag tidigare har förordat, närmare bestämma de stöd villkor som skall gälla för de tre insatsområdena.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

14.   till Vi.ssa åtgärder för effektivare användning av energi för

budgetåret 1991/92 anvisa ett reservationsanslag på 165000000kr.

H 14. Insatserförnyenergiteknik

Nytt anslag (förslag)    370000000.

Föredragandens överväganden

Jag har nyss redovisat mina förslag till riktlinjer för ett stöd till kraftvär­meproduktion med biobränslen. Bidrag bör lämnas för investeringar i anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen (avsnitt 7.2) och för att säkerställa en fortsatt användning av biobränslen i befintliga kraftvärmeverk (avsnitt 7.3).

Jag har även föreslagit stöd för investeringar i vindkraftverk (avsnitt

8.4.3) och solvärmeanläggningar (avsnitt 8.5).

74

Jag beräknar det totala medelsbehovet för stöden till kraftvärmeproduk- Prop. 1990/91: tion med biobränslen, vindkraftverk och solvärmeanläggningar till Bilaga 1 1 300 milj. kr. under en femårsperiod. Medlen bör under perioden anvisas i form av årliga anslag på 260milj.kr. Den stödgivande myndigheten bör, inom den totala medelsramen I 300 milj. kr., få möjlighet all fritt fördela sina åtaganden över femårsperioden. Utbetalningarna får dock inle över­sliga det belopp som finns tillgängligt på anslaget.

Jag har nyss (avsnitt 8.3) redovisat ett förslag till en utvidgad energitek­nikfond. Fonden tillförs för närvarande medel som motsvarar lOkr. per kubikmeter olja av den allmänna energiskatten på oljeprodukter. Fonden bör även i fortsättningen tillföras dessa medel. Jag beräknar att medelsbe­hovet för stöd ur energiteknikfonden är ytteriigare 550milj. kr. under den närmaste femårsperioden. Medlen bör tillföras fonden via ett årligt anslag på llOmilj.kr. per budgetår. Vid ingången av varje budgetår bör dessa medel överföras till riksgäldskontoret för fondering i energiteknikfonden.

Det bör ankomma på regeringen att, inom ramen för de riktlinjer jag lidigare har redovisat, närmare beslämma de stödvillkor som skall gälla.

Hemställan

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regering­en föreslår riksdagen att

15. till Insatser för ny energiteknik för budgetåret 1991/92 anvisa ett reservationsanslag på 370000000kr.

75

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1957:262) om allmän energiskatt

Härigenom föreskrivs att 2, 24 och 25 §§ lagen (1957:262) om allmän energiskatt' skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91: 

Bilaga 1.1

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2f

Skatt utgår icke för inhemska fasta bränslen. Skatt utgår inte heller för elektrisk kraft, som

a)

framställs inom landet av producent, som förfogar över en installerad generatoreffekt av mindre än 100 kilowatt och som inte yrkesmässigt distribuerar elektrisk kraft,

b)

till lägre effekt än 50 kilowatt utan avgift levereras av producent eller distributör till någon, som inte står i intressegemenskap med producenten eller distributören,

c)

framställs eller förbrukas på fartyg eller annat transportmedel.

d)   nyttiggörs inom rörelse för

produktion eller distribution av

elektrisk kraft eller bortgår till följd

av förluster vid överföring, trans­

formering eller omformning hos

producent eller distributör,

e)   förbrukas i en elektrisk panna-

för produktion av varmluft, hetvat­

ten eller ånga under JÖrutsättning

att,

elpannans effekt överstiger en me-gawait,

ingen oljebaserad produktion av elektrisk krafl förekommer inom landet av energibalansskäl under den lid sotn pannan utnyttjas,

värmebehovet under de tider då en elektrisk panna inte utnyttjas kan tillgodoses på annat sätt,

mätaravläsning sker i början och slutet av den period som skattebefri­elsen avser, och

i fråga om inköpt kraft, ett sär­skilt av riksskatteverket godkänt av­tal har träffats som innebär att leve­ransen kan avbrytas av leverantö­ren, när så erfordras av kraftsystem­skäl, eller

J) framställs i ett reservkraftsagg-regat.

d) nyttiggörs inom rörelse för produktion eller distribution av elektrisk kraft eller bortgår till följd av förluster vid överföring, trans­formering eller omformning hos producent eller distributör, eller

e) framställs i ett reservkrafts­aggregat.

