Regeringens proposition 1991/92:29

om godkännande av ett avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart, m.m.

Prop.

1991/92:29

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagils upp i bifo­gade utdrag ur regcringsprotokollet den 17 oktober 1991.

På regeringens vägnar Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Under våren 1991 träffades ett preliminärt avtal mellan Sverige, Norge och den Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) om civil luftfart. Avtalet, som ännu inte har godkänts av EEGs beslutande organ, jämställer Sverige och Norge med EEGs medlemsstater såvitt gäller rättigheter och skyldighe­ter på den civila luftfartens område. Avtalet är avsett att träda i kraft i nära anslutning lill årsskiftet 1991/1992.

Ett införlivande av avtalet med svensk rätt kräver i betydande delar lag­stiftning. 1 propositionen föreslås att riksdagen dels godkänner avtalet, dels antar cn ny lag om tillämpning av det aktuella avtalet och en lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol. Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer.

1 Riksdagen 1991/92. 1 sand. Nr 29

1. Förslag till

Prop. 1991/92:29

Lag om tillämpning av avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart

Härigenom föreskrivs följande

Tillumpningsornråde

1 § Denna lag tillämpas i fråga om lufttransporter och sådan därmed sam­manhängande verksamhet som avses i avtal mellan Sverige, Norge och Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) om civil luftfart.

Med avtalspart avses i denna lag Sverige, Norge och EEG. Med Fördraget avses det i Rom den 25 mars 1957 undertecknade fördraget om upprättande av EEG. Med rådet och kommissionen avses ministerrådet och kommissio­nen hos EEG.

2§ Följande bestämmelser i de i bilagan till avtalet upptagna rättsakterna nr 4, 5, 11, 12 och 17 skall gälla som lag här i landet.

1.

Artiklarna 1-4, 8, 9, 11, 12, 14, 15 utom punkt 3, 16 utom punkt 3 samt 17-20 i rådets första förordning 62/17/EEG om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86, med vidtagna ändringar (nr 4).

2.

Artiklarna 1-7,9, 11, 12 utom punkt 3, 13 utom punkt 3 samt 14-17 i rådets förordning S7/3975/EEG om proceduren lör tillämpning av konkur­rensreglerna på förelag inom luflfartsscklorn (nr 5).

3.

Artiklarna 1-9 i rådets förordning 91/295/EEG om införande av ge­mensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstig-ning på flygplan i regelbunden lufttrafik (nr 11).

4.

Artiklarna 1 -19 och 22 i rådets förordning 89/2299/EEG om cn uppför­andekod för datoriserade bokningssystcm (nr 12).

5.

Artiklarna 1-8, 11, 13, 14-18 och 21 i rådets förordning 89/4064/EEG om kontroll av förctagskonccntrationcr (nr 17).

De angivna bestämmelserna i bilagan till avtalet finns intagna soin bilaga till denna lag.

I fråga om fullgörande i Sverige av skyldigheter enligt denna paragraf till-lämpas 13 samt 15-19 §§.

3§ Beteckningarna "medlemsstat" och "gemenskapen" i de i 2§ angivna rättsakterna skall anses inbegripa Sverige och Norge. Hänvisningar i rätlsak-Icrna till artiklarna 85 och 86 i fördraget skall i stället avse 4 - 7 §§ denna lag.

Konkurrensbegränsande avtal

4§ Följande är oförenligt med denna lag och förbjudet, om inte annat följer av 6§:Överenskommelscr mellan företag, beslut av förctagssammanslut-ningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan avtals­parterna och som har till syfte eller följd att konkurrensen hindras, begrän­sas eller snedvrids inom det geografiska område som omfattas av det i 1 § angivna avtalet. Detta gäller särskilt dem som innebär att

a)

inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indi­rekt fastställs,

b)

produktion, avsättning, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras,

c)

marknader eller inköpskällor delas upp,

d)   olika villkor tillämpas för likvärdiga prestationer gentemot handels­

partner, varigenom dessa får konkurrensnackdel,

c) det ställs som villkor för avtal att den andra parten åtar sig ytterligare     Prop. 1991/92:29 förpliktelser som varken till sin natur eller enligt sedvana har något samband med föremålet för avtalet.

5§ Överenskommelser eller beslut som är förbjudna enligt 4§ är ogiltiga.

6§ Bestämmelserna i 4§ får av kommissionen förklaras inte gälla för

-

varje överenskommelse eller grupp av överenskommelser mellan företag,

-

varje beslut eller grupp av beslut av företagssammanslutningar och

-

varje samordnat förfarande eller grupp av samordnade förfaranden, som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor el­ler till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, samtidigt som konsumenterna tillförsäkras cn skälig andel av den vinst som därvid uppnås och som inte

a)

ålägger de berörda företagen begränsningar som inte är nödvändiga för att uppnå dessa mål,

b)

ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsent­lig del av varorna i fråga.

Missbruk av dominerande ställning på marknaden

7§ Missbruk från ett eller flera företags sida av cn dominerande ställning inom det geografiska område som omfattas av det i 1 § angivna avtalet eller inom en väsentlig del av detta område är, i den utsträckning det kan påverka handeln mellan avtalsparterna, oförenligt med avtalet och förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

a)

direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försäljnings­priser eller andra oskäliga affärsvillkor,

b)

begränsa produktion, avsättning eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna,

c)

tillämpa olika villkor för likvärdiga prestationer gentemot handelspart­ner, varigenom dessa fär konkurrensnackdel,

d)   ställa som villkor för avtal att den andra parten åtar sig ytterligare för­

pliktelser som varken till sin natur eller enligt sedvana har något samband

med föremålet för avtalet.

Statliga stödåtgärder m.m.

8 § Om inte annat följer av 9 eller 10 §§ är stöd som ges med hjälp av statliga eller andra allmänna medel otillåtna, om de snedvrider eller hotar att sned­vrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, i den utsträckning det påverkar handeln mellan avtalsparterna.

9§ Sädana stöd av social natur som ges till enskilda konsumenter, under för­utsättning att stödet ges utan diskriminering med avseende på varornas ur­sprung, eller som ges för att avhjälpa skador som förorsakats av naturkata­strofer eller andra exceptionella händelser är dock tillåtna.

10 § Som tillåtna kan anses stöd

a)

för att främja den ekonomiska utvecklingen i områden där levnadsstan­darden är onormalt låg eller där allvarlig sysselsättningsbrist råder,

b)

för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt euro­peiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en avtalsparts eko­nomi,

c)

för att underlätta utvecklingen av viss näringsverksamhet eller vissa re­gioner, i den mån stödet inte ändrar villkoren för handeln i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

11        § När cn stödåtgärd som avsc.5 i 8-10§§ har anmälts till kominissioncn,     Prop. 1991/92:29

får svensk myndighet inte pröva lillåtlighctcn av stc)dct innan kommissionen

har meddelat beslut i saken.

12        § En kommun är skyldig att upplysa regeringen om stöd som planeras och

som kan bli föremål för kommissionens prövning.

Uppgiftsskyldighet rn.rn.

13        § Den myndighet som regeringen bestämmer fär

1.

förelägga den som är uppgiftsskyldig enligt bcstiinimclscrna i2§alt full­göra sådan skyldighet till myndigheten, samt

2.

förelägga den hos vilken cn undersökning får företas enligt dessa be­stämmelser att låta myndigheten dels granska böcker och andra affärshand­lingar, dels göra kopior av eller uldrag ur böcker och andra affärshandlingar, dels begära muntliga förklaringar på ort och ställe, dels få tillträde till den uppgiftsskyldigcs samtliga lokaler, markområden och Iransportmcdcl.

Myndigheten får meddela beslut enligt första stycket endast

om kommissionen begärt att ätgiirdcn skall vidtas av myndigheten i stället för av kommissionen och underlåtenhet att följa fi)rcl;iggandct inte på grund av beslut meddelat av kommissionen kan medföra skyldighet att betala viten eller böter enligt bestämmelserna i 2§, eller

om myndigheten, inom ramen för den egna behörigheten med den be­gränsning som framgår av 20 § andra stycket och i övrigt i enlighet med till­lämpliga bestämmelser i 2§, meddelar beslutet helt på eget initiativ.

Beslut .som avses i första stycket 1. får förenas med vite om den uppgifts-skyldige inte följt ett tidigare föroliiggande av myndigheten eller en tidigare anmaning av kommissionen. Beslut som avses i första slycket2. och som myndigheten meddelar helt på eget initiativ fär förenas med vite. Beslut som är förenat med vite får överklagas till kammarrätten. Beslutet gäller omedel­bart, om inte annat bestäms. Talan om utdöm;indc av vite förs av myndighe­ten hos marknadsdomstolen.

Giltigheten av vissa beslut av kommissionen

14        § Om kommissionen i ett enskilt fall har funnit att det inle finns gnmd för

tillämpning av 4§ eller 7§ eller om kommissionen enligt 6§ i ett enskilt fall

har medgett undantag från tillämpningen av 4 §, gäller beslutet här i landet.

Verkställighet av kommissionens heslut i övr-igi

15        § Ett beslut av kommissionen som riktar sig mot en enskild fysisk eller

juridisk person skall prövas av svenska myndigheter, om kommissionen be­

gärt verkställighet av beslutet. Prövningen skall avse frågan om beslutet är

förenligt med det i 1 § angivna avtalet och med föreskrifter som grundas på

avtalet.

Svenska myndigheter får inte pröva frågan om ett beslut av kommissionen är ogiltigt på grund av att kommissionen saknat behörighet, att viisentliga processuella föreskrifter åsidosatts, att beslutet strider mot fördraget eller nägon annan rättsregel som hänför sig till fördragets tillämpning eller att fråga är om maktmissbruk eller illojal maktanvändning från kommissionens sida.

16        § I de fall som avses 15 § skall beslutet prövas av konsumentombudsman­

nen, om saken gäller marknadsföring eller avtal.svillkor i konsumentförhål­

landen, och annars av näringsfrihetsombudsmannen.

Om konsumentombudsmannen eller näringsfrihetsombudsmannen finner

att kommissionens beslut är uppenbart oförenligt med avtalet elJcr med före-     Prop. 1991/92:29 skrifter som grundas pä avtalet, skall han anmäla saken för regeringen. 1 an­nat fall skall han väeka talan hos marknadsdomstolen.

17        § Om marknadsdomstolen finner att kommissionens beslut inte är fören­

ligt med avtalet eller med föreskrifter som grundas pä avtalet, skall domsto­

len anmäla sitt beslut för regeringen. 1 annat fall skall domstolen förklara att

kommissionens beslut skall gälla.

