Bilaga 1

Svensk ekonomi

.

Innehållsförteckning

Förord 6

1 Inledning 6

1.1 Den svenska ekonomin 1997 och 1998 6

1.2 Utvecklingen inom olika områden 7

1.3 Utvecklingen på medellång sikt 11

2 Internationell utveckling 13

 2.1 Utvecklingen i OECD-länderna 13

 2.2 Länderna utanför OECD 16

 2.3 Risker avseende internationell utveckling 17

3 Kapitalmarknaderna 18

 3.1 Internationell utveckling 18

 3.2 Utvecklingen i Sverige 19

4 Utrikeshandeln 20

 4.1 Varuhandeln 20

4.2 Bytesbalansen 21

5 Näringslivets produktion 23

 5.1 Industrin 23

 5.2 Byggnadsverksamheten 25

6 Arbetsmarknad 26

7 Löner 29

8 Inflation 32

9 Hushållens ekonomi och privat konsumtion 34

 9.1 Hushållens inkomster 34

 9.2 Privat konsumtion 35

10 Bruttoinvesteringar 38

 10.1 Näringslivets investeringar 38

10.2 Bostadsinvesteringar 39

10.3 Lagerinvesteringar 40

11 Den offentliga sektorn 41

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn 41

11.2 Den statliga sektorn 44

11.3 Allmänna pensionsfonden 45

11.4 Den kommunala sektorn 46

12 Medelfristig kalkyl 48

 12.1 Den reala kalkylen 48

 12.2 De offentliga finanserna 50

Tabellförteckning

1.1 Prognosförutsättningar 7

1.2 Nyckeltal 8

1.3 Försörjningsbalans, 1995 - 1998 9

1.4 Finansiellt sparande 10

1.5 Medelfrist, 1997-2000 11

2.1 Svensk export fördelad per region 13

2.2 BNP-tillväxt, KPI och arbetslöshet 15

2.3 BNP-tillväxt per region 17

4.1 Export och import av varor 21

4.2 Bytesbalans 22

5.1 Näringslivets produktion 23

5.2 Nyckeltal för industrin 24

5.3 Byggnadsverksamhet 25

6.1 Arbetsmarknad 26

6.2 Sysselsättning i olika branscher 27

6.3 Konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder 28

7.1 Timlöner 29

8.1 Konsumentpriser 33

9.1 Hushållens disponibla inkomster, konsumtion och sparande

34

10.1 Bruttoinvesteringar efter näringsgren 38

10.2 Övriga näringslivets investeringar 39

11.1 Den offentliga sektorns finanser 41

11.2 Finansiellt sparande enligt ENS-definition 42

11.3 Skatter och avgifter 43

11.4 Den offentliga sektorns utgifter 43

11.5 Staten inkl. sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna 45

11.6 Allmänna pensionsfonden 45

11.7 Kommunsektorn 46

12.1 Förutsättningar 1997-2000 48

12.2 Försörjningsbalans 1997-2000 48

12.3 Nyckeltal, 1997-2000 49

12.4 Arbetsmarknad 49

12.5 Den offentliga sektorns finanser 51

12.6 Kommunsektorns finanser åren 1998- 2000 52

Diagramförteckning

1.1 BNP-utvecklingen, 1984-1998 7

1.2 Bidrag till BNP-tillväxten från olika komponenter, 1996-1998

7

1.3 Förändring i finansiellt sparande i offentlig sektor, 1980 - 1998

 10

2.1 BNP-tillväxt i OECD, EU, Förenta staterna och Japan, 1996-1998 13

2.2 Företagens och konsumenternas förtroende i EU 1990-1997 14

2.3 BNP- och exporttillväxt i EU, 1990-1998 14

3.1 5-års obligationsräntor i USA och Tyskland 18

3.2 Kronan, index 19

3.3 Ränteutvecklingen i Sverige 19

4.1 Export, marknadstillväxt och marknadsandelar för bearbetade

 varor, 1988-1998 20

4.2 Bytesbalans som andel av BNP i Sverige och EU 1980-1998 22

5.1 Industrins arbetskostnad per producerad enhet i Sverige

 relativt 14 OECD-länder 1980-1998 24

5.2 Industrins bruttoöverskottsandel, 1980-1998 24

6.1 Antal sysselsatta och personer i arbetskraften, 1980-1998

27

6.2 Öppen arbetslöshet och konjunkturberoende arbetsmarknads-

 politiska åtgärder, 1985-1998 28

7.1 Timlöneutveckling i hela ekonomin, 1980-1998 30

7.2 Timlöneutveckling i industrin i Sverige och OECD 14, 1986-1998

30

8.1 Konsumentprisutveckling, 1985 - 1998 33

9.1 Hushållens förmögenhetskvot 1970-1998 35

9.2 Privat konsumtion 1980-1998 36

9.3 Hushållens nettosparkvot samt finansiella sparkvot 1970-1998

37

10.1 Investeringar och lönsamhet i industrin, 1980-1998 38

10.2 Antal outhyrda respektive påbörjade lägenheter 1976-1998 40

11.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande 1980-1998 41

11.2 Den offentliga sektorns konsoliderade brutto- och

 nettoskuld, 1980 - 1998 42

12.1 Bidrag till BNP-tillväxten från olika komponenter, 1998-2000

49

12.2 Arbetslösa, 1990-2000 50

12.3 Befolkningen uppdelad på olika grupper, 1980-2000 50

12.4 Sysselsatta och arbetskraftsutbud, 1980-2000 50

12.5 Offentliga sektorns finansiella sparande, 1970-2000 51

12.6 Den offentliga sektorns inkomster och utgifter 1980-2000 51

12.7 Den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld samt

 nettoskuld, 1980-2000 51

12.8 Den kommunala sektorns finansiella sparande, 1980-2000 52

12.9

Svensk ekonomi

FÖRORD

Föreliggande bilaga till 1997 års ekonomiska

vårproposition beskriver den internationella och den

svenska ekonomins utveckling t.o.m. 1998.

Bedömningen av den internationella utvecklingen

grundar sig på material från bl.a. OECD.

Beskrivningen av den svenska ekonomin baseras främst

på underlag från Statistiska centralbyrån och på den

prognos som Konjunkturinstitutet publicerade den 26

mars 1997. Ansvaret för de redovisade bedömningarna

åvilar dock helt Finansdepartementets ekonomiska

avdelning.

Bilagan innehåller dessutom kalkyler över ekonomins

utveckling i ett något längre perspektiv. Den

traditionella prognosen för 1997 och 1998 kompletteras

med ett scenario över utvecklingen på medellång sikt.

Dessa beräkningar är gjorda med stöd av

Konjunkturinstitutets modeller KOSMOS och FIMO.

Ansvarig för bilagan är departementsrådet

Anders Palmér. Kalkylerna baseras på information

t.o.m. den 9 april 1997.

1 INLEDNING

1.1 Den svenska ekonomin 1997 och 1998.

Konjunkturavmattningen i Europa i slutet av 1995 och i

början av 1996 innebar en dämpning även i Sverige.

Botten nåddes under första kvartalet 1996. Därefter

har aktiviteten i den svenska ekonomin gradvis stärkts,

om än i måttlig takt. Enligt de preliminära

nationalräkenskaperna steg BNP med 1,1 % under förra

året. Nivån låg under fjärde kvartalet 1,8 % högre än

under motsvarande period året innan.

Bilden av den svenska ekonomin våren 1997 är

emellertid splittrad, tydligast illusterat av att

produktionen stiger samtidigt som sysselsättningen

fortsätter att falla. Detta skapar en viss osäkerhet i

bedömningen av ekonomin under 1997 och 1998.

Viktiga ekonomiska förhållanden ter sig starka, vid

en internationell jämförelse. De offentliga finanserna

fortsätter att förbättras i snabb takt, inflationstrycket är

obefintligt och överskottet i bytesbalansen stiger. De

flesta tecken tyder på att den återhämtning av ekonomin

som inletts fortsätter och även stärks.

Tillväxtförutsättningarna för den svenska ekonomin

är därmed i många avseenden goda. Det finns i

utgångsläget outnyttjade resurser som kan tas i anspråk

utan att inflationen tar fart. Den europeiska

konjunkturen håller på att förstärkas och orderingången

till exportindustin stiger. Den nedgång i räntorna som

inträffade under andra hälften av 1995 och under 1996

bör leda till fortsatt gynnsamma effekter för ekonomin.

Dessutom kommer de kontraktiva effekterna av

konsolideringsprogrammet att successivt minska i

omfattning, eftersom merparten av

budgetförstärkningarna trätt i kraft 1995 och 1996.

Därutöver kan anpassningen av de tidigare alltför stora

lagren förväntas vara avklarad snart. Tillväxten, och

främst då den privata konsumtionen, kommer sannolikt

också att stimuleras av stigande tillgångspriser.

Det finns emellertid flera faktorer som försämrar

tillväxtutsikterna. Arbetsmarknaden har försvagats

betydligt sedan mitten av 1996. Detta dämpar

hushållens framtidstro och konsumtionsvilja. Denna

tendens förstärks av att hushållens sparkvot minskat

betydligt under 1996 och realinkomsterna utvecklas

svagt under 1997 bl.a. som en följd av skattehöjningar

och transfereringsminskningar. Därmed är det

finansiella utrymmet för en expansion av den privata

konsumtionen mera begränsat än vad som framgått

tidigare. Det visar sig också att de inhemska sektorerna

- handeln, byggsektorn och den offentliga sektorn -

släpar efter i förhållande till den utlandsberoende delen

av ekonomin. Till de faktorer som skapar osäkerhet

om tillväxten framöver hör också

utvecklingen på de finansiella marknaderna i Europa,

inte minst mot bakgrund av osäkerhet kring EMU-

processen. Dessutom har den amerikanska

räntehöjningen fört med sig förväntningar om ytterligare

höjningar vilket påverkat aktiemarknaderna runt om i

världen.

Tillväxten i BNP väntas bli 2,3 % 1997 och 2,5 %

1998. Uppgången, som hittills i huvudsak drivits av

den utlandskonkurrerande sektorn, kommer i ökad

utsträckning att stimuleras av den inhemska efterfrågan.

Tillväxten väntas emellertid inte bli tillräcklig för att

öka efterfrågan på arbetskraft för perioden som helhet.

Nivån på sysselsättningen väntas vara densamma 1998

som 1996. Däremot kommer de föreslagna

arbetsmarknads- och utbildningsåtgärderna att minska

utbudet av arbetskraft, vilket gör att den öppna

arbetslösheten ändå faller. Denna väntas uppgå till 7,9

% resp. 7,1 % för de båda åren. Inflationen bedöms

först stiga upp mot 2 % i slutet av 1997 för att därefter

stabiliseras på en nivå av ca 1,5 %. Den offentliga

sektorns finansiella sparande förbättras gradvis, till -

2,1 % av BNP 1997 för att nästa år uppvisa balans.

1.2 Utvecklingen inom olika områden.

Konjunkturen inom EU-området håller på att förbättras,

bl.a. beroende på genomslaget av lägre räntor på den

reala ekonomin och på att dollarns uppgång stärkt de

europeiska företagens konkurrens-kraft. Dessutom

upphör de negativa effekterna av lageranpassningen.

BNP-tillväxten väntas gradvis tillta, samtidigt som

inflationstakten stabiliseras på en nivå under 2,5 %. I

detta perspektiv ter sig en viss nedgång av

arbetslösheten möjlig att uppnå.

Den amerikanska ekonomin fortsätter att visa styrka.

Den goda tillväxten upprätthålls utan att inflationen

stiger. En viss avmattning ter sig dock sannolik för

1998, särskilt om räntenivån höjs ytterligare.

Sammantaget väntas tillväxten i OECD-området bli 2-

2½ % under prognosperioden, med en svagt stigande

tendens. Norden framstår som den starkaste regionen

med en tillväxt kring 3 % och med genomgående

mycket goda ekonomiska förhållanden, med undantag

av arbetslöshetssituationen i Finland, Sverige och i

någon mån Danmark.

Den gynnsamma utvecklingen i övriga världen, inte

minst i Sydostasien och Kina, väntas fortsätta. Därmed

kommer marknadstillväxten för svensk export att

gradvis tillta.

I takt med att kapacitetsutnyttjandet tilltar i många

länder kan såväl korta som långa räntor antas stiga

något. Uppgången har redan startat i Förenta Staterna

och väntas i ett senare skede komma i Europa. De

svenska korta räntorna antas ligga kvar på i stort sett

nuvarande nivå. Obligationsräntorna väntas i viss mån

följa den internationella trenden uppåt, men de stabilt

låga inflationsutsikterna antas leda till att

räntemarginalen mot Tyskland krymper något. Kronan

antas förstärkas såväl gentemot dollarn som de

europeiska valutorna, bl.a. beroende på att överskottet i

bytesbalansen successivt växer. Prognosen bygger på

förutsättningen att EMU-processen fortlöper någorlunda

smärtfritt. Det kan emellertid inte uteslutas att oro

uppstår på de finansiella marknaderna med betydande

ränte- och växelkursrörelser som följd. I ett sådant läge

kan Sverige - trots låg inflationstakt och

förhållandevis starka statsfi-

TABELL 1.1 PROGNOSFÖRUTSÄTTNINGAR

1995

1996

1997

1998

BNP-tillväxt i OECD (16)

2,0

2,2

2,3

2,4

Konsumentprisökning i

OECD (16)

2,4

2,2

2,2

2,3

Dollarkurs (SEK)1

7,1

6,7

7,3

7,1

TCW-index1

127,

3

116,

0

119,

2

117,

9

Tysk ränta 5 års

statsobligation1

6,0

5,0

4,4

4,9

Svensk ränta 5 års

statsobligation1

9,9

7,2

5,6

5,9

Svensk ränta 6 månaders

ssvx1

8,9

5,6

4,0

4,1

1Årsgenomsnitt.

Källa: Finansdepartementet.

nanser - komma att drabbas mer än genomsnittet. I så

fall försämras möjligheterna att uppnå en god

ekonomisk utveckling.

Trots att arbetsmarknadsläget under 1996 blev sämre

än väntat och inflationen lägre steg timlönerna i

ekonomin snabbare än vad som prognosticerats i

budgetpropositionen. Reallöneökningarna före skatt blev

de högsta på över tjugo år. Genom allt lägre

inflationsförväntningar och ökade ambitioner från

arbetsmarknadens parter att åstadkomma

lönemoderation ter sig dock en nedväxling sannolik.

Eftersom nu löpande avtal i stor utsträckning täcker

1997 blir ändå löneökningarna i år betydligt högre än i

omvärlden. Först nästa år kan en anpassning till

europeisk nivå förväntas. En sådan utveckling kräver

dock att arbetsmarknadens parter vill och kan förändra

den svenska modellen för lönebildning i en sådan

omfattning att ett förbättrat arbetsmarknadsläge kan

kombineras med en långsammare ökning av

nominallönerna.

TABELL 1.2 NYCKELTAL

1995

1996

1997

1998

Timlön kostnad

3,4

6,1

4,7

3,5

KPI, dec.-dec.

2,6

-0,2

1,8

1,5

NPI, dec.-dec.

1,0

-1,3

-0,8

0,1

Disponibel inkomst

-0,4

-0,1

0,4

1,3

Sparkvot (nivå)

6,9

5,4

3,8

3,2

Industriproduktion

9,8

2,1

4,8

4,3

Relativ enhetsarbetskostnad

-2,1

14,

3

-3,7

0,9

Öppen arbetslöshet1

7,7

8,1

7,9

7,1

Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder1

4,4

4,5

4,7

4,7

Handelsbalans (miljarder kr)

106

,0

120

,0

135

,9

152

,9

Bytesbalans2

2,1

2,5

3,5

4,2

Finansiellt sparande i

offentlig sektor2

-7,9

-2,5

-2,1

0,0

Konsoliderad bruttoskuld2

78,

2

77,

7

77,

1

73,

9

1 Andel av arbetskraften.

2 Procent av BNP

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

Inflationstakten blev under förra året lägre än vad de

flesta bedömare räknade med, särskilt med tanke på de

relativt snabba lönekostnadsökningarna. Marginalerna

inom handeln pressades därmed ytterligare. Till en del

kan den gynnsamma prisutvecklingen förklaras av

tillfälliga faktorer såsom den markanta räntenedgången

och förstärkningen av kronkursen. Därutöver har

inflationsförväntningarna fallit kraftigt, vilket sannolikt

påverkat beteendet hos producenter och konsumenter.

En hög prismedvetenhet hos konsumenterna gör det

svårare att vältra över kostnadsökningar på priserna

utan skapar i stället ett rationaliseringstryck. Även om

tillfälliga faktorer inte längre får så stor neddragande

effekt väntas ändå inflationen förbli låg och väl i linje

med Riksbankens mål. Inflationstakten bedöms först

stiga upp mot 2% för att sedan stabiliseras på ca 1 ½ %

under senare delen av 1998. Denna bedömning

förutsätter att löneökningarna blir betydligt lägre under

1998.

Exporten steg något långsammare under 1996 än vad

som beräknades i budgetpropositionen, vilket tyder på

en något sämre konkurrenssituation än väntat. Svenska

företag lyckades dock hålla sina marknadsandelar, trots

att såväl kostnadsläge som relativpriser försämrades.

Apprecieringen av kronan och det faktum att lönerna

inom industrin steg betydligt snabbare än i omvärlden

medförde att det relativa kostnadsläget försämrades med

nästan 15 %. En viktigt förklaring till den goda

exportutvecklingen var framgångarna inom

telekommunikationsområdet och på de expansiva

marknaderna i Asien. Företagen väntas i år sänka sina

priser i internationell valuta, vilket är nödvändigt för att

marknadsandelarna ska kunna bibehållas. Eftersom

konjunkturen på Sveriges viktigaste

avsättningsmarknader i Europa är på väg att förbättras,

torde exporten kunna växa något snabbare 1997 än

under 1996, vilket styrks av orderingången hittills i år.

Under 1998 bedöms exportökningen dämpas något i

samband med att marknadsandelarna sjunker svagt. Den

totala importen steg under 1996 med 3,5 % och

varuimporten med endast 2 %, vilket var mindre än den

underliggande efterfrågeutvecklingen. Under prog-

nosperioden beräknas importen i högre grad följa den

långsiktiga trenden för importkvoten, vilket i så fall

resulterar i en årlig uppgång på 5 % eller något mer.

Eftersom exporten är betydligt större än importen i

utgångsläget och dessutom stiger snabbare, fortsätter

handelsbalansen att visa ett gradvis större överskott.

Därmed blir bytesbalansen allt starkare och saldot

beräknas 1998 motsvara över 4% av BNP.

Även investeringarna steg långsammare än beräknat

under 1996, såväl inom näringslivet som myndigheterna

och bostadssektorn. Speciellt bygginvesteringarna

dämpades kraftigt mot slutet av året. SCB:s

enkätundersökningar för 1997 tyder på att industrins

investeringar stagnerar medan en expansion sker inom

övrigt näringsliv. Den låga aktiviteten inom

bostadssektorn väntas bestå ännu en tid och även

myndigheternas investeringar faller. En rad

förhållanden tyder dock på att byggandet tar fart under

1998. Räntorna har kommit ned, vakanserna på

bostadsmarknaden har stabiliserats och priserna har

börjat stiga. En förhållandevis gynnsam

industrikonjunktur innebär att industriinvesteringarna

kan komma att ligga kvar på förra årets höga nivå för

att nästa år växa ytterligare. Även de statliga

myndigheterna har expansiva investeringsplaner. Totalt

väntas bruttoinvesteringarna stiga med ca 1½ % i år

och med upp mot 6 % nästa år. Omslaget för

bygginvesteringarna väntas bli betydligt, från -3 % 1997

till + 7,5 % 1998.

Produktionstillväxten hölls under 1996 tillbaka av ett

betydande omslag i lagercykeln, motsvarande 1 % av

BNP. Den tidigare starka lageruppbyggnaden övergick

under året i en viss lageravveckling, i synnerhet inom

handeln. Anpassningen nedåt av industrins

färdigvarulager har dock gått relativt långsamt och

fortsätter troligen i år, vilket gör att det positiva

bidraget från lagerinvesteringarna blir något mindre i år

än tidigare beräknat. Nästa år väntas

lagerinvesteringarna ligga på ungefär oförändrad nivå,

vilket medför att effekten på BNP blir försumbar.

 Hushållens realinkomster stagnerade under 1996,

trots de rekordhöga reallöneökningarna. Orsaken står att

finna i minskade företagarinkomster, och

slutskattejusteringar och i kraftigt sjunkande

transfereringar från den offentliga sektorn, vilket delvis

berodde på lägre inkomster från sjuk- och

föräldraförsäkringen. Även i år ser hushållens köpkraft

ut att utvecklas svagt. En marginell ökning ter sig

sannolik. Visserligen fortsätter lönerna att ge ett

betydande positivt bidrag, men konsolideringen av de

offentliga finanserna verkar i motsatt riktning. För

1998 förutses en uppgång i realinkomsterna på drygt 1

%, då den negativa effekten av ökad inbetalning av

direkta skatter avtar.

Den privata konsumtionens utveckling är i nuläget

svårbedömd. Förra året steg konsumtionen med 1,5 %,

trots stagnerande realinkomster. Sparkvoten föll därmed

markant. Det finansiella utrymmet för hushållen att öka

sin konsumtion har därigenom blivit mer begränsat än

tidigare beräknat. Dessutom dämpar den höga

arbetslösheten hushållens framtidsförväntningar, vilket

också hämmar köplusten. Några faktorer talar dock för

att konsumtionstillväxten snarast stärks. Dels har

konsumtionen varit relativt svag i Sverige under många

år, vilket innebär att det finns ett uppdämt behov hos

många hushåll att förnya sitt innehav av kapitalvaror.

Dels har räntorna kommit ned på lägre nivåer, vilket

ger en allmänt positiv signaleffekt och kan väntas leda

till stigande tillgångspriser. Dessutom har hushållens

relativt höga finansiella sparande och Stockholm-

börsens utveckling sedan förra sommaren lett till ökade

förmögenhetsvärden. Om huspriserna stiger kommer

hushållens samlade förmögenhet att växa ytterligare.

Dessutom beräknas arbetsmarknadsläget gradvis

förbättras, vilket minskar hushållens oro inför

framtiden. Mot denna bakgrund verkar det sannolikt att

den privata konsumtionen växer med ungefär 2 % per

år under prognosperioden, vilket i så fall innebär att

sparkvoten kommer ned mot 3 % 1998.

Den statliga konsumtionen har historiskt visat sig vara

speciellt svår att bedöma. Enligt det preliminära utfallet

från nationalräkenskaperna, som inte heller brukar vara

helt tillförlitligt, föll den statliga konsumtionen med

3,7% år 1996. Förbrukningen av varor och tjänster

drogs ned inom bl.a. försvaret och

arbetsmarknadsverket. Trots konsolideringsprogramet

finns ett visst utrymme för en volymökning i år medan

en stagnation eller en liten minskning ter sig sannolik

för 1998.

TABELL 1.3 FÖRSÖRJNINGSBALANS, 1995-1998

Miljarder kronor

PROCENTUELL FÖRÄNDRING

1996

1995

1996

1997

1998

Export

670,4

12,6

5,6

6,3

5,8

Import

558,2

10,3

3,5

5,1

5,6

Utrikeshandel, netto1

112,2

1,4

1,1

0,9

0,6

Privat konsumtion

885,3

0,8

1,5

2,0

2,0

Offentlig konsumtion

434,2

-1,0

-1,7

-0,1

-0,2

Stat

132,2

-3,3

-3,7

1,5

-0,5

Kommun

302,1

0,0

-0,9

-0,9

0,0

Bruttoinvesteringar

249,6

10,9

4,7

1,5

5,8

Näringsliv, exkl. bostäder

183,6

25,1

5,9

5,0

5,1

därav industri

69,1

44,3

13,3

0,0

3,0

Bostäder

30,3

-28,0

14,7

-12,3

13,7

Myndigheter

35,6

-0,5

-7,4

-3,3

3,3

Lagerinvesteringar1

-3,2

0,5

-1,0

0,2

0,0

Total inhemsk efterfrågan

2 236,3

5,1

1,7

3,0

3,3

BNP

1 678,1

3,6

1,1

2,3

2,5

1 Bidrag till BNP-tillväxten.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Enligt det preliminära utfallet för 1996 uppgick

kommunernas finansiella sparande till -4,6 miljarder kr,

vilket är ca 1 miljard sämre än vad som bedömdes i

budgetpropositionen. Den svaga finansiella situationen

drev fram en minskning av konsumtionsvolymen med

0,9 %. Med hänsyn till de föreslagna tillskotten till

kommuner och landsting beräknas nedgången i

konsumtionen i år begränsas till knappt 1 % för att

under 1998 vara realt oförändrad.

Läget på arbetsmarknaden har gradvis försämrats

sedan början på 1996. Försvagningen har varit särskilt

påtaglig under de senaste månaderna. Den öppna

arbetslösheten låg i februari på nästan 9 %. Antalet

sysselsatta låg mer än 70 000 personer lägre än den

nivå som uppmättes för ett år sedan. Den svaga

sysselsättningsutvecklingen hänger samman med låg

tillväxt, förhållandevis stark produktivitetsökning samt

stigande medelarbetstid, delvis som en följd av fallande

sjukfrånvaro. Dessutom har sammansättningen av

tillväxten i ekonomin, där den utlandskonkurrerande

delen av ekonomin drivit utvecklingen, varit mindre

fördelaktig från sysselsättnings-synpunkt.

Efter den kraftiga nedgången väntas sysselsättningen

börja stiga igen under andra halvåret 1997. Mätt som

årsgenomsnitt faller dock sysselsättningen.

Produktiviteten stiger kraftigt och medelarbetstiderna

förlängs, om än inte i samma utsträckning som tidigare.

Den öppna arbetslösheten väntas dock falla från

nuvarande höga nivåer på grund av lägre utbud.

Förutom av den stigande sysselsättningen dämpas

utbudet av att en allt större del av arbetsstyrkan genom

de föreslagna åtgärderna kommer att sättas i utbildning.

Den öppna arbetslösheten väntas därför, som ett

genomsnitt för året, hamna under 8 %. Högre BNP-

tillväxt, en medelarbetstid som slutar att stiga samt

ökade möjligheter för kommunerna att bibehålla

arbetskraft gör att 1997 års sysselsättningsnedgång kan

tas igen under 1998. Fortsatta åtgärder, bl.a. i form av

utbildningssatsningar, begränsar utbudet av arbetskraft.