' Lagen omtr>'ckt 1984:994.  Senaste lydelse 1990:583.

76

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24 

§

3

Prop. 1990/91: Bilaga 1.1

I deklaration som avser bränslen får avdrag göras för skatt på bränsle som

a)

i beskattat skick förvärvals för återförsäljning eller förbrukning i egen rörelse,

b)

ålertagits i samband med återgång av köp,

c)

förbrukats av eller försålts till kommunikationsföretag för bandrift eller därmed likartat ändamål,

d)   förbrukats eller försålts för förbmkning i luftfartyg eller i fartyg, när

luftfartyget eller fartyget inte används för fritidsändamål eller annat privat

ändamål,

e)   av den skattskyldige eller för hans räkning utförts ur riket eller förts

till svensk frihamn för annal ändamål än att förbrukas där,

O förbrukats eller försålts för förbrukning för annal ändamål än energi­alstring,

g) förbrukats för framställning av bensin eller i bilaga 1 angivet bränsle eller för produktion av annan skattepliktig elektrisk kraft än sådan som avses i 25 § första stycket d),

h) förbrukats för produktion av

värme vid samtidig produktion av

värme  och  skattepliktig  elektrisk

kraft i en kraftvärmeanläggning om

förbrukaren även är registrerad som

skattskyldig förbrukare enligt lagen

(1990:582) om koldioxidskatt och i

förekommande  fall   enligt   lagen

(1990:587)    om    svavelskatt   för

bränslet ifråga,

h) försålts med föriust för den

i) försålts med förlust för den

skattskyldige, i den mån föriusten     skattskyldige, i den mån förlusten

hänför sig till bristande betalning     hänför sig till bristande betalning

från köpare.

från köpare.

Avdrag får, i den mån avdrag inte har gjorts enligt första stycket f), även göras för kolbränslen som förbrukats eller försålts för förbmkning i me­tallurgiska processer, vari även skall anses ingå den gas- och värmeproduk­tion som sker till följd av sådana processer.

Avdrag enligt första stycket i) får göras med belopp som svarar mot så stor del av skatten som förlusten visas utgöra av varans försäljnings­pris. Har sådant avdrag gjorts och inflyter därefter betalning skall re­dovisning åter lämnas för skatten på det bränsle som betalningen av-

Avdrag enligt första stycket h) får göras med belopp som svarar mot så stor del av skatten som förlusten visas utgöra av varans försäljnings­pris. Har sådant avdrag gjorts och inflyter därefter betalning skall re­dovisning åter lämnas för skatten på det bränsle som betalningen av­ser.

25 r

1 deklaration som avser elektrisk kraft får avdrag göras för skatt på elektrisk kraft, som

 Senaste lydelse 1990:583. " Senaste lydelse 1990:583.

77

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:

Bilaga 1.1

a)    förbmkats av eller levererats till kommunikationsföretag för bandrift

eller därmed likartat ändamål eller överförts till annat land,

b)

förbmkats eller försålts för förbrukning för annat ändamål än energi­alstring eller för användning i omedelbart samband med sådan förbmk­ning eller vid framställning av bensin eller i bilaga 1 angivet skattepliktigt bränsle,

c)

försålts med förlust för den redovisningsskyldige, i den mån förlusten hänför sig till bristande betalning från förbmkare eller icke registrerad distributör av elektrisk kraft,

d)  producerats i en kraftvärmeanläggning och förbrukats i egen industri­

ell verksamhet.

Avdrag enligt första stycket c) får göras med belopp som svarar mot så stor del av skatten som förlusten visas utgöra av den elektriska kraftens försäljningspris. Har sådant avdrag gjorts och inflyter därefter betalning skall redovisning åter lämnas för skatten på den kraft som betalningen avser.