Om domstolen förklarar att kommissionens beslut skall gälla, fär det verk­ställas som svensk lagakraftägande dom.

18

§ Böter och viten som beslutats av kommissionen skall vid prövning enligt 15 § bestämmas i svenskt mynt.

19

§ Om kommissionen har funnit atf cn kommun lämnat slöd som står i strid med 8§, skall regeringen, om den finner att kommissionens beslut är fören­ligt med avtalet och med föreskrifter som grundas pä avtalet, upphäva det kommunala beslutet.

Domstolsprövning i andra fall

20        § Frågor om överträdelse av föreskrifterna i 4§ eller 7§ prövas av mark­

nadsdomstolen. Frågor om överträdelse av de föreskrifter som anges i 2§

prövas också av marknadsdomstolen, om saken rör cn konkurrensfråga eller

fråga om kontroll av företagsförvärv, och annars av tingsrätt.

Att svenska domstolars och andra myndigheters behörighet att pröva frå­gor som avses i denna lag kan vara inskränkt framgår av föreskrifter som anges i 2§.

Utan hinder av vad som sägs i första stycket fär cn allmän domstol pröva en invändning om att ett avtal är ogiltigt pä grund av 4 § eller strider mot 7 § eller någon föreskrift som anges i 2§.

21        § För marknadsdomstolens prövning i fall som avses i 20 § gäller, i den

mån särskilda föreskrifter inte har meddelats i denna lag, konkurrenslagen

(1982:729) i tillämpliga delar.

Handläggningen lios marknadsdomstolen

22§ För marknadsdomstolens handläggning av ärenden som avses i denna lag gäller 3-10 och 14 §§, 15 § första stycket samt 16 - 22 §§ lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. i tillämpliga delar.

Vid prövning enligt 15 § denna lag av beslut av kommissionen om att un­dersökning skall företas hos den som är skyldig att underkasta sig en sådan får marknadsdomstolen meddela beslut utan att den mot vilken verkställig­het begärts har fått tillfälle att yttra sig.

Överklagande

23        § Marknadsdomstolens beslut enligt 15 § fär överklagas till högsta dom­

stolen genom besvär. Andra beslut av marknadsdomstolen enligt denna lag

får inte överklagas.

Om marknadsdomstolens beslut enligt 15 § överklagas, får högsta domsto­len förordna att verkställighet tills vidare inte fär äga rum.

24        § I fråga om överklagande och om prövningen av besvär i högsta domsto­

len gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i 54 och 56 kap. rättegångs­

balken om talan mot hovrätts slutliga beslut i mål eller ärende i vilket talan

väckts vid tingsrätt. Vad som där sägs om hovrätt skall i stället avse mark-    Prop. 1991/92:29 nadsdomstolen.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2. Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol

m.m.

Härigenom föreskrivs att 1, 2 och 13 §§ lagen (1970:417) om marknads­domstol m.m.' skall ha följande lydelse.

Prop. 1991/92:29

Nuvar-arule lydelse

Föreslagen lydelse

Marknadsdomstolen handlägger ärenden enligt konkurrenslagen (1982:729), rnarknadsför-ingslagen (1975:1418), lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsiirncntför-hållan-den, lagen (1984:292) orn avtalsvill­kor mellan näringsidkar-e, pr-odukt-säker-hetslagen (1988:1604).

1§

Marknadsdomstolen handlägger ärenden enligt

1.

konkurrenslagen (1982:729),

2.

markriadsför-ingslagen (1975:1418),

3.

lagen (1971:112) om avtalsvill­kor i konsumentför-hållanden,

4.

lagen (1984:292) om avtalsvill­kor mellan näringsidkar-c,

5.

produktsäkerhetslagen (1988:1604),

6.

lagen (1991:000) om tillämp­ning av avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart, om inte annat följer av 20 § nämnda lag.

Mot marknadsdomstolens beslut i ärenden som avses i 1 § fär talan inte föras. Detsamma gäller domstolens beslut i övrigt enligt denna lag.

Ansökan som avses i 17 § konkur­renslagen (1982:729) görs skriftli­gen. Detsamma gäller ansökan om förbud eller åläggande enligt 2-4 §§ marknadsföringslagen (1975:1418), 1§ lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 1 § lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare eller 5-9§§ eller 12§ tredje stycket produktsäkerhetsla­gen (1988:1604). Av ansökningen skall framgå de skäl pä vilka ansök­ningen grundas och den utredning sökanden åberopar.

2

§

13

Mot marknadsdomstolens beslut i ärenden enligt denna lag får talan inte föras i annat fall än som följer av 23 § lagen (1991:000) om tillämpning av avtal mellan Sverige, Norge och EEG orn civil luftfart. Detsamma gäller domstolens beslut i övrigt en­ligt denna lag.

Ansökan som avses i 17 § konkur­renslagen (1982:729) görs skriftli­gen. Detsamma gäller ansökan om förbud eller åläggande enligt 2-4 §§ marknadsföringslagen (1975:1418), 1§ lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 1 § lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare eller 5-9 §§ eller 12§ tredje stycket produktsäkerhetsla­gen (1988:1604) samt ansökan enligt 16 § lagen (1991:000) om tillämpning av avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart. Av ansök­ningen skall framgå de skäl på vilka

' Lagen omtryckt 1984:294. 2 Senaste lydelse 1988:1606.  Senaste lydelse 1972:732. Senaste lydelse 1988:1606.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1972:732.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1991/92:29

ansökningen grundas och den utred­ning sökanden åberopat.

Denna lag träder i kiaft den dag regeringen bestämmer.

Kommunikationsdepartementet

Prop-1991/92:29

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 oktober 1991

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B. Wester­berg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel, Thur­din,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Unc­kel, P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om godkännande av ett avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart, m.m.

1 Inledning

Efter förhandlingar mellan representanter för de svenska och norska rege­ringarna samt EEG träffade parterna i slutet av mars 1991 ett preliminärt avtal pä den civila luftfartens område. Avtalet bör i svensk översättning fo­gas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

För att Sverige skall kunna tillträda avtalet krävs lagstiftning. Inom kom-munikationsdeparteinentet har upprättats departementspromemorian (Ds 1991:28) Luflfartsavtal Sverige - Norge - EG. Promemorians lagförslag bör fogas till protokollet i detta ärende som bUaga 2.

Promemorian har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttran­dena, som oeksä innehåller en förteckning över remissinstanserna, bör fogas till protokollet som bilaga 3.

Den förra regeringen beslöt den 12 september 1991 att inhämta lagrådets yttrande över inom kommunikationsdepartementet upprättade förslag till lag om tillämpning av avtalet den 00 (månad) 1991 mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart samt lag om ändring i lagen (1970:417) om mark­nadsdomstol. De sålunda remitterade förslagen bör fogas till protokollet som bilaga 4.

Lagrådet har yttrat sig över lagförslagen den 10 oktober 1991. Yttrandet fogas till protokollet som bilaga 5.

Enligt lagrådet innefattar det remitterade lagförslaget om tillämpning av avtalet en i det stora hela godtagbar lösning av de författningstekniska frågor som avtalet aktualiserar, även om enligt lagrådet förslaget ger anledning till vissa erinringar från systematiska och principiella synpunkter. Lagrådets erinringar rör främst avgränsningen av de beslut av kommissionen som för att kunna verkställas i Sverige skall prövas av svensk domstol eller annan niyndighet samt befogenheterna för den myndighet soin i Sverige skall bi­träda kommissionen. Lagrådet har också föreslagit vissa redaktionella änd­ringar av den föreslagna lagen om tillämpning av avtalet.

Som kominer att framgå av det följande kan jag i huvudsak ansluta mig

till lagrådets synpunkter och förslag. Den av lagrådet föreslagna lagtexten     Prop. 1991/92:29 har jämkats redaktionellt på någia punkter.

Avtalet är fortfarande preliminärt i det att det ännu inte slutligt godkänts av EEGs beslutande organ. EEGs transportministrar har vid rädsmöte den 7 oktober 1991 funnit att den rättsliga grunden för avtalet för EEGs del är Romfördragets artikel 84 och inle, som EG-kommissionen tidigare utgått frän, artikel 113. Detta innebär bl.a. krav pä hörande av EG-pariamentet. Den proceduren beräknas vara avslutad först i december 1991, dä slutligt godkännande kan väntas.

Jag vill i detta sammanhang också nämna att det har uppkommit fråga om justering av avtalet på en punkt, nämligen när det gäller frågan vad som skall hända om nägon av avtalsparterna anser att Sverige eller Norge inte tilläm­par avtalet pä det sätt som förutsatts. Några särskilda bestämmelser för den situationen finns inte i avtalet. I praktiken torde emellertid detta vara en fråga soin bör tas upp av den blandade kommitté som upprättas genom avta­let. Parternas förhandlingsdelegationer är överens om att detta uttryckligen bör framgå. En sådan ändring påverkar inte den lagstiftning som behövs med anledning av avtalet. Det är heller inte fråga om något väsentligt moment i avtalet utan frän såväl svensk som norsk sida är även den text som tidigare överenskommits godtagbar.

Enligt vad kommissionen har upplyst avser man att inom EG ta upp frågan om den nyss berörda ändringen i samband med parlamentsbehandlingen av avtalet. Med tanke på att frågan om avtalets slutliga lydelse på den aktuella punkten fortfarande fär anses öppen och att detta kan vara fallet även vid tiden för riksdagsbehandlingen, bör riksdagens godkännande av avtalet in­hämtas även såvitt avser den alternativa lydelse som avtalet kan koinma att fä. Jag återkommer till denna fråga i det följande (avsnitt 3.2 i anslutning till artikel 9). Av samma skäl bör ett svenskt undertecknande av avtalet anstå till dess det klarlagts vilken av de alternativa lydelserna som blir den slutliga.

I terminologiskt hänseende kan anmärkas att ordet "fines" i rättsakterna i regel har översatts med "böter". Det är emellertid inte fråga om böter i svensk mening utan närmast om sanktionsavgifter. När det gäller översätt­ningen av "periodic penalty payments" med "viten" kan vidare anmärkas att EGs viten inte helt motsvarar det svenska begreppet. Av sammanhanget torde emellertid framgå vad som avses.