Mot denna bakgrund beräknas den öppna arbetslösheten

falla till drygt 7 %. Under nästa år har utrymme skapats

för 340 000 personer att delta i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller extraordinär

utbildning. Jämfört med 1996 innebär det en ökning

med över 70 000 personer. På grund av svårigheter att

snabbt bygga ut kapacitet och olika typer av

undanträngning kommer dock sannolikt nettoeffekten på

den öppna arbetslösheten att bli betydligt lägre.

 Trots den svaga tillväxten förstärktes de offentliga

finanserna kraftigt under 1996. Enligt de preliminära

nationalräkenskaperna uppgick underskottet i den

konsoliderade offentliga sektorns finansiella sparande till

42 miljarder kr, vilket motsvarade 2,5 % av BNP.

Underskottet reducerades därmed med 87 miljarder kr

jämfört med 1995. Förbättringen blev betydligt större

än vad som beräknades i samband med

budgetpropositionen i september.

Beslutade skattehöjningar jämte en rad tillfälliga

faktorer, t.ex. omläggning av uppbörden av

mervärdesskatt, medförde kraftigt ökade inkomster.

Skatter och avgifter motsvarade 54,4 % av BNP 1996,

jämfört med 50,2 % 1995. Samtidigt hölls de offentliga

utgifterna tillbaka. De totala utgifterna minskade i

nominella termer och med nära 2 procentenheter i

 förhållande till BNP. Bland annat bidrog ett oväntat

lågt utnyttjande inom sjuk-och föräldraförsäkringen till

detta. Den konsoliderade bruttoskulden i offentlig sektor

uppgick vid utgången av 1996 till motsvarande 77,7 %

av BNP. Skuldkvoten sjönk därmed för andra året i rad.

Den oväntat svaga utgiftsutvecklingen under förra

året väntas till viss del kompenseras av högre utgifter

under 1997. De åtgärder för en minskad arbetslöshet

som nu aviserats väntas ha relativt begränsade effekter

på de offentliga utgifterna under 1997. Genom att de

tillfälliga faktorer som höjde skattekvoten 1996 faller

bort sjunker skattekvoten med ca ½ procentenhet.

Sammantaget beräknas det finansiella underskottet att

fortsätta minska till 2,1 % av BNP. Det medför en

fortsatt minskning av skuldkvoten till 77,1 % av BNP

1997.

TABELL 1.4 FINANSIELLT SPARANDE

Procent av BNP, löpande pris

1995

1996

1997

1998

Bruttosparande

17,6

17,2

18,2

19,3

Realt sparande

15,5

14,7

14,7

15,1

Fasta investeringar

14,5

14,9

14,7

15,0

Lager investeringar

1,0

-0,2

0,0

0,1

Finansiellt sparande

2,1

2,5

3,5

4,2

Offentlig sektor

-7,9

-2,5

-2,1

0,0

Hushåll

4,9

4,0

2,9

2,3

Företag

5,1

1,0

2,8

2,0

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksbanken och Finansdepartementet.

Inom EU tillämpas principer för nationalräkenskaperna

(ENS79) som delvis skiljer sig från de bokföringsregler

som för närvarande används i Sverige. Enligt Statistiska

centralbyrån uppgick underskottet i den offentliga

sektorns finansiella sparande till 3,6 % av BNP 1996

om det mäts enligt principerna i ENS79, dvs. 1,1

procentenheter högre än enligt svenska

redovisningsregler. Under 1997 beräknas dock denna

bokföringsmässiga skillnad begränsas till ca 0,1

procentenhet. Sverige skulle därmed klara

konvergensvillkoret för deltagande i EMU som innebär

att underskottet inte får överstiga 3 % av BNP.

Under 1998 beräknas balans uppkomma mellan

inkomster och utgifter i den offentliga sektorn. Tidigare

beslutade åtgärder i konsolideringsprogrammet,

minskade räntebidrag till bostäder samt fallande

ränteutgifter skapar utrymme för de åtgärder som nu

förslås inom ramen för det fastlagda målet om

budgetbalans 1998. De samlade offentliga utgifterna

beräknas minska med ca 2 % i reala termer. Utan de nu

föreslagna åtgärderna skulle nedgången blivit större och

den offentliga sektorn uppvisat betydande överskott.

1.3 Utvecklingen på medellång sikt

Utöver kortsiktsprognosen, vars perspektiv sträcker sig

t.o.m. 1998, redovisas också en kalkyl över den

ekonomiska utvecklingen fram t.o.m. år 2000.

Beräkningarna bygger på flera grundläggande

antaganden. En utgångspunkt är att tillväxten i OECD-

länderna uppgår till 2,5 %. Något speciellt

konjunkturmönster har inte antagits, eftersom detta i

praktiken är omöjligt att förutse. Vidare förutsätts att

den samlade ekonomiska politiken läggs upp på ett

sådant sätt att riksbankens inflationsmål uppnås.

Dessutom antas att lönebildningen fungerar väl i den

bemärkelsen att den nominella löneökningstakten

begränsas till europeisk nivå på 3,5 %, trots ett gradvis

allt starkare arbetsmarknadsläge. En ytterligare

förutsättning är att det stora utbildningspaket och

övriga arbetslöshetsminskande åtgärder som

presenterats i denna och tidigare propositioner får de

omfattande effekter på arbetslösheten som avsetts.

Till följd av att det sannolikt finns outnyttjad

kapacitet i ekonomin i slutet av 1998 och under

antagandet av lönebildningen fungerat väl kan tillväxten

under de närmast påföljande åren överstiga den

långsiktiga trenden utan att inflationsproblem uppstår.

För åren 1999 och 2000 beräknas BNP stiga med 2,8 %

resp. 2,7 %. Tillväxten drivs i första hand av

investeringar och privat konsumtion, men även

utrikeshandeln ger ett betydande bidrag under perioden.

Med dessa antaganden beräknas den öppna

arbetslösheten kunna falla till 4,5 %, motsvarande

192 000 personer, år 2000. Samtidigt kommer 186 000

personer att delta i någon form av

arbetsmarknadspolitisk åtgärd och 188 000 personer

studera i en extraordinär utbildningsplats för arbetslösa.

Risken att utvecklingen blir annorlunda än vad som

beskrivits i denna kalkyl hänger främst samman med

vad som händer på arbetsmarknaden. Om

lönebildningen fungerar sämre än vad som antagits och

effekterna av de olika föreslagna åtgärderna för att

minska den öppna arbetslösheten blir svagare, kan

utvecklingen på arbetsmarknaden bli väsentligt mindre

gynnsam. Dessutom dämpas i ett sådant fall tillväxten,

vilket gör att de offentliga finanserna då utvecklas

mindre förmånligt.

En tillväxttakt på denna nivå medför en påtaglig

förbättring av de offentliga finanserna vid oförändrade

regler för skatter och transfereringar. Vid slutet av

perioden skulle sålunda ett betydande finansiellt

överskott uppstå. I den ekonomiska vårpropositionen

föreslås mål för de offentliga finanserna i ett

medelsiktigt perspektiv. År 1999 ska överskottet

motsvara 0,5 % av BNP och år 2000 1,5 % av BNP.

Det är inte lämpligt att förutsätta en finanspolitik som

medför växande överskott i den offentliga sektorn

utöver de föreslagna målen. I föreliggande kalkyl har

det därför antagits att budgetmålen är styrande och att

de offentliga överskotten bringas ned till de målsatta

nivåerna. Därvid görs ett beräkningstekniskt antagande

om att hushållens skatter sänks motsvarande 15

miljarder kr år 1999 och ytterligare 11 miljarder kr år

2000, varvid budgetmålen uppnås.

TABELL 1.5 MEDELFRIST, 1997-2000

Procentuell förändring

199

7

199

8

199

9

200

0

BNP

2,3

2,5

2,8

2,7

Öppet arbetslösa1

7,9

7,1

5,6

4,5

Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder1

4,7

4,7

4,7

4,4

Sysselsatta

-

0,7

0,7

1,6

1,4

KPI, dec.-dec.

1,8

1,5

2,0

2,0

Timlön

4,7

3,5

3,5

3,5

Finansiellt sparande i offentlig

sektor2

-

2,1

0,0

0,5

1,5

Konsoliderad bruttoskuld2

77,

1

73,

9

71,

1

67,

8

1 Andel av arbetskraften.

2 Procent av BNP.

Källa: Finansdepartementet

Med dessa förutsättningar uppnås det målsatta offentliga

finansiella sparandet på 0,5 % av BNP eller 10

miljarder kr 1999 och 1,5 % av BNP eller 30 miljarder

kr år 2000.

Den underliggande förbättringen av de offentliga

finanserna som ger utrymme för såväl skattesänkningen

som ett stigande finansiellt sparande sker främst på

utgiftssidan. Hushållstransfereringarna reduceras bl.a.

till följd av den fallande arbetslösheten och

transfereringarna till näringslivet minskar på grund av

nedtrappningen av räntebidragen till bostäder. Den

minskande statsskulden medför att även ränteutgifterna

faller i relation till BNP. Förbättringen av de offentliga

finanserna innebär att den offentliga sektorns

konsoliderade bruttoskuld fortsätter att minska i

förhållande till BNP. Vid utgången av år 2000 beräknas

skuldkvoten uppgå till 67,8 % av BNP.

2 INTERNATIONELL UTVECKLING

Efter en avmattning i slutet av 1995 och i början av

1996 tilltog den ekonomiska aktiviteten i OECD-

området under loppet av 1996 och BNP-tillväxten

uppgick som årsgenomsnitt till 2,2 %. Den amerikanska

ekonomin fortsatte att utvecklas starkt medan tillväxten i

EU föll jämfört med 1995. I Japan blev tillväxten

förhållandevis hög under 1996 till följd av ett tillfälligt

uppsving under årets inledning.

Mer expansiva monetära förhållanden samt en

fortsatt stark efterfrågan från omvärlden väntas bidra till

en uppgång i den europeiska konjunkturen under 1997.

Tillväxten förväntas fortsätta att utvecklas förhållandevis

starkt i Förenta staterna. Återhämtningen fortsätter i

Japan. BNP-tillväxten i OECD-området sammantaget

bedöms öka något jämfört med föregående år och nå

2,3 % 1997 och 2,4 % 1998.

BNP-tillväxten i länderna utanför OECD var

förhållandevis hög även under 1996 och denna

gynnsamma utveckling väntas fortsätta under

prognosperioden. Tillväxten i de asiatiska dynamiska

ekonomierna (DAE) och Kina bedöms fortsättningsvis

förbli förhållandevis hög. Efter en avmattning till följd

av lägre export till EU-länderna, har utsikterna i

Central- och Östeuropa förbättrats bl.a. till följd av

lägre inflation och stigande inhemsk efterfrågan.

Världsmarknadstillväxten för svensk export förutses

ligga kring 7 % både 1997 och 1998. I tabell 2.1

presenteras utvecklingen av olika regioners betydelse

för svensk export. Medan andelarna för OECD-

länderna, Mellan- och Sydamerika samt gruppen

 resten av världen minskat något under det senaste

decenniet har de dynamiska asiatiska ekonomierna,

Kina, Central- och Östeuropa samt Baltikum blivit allt

viktigare regioner för svensk export.

TABELL 2.1 SVENSK EXPORT FÖRDELAD PER

REGION

Regionens andel av svensk export

1985

1990

1996

OECD

79,9

81,1

76,1

Ryssland

-

-

0,9

Baltikum

0

0

0,7

Öst- och

Centraleuropa

1,8

1,6

2,6

Övriga Europa

4,1

5,6

4,6

DAE

2,5

3,0

4,6

Kina

0,7

0,4

1,4

Övriga Asien

4,0

3,1

3,6

Mellan- och

Sydamerika

2,4

2,0

2,0

Resten av världen

4,6

3,1

3,5

Totalt

100,0

100,0

100,0

Källor: SCB och Finansdepartementet.

2.1 Utvecklingen i OECD-länderna

Utvecklingen i EU

BNP-tillväxten i EU blev måttliga 1,6 % 1996. Höga

räntor under 1994 och 1995 bidrog till en svag

investeringsutveckling och den förhållandevis höga, i

vissa länder stigande, arbetslösheten hämmade den

privata konsumtionen. En viss uppgång i konjunkturen

ägde dock rum under loppet av 1996 i samband med en

förhållandevis kraftig exportökning som resulterade i en

stigande industriproduktion. Företagens förtroende

förbättrades och produktionsförväntningarna steg

markant fr.o.m. sommaren. Mot slutet av året började

också hushållens förtroende att förbättras, om än i liten

utsträckning.

Under den senare delen av 1996 mattades den

ekonomiska aktiviteten på nytt. Detta gällde särskilt

Tyskland där arbetslösheten steg med negativa

konsekvenser för de offentliga finanserna. Denna

utveckling bedöms vara av tillfälligt slag då den i hög

utsträckning hörde samman med ovanligt kallt väder.

Såväl korta som långa räntor fortsatte att sjunka i EU

som helhet under 1996. Jämfört med våren 1995, då

räntorna stod som högst, är de nu drygt

3 procentenheter lägre. Förändringen av de reala

räntorna blev dock mindre eftersom inflationen har

fortsatt att sjunka. EU:s reala effektiva växelkurs

apprecierade något i genomsnitt förra året jämfört med

genomsnittet för 1995. Till följd av de lägre räntorna

blev emellertid de sammantagna monetära förhållandena

expansiva 1996 jämfört med året innan.

Mot bakgrund av betydande budgetunderskott har

flertalet länder i EU på senare tid fört en åtstramande

finanspolitik. Underskottet i finansiellt sparande som

andel av BNP för EU som helhet var som högst 1993

och uppgick till 6,5 %. En fortsatt budgetkonsolidering

bidrog till att det totala underskottet i EU fortsatte att

minska trots den avmattning i konjunkturen som ägde

rum i slutet av 1995 och under inledningen 1996. Det

genomsnittliga bud-getunderskottet bedöms ha uppgått

till 4,5 % av BNP 1996. Finanspolitiken förutses bli

fortsatt stram under prognosperioden. OECD beräknar

underskottet i EU:s samlade offentliga finanser till

3,3 % av BNP 1997 och till 2,8 % 1998.

Flera faktorer talar för att återhämtningen i EU

fortskrider och att BNP-tillväxten ökar jämfört med

1996. Det lägre ränteläget förväntas ge en successivt

ökad stimulans till ekonomin. Med hänsyn till den låga

inflationen och den betydande lediga

produktionskapaciteten bedöms dessutom räntorna förbli

låga under prognosperioden. Vidare har på senare tid

flertalet valutor inom EU, däribland D-marken,

deprecierat gentemot den amerikanska dollarn, något

som förutses inverka positivt på tillväxten.

Sammantaget bedöms de lättare monetära förhållandena

skapa förutsättningar för en alltmer gynnsam ekonomisk

utveckling under prognosperioden.

Höga vinstmarginaler och måttliga löneökningar

förväntas bidra till en god investeringsutveckling bland

företagen. Lagercykeln förutses övergå i en mer

expansiv fas vilket bidrar till en högre tillväxt.

En fortsatt stark efterfrågan från resten av världen

väntas också stödja EU-konjunkturen under 1997 och

1998. Handeln med resten av världen förutses öka med

ca 7 % under prognosperioden. EU gynnas av den goda

tillväxten i Förenta staterna, Japan och de dynamiska

asiatiska ekonomierna samt Kina. Handelsutbytet med

Central- och Östeuropa blir gradvis mer betydelsefullt

för vissa av medlemsländerna, bl.a.Tyskland.

Sammantaget bedöms BNP-tillväxten i EU som

helhet uppgå till 2,3 % 1997 och 2,6 % 1998.

Inflationen förväntas komma ned ytterligare under

1997 och ligga kring 2,2 % under prognosperioden.

Denna bedömning baseras på låga

inflationsförväntningar, måttliga löneökningar samt att

det finns betydande ledig produktonskapacitet. I länder

som Italien och Spanien, som tidigare haft hög inflation,

har prisstegringstakten minskat betydligt under senare

år. Den senaste tidens appreciering av den amerikanska

dollarn mot flertalet europeiska valutor kan medföra

högre importpriser. Detta har beaktats i prognosen.

Löneökningstakten beräknas ligga kring 3-3½ % och

med fortsatt låga inflation innebär det reala

löneökningar på ca 1 %.

Arbetsmarknadsläget i EU

Arbetsmarknadsläget i EU försämrades under 1996.

Utbudet av arbetskraft ökade mer än antalet sysselsatta

vilket ledde till en ökning av arbetslösheten från 11,2 %

1995 till 11,4 % 1996, motsvarande drygt 18 miljoner

människor. Bland de större medlemsländerna märks

särskilt en försämring av arbetsmarknadsläget i

Tyskland och Frankrike, medan arbetslösheten sjunkit i

Storbritannien, Danmark och Nederländerna. Den

förhållandevis höga arbetslösheten beräknas minska

endast marginellt under prognosperioden trots den

tilltagande tillväxten.

Utvecklingen i större enskilda EU-länder

I Tyskland stannade BNP-tillväxten 1996 på 1,4 % till

följd av bl.a. minskade investeringar och en svag

utveckling av den privata konsumtionen. Den tyska

konjunkturen förbättrades dock under andra halvåret

stimulerad av en god exportutveckling. En avmattning

ägde rum i slutet av året men denna bedöms som

tillfällig då den i viss utsträckning berodde på ovanligt

kallt väder som drabbade bl.a. byggnadsindustrin.

Under prognosperioden förväntas den tyska

konkurrenskraften gynnas av den senaste tidens

depreciering av D-marken gentemot den amerikanska

dollarn. Vidare föll såväl korta som långa räntor under

1996 och de monetära förhållandena förutses bli fortsatt

gynnsamma. Den tilltagande tillväxten kommer att

drivas av exporten, medan den inhemska efterfrågan

kommer att vara dämpad. Den höga arbetslösheten och

de måttliga löneökningarna bedöms medföra att den

privata konsumtionen utvecklas måttligt. Finanspolitiken

blir fortsatt stram under 1997. BNP-tillväxten blir

2,2 % 1997 för att sedan öka till 2,6 % 1998 då de

lättare monetära förhållandena väntas få större

genomslag. Inflationen beräknas ligga kvar kring 1½ %

1997, men bedöms sedan tillta något 1998 då tillväxten

ökar.

I Frankrike förstärktes tillväxten 1996 framför allt

genom en återhämtning av den privata konsumtionen

efter en omfattande strejk hösten 1995 och till följd av

stimulansåtgärder inriktade på bilköp. Förutsättningarna

för att den ekonomiska aktiviteten skall tillta är

förhållandevis goda. Avvägningen mellan finans- och

penningpolitik har förbättrats betydligt i takt med att

budgetkonsolideringen har fortskridit och att de

monetära förhållandena som helhet har lättat

förhållandevis mycket. Den franska konkurrenskraften

gynnas av växelkursutvecklingen samtidigt som

exportefterfrågan bedöms stärkas ytterligare. En god

utveckling i exportsektorn 1997, tillsammans med det

låga ränteläget, förutses leda till en återhämtning av

investeringarna. Eftersom en del av efterfrågan 1996

möttes med lageravveckling, väntas företagen bygga

upp sina lager igen under 1997 vilket bidrar positivt till

BNP-tillväxten. Den privata konsumtionen bedöms öka

måttligt 1997 på grund av att sparkvoten redan fallit

markant 1996 och att hushållen fortfarande känner en

hög grad av osäkerhet bl.a. mot bakgrund av det svåra

läget på arbetsmarknaden. Sammantaget väntas BNP

växa med 2,2 % 1997 och 2,5 % 1998.

BNP-tillväxten i Italien dämpades under 1996 och

stannade vid 0,8 %, bl.a. till följd av en kraftig

appreciering av liran. De åtföljande lägre

importpriserna medförde också en betydande nedgång i

inflationen, vilket gav utrymme för lägre räntor.

Sammantaget stramades dock de monetära

förhållandena åt under 1996. Den italienska regeringen

har beslutat om åtgärder för att markant reducera

budgetunderskottet 1997 vilket skulle medföra en

fortsatt stram finanspolitik. Bestående hög arbetslöshet

väntas bidra till att den privata konsumtionen fortsätter

att vara dämpad under 1997. BNP-tillväxten bedöms

uppgå till 1,3 % 1997 för att sedan öka till 2,0 % 1998 i

takt med att den europeiska konjunkturen allmänt

stärks.

En stark inhemsk efterfrågan och en god

exporttillväxt bidrog till att Storbritanniens ekonomi

fortsatte att utvecklas gynnsamt under 1996 med en

BNP-tillväxt på 2,2 %. Till skillnad mot flertalet övriga

EU-länder bedöms främst privat konsumtion bidra till

en fortsatt god BNP-tillväxt under 1997. Exporten

hämmas av den förhållandevis kraftiga apprecieringen

av det brittiska pundet som ägt rum under det senaste

året. Effekterna på exporten mildras dock något av den

ökade ekonomiska aktiviteten i Europa. Under 1998

bedöms apprecieringen av pundet få fortsatt genomslag

på exporten, vilket tillsammans med en dämpning av

den privata efterfrågan bidrar till en lägre tillväxt. BNP-

tillväxten bedöms uppgå till 3,0 % 1997 för att sedan

minska till 2,6 % 1998.

TABELL 2.2 BNP-TILLVÄXT, KPI OCH

ARBETSLÖSHET

Årlig procentuell förändring

1995

1996

1997

1998

BNP

OECD

2,0

2,2

2,3

2,4

EU

2,5

1,6

2,3

2,6

Förenta staterna

2,0

2,4

2,4

2,1

Japan

0,9

3,6

2,2

3,0

Tyskland

1,9

1,4

2,2

2,6

Frankrike

2,2

1,3

2,2

2,5

Italien

2,9

0,7

1,3

2,0

Storbritannien

2,4

2,2

3,0

2,6

Norden

3,5

2,7

3,1

2,9

Danmark

2,6

2,3

3,1

3,2

Finland

4,2

3,2

4,0

3,6

Norge

3,7

4,8

3,3

2,7

Konsumentpriser

OECD

2,4

2,2

2,2

2,3

EU

3,1

2,5

2,3

2,3

Norden

2,3

1,1

1,6

2,1

Arbetslöshet i % av

arbetskraften

OECD

6,9

6,9

6,9

6,7

EU

11,

2

11,

4

11,

5

11,

0

Norden

9,6

9,1

8,6

8,2

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

De nordiska länderna

De nordiska länderna har sammantaget erfarit en

gynnsam utveckling under senare tid och i likhet med

vad som varit fallet de två senaste åren förväntas BNP-

tillväxten under prognosperioden bli högre än

genomsnittet i OECD. En ökad efterfrågan i Europa

väntas ge positiva effekter på exporten samtidigt som ett

fortsatt allmänt lågt ränteläge och en gynnsam

utveckling av sysselsättningen väntas stimulera den

inhemska efterfrågan. Inflationen, som var avsevärt

lägre än OECD-genomsnittet under 1996, bedöms öka

något under de närmaste två åren, men förblir ändå

måttlig.

Till följd av en stark inhemsk efterfrågan fortsatte

den danska ekonomin att utvecklas väl under 1996.

Arbetslösheten sjönk från 9,4 % i december 1995 till

8,2 % samma månad förra året. Den danska kronans

appreciering mot D-marken i kombination med en

stram finanspolitik har bidragit till låga räntor. Under

1997 beräknas den positiva utvecklingen fortsätta genom

att exporten stiger till följd av en ökande efterfrågan i

Europa samtidigt som den inhemska efterfrågan tilltar.

Sammantaget innebär detta att BNP-tillväxten ökar till

3,1 % 1997 och till 3,2 % 1998.

I Finland bidrog en stark utveckling av den privata

konsumtionen och av exporten till en BNP-tillväxt på

3,2 % 1996. En stram finanspolitik och låg inflation har

skapat utrymme för låga räntor. Finanspolitiken väntas

bli fortsatt stram under prognosperioden. Hushållens

förtroende har stärkts bl.a. till följd av en gynnsam

sysselsättningsutveckling, även om arbetslösheten

fortfarande ligger på en hög nivå. Denna trend väntas

bestå 1997 och 1998. Samtidigt förväntas trä- och

massaexporten öka till följd av en ökande efterfrågan i

Europa. Sammantaget väntas detta leda till en BNP-

tillväxt på 4,0 % 1997 och 3,6 % 1998.

I Norge växte BNP med hela 4,8 % 1996 mot

bakgrund av bl.a. ökade intäkter från oljeexporten.

Fastlandsekonomin växte dock också snabbt till följd av

en hög inhemsk efterfrågetillväxt. I syfte att minska

risken för överhettning förs en relativt stram

finanspolitik. I januari lämnades kronan att tills vidare

flyta fritt efter att ha utsatts för apprecieringstryck under

en längre tid. Under 1997 väntas oljepriset sjunka bl.a.

till följd av ökad konkurrens från andra

oljeproducerande länder vilket därmed dämpar

tillväxten. Den privata konsumtionen förväntas dock

fortsätta att utvecklas starkt. BNP-tillväxten förutses

avta till 3,3 % 1997 och till 2,7 % 1998.

Förenta staterna och Japan

Utvecklingen av den amerikanska ekonomin har varit

god under de senaste fem åren. Under 1996 tilltog den

privata konsumtionen något, men det som främst kan

förklara den starka BNP-tillväxten var investeringarna,

inte minst inom informationsteknologiområdet.

Arbetslösheten sjönk till den lägsta nivån sedan 1989.

Inflationen har inte tilltagit nämnvärt trots den goda

ekonomiska tillväxten och den relativt låga

arbetslösheten. Den amerikanska dollarns appreciering

samt den måttliga utvecklingen av de sammanlagda

arbetskostnaderna är exempel på faktorer som kan

förklara den uteblivna inflationsökningen.

Överenskommelsen om en balansering av budgeten år

2002 ligger fast och nedskärningar inom flertalet

sektorer planeras att genomföras framför allt mot slutet

av perioden. Mot bakgrund av ett starkt förtroende

bland hushållen väntas den privata konsumtionen

fortsätta att öka i relativt snabb takt under

prognosperioden. Investeringarna förutses bli

förhållandevis starka samtidigt som en lageruppbyggnad

bidrar positivt till tillväxten. Under 1997 bedöms BNP-

tillväxten ligga kvar på 2,4 % för att sedan sjunka till

2,1 % 1998. Inflationen förväntas ligga kvar kring 3 %.