Avdrag får även göras för skatt på bensin eller i bilaga 1 angivet bränsle, som förbmkats vid produktion av skattepliktig elektrisk kraft i den mån avdrag inte gjorts enligt första stycket d) eller 24 § första stycket g) denna lag eller enligt 7 § 1 mom. första stycket O lagen (1961:372) om bensin­skatt.

A vdragfår även göras för skatt på bränsle som anges i bilaga 1 och som förbrukats vid produktion av sådan värme som avses i 24 § första stycket h) av den som inte kan med­ges registrering som skattskyldig förbrukare av bränsle.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

78

2 Förslag till

Prop. 1990/91

Bilaga 1.1

Lag om ändring i lagen (1990:582) om koldioxidskatt

Härigenom föreskrivs att 3§ lagen (1990:582) om koldioxidskalt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3

§

I fråga om bränslen som avses i

I fråga om bränslen som avses i

I § första stycket tillämpas 2 § för-

1 § första stycket tillämpas 2 § för­

sta stycket, 2 a, 6-8 §§, 10 § andra

sta stycket, 2 a, 6-8 §§, 10 § andra

stycket, 24 §, 25 § tredje stycket,

stycket, 24 utom första stycket h),

26, 27, 32 och 33 §§ lagen

25 § tredje stycket, 26, 27, 32 och

(1957:262)om allmän energiskatt.

33 §§ lagen (1957:262) om allmän

energiskatt.

I fråga om varuslag som är skattepliktiga enligt 1 § andra stycket tilläm­pas lagen (1961:372) om bensinskatt utom 1 § och 2§ första och andra styckena. Bestämmelserna om bensin i nämnda lag gäller de vamslag som är skattepliktiga enligt 1 § andra stycket denna lag.

Denna lag träder i kraft den Ijuli 1991.

79

Energiutredningaråren 1989 och 1990

pp- 

1990/91:88

Bilaga 1.2 

Sammanfattningar av föjande utredningar och sammanställningar av re­missinstansernas synpunkter på dessa har publicerats i departementspro­memorian (Ds 1991:4) Energiutredningaråren 1989 och 1990.

Ett miljöanpassat energisystem. Statens naturvårdsverk och statens energiverk, december 1989.

Elmarknadsrapport 1990. Statens energiverk, april 1990.

Reaktoravveckling 1995/96, Konsekvenser och samhällsekonomiska kostnader. Statens energiverk, februari 1990.

Den elintensiva industrin under kärnkraftsavvecklingen. Betänkande (SOU 1990:21) från EL 90.

Säkerhets- och strålskyddsläget vid de svenska kärnkraftverken. Statens strålskyddsinstitut och statens kärnkraftinspektion, januari 1990.

Kärnkraftsavveckling kompetens och sysselsättning. Betänkande (SOU 1990:40) av arbetsgmppen för kompetens- och sysselsättningsfrå­gor.

Effektivare elanvändning problem, potential, program. Statens ener­giverk, april 1990. Informations- och utbildningsbehov rörande el- och energihushållning. Statens energiverk, april 1990.

Elvärme och boendekostnader. Boverket och statens energiverk, mars 1990.

Konvertering av elvärmda hus. Statens energiverk, mars 1990.

Pågående aktiviteter för effektivare elanvändning. Statens energiverk, mars 1990.

Elanvändningsrådets rapport samt utvärdering av teknikupphandlings­stödet. Statens energiverk, maj 1990.

Elanvändningsrådets rapport. Statens energiverk, oktober 1990.

Stödformer för energiteknisk utveckling. Energiforskningsnämnden, juni 1990.

Rapport från arbetsgruppen för etanolproduktion, juni 1990.

Fjärrvärmens ekonomiska situation. Statens energiverk, oktober 1989.

80

Jordbruksdepartementet

p>"op- i 

990/91:

Bilaga 2 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 februari 1991

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om energipolitiken Stöd till etanolframställning

Mitt förslag: För åkerareal som används för odling av grödor som används i anläggning för etanolframställning kan omställningsstöd lämnas direkt till etanolanläggningen. Stödet skall motsvara det omställningsstöd som odlaren skulle ha fått enligt bestämmelserna för omställningsstödet för den areal som odlaren ställer om. Stödet får motsvara högst omställningsstödet för lOOOOO ha. Odlingen skall ske på kontrakt.