2 Bakgrund

2.1 Den skandinaviska luftfartspolitiken

Sverige är genom sin omfattande utrikeshandel och perifera geografiska läge

i förhållande till viktiga handelspartner i hög grad beroende av ett välutveck­

lat flyglinjenät. Genom det skandinaviska luftfartssamarbetet, som bl.a. in­

nebär att den samlade kapaciteten i internationell linjefart koncentrerats till

det gemensamma flygföretaget Scandinavian Airlines System (SAS), har det

varit möjligt för de tre skandinaviska länderna att trots var för sig begränsade

marknader etablera en flygtrafikförsörjning av hög klass. Luftfartssamarbe-

10

tet har byggt på en identisk koncessionspolitik i de tre länderna, särskilt i     Prop. 1991/92:29 fråga om den internationella luftfarten.

Danmark är medlem av EEG och måste alltså följa den luftfartspolitik som gäller inom gemenskapen. SAS har erkänts som ett EG-företag och är, såvitt gäller trafiken mellan Danmark och andra EG-länder, underkastat EEGs regelverk. En stor del av trafiken mellan Danmark och andra länder inom gemenskapen härrör från Sverige och Norge. De möjligheter som den allt öppnare marknaden ger danska flygföretag gäller inte för norska och svenska flygföretag eller för SAS trafik direkt från Sverige eller Norge till EG. Detta kan komma att medföra att trafiken i ökad grad kanaliseras via Danmark och att det blir färre direkta linjer och charterflygningar från Sve­rige och Norge till kontinenten.

Genom att Danmark har att följa EEGs regler pä luftfartsomrädet har vi­dare förutsättningarna för den gemensamma skandinaviska luftfartspoliti­ken ändrats pä ett avgörande sätt. Det är tveksamt om denna i längden skulle kurma upprätthällas utan att Sverige och Norge likställs med Danmark såvitt gäller förhållandet till EEG på luftfartsområdet.

2.2 Den luftfartspolitiska utvecklingen inom EG

Luftfarten har av tradition varit starkt reglerad, både nationellt och interna­tionellt. Betydande delar av trafiken har reserverats för de nationella flyg­företagen, som i mänga fall helt eller delvis är statsägda.

Arbetet inom EEG pä en gemensam transportpolitik har först under de senaste åren kommit att omfatta luftfarten. En försiktig liberalisering inled­des den Ijanuari 1988 med det s.k. luftfartspaket nr 1. Det fastslogs bl.a. att EEGs konkurrensregler skulle tilläinpas på luftfartsomrädet och riktlinjer drogs upp för hur detta skulle ske. Genom omfattande undantag från kon­kurrensreglerna tilläts dock flygföretagen att fortsätta med en rad samar­betsformer som annars var att anse som konkurrensbegränsande. Vidare in­fördes möjligheter till en friare prisfastställelse. Den traditionella kapacitets­delningen 50/50 mellan resp. lands flygföretag luckrades upp. Under de första två åren kunde denna vara 55/45 och under det tredje året 60/40. Även marknadstillträdet blev friare.

Luftfartspaket nr 1 har varit av begränsad betydelse för den skandinaviska luftfarten. I juni 1990 antog emellertid ministerrådet luftfartspaket nr 2, som trädde i kraft den 1 november 1990. Detta luftfartspaket är betydligt mer långtgående än det första, bl.a. när det gäller rätt till marknadstillträde och kapaeitetsdelning. Det är med detta nya regelverk tydligt att det inte i läng­den går att upprätthälla det skandinaviska luftfartssamarbetet, om inte Sve­rige och Norge fär samma villkor för luftfarten pä EG-länderna som Dan­mark. Det är att märka att avregleringen inom EEG kommer att fortsätta. Luftfartspaket nr 2 kommer redan frän den 1 januari 1993 att ändras i rikt­ning mot ytterligare liberaliseringar pä flera punkter. Bl.a. kommer prissätt­ningen att bli i det närmaste fri.

11

2.3 Förhandlingar med EELG

Prop. 1991/92:29

Sverige och Norge begärde i juni 1988, med stöd av Danmark, förhandlingar med EEG i syfte att på luftfartsomrädet få samma ställning i förhållande till EEG som Danmark. ] december samma år begärde också övriga EFTA-län­der motsvarande förhandlingar. Frän svensk och norsk sida angavs därvid att en gemensam lösning för alla EFTA-länderna skulle vara att föredra.

Kommissionen begärde därefter mandat att föra förhandlingar med alla EFTA-länderna. Ministerrådet beslöt emellertid i juni 1990, med hänvisning till det skandinaviska luftfartssamarbetet, att begränsa förhandlingsmanda­tet till att gälla Sverige och Norge. Mandatet omfattade all civil luftfart mel­lan Sverige resp. Norge och EG som utfördes av flygföretag i Skandinavien och inom EG.

Förhandlingarna inleddes den 30 juni 1990. Sverige och Norge förhand­lade gemensamt, varvid ordförandeskapet växlade mellan de båda länderna. Förhandlingarna avslutades den 20 mars 1991, då enighet om ett avtal upp­nåddes. Avtalet paraferades den 5 april 1991. Sammanlagt hölls fem for­mella möten och ett antal expertgruppsmöten.

I det följande behandlas luftfartsavtalet och den lagstiftning som krävs. Översättningen frän engelska till svenska av de i avtalet ingående rättsak­terna har skett enligt vad som gäller för ett kommande EES-avtal. Det inne­bär bl.a. att översättningarna, sedan de godkänts i Sverige, också skall grans­kas av EEG. Översättningarna är därför formellt att anse som preliminära. Det kan alltså bli aktuellt med smärre jämkningar av den svenska översätt­ningen. När emellertid översättningarna godkänts av EEG är den svenska texten att anse som autentisk med samma vitsord som övriga avtalsspräk.   

3 Avtalet

3.1 Form

Avtalet består av en huvuddel, en bilaga och tre protokoll. Huvuddelen in­nehåller de formella och institutionella reglerna liksom materiella konkur­rensregler och regler om statsstöd m.m. I bilagan förtecknas de av EEGs rättsakter på området som Sverige förbundit sig att följa. Dessa rör inte en­bart luftfartspolitiska frågor. Även konkurrensregler och regler som inte i första hand berör luftfarten men som ändå har betydelse för denna har tagits med.

I protokoll nr 1 förtecknas s.k. pipe-line acquis och annan lagstiftning på EEG-sidan som kan förväntas inom de närmaste åren. Protokoll nr 2 inne­håller uttalanden om tolkningen av vissa bestämmelser i rättsakterna och protokoll nr 3 en avsiktsförklaring om anslutning till det nya flygledningssys­temet Eurocontrol.

12

3.2 Huvudavtalet

Prop. 1991/92:29

Prearnbeln

Av den första meningen framgår att syftet med avtalet är att skapa samma regler inom hela det geografiska område som utgörs av Sverige, Norge och EEG. Avtalet gäller alltså även mellan Sverige och Norge däremot inte mel­lan de olika EEG-ländcrna. Det anges uttryckligen att EEG behäller sin kompetens pä konkurrensområdet, se också art. 1:1.

Enligt sista meningen skall avtalet inte föregripa utgången av EES-för-handlingarna. Det upphör att gälla senast när ett EES-avtal träder i kraft, se art. 19:3.

Art. 1

Första stycket motsvarar i huvudsak preambelns första mening.

Andra stycket hänvisar till de bestämmelser i bilagan som gäller vid varje tidpunkt. Nya rättsakter införlivas med avtalet i enlighet med den procedur som föreskriv.s i art. 12 (den blandade kommittén). De blir alltså inte auto­matiskt gällande.

Tolkningen av rättsakterna skall stå i överensstämmelse med den som görs av EG-domstolen och kommissionen. För det ändamålet får Sverige och Norge del av nya prejudikat, som på begäran av en part kan diskuteras i den blandade kommittén. De tolkningar som redan finns när avtalet underteck­nas anses utgöra en integrerad åsl av acquin. Dessa är Sverige/Norge därför bundna av utan särskild bestämmelse.

Tredje stycket innehåller en allmän förpliktelse till lojalitet mellan avtals­parterna när det gäller att uppfylla avtalet.

Art. 2

Artikeln har att göra med luftfartens s.k. friheter, vilka grundas pä Chicago-konventionen om internationell civil luftfart. Tredje och fjärde friheterna är rätten att med passagerare, frakt och post flyga frän flygföretagets registre­ringsland till ett annat land resp. att flyga tillbaka därifrån. Femte friheten är rätten att flyga mellan tvä andra länder än registreringslandet.

SAS är ett konsortium bildat av tre nationella bolag som primärt innehar flygrättigheterna. Dessa har överlåtits pä SAS, som flyger med maskiner till­höriga eller leasade av alla tre bolagen oavsett vilken linje det gäller. Genom art. 2, som har sin motsvarighet i andra överenskommelser pä luftfartssek­torn, klargörs att denna konstruktion accepteras även i detta samman­hang.Ett flygplan registrerat hos norska DNL kan alltså flyga mellan Stock­holm och Bry.ssel utan att det är fråga om en femte frihetsrättighet.

Art. 3

Artiklarna 4-6 är generellt utformade. Detsamma gäller några av de i bila­

gan förtecknade rättsakterna, som inom EEG är tillämpliga även pä annat

än luftfartsförhällanden. Som exempel kan nämnas nr 16 om sällskapsresor

och nr 17 om kontroll av företagskoneentrationer. I artikeln klargörs att i

sädana fall avtalsbestämmelsen resp. rällsakten endast gäller pä luftfartsom-

13

rådet eller, enligt vad som framgär av bilagan, områden som har samband     Prop. 1991/92:29 därmed.

Art. 4-6

Dessa artiklar, som innehåller regler om konkurrens och statsstöd, motsva­rar med smärre jämkningar artiklarna 85, 86 och 92 i Romfördraget. Sålunda ersätts "medlemsstaterna" med "de avtalsslutande parterna". Det kan i sam­manhanget anmärkas att art. 92 anses omfatta inte bara statligt stöd utan även stöd via andra offentliga organ, t.ex. kommuner. Detsamma gäller dä även art. 6. Bestämmelsen i art. 92:3 d) i Romfördraget om hur gruppundan­tag beslutas har inte någon motsvarighet i art. 6. Om gruppundantag enligt art. 4:3 beslutas, kan de införlivas med avtalet enligt art. 12. Beslut om un­dantag i enskilda fall enligt art. 4:3 behandlas i anslutning till art. 11.

Art. 7

Artikeln, som handlar om tillämpningen av art. 6, reglerar motsvarande frå­gor som art. 93 i Romfördraget men på ett delvis annat sätt såvitt gäller Sve­rige och Norge.