Efter ett mycket starkt första kvartal i Japan fortsatte

den tidigare gradvisa och svaga återhämtningen under

resten av 1996. Efterfrågan i den offentliga sektorn var

dock stark och bostadsproduktionen ökade kraftigt under

första hälften av 1996. Överskottet i Japans bytesbalans

minskade dock kraftigt under samma period, vilket höll

tillbaka BNP-tillväxten. Finanspolitiken stramades åt

under senare delen av 1996 och förutses förbli restriktiv

under prognosperioden, medan penningpolitiken

bedöms bli fortsatt expansiv. En betydande ökning av

exporten förutses, eftersom yenens kraftiga depreciering

sedan april 1995 väntas slå igenom samtidigt som

exportefterfrågan ökar. Tillsammans med det låga

ränteläget väntas den starka utvecklingen av

exportsektorn bidra till att näringslivets investeringar

ökar väsentligt under prognosperioden. Den privata

konsumtionen bedöms öka endast måttligt. BNP-

tillväxten förutses uppgå till 2,2 % 1997 för att sedan

öka till 3,0 % 1998. Kring årsskiftet skedde en markant

nedgång på Tokyobörsen. Bankernas möjlighet till

utlåning riskerar att begränsas om börsen skulle gå ner

ytterligare. Vidare kan hushållens och företagens

förtroende påverkas i negativ riktning av en fortsatt

nedgång.

2.2 Länderna utanför OECD

BNP-tillväxten i de dynamiska asiatiska ekonomierna

dämpades marginellt mellan 1995 och 1996 och uppgick

till drygt 6 %. Tendenser till överhettning ledde till en

penningpolitisk åtstramning i slutet av 1995, vilken fick

effekter på den reala ekonomin under det förra året.

Samtidigt sjönk inflationen något och jämfört med de

senaste åren synes tillväxten nu ligga på en mer

långsiktigt hållbar nivå. BNP-tillväxten beräknas uppgå

till drygt 6 % även 1997 för att sedan öka marginellt

1998. Kina, som ligger något före övriga asiatiska

ekonomier i konjunkturcykeln, har gynnats av en

markant nedgång i inflationen sedan mitten av 1996

samtidigt som BNP-tillväxten hållits uppe kring 9 %.

Både Kina och de dynamiska asiatiska ekonomierna har

haft en svag exportutveckling under det senaste året till

följd av en kombination av cykliska och strukturella

faktorer. Kinas tillväxt bedöms stärkas något till 10 %

1998.

BNP-tillväxten avtog i Central- och Östeuropa under

1996 till följd av en försvagning av exporten. Lägre

efterfrågan i OECD-området bidrog till nedgången,

liksom begränsningar på utbudssidan då reformer i

industrisektorn inte genomförts fullt ut. Den

genomsnittliga inflationen har kommit ned till följd av

penningpolitisk åtstramning och ökat förtroende för

centralbankerna i regionen. Reformer inom den

finansiella sektorn återstår på många håll. Den

sammanlagda produktionen i regionen förväntas växa

mellan 3 och 4½ % under prognosperioden. BNP-

tillväxten i Ryssland förutses bli positiv under

prognosperioden, kring 3 % 1997 och knappt 5 %

1998, till skillnad från de senaste åren då produktionen

fallit kraftigt. Ökningen av den inhemska efterfrågan

förutses tillta samtidigt som inflationen fortsätter att

dämpas och ränteläget kommer ned. Osäkerheten kring

denna bedömning är dock betydande. Tillväxten i

Baltikum är fortsatt måttlig, men beräknas öka något

under prognosperioden. Under 1996 växte ekonomierna

i Estland, Lettland och Litauen med 3 %, 1½ %

respektive 2½ %. Inflationen beräknas ligga strax under

20 % i de tre länderna.

TABELL 2.3 BNP-TILLVÄXT PER REGION

Årlig procentuell förändring

1996

1997

1998

Världen

4,0

4,2

4,3

OECD

2,2

2,3

2,4

EU

1,6

2,3

2,6

S.k. transitionsekonomier

0,2

3,1

4,7

Central- och Östeuropa

1,6

3,3

4,5

F.d. Sovjetunionen

-1,7

3,0

4,8

U-länder

6,5

6,5

6,5

Afrika

4,9

4,4

4,8

Asien

8,3

8,0

7,8

Dynamiska asiatiska

ekonomier

6,1

6,2

6,4

Kina

9,5

9,8

10,0

Mellan- och Sydamerika

3,5

4,4

5,1

Källor: OECD, IMF och Finansdepartementet.

2.3 Risker avseende internationell

utveckling

Ett antal faktorer kan bidra till en annan utveckling än

den som angivits ovan. Det finns en stor osäkerhet kring

utvecklingen av privat konsumtion i de europeiska

länderna bl.a. mot bakgrund av att arbetslösheten väntas

förbli hög. Osäkerhet kring vilka länder som kan

komma att delta i EMU kan leda till turbulens på ränte-

och valutamarknaden i EU. Ränteutvecklingen 1996

skulle kunna vändas och räntan stiga i länder vars

möjligheter att delta i EMU omvärderas. En kraftig

räntehöjning skulle få negativa effekter på den

realekonomiska utvecklingen. Den senaste tidens

börsuppgång i Förenta staterna skapar viss osäkerhet

eftersom en relativt kraftig vändning skulle kunna få

effekter på den reala ekonomin, inte minst den privata

konsumtionen. Till riskbilden hör även att den

ränteuppgång i Förenta staterna som är förutsedd i

prognosen inte skulle vara tillräcklig och därtill komma

för sent för att stävja en eventuellt tilltagande inflation.

Den amerikanska centralbanken skulle under sådana

omständigheter tvingas till mer omfattande

räntehöjningar än prognosticerat, vilket även skulle

kunna ge effekter på ränteutvecklingen i resten av

världen.

 Det finns också en möjlighet att tillväxten blir högre

än beräknat. Man kan inte utesluta att de lättare

monetära förhållandena i EU - låga räntor kombinerat

med deprecieringen gentemot dollarn - får större

genomslag på den realekonomiska utvecklingen än

förutsett i prognosen.

3 KAPITALMARKNADERNA

Under det senaste året har utvecklingen på de finansiella

marknaderna i huvudsak varit stabil med sjunkande

räntor och stigande kurser på aktiemarknaderna. I

Sverige har såväl de korta marknads-räntorna som

obligationsräntorna sjunkit, även om nedgången brutits

under inledningen av 1997. Kronan nådde under hösten

en förhållandevis hög nivå, varefter kronan försvagats

under de senaste månaderna.

3.1 Internationell utveckling

Sedan mer än ett år tillbaka har en avgörande fråga på

de finansiella marknaderna varit om den starka

ekonomiska utvecklingen i Förenta Staterna skulle leda

till en penningpolitisk åtstramning. Farhågor om en

styrräntehöjning har under året tillfälligt bidragit till

stigande obligationsräntor. Detta har dock inte hindrat

att kurserna på New York-börsen har fortsatt att stiga

det senaste året. Uppgången har under en period från

årsskiftet 1995/1996 fram till och med mars 1997 varit

knappt 25 %. Inte minst aktiekursernas höga nivå

jämfört med den förväntande vinstnivån i de

amerikanska företagen de närmaste åren har skapat oro

för ett kursfall. Jämfört med aktiekurserna har de

amerikanska obligationsräntornas utveckling varit

mindre dramatisk. Det senaste året har 10-årsräntan i

USA fluktuerat mellan 6 och 7 %. I slutet av mars

genomförde Federal Reserve en första åtstramning av

penningpolitiken. Omläggningen av penningpolitiken

kommer dock sannolikt endast att innebära en måttlig

höjning av de korta marknadsräntorna. För detta talar

både att de korta marknadsräntorna redan i dagsläget är

relativt höga samt att dollarn stärkts under året. Även

obligationsräntorna kan komma att stiga men risken för

en dramatisk obligationsränteuppgång liknande den

under våren 1994 bedöms som liten.

Sedan sommaren 1995 har dollarn stärkts

trendmässigt. Under det senaste året, t.o.m. början av

april, har dollarns effektiva växelkurs stärkts med

omkring 9 %. En förklaring till dollarns appreciering är

skillnaden i konjunkturutveckling mellan Tyskland och

USA som medfört en större divergens mellan de tyska

och amerikanska räntorna. En viss osäkerhet kring den

förväntade utvecklingen av den nya gemensamma

valutan, euron, kan också ha bidragit till D-markens

förnyade försvagning mot dollarn detta år.

I Japan har räntorna legat kvar på de mycket låga

nivåer som etablerades under 1995. De korta

marknadsräntorna har legat på nivån 0,25-0,5 % och

den långa obligationsräntan på ca 2,5 %. Tokyobörsen

har utvecklats svagt under det senaste året. Under

inledningen av 1997 föll exempelvis börsen med

ca 10 %.

Förberedelserna inför den ekonomiska och monetära

unionen har varit viktiga för utvecklingen på de

europeiska finansiella marknaderna det senaste året.

Under 1996 ökade allmänt förväntningarna om att

valutaunionen kommer att inledas den första januari

1999 och under hösten togs beslut om den italienska

lirans och den finska markens inträde i det europeiska

valutakurssamarbetet ERM.

Spekulationer om hur stort deltagandet i

valutaunionen kommer att bli påverkar

ränteutvecklingen i de länder vars deltagande uppfattas

som mer osäkert. Under inledningen av hösten bidrog

förväntningar om att flertalet av EU:s medlemsstater

skulle delta i valutaunionen från start till sjunkande

räntor i länder som Italien och Spanien. Under senare

delen av hösten reviderades dock förväntningarna om

antalet deltagande länder vilket bromsade

räntenedgången. Även skillnaden mellan

obligationsräntorna i de länder som förväntas delta i

valutaunionen har minskat påtagligt under det senaste

året. I dagsläget är de franska obligationsräntorna i nivå

med eller något under de tyska.

Den fortsatta budgetkonsolideringen i de europeiska

länderna, delvis syftande till att uppfylla de s.k.

konvergenskriterierna för de offentliga finanserna, har

tillsammans med förväntningar om en fördröjd

konjukturuppgång bidragit till lägre obligationsräntor i

Europa det senaste året. Budgetkonsolideringen har

också bidragit till att penningpolitiken har fått ett ökad

utrymme att stödja den europeiska konjunkturen, något

som inneburit korta marknadsräntor på en nivå runt 3-

3,5 % i kärnländerna inom ERM. De korta realräntorna

i dessa länder är därmed låga i dag jämfört med nivån

under den senaste 20-årsperioden. Under

prognosperioden väntas en starkare tillväxt i Tyskland

vilket torde bidra till en viss ränteuppgång både vad

gäller räntor med kort och lång löptid. Ränteuppgången

förväntas dock bli måttlig.

3.2 Utvecklingen i Sverige

I Sverige har ett fortsatt ökat förtroende för såväl

budgetsaneringen som låginflationspolitiken inneburit

lägre obligationsräntor. Därtill är utvecklingen delvis en

följd av den allmänna tendensen till mindre

räntedifferenser i Europa. Sammantaget har

räntedifferensen mellan svenska och tyska 10-åriga

statsobligationer sjunkit med omkring 1 procentenhet

sedan inledningen av 1996. Skillnaden är i dag

ca 1,3 procentenheter. Sedan årsskiftet 1996/97 har

obligationsräntenedgången i Sverige stannat av. Därtill

har kronan försvagats med omkring 7 %, mätt med

TCW-index, från oktober 1996 fram till och med slutet

av mars i år. En förklaringen till kronans svagare

utveckling är att dollarn allmänt har stärkts. En viss

osäkerhet om den svenska utvecklingen har också

påverkat kronans kurs och den svenska

ränteutvecklingen. Kronans försvagning under

inledningen av 1997 bedöms dock vara överdriven i

skenet av den låga inflationen och den starka

bytesbalansutvecklingen. Därför förväntas kronan åter

appreciera under det närmaste året. Även

räntedifferensen mot Tyskand bedöms komma att

minska något. Trots detta förväntas stigande räntor i

Tyskland under 1998 innebära en måttlig ränteuppgång

även i Sverige.

Sveriges riksbank bedömde vid inledningen av 1996

att det fanns utrymme för lägre styrräntor. Detta mot

bakgrund av den starkare kronan och den då svagare

konjunkturutvecklingen. Med stöd av oväntat låg

inflation och tecken på lägre inflationsbenägenhet i den

svenska ekonomin fortsatte Riksbanken att sänka sina

styrräntor under hela 1996. I sin inflationsrapport i

december konstaterade Riksbanken att penningpolitiken

var relativt väl avvägd och att utrymmet för ytterligare

räntesänkningar var begränsat. Sedan dess har kronan

försvagats så att de monetära förhållandena under

inledningen av 1997

kommit att bli mer expansiva trots att styrräntorna

lämnats oförändrade. Kronans försvagning har på så sett

inneburit att förväntningarna om fortsatta

räntesänkningar minskat, vilket förefaller stå i samklang

med slutssatserna i Riksbankens senaste

inflationsrapport som publicerades i mars.

Stockholmsbörsen har utvecklats mycket starkt under

det senaste året. Under 1996 och inledningen av 1997

har generalindex stigit med ca 55 %, även om en

nedgång skett under den senaste tiden. Bland

branscherna har bankerna gynnats av de sjunkande

räntorna samt den pågående strukturomvandlingen.

Aktier i verkstadsföretag har stigit till följd av den

starkare dollarn och förväntningar om en

konjunkturuppgång i Tyskland. De lägre räntorna har

därtill bidragit till att placeringar i högre grad gjorts i

aktier än i räntebärande tillgångar. Ett fortsatt utländskt

intresse för svenska aktier har också bidragit till

kursuppgången. Under 1996 nettoköpte utländska

placerare svenska aktier för 22 miljarder kronor. Den

senaste statistiken tyder dock på att utlandets intresse för

svenska aktier har minskat sedan slutet av 1996. Förra

året tillfördes svenska bolag nytt riskkapital på 23

miljarder kronor via Stockholms fondbörs, vilket är i

nivå med föregående år.

En måttlig ökning av bankernas kreditgivning har

skett under 1996 och inledningen av 1997. Bankernas

totala utlåning till allmänheten ökade under 12 månader

fram till och med januari med ca 3 %.

Bostadsinstitutens utlåning ökade i motsvarande takt.

4 UTRIKESHANDELN

Exporten av varor ökade med 6 % förra året. Den

svagare utvecklingen jämfört med åren innan förklaras

av avmattningen i den internationella konjunkturen samt

apprecieringen av kronan. Svensk industris goda

lönsamhet och ett relativt lågt kapacitetsutnyttjande

torde innebära att exportföretagen höjer priserna i

begränsad omfattning åren 1997 och 1998. Detta

tillsammans med en gynnsam exportinriktning med en

växande andel elektroindustri bidrar till att

marknadsandelarna förblir oförändrade trots den

kraftiga kronförstärkningen förra året. En viss

förstärkning av den internationella konjunkturen

framdeles väntas bidra till att exporten utvecklas i något

snabbare takt än under 1996. Sammantaget beräknas

varuexporten växa med knappt 7 % 1997 och med

drygt 6 % 1998. Trots att förstärkningen av kronan

innebar att relativpriset på utländska varor sjönk förra

året steg varuimporten med måttliga 2,3 %. Den svaga

efterfrågan på utländska varor förklaras främst av en

dämpad inhemsk efterfrågeutveckling. I år och nästa år

beräknas varuimporten öka som en följd av en

tilltagande aktivitet i den svenska ekonomin. Den totala

varuimporten väntas därmed stiga med knappt 5 %

1997 och med knappt 6 % 1998. Överskottet i

bytesbalansen ökar till 77 miljarder kronor år 1998

vilket motsvarar 4,2 % av BNP.

4.1 Varuhandeln

Marknadstillväxten inom OECD-området tilltog mot

slutet av 1996 samtidigt som utvecklingen på de

asiatiska marknaderna var fortsatt stark. Därigenom

vände också den svenska exporten uppåt under andra

halvåret. Marknadstillväxten i Västeuropa förutses öka

successivt under åren 1997 och 1998 medan den

amerikanska ekonomin nästa år går in i en lugnare fas.

Sammantaget beräknas därmed marknadstillväxten för

svenska varor stiga från 6 % år 1996 till 7 % såväl

1997 som 1998. Under båda åren bidrar den starka

expansionen utanför OECD-området i betydande

omfattning till den goda utvecklingen även om

importtillväxten i dessa länder avtar något.

Varuexporten blev sammantaget något svagare än

förväntat 1996. Utvecklingen tyder på ett något sämre

konkurrensläge än förutsett. På OECD-marknaden

uppgick andelsförlusten till 1 % medan

exportutvecklingen på övriga marknader var fortsatt

mycket gynnsam. Den negativa andelsutvecklingen på

OECD-marknaden kan förklaras av de

relativprishöjningar som följde på kronförstärkningen

under 1995 och första halvåret 1996. Mätt som

årsgenomsnitt steg de svenska relativpriserna mellan

1994 och 1996 med sammanlagt nästan 6 % vilket

rimligtvis borde leda till betydande andelsförluster.

Effekterna av prishöjningen motverkades emellertid

delvis av svensk exportindustris gynnsamma

produktinrikning med en kraftigt expanderande

elektroindustri (inkl. teleproduktindustrin). Inom

elektroindustrin är efterfrågetillväxten inom vissa

segment för närvarande mycket hög. Andelen

elektrovaror i den totala svenska exporten steg från

11 % i början av 1990-talet till 17 % förra året. En stor

del av denna exportökning har skett på de asiatiska

marknaderna där andelarna har ökat kraftigt de senaste

åren. I denna region väntas den gynnsamma

utvecklingen hålla i sig också i år vilket innebär att

exportutvecklingen blir fortsatt mycket stark på

marknaderna utanför OECD-området. Fr.o.m. 1998

antas att en fortsatt expansion i större utsträckning ske

genom produktion på plats, snarare än genom export

från Sverige.

De internationella priserna på industriprodukter antas

öka i mycket liten omfattning de närmaste två åren.

Svensk industris goda lönsamhet i utgångsläget och ett

relativt lågt kapacitetsutnyttjande bedöms innebära att

exportföretagen uppvisar ett mycket återhållsamt

prisbeteende såväl 1997 som 1998 och därmed strävar

efter att bibehålla marknadsandelarna. I år antas kronan

försvagas med 2 % mätt som årsgenomsnitt för att

1998 åter stärkas något. Mätt i svensk valuta bedöms

exportföretagen höja priserna på bearbetade varor med

drygt 2 % mellan 1996 och 1998, vilket implicerar en

lika stor sänkning av relativpriset. Som ett resultat av

kvardöjande effekter av de mycket kraftiga

relativprishöjningarna åren dessförinnan bedöms dock

ändå svensk exportindustri förlora andelar på OECD-

marknaden med knappt 1 % mellan 1996 och 1998.

Den negativa utvecklingen inom OECD motverkas dock

av exportframgångarna inom övriga regioner varvid

andelarna på världsmarknaden antas bli oförändrade.

TABELL 4.1 EXPORT OCH IMPORT AV VAROR

MILJARDER KR

PROCENTUELL VOLYMUTVECKLING

PROCENTUELL PRISUTVECKLING

1996

1996

1997

1998

1996

1997

1998

Varuexport

Bearbetade varor

490,0

6,3

7,1

6,7

-5,7

0,9

1,3

Fartyg

2,7

-15,5

5,0

0,0

0,1

0,5

0,0

Petroleumprodukter

12,0

6,8

5,0

2,5

5,3

5,4

3,4

Övriga råvaror

60,9

4,0

3,4

2,2

-11,7

4,8

1,5

Summa export

565,7

5,9

6,6

6,1

-6,2

1,4

1,3

Varuimport

Bearbetade varor

356,3

0,8

6,0

6,0

-6,0

1,2

1,5

Fartyg

4,2

7,5

7,5

26,3

-0,3

-2,2

-0,2

Råolja

17,3

1,7

4,5

2,6

12,2

8,1

-7,1

Petroleumprodukter

17,0

31,0

-8,5

1,7

-0,6

8,6

-5,3

Övriga råvaror

49,8

5,4

1,9

2,3

-13,0

1,8

-1,8

Summa varuimport

444,7

2,3

4,9

5,5

-6,1

1,8

0,5

Anm.: Varuexporten är i tabellen redovisad enligt utrikeshandelsstatistiken.

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Efter två år med höga ökningstal steg importen av varor

förra året med måttliga 2,3 %. Den dämpade importen

förklaras framför allt av en avmattning i den inhemska

efterfrågan. Den privata konsumtionen tilltog visserligen

under året och en viss investeringstillväxt noterades,

men lageravvecklingen inom industrin och handeln

sänkte efterfrågan markant. Efter en oönskad

lageruppbyggnad av framför allt industrins insatsvaror i

slutet av 1995 påbörjades en avveckling av dessa lager i

stället för att nya varor köptes in. Även den inhemska

handeln justerade ned sina lagerstockar efter den

lageruppbyggnad som skedde under 1995. Därtill skall

läggas att exportens sammansättning under 1996

försköts i riktning mot mindre importberoende

produktion. Exportökningen förklaras nämligen till stora

delar av framgångarna för den svenska elektroindustrin.

Denna bransch torde ha en lägre andel utländska

insatsvaror än annan industriproduktion, t.ex.

fordonsindustrin, vilket skulle kunna vara ytterligare en

förklaring till den låga importen. Effekterna av

exportens sammansättning väntas fortsätta inledningsvis

i år men avtar i takt med att uppgången i

industriproduktionen breddas.

Justeringen av lagren avslutas i år, och en ökad

privat konsumtion tillsammans med en stigande

industriproduktion medför ökad import av varor de

närmaste åren. Även om den totala

investeringstillväxten mattas betydligt i år beräknas ändå

en fortsatt uppgång i maskininvesteringarna bidra till en

stigande efterfrågan av utländska varor. Totalt väntas

varuimporten öka med 4,9 % i år och med 5,5 %

1998.

Nettoexporten av varor, dvs. export minus import,

har under åren 1993 till 1996 bidragit till BNP-tillväxten

i betydande omfattning. I genomsnitt har det årliga

bidraget uppgått till 1,3 procentenheter. Orsaken är den

låga inhemska efterfrågan samt svensk exportindustris

gynnsamma konkurrensläge. Effekten avtar gradvis när

ökningtakten för varuimporten åter tilltar i samband

med att den inhemska efterfrågan återhämtar sig.

Genom att exporten nu är så mycket större än importen

medför samma ökningstal för dessa delar att

nettoexporten ändå ger ett positivt bidrag till BNP.

Under 1997 minskar nettoexportens bidrag till BNP-

ökningen till 1 procentenhet för att 1998 uppgå till drygt

1/2 procentenhet.

4.2 Bytesbalansen

Under lågkonjunkturen i början på 1990-talet uppvisade

bytesbalansen mycket stora underskott. På några få år

har underskotten vänts till ett växande överskott.

Därigenom kan också den totala nettoskulden till

utlandet, som vid utgången av 1996 uppgick till 716

miljarder kronor, börja amorteras ned. Bytesbalansen

som andel av BNP steg förra året till 2,5 % främst

genom en stark förbättring av handelsbalansen.

Varuexporten har under en följd av år ökat snabbare än

importen vilket är förklaringen till de stora överskotten.

Under de närmaste åren ökar överskottet i

bytesbalansen ytterligare och beräknas uppgå till 61

miljarder kronor år 1997 och till 77 miljarder kronor

1998, motsvarande 4,2 % av BNP. Även i ett

medelfristigt perspektiv beräknas bytebalansen motsvara

drygt 4 % av BNP. Det finns ett antal faktorer som kan

motivera överskott av denna storlek i bytesbalansen. En

sådan faktor är den höga nettoskulden gentemot

utlandet. För att minska riskerna för allvarliga obalanser

vid en lågkonjunktur i framtiden är det önskvärt att

landets nettoskuld gentemot utlandet ligger på en

betydligt lägre nivå än i dagsläget. En annan faktor är

Sveriges åldersstruktur som i ett längre perspektiv

kommer att kräva att landet har byggt upp en tillräckligt

stor nettoförmörmögenhet som kan klara av

resursförbrukningen, då en större andel av befolkningen

är pensionärer

TABELL 4.2 BYTESBALANSEN

Miljarder kronor

1995

1996

1997

1998

Varuexport

564,4

561,1

606,7

652,

4

Varuimport

458,8

441,0

470,8

499,

4

Korrigeringspost

0,4

-0,1

Handelsbalans

106,0

120,0

135,9

152,

9

Sjöfartsnetto

10,1

10,6

11,4

12,3

Övriga transporter

-0,8

-0,9

-1,5

-1,7

Resevaluta

-14,1

-17,4

-20,6

-

23,8

Övriga tjänster

1,3

2,4

1,6

0,8

Tjänstebalans

-3,4

-5,3

-9,1

-

12,4

Löner

-1,2

-1,5

-1,5

-1,6

Avkastning på kapital

-45,0

-54,1

-44,4

-

39,9

därav

räntenetto

-64,3

-64,1

-56,6

-

53,1

direktinvesteringar

22,0

17,0

19,5

20,9

portföljaktier

-2,7

-6,9

-7,3

-7,7

Övriga transfereringar

-21,1

-17,6

-19,4

-

22,0

Bytesbalansen

35,3

41,5

61,4

77,0

Andel av BNP

2,1

2,5

3,5

4,2

Anm.: Bytesbalansen är enligt Riksbankens definition.

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksbanken och Finansdepartementet.

Den viktigaste förklaringen till försämringen av

tjänstenettot är att det svenska resandet utomlands steg

med 16 % förra året. En del av den kraftiga

försämringen i resevalutanettot 1996 beror dock på en

kraftig ökning av gränshandeln samt direktimporten av

bilar som registreras som utflöde av resevaluta. Dessa

faktorer beräknas dock öka i mindre omfattning i år,

bl.a. till följd av sänkt alkoholskatt på öl och sjunkande

bilpriser på den svenska marknaden.

Kronförstärkningen har emellertid gjort det relativt sett

billigare att semestra utomlands och dyrare att semestra

i Sverige. I kombination med en allmän uppgång av

hushållens efterfrågan innebär detta att en viss

försvagning i resevalutanettot kan förväntas fram till

1998. De övriga posterna i tjänstebalansen försämras

marginellt på grund av det sämre konkurrensläge som

uppstått efter apprecieringen av kronan under 1995 och

1996. Sammantaget försämras tjänstebalansen med 7

miljarder mellan 1996 och 1998.

Kapitalavkastningsnettot förbättras i snabb takt de

närmaste två åren. Bytesbalansöverskotten medför att

nettoskulden till utlandet minskar samtidigt som den

internationella räntenedgången samt apprecieringen av

kronan medför lägre räntebetalningar.