Skälen för mitt förslag: Riksdagen beslutade i juni 1990 om en ny livsmedelspolitik. Beslutet innebär en övergång till ett mer marknadsinrik-tat system. Jordbmket skall endast ersättas för efterfrågade varor och tjänster och jordbmksproduktionen skall i princip vara underkastad sam­ma villkor som andra näringar. Beslutet innebär att prisstödets i"oll som livsmedelspolitiskt medel tonas ned. För att bibehålla en god livsmedels­beredskap, värna om miljön och bidra till en regional fördelning av syssel­sättning och välfärd förstärks i stället de riktade åtgärderaa för att nå dessa mål. Den interna regleringen inkl. den kollektiva exportfinansieringen avvecklas med början den 1 juli 1991.

För att underlätta anpassningen till en avreglerad inhemsk marknad vidtas under en femårsperiod en rad övergångsåtgärder. Bl.a. utgår det under budgetåren 1991/92 - 1993/94 ett omställningsstöd för åkermark som varaktigt tas ur produktion och överförs till annan användning än livsmedelsproduktion. Stödet uppgår under de tre åren till i genomsnitt 9000 kr., 6000 kr. resp. 4000 kr. per ha.

I samband med beslutet om en ny livsmedelspolitik uttalade riksdagen att skapandet av varaktiga marknader för biobränslen är av gmndläggande betydelse för att omställningsarbetet skall bli framgångsrikt och för att jordbmket skall kunna medverka i produktionen av miljövänliga energi­former. Riksdagen uttalade vidare att etanolproduktion är av särskilt intresse i detta sammanhang.

I enlighet med riksdagsbeslutet lämnas omställningsstöd även för odling av ettåriga energigrödor, under fömtsättning att odlingen sker på kontrakt. Kontraktsproduktion av spannmål och andra grödor för etanolproduktion berättigar således till omställningsstöd. Produktionen som sådan kräver

dock ingen egentlig omställning, medan däremot stora investeringar krävs     Prop. 1990/91:88 i de anläggningar där etanolframställningen sker. Spannmålsodlaren fort-     Bilaga 2 sätter i praktiken med samma produktion som tidigare. Om spannmålen används för etanolframställning undandras emellertid arealen från livsme­delsproduktion på ett varaktigt sätt, vilket är del grundläggande kravet för omslällningsstödet.

För att möjliggöra etanolproduktion inom ramen för jordbrukets om­ställning anserjag att omställningsstödet skall kunna utbetalas direkt till etanolanläggningen. Detta fömtsätter givetvis att inget omställningsstöd lämnas till odlaren för den areal som ställs om på detta sätt. Samma villkor som för omställningsstödet skall gälla i dessa fall. Exempelvis skall om­ställd areal tas ur produktion fr.o.m. det år då omställningsstöd lämnas och vara varaktigt omställd vid omslällningsperiodens slut den 30 juni 1996. Om etanolanläggningen inte kommer till stånd under denna period skall stödet betalas tillbaka. Om odlaren i denna situation, på annat sätt, varaktigt ställer om kontrakterad areal bör stödet utgå direkt till denne.

Stödet till etanolanläggningen skall motsvara det omställningsstöd som odlaren skulle ha fått enligt beslämmelserna för omställningsstöd för den areal han ställer om. Detta innebär att stödet per hektar är olika stort i olika delar av landet och större ju tidigare omställningen sker. Stödet som lämnas direkt till etanolanläggningar får totalt motsvara högst omställ­ningsstödet för 100000 ha.

Spannmålsareal för etanolproduktion skall kontrakteras. Detta innebär alltså att etanolanläggning för att erhålla stöd måste uppvisa kontrakt. Stödet uppgår,till aktuellt omslällningsstöd för den kontrakterade arealen. Kontrakterad areal får inte användas för livsmedelsproduktion.