I första stycket slås sålunda fast att Sverige och Norge i fråga om offentliga stödåtgärder skall följa bestämmelserna i andra - sjätte styckena medan Romfördraget skall tillämpas inom EEG. Sverige och Norge erkänner kom­missionens utredningskompetens på området såvitt gäller offentliga stödåt­gärder, däremot inte kommissionens rätt att fatta beslut med bindande ver­kan för Sverige och Norge. Detta har nödvändiggjort vissa ändringar i för­hällande till art. 93.

Andra stycket moLsvarar art. 93:1. Praktiskt medför bestämmelserna en skyldighet för Sverige och Norge att upplysa om de stöd .som finns vid avta­lets ikraftträdande, förändringar i dessa och nytillkommande åtgärder.

Tredje stycket motsvarar art. 93:2 första stycket, öm kommissionen fin­ner att ett stöd inte är förenlig med avtalet eller att det missbrukas, skall kommissionen anmäla detta för Sverige resp. Norge och begära att åtgärden upphör inom viss tid. Den tid en stat fär på sig varierar, men brukar i praxis vara från nägon månad upp till ett halvår. I allmänhet har dä frägan redan diskuterats informellt med kommissionen. Staten har också formellt fått till­fälle att yttra sig.

Fjärde och femte styckena anvisar hur staten skall göra framför allt om den inte godtar kommissionens bedömning. Staten skall i det fallet meddela de båda andra avtalsparterna detta, varefter saken inom 21 dagar hänskjuts till den blandade kommittén. Denna skall sammanträda senast 14 dagar efter hänskjiitandct. 1 fråga om det fort:5atta förfarandet gäller bl.a. art. 14:5, vil­ket innebär att den blandade kommittén måste fatta beslut inom sex måna­der. Annars upphör avtalet att gälla. Alla beslut av den blandade kommittén förutsätter enighet, art. 13:1.

Sjätte stycket överensstämmer i sak med art. 93:3 i Romfördraget. Den innebär bl.a. att planerade stödåtgärder inte fär sättas i verket förrän kom-rnissionen har uttalat sig om åtgärdens tillåtlighet.

14

Art. 8

Prop. 1991/92:29

Utredning av brott mot Romfördragets konkurrensbestäinmelser företas av kommissionen på eget initiativ eller efter anmälan av en stat eller någon en­skild. För sin utredning behöver kommissionen upplysningar frän både sta­ter och företag och möjlighet att skaffa in upplysningar frän företag tvångsvis genom vitesföreläggande eller husrannsakan om de inte lämnas frivilligt. Be­stämmelser härom finns i rättsakterna nr 4, 5, 12 och 17.

Avtalsregleringen innebär att Sverige och Norge erkänner kommissionens utredningskompetens på konkurrensområdet. Kommissionens kompetens är i en del fall exklusiv. Om kommissionen beslutar att granska om ett visst förfarande innebär konkurrensbegränsning, är de nationella myndigheterna förhindrade att utreda sainma sak. Beträffande företagsfusioner av gemen­skapsdimension är enbart kommissionen behörig att utreda. När kommissio­nen inte har denna exklusiva kompetens, är svenska och norska konkurrens­myndigheter oförhindrade att pä vanligt sätt utreda brott mot avtalets kon­kurrensregler.

Regleringen innebär inte att Sverige och Norge erkänner kommissionens kompetens att fatta beslut med bindande verkan för svenska resp. norska rättssubjekt. Sådana beslut blir inte automatiskt gällande i Sverige eller Norge, se vidare i anslutning till art. 9. Angående beslut om icke-ingripande-besked (negativattest) och undantag i enskilda fall, se vid art. 11.

Enligt första stycket i förevarande art. 8 skall Sverige och Norge se till att kommissionen får de upplysningar den har rätt till enligt bestämmelserna i de nämnda rättsakterna. Förpliktelsen är folkrättslig och innebär inget annat åtagande än att Sverige resp. Norge skall se till att tvångsmedel vid behov står till buds.

I andra stycket preciseras Sveriges resp. Norges åtagande för den situatio­nen att företagen enligt de i avtalet ingående riiltsaktcrna har direkt upplys­ningsskyldighet gentemot kommissionen. Man kan utgå från att företagen i allmänhet lämnar upplysningarna frivilligt. Om tvångsmedel behöver använ­das, skall de genomföras av nationella myndigheter och enligt nationell lag. Kommissionen har rätt att delta i en husrannsakan. Den nationella myndig­heten och kommissionen fär komma överens om en lämplig dag. Det har förutsatts att dagen skall kunna hällas hemlig för företaget sä att man före­bygger att handlingar undanskaffas.

Art. 9

Artikelns första stycke ålägger Sverige och Norge att se till att avtalets be­stämmelser om konkurrens och offentligt stöd tillämpas och verkställs med samma effekt som inom EEG. Det är Sveriges och Norges sak att bestämma hur detta skall gå till sä länge effekten blir densamma.

När det gäller regler om offentligt stöd finns, som redan nämnts, särskilda

tillämpningsregler i avtalels art. 7. Motsvarande föreskrifter saknas för kon­

kurrensreglerna. När det gäller tillämpningen av dessa erkänner, såsom re­

dovisats vid art. 8, Sverige och Norge kommissionens utredningskompetens.

Att kommissionen har denna kompetens kan inte anses innebära att myndig­

hetsutövning har överlåtits till kommissionen. För Sveriges del förutsätts att

.. _

kommissionens beslut, vare sig det gäller användningen av tvångsmedel un- Prop. 1991/92:29 der utredningen eller vid verkställighet av dess slutliga beslut, prövas av domstol eller annan myndighet och omvandlas till ett nationellt beslut som kan verkställas enligt svenska regler. Har kommissionen ålagt böter eller vi­ten, skall dessa bestämmas i svenskt mynt men beloppet måste nära ansluta till vad som tillämpas inom EEG. Den nationella myndigheten och rege­ringen kan vid sin prövning komma fram till att kommissionens beslut inte skall godtas, varvid frågan förs till den blandade kommittén, se vidare art. 11.

De rättigheter som härrör från avtalet skall enligt andra stycket kunna gö­ras gällande inför nationell domstol. Detta överensstämmer med vad som gäller inom EEG.

Som jag nämnde inledningsvis har fråga uppkommit om ändring av det prelimiärt överenskomna avtalet. Den ändringen berör främst art. 9. Vad saken gäller är hur den situationen skall lösas att det uppstår oenighet mellan parterna om avtalets rätta tillämpning eller genomförande i Sverige eller Norge. I den preliminärt överenskomna texten finns inte nägon bestämmelse om detta. Förhandlingsdelegationerna är emellertid ense om att en sädan fråga bör hänskjutas till den blandade kommittén och att detla bör framgå av avtalet.

Delegationerna är vidare överens om att frägan bör regleras pä det sättet att i förevarande art. 9 en ny punkt 2 tillfogas med följande lydelse i svensk översättning:

2. Om de avtalsslutande parterna är oense i frågan orn artiklama 4, 5 eller 6 eller de andr-a bestämmelser som anges i punkt 1 tillämpas eller genomförs på I-ätt sätt i Norge eller Sverige, skall ärendet för-eluggas den blandade kom­mitté som behandlas i ariikel 13 och som skall sammanträda inom 14 dagar fr-un den dag då ärendet för-elagis den.

Nuvarande punkt 2 blir i stället punkt 3. Vidare läggs art. 9 till i uppräk­ningen i 13.7 och art. 9.2 i uppräkningen i art. 14.5.

Som jag oeksä nämnde inledningsvis är det möjligt att ett godkännande av denna ändring för EEGs del ännu inte föreligger när avtalet behandlas av riksdagen. Delta innebär att riksdagens godkännande av avtalet bör inhäm­tas såväl i fråga om den ursprungliga lydelsen som i fråga om den nyss be­rörda ändringen

Art. 10

Artikeln ger uttryck för principen att svenska resp. norska domstolar och andra myndigheter inte får pröva giltigheten av ett beslut som fattats av nä­gon av EEGs institutioner, dvs. främst kommissionen. Prövningen av den frägan fär göras endast av EG-domstolen. Ett beslut kan förklaras ogiltigt pä grund av institutionens bristande behörighet eller pä grund av att väsentliga processuella föreskrifter åsidosatts, att beslutet strider mot Romfördraget eller någon annan regel rörande fcirdragets tillämpning eller att det är fråga om maktmissbruk eller illojal maktanvändning frän institutionens sida, se vidare art. 173 i Ronifördraget.

I den mån ett beslut av kommissionen riktar sig till ett svenskt eller norskt

16

rättssubjekt har dessa rätt att föra talan i EG-domstolen under samma förut-     Prop. 1991/92:29 sättningar som gäller för rättssubjekt inom gemenskapen. Även om kommis­sionens beslut inte omedelbart gäller i Sverige (se vid art. 9) kan ju dessa ha intresse av att beslutets giltighet inom gemenskapen blir prövad av EG-domstolen.

Art. 11

Avtalet bygger, som tidigare nämnts, på alt kommissionens behörighet att genomföra utredningar erkänns. Kommissionens beslut grundade på sädana utredningar gäller dock inte i Sverige eller Norge utan måste prövas av svenska resp. norska myndigheter. Den prövningen kan mynna ut i antingen ett accepterande av kommissionens beslut eller ett konstaterande av att be­slutet inte kan godtas. I sistnämnda fall blir följden att saken skall hänskjutas till den blandade kommittén.

Art. 11 innehåller bestämmelser om detta. De beslut som avses där är en­dast sädana som innehåller en begäran att Sverige eller Norge skall vidta nä­gon åtgärd. I botten kan emellertid ligga ett beslut som riktar sig direkt till ett företag. I sädana fall blir bestämmelserna aktuella om företaget inte frivilligt uppfyller kommissionsbeslutet. Kommissionen kan dä begära verkställighet av beslutet. Om beslutet rör konkurrensfrågor, t.ex. brott mot art. 4 i avta­let, otillåtna avtalsvillkor e.d. bör saken prövas av i första hand näringsfri­hetsombudsmannen (NO) eller konsumentombudsmannen (Kö). Anser nä­gon av dessa att beslutet är uppenbart orikligt, bör han anmäla saken för regeringen som hänskjuter frägan till den blandade kommittén. I annat fall bör han föra talan hos marknadsdomstolen. Godtas beslutet av domstolen, verkställs det på samma sätt som vanliga eivilrättsliga domar. Gör domstolen en annan bedömning än NO resp. KO och finner att beslutet inte skall god­tas, måste domstolen pä motsvarande sätt anmäla saken till regeringen. Frå­gan förs då till den blandade kommittén.