 Konjunkturavmattningen förra året innebar att

avkastningen på investeringar föll såväl i Sverige som

internationellt. Resultatet blev att överskottet i

avkastningen på direktinvesteringar minskade, eftersom

de svenska tillgångarna utomlands överstiger de

utländska i Sverige. I år och nästa år förutses en svagt

stigande lönsamhet både i Sverige och utomlands varvid

nettot av avkastningen på direkta investeringar ökar

marginellt. Utdelningar på portföljaktier till utlandet

steg kraftigt förra året. Det sammanhänger med att

svenska företag har valt att dela ut en större del av

vinsten än tidigare. Eftersom det utländska innehavet av

portföljaktier är betydligt större än det svenska

innehavet av utländska aktier medför en ändrad

utdelningspolicy en försämrad nettoavkastning. Under

prognosperioden antas en oförändrad utdelningspolicy

och därmed ett oförändrat netto.

EU-medlemskapets nettobelastning på bytesbalansen

blev 6,5 miljarder kronor år 1996. Belastningen på

bytesbalansen ökar när infasningsavdraget successivt

reduceras. Nettobelastningen beräknas uppgå till 8

miljarder kronor 1997 och till 11 miljarder kronor

1998.

5 NÄRINGSLIVETS PRODUKTION

Efter två år med en årlig produktionstillväxt på 5 %

dämpades tillväxttakten i näringslivet förra året till 2 %.

Avmattningen i industrikonjunkturen mot slutet av 1995

och under inledningen av 1996 innebar också att

produktionsökningen i de industrirelaterade

tjänstesektorerna begränsades, samtidigt som

expansionen i de hemmamarknadsinriktade delarna av

näringslivet var måttlig.

TABELL 5.1 NÄRINGSLIVETS PRODUKTION

Procentuell volymförändring

1995

1996

1997

1998

Jordbruk, fiske och

skogsbruk

7,7

-3,7

2,5

2,3

Industri

9,8

2,1

4,8

4,3

El, gas, värme och

vattenverk

1,9

0,2

3,3

0,0

Byggnadsindustri

-2,4

2,1

-0,9

4,7

Näringslivets tjänster

3,7

1,8

2,1

2,1

Summa näringsliv

5,0

1,7

2,7

2,9

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

En förstärkning av det europeiska konjunkturläget

beräknas ge en exportledd uppgång i näringslivet under

innevarande år. Investeringsvaruindustrin gynnas av den

goda investeringskonjunkturen i Västeuropa samtidigt

som den fortsatt starka produktionsutvecklingen inom

telekommunikationsektorn väntas bidra till att sektorn

växer snabbare än förra året. Produktionen inom

basindustrin vänder också uppåt. Tudelningen mellan en

expanderande exportsektor och en dämpad

hemmamarknadssektor avtar successivt i år genom att

uppgången i den privata konsumtionen beräknas

stimulera de konsumtionsinriktade delarna av

tjänstesektorn. Den starkaste tillväxten inom

tjänstesektorn väntas dock komma i företag som

huvudsakligen producerar tjänster för industrin såsom

uppdragsverksamhet och åkerier. Nästa år beräknas

exportens bidrag till tillväxten minska vilket innebär att

en större del av den förutsedda produktionstillväxten

istället kommer inom den hemmamarknadsorienterade

delen av industrin samt i de konsumtionsorienterade

delarna av tjänstesektorn. Räntefallet och ett högre

resursutnyttjande inom näringlivet förutses leda till ett

kraftigt uppsving i byggnadsindustrin nästa år.

Sammantaget beräknas produktionen i näringslivet öka

med knappt 2,7 % år 1997 och med 2,9 % år 1998

5.1 Industrin

Industriproduktionen föll i början av 1996.

Avmattningen märktes tydligast i den cykliska

basindustrin där betydande ökningar av färdigvarulagren

tvingade fram produktionsnedskärningar. En viss

förstärkning i det europeiska konjunkturläget under

andra halvåret samt ett lageromslag inom basindustrin

innebar emellertid att industrikonjunkturen tog fart mot

slutet av förra året. Produktionen steg med nära 4 %

fjärde kvartalet jämfört med kvartalet innan. För helåret

1996 ökade industriproduktionen därmed med 2,1 %.

Uppgången förra året var främst begränsad till

elektroindustrin där produktionen inom

teleproduktindustrin steg med hela 35 %.

I år och nästa år förutses en gradvis stigande

efterfrågan på investeringsvaror i Västeuropa tack vare

ett ökat resursutnyttjande och låga räntor. Detta gynnar

den svenska verkstadsindustrin som i hög grad är

specialiserad på investeringsvaror. Under 1997 beräknas

också den fortsatt starka produktionsutvecklingen inom

telekommunikationssektorn bidra till att

investeringsvaruindustrin växer snabbare än förra året.

Genom att lageranpassningprocessen inom basindutrin

är över förväntas även produktionen inom denna sektor

växa kraftigt i år.

Industrins orderingång steg oväntat kraftigt i början

på 1997 vilket indikerar att konjunkturen är på väg upp.

Tudelningen mellan en stark exportsektor och en svag

hemmamarknadsindustri verkar emellertid bestå ännu

en tid. Denna bild bekräftas också av

Konjunkturinstitutets månadsbarometer från februari

som visar på en kraftigt stigande orderingång på

exportmarknaden för samtliga större industrisektorer

medan orderflödet på hemmamarknaden ligger kvar på

oförändrad nivå. Under andra halvåret 1997 och

framförallt under 1998 väntas dock produktionen stiga

snabbare i den inhemskt orienterade industrin i samband

med att den inhemska investeringskonjunkturen åter

vänder uppåt. Ökningstakten i exportindustrin avtar

däremot något nästa år när de kraftiga

relativprishöjningarna åren 1995 och 1996 beräknas slå

igenom i form av vissa marknadsandelsförluster.

Sammantaget beräknas industriproduktionen stiga med

knappt 5 % i år och med drygt 4 % nästa år.

Industrins faktiska kapacitetsutnyttjande ökade något

under fjärde kvartalet 1996 och uppgick därmed till

88,4 % vilket var 1,6 procentenheter lägre än

utnyttjandegraden vid förra konjunkturtoppen år 1994.

Kapitalstocken beräknas växa med ungefär 10 % mellan

1996 och 1998. Mot bakgrund av den måttliga

produktionsökningen bedöms därför

kapacitetsutnyttjandet sjunka något under loppet av

innevarande år för att sedan gradvis öka något. Under

hela perioden 1997-1998 väntas det relativt låga

resursutnyttjandet bidra till ett svagt pristryck.

TABELL 5.2 NYCKELTAL FÖR INDUSTRIN

Procentuell förändring

1995

1996

1997

1998

Industriproduktion

9,8

2,1

4,8

4,3

Lönekostnad per timme

5,6

7,8

5,1

4,0

Produktivitet

5,1

2,2

5,5

3,0

Enhetsarbetskostnad,

(ULC)

0,5

5,5

-0,4

1,0

14 OECD-länders ULC

1,0

1,5

1,1

0,9

14 OECD-länders ULC,

SEK

2,6

-7,7

3,4

0,1

Relativ ULC, SEK

-2,1

14,3

-3,7

0,9

Vinstmarginal,

förändring

1,3

-2,3

0,3

0,4

Bruttoöverskottsandel1

40,1

34,1

35,2

36,4

1 Bruttoöverskottsandel avser andelen av förädlingsvärdet till

faktorpris.

Anm.: Konkurrentländernas ULC (Unit Labour Cost, dvs.

Arbetskostnad per producerad enhet) och växelkurser är viktade

med OECD:s konkurrensvikter, som tar hänsyn till konkurrensen

med både export och hemmaproduktion på exportmarknaden.

Konkurrensen gentemot länderna utanför OECD-området är inte

inkluderad.

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Svensk industris gynnsamma konkurrensläge

försvagades avsevärt 1996. Lönekostnaderna steg

betydligt mer än i omvärlden samtidigt som

produktivitetstillväxten avtog. I kombination med

apprecieringen av kronan innebar det att industrins

relativa enhetsarbetskostnad, räknat i gemensam valuta,

steg med ca 14 % jämfört med Sveriges 14 viktigaste

konkurrentländer. Med ett sämre relativt kostnadsläge

tilltar omvandlingstrycket vilket leder till ett större

rationaliseringsbehov och därmed högre produktivitet.

Den högre produktiviteten är också resultatet av att en

betydande del av expansionen i år sker i de

högproduktiva delarna av industrin såsom basindustri

och elektroindustrin. Produktiviten beräknas öka med

hela 51/2 % enbart i år och med 3 % nästa år.

Löneökningarna såväl i år som nästa år förutses vara

högre än i omvärlden men samtidigt utvecklas

produktiviteten mer gynnsamt i Sverige. Därmed

beräknas industrins relativa kostnadsläge åter förbättras

och torde ur ett internationellt perspektiv vara

förhållandevis fördelaktigt. Den snabba

produktivitetsutvecklingen 1997 och 1998 motverkar en

större

sysselsättningsökning i industrin. Trots att produktionen

stiger med över 9 % resulterar det i endast 3 000 fler

sysselsatta.

Industrins lönsamhet, mätt som driftsöverskottet

brutto som andel av förädlingsvärdet, sjönk från extremt

höga 40 % år 1995 till 34 % år 1996.

Konjunkturavmattningen har medfört en stark

priskonkurrens såväl i Sverige som utomlands. På

basindustrins produkter har priserna till och med fallit

rejält. Mätt i årstakt bröts dock prisnedgången i februari

i år på såväl export - som hemmamarknaden. Trots

mycket låga internationella prisökningar beräknas

insatsvarukostnaden öka med drygt 1 % under 1997.

Det kan förklaras av krondeprecieringen som höjer

importpriserna. Arbetskraftskostnaden per timme stiger

med ca 5 % i år men ökningen av de rörliga

kostnaderna begränsas ändå till knappt 1 % till följd av

den mycket fördelaktiga produktivitetsutvecklingen.

Prisprognosen förutsätter ett fortsatt återhållsamt

prisbeteende hos exportföretagen. Detta stöds av

Konjunkturinstitutets februaribarometer där det framgår

att exportföretagen planerar för mycket måttliga

prisökningar. Produktpriserna beräknas sammanvägt

öka med drygt 1 % år 1997. Lönsamheten beräknas

således stiga svagt i år.

Nästa år väntas den starkare internationella

konjunkturen leda till en högre internationell

prisökningstakt. Till följd av överkapacitet inom de

flesta sektorer antas dock prishöjningarna i ett historiskt

perspektiv bli begränsade. I den cykliska basindustrin

väntas däremot vinstmarginalerna åter stiga. Den

pågående kapacitetsutbyggnaden i svensk exportindustri

bedöms leda till ett dämpat prisbeteende i övriga

exportindustrin och därmed oförändrade marginaler

nästa år. En viss tillväxt i den inhemska efterfrågan

beräknas innebära att de mer pressade

hemmamarknadsföretagen förbättrar sin vinstsituation

något. För industrin som helhet beräknas därmed

vinstandelen stiga till 36 % 1998 vilket är en lönsamhet

på god europeisk nivå.

5.2 Byggnadsverksamheten

Byggsektorns produktion steg med 2 % förra året efter

att ha fallit med närmare 30 % mellan 1990 och 1995.

Stabiliseringen var delvis resultatet av omfattande

statliga stimulansåtgärder riktade mot bostadssektorn

men också av det kraftigt ökande byggandet av

industrilokaler samt en viss uppgång för övrigt

husbyggande.

TABELL 5. 3 BYGGNADSVERKSAMHET

Miljarder kr

Löpande priser

Årlig

procentuell förändring

1996

1995

1996

1997

1998

Byggnadsinvesterin

gar

114,

9

-3,6

2,8

-3,2

7,4

Näringslivet

58,9

13,1

3,7

1,9

5,8

Myndigheter

25,7

-1,5

-

10,5

-3,9

4,3

Bostäder

30,3

-

28,8

14,7

-

12,3

13,

7

Reparationer och

underhåll

81,0

-1,2

1,1

2,8

0,8

Totalt

195,

9

-2,7

2,1

-0,9

4,7

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och

Finansdepartementet

Byggvolymen beräknas falla tillbaka något i år för att

sedan stiga kraftigt under 1998. Sysselsättningsökningen

i byggsektorn begränsas dock till 2 000 fler årsarbeten

1998 jämfört med 1996. De temporära

investeringsbidragen förefaller ha lett till en

tidigareläggning av påbörjandet av bostäder 1996 från

slutet av året till början på förra året. Det medför att

bostadsinvesteringarna i år tillfälligt sjunker trots att de

fundamentala faktorerna talar för att en stabil

uppgångsfas är nära förestående. Räntorna har sjunkit,

vakansgraden har stabiliserats och en viss prisuppgång

på bostäder har inletts. Regionalt har också vissa

bristsituationer redan uppstått. Inom storstadsområdena

ligger marknadsvärdet redan idag över

nyproduktionskostnaden vilket gör det lönsamt att bygga

nytt. Låga realräntor samt en gradvist förbättrad

arbetsmarknad bör öka efterfrågan på nya bostäder

nästa år. Under åren 1997 och 1998 beräknas också

låga räntor och ökad privat konsumtion medföra en viss

uppgång av byggandet av kommersiella lokaler och

kontorslokaler. Till följd av förseningar och

inskränkningar av vissa av de stora

infrastrukturprojekten beräknas myndigheternas bygg-

investeringar fram till 1998 bli betydligt lägre än vad

som tidigare angivits. År 1997 erhålls skattereduktion

för reparation av och ombyggnad av bostäder vilket

tillfälligt drar upp underhållsvolymerna.

6 ARBETSMARKNAD

Efter en successiv förbättring under perioden 1994-1995

försvagades arbetsmarknadsläget under 1996. Antalet

sysselsatta minskade under loppet av året med ca 20 000

personer. Den öppna arbetslösheten steg samtidigt från

knappt 8 % till ca 8,5 % av arbetskraften. Ökningen av

arbetslösheten dämpades av att antalet personer i

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder

ökade med knappt 10 000 år 1996, mätt som

årsgenomsnitt. Under de första månaderna i år har

arbetsmarknadsläget försvagats ytterligare och det finns

ännu inga tydliga tecken på förbättring. Produktionen

bedöms dock stiga under året vilket väntas resultera i

ökad sysselsättning under andra halvåret.

Sysselsättningen fortsätter sedan att öka under 1998.

Den öppna arbetslösheten beräknas falla från 8,1 %

1996 till 7,1 % 1998. Minskningen av antalet arbetslösa

beror framför allt på satsningar inom

arbetsmarknadspolitiken och ett ökat antal reguljära

utbildningsplatser. Summan av öppet arbetslösa och

personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

åtgärder faller från 12,6 % 1996 till 11,8 % 1998.

TABELL 6.1 ARBETSMARKNAD

Årlig procentuell förändring

1995

1996

1997

199

8

BNP, producentpris

4,2

1,1

2,2

2,4

Produktivitet

2,0

1,0

2,7

1,6

Antal arbetade timmar

2,0

0,1

-0,5

0,7

Medelarbetstid

0,5

0,7

0,2

0,0

Antal sysselsatta

1,5

-0,6

-0,7

0,7

Arbetskraft

1,2

-0,2

-0,9

-

0,2

Öppen arbetslöshet 1

7,7

8,1

7,9

7,1

Personer i

konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska

åtgärder1

4,4

4,5

4,7

4,7

1 Procent av arbetskraften, nivå.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

Sysselsättningen föll mellan 1990 och 1995 med knappt

500 000 personer. Sysselsättningsnedgången

motsvarades inte av en lika kraftig

produktionsminskning eftersom produktiviteten steg

mycket snabbt dessa år. En hög produktivitetstillväxt

leder på kort sikt till en svag sysselsättningsutveckling

medan det på lite längre sikt ökar förutsättningarna för

en god tillväxt i ekonomin och hög standard och ökad

välfärd. Produktiviteten steg under perioden 1990-1995

med drygt 2 % per år i genomsnitt, vilket var betydligt

högre än den genomsnittliga produktivitetstillväxten

under 1980-talet. Utöver de omfattande rationaliseringar

som genomfördes under perioden, i synnerhet inom

industrin, finns flera troliga förklaringar till den starka

produktivitetstillväxten. Personalomsättningen sjönk

efter 1990, vilket bl.a. ledde till minskade kostnader för

administration och upplärning m.m. Sjukfrånvaron har

också minskat under 1990-talet. En minskad

sjukfrånvaro gör att arbetsstyrkan bättre anpassas till

produktionen och situationer med för många eller för få

arbetare undviks. Företagens behov av att hålla ett

överskott av anställda, för att klara produktionen även

vid sjukfrånvaro, minskar därmed.

Under de närmaste åren antas produktiviteten

fortsätta att stiga i snabb takt. Visserligen är det inte

sannolikt att sjukfrånvaron och personalomsättningen

fortsätter att minska i samma takt som under de senaste

åren men däremot är det troligt att rationaliseringarna

inom näringslivet fortsätter. Rationaliseringstrycket har

också ökat på grund av de förhållandevis höga

löneökningarna under 1996. Åren 1996-1998 antas den

totala produktiviteten stiga med i genomsnitt drygt

1,5 % per år, vilket är lägre än i början på 1990-talet

men högre än på 1980-talet. Produktivitetstillväxten

varierar dock relativt kraftigt mellan åren. I början av

1996 mattades aktiviteten i ekonomin tillfälligt av, vilket

ledde till en viss överkapacitet med lägre produktivitet

som följd. Under 1997 ökar produktionen på nytt vilket

inte förutsätts resultera i ökad sysselsättning förrän

under andra halvåret. Tillväxten väntas också bli hög

inom näringar med hög produktivitetsnivå, främst bas-

och elektroindustrin. Därmed stiger den genomsnittliga

produktiviteten markant. Under 1998 blir ökningen mer

måttlig.

Medelarbetstiden har, liksom produktiviteten, stigit

kraftigt under hela 1990-talet. Även en ökning av

medelarbetstiden leder på kort sikt till en svagare

sysselsättningsutveckling medan den på längre sikt

förbättrar förutsättningen för hög produktivitet och

därmed hög standard och tryggad välfärd.

Huvudorsaken till att medelarbetstiden ökat är att

sjukfrånvaron har minskat. Den lägre sjukfrånvaron

torde i sin tur bero på de regeländringar som

genomförts i sjukförsäkringssystemet och det sämre

arbetsmarknadsläget. Frånvaron på grund av vård av

barn har också minskat sedan början på 1990-talet.

Detta hänger samman med att antalet nyfödda har

minskat under de senaste åren. En annan faktor som har

bidragit till den stigande medelarbetstiden är att andelen

egna företagare ökat. Denna grupp har en högre

genomsnittlig arbetstid än de anställda. Övertidsuttaget

varierar med konjunkturen och steg således under 1994

och 1995. Övertidsuttaget har dock en relativt

begränsad effekt på medelarbetstiden.

Hur medelarbetstiden kommer att utvecklas

framöver är svårt att bedöma. De flesta faktorer talar

dock för att ökningen av medelarbetstiden dämpas.

Sjukfrånvaron kan visserligen fortsätta att minska något

under innevarande år till följd av förlängningen av

arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen. Effekten torde

dock bli relativt begränsad med tanke på att

sjukfrånvaron nu ligger på en historiskt sett låg nivå.

Inom vissa sektorer förekommer också arbetstidsdelning

och övergång mot mer konjunktur-anpassad arbetstid på

lokal nivå, vilket kan bidra till att arbetstiden sjunker.

Sysselsättningen föll markant i början av 1996 men

planade sedan ut under det andra halvåret. Under

inledningen av 1997 har emellertid sysselsättningen vänt

nedåt igen. Det finns inte heller några tydliga tecken på

en uppgång under den närmaste framtiden. Antalet

nyanmälda lediga platser ligger fortfarande på en låg

nivå och enligt den senaste konjunkturbarometern

räknar inte företagen med att öka antalet anställda.

Produktionen bedöms dock stiga relativt snabbt under

innevarande år vilket antas resultera i en ökad

efterfrågan på arbetskraft under andra halvåret. Trots

detta minskar antalet sysselsatta med ca 30 000

personer, mätt som årsgenomsnitt. Under 1998 väntas

såväl produktionen som efterfrågan på arbetskraft

fortsätta att stiga. Det innebär att den genomsnittliga

sysselsättningen år 1998 ligger på ungefär samma nivå

som år 1996. I vissa sektorer stiger dock

sysselsättningsnivån under perioden medan den faller

inom andra. Inom industrin ökar antalet sysselsatta med

ca 3 000 personer. I byggsektorn antas produktionen

och därmed efterfrågan på arbetskraft förbli svag under

1997 för att sedan stiga kraftigt 1998 i samband med att

bostadsinvesteringarna vänder uppåt från en mycket låg

nivå. Sett över hela perioden ökar sysselsättningen i

byggsektorn med 2 000 personer. I takt med att den

privata konsumtionen stiger väntas sysselsättningen

inom de konsumtionsinriktade delarna av tjänstesektorn

att öka. Även inom de industrirelaterade delarna av

tjänstesektorn väntas sysselsättningen stiga till följd av

den relativt kraftiga produktionsökningen inom

industrin. Inom kommunala myndigheter fortsätter

sysselsättningsminskningen under 1997. Ökade

statsbidrag till kommunsektorn 1998 innebär att

konsumtionen och även sysselsättningen kan hållas

oförändrad i sektorn som helhet detta år.

TABELL 6.2 SYSSELSÄTTNING

I OLIKA BRANSCHER

Tusental

personer

Förändring från

 föregående år

1995

199

5

199

6

199

7

19

98

Jord och skogsbruk

124

-11

-9

-3

-1

Industri

803

41

7

-7

10

Byggnadsverksamh

et

230

6

-5

-4

6

Privata tjänster

1 541

29

7

-1

14

Kommunala

myndigheter

1 094

-1

-24

-12

0

Statliga

myndigheter

193

-3

0

-2

-1

Totalt

3 986

59

-23

-29

28

Arbetskraft, totalt

4 319

53

-9

-37

-

10

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

I vilken mån arbetslösheten minskar vid en viss

sysselsättningsutveckling beror på utvecklingen av

arbetskraftsutbudet. Under 1996 minskade utbudet

samtidigt som sysselsättningen föll, vilket begränsade

ökningen av arbetslösheten. Förändringar i

arbetsmarknads- och utbildningspolitiken påverkar i hög

grad utvecklingen av arbetskraftsutbudet. Utöver de

åtgärder som redan är beslutade tillkommer nu flera nya

förslag inom båda områdena. Inom

arbetsmarknadspolitiken föreslås bland annat tillfällig

avgångsersättning för äldre arbetslösa och resursarbete.

Resursarbete innebär att arbetsgivare inom offentliga

verksamhet får ta emot en långtidsarbetslös som, med

ersättning motsvarande a-kassa, utför kvalitetshöjande

arbete under en begränsad tidsperiod. Dessa kommer

inte att registreras som sysselsatta utan som varande i

åtgärd utanför arbetskraften. Inom utbildningspolitiken

föreslås utökad kvalificerad yrkesutbildning från och

med hösten 1998 samt en utökning av tidigare beslutad

utbildningssatsning. Tillsammans med de redan

beslutade satsningarna på reguljär utbildning innebär

detta att det år 1998 tillförs medel för ca 23 000 extra

platser inom den högre utbildningen och ca 118 000

extra platser inom vuxenutbildningen, mätt som

årsgenomsnitt. Alla ovanstående åtgärder reducerar

arbetskraftsutbudet under prognosperioden. På grund av

olika typer av undanträngningseffekter kommer dock

sannolikt utbildningssatsningen inte att få fullt

genomslag på den öppna arbetslösheten. Övriga

arbetsmarknadspolitiska åtgärder ligger sammantaget på

ungefär samma nivå som år 1996. Det sker dock en

omfördelning från åtgärder i arbetskraften till åtgärder

utanför arbetskraften, vilket innebär att

arbetskraftsutbudet sänks. Sammantaget beräknas

arbetskraftsutbudet 1997 minska mer än vad

sysselsättningen gör vilket innebär att den öppna

arbetslösheten faller. Under 1998 fortsätter

arbetskraftsutbudet att minska trots att sysselsättningen

då stiger.

TABELL 6.3 KONJUNKTURBEROENDE

ARBETSMARKNADSPOLITISKA ÅTGÄRDER

Tusental personer

1995

1996

1997

199

8

Totalt

189

196

202

20

2

I arbetskraften

59

41

26

24

Beredskapsarbete

14

8

Rekryteringsstöd

20

12

Utbildningsvikariat

11

10

Starta-eget-bidrag

10

10

Övrigt1

4

0

Utanför arbetskraften

129

155

176

17

8

Arbetsmarknadsutbildning

55

46

Arbetslivsutveckling

41

52

Kommunavtal/Ungdomsprakt

ik

20

13

Datortek

2

12

Arbetsplatsintroduktion

11

32

1 I posten övrigt ingår ungdomsintroduktion och invandrarpraktik.

Anm.: För åren 1997 och 1998 ingår även offentligt tillfälligt arbete

och personer i resursarbete i begreppet konjunkturoberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Dessa är per definition utanför

arbetskraften. Däremot ingår inte åtgärderna jobbsökaraktivitet,

företagsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering.

Källor: Arbetsmarknadsstyrelsen och Finansdepartementet.

Trots den relativt svaga sysselsättningsutvecklingen

faller därmed den öppna arbetslösheten relativt kraftigt,

från 8,1 % av arbetskraften 1996 till 7,1 % 1998. Det

motsvarar ca 45 000 personer. Summan av öppet

arbetslösa och personer i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder faller från 12,6 % av

arbetskraften 1996 till 11,8 % 1998. Nivån år 1998 är

0,7 procentenheter högre än vad som antogs i

budgetpropositionen. Den främsta orsaken till detta är

att efterfrågan på arbetskraft väntas utvecklas betydligt

svagare än vad som bedömdes då.

Prognosen över sysselsättning och arbetslöshet är i

flera avseenden osäker. För det första är det mycket

svårt att bedöma i vilken mån näringslivet har möjlighet

att fortsätta att rationalisera. Det finns i dagsläget inga

tydliga tecken på en ökad efterfrågan på arbetskraft trots

att flera faktorer talar för en relativt stark

produktionstillväxt. Håller denna utveckling i sig under

resten av året finns det en risk för att sysselsättningen

utvecklas svagare än vad som bedöms i prognosen. För

det andra är det svårt att avgöra effekterna på utbudet

och den öppna arbetslösheten av de nu föreslagna

åtgärderna. Antalet åtgärder är mycket omfattande både

inom arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken.