Av kontrakten skall framgå när arealen las ur livsmedelsproduktion. För att få det högsta omställningsstödet som lämnas under budgetåret 1991/92 måsle alltså arealen tas ur produktion detta budgetår. Vidare skall av kontrakten framgå de uppgifter i övrigt som lantbruksstyrelsen behöver för sin prövning samt att odlaren är skyldig att uppfylla samma villkor för kontrakterad areal som om denne hade erhållit omställningsstöd. Stödet betalas ut när kontrakten behandlats av lantbmksstyrelsen. Odlaren skall anmäla till lantbruksnämnden att arealen har kontrakterats för etanolpro­duktion.

Under budgetåren 1990/91 - 1992/93 utbetalas ett inkomststöd som baseras på arealen som odlas med reglerade grödor. Inkomststöd betalas dock inte för areal för vilken omställningsstöd erhålls. Inkomststöd skall således inte heller lämnas för areal som på detta sätt kontrakterats för etanolproduktion.

Omställningsstödet bör under de nu givna förutsättningarna lämnas direkt till tillverkaren av etanol. Det bör dock stå parterna i kontrakten fritt att fördela stödet så alt en del kan tillfalla odlaren. Del är även i övrigt upp till parterna att avgöra övriga villkor än de jag här berört. Även andra bedömningar är en sak för eventuella intressenter, dvs. om produktion skall startas med hänsyn till marknadsbedömningar m: m., var eventuella fabriker skall lokaliseras, osv.

En förutsättning för att omställningsstödet skall få användas på sätt som

82

här angivits bör vara alt sammanhängande handelspolitiska konsekvenser     Prop. 1990/91:88

först har klarats ut.

Bilaga 2

Den överenskommelse om stöd till etanolframställning som träffals mellan socialdemokraterna, folkpartiet liberalerna och centerpartiet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.1.

Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna vad jag förordat om omställningsstöd till etanolfram­ställning.

83

Stöd till etanolframställning

Prop. 1990/91:88

Omställningsstöd kan ges direkt till anläggning för etanolframställning     Bilaga 2.1 enligt följande:

Stödet motsvarar det omställningsstöd som odlaren skulle ha fått enligt bestämmelsema för omställningsstödet för den areal han ställer om. Stödet får motsvara högst omställningsstödet för 100000 ha.

Spannmålsareal för etanolproduktion skall kontrakteras. Av kontraktet skall framgå när arealen tas ur livsmedelsproduktion. Vidare skall fram­gå de uppgifter i övrigt som lantbmksstyrelsen behöver för sin pröv­ning. Stödet betalas ut när kontrakten behandlats av lantbmksstyrelsen.

Det står parterna i kontraktet fritt att fördela stödet så att en del kan tillfalla odlaren.

Inkomststöd resp. omställningsstöd utgår inte i övrigt för kontrakterad areal. Odlaren skall därför anmäla till lantbmksnämnden att arealen kontrakterats för etanolproduktion.

Stödet betalas tillbaka om anläggningen inte kommer till stånd under omställningsperioden. Om odlaren i denna situation på annat sätt var­aktigt ställer om kontrakterad areal utgår stödet direkt till denne.

En fömtsättning för att omställningsstödet skall få användas för eta­nolproduktion på sätt som här har angivits är att sammanhängande eventuella handelspolitiska konsekvenser först har klarats ut.

84

Innehåll

Prop. 1990/91:88

Regeringens proposition......................................... 

... 

3

Propositionens huvudsakliga innehåll ....................... 

... 

3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 februari 1991 .

5

Bdaga 1      Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 14 februari 1991 (industridepartementet)     

6

1 Riktlinjer för energipolitiken   .............................. 

... 

6

1.1                                                                 Energipolitiska utgångspunkter  

6

1.2

Åtgärder för ny kraftproduktion m. m............... 

... 

8

1.3

Vägar till bättre energihushållning .................. 

... 

II

1.4

En strategi för minskad klimatpåverkan ........... 

.. 

13

1.5

Vissa kärnsäkerhetsfrågor  ........................... 

.. 

17

2 Vissa miljöfrågor............................................... 

.. 

18

2.1

Inledning.................................................... 

18

2.2

Den miljöpolitiska propositionen...................... 