Kommissionsbeslut i rent luftfartpolitiska frågor torde knappast vålla pro­blem. I allmänhet är det nämligen regeringen som beslutar i sådana frågor. Det kan också vara aktuellt att luftfartsverket skall företa nägon åtgärd.

Av art. 2 i rättsakten nr 4 i bilagan följer att kommissionen kan på ansökan eller eget initiativ meddela beslut om att ett avtal inte strider mot art. 4:1 eller 5 i förevarande avtal, s.k. negativattest. Kommissionen kan också enligt art. 4:3 i luftfarlsavtalet bl.a. i särskilda fall besluta om undantag frän till-lämpningen av 4:1. Särskilt sistnämnda beslut kan tänkas påverka rättigheter för enskilda i Sverige, öm någon väcker talan vid en svensk domstol enligt art. 9:2 under påstående att ett visst avtal eller förfarande strider mot art. 4 eller därpå grundad lagstiftning, kan kommissionsbeslut av nyssnämnda slag tänkas få betydelse i rättegången. Det kan därför ifrågasättas om inte beslu­ten innebär att förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning över­läts pä kommissionen. Frågan torde ha större teoretisk än praktisk bety­delse.

Förevarande art. 11 jämförd med art. 9:2 ger utrymme för att kommissio­nens beslut omprövas av svenska domstolar och andra myndigheter på det sätt som tidigare redogjorts för. Trots att kommissionen är ensam behörig att

17

2 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

meddela beslut om negaiivattest eller undantag i enskilda fall följer av avta- Prop. 1991/92:29 let att sådana beslut likväl skall kunna prövas h;ir för att fä verkan i Sverige. Om den svenska domstol där beslutet åberopas fär pröva vilken verkan be­slutet skall anses ha i den svenska rättegängen, torde beslutet vara att jäm­ställa med andra omständigheter som åberopas av svarandesidan och som värderas av domstolen. Med det synsättet är det inte fråga om överlåtelse av niyndighet. Skulle den svenska domstolen inte godta kominissionens beslut, måste frägan hänskjutas till den blandade kommittén genom analog tillämp­ning av art. 11:2.

Svenska rättssubjekt har emellertid ett starkt intresse av att kunna förlita sig på att ett beslut om undantag som kommissionen har meddelat gäller inte bara inom EEG utan iiven i Sverige. Mot den bakgrunden kan ifrågasättas om inte kommissionens beslut bör gälla direkt i Sverige utan någon mellan-konimandc prövning. En sädan lc)sning kräver cn särskild regel i svensk lag om alt niimnda kommissionsbesliit gäller hiir i landet. I så fall blir det ak­tuellt alt tillämpa reglerna i 10 kap. 5 § tredje stycket regeringsformen (RF). Förslaget lill lagtext är utformat i enlighet med den sist skisserade lösningen.

Art. 12

Avtalet förutsiills komma att utvecklas successivt genom ändring av de i av­talet ingående rättsakterna eller genom att dessa ersätts eller nya tillkom­mer. Bestämmelsen i första stycket tar sikte pä detta och ger avtalsparterna rätt alt ensidigt ändra sin lagstiftning pä ett område som täcks av avtalet. Denna rätt tillkommer alla tre avtalsparterna, men torde bli aktuell endast såvitt gäller EEG.

En ändring får inle vara diskriminerande utan skall gälla lika för alla. Dessutom skall en part som vill genomföra en ändring i förväg informera de andra avtalsparterna via den blandade kommittén och vid behov samräda i frågan. Detta framgär av hiinvisningcn till art. 13:2.

Enligt andra stycket skall en part så snart denne har antagit en ändring och senast åtta dagar därefter informera de andra avtalsparterna via den blan­dade kommittén. Kommittén skall sammanträda senast 14 dagar därefter och diskutera ändringens inverkan pä avtalet.

Enligt tredje stycket kan kommittén antingen besluta om ändring av avta­let eller att iindringen är av den karaktären att den inte strider mot avtalet. Den kan också besluta om någon ;\nnan åtgärd i syfte att säkerställa avtalets fortsatta tillämpning.

Är parterna överens om att den nya lagstiftningen skal! införlivas med av­talet, beslutas om detta. Beslutet följer proceduren i art. 14, vilket bl.a. inne­bär att beslutet skall publiceras i Official Journal, dvs. EGs officiella tidning. Avtalsparterna har högst tolv månader pä sig att genomföra ändringen natio­nellt, vilken tid kan behöva utnyttjas om det gäller en fråga vari beslut skall fattas av riksdagen.

Om parterna inte blir eniga och alltså inte kan fatta något beslut, gäller art. 14:5 och 6. Det innebär att avtalet efter viss angiven tid upphör att gälla.

Art. 13

Prop. 1991/92:29

Artikeln innehåller närmare bestiimmelser om den blandade kommittén. Kommittén är ansvarig för administrationen av avtalet och för att det tilläm­pas på rätt sätt. Alla beslut av kommittén kräver enighet. Sverige, Norge och EEG har var sin representant (röst) i kommittén. Ordförandeskapet cirkule­rar mellan avtalsparterna. Kommittén fastställer .själv sina procedurregler, vilket skall ske senast 21 dagar efter det att avtalet trätt i kraft. Den skall sammanträda minst cn gång om året och dessemellan på begäran av en part. Den skall även sammanträda när en fråga har hänskjutits dit enligt särskilda bestämmelser i avtalet.

Art. 14

Ett beslut av den blandade kommittén binder staterna folkrättsligt (14:1). Dessa mäste se till att beslutet genomförs. Öm nägon part anser att en annan part inte har genomfört beslutet pä riitt sätt, kan parten begära att den frågan tas upp i kommittén, öm den tvisten inte kan lösas inom två månader, upp­hör avtalet att gälla (14:2).

Beslut av kommittén skall publiceras i Official Journal. Det kan vara lämpligt att besluten, åtminstone vissa av dem, dessutom publiceras i någon nationell eller internationell publikation i Sverige och Norge med inriktning pä luftfartskretsen. Om genomförandet av beslutet kräver godkännande av riksdagen, regeringen eller nägon annan myndighet skall detta givetvis in­hämtas (14:3). Parterna har som tidigare nämnts tolv månader på sig för detta (14:4).

Om kommittén inte lyckas nä enighet om ett beslut som hänskjutits dit enligt artiklarna 1:2 (tolkningsfrågor), 7:5 (offentligt stöd), 11:2 (beslut som kommissionen meddelat med stöd av de i avtalet ingående rättsakterna) och 12:3 (ny lagstiftning) upphör avtalet att gälla (14:5).

I art. 14:6 finns en särskild bestämmelse om hur tiden för hänskjutande skall räknas när ny lagstiftning tillkommit i tiden mellan undertecknandet av avtalet och dess ikraftträdande.

Art. 15-18

Bestämmelserna i dessa artiklar innebär att avtalsparterna skall i den blan­dade kommittén samråda med varandra i luftfartsfrägor dels när dessa be­handlas i internationella organisationer, dels när de rör förhällandet till tredje land. Såvitt gäller internationella organisationer kan frägan gälla ge­mensamt uppträdande i organisationen. Även när det gäller avtal med tredje land kan det vara av värde med konsultationer, inte minst för att få stöd från EEG. Bestämmelserna innebär även en skyldighet för parterna att hälla var­andra underrättade om luftfartspolitiska frågor av gemensamt intresse som kan uppkomma. Bestämmelserna motsvarar vad som redan gäller mellan EEGs medlemsländer.

Art. 19 och 20

Avtalet gäller för obestämd tid med en ettårig uppsägningstid. Sägs det upp

av en av parterna, upphör det att gälla även mellan de andra. Det upphör

19

också att gälla när ett EES-avtal träder i kraft oavsett om detta avtal omfat-     Prop. 1991/92:29 tar luftfartssektorn eller inte (arl. 19).

Avtalet skall omförhandlas pä begäran av cn part. Det skall under alla händelser omförhandlas när det varit i kraft ett är (art. 20).

Art. 21

Artikeln anger det i och för sig sjiilvklara att den interna lagstiftningen mäste ha anpassats vid avtalets ikraftträdande.

Art. 22

Sverige och Norge har bilaterala luflfartsavtal med de flesta av EGs med­lemsländer. Det nu aktuella avtalet tar över bestämmelserna i de bilaterala avtalen i den män de reglerar samma sak. De bilaterala avtalen innehåller i allmänhet också bestämmelser om tullfrihet, valutor, agenter m.m. som inle regleras i avtalet med EEG och i den delen gäller de bilaterala avtalen fortfa­rande. Upphör luftfartsavtalet att giilla, kommer de bilaterala avtalen att träda i full tillämpning igen.

Art. 23 och 24

Artiklarna innehåller bestämmelser om ratifikation m.m. Avtalet förutsätter riksdagsgodkännade.

3.3 Bilagan

I bilagan förtecknas 20 olika riillsakter som ingår i avtalet. Generellt gäller enligl en uttrycklig föreskrift i bilagans inledning att beteckningarna "mcd-Icinsslal" och "gemenskapen" som förekommer i dessa rättsakter skall för de ändamål som avses med avtalet anses innefatta Sverige och Norge.

Vissa av bestämmelserna i rättsakterna har betydelse endast för EEG in­ternt. Den tekniken har därför använts att det under varje rättsakt anges vilka bestämmelser i den som ingår i avtalet. Vidare anges under varje rätts­akt där det ;ir aktuellt att hänvisningar till artiklar i Romfördraget i stället avser motsvarande bestämmelser i avtalet.

1. 90/2343/EEG (marknadstillträde och kapaeitetsdelning)

Denna förordning innehåller luftfartspolitiska bestämmelser om marknads­tillträde och delning av passagerarkapacitet mellan EEGs medlemsstater, Sverige och Norge (avtalsstaterna). Förordningen reglerar inte förhållandet mellan en avtalsstat och dess flygföretag (art. 3:1). Det inncbiir bl.a. att ett svenskt eller norskt företag inte har andra rättigheter än som tilldelas dem av Sverige resp. Norge. Har emellertid ett sådant företag i Sverige eller Norge fått rätt att flyga på en viss linje till en annan stat, har företaget i all­mänhet gentemot den staten rätt att kräva att tillstånd till trafiken beviljas, se art. 5.