Visar det sig svårt att genomföra vissa åtgärder eller få

till stånd alla utbildningsplatser, till följd av t.ex.

lärarbrist, finns det risk för att arbetslösheten blir högre

än vad som antas i prognosen. Dessutom är det svårt att

avgöra i vilken utsträckning arbetsmarknadspolitiska

åtgärder tränger undan ordinarie sysselsättning.

7 LÖNER

Den genomsnittliga timlönen i ekonomin steg från 1995

till 1996 med drygt 6 % enligt Statistiska centralbyrån.

Avtalen gav löneökningar på 4,4 % och löneglidningen

beräknas därmed till drygt 1,5 %. Det är en betydligt

högre löneökningstakt än under föregående år då

lönerna steg med 3,4 %. Det är dock delvis en effekt av

avtalens konstruktion. De avtalade löneökningarna

började nämligen gälla senare år 1995 än år 1996, vilket

resulterade i en särskilt hög ökning av genomsnittslönen

från 1995 till 1996 . Från 1994 till 1997 beräknas den

årliga löneökningen till 4,7 % vilket också är

anmärkningsvärt högt, sett i ljuset av det svaga

arbetsmarknadsläget. Som jämförelse kan nämnas att

timlönerna i tillverkningsindustrin i OECD 14 beräknas

öka med i genomsnitt 3,3 % per år. De kraftigaste

löneökningarna 1996 noteras inom industrin där

ökningstakten översteg de avtal som slutits inom

branschen med flera procentenheter. Inom övriga

sektorer var löneglidningstakten lägre. Under

innevarande år beräknas lönerna stiga med 4,7 % varav

avtalen står för 3,7 procentenheter och löneglidningen

för 1,0 procentenheter. Avtalsförhandlingarna 1998

torde kunna resultera i att löneökningstakten dämpas

ytterligare. För detta talar bl.a. att inflationsförvänt-

ningarna sjunkit, att vinstmarginalerna faller samt en

ökad medvetenhet bland arbetsmarknadens parter om

vikten av lönemoderation. Därtill bedöms

arbetsmarknadsläget vara fortsatt svagt.

Löneökningarna antas därmed avta till 3,5 % år 1998.

De centrala avtalsförhandlingarna beräknas ha gett

löneökningar för industrin på 3,7 % år 1996. Därtill

uppgick löneglidning till knappt 4 %. Det är dock

sannolikt att en del av den uppmätta löneglidningen kan

förklaras av att flera företag sköt fram tidpunkten för

när avtalen skulle börja gälla från 1995 till 1996

samtidigt som övriga avtalsrevisioner troligtvis skedde

tidigare under 1996 än vad som var överenskommet vid

förhandlingarna. Detta innebär att de avtal som

registreras i beräkningarna är för höga 1995 och för

låga 1996. Löneglidningen har i så fall ett jämnare

förlopp än vad som redovisas i tabell 7.1. Bortsett från

dessa tekniska faktorer måste löneglidningstakten ändå

betraktas som förhållandevis hög. En förklaring till

detta kan vara att de senaste årens ökning av

vinstmarginalerna, framför allt inom exportindustrin, nu

kommer löntagarna till del. Mot bakgrund av den

kronförstärkning som skett sedan mitten av 1995

bedöms dock vinstläget inom industrin sjunka något.

Löneglidningstakten inom denna sektor torde därmed

dämpas. Dessutom har inflationsförväntningarna

successivt fallit samtidigt som sysselsättningen inom

industrin har minskat. Löneglidningstakten antas

därmed falla till 2 % år 1997.

TABELL 7.1 TIMLÖNER

Årlig procentuell förändring

1995

1996

1997

1998

Industri

4,7

7,5

5,1

Avtal

3,0

3,7

3,1

Löneglidning

1,7

3,8

2,0

Byggnadsindustri

4,3

3,5

3,6

Avtal

2,3

2,6

3,1

Löneglidning

2,0

0,9

0,5

Privata tjänster

3,6

5,6

4,7

Avtal

2,5

4,6

3,7

Löneglidning

1,1

1,0

1,0

Statliga myndigheter

2,5

6,6

4,0

Avtal

1,0

5,0

3,5

Löneglidning

1,5

1,6

0,5

Kommunala

myndigheter

1,5

5,9

5,2

Avtal

0,9

5,3

4,7

Löneglidning

0,8

0,6

0,5

Totalt

3,3

6,1

4,7

3,5

Avtal

2,1

4,4

3,7

Löneglidning

1,2

1,6

1,0

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

Arbetsmarknadsläge och lönsamhet förefaller i

begränsad omfattning ha påverkat lönekraven vid den

förra avtalsrörelsen. Trots ett finansiellt underskott och

minskad sysselsättning i kommunsektorn blev avtalen

för åren 1995-1997 ca 1 procentenhet högre i denna

sektor än i industrin, där sysselsättningen steg och

lönsamheten var god. Löneglidningen blev å andra

sidan relativt svag inom kommunsektorn 1995 och 1996

vilket sannolikt är en effekt av de höga avtalen, även

om löneglidningen historiskt sett är lägre inom denna

sektor. Lönerna inom byggnadssektorn uppvisar tecken

på hög känslighet för förändringar av arbetslösheten

medan däremot nivån på arbetslösheten verkar ha

mindre betydelse. I början av 1996 föll arbetslösheten

något vilket kan vara en förklaring till att

löneglidningstakten var relativt hög, ca 2 %, under

första halvåret 1996, trots att arbetslösheten fortfarande

låg kvar på en extremt hög nivå, ca 30 % . Under andra

halvåret steg arbetslösheten på nytt samtidigt som

löneglidningstakten avtog till strax under 0 %.

Att avtalen blev höga vid förra avtalsrörelsen kan

delvis bero på att inflationsförväntningarna vid

tidpunkten för avtalsförhandlingarna var förhållandevis

höga och senare visade sig vara en överskattning, vilket

tyder på att lönebildningen inte hade anpassats fullt ut

till en låginflationsekonomi. Det fick också till följd att

reallönerna steg kraftigt 1996 för första gången under

1990-talet. Reallöneökningarna motsvarades inte av en

lika hög produktivitetstillväxt, vilket innebär att

företagens lönsamhet försämrades. Försämrad

lönsamhet kan endast i begränsad omfattning

kompenseras via höjda priser då penningpolitiken

anpassas för att uppnå inflationsmålet. Istället drivs

rationaliseringar fram vilket dämpar

sysselsättningsutvecklingen.

Det finns flera faktorer som talar för att

avtalsförhandlingarna 1998 ger ett ur

sysselsättningssynvinkel bättre utfall än de som slöts

1995. Inflationsförväntningarna är betydligt lägre.

Arbetslösheten har under flera år legat på en mycket

hög nivå. Företagens vinstläge har också försämrats

sedan 1995, bl.a. som en följd av inträffade

löneökningar och apprecieringen av kronan. Vissa avtal

löpte ut redan vid årskiftet 1996/1997. De

löneförhandlingar som är klara för dessa branscher

resulterade i lägre avtalade löneökningar än vid

föregående förhandlingar. Det kan ses som en

indikation på att lönekraven även inom andra branscher

kan komma att bli lägre än vid föregående

avtalsförhandlingar. Det finns dock faktorer som talar

för att lönekraven kan komma att vara fortsatt höga

framöver. Trots höga nominella löneökningar under

1996 och 1997 ökar exempelvis inte hushållens köpkraft

nämnvärt, till följd av höjda skatter och sänkta

transfereringar från den offentliga sektorn. Dessutom

verkar förhandlingssystemet vara känsligt för de

kortsiktiga makroekonomiska förutsättningarna vid de

kritiska tidpunkter då avtalen sluts. Har sysselsättningen

börjat öka och arbetslösheten falla när

avtalsförhandlingarna sker skulle det kunna öka

lönetrycket. Sammantaget väger dock de faktorer som

talar för lägre avtal sannolikt tyngst. I prognosen antas

lönerna öka med i genomsnitt 3,5 % år 1998, vilket

innebär en reallöneökning på 1,8 %.

Löneökningarna år 1995 och 1996 låg över den s.k.

Edinnormen på 3,5 %, som definierats som en årlig

ökning av arbetskraftskostnaden i takt med övriga

europeiska länder. I en utvärdering av den senaste

avtalsrörelsen gör den s.k. Edin-gruppen, som

etablerade normen, bedömningen att

arbetskraftskostnaderna för åren 1995-1997 kommer att

stiga med ca 1,5 % mer per år än genomsnittet i övriga

europeiska OECD-länder . Det kompenseras inte fullt

ut av en högre produktivitetstillväxt i Sverige vilket

innebär att konkurrenskraften försämras under

perioden. Därmed dämpas sysselsättningsutvecklingen

via dels ett ökat rationaliseringstryck, dels en svagare

efterfrågan till följd av högre priser på svenska

exportvaror. De ökade arbetskraftskostnaderna har dock

inte till fullo slagit igenom i höjda priser vilket än så

länge begränsat effekten på efterfrågan. Företagen har

kunnat anpassa prisutvecklingen bl.a. genom att sänka

vinstmarginalerna, som var mycket höga i början av

1995. Vinstmarginalerna kan dock inte fortsätta att falla

i samma takt som under de senaste åren utan att det

hämmar den framtida tillväxten och ökar

rationaliseringstrycket ytterligare.

Arbetsmarknadens parter fick i samband med

vårpropositionen förra året i uppdrag av regeringen att

den 31 mars i år gemensamt formulera nödvändiga

förändringar av förhandlings- och lönebildningssystemet

för att säkerställa en bättre fungerande lönebildning.

Inom industrisektorn har diskussionerna resulterat i ett

samarbetsavtal om en förhandlingsordning för de

framtida avtalsförhandlingarna. Även inom andra

avtalsområden har vissa initiativ tagits till liknande

samarbetsavtal. Från samtliga centralorganisationer på

såväl arbetsgivarsidan som arbetstagarsidan har

synpunkter på den framtida lönebildningen inkommit

men uppdraget har ännu inte lett till någon enighet i

lönebildningsfrågan. De synpunkter som framförts tyder

dock på att det finns en ökad insikt om

löneutvecklingens betydelse för arbetslösheten,

sysselsättningen och tillväxten i ekonomin. Det kan i

framtiden leda till löneökningarna som ligger mer i linje

med löneökningarna i omvärlden.

8 INFLATION

Inflationstrycket i Sverige är för närvarande mycket

lågt. De senaste fem månaderna har

konsumentprisindex (KPI) legat på en lägre nivå än

under motsvarande period året innan. Den senaste

noteringen (februari) visar en inflationstakt på -0,4 %.

Nettoprisindex (NPI), vilket anger

konsumentprisutvecklingen exklusive indirekta skatter

och subventioner, hade samtidigt fallit med hela 1,7 %

under de senaste 12 månaderna. Fallen i KPI och NPI

bör dock särskiljas från den ur samhällsekonomisk

synvinkel skadliga deflation som kännetecknas av

fallande tillgångspriser. Tillgångspriserna stiger för

närvarande och den mycket låga uppmätta inflationen är

till stor del en effekt av den kraftiga kronförstärkningen

under 1996 samt de sjunkande räntorna, vilka har

resulterat i betydande sänkningar av importpriser

respektive boendekostnader för egnahemsägare. Detta

illusteras av att inflationen enligt det nyligen lanserade

EU-harmoniserade indexet för konsumentpriser

(HIKP), som inte omfattar räntekostnader för

egnahemsägare, uppgick till 1,1 % i februari 1997.

Förutom räntefallet och kronförstärkningen förklaras

den låga registrerade inflationstakten även av att

inflationsbenägenheten i ekonomin har fallit betydligt.

Dessa faktorer antas även vara av stor betydelse för den

framtida inflationsutvecklingen.

Sedan oktober har den importvägda växelkursen

försvagats med drygt 5 %. Detta bedöms resultera i en

successiv höjning av importpriserna under 1997. Under

de närmaste två åren antas däremot kronan förstärkas,

vilket väntas leda till oförändrade importpriser under

1998. Importprishöjningarna under de senaste

månaderna förefaller dock hittills inte ha påverkat

konsumentpriserna nämnvärt. Det kan finnas flera

orsaker till detta. Terminsäkrade växelkurser i samband

med import är en möjlig förklaring. En annan är att

lagren inom detaljhandeln är stora, varvid

importprisökningar påverkar prisnivån med en

betydande fördröjning. Konjunkturinstitutets

tjänstebarometer ger ett visst stöd åt ett sådant

resonemang. En tredje och kanske viktigare orsak är att

inflationsbenägenheten fallit som en följd av dels ökad

konkurrens, dels svårigheter att övervältra

kostnadsökningar på konsumenterna när den inhemska

efterfrågan är svag och inflationen låg. Högre

importpriser beräknas till en del absorberas av lägre

marginaler inom handeln, vilket begränsar genomslaget

på inflationen.

Räntorna har sedan årsskiftet vänt uppåt, delvis som

en följd av kronförsvagningen. Givet en relativt

oförändrad räntenivå framöver medför ändå det kraftiga

räntefallet under 1996 fortsatt sänkta räntekostnader i

och med att ca 80 % av hushållens bostadslån utgörs av

bundna lån. Dessa kommer under de närmaste åren att

successivt omsättas och då sannolikt till en lägre ränta

än tidigare. Lägre räntekostnader bedöms således

fortsätta att dra ned konsumentprisindex under 1997.

Däremot väntas denna effekt avta betydligt under 1998.

I dagsläget bedöms riskerna för ett kraftigt ökat

inhemskt genererat inflationstryck som små. Efter en

viss avmattning under 1996 beräknas visserligen den

privata konsumtionen växa i en något snabbare takt.

Ökningen begränsas dock till 2 % per år 1997 och

1998, vilket bedöms vara förenligt med en fortsatt låg

inflation. Samtidigt medför de omfattande

produktivitetshöjande investeringar som företagits under

1995 och 1996, i kombination med det pressade

arbetsmarknadsläget, att risken för en kostnadsdriven

inflationsökning bedöms vara fortsatt liten.

Framtida inflationstryck beror även på vad olika

marknadsaktörer tror om inflationen framöver, i och

med att dessa förväntningar bl.a. påverkar

lönebildningen samt andra typer av kontrakt och avtal. I

takt med att konsumentprisindex föll under 1996 sänktes

också inflationsförväntningarna successivt. Hushållens

liksom industri- och tjänsteföretagens

inflationsförväntningar på ett års sikt har fallit

ytterligare något enligt de senaste undersökningarna av

hushållens inköpsplaner och enligt Konjunkturinstitutets

industri- och tjänstebarometrar. Bland aktörerna på

arbets-, varu- och penningmarknaden, som undersöks

av Prospera och Aragon, är inflationsförväntningarna i

stort sett oförändrade över samtliga tidshorisonter enligt

februarienkäterna. Aktörerna bedömer att Riksbanken

klarar inflationsmålet under de närmaste fem åren.

Ovanstående faktorer är viktiga för att bedöma

inflationsutvecklingen under de närmaste två åren. På

längre sikt är det huvudsakligen utvecklingen av

löneökningstakten minus trendmässig

produktivitetsökning som bestämmer inflationstakten.

Utifrån ett sådant långsiktigt inflationssamband innebär

en penningpolitik som utgår från ett prisstabilitetsmål en

restriktion på förhållandet mellan löneökningar och

produktivitetsökningar. Höga löneökningstakter tvingar

fram arbetskraftsrationaliseringar och

produktivitetsökningar. Effekterna av en lönesättning i

otakt med den i våra konkurrentländer har med

nuvarande penningpolitiska mål sålunda övergått från att

vara inflationsdrivande till att bli

sysselsättningsdämpande. Nuvarande ekonomiska

situation med hög arbetslöshet samtidigt som KPI faller

kan ses som en kortsiktig avvikelse från det långsiktiga

sambandet på grund av svårigheter att, ur

penningpolitiskt hänseende, korrekt bedöma framtida

inflationsutveckling.

Den sammantagna bedömningen avseende 1997 är

att inflationen ökar under loppet av året till följd av

höjda indirekta skatter och högre importpriser.

Genomslaget från högre importpriser på inflationen

antas dock bli relativt måttligt till följd av en lägre

inflationsbenägenhet i ekonomin. Lägre räntekost-nader

för egnahemsägare beräknas ha en fortsatt neddragande

effekt även under resten av 1997. Ränteeffekten under

året beräknas dessutom bli något

TABELL 8.1 KONSUMENTPRISER

Årlig procentuell förändring

1995

1996

1997

1998

KPI, årsgenomsnitt

2,9

0,7

0,6

1,7

KPI, dec.-dec.

2,6

-0,2

1,8

1,5

Basbelopp

35

700

36

200

36

300

36

300

NPI, årsgenomsnitt

1,6

-0,3

-1,6

-0,4

NPI, dec.-dec.

1,0

-1,3

-0,8

0,1

IPI, privat

konsumtion

2,4

1,2

2,1

2,2

HIKP1, årsgenomsnitt

-

0,8

1,9

2,1

HIKP1, dec.-dec.

-

0,5

2,9

1,5

KPI , OECD

2,4

2,2

2,2

2,3

1 Harmoniserat index för konsumentpriser.

Anm.: Vid beräkning av basbeloppen 1995-1997 har en avräkning

gjorts på 40% av uppräkningsfaktorn och 1998 har en avräkning

gjorts på 20%. Vid framräkning av prisökningstalen har ett tillägg

gjorts för skillnaden mellan december månads långtids- och

korttidsindex, i enlighet med Statistiska centralbyråns principer för

inflationsberäkning.

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

större än i tidigare beräkningar beroende på att

hushållen i viss utsträckning antas ha förtidsinlöst sina

bundna bostadslån. En hög produktivitetstillväxt i

näringslivet i kombination med en balanserad

konsumtionsökning bedöms leda till ett lågt inhemskt

inflationstryck. Inflationen beräknas sålunda komma att

vara lägre än 1 % under första halvåret 1997. I juli

väntas höjda energiskatter på bränsle och el samt höjd

tobaksskatt dra upp inflationen. Tobaksskatten höjdes

även i januari då också investeringsbidraget till

nybyggnation av bostäder slopades. Totalt beräknas

höjda indirekta skatter under 1997 ge ett bidrag till KPI

motsvarande nästan 1 procentenhet. Sammantaget

bedöms KPI öka med 1,8 % under loppet av

innevarande år. Den låga inflationen i början av året

innebär dock att årsgenomsnittet beräknas bli så lågt

som 0,6 %. NPI beräknas under loppet av året minska

med 0,8 %. Prisökningstakten enligt NPI har varit lägre

än enligt KPI under perioden 1994-1996 på grund av

höjda indirekta skatter och minskade subventioner. Av

samma orsaker beräknas differensen öka under 1997

och då framför allt till följd av en snabbare minskning

av räntesubventioner.

I januari 1998 höjs vissa punktskatter utifrån

prisutvecklingen mellan 1996 och 1997 samtidigt som

ROT-avdraget försvinner. Inflationsbidraget från

indirekta skatter och subventioner beräknas dock bli

betydligt lägre än under 1997. Effekten av lägre

räntekostnader för egnahemsägare beräknas avta under

1998 och boendekostnaderna totalt sett öka. Kronans

förväntade appreciering under senare delen av 1997 och

under 1998 medför däremot att inflationstrycket från

importpriserna försvinner. Den sammantagna effekten

beräknas ge en inflationstakt under första halvåret 1998

i underkant av 2 %. När sedan tolvmånaderseffekten av

tobaks- och energi-skattehöjningarna från juli 1997

faller ur i juli 1998 innebär det att inflationstakten

skiftar nedåt med ca ½ procentenhet. Genomsnittet för

1998 beräknas bli 1,7 %. Inflationen enligt NPI

beräknas vara fortsatt negativ under nästan hela 1998

men stiga över noll mot slutet av året.

I mars presenterades för första gången utfall enligt det

harmoniserade index för konsumentpriser, HIKP, som

bl.a. ska användas för uppföljningen av

konvergenskriteriet avseende prisstabilitet. Den stora

skillnaden jämfört med KPI är att egnahemsposten inte

ingår i HIKP. Dessutom exkluderas större delen av

hälso- och sjukvårdsposten. Inflationen mätt som HIKP

var i februari 1997 1,5 procentenheter högre än utfallet

enligt KPI och uppgick till 1,1 %. Under 1997 kommer

HIKP fortsätta att visa en högre inflationstakt än KPI

beroende på antagandet om fortsatt fallande

räntekostnader för egnahemsägare. Inflationen enligt

HIKP beräknas uppgå till 2,9 % under loppet av 1997

och 1,5 % under loppet av 1998.

9 HUSHÅLLENS EKONOMI OCH

PRIVAT KONSUMTION

Hushållens realt disponibla inkomster sjönk något under

1995 och 1996 medan den privata konsumtionen steg.

Sparkvoten har därmed gått ned från ca 8 % 1994 till ca

5,5 % 1996. Även för de närmaste två åren väntas

konsumtionen öka snabbare än inkomsterna vilket

reducerar sparkvoten ytterligare.

9.1 Hushållens inkomster

Hushållens realinkomster stagnerade 1996, vilket var en

svagare utveckling än vad som beräknades i

budgetpropositionen. Reallöneökningen före skatt var

visserligen den högsta på över 20 år men

företagarinkomsterna minskade samtidigt som nettot av

räntor och utdelningar förbättrades mindre än väntat.

Transfereringarna från den offentliga sektorn sjönk mer

än beräknat, delvis beroende på oväntat låga utgifter för

sjuk- och föräldraförsäkringen.

Konsolideringen av de offentliga finanserna fortsätter

att hämma hushållens inkomstutveckling de närmaste

två åren. En relativt stark utveckling av

löneinkomsterna och en förbättring av hushållens

räntenetto leder dock till att de realt disponibla

inkomsterna beräknas stiga med 0,4 % 1997 och med

1,3 % 1998. För 1997 stiger löneinkomsterna till följd

av en fortsatt stark real timlöneutveckling, medan

sysselsättningen faller. Nästa år väntas sysselsättningen

ge ett positivt bidrag till inkomstökningen. Förbättringen

av hushållens nettoinkomster av räntor och utdelningar

är en följd av det fortsatt höga finansiella sparandet,

vilket innebär att hushållen ökar sina finansiella

tillgångar och reducerar skulden. Räntefallets effekt på

inkomsterna är på medellång sikt positiv. På kort sikt

kan emellertid en räntenedgång reducera hushållens

räntenetto genom

TABELL 9.1 HUSHÅLLENS DISPONIBLA INKOMSTER, KONSUMTION OCH SPARANDE

Miljarder kr

Löpande priser

Procentuell utveckling

 1991 års priser

Procentuellt bidrag till

realinkomstutvecklingen

1996

1995

1996

1997

1998

1995

1996

1997

1998

Lönesumma inkl. sjuklön

731,9

1,9

5,6

3,6

2,5

1,4

4,2

2,9

2,0

därav timlön före skatt

-0,2

5,4

4,0

1,8

-0,2

4,2

3,2

1,4

sysselsättning

2,2

0,2

-0,4

0,7

1,6

0,1

-0,3

0,6

Transfereringar från offentlig sektor

387,8

-2,1

-2,4

1,5

0,4

-0,9

-1,0

0,6

0,2

Pensioner

214,4

-0,4

1,0

0,1

-0,7

-0,1

0,2

0,0

-0,2

Sjukförsäkring m.m.

36,3

-5,8

-16,9

-2,0

2,9

-0,3

-0,8

-0,1

0,1

Arbetslöshetsbidrag m.m.

53,5

-8,3

-2,4

5,7

-2,9

-0,5

-0,1

0,3

-0,2

Övriga transfereringar

83,7

0,1

-3,4

-3,8

4,4

0,0

-0,3

0,3

0,4

Räntor och utdelningar, netto

-10,7

0,9

0,2

0,7

0,6

Övriga inkomster, netto

199,9

2,6

-3,2

-4,8

-0,9

0,5

-0,7

-1,0

-0,2

Direkta skatter och avgifter

373,3

6,6

7,3

7,0

3,0

-2,3

-2,8

-2,8

-1,3

Disponibel inkomst

935,6

-0,4

-0,1

0,4

1,3

Privat konsumtion

885,3

0,8

1,5

2,0

2,0

Sparande, nivå i % av disponibel

inkomst

Nettosparande (sparkvot)

6,9

5,4

3,8

3,2

Finansiellt sparande

8,8

7,1

5,3

4,2

Anm.: Lönesumma, inkomstöverföringar, räntenetto och skatter är deflaterade med

konsumentprisindex (KPI). Disponibel inkomst är deflaterat

med implicit prisindex för privat konsumtion (IPI). Skillnaden mellan KPI och

IPI påverkar posten övriga inkomster, netto .

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

att ränteinkomsterna på banktillgodo havanden sjunker

snabbare än ränteutgifterna på bostadslån.

Transfereringarna från offentliga sektorn stiger realt

något under prognosperioden, trots tillkommande

besparingar på bl.a. bostadsbidragen. Ersättningsnivån i

arbetslöshetsförsäkringen höjs den 1 oktober i år och i

övriga socialförsäkringar den 1 januari 1998. I år stiger

utbetalningar av arbetsmarknadsstöd också genom

förtidspensionering av arbetslösa. Antalet personer som

uppbär olika former av studiestöd ökar successivt under

de närmaste åren. Pensionerna, som svarar för över

hälften av transfereringarna, stagnerar i år och sjunker

nästa år i reala termer, trots att antalet pensionärer med

hög ATP ökar. Det är en följd av den låga

uppräkningen av basbeloppet, som styr pensionerna.

Uppräkningen av basbeloppet uppgick för åren 1995

t.o.m. 1997 till 60 % av inflationen. Nedgången i

inflationen under 1996 har medfört att det reala värdet

av basbeloppet ändå steg förra året och minskar

marginellt i år. Den fortsatt låga inflationen under 1997

medför att basbeloppet blir nominellt oförändrat 1998.

Det reala värdet av basbeloppet sjunker då i takt med att

konsumentpriserna stiger.

De direkta skatterna stiger bl.a. genom att de

allmänna egenavgifterna har höjts med 1 procentenhet i

år och höjs med ytterligare 1 procentenhet 1998.