18

2.3

Ekonomiska styrmedel på energiområdet .......... 

19

2.4

Ett miljöanpassat energisystem...................... 

19

3 Elförsörjningen  ............................................... 

20

3.1

Energibalansen............................................ 

.. 

21

3.2

Användningen av el...................................... 

22

3.3

Elproduktion  ............................................. 

24

3.4

Elprisutvecklingen........................................ 

26  .

3.5

Den elintensiva industrins konkurrenskraft ....... 

28

3.6

Uppvärmning av bostäder och lokaler............... 

28

3.7

Elmarknadens internationalisering.................... 

30

4 Kärnsäkerhetsfrågor m.m................................... 

.. 

32

4.1

Säkerhet och strålskydd  ............................. 

.. 

32

4.2

Vissa ansvarsfrågor...................................... 

33

4.3

Kompetensfrågor......................................... 

.. 

34

4.4

Kärnavfallskostnader ................................... 

35

5 Program för effektivare energianvändning.............. 

36

5.1

Utgångspunkter........................................... 

36

5.2

Programmet i huvuddrag............................... 

39

5.3

Stöd till upphandling och introduktion av energieffektiv

teknik........................................................ 

.. 

40

5.3.1

Bakgrund ............................................ 

.. 

40

5.3.2

Utformning av stödet............................. 

.. 

40

5.4

Demonstration av energieffektiv teknik i lokaler och bosläder

42

5.5

Energieffektivisering inom industrin  ................ 

.. 

44

5.6

Energideklaralioner, normer m. m.................... 

.. 

47

5.7

Information och samordning........................... 

.. 

48

5.8

Forskning och ulveckling rörande effektiv energianvändning.

52

6 Åtgärder för att främja kraflvärme, m.m................ 

.. 

54

6.1

Inledning.................................................... 

.. 

54

6.2

Beskattning av kraftvärme............................. 

.. 

54

6.3

Beskattning av el i avkopplingsbara elpannor..... 

.. 

55

7 Stöd till kraftvärmeproduklion med biobränslen....... 

.. 

57

7.1

Bakgrund................................................... 

.. 

57

7.2

Investeringsstöd......................................... 

.. 

58

85

7.3

Åtgärder för att förbättra konkurrenskraften för befintliga

Prop. 1990/91:88 anläggningar       

................................................................ 

59

7.4

Medelsbehov m.m........................................ 

. 

60

8 Utveckling och introduktion av ny energiteknik ...... 

. 

61

8.1

Inledning.................................................... 

. 

61

8.2

Särskilda insatser för utveckling av biobränsleteknik          

61

8.3

En utvidgad energiteknikfond......................... 

. 

62

8.3.1

Bakgrund ............................................ 

. 

62

8.3.2

Inriktning av stödet  ............................. 

62

8.3.3

Utformning av stödet, m. m..................... 

63

8.3.4

Ansvar för stödgivningen........................ 

65

8.3.5

Medelsbehov och finansiering  ................ 

65

8.4 Stöd till utveckling och introduktion av vindkraft 

. 

65

8.4.1

Inledning  ........................................... 

. 

65

8.4.2

Insatser för utveckling av storskalig vindkraft  

66

8.4.3

Stöd till investeringar i vindkraftverk......... 

67

8.5 Stöd till investeringar i solvärmeanläggningar ... 

. 

68

8.5.1

Bakgrund ............................................ 

68

8.5.2

Utformning av stödet, medelsbehov m. m... 

69

9 Upprättade lagförslag........................................ 

. 

69

10

Hemställan...................................................... 

70

11

Vissa anslagsfrågor för budgetåret 1991/92........... 

. 

70

Bilaga 1.1    Propositionens lagförslag....................... 

76

Bilaga 1.2    Energiutredningar åren 1989 och 1990 .... 

80

Bilaga 2       Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 14 februari 1991 (jordbruksdepartementet)          

81

Stöd till etanolframställning ..................... 

. 

81

Bilaga 2.1    Stöd till etanolframställning .................. 

. 

84

Norstedts Tryckeri. Stockholm 1991                                                                                                                       86