Marknadstillträde

Ett flygföretag som är EG-lufttrafikföretag (Community air earrier) enligt

20

definitionen i art. 2 e) har rält att utföra tredje och fjärde frihetstrafik mellan

flygplatser i avtalsstatcrna (art. 4). Tredje friheten är rätt för ett företag som     Prop. 1991/92:29 är registrerat i ett land att flyga frän detta land till ett annat land och där sätta av passagerare och gods. Fjärde friheten är rätten att flyga hem med passagerare och gods.

Om registreringsstaten har gett ett flygföretag rätt till tredje och fjärde frihetstrafik skall den andra staten också medge trafiken. Registreringssta­ten ä sin sida fär inte vägra ett flygföretag frän den andra staten att flyga på samma linje. Undantag kan dock gälla för linjer med en årskapacitet av högst 30 000 säten som inte är tillräckligt lönsamma men viktiga från regio­nalpolitisk .synpunkt och för linjer mellan regionala flygplatser som trafike­ras med flygplan med högst 80 säten. Öm emellertid ett flygföretag i den andra staten oeksä vill flyga med högst 80 säten, fär tillstånd inte vägras (art.

5).

Avtalsstatcrna skall också acceptera att en annan avtalsstat utpekar tvä eller flera flygföretag att utföra trafik mellan den staten och en annan avtals­stat (multiple désignation). De skall också, frän den 1 januari 1992, accep­tera att registreringsstaten utpekar tvä eller flera flygföretag pä samma linje, om passagerarantalet på den linjen översteg 100 000 under är 1991 eller om det dä var mer än 600 returflygningar pä linjen (art. 6).

Ett flygföretag har vidare rätt att, på vissa villkor, ulföra femte frihetstra­fik, dvs. alt flyga passagerare och gods mellan flygplatser i andra stater än registreringsstaten. Villkoren är att femte frihetstrafiken utgör en förläng­ning av eller början pä en linje från eller till registreringsstaten (tredje eller fjärde frihetstrafik), att för femte frihetstrafiken utnyttjas endast 50% av den normala säsongkapaciteten räknad i antalet säten och att, om ett annat flygplan användsför femte frihetstrafiken än för tredje och fjärde frihetstrafi­ken, detla flygplan inte är större än det andra (art. 7 och 8).

De rättigheter som nämnts i det föregående är inte absoluta utan kan in­skränkas av säkerhets- eller miljöskäl eller tillgången pä start- och landnings-tider (slöts). Vissa ytterligare regler finns. Någon diskriminering med hänsyn till nationalitet får inte förekomma. Kommissionen har en övervakande och beslutande funktion (art. 9 och 10).

Enligt protokoll 2 punkt 2 till avtalet får den avtalsstat, som har fördel av en inskränkning enligt art. 10:3 av en annan avtalsstats rätt att öppna en ny linje eller öka kapaciteten, inte själv tillåta nya rättigheter som skulle sätta avtalsstaternas flygföretag i ett sämre läge jämfört med flygföretag frän tredje land. Den stat som gör det, riskerar att mista den fördel som art. 10:3 ger.

Kapacitetsdelning

När ett flygföretag fär rätt att flyga till ett annat land har även det landets flygföretag i allmänhet haft rätt att beflyga samma linje. Staterna har brukat bevaka att kapaciten är lika, dvs. i princip 50/50.

Frän den 1 november 1990 gäller att en EG-stat mäste tillåta en kapacitets­skillnad pä 60/40 och att kapacitetsskillnaden ökar med 7,5% för varje ny säsong jämfört med föregående motsvarande säsong. Frivilliga kapacitets­minskningar räknas inte in. Bestämmelserna om begränsningarna i fråga om

21

rätten till kapacitetsdelning gäller inle linjer mellan regionala flygplatser     Prop. 1991/92:29 (art. 11).

Har tillämpningen av kapacitetsdelningsreglerna lett till allvarlig ekono­misk skada för ett lands flygförelag, kan det landet begära att kommissionen gör en undersökning och, med avvikelse frän bestämmelserna, beslutar om en tillfällig annan kapaeitetsdelning. Motsvarande gäller när ett lands flyg­företag är utsatt för betydande konkurrens från cbartertrafik (art. 12). I pro­tokoll 2 till avtalet finns under punkt 3 vissa riktlinjer för hur denna situation skall behandlas av kommissionen.

2. 90/2342/EEG (biljettpriser)

I denna förordning finns bestämmelser om biljettpriser. Dessa godkänns av staterna, som regel av luftfartsmyndigheterna (i Sverige luftfartsverket). Be­stämmelserna gäller i princip endast för avtalsstaternas lufttrafikförelag.

Huvudregeln är att avtalsstatcrna skall godkänna biljettpriser som slår i rimlig relation till det ansökande flygbolagets långsiktiga kostnader, inbegri­pet tillfredsställande avkastning pä kapital och en tillräcklig marginal sä att en tillfredsställande säkerhetsstandard kan hållas. Staterna skall också ta hänsyn till andra omständigheter, såsom konsumenternas behov och mark­nadssituationen, bl.a. priserna hos andra flygföretag som trafikerar samma linje, och vikten av att förhindra dumping. Den omständigheten alt cll före­slaget biljettpris är lägre än det som ett annat företag pä samma linje erbju­der skall inte vara tillräckligt skäl för att inte godkänna priset (art. 3:1-4).

Ett llygföretag som redan fått ett visst pris godkänt har rätt att fä detta ändrat så att företaget kan anpassa sig till ett lägre pris hos ett annat företag som flyger mellan samma punkter. Detta gäller dock inte indirekta flyg­ningar vars längd överstiger 20 procent av den direkta linjen. Elt flyglörctag fär även anpassa sig till chartertrafik, som kan anses jämförbar med linjetra­fik (art. 3:5-6). Hur den jäinförelsen skall gå till framgår av punkt 1 i det till avtalet fogade protokoll nr 2.

Fram till den 31 december 1992 skall avtalsstaterna tillåta flygföretag att, inom ramen för tre olika priszoner och pä vissa andra villkor, själva välja vilket pris de vill ta ut. Priszonerna bygger på ett referenspris, som är det normala pris i ekonomiklass som tas ut av flygbolag med tredje- eller fjärde frihetsrättigheter pä linjen i fråga. Finns flera olika priser, ar genomsnittspri­set referenspris. Med ekonomiklass förstås i detta sammanhang t.ex. Buis-ness Class eller Euro Class, dvs. biljetten medger ändrade resdagar eller av­gångar.

Normalpriszonen är från 95 till 105 % av referenspriset, rabattzonen 94 till 80% av referenspriset och lägpriszonen från 79 till 30% av referenspriset. Särskilda villkor för rabattzon resp. lågpriszon har föreskrivits i bilaga 2 till rättsakten.

Om biljettpriset för en fullt utbytbar biljett överstiger 105 % av referens­

priset skall det anses godkänt, om inte båda avtalsstaterna inom 30 dagar

skriftligen meddelar flygföretaget och varandra sina invändningar.Om i

andra fall det föreslagna priset ligger utanför zonerna, skall det godkännas

av båda staterna. Det skall likväl anses godkänt, om inte nägon stat gör in­

vändningar inom 21 dagar (art. 4).

"-

En avtalsstat som har intresse i flyglinjen i fråga kan begära att kommissio- Prop. 1991/92:29 nen undersöker om någon annan stat inte iakttagit bestämmelserna. Kom­missionens beslut kan överklagas till ministerrådet (art. 5). Vid oenighet mellan berörda stater i frågan om ett biljettpris skall godkännas eller inte skall konsultationer hällas och, om dessa blir resultatlösa, saken avgöras av skiljenämnd (art. 6). Kommissionen har rätt att få de upplysningar av stater och flygföretag som behövs för att den skall kunna fullgöra sina uppgifter enligt den aktuella rättsakten (art. 9).

En avtalsstat som har gett elt tredje land femte frihetsrättigheter mellan avtalsstater och det avtalet är oförenligt med bestämmelserna i förevarande rättsakt skall se till att skillnaderna så snart som möjligt undanröjs (art. 11).

3. 91/294/EEG (flygfrakt)

Förordningen innehåller bestämmelser om marknadstillträde för flygfrakt­förare och om fraktpriser. Bestämmelserna om marknadstillträde ansluter ganska nära till vad som gäller om passagerartrafik. Det räcker sålunda i princip att registreringsstaten medger tredje och fjärde frihetsrättigheter. Femte frihetsrättigheter får medges som en början på eller förlängning av cn linje frän eller till registreringsstaten. Någon begränsning av frakten på den sträcka som utgör femte frihetsrättigheten har dock inte föreskrivits (art. 4 och 5). Det finns över huvud taget inga begränsningar i fråga om turtäthet eller godsmängd (art. 6). Prissättningen är en angelägenhet enbart mellan parterna i fraktavtalet (art. 9).

4. 62/17/EEG (tillämpning av Romfördragets art. 85 och 86)

Förordningen med senare ändringsförordningar innehåller regler för till-lämpningen av art. 85 och 86 i Romfördraget. Bestämmelserna i förord­ningen är inte tillämpliga på lufttransportsektorn (jfr preambeln till rättsakt nr 5) men har betydelse vid tillämpningen av konkurrensreglerna i fråga om rättsakterna nr 12 (uppförandekod för datoriserade bokningssystcm), 16 (sällskapsresor) och 17 (företagskoneentrationer). Förordningen innebär bl.a. följande.

Alla överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden som beskrivs i art. 4:1 samt missbruk av en dominerande marknadsställning enligt art. 5 är, med de undanlag som framgår av förordningen, förbjudna utan särskilt beslut (art. 1). Beslut om icke-ingripandebesked och undantag i enskilda fall enligt enligt nämnda artiklar meddelas av kommissionen (art. 2 och 9). Fin­ner kommissionen efter ansökan av en avtalsstat eller ett företag eller sam­manslutning med befogat intresse i saken eller på eget initiativ att det förelig­ger ett brott mot art. 4 eller 5, kan den besluta att det förbjudna förfarandet skall upphöra (art. 3).