Skatteuttaget ökar också till följd av att skiktgränserna i

skatteskalan räknas upp i betydligt lägre takt än

löneökningarna. Vidare finansieras den höjda

ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen delvis

genom ökade egenavgifter. I år stiger också

skattebetalningarna tillfälligt till följd av att hushållen

realiserade kursvinster på aktier i ovanligt stor

utsträckning under 1996. En bidragande orsak kan vara

att beskattningen på allemansfonder höjdes från 20 till

30 % till nyåret 1997. Värdeförändringar, såväl

realiserade som orealiserade, på aktier och fastigheter

påverkar inte hushållens disponibla inkomster, som de

definieras i nationalräkenskaperna. I den mån

värdeförändringar realiseras, genom försäljning av

tillgångar, reduceras den uppmätta disponibla inkomsten

eftersom realisationsvinster utlöser en skattebelastning.

9.2 Privat konsumtion

Den privata konsumtionen ökade med 1,5 % från 1995

till 1996. Efter en svag inledning tilltog den privata

konsumtionen under loppet av 1996. Den tveksamma

inledningen av förra året berodde sannolikt på den

osäkerhet som då rådde om konjunkturutvecklingen.

Därefter ljusnade emellertid utsikterna för svensk

ekonomi. Räntorna sjönk betydligt, de offentliga

finanserna förbättrades snabbare än väntat och det mesta

tydde på att avmattningen i den internationella

konjunkturen var tillfällig. I takt med att det

ekonomiska läget stabiliserades steg konsumtionen

medan sparandet sjönk. Förra årets uppgång av den

privata konsumtionen var större än vad som

förutspåddes i budgetpropositionen. Samtidigt sjönk de

realt disponibla inkomsterna med ett överraskande lågt

sparande som följd. Nettosparkvoten, dvs. sparandet

som andel av de disponibla inkomsterna, föll från 6,9 %

1995 till 5,4 % förra året.

Nedgången i sparandet förra året kan till stor del

förklaras av hushållens förbättrade

förmögenhetsställning. Det för svenska förhållanden

höga finansiella sparandet under 1990-talet har bl.a.

medfört ett ökat aktieinnehav. Om hushållens börsaktier

och fondinnehav ökade i värde i takt med uppgången på

Stockholm fondbörs förra året så skulle det innebära en

värdeökningen på ca 140 miljarder kr, vilket motsvarar

ca 15 % av 1996 års disponibla inkomster. Trots att det

uppmätta sparandet sjönk förra året ökade således

hushållens finansiella förmögenhet starkt. Hushållen har

därför kunnat realisera värdeökningen för att t.ex.

finansiera kapitalvaruinköp. Börsuppgången och det

höga sparandet de senaste åren har medfört att

hushållens finansiella nettoförmögenhet har ökat från att

1991 ha utgjort ca 40 % av den disponibla inkomsten

till ca 110 % 1996.

Värdet av hushållens reala tillgångarna steg måttligt

förra året på grund av det låga byggandet och att

priserna på småhus i riket som helhet endast ökade

svagt. Den totala förmögenheten, dvs. de finansiella och

reala tillgångarna sammantaget minus skulder,

motsvarade 250 % av den disponibla inkomsten, vilket

överensstämmer med 1989 års höga nivå. Förra årets

förmögenhetskvot är således en av de högsta

noteringarna under perioden 1970 -1996 (se diagram

9.1). Hushållen har, främst genom det höga finansiella

sparandet, kompenserat sig för den förmögenhetsförlust

som uppkom genom raset i fastighetspriserna under

inledningen av 1990-talet. Generellt sett bör hushållen

därmed ha anpassat sin skuldsättning och uppnått en

finansiell buffert som upplevs som tillräcklig för att

täcka eventuella framtida oväntade inkomstbortfall.

Hushållens förbättrade förmögenhetsställning talar

därför för ett lägre sparande och en tilltagande

konsumtion de närmaste åren.

Hushållens förväntningar om sin framtida

ekonomiska situation styr i stor utsträckning

konsumtionsbeteendet. Att konsumtionstillväxten under

andra halvåret 1996 kom till stånd trots den svaga

inkomstutvecklingen skulle således kunna förklaras av

att de låga inkomsterna var väntade av hushållen.

Konsumtionsnivån var därmed redan anpassad till dessa

förväntningar medan räntenedgången liksom

värdeökningen på börsen var oväntad och därför

orsakade en uppjustering av konsumtionen. SCB:s

undersökning beträffande hushållens inköpsplaner visar

också att det fanns en betydande osäkerhet avseende

förväntningarna om den egna ekonomin under den

senare delen av 1995, vilket indikerar att hushållen inte

blev helt överraskade av förra årets svaga inkomster.

Det bör understrykas att bilden av inkomstutvecklingen

är splittrad. Lönerna stiger trots en dämpad

sysselsättningsutveckling samtidigt som

transfereringarna till hushållen utvecklas svagt. Detta

medför att många hushåll, som t.ex. är drabbade av

arbetslöshet, har en ytterst svag inkomstutveckling och

därför endast ett mycket begränsat utrymme för

sparande. Hushåll med höga reallöneökningar har

däremot goda förutsättningar för konsumtion och

sparande.

Förra årets konsumtionsuppgång var oväntat stark

med hänsyn till att arbetslösheten steg och att hushållen

var fortsatt pessimistiska om utsikterna på

arbetsmarknaden. Enligt Hushållens inköpsplaner låg

andelen hushåll som trodde på en stigande arbetslöshet

stabilt kring 50 % under hela 1996. Det försämrade

läget på arbetsmarknaden är sannolikt en viktig orsak

till den svaga efterfrågan under 1990-talet, och den

kommer troligen att verka hämmande på konsumtionen

även framdeles. Arbetslösheten har dock legat på en

hög nivå en längre tid varför konsumtionen och

sparandet troligen är anpassade därefter.

Arbetslöshetens negativa inverkan på konsumtionen

minskar därför sannolikt så länge som

arbetsmarknadsläget inte förändras drastiskt. Detta

skulle kunna förklara varför efterfrågan steg under 1996

trots uppgången i arbetslösheten. Arbetslösheten

bedöms minska något i år och nästa år och därför

begränsas troligen effekterna på konsumtionen. Skulle

arbetslösheten däremot falla markant förstärks sannolikt

uppgången i hushållens efterfrågan i likhet med

utvecklingen i t.ex. Finland, Danmark, Norge och

Storbritannien som samtidigt med en minskande

arbetslöshet har haft en betydande tillväxt av den privata

konsumtionen.

Ränte- och prisutvecklingen det senaste året kan

stimulera efterfrågan framöver. De förhållandevis låga

räntorna underlättar finansieringen av kapitalvaruinköp,

och de kan även medföra stigande priser på småhus.

Den nominella räntenivåns stimulerande effekter på

konsumtionen motverkas dock av fortsatt höga

realräntor. Under 1996 sjönk priserna på vissa

kapitalvaror. Förväntningar om ytterligare prisfall kan

hålla tillbaka efterfrågan. När dessa upphör kan

konsumtionen komma att tillta.

Bakom förra årets totala konsumtionstillväxt på

1,5 % låg en hög efterfrågan av dagligvaror och

tilltagande inköp av kapitalvaror under loppet av året.

Den ökade efterfrågan under de tre senaste åren har

ändå inte kompenserat för raset i konsumtionen under

inledningen av 1990-talet. Till exempel ligger inköpen

av kapitalvaror fortfarande under 1987 års nivå. Det

innebär således en nio år lång stagnation i inköpen av

dessa varor, något som torde betyda att det finns ett

stort uppdämt behov att tillgodose. Efterfrågan av bilar

steg förra året och en stor del av den totala

konsumtionsuppgången under andra halvåret förklaras

av just bilinköpen. Enligt inregistreringsstatistiken var

efterfrågan fortsatt stark även under det första kvartalet

1997. Hushållens markant ökade efterfrågan av bilar

ger signaler om att en uppgradering av kapitalstocken

har inletts. Även månadsstatistiken över detaljhandeln

visar positiva siffror för sällanköpshandeln inledningsvis

i år.

Många faktorer talar således för en expansion av den

privata konsumtionen de närmaste åren. Hushållens

tilltro till den egna ekonomin har sannolikt stärkts under

1996 och inledningsvis i år främst som ett resultat av de

lägre räntorna och den förbättrade

förmögenhetsställningen. Framtidstron, och därmed

också konsumtionen, torde dessutom tillta ytterligare i

takt med uppgången i den inhemska och den

internationella konjunkturen. Den stigande efterfrågan

av kapitalvaror under förra årets senare del visar också

att en viss återhämtning av konsumtionen troligen redan

har inletts. Hushållen är emellertid alltjämt bekymrade

över arbetslösheten, vilket dämpar uppgången.

Sammanfattningsvis väntas uppgången från andra

halvåret 1996 hålla i sig med draghjälp av en tilltagande

aktivitet i ekonomin. Konsumtionen väntas därmed öka

med i genomsnitt 2,0 % i år (se diagram 9.2).

Uppgången sker genom att den tilltagande

konsumtionen av kapitalvaror håller i sig samtidigt som

trenden med stigande efterfrågan av tjänster fortgår.

Energikonsumtionen var hög förra året till följd av den

kalla vintern, vilket sannolikt slår tillbaka i år genom

minskad användning av energi. Svenskars turism ökade

markant förra året genom att apprecieringen av kronan

gjorde det billigare för svenskar att resa utomlands. Den

kraftiga ökningen av turistutgifterna förklaras även av

att den privata direktimporten av bilar och

gränshandeln, vilka var omfattande i fjol, bokförs som

turistutgifter i nationalräkenskaperna. Svenskars turism

beräknas fortsätta att stiga de närmaste åren, men

genom minskad gränshandel och avtagande egenimport

av bilar till följd av lägre inhemska priser, mattas

ökningen i turistutgifterna. Nästa år stärks

konsumtionsuppgången av en ökad sysselsättning men

den begränsas samtidigt av en fortsatt svag utveckling

av de realt disponibla inkomsterna.

Konsumtionstillväxten är beräknad till 2,0 % även

1998.

Prognoserna över konsumtionen och de disponibla

inkomsterna innebär att nedgången i nettosparkvoten

under de senaste två åren fortsätter (se diagram 9.3). En

stor del av den förväntade konsumtionsökningen utgörs

dock av olika typer av kapitalvaruinköp, som ur en

ekonomisk synvinkel är att jämställa med en

investering, dvs som en form av sparande. Detta

avspeglar sig emellertid ej i nationalräkenskapernas

definition av nettosparkvoten. Således kommer

sparandet i realiteten att vara högre än vad nedgången i

sparkvoten indikerar. Av diagram 9.3 framgår också att

trots att sparandet bedöms fortsätta att falla så är ändå

nästa års beräknade finansiella sparkvot historiskt sett

hög vilket utgör ett visst stöd för föreliggande prognos.

Det reala sparandet, som ingår i nettosparkvoten och

som till största delen utgörs av egnahemsbyggande,

väntas liksom tidigare under 1990-talet vara mycket lågt

även de närmaste åren.

10 BRUTTOINVESTERINGAR

Investeringsökningen halverades 1996 i samband med

att den exportledda konjunkturen försvagades. Inom den

exportinriktade delen av näringslivet minskade

utbyggnadsbehovet samtidigt som

investeringsvolymerna inom hemmamarknadssektorerna

dämpades av ett relativt lågt resursutnyttjande.

Bostadsbyggandet steg emellertid något förra året till

följd av att de temporära investeringsbidragen gav

upphov till tidigareläggning av bostadsprojekt. När

dessa bidrag i år faller bort minskar därför

bostadsproduktionen tillfälligt. Sammantaget avtar

tillväxttakten för de totala bruttoinvesteringarna i år

trots ett starkare konjunkturläge. Nivån på

industriinvesteringarna är så hög att redan oförändrade

volymer innebär en betydande kapacitetsutbyggnad. De

offentliga myndigheternas investeringar blir lägre än

tidigare angivet till följd av förseningar av de

avgiftsfinansierade infrastrukturprojekten. Låga räntor

och starkare efterfrågan från både hemma- och

exportmarknaden torde dock innebära en stigande

investeringsaktivitet inom övrigt näringsliv såväl i år

som nästa år. Nästa år beräknas också de låga räntorna,

en fallande vakansgrad samt en bättre

sysselsättningsutveckling resultera i en återhämtning av

bostadsinvesteringarna. Investeringarna i energisektorn

stiger också kraftigt. Regeringen föreslår avsättning av

ca 1,5 miljarder kronor per år från och med 1998 till ett

omställningsprogram i energisektorn. Sammantaget

beräknas de totala bruttoinvesteringarna stiga med

1,5 % 1997 och med 6 % 1998.

TABELL 10.1 BRUTTOINVESTERINGAR EFTER

NÄRINGSGREN

ÅRLIG PROCENTUELL

MILJARDER KR

VOLYMFÖRÄNDRING

1996

1995

1996

1997

199

8

Näringslivet

183,

6

25,1

5,9

5,0

5,1

Industri

69,1

44,3

13,3

0,0

3,0

Övriga

näringsliv

114,

5

17,0

2,1

7,8

6,2

Bostäder

30,3

-28,0

14,7

-12,3

13,

7

Nybyggnad

13,0

-31,0

14,7

-3,5

18,

0

Ombyggnad

17,3

-25,0

14,8

-20,5

8,8

Offentliga

myndigheter

35,6

-0,5

-7,4

-3,3

3,3

Totalt

249,

5

10,9

4,7

1,5

5,8

Maskiner

134,

6

29,2

6,4

5,9

4,5

Bygg och

anläggning

114,

9

-3,6

2,8

-3,2

7,4

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

10.1 Näringslivets investeringar

Industrins investeringar nådde rekordnivåer förra året

trots att en del av de planerade investeringarna

verkar ha förskjutits till 1997. Senareläggningen beror

troligen på den relativt kortvariga

konjunkturavmattningen under 1996.

Kapacitetsutnyttjandet sjönk under större delen av förra

året men vände upp fjärde kvartalet när

industriproduktionen steg kraftigt. Statistiska

centralbyråns investeringsenkät från februari indikerar

att investeringsnivån även i år förblir hög.

Förutsättningarna för att ytterligare bygga ut industrins

kapacitet är också mycket gynnsamma. Lönsamheten

bedöms stiga ytterligare från en hög nivå samtidigt som

räntorna är låga och produktionsökningen förutses bli

betydande. Under innevarande år beräknas därför

industrins utbyggnad komma till stånd i samma

omfattning som investeringsplanerna visar. Industrins

investeringar väntas därmed bli oförändrade i år jämfört

med förra året vilket innebär en ökning av

kapitalstocken med 5 %. Därigenom sjunker sannolikt

kapacitetsutnyttjandet något under loppet av året. Mot

bakgrund av den prognosticerade produktionsuppgången

beräknas behovet av kapacitetsutbyggnad bli relativt

stort också 1998. Nästa år bedöms

investeringsvolymerna kunna öka något ytterligare.

Prognosen är dock osäker. Lönsamheten beräknas

visserligen stiga ytterligare vilket höjer den relativa

kapitalavkastningen på realkapital, men samtidigt

minskar behovet av ny produktionkapacitet något, i

synnerhet inom basindustrin. Inom denna bransch

uppförs för närvarande en lång rad anläggningar som

står klara i år. En viss överkapacitet förutses sedan

kvarstå till och med 1998. Tidigast 1999 kan

investeringscykeln åter vända uppåt i basindustrin. Den

goda lönsamheten nästa år bedöms ändå sammantaget

medföra att de totala industrinvesteringarna ökar med

3 %. Expansionen förutses bli kraftig både i den

exportberoende

investeringsvaruindustrin men också inom

konsumtionsvaruindustrin när den privata konsumtionen

tilltar.

Investeringarna i övrigt näringsliv steg med 2 % för

ra året vilket var en betydligt lägre ökningstakt än de

föregående åren. Avmattningen i exportkonjunkturen

innebar att utbyggnadstakten i de industrirelaterade

tjänstesektorerna avtog, medan investeringsvolymerna

inom de hemmamarknadsberoende sektorerna

fortfarande dämpades av det låga kapacitetsutnyttjandet.

Inom den mycket expansiva telekommunikationsektorn

har de planerade investeringarna till stor del blivit

framflyttade till innevarande år.

TABELL 10.2 ÖVRIGA NÄRINGSLIVETS

INVESTERINGAR

MILJARDER KR

ÅRLIG PROCENTUELL

FÖRÄNDRING

1996

1995

1996

1997

199

8

Jordbruk och

skogsbruk

8,6

1,4

16,8

2,5

2,6

Energi och vattenverk

12,9

9,4

-1,2

6,5

8,5

Byggnadsindustri

3,7

12,

3

-2,6

1,0

12,

0

Handel

16,8

13,

4

-3,4

4,5

9,0

Finansiell verksamhet

2,3

-

15,

3

2,4

6,0

2,0

Företagstjänsteverks

amhet

13,8

49,

8

2,9

7,0

6,0

Fastighetsverksamhet

10,7

-3,4

15,3

2,0

6,0

Hushållstjänsteverksa

mhet

6,9

12,

8

3,6

4,0

5,0

Övriga

tjänstebranscher

38,7

25,

8

-1,0

14,

6

5,2

Summa

114,

5

17,

0

2,1

7,8

6,2

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

Under prognosperioden förutses investeringsökningen i

övrigt näringsliv åter tillta på grund av en högre

tillväxttakt inom de industrinära tjänstesektorerna men

också till följd av en starkare hemmamarknad. Den

fortsatta utbyggnaden av telekommunikationsnätet

bidrar också till den positiva investeringsutvecklingen.

Däremot stagnerar volymökningarna i de stora

avgiftsfinansierade infrastrukturprojekten. En svag

konsumtions- och sysselsättningsutveckling samt ett

överskott på kommersiella lokaler har sedan

lågkonjunkturen i början på 1990-talet dämpat

investeringsutvecklingen inom varuhandel och

fastighetsförvaltning. Tydliga tecken på en vändning

uppåt i de hemmamarknadsberoende sektorerna finns

dock. Priserna på kommersiella lokaler steg med 9 %

1996 samtidigt som vakanserna i centralt belägna

områden sjönk. Under förra året steg också

investeringarna inom fastighetsförvaltning med hela

15 %. Till detta kommer att räntorna antas förbli låga

under hela prognosperioden. Mot bakgrund av den

positiva konsumtionsutvecklingen och en viss

sysselsättninguppgång bör därför investeringskvoterna

åter kunna stiga inom varuhandel och

fastighetsförvaltning. År 1998 beräknas också

investeringarna i energisektorn stiga kraftigt.

Regeringen har beslutat om att avsätta ca 1,5 miljarder

kronor per år från och med 1998 till ett

omställningsprogram. Programmet innehåller bland

annat stöd till investeringar i mindre vattenkraftverk och

vindkraftverk. Potentialen för högre energinvesteringar

är också stor. Bland annat har kapitalkvoten i sektorn

under ett antal år sjunkit, något som sannolikt

sammanhänger med den osäkerhet som har omgärdat

den långsiktiga energipolitiken. Sammantaget beräknas

investeringarna inom övrigt näringsliv öka med 8 %

1997 och med 6 % 1998.

10.2 Bostadsinvesteringar

Bostadsinvesteringarna steg något förra året.

Bostadsbyggandet fjärde kvartalet blev dock oväntat

svagt. Det temporära investeringsbidragen förefaller ha

lett till en tidigareläggning av bostadsproduktion från

slutet av 1996 till början på året. Dessutom har

sannolikt osäkerheten om det framtida

bostadsfinansieringssystemet bidragit till den låga nivån

mot slutet av året. Nyproduktionen på

bostadsmarknaden har under en längre tid varit liten i

förhållande till det långsiktiga behovet vilket på sikt

leder till stigande fastighetspriser och ökat byggande.

Den underliggande bostadsefterfrågan ligger emellertid

kvar på en mycket låg nivå trots att de fundamentala

faktorerna talar för att en stabil uppgångfas är nära

förestående. Räntorna har sjunkit, vakansgraden har

stabiliserats och en viss prisuppgång på bostäder har

inletts. Vakansgraden, dvs. andelen lediga lägenheter i

förhållande till det totala antalet lägenheter, är i en

internationell jämförelse relativt låg (3,4 %). I USA

uppgår motsvarande siffra enligt det amerikanska

handelsdepartementet till knappt 8 %. Regionalt har

vissa bristsituationer redan uppstått. Vakansgraden i

exempelvis Stockholms län låg i september 1996 på

drygt 1 %. En begränsande faktor för en markant

uppgång i bostadsbyggandet är dock fortfarande de låga

priserna på andrahandsmarknaden som i allmänhet

understiger nyproduktionspriset, vilket gör det olönsamt

att bygga. Enligt en undersökning från 1996 av Institutet

för bostadsforskning skulle priserna behöva stiga med

15 % innan bostadsproduktion åter generellt blir

lönsam. Inom storstadsområdena ligger dock

marknadsvärdet redan idag över

nyproduktionskostnaden. Förutsättningarna för en ökad

nyproduktion förutses förbättras gradvis framdeles.

Antalet outhyrda lägenheter väntas till följd av det låga

färdigställandet av nya bostäder minska ytterligare.

Priserna på egnahem hade i början av 1997 ökat med

4 % jämfört med motsvarande period året innan

samtidigt som produktionskostnaden i stort var

oförändrad. En gradvist förbättrad arbetsmarknad samt

låga räntor bör öka efterfrågan på nya bostäder och leda

till högre priser. Det temporära investeringsbidraget till

studenbostäder leder också till en viss ökning av

bostadsproduktionen. Sammantaget beräknas antalet

påbörjade lägenheter i nyproduktion uppgå till drygt 14

000 i år och till 18 000 under 1998. Osäkerheten om

hur många bostäder som kan komma att byggas under

1998 är dock avsevärd.

Antalet påbörjade ombyggnader föll kraftigt andra

halvåret 1996. Det extra statliga stödet för förbättring

av bostäder medförde starka incitament till

tidigareläggning av ombyggnader från 1997 till början

av 1996. Antalet ansökningar om räntebidrag till

ombyggnad steg dock under fjärde kvartalet 1996 vilket

indikerar att den reguljära ombyggnationen under

prognosåren 1997 och 1998 kan återgå till mer normala

nivåer. Det låga påbörjandet andra halvåret 1996

medför dock att ombyggnadsvolymerna tillfälligt faller

under 1997 för att sedan öka något nästa år.

Innevarande år beräknas också bidraget till

miljöförbättrande åtgärder till viss del hålla uppe den

totala ombyggnationen. För år 1998 avsätts totalt

800 miljoner kronor till programmet hållbara

Sverige . De bidrag som kan erhållas inom ramen för

detta program bedöms ha en viss uppdragande effekt på

den totala ombyggnadsvolymen.

Anm: Antal outhyrda lägenheter avser 1 mars respektive år.

Antalet påbörjade lägenheter omfattar både flerfamiljshus och

småhus.

10.3 Lagerinvesteringar

Mot slutet av 1995 överraskades industrin av en vikande

efterfrågan. Produktionstakten drogs ner och framför

allt insatsvarulagren växte kraftigt. Förra året

påbörjades därför en reducering av lagren inom

industrin. Denna lageranpassning blev dock mindre

omfattande än vad som förutspåddes i

budgetpropositionen, framför allt vad gäller

färdigvarulagren som oväntat växte förra året.

Lagerjusteringen torde därför fortsätta inledningsvis i

år. En tilltagande produktion under loppet av

innevarande år inom framför allt exportindustrin medför

dock att den genomsnittliga lagerhållningen kommer att

stiga.

Inom partihandeln gjordes oväntat stora lageruttag

1996. Det innebär att partihandelns lagerstockar nu har

reducerats under ett flertal år i rad. Denna strukturella

förändring väntas dock avta. Även inom detaljhandeln

drogs lagren ned 1996 i samband med att den privata

konsumtionen steg under årets senare del. Den

tilltagande inhemska efterfrågan i år, och då främst från

hushållens sida, antas medföra en fortsatt avveckling av

detaljhandelns lager, vars stockar fortfarande är

betydande efter den kraftiga uppbyggnaden under 1994

och 1995.

Sammanfattningsvis sker en svag lageruppbyggnad

innevarande år. Med hänsyn till förra årets kraftiga

minskning innebär ändå årets blygsamma lagertillväxt

ett bidrag till BNP-tillväxten motsvarande 0,2 % av

BNP.

Även nästa år fortsätter industrin att öka sina lager

som en konsekvens av en tilltagande industriproduktion.

Sammantaget för handeln sker en svag

lageruppbyggnad, och då främst inom de delar av

partihandeln som är nära knutna till industrin. Totalt

växer lagren i samma takt som i år, vilket gör att

effekten på BNP-tillväxten blir neutral.

11 DEN OFFENTLIGA SEKTORN

De offentliga finanserna förbättrades kraftigt under

1996. Det finansiella sparandeunderskottet, som andel

av BNP, sjönk från ca 8 % 1995 till 2,5 %. År 1997

beräknas underskottet minska ytterligare för att sedan

vara eliminerat 1998. Denna utveckling medför att

statsskulden som andel av BNP fortsätter att reduceras.

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn

Jämförelse med tidigare prognoser

Den offentliga sektorns finansiella sparande blev enligt

nationalräkenskapernas redovisning ca 25 miljarder kr,

motsvarande 1,5 procent av BNP, bättre för 1996 än

vad som beräknades i budgetpropositionen. Skillnaden

förklaras till stor del av att transfereringarna till

hushållen blev 11 miljarder kronor och utgifterna för

konsumtion och investeringar 10 miljarder kronor lägre

än beräknat. Det största bidraget till nedrevideringen av

transfereringarna kommer från sjuk- och

föräldraförsäkringen.

Att det finansiella sparandet blev så mycket bättre än

väntat 1996 föranleder inte motsvarande uppjustering av

prognosen för det finansiella sparandet 1997 jämfört

med budgetpropositionen. Prognoser över statens

utgifter tyder nämligen på att de oväntat låga utgifterna

1996 delvis beror på förskjutningar i tiden av vissa

myndigheters utgifter. Det finansiella sparandet för

1997 har därför uppjusterats med endast 10 miljarder

kronor eller 0,5 % av BNP

Bedömningen av 1998 har också reviderats i positiv

riktning. Lägre utgifter har gett ett utrymme för de

åtgärder med syfte att minska arbetslösheten som

föreslås i vårpropositionen inom ramen för målet om

balans 1998.

TABELL 11.1 DEN OFFENTLIGA SEKTORNS

FINANSER

Miljarder kronor , löpande priser

1995

1996

1997

1998

Inkomster

985,5

1065,

9

1098,

0

1138,

5

procent av BNP

59,9

63,5

62,6

61,9

Skatter och

avgifter

823,1

911,6

940,8

980,2

procent av BNP

50,0

54,3

53,6

53,2

Övriga inkomster

162,3

154,3

157,2

158,4

Utgifter

1114,

9

1107,

8

1135,

1

1139,

3

procent av BNP

67,8

66,0

64,7

61,9

Transfereringar till

hushåll

394,7

387,8

395,9

404,3

Övriga

transfereringar

129,9

125,4

130,3

117,4

Ränteutgifter

117,3

119,3

116,3

111,4

Konsumtion

424,9

434,2

449,9

461,7

Investeringar

48,1

41,0

42,7

44,6

Finansiellt sparande

-

129,4

-41,9

-37,1

-0,8

procent av BNP

-7,9

-2,5

-2,1

0,0

Primärt finansiellt

sparande

-

108,2

-9,8

-3,3

27,7

procent av BNP

-6,6

-0,6

-0,2

1,5

Finansiell ställning

Nettoskuld

426,3

472,4

520,7

513,2

procent av BNP

25,9

28,2

29,7

27,9

Konsoliderad

bruttoskuld

1

286,6

1

303,8

1352,

0

1359,

9

procent av BNP

78,2

77,7

77,1

73,9

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

Utvecklingen 1995 - 1998

År 1996 uppgick underskottet i den offentliga sektorns

finansiella sparande enligt nationalräkenskapernas

redovisning till ca 42 miljarder kr eller 2,5 % av BNP.

Det är en förbättring med nära 90 miljarder kr från

1995. Den synnerligen starka förbättringen beror delvis

på tillfälligt höga skatteinkomster bl.a. till följd av en

omläggning av uppbörden av mervärdesskatt. Vidare

beräknas att det har skett en senareläggning av vissa

utgifter. För 1997 beräknas därför endast en mindre

förbättring av det finansiella sparandet. Nästa år

förutses en relativt kraftig nedgång i de offentliga

utgifterna leda till att underskottet i det finansiella

sparandet elimineras.

De svenska nationalräkenskaperna skiljer sig delvis

från bokföringsreglerna i det europeiska

nationalräkenskapssystemet (ENS). ENS tillämpas inom

EU vid bedömningen av de offentliga finanserna i

samband med förfarandet vid alltför stora underskott,

den s.k. Excessive Deficit Procedure. Enligt Statistiska

centralbyrån innebär en tillämpning av ENS-reglerna att

det finansiella underskottet 1996 uppgick till 3,6 % av

BNP. Justeringarna beror huvudsakligen på annan

periodisering av inkomsterna av mervärdesskatt och

särskild löneskatt samt utgifterna för

läkemedelssubventioner. Enligt ENS ska skatter och

subventioner på varor och tjänster samt på

produktionsfaktorer bokföras när skatten är upplupen

och inte vid betalning, som i de svenska

nationalräkenskapernas nuvarande redovisning. I

justeringen ingår också AP-fondens fastighetsköp, som

förbisetts i nationalräkenskaperna. För 1997 och 1998

förutses för närvarande endast smärre skillnader mellan

de två redovisningarna. Kommande beslut inom EU

avseende bokföring av ränteutgifter m.m. kan

emellertid komma att leda till ytterligare justeringar.

TABELL 11.2 FINANSIELLT SPARANDE ENLIGT ENS-

DEFINITION

Miljarder kr

1995

1996

1997

1998

Finansiellt sparande

enligt NR

-

129,

4

-41,9

-37,1

-0,8

procent av BNP

-7,9

-2,5

-2,1

0,0

Justeringar till ENS-def.

3,2

-18,6

-0,6

-2,0

Begreppsjusteringar

7,6

-15,9

1,4

0,0

Momsjusteringar

8,2

-11,4

Läkemedelssubvention

er

-0,2

-1,4

1,4

Särskild löneskatt

0,0

-3,9

Övrigt

-0,4

0,8

Beräkningsjusteringar

-4,4

-2,7

-2

-2

AP-fondens

fastighetsköp

-3,7

-2,1

-2

-2

Övrigt

-0,7

-0,6

0

0

Finansiellt sparande enl.

ENS

-

126,

2

-60,5

-37,7

-2,8

procent av BNP

-7,7

-3,6

-2,1

-0,2

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

Det finansiella sparandet visar den förändring av den

finansiella förmögenheten som sker genom

transaktioner. Värdeförändringar påverkar således inte

det finansiella sparandet. Detsamma gäller försäljningar

av aktier och andra finansiella tillgångar, då de inte

förändrar den finansiella förmögenhetsställningen. Den

offentliga skuldsättningen påverkas däremot av

anskaffning och försäljningar av finansiella tillgångar,

omdisponeringar på balansräkningen samt

värdeförändringar på skulden i utländsk valuta. Den

offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld, definierad

enligt de s k Maastrichtkriterierna, motsvarade 79 %

av BNP vid utgången av 1994. Skuldkvoten har sedan

reducerats och uppgick till 77,7 % vid utgången av

1996 och väntas gå ned till ca 74 % i slutet av 1998.

Knappt 1,5 procentenheter av denna nedgång kan

tillskrivas planerade försäljningar av statliga tillgångar

under 1997 och 1998.

Den offentliga sektorns finansiella nettoskuld, dvs.

skulder minus samtliga finansiella tillgångar är

väsentligt lägre än den konsoliderade bruttoskulden,

vilket huvudsakligen beror på att AP-fonden har

betydande finansiella tillgångar vid sidan av

statsobligationer. Nettoskulden sjunker emellertid inte i

takt med förbättringen av bruttoskulden då även de

finansiella tillgångarna minskar som andel av BNP.

 Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

 Finansdepartementet.

Not. Den konsoliderade skulden är definierad enligt EU:s

konvergenskriterier (Maastricht)

Staten kommer under 1997 och 1998 att erhålla

betydande utdelningsinkomster från det statliga

aktiebolaget Securum. Bolagets uppgift är att avyttra de

tillgångar som staten övertog i samband med

bankkrisen. Dessa återbetalningar av bankstöd förutses

uppgå till ca 11 miljarder kronor, vilket inräknats i det

finansiella sparandet. Det råder emellertid osäkerhet om

dessa extraordinära utdelningar får tillgodoräknas det

finansiella sparandet enligt ENS-reglerna. Den

offentliga skulden reduceras i vilket fall genom

inkomsterna från Securum. Därtill minskar skulden

genom försäljningar av statens aktieinnehav. I

prognosen har antagits att dessa uppgår till 25 miljarder

kronor 1997 och 10 miljarder kronor 1998.

Förbättringen av de offentliga finanserna mellan

1995 och 1996 skedde främst genom kraftigt stigande

skatteinkomster. Skattekvoten (skatteinkomsterna i

relation till BNP) ökade med 4,3 procentenheter. Denna

uppgång beror till stor del på ett omslag från tillfälligt

låga till tillfälligt höga inbetalningar av mervärdesskatt.

Omläggningarna av uppbörden av mervärdesskatt

innebär nämligen i princip att staten under 1996 får

inkomster från 13 månaders uppbörd mot 11 månader

under 1995. Uppbördsförändringen ger en tillfällig

höjning av skatteinkomsterna under 1996 på drygt 11

miljarder kronor. Även inkomsterna av bolagsskatten

var extra höga 1996 då skatteinbetalningarna var ca 4,5

miljarder kronor högre än den beräknade slutliga

skatten för inkomståret 1996. År 1995 var i stället den

inbetalda skatten lägre än den slutliga skatten. De stora

inkomsterna från bolagsskatten under 1996 beror dels

på slutregleringen av skatten på 1995 års höga vinster,

dels på att företagen synes betala in en förhållandevis

stor andel av slutskatten under loppet av inkomståret.

Det senare kan i sin tur förklaras av att de preliminärt

debiterade skatterna för 1996 styrs av 1994 års relativt

höga vinster. En ytterligare tillfällig effekt år 1996

utgörs av engångsvisa inbetalningar av särskild löneskatt

på ca 4 miljarder kronor. Ökningen av skattekvoten från

1995 till 1996 beror också på att lönesumman, som är

det viktigaste skatteunderlaget, stiger betydligt mer än

nominell BNP på grund av de relativt stora

löneökningarna. Därtill kommer ökade inkomster till

följd av höjda taxeringsvärden på fastigheter.

Sammanfattningsvis beror den kraftiga ökningen av

skattekvoten med 4,3 procentenheter mellan 1995 och

1996 huvudsakligen på periodiceringar och

skattebasernas utveckling i förhållande till BNP. De

egentliga skatte- och avgiftshöjningarna beräknas

motsvara ½ % av BNP. Av skatteinkomsterna 1996

beräknas ca 20 miljarder kr, motsvarande 1 1/4 % av

BNP, vara tillfälliga. Den varaktiga nivån på

skattekvoten för 1996 kan således uppskattas till ca

53 %.

TABELL 11.3 SKATTER OCH AVGIFTER

Procentandel av BNP

1995

1996

1997

1998

Hushållens direkta

skatter och avgifter

20,6

21,8

22,5

22,4

Företagens direkta

skatter

3,0

3,2

3,0

2,9

Arbetsgivaravgifter

13,6

14,7

14,3

14,2

Mervärdesskatt

7,1

8,0

7,0

7,0

Övriga indirekta

skatter

5,8

6,5

6,8

6,7

Skatter och avgifter

50,0

54,3

53,6

53,2

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

När de tillfälligt höga inkomsterna faller bort 1997

sjunker skattekvoten, trots tillkommande

skattehöjningar. Skattehöjningar sker bl.a. genom att

den allmänna sjukförsäkringsavgiften höjdes med 1

procentenhet i år och höjs med ytterligare 1

procentenhet 1998. Den statliga inkomstskatten för

inkomster under brytpunkten höjdes från 100 till 200 kr

vid årskiftet. Skatterna höjs också i flera steg på energi

och tobak. Arbetsgivaravgifterna har sänkts i år för den

del av lönesumman som understiger 600 000 kr samt

för att delvis kompensera företagen för den utökade

arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen. Skatten på

allemansfonder höjdes från 20 till 30 % vid årsskiftet. I

år dras skattekvoten också upp av att hushållen under

våren gjort ovanligt stora egna inbetalningar av skatt.

Det beror sannolikt på att hushållen realiserat

kursvinster på aktier under 1996.

De offentliga utgifterna minskade realt med ca 2,5 %

förra året och utgiftskvoten (utgifterna som andel av

BNP) gick ned med knappt 2 procentenheter.

Minskningen av utgiftskvoten 1996 bromsades dock av

en relativt kraftig prisökning för den offentliga

konsumtionen. Löneutbetalningarna till följd av

löneavtalen för den offentliga sektorn avseende 1995

och 1996 belastar till stor del de offentliga utgifterna

under 1996. I volym sjönk den offentliga konsumtionen

med 1,7 %.

TABELL 11.4 DEN OFFENTLIGA SEKTORNS

UTGIFTER

Miljarder kr

Procentuell förändring i 1991 års

priser

1996

1995

1996

1997

1998

Summa utgifter

1

107,8

1,0

-2,6

0,6

-1,8

exklusive

räntor

988,5

0,2

-3,1

1,1

-1,3

Hushållstransfe

reringar

387,8

-2,1

-2,4

1,5

0,4

Pensioner

214,4

-0,4

1,0

0,1

-0,7

Sjukförsäkri

ng m.m.

36,3

-5,8

-

16,9

-2,0

2,9

Arbetsmarkn

adsstöd

53,5

-8,3

-2,4

5,7

-2,9

Övrigt

83,7

0,1

-3,4

3,8

4,4

Övriga

transfereringar

125,4

11,1

-4,1

3,3

-

11,4

Läkemedel

och

tandvård

13,5

9,3

8,2

5,4

-0,6

Räntebidrag

27,8

-4,4

-

13,8

-

26,8

-

41,9

Bidrag till

EU

16,8

-

6,9

11,4

6,7

Bistånd

10,7

-9,0

-

12,0

20,5

-

13,0

Övrigt

56,6

-1,7

-2,7

11,9

-9,1

Ränteutgifter

119,3

9,0

1,0

-3,1

-5,8

Konsumtion

434,2

-1,0

-1,7

-0,1

-0,2

Investeringar

41,0

2,9

-

15,4

3,4

1,7

Anm: Deflatering med implicitprisindex för offentlig konsumtion

resp. investeringar. Övriga delar deflaterade med KPI.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

För 1997 fortsätter nedgången i utgiftskvoten men realt

stiger utgifterna med 0,6 %, trots sjunkande

ränteutgifter. Transfereringarna till hushåll stiger främst

till följd av höjd ersättningsnivå i

arbetslöshetsförsäkringen, förtidspensionering av

arbetslösa samt att antalet personer som uppbär olika

former av studiestöd ökar. Utbetalningarna från

sjukförsäkringen minskar eftersom arbetsgivarperioden i

sjukförsäkringen förlängts. De därav ökade kostnaderna

för näringslivet kompenseras delvis genom sänkt

arbetsgivaravgift. Fortsatta besparingar sker bl.a. på

bostadsbidragen.

Utgifterna för läkemedelssubventioner fortsätter att

öka trots vidtagna besparinger. Det beror på att

utbetalningarna av subventionerna sker i år på den

hamstring av läkemedel, som ägde rum i slutet av förra

året. Transfereringarna till utlandet stiger genom att

avgiften till EU höjs samt av att utbetalningar av

biståndsmedel ökar efter att ha minskat förra året. Den

offentliga konsumtionen beräknas vara i stort sett

oförändrad medan investeringarna återhämtas efter en

kraftig nedgång förra året. Utgifterna stiger också i

övrigt till följd av att de statliga myndigheterna förutses

förbruka sina budgetmedel i större utsträckning än förra

året. Därtill väntas myndigheterna förbruka delar av det

anslagssparande, som byggts upp under senare år.

För nästa år förutses en real minskning av utgifterna

med nära 2 %. Exklusive sjunkande ränteutgifter

uppgår nedgången till knappt 1,5 %. Ett stort bidrag till

utgiftsminskningen kommer från räntebidragen till

bostäder, som halveras mellan 1997 och 1998 till en

nivå 1998 på knappt 12 miljarder kr. Detta beror på en

kombination av lägre räntor, minskat bostadsbyggande

och ändrade regler. Andra orsaker till

utgiftsminskningen är sjunkande arbetslöshet och att det

reala värdet av pensioner och andra basbeloppsstyrda

transfereringar reduceras när inflationstakten stiger.

Nedgången i utgifterna motverkas av att

ersättningsnivåerna i socialförsäkringarna höjs samt av

de nu föreslagna åtgärderna för att minska

arbetslösheten.

Förbättringen av de offentliga finanserna från 1994 till

1998

Den offentliga sektorns finansiella underskott reduceras

enligt prognosen från 10,3 % av BNP 1994 till 0 %

1998. Förbättringen fördelas mellan en sänkning av

utgiftskvoten med 8,1 procentenheter och en höjning av

inkomstkvoten med 2,2 procentenheter. Den beräknade

förbättringen kan jämföras med att programmet för att

sanera de offentliga finanserna omfattar åtgärder

motsvarande 8 % av BNP under perioden 1995-1998,

varav 3,8 procentenheter består av skattehöjningar och

4,2 procentenheter består av besparingar. Därutöver

tillkommer de besparingar som har skett inom den

kommunala sektorn, där utgifterna har minskat med 1,7

procentenheter som andel av BNP. Dessa och övriga

bidrag till förbättringen av de offentliga finanserna

framgår av nedanstående tablå.

Förändringen av den offentliga sektorns finansiella

sparande kan också delas upp på en cyklisk respektive

en strukturell komponent. Den cykliska delen kan

beräknas som 75 % (elasticiteten) av skillnaden mellan

faktisk och potentiell BNP. Den genomsnittliga

tillväxten från 1994 till 1998 uppgår till 2,2 %. Om den

underliggande tillväxten antas vara 2 % uppgår den

sammanlagda konjunkturförbättringen under perioden

till 0,8 % av BNP. Den cyklisk betingade förbättringen

av den offentliga sektorns finansiella sparande kan

således grovt uppskattas till 0,6 procentenheter av BNP.

Förbättringen av det offentliga sparandet beror således

huvudsakligen på icke-cykliska faktorer och, som

framgår av tablån ovan, till största delen på

konsolideringsprogrammet.

BIDRAG TILL FÖRBÄTTRINGEN AV DEN OFFENTLIGA

SEKTORNS FINANSIELL SPARANDE FRÅN 1994 TILL

1998, PROCENT AV BNP

Total förbättring

10,3

Ökade inkomster

2,2

konsolideringsprogramme

t

3,8

övrigt

-1,6

Minskade utgifter

8,1

konsolideringsprogramme

t

4,2

kommunala utgifter

1,7

ränteutgifter

0,8

övrigt

1,4

Skattekvoten stiger med drygt 3 procentenheter mellan

1994 och 1998, huvudsakligen till följd av

skattehöjningarna i konsolideringsprogrammet. Fallande

räntor och försäljningar av statliga tillgångar medför att

kapitalinkomsterna minskar som andel av BNP.

Transfereringarna till hushållen sjunker som andel av

BNP med drygt 3,5 procentenheter och övriga

transfereringar med ca 1 procentenhet. Åtgärderna

inom konsolideringsprogrammet och den lägre

arbetslösheten är de viktigaste förklaringarna.

Den offentliga sektorns utgifter för konsumtion och

investeringar minskar som andel av BNP med drygt 2,5

procentenheter. Detta beror på de besparingar som

ligger i konsolideringsprogrammet samt anpassningen

till de balanskrav som ställs på den kommunala sektorn.

Den offentliga sektorns konsoliderade skuld är ca

155 miljarder kronor större 1998 än 1994. Genom

nedgången i ränteläget kan ändå ökningen av

ränteutgifterna begränsas och dessa sjunker som andel

av BNP med 0,8 procentenheter.

11.2 Den statliga sektorn

Den statliga sektorn omfattar, förutom den del av

statens verksamhet som ingår i statsbudgeten, även

fonder m.m. utom budgeten, som t.ex. delpensions- och

lönegarantifonderna. Statliga affärsverk och bolag ingår

däremot inte.

TABELL 11.5 STATEN INKL. SJUK- OCH

ARBETSLÖSHETSFÖRSÄKRINGARNA

Miljarder kr., löpande priser

1995

1996

1997

1998

Inkomster

545,2

596,6

627,2

656,8

Skatter och avgifter

481,5

533,2

559,0

587,7

Övriga inkomster

63,7

63,4

68,2

69,1

Utgifter

690,7

650,3

669,6

662,1

Transfereringar till

hushåll

248,2

233,8

238,9

242,9

Bidrag till kommuner

73,4

55,8

58,3

63,5

Övriga transfereringar

105,4

100,7

105,4

90,5

Ränteutgifter

107,7

110,0

109,0

102,9

Konsumtion

131,9

132,0

138,1

141,7

Investeringar

24,2

18,0

19,9

20,5

Finansiellt sparande

-

145,5

-53,6

-42,4

-5,3

Procent av BNP

-8,8

-3,2

-2,4

-0,3

Primärt finansiellt

sparande

-67,6

30,8

40,0

69,1

Procent av BNP

-4,1

1,8

2,3

3,8

Lånebehov

138,6

21,0

25,7

9,0

Procent av BNP

8,4

1,3

1,5

0,5

Statsskuld

1

386,2

1

411,2

1448,

7

1450,

2

Procent av BNP

84,3

84,1

82,6

78,8

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

Statens (inkl. sjuk-och arbetslöshetsförsäkringarna)

inkomster består till ca 90 % av skatter och avgifter. År

1996 bestod utgifterna enligt nationalräkenskapernas

redovisning till ca 19 % av konsumtion, 3 % av

investeringar, 62 % av transfereringar och ca 16 % av

räntor. Det är endast konsumtion och investeringar som

utgör real resursförbrukning och ingår i BNP.

Den statliga konsumtionen varierar relativt kraftigt

mellan åren och har visat sig vara svår att förutsäga.

Genom systemet med anslagssparande kan statliga

myndigheter delvis förskjuta de budgeterade utgifterna i

tiden.

Den statliga konsumtionen i fasta priser minskade

under 1995 och 1996 med sammanlagt ca 7 %. Förra

året var nedgången 3,7 %. Under andra halvåret 1996

skedde en återhämtning av den statliga konsumtionen

och uppgången väntas fortsätta i år. Storleken på

ökningen är dock mycket osäker. Enkäter till

myndigheterna avseende förbrukningen av

anslagssparande tyder på att ökningen kan bli mycket

kraftig. Å andra sidan fanns liknande uppgifter

avseende 1996 vid samma tid förra året, som visade sig

vara felakiga. Mot denna bakgrund uppskattas den

statliga konsumtionen öka med måttliga 1,5 % i år och

sedan minska med 0,5 % nästa år.

Den förbättring av det offentliga sparandet som

beskrivs ovan motsvaras av en ännu kraftigare

förstärkning av statens finanser. Underskottet i statens

finansiella sparande minskade från ca 145,5 miljarder

kronor 1995 till till 53,6 miljarder kronor 1996.

Försäljning av aktier och andra finansiella transaktioner,

som inte inräknas i det finansiella sparandet, reducerade

lånebehovet 1996 till ca 21 miljarder kronor.

För de kommande åren beräknas en fortsatt

förbättring av statens finansiella sparande. Lånebehovet

minskar emellertid inte lika mycket. Tillkommande

försäljningar av aktier drar visserligen ned lånebehovet

men andra finansiella transaktioner, som t.ex.

återbetalningar av lån, blir av mindre omfattning än

under 1996.

Statsskuldens utveckling bestäms, förutom av

lånebehovet, även av att skulderna i utländsk valuta

påverkas av valutakursförändringar. Kronans

förstärkning under 1995 reducerade statsskulden med

nära 40 miljarder kr. Utvecklingen av valutakursen

under 1996 medförde ingen nämnvärd värdeförändring

av statsskulden. Den förutsatta valutakursutvecklingen

under 1997 och 1998 leder inte heller till några större

värdeförändringar på statsskulden. Sammantaget

fortsätter statsskulden som andel av BNP att gå ned från

toppåret 1995.

Med anledning av den planerade

ålderspensionsreformen avsätts sedan 1995 11 % av

influtna inkomster från ATP-avgiften, ca 10 miljarder

kr per år, till ett räntebärande konto hos

Riksgäldskontoret. Dessa medel är avsedda att motsvara

den pensionsrätt som tjänas in i ett framtida

premiereservsystem. Avsättningen ingår i statens

finansiella sparande och reducerar statens lånebehov,

medan AP-fondens sparande reduceras med

motsvarande belopp. I prognosen har antagits att

nuvarande ordning bibehålls under 1997 och 1998.

11.3 Allmänna pensionsfonden

Pensionsutbetalningarna från AP-fonden överstiger

avgiftsinkomsterna. En allt större del av pensionerna

finansieras med avkastningen på fondkapitalet.

Sparandet är dock alltjämt positivt och därigenom kan

fonden fortsätta att växa. AP-fondens sparande har dock

minskat kontinuerligt sedan 1990 och minskningen

fortsätter under prognosperioden.

TABELL 11.6 ALLMÄNNA PENSIONSFONDEN

Miljarder kr, löpande priser

1995

1996

1997

1998

Inkomster

133,8

135,2

134,6

136,

5

Avgifter

80,6

85,0

88,2

92,0

Övriga inkomster

53,2

50,2

46,4

44,5

Utgifter

114,1

118,9

122,7

126,

0

ATP

113,2

117,9

121,5

124,

9

Övriga utgifter

0,9

1,0

1,1

1,1

Finansiellt sparande

19,7

16,3

11,9

10,5

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

11.4 Den kommunala sektorn

De tidigare årens expansion inom den kommunala

sektorn bröts i början av 1990-talet. Från 1980 till och

med 1991 ökade den kommunala konsumtionen med

sammanlagt 25 procent i fasta priser. Under åren 1992-

1996 har konsumtionen minskat med 4,4 procent och är

därmed tillbaka på samma nivå som i slutet av 1980-

talet. Lågkonjunkturen i början av 1990-talet i

kombination med då gällande skattestopp medförde att

de kommunala skatteinkomsterna utvecklades svagare,

om än med ett par års eftersläpning. Till detta kan

läggas att även kommunsektorn bidragit till

minskningen av det offentliga sparandeunderskottet vid

sidan av saneringsprogrammet, som inte inkluderar

besparingar avseende kommunerna. Produktiviteten har

samtidigt ökat under början av 1990-talet, varför

produktionen har kunnat hållas uppe trots ett minskat

antal anställda.

Enligt det preliminära utfallet för 1995, som

bedömningen i budgetpropositionen hösten 1996 byggde

på, beräknades den kommunala konsumtionen minska

med 1,2 procent i fasta priser mellan 1994 och 1995.

Det reviderade utfall som därefter erhållits visar på realt

oförändrad konsumtion. Besparingarna verkar därmed

ha flyttas fram i tiden. Enligt det preliminära utfallet för

1996, som överensstämmer med bedömningen i

budgetpropositionen, minskade den kommunala

konsumtionen med 0,9 procent.

Vad gäller förutsättningarna för de närmaste åren

föreslår regeringen i denna propostion att statsbidragen

till kommunsektorn ökas med 4 miljarder kr 1997 och

ca 8 miljarder kr fr.o.m. 1998. Till detta kommer

förändringar på grund av ekonomiska regleringar

mellan staten och kommunsektorn. Slutligen tillkommer

ett engångsbidrag 1999 för att täcka den återbetalning av

skattemedel till staten på 2,3 miljarder kronor som

prognosen nu visar att kommuner och landsting

beräknas behöva göra. En nivåhöjning av statsbidragen

med 8 miljarder kronor motsvarar ca 2,5 % i

kommunal konsumtion. Därtill kommer vissa satsningar

på bl.a. kommunala utbildningsplatser, som också höjer

nivån på den kommunala konsumtionen något.

Vidare förutsätts att kravet på budgetbalans träder i

kraft år 2000 för såväl kommuner som landsting.

Balanskravet innebär att de årliga intäkterna skall

överstiga kostnaderna, dvs. resultatet (föränd-ringen av

det egna kapitalet) skall vara positivt.

Den genomsnittliga kommunala skattesatsen antas

ligga kvar på en oförändrad nivå under de närmaste

åren. Den uppgår 1997 till 31,66 procent. År 1994

uppgick den genomsnittliga skattesatsen till 31,05

procent. Riksdagen har beslutat om särskilda åtgärder

mot kommunala skattehöjningar under åren 1997 och

1998. Formellt gäller dock inget skattestopp. Om en

kommun eller ett landsting höjer skatten, reduceras

statsbidraget för kommunen respektive landstinget med

ett belopp som motsvarar hälften av den inkomstökning

som följer av skattehöjningen.