Kommissionen skall notifieras om såväl nya som gamla överenskommelser

m.m. beträffande vilka tillämpning söks av art. 4:3 i avtalet. Detta gäller

dock inte i fråga om överenskommelser m.m. av det slag som särskilt nämns

(art. 4 och 5). Notifieringen har betydelse bl.a. för frägan från vilken dag ett

beslut om undantag enligt art. 4:3 skall anses gälla (art. 6). Den har också

betydelse bl.a. såtillvida att kommissionen inte kan döma ut böter för förfa-

23

randen som äger rum efter notifieringen men innan kommissionen har fattat     Prop. 1991/92:29 beslut.

Kommissionen kan i fall då överenskommelser upphör att tillämpas eller ändras så att de inte längre skall! anses förbjudna bestämma att förbudet i art. 4:1 skall gälla endast för en begränsad tid (art. 7). Bestämmelser ges vidare för giltighetstid, villkor och ålägganden för beslut enligt art. 4:3 i luft­fartsavtalet och under vilka förutsättningar beslut om gruppundantag kan ändras eller upphävas (art. 8).

Kommissionen skall samarbeta med avtalsstaterna myndigheter (art. 10:1 och 2). Avtalsstaterna och företag har upplysningsskyldighet (arl. 11 och 12) och avtalsstaternas behöriga myndigheter skall på begäran lämna kommis­sionen biträde med undersökningar (art. 13).Kominissioncn har rätt att granska räkenskaper och andra handelsböcker och alt göra husrannsakan (art. 14). Kommissionen kan utdöma böter och förelägga och uldöma viten (art. 15-16). Kommissionen och avtalsstatens myndigheter har rätt och i vissa fall skyldighet att höra parter och tredje män (art. 19). Uppgifter som inhämtats i samband med undersökningar fär användas bara för det avsedda ändamålet och skall vara skyddade av sekretess (art. 20). Kommissionens beslut om tillämpning av art. 4 och 5 skall publiceras (art. 21).

5. 87/3975/EEG (tillämpning av Romfördragets art. 85 och 86 inom luftfartssektorn)

Förordningen gäller i fråga om internationell flygtrafik mellan flygplatser inom avtalsstaternas område (art. 1). Den är alltså inte tillämplig i fråga om rättsakterna nr 12, 16 och 17 utan här gäller i stället bestämmelserna i rätts­akt nr 4. Rättsakt nr 4 och nr 5 är emellertid tämligen lika till uppbyggnad och innehåll.

Art. 4:1 i avtalet gäller inte överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden vars enda syfte och verkan är att åstadkomma tekniska förbätt­ringar eller tekniskt samarbete (art. 2). Vilka överenskommelser m.m. som avses framgår av en bifogad lista, som dock inte är uttömmande. Förord­ningen innehåller vidare procedur- och beslutsregler för tillämpningen av art. 4:1, 4:3 eller 5. Ansökan från företag om undantag enligt art. 4:3 skall publiceras med anmaning för intresserade tredje män eller stater att inom 30 dagar sända in sina synpunkter tilll kommissionen med anledning av ansök­ningen. Meddelar inte kommissionen företaget inom 90 dagar efter publice­ringen att det föreligger allvarliga tvivel om överenskommelsen m.m. faller under art. 4:3, skall ansökningen anses bifallen för en period av högst sex år.

Beslut kan återkallas eller ändras bl.a. om det framkommer nya omstän­digheter eller parterna har lämnal oriktig information (art. 3-6). Kommis­sionen har ensam kompetens när det gäller tillämpningen av art. 4:3, fränsett att besluten kan överklagas till EG-domstoIcn.

Kommissionen skall fullgöra sina uppgifter enligt förordningen i nära sam­arbete med behöriga nationella myndigheter (art. 8). Stater, behöriga natio­nella myndigheter, företag och företagssammanslutningar har upplysnings­plikt gentemot kommissionen (art. 9). Kommissionen har samma undersök­ningsbefogenheter som enligt rättsakt nr 4 (art. 11) och kan utdöma böter

24

samt förelägga och utdöma viten (art. 12-13). Kommissionen får uppdra åt     Prop. 1991/92:29

medlemsstat att utföra undersökning enligt art. 11 (art. 10). Parter och tredje

män kan och i vissa fall skall höras (art. 16) och uppgifter som inhämtas fär

användas endast för den aktuella undersökningen och är sekretesskyddade

(art. 17). Beslut som kommissionen meddelar angående tillämpning av art.

4 och 5 skall publiceras (art. 18).

6. 87/3976/EEG (bemyndigande för kommissionen att föreskriva om gruppundantag)

Denna rättsakt innebär inte att Sverige och Norge på förhand accepterat kommande beslut om gruppundantag. Nya sådana skall för att gälla i förhål­lande till Sverige och Norge införlivas med avtalet på samma sätt som andra rättsakter (se art. 12 i avtalet). Detta bör för svensk del kunna ske genom verkställighetsföreskrifter enligt 8 kap. 13 § första stycket 1 RF, se vidare kommentaren till denna rättsakt i avsnitt 4.

F'örordningen gäller enbart i fråga om internationella lufttransporter mel­lan flygplatser inom avtalsstaternas område (art. 1). De gruppundantag som avses gäller framför allt (art. 2)

-

gemensam planläggning och koordinering av kapacitet som hjälper till att fördela transporter till mindre eftersökta tider, förutsatt att en avtalspart kan dra sig ur överenskommelsen utan att riskera skadestånd och uppsäg­ningstiden är högst tre månader,

-

delad vinst frän linjefart (pooling), förutsatt att det belopp som överförs frän ett företag till ett annat inte överstiger 1 % av vinsten, att inga kost­nader delas och att vinstöverföringen görs som kompensation för den för­lust som det mottagande företaget gör genom att lägga flygningar pä mindre attraktiva tider,

-

samråd för att förbereda ansökan om prisfastställelse, om samråden är frivilliga och oförbindande och kommissionen och avtalsstaterna kan delta som observatörer,

-

fördelning av start- och iandningstider m.m., under förutsättning att alla berörda flygföretag kan delta och att systemet för fördelning går att ge­nomskåda och beaktar nationella och internationella regler på området och de rättigheter sömn flygföretag kan ha av historiska skäl ("grandfat-hers rights"),

-

gemensamina inköp, utveckling och drift av datoriserade bokningssystcm (CRS-system), om alla avtalsländernas flygföretag har tillgång till syste­men på lika villkor och de deltagande företagens flygningar visas pä ett icke-diskriminerande sätt och att varje deltagare kan dra sig ur efter skä­lig uppsägningstid,

-

teknisk och operationell marktjänst pä flygplatser, såsom bogsering, tankning, städning och säkerhet,

-

betjäning av passagerare, hantering av resgods m.m.,

-

catering,

-

samråd om fraktpriser (jfr rättsakt nr 7).

I samband med beslut om gruppundantag kan kommissionen föreskriva vi kor.

25

Med stöd av bemyndigandet har kommissionen utfärdat tillämpningsföre-     Prop. 1991/92:29 skrifter, se rättsakterna nr 8-10.

Om kommissionen finner att ett beslutat gruppundantag i ett bestämt fall har följder som är oförenliga med art. 4:3 eller förbjudet enligt art. 5 kan den besluta att gruppundantaget inte skall gälla i det fallet (art. 7).

Gruppundantag som kommissionen beslutat enligt bemyndigandet skall upphöra att gälla den 31 december 1992 (art. 3 i lydelse enligt nr 7).

7.         90/2344/EEG (ändring av nr 6)

Förordningen ändrar rättsakt nr 6 pä några punkter som redan redovisats.

8.         91/82/EEG (gruppundantag om marktjänster)

Kommissionen har beslutat denna förordning med stöd av bemyndigandet i rättsakt nr 6. Gruppundantag gäller för

1.

tekniska och operationella tjänster som allmänt erbjuds på flygplatser, såsom tillhandahällande av flygdokument och information till besättningen, rampservice inräknat lastning och lossning, säkerhet, flygplansservice, tank­ning och åtgärder före start,

2.

tjänster i förbindelse med betjäning av passagerare samt hantering av post, frakt och resgods, såsom information till passagerare och besökande, betjäning av passagerare och hantering av deras bagage före avresa och efter ankomst, hantering och förvaring av fraklgods och post i förbindelse med postbefordran,

3.

tjänster rörande catering, inräknat tillagning, förvaring och leverans av måltider och andra förråd till flygplan samt skötsel av cateringutrustning (art. 2).

Föreskrivna undantag skall tillämpas bara om

1.

överenskommelserna m.m. inte innebär tvång att anlita en enda leve­rantör,

2.

utnyttjandet av tjänsterna inte innebär avtal om att samtidigt acceptera tjänster som inte har samband med de tidigare nämnda eller av ett liknande avtal om tjänster på en annan flygplats,

3.

överenskommelserna m.m. inte hindrar flygföretag att ta vissa tjänster från en leverantör och andra från en annan eller att själv ombesörja dem,

4.

leverantören inte sätter priser eller villkor som är oskäliga och som inte har rimligt samband med kostnaderna,

5.

leveratören inte tillämpar olika villkor för liknande tjänster åt olika kunder,

6.

flygföretaget kan dra sig ur avtalet utan påföljd med en uppsägningstid av högst tre månader (art. 3).

9.         91/83/EEG (gruppundantag i fråga om datoriserade bokningssystcm)

Undantagen har beslutats med stöd av bemyndigandet i rättsakt nr 6. De gäl­ler överenskommelser mellan företag som har ett eller flera av följande syf­ten, nämligen

a) att gemensamt köpa och utveckla av datoriserade bokning.ssystem

(CRS-system),

26

b)

att etablera en systemleverantör för marknadsföring och drift av syste-     Prop. 1991/92:29 met, eller

c)

att reglera hur systemleverantören eller dennes distributörer skall till­handahålla distributionstjänster, dvs. den information som skall visas i syste­met och de bokningsmöjligheter m.m. som skall finnas.Undantaget gäller bara i fråga om följande förpliktelser, nämligen

-

skyldighet att inte delta, direkt eller indirekt, i utveckling, marknadsfö­ring eller drift av ett annat CRS-system,

-

skyldighet för systemleveratören att utse flygföretag till distributör att förse alla eller vissa resebyråer o.l. inom ett visst område med informa­tion för visning i systemet,

-

skyldighet för systemleverantören att bevilja en distributör ensamrätt så­vitt gäller alla eller vissa resebyråer o.l. inom ett angivet område,

-

skyldighet för systemleverantören att inte tillåta återförsäljare att sälja andra systemleverantörers distributionstjänster.

I övrigt motsvarar rättsakten i huvudsak vad som föreskrivs i rättsakt nr 12.

10. 91/84/EEG (gruppundantag i fråga oiu kapacitetsplanering, priskonsultationer och fördelning av slöts)

Undantagen har beslutats med stöd av bemyndigandet i rättsakt nr 6. De av­ser

-

gemensam planering och samordning av kapacitet i internationell linje­trafik,

-

samråd om taxor för passagerare och frakt i internationell linjetrafik,

-

fördelning av avgångs- och ankomsttider (slöts) i internationell flygtrafik.

Kapacitetsplaneririg m.m.

Såvitt gäller kapacitetsplanering och samordning skall undantagen gälla en­dast om

a)

överenskommelserna m.m. inte binder flygföretagen såvitt avser resul­tatet av planeringen eller samordningen,

b)

planeringen och samordningen syftar till att tillförsäkra tillfredsstäl­lande utbud av flygförbindelser under lågtrafiktid eller på anslutningsflyg,

c)

överenskommelserna m.m. inte innefattar nägon uppgörelse som direkt eller indirekt begränsar den kapacitet som deltagarna sätter in eller fördelar kapaciteten,

d)   överenskommelserna m.m. inte hindrar flygföretag som deltagit i pla­

neringen eller samordningen från att ändra kapacitet eller tidtabeller utan

påföljd och utan att behöva godkännande av övriga deltagare,

e)   överenskommelsen m.m. inte hindrar flygföretag från att utan påföljd

avstå från att delta i planering och samordning inför nästa säsong, med en

uppsägningstid av högst tre månader,

f)    överenskommelserna m.m. inte syftar till att påverka kapacitet eller tid­

tabell hos utomstående flygföretag.

Priskonsultationer

I fråga om priskonsultationer gäller bl.a. att dessa inte fär avse den kapacitet

27

för vilken priserna skall gälla, att de syftar till att underlätta utfärdandet av

genomgående transportdokument, att de priser som samråden avser tilläm- Prop. 1991/92:29 pas utan diskriminering, att deltagande i samråden är frivilligt och öppet för alla som beflyger linjen i fråga, att samråden inte binder deltagarna, att sam­råden inte innebär överenskommelser om agentprovision m.m., att varje deltagare utan dröjsmål informerar kommissionen om ansökan om godkän­nande av de priser som samrådet gällde.

Såväl avtalsstaterna som kommissionen har rätt att sända observatörer till priskonsultationerna. Flygföretagen skall därför i viss ordning underrätta av­talsstaterna och kommissionen om samråden.

Slot allocation m.m

Undantagen såvitt gäller fördelningen av avgångs- och ankomsttider m.m. (slöts) gäller endast om

a)

samråden är öppna för alla llygföretag som uttryckt intresse,

b)

företrädesregler har fastställts vilka varken direkt eller indirekt kan hänföras till ett visst flygföretag, nationalitet eller art av flygning, och som tar hänsyn till begränsningar genom myndighetsregler och till den resande allmänhetens och flygplatsens behov; företrädesreglerna får beakta de rät­tigheter som flygföretag förvärvat genom användningen av vissa slöts före­gående motsvarande säsong,

c)

företrädesreglerna är tillgängliga på begäran,

d)      reglerna tillämpas utan diskriminering,

e)   nytillkomna användare har rätt till minst 50 % av nytillkomna eller out­

nyttjade slöts; denna företrädesrätt kan begränsas till ett maximum av minst

fyra slöts per dag och användare,

f) flygföretag som deltar i samrådet har tillgång till information om

-

vilka slöts flygföretag haft sedan tidigare i kronologisk ordning för alla företag,

-

önskade slöts,

-

tilldelade slöts och obehandlade ansökningar,

-

vilka slöts som kvarstår tillgängliga,

-

jämförelse mellan begärda och tilldelade slöts,

-

samtliga restriktioner som tillämpats vid fördelningen.

11. 91/295/EEG (ersättning vid viigrad ombordstigning)

Förordningen innehåller gemensamma minimiregler för hur ersättningen skall bestämmas när någon pä grund av överbokning vägras transport. För reglernas tillämpning förutsätts alt den som vägras transporten har en giltig färdbiljett, en bekräftad platsreseirvation samt har checkat in i rätt tid och på föreskrivet sätt (art. 1 och 2).

Flygföretagen måste anta prioritetsregler som de skall tillämpa i fall av överbokning. Dessa regler och ändringar däri skall meddelas avtalsstaten i fråga och kommissionen, som skall hålla dem tillgängliga för andra avtalssta­ter. De skall också hällas tillgängliga för allmänheten hos flygföretagets för­säljningskontor och vid incheckningsdiskarna. Reglerna skall förutse möjlig­heten av uppmaning till frivilligt avstående av plats samt regler om prioritet för dem som har fullgoda skäl att få börda, t.ex. rörelsehindrade eller barn som reser ensainma (art. 3).

Den som nekas ombordstigning, skall ha rätt att välja mellan

Prop. 1991/92:29

-

återbetalning av biljettpriset utan avdrag för kostnader,

-

ombokning till första tillgängliga flyglägenhet till bestämmelseorten,

-

ombokning till den senare dag som passageraren finner lämplig.

Oavsett vilket alternativ som passageraren väljer skall flygföretaget betala minimiersättning med 150 ECU för flygningar upp till 3 500 km och 300 ECU för längre flygningar. Denna ersättning kan dock reduceras till hälften, om passageraren ombokats till en annan flygning med tidlabellsenlig an­komst, vid högst 3 500 km högst tvä timmar och pä längre sträckor högst fyra timmar efter den ursprungliga flygningen. Högsta ersättning är lika med biljettpriset. Ersättningen skall betalas kontant eller, om passageraren med­ger det, i form av voucher eller annan biljett. Medger passageren att sitta i lägre klass än vad han har betalt för, skall prisskillnaden betalas tillbaka (art.

4).

Om flygningen ingår i en sällskapsresa, är researrangören berättigad till ersättning av flygföretaget för vad han svarar för gentemot passageraren en­ligt sällskapsresedirektivet (nr 16 i bilagan) (art. 5).

Utöver minimiersätlningen enligt art. 4 har passageraren rätt till ett gratis telefonsamtal, telex eller telefax till bestämmelseorten, måltider och för-friskningar i skälig proportion till väntetiden, hotellrum när detta behövs samt fri transport till eller frän en alternativ flygplats pä avrese- eller bestäm­melseorten (art. 6). Flygföretaget är inte skyldigt att betala ersättning i fall då passageraren reser gratis eller till ett reducerat pris som inte är tillgängligt för allmänheten (art. 7). Varje passagerare som nekats ombordstigning skall fä ett exemplar av ersättningsreglerna (art. 8).

Bestämmelserna i förordningen påverkar inte rätten till ersättning efter stämning vid doinstol, såvida inte passageraren frivilligt avstått plats i utbyte mot ersättning (art. 9).

12. S9/2299IEEG (uppförandekod för datoriserade bokningssystcm)

Datoriserade bokningssystcm (CRS-system) används av praktiskt taget alla flygförelag för platsreservationer men oeksä för att visa hur man på bästa sätt kan ta sig frän en ort till en annan. Systemen innehåller sålunda uppgifter om tidtabeller, tillgänglighet, priser och liknande. Systemen kan missbrukas så att de bara visar ett visst eller vissa flygföretags linjer eller visar resemöjlig­heten med andra flygföretag på ett diskriminerande sätt. Förordningen har tillkommit för att förebygga sådant missbruk.

Förordningen är tillämplig pä CRS-system som används eller erbjuds inom avtalsstaternas territorium oavsett

-

status eller nationalitet hos den som svarar för drift eller marknadsföring av systemet,

-

frän vem informationen i systemet härrör eller var centraldatorn finns,

-

var den aktuella flygtransporten skall ulföras (art. 1).

Förordningen lägger vissa förpliktelser pä systemleverantören, dvs. den som ansvarar för drift och marknadsföring av systemet, pä flygföretag som själva är systemleverantörer eller som ensamma eller tillsammans med andra äger

29

eller kontrollerar systemleverantören och pä flygföretag som har avtal med     Prop. 1991/92:29 en systemleveratör om distribution av dennes produkter.

Systemleverantören skall tillåta alla flygföretag att inom ramen för syste­mets kapacitet ingå i systemet på lika villkor och pä ett icke-diskriminerande sätt. Han fär inte ställa oskäliga villkor för avtal med något flygföretag eller fordra tilläggsvillkor som saknar samband med CRS-systemet. Han skall också ha samma avtalsvillkor för samma servicenivå. De tjänster för ladd­ning och databehandling som systemleverantören tillhandahäller skall erbju­das alla deltagande flygföretag utan "diskriminering. Detsamma gäller för­bättringar av systemet (arl. 3).

Den som tillhandahåller material för laddning av systemet skall se till att materialet är tillräckligt omfattande, korrekt, inte vilseledande samt att det tillåter full insyn. Systemleverantören får inte behandla materialet på sådant sätt att den information som systemet ger blir felaktig, vilseledande eller dis­kriminerande. Laddning och dalabehandling av uppgifter frän flygföretag skall ske med samma omsorg och skyndsamhet (art. 4).

Systemleverantören skall tillhandahålla en primär textbild, där de data om tidtabeller, priser och för försäljning tillgängliga säten som de deltagande flygföretagen har tillhandahållit presenteras pä ett klart och tillräckligt om­fattande salt och utan diskriminering, i synnerhet såvitt gäller den ordning i vilken informationen presenteras.

När det gäller information om bästa flygförbindelse får denna inte direkt eller indirekt hänföras till ett bestämt flygföretag.

Om en stad betjänas av flera flygplatser, fär ingen av dem diskrimineras när det gäller att visa förbindelser mellan två städer. Närmare bestämmelser om i vilken ordning flygförbindelser normalt skall visas har meddelats i ett anncx.

Regler ges också för systemleverantörens skyldighet att tillhandahålla in­formation som genereras i ett CRS-system (art. 6).

De skyldigheter som systemleverantören har enligt art. 3-6 gäller inte i förhållande till flygföretag i tredje land som själva är systemleverantörer el­ler som äger eller kontrollerar ett system, om detta system inte överensstäm­mer med vad som föreskrivs i den nu aktuella förordningen eller om flygföre­tag i avtalsstaterna inte erbjuds samma villkor som de har rätt till enligt för­ordningen. Även föreskrifterna i art. 8 (se nedan) förutsätter ömsesidighet för tillämpning pä system som ägs eller kontrolleras av flygföretag frän tredje land. Om cn systemleverantör