Efter en tillfällig förbättring i början av 1990-talet

har de finansiella sparandet i kommunsektorn

försämrats. Det finansiella sparandet 1996 uppgick

enligt det preliminära utfallet till -4,6 miljarder kronor,

vilket är ca 1 miljard kronor sämre än enligt

bedömningen i budgetpropositionen hösten 1996. För

åren 1997 och 1998 beräknas stora sparandeunderskott,

vilket innebär en fortsatt försämring av det egna

kapitalet för sektorn som helhet

TABELL 11.7 KOMMUNSEKTORN1

Miljarder kronor, löpande priser

1995

1996

1997

1998

Inkomster

Skatter2

261,3

293,9

294,4

301,8

Statsbidrag3

73,4

55,8

58,3

63,5

Övrigt

55,2

45,9

47,7

49,3

Summa

389,9

395,6

400,3

414,7

Utgifter

Transfereringar

76,6

75,1

72,5

76,7

Konsumtion

292,8

302,1

311,6

319,8

Investeringar

23,9

23,0

22,8

24,0

Summa

393,3

400,2

406,9

420,6

Konsumtion4,%

0,0

-0,9

-0,9

0,0

Finansiellt sparande

-3,5

-4,6

-6,6

-5,9

1 Utjämningsbidrag till respektive utjämningsavgift för kommuner

och landsting ingår inte i kalkylen.

2Redovisas t.o.m. 1995 netto efter avdrag för ekonomiska

regleringar.

3 Redovisas fr.o.m.1996 netto efter avdrag för kommunernas och

landstingens tillskott till det kommunala

 momsåterbetalningssystemet.

4 Årlig förändring, fasta priser.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet.

Utgifterna beräknas öka något snabbare än inkomsterna

mellan 1996 och 1997, även med beaktande av det

tillskott regeringen föreslår. Det är främst

kommunsektorns skatteinkomster som utvecklas svagt.

Skatteinkomsterna är i stort sett oförändrade i löpande

priser mellan 1996 och 1997, främst på grund av

tillfälliga faktorer. 1996 betalade staten i efterskott ut

7,7 miljarder kronor i skattemedel till kommuner och

landsting avseende slutavräkning för 1994 och

delavräkning för 1995. Slutavräkningen för 1995

innebär att kommuner och landsting måste betala

tillbaka 1,5 miljard kronor 1997.

Fr.o.m. inkomståret 1996 görs inte längre

delavräkningar. Enligt nu gällande regelsystem, vilket

kalkylen bygger på, görs 1998 därför endast en

slutavräkning avseende 1996 års preliminära

kommunalskattemedel.

Statsbidragen redovisas netto efter avdrag för det

tillskott som kommuner och landsting betalar till det

inomkommunala momsåterbetalningssystemet. Under

1997 uppgår avdraget till närmare 23 miljarder kronor.

Detta avdrag beräknas öka något i löpande priser under

de närmaste åren.

Kommunernas utgifter för socialbidrag ökade med ca

1 miljard kronor mellan 1995 och 1996. Den del som

går till flyktingar har dock minskat. Ökningstakten

bromsades emellertid upp under andra halvåret 1996

även för den del av socialbidragen som inte går till

flyktingar. En fortsatt minskning väntas under 1997 av

bidragen till flyktingar, vilket beräknas innebära en viss

minskning även av de totala socialbidragsutgifterna.

Dessa beräknas därefter ligga kvar på en hög nivå.

1997 beräknas den kommunala konsumtionen minska

med knappt en procent, för att 1998 vara realt

oförändrad. Sysselsättningen, mätt i antal arbetade

timmar, beräknas utvecklas i ungefär samma takt som

konsumtionen. Utvecklingen av antalet anställda

påverkas också av förändringar i medelarbetstiden och

förändringar i frånvaron. En viss ökning av

medelarbetstiden antas för 1997 och antalet anställda

beräknas minska med 12 000 i hela kommunsektorn.

Därefter beräknas antalet anställda vara oförändrat. Om

konsumtionsminskningen blir mindre 1997 än vad som

här antas innebär det, givet balanskravet, att en viss

konsumtionsminskning i stället krävs under de närmast

följande åren.

Sammantaget beräknas inkomsterna öka något

snabbare än utgifterna mellan 1997 och 1998, framför

allt på grund av den föreslagna ökningen av

statsbidragen. Därmed minskar sparandeunderskottet

något.

12 MEDELFRISTIG KALKYL

Utöver kortsiktsprognosen, vars perspektiv sträcker sig

t.o.m. 1998, redovisas en kalkyl över utvecklingen fram

t.o.m. år 2000. Denna medelfristiga kalkyl ska inte ses

som en prognos utan som en möjlig utveckling under

vissa givna förutsättningar. De två viktigaste

förutsättningarna är att lönebildningens funktionssätt

förbättras och att den stora satsningen på ökad reguljär

utbildning för arbetslösa och övriga nu föreslagna

arbetslöshetsminskande åtgärder kommer att få avsedda

stora effekter på arbetslösheten.

Kalkylen baseras huvudsakligen på den ekonomiska

politik och de regler som beslutats av riksdagen samt de

förslag till förändringar som regeringen presenterar i

föreliggande proposition. Några undantag från denna

regel har dock gjorts. I de fall där det ännu inte finns

några politiska beslut och där det är osannolikt att inga

nya beslut fattas, har tekniska antaganden gjorts. Det

finns inga beslut om arbetsmarknadspolitiska åtgärder

för perioden 1999-2000. I kalkylen har det antagits att

antalet personer i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder minskar något under

perioden. Vidare görs ett tekniskt antagande om en

överföring från den offentliga sektorn till hushållen som

dimensioneras så att målen om 0,5 procents överskott år

1999 och 1,5 procents överskott år 2000 uppnås.

En utgångspunkt är att inflationen kommer att ligga i

linje med Riksbankens inflationsmål på 2 %.

Förutsättningarna för att detta ska kunna uppnås utan att

penningpolitiken behöver vara särskilt stram, har

förbättrats avsevärt under den senare tiden då

inflationsförväntningarna har justerats ned markant.

12.1 Den reala kalkylen

I ett medelsiktigt perspektiv är det mycket svårt att

förutsäga konjunktursvängningar. Kalkylen är i stället

uppbyggd kring ett antagande om att det vid utgången

av 1998 finns outnyttjade resurser, som kan tas i

anspråk utan att det uppstår ett inflationstryck i

ekonomin. Storleken på detta extra expansionsutrymme

är beroende av hur väl arbetsmarknaden och särskilt

lönebildningen fungerar. Då kalkylen baseras på att

lönebildningens funktionssätt förbättras blir

expansionsutrymmet förhållandevis stort och möjliggör

en tillväxt på 2,8 % respektive 2,7 % åren 1999 och

2000. Genom denna metod fokuseras analysen på vad

som krävs för att uppnå en balanserad ekonomisk

utveckling med en stor minskning av den öppna

arbetslösheten. Metoden ger däremot begränsad

information om vad som kan hända vid alternativa

förlopp.

TABELL 12.1 FÖRUTSÄTTNINGAR 1997-2000

1997

1998

1999

2000

BNP OECD (16)

2,3

2,4

2,5

2,5

KPI OECD (16)

2,2

2,3

2,3

2,3

Marknadstillväxt, OECD

(14)

6,3

6,6

6,0

6,0

Tysk ränta 5 års

statsobligation1

4,43

4,88

5,25

5,2

5

Svensk ränta 5 års

statsobligation1

5,59

5,88

6,13

6,2

5

TCW-index1

119,

2

117,

9

117,

0

117

,0

1 Årsgenomsnitt.

Källa: Finansdepartementet

Den ekonomiska tillväxten i OECD-området väntas bli

förhållandevis god på medellång sikt. Med tanke på den

lediga produktionskapacitet, som finns i OECD för

närvarande, är det rimligt att anta att den faktiska

tillväxten på medellång sikt kommer att överstiga den

potentiella tillväxten något. Vidare bedöms

förutsättningarna vara goda för en fortsatt hög tillväxt i

resten av världen. Den genomsnittliga tillväxten i

OECD-området väntas uppgå till ca 2,5 % per år under

perioden 1999-2000. Något explicit konjunkturmönster

har inte antagits. Inflationen i OECD-området bedöms

ligga kvar på 2,3 % under perioden. I EU kan den

t.o.m. bli något lägre. Det förefaller ha skett en

omställning till lägre inflation än under 70- och 80-talet.

En viktig anledning är den betydelse som regeringar och

centralbanker idag fäster vid låg inflation.

TABELL 12.2 FÖRSÖRJNINGSBALANS, 1997-2000

Miljarder kronor

Procentuell förändring

1996

1997

1998

1999

200

0

BNP

1

678,1

2,3

2,5

2,8

2,7

Import

558,2

5,1

5,6

5,4

5,0

Tillgång

2

236,3

3,0

3,3

3,4

3,3

Privat konsumtion

885,3

2,0

2,0

2,1

2,0

Offentlig

konsumtion

434,2

-0,1

-0,2

0,2

0,2

Stat

132,2

1,5

-0,5

0,5

0,5

Kommuner

302,1

-0,9

0,0

0,0

0,0

Bruttoinvesteringar

249,6

1,5

5,8

7,6

6,8

Näringsliv exkl.

bost.

183,6

5,0

5,1

7,6

5,8

Bostäder

30,3

-

12,

3

13,

7

12,

0

15,

0

Myndigheter

35,6

-3,3

3,3

3,4

5,3

Lagerinvesteringar1

-3,2

0,2

0,0

0,0

0,0

Export

670,4

6,3

5,8

5,2

5,1

Användning

2

236,3

3,0

3,3

3,4

3,3

Inhemsk

användning

1

565,9

1,5

2,1

2,6

2,5

1Förändring i procent av föregående års BNP

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

TABELL 12.3 NYCKELTAL, 1997-2000

1997

1998

1999

200

0

KPI, dec.-dec.

1,8

1,5

2,0

2,0

Kostnadstimlön

4,7

3,5

3,5

3,5

Öppen arbetslöshet1

7,9

7,1

5,6

4,5

Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder1

4,7

4,7

4,7

4,4

Antal sysselsatta

-0,7

0,7

1,6

1,4

Real disponibel inkomst

0,4

1,3

3,7

2,8

Hushållens nettosparkvot

(nivå)

3,8

3,2

4,6

5,4

1 Andel av arbetskraften.

Källa: Finansdepartementet

Under perioden 1998-2000 antas lönerna stiga med ca

3,5 % per år, vilket är förenligt med 2 % inflation och

i linje med den förväntade utvecklingen i Europa.

Antagandet är kritiskt för kalkylen. Med en väl

fungerande lönebildning fortsätter konkurrenskraften att

vara god under hela perioden. Både exporten och

importen beräknas öka med drygt 5 % per år. Totalt

ger utrikeshandeln ett positivt bidrag till tillväxten på ca

0,5 procentenheter varje år.

Den fortsatt låga inflationen och de förbättrade

statsfinanserna medför att förtroendet för den svenska

ekonomin kommer att vara fortsatt högt.

Räntemarginalen mot den tyska 5-åriga statsobligationen

antas ligga på 1 procentenhet under perioden. Det

innebär att räntan på en 5-årig svensk statsobligation

hamnar på 6,25 %. Växelkursen antas ligga på en

oförändrad nivå från utgången av 1998, med ett TCW-

index på 117.

Den låga räntan och de relativt höga vinstnivåerna

utgör goda förutsättningar för att investeringarna ska

utvecklas gynnsamt. Tillgången på arbetskraft och den

goda makroekonomiska miljön med sunda statsfinanser

och prisstabilitet befrämjar långsiktiga investeringar.

Den relativt höga investeringsaktiviteten är i sin tur en

förutsättning för att kostnadsdrivande flaskhalsar ska

kunna undvikas. Även bostadsbyggandet kan förväntas

stiga eftersom räntorna är låga, hushållens

realinkomster ökar och tillväxten i ekonomin i övrigt

tilltar. Det tidigare mycket låga byggandet medför att

bristsituationer relativt snabbt kan uppkomma på vissa

orter. Nyproduktionen stiger gradvis till 25 000

bostäder år 2000 vilket historiskt sett fortfarande är en

relativt låg nivå. Ett gradvis större lokalbehov beräknas

medföra växande investeringskvoter inom näringslivet

från och med 1998. Under åren därefter ökar också

infrastruktursatsningarna avsevärt. Av de större

satsningarna kan nämnas Dennispaketet i Stockholm,

Botniabanan, Citytunneln i Malmö samt

Göteborgslederna. Programmet ett hållbart Sverige

kan också i viss omfattning bidra till den större

byggvolymen. Regeringen föreslår avsättning av

sammanlagt 5,4 miljarder kronor för perioden 1998 till

2000 till ett program för ekologisk hållbarhet. Det

positiva scenario som tecknas i det medelfristiga

perspektivet är dock avhängigt av att tillväxten kan

komma till stånd utan att lönerna ökar med mer än 3,5

 %. Tidigare erfarenheter visar att byggbranschen är

mycket känslig för svängningar i efterfrågeläget.

Den privata konsumtionen beräknas öka med i

genomsnitt knappt 2 % per år. Sparkvoten beräknas

stiga i ett medelfristigt perspektiv och i slutet av

perioden hamnar den på en nivå som är högre än

genomsnittet för den senaste 20-årsperioden. Denna

höjning av sparkvoten ska ses mot bakgrund av att

hushållen under de närmaste åren förväntas dra ned

sparkvoten mer än vad som är långsiktigt önskvärt i

samband med att man ökar sina inköp av kapitalvaror,

samt mot bakgrund av det tekniska antagandet om en

överföring från staten till hushållen år 1999 och 2000.

I den medelfristiga kalkylen förutsätts att

kommunerna klarar det aviserade balanskravet när detta

träder i kraft, vilket det förutsätts göra år 2000 för såväl

primärkommuner som landsting. Tack vare de ökade

statsbidragen till kommunerna kan man hålla en realt

oförändrad kommunal konsumtion under åren 1998-

2000. Det statliga tillskottet antas huvudsakligen gå till

kommunal konsumtion.

TABELL 12.4 ARBETSMARKNAD

Tusental personer

1996

Förändring

till 2000

Sysselsättning

3 963

118

Reguljär sysselsättning

3 922

137

Öppet arbetslösa

347

-155

Konjunkturberoende åtgärder

196

-10

Utbud

4 310

-37

Källor: Statistiska centralbyrån, AMS och Finansdepartementet.

I kalkylen faller den öppna arbetslösheten till 4,5 %

år 2000. Då omfattas 4,4 % av arbetskraften av

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

Nedgången av arbetslösheten beror delvis på att antalet

extraordinära utbildningsplatser riktade till arbetslösa

ökar kraftigt under perioden och håller

tillbaka arbetskraftsutbudet och därmed arbetslösheten.

År 2000 antas 188 000 studera i en extraordinär

utbildningsplats.

 Sysselsättningen stiger från år 1996 till 2000 med

totalt 118 000 personer. De extraordinära

utbildningsplatserna antas öka med 122 000 under

samma period. Den utökade utbildningen antas ha en

kraftig effekt på arbetskraftsutbudet som minskar med

37 000 personer trots att befolkningen i åldern 16-64 år

stiger med 53 000 personer.

12.2 De offentliga finanserna

Det av riksdagen fastlagda målet om ett permanent

överskott i de offentliga finanserna efter 1998 föreslås i

den ekonomiska vårpropositionen preciseras som ett

långsiktigt överskott på 2 % av BNP. Vidare föreslås att

det sker en successiv anpassning genom ett målsatt

överskott på 0,5 % år 1999, 1,5 % år 2000 respektive

2,0 % år 2001.

Till grund för kalkylen av de offentliga finanserna på

medellång sikt ligger den ekonomiska utveckling som

skisseras i föregående avsnitt. Den prognos över de

offentliga finanserna fram till 1998, som redovisas i

kapitel 11, utgör också en utgångspunkt för

beräkningarna. Vidare tas hänsyn till det ökade stödet

till kommunerna samt övriga förslag från regeringen

som syftar till att reducera arbetslösheten.

En tillväxttakt på den nivå som antagits för den

medelfristiga kalkylen medför, vid strikt oförändrade

regler inom skatte- och transfereringssystemen, en

trendmässig förbättring av de offentliga finanserna.

Därigenom skulle det uppkomma finansiella överskott

utöver budgetmålen för 1999 och 2000. Samtidigt

utvecklas hushållens inkomster förhållandevis svagt. Det

uppkommer därmed en växande finansiell spänning

mellan offentlig och privat sektor.

I föreliggande kalkyl antas att budgetmålen är

styrande och att det offentliga överskottet bringas ned

till målsatta nivåer 1999 och 2000. I de här redovisade

beräkningarna görs ett tekniskt antagande om att

hushållens statliga skatter och avgifter sänks så att

budgetmålen uppnås. Sänkningen är inlagd så att

kommunernas skatteunderlag inte påverkas.

Beräkningarna visar att överföringen till hushållen kan

uppgå till ca 15 miljarder kronor från och med år 1999

och ytterligare 11 miljarder kronor från och med år

2000, varvid överskotten i de offentliga finanserna

motsvarar de målsatta nivåerna 0,5 % respektive 1,5 %

av BNP. I den mån arbetslösheten inte faller till 4,5 %

år 2000 blir utrymmet för överföring till hushållen

motsvarande lägre.

Utvecklingen 1999-2000

Den underliggande förbättringen av de offentliga

finanserna, som skapar utrymme för såväl den tekniskt

antagna

ningen som växande överskott, faller till största delen på

den statliga sektorn, främst genom en avtagande

utgiftskvot. Utgifterna exklusive räntor faller som andel

av BNP med 3,1 procentenheter mellan 1998 och 2000.

Främst är det transfereringarna till hushållen som

minskar. En fallande arbetslöshet innebär att

arbetslöshetsersättningarna kan reduceras. På grund av

den höga tillväxten sjunker också

pensionsutbetalningarna som andel av BNP. Utgifter för

sjukförsäkring och föräldraförsäkring ligger däremot på

en oförändrad nivå i relation till BNP. Nedtrappningen

av räntebidragen till bostäder innebär att

transfereringarna till näringslivet minskar i relation till

BNP.

 Till följd av det förbättrade finansiella sparandet i

staten och den minskande statsskulden faller

ränteutgifterna med 0,8 procentenheter av BNP mellan

1998 och 2000.

TABELL 12.5 DEN OFFENTLIGA SEKTORNS

FINANSER

Miljarder kronor, löpande priser

1998

1999

2000

Inkomster

1 139

1 164

1 203

procent av BNP

61,9

60,2

59,4

Skatter och

avgifter

980

1007

1039

procent av BNP

53,2

52,1

51,3

Kapitalinkomster

88

84

88

Övriga inkomster

71

73

75

Utgifter

1 139

1 154

1 172

procent av BNP

61,9

59,7

57,9

Hushållstransfererin

gar

404

405

408

Övriga

transfereringar

117

118

118

Ränteutgifter

111

108

106

Konsumtion

462

476

491

Investeringar

45

47

49

Finansiellt sparande

-1

10

30

procent av BNP

0,0

0,5

1,5

Staten

-5

2

20

AP-fonden

10

11

10

Kommunsektorn

-6

-3

0

Statens lånebehov,

netto

9

9

-6

Primärt sparande1

28

34

48

procent av BNP

1,5

1,8

2,4

Finansiell ställning

Nettoskuld

513

519

508

procent av BNP

27,9

26,8

25,1

Konsoliderad

bruttoskuld2

1 360

1 375

1 373

procent av BNP

73,9

71,1

67,8

Statsskuld

1 450

1 463

1 462

procent av BNP

78,8

75,7

72,2

1 Finansiellt sparande exkl. kapitalinkomster och ränteutgifter.

2 Den konsoliderade bruttoskulden definieras enligt EU:s kriterier

(Maastricht).

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksgäldskontoret, Riksrevisionsverket

och Finansdepartementet.

Även statens inkomster faller i relation till BNP under

kalkylperioden. Fr. o.m 1999 faller den s.k. värn-

skatten bort vilket tillsammans med den kalkylerade

skattelättnaden för hushållen innebär att skattekvoten

faller med 1,9 procentenheter mellan 1998 och 2000.

Skattekvoten minskar även till följd av att lönesumman

och den privata konsumtionen, som utgör de viktigaste

skattebaserna, utvecklas långsammare än BNP.

Den ackumulerade förbättringen av de offentliga

finanserna innebär att den offentliga sektorns

konsoliderade bruttoskuld fortsätter att minska i relation

till BNP. Enligt EU:s konvergenskriterier ska den

konsoliderade bruttoskulden inte överstiga 60 % av

BNP alternativt närma sig den nivån i tillfredsställande

takt. Enligt den kalkyl som nu föreligger kommer den

konsoliderade bruttoskulden att uppgå till 68 % av BNP

vid utgången av år 2000. Skuldkvoten skulle därmed ha

minskat med 11,2 procentenheter sedan 1994.

Den kommunala sektorn

I den medelfristiga kalkylen förutsätts att kommuner

och landsting uppfyller det föreslagna balanskravet samt

att den genomsnittliga kommunalskattesatsen är

oförändrad. De tillskott i form av ökade statsbidrag som

föreslås i den ekonomiska vårpropositionen har

beaktats. Balanskravet förutsätts träda i kraft år 2000

för såväl primär kommuner som landsting, vilket för

primärkommunerna innebär en framflyttning med ett år

jämfört med tidigare förslag.

Balanskravet är formulerat i termer av det

resultatmått som används i den kommunala

redovisningen. Detta är förenligt med ett visst

sparandeunderskott i den kommunala sektorn som

helhet, eftersom balanskravet i princip tillåter

lånefinansiering av investeringsutgifter överstigande

avskrivningarna. Kostnaden för pensionsförmåner som

tjänas in av de kommunanställda inom ramen för

avtalspensionssystemet ska också beaktas.

Efter en tillfällig förbättring under början av 1990-

talet har det finansiella sparandet i kommunsektorn

försämrats. Under åren 1999-2000 beräknas

inkomsterna öka något snabbare än utgifterna. Därmed

förbättras det finansiella sparandet successivt.

Den kommunala konsumtionen beräknas åren 1999-

2000 ligga kvar på en realt oförändrad nivå. Därvid har

antagits att höjningen av statsbidragen i huvudsak

används till kommunal konsumtion, som utan denna

höjning skulle minska. Avgörande för hur den

kommunala konsumtionen kommer att utvecklas under

de närmaste åren är hur dagens utgiftsnivå förhåller sig

till inkomstutvecklingen under perioden. Eftersom

balanskravet inte avses träda i kraft förrän vid

sekelskiftet har kommuner och landsting möjlighet att,

som ett alternativ till utgiftsminskningar, låta det egna

kapitalet försämras. De beräknade sparandeunderskotten

de närmaste åren innebär en viss fortsatt försämring av

det egna kapitalet för sektorn som helhet, en försämring

som beräknas upphöra vid sekelskiftet.

Sysselsättningen, mätt i antal arbetade timmar,

beräknas utvecklas i samma takt som den kommunala

konsumtionen under åren 1999 och 2000. Det bör dock

framhållas att förutsättningarna varierar mellan enskilda

kommuner och landsting.

TABELL 12.6 KOMMUNSEKTORNS FINANSER ÅREN

1998-20001

Miljarder kronor, löpande priser

1998

1999

2000

Inkomster

Skatter

301,8

314,0

329,8

Statsbidrag2

63,5

66,3

64,2

Övrigt

49,3

50,9

52,6

Summa

414,7

431,2

446,6

Utgifter

Transfereringar

76,7

79,2

80,8

Konsumtion

319,8

329,9

340,1

Investeringar

24,0

25,0

26,0

Summa

420,6

434,1

446,9

Konsumtion3,%

0,0

0,0

0,0

Finansiellt sparande

-5,9

-2,9

-0,3

1 Utjämningsbidrag till respektive utjämningsavgift för kommuner

och landsting ingår inte i kalkylen.

2 Redovisas netto efter avdrag för kommunernas och landstingens

tillskott till det kommunala momsåterbetalningssystemet.

3 Årlig förändring, fasta priser.

Källa: Finansdepartementet.

 Med OECD-området avses här 16 länder: Förenta staterna, Japan,

Tyskland, Frankrike, Italien, Storbritannien, Kanada, Belgien,

Danmark, Finland, Nederländerna, Norge, Spanien, Schweiz, Sverige

och Österrike.

2 Till dynamiska asiatiska ekonomierna räknas Hong Kong, Singapore,

Sydkorea, Taiwan, Malaysia och Thailand. Även om

Sydkorea inkluderas i denna kategori bör det dock noteras att landet

fr.o.m 1996 är medlem i OECD.

 Det innebär att det vissa månader 1996 registrerades två

avtalshöjningar vid jämförelse av lönenivån motsvarande månad 1995,

vilket drog upp den genomsnittliga årstakten för helåret 1996.

 Källa: Byggnadsarbetarförbundet.

 Vid bedömningen av arbetskraftskostnaderna i Sverige använder

Edin-gruppen Konjunkturinstitutets prognos över lön per timme

inklusive lönebikostnader. För övriga länder används OECD:s prognos

över arbetskraftskostnad per sysselsatt i de europeiska OECD-länderna

exklusive Turkiet, Tjeckien, Polen och Ungern.

1 I KPI undersökningarna mäts räntekostnader som den genomsnittliga

räntan på utestående lån för ett urval av bostadsinstitut. Däremot

inkluderas inte avgiften för att förtidsinlösa ett bundet bostadslån i

mätningarna varvid den verkliga boräntekost-naden underskattas, om

än tillfälligt, i KPI.

2 I slutet av 1997 kommer en utvärdering av HIKP att göras och beslut

kommer att tas huruvida HIKP i framtiden eventuellt ska utvidgas till

att även omfatta inköpspriser för nybyggda egnahem. Anledningen till

att inte låta HIKP omfatta kostnader för boende i egnahem är att man i

HIKP vill ha ett renodlat inflationsindex. Svenska KPI mäter nämligen

förutom priser på varor och tjänster som säljs över disk , även vissa

s.k. imputerade priser. Imputerade priser sätts inte via

marknadstransaktioner, utan är uppskattade kostnader för utnyttjandet

av en vara, som t.ex. boendekostnaden i eget hem. Därför är KPI till

viss del även ett levnadskostnadsindex och används i egenskap av ett

sådant som uppskrivningsfaktor för basbeloppet.

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

6

5

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 6

 1

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 8

 9

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 12

 11

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 18

 19

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 22

 21

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 20

 21

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 24

 25

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 28

 27

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 30

 29

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 32

 31

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 34

 35

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 44

 43

Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 Prop. 1996/97:150 BILAGA 1

 48

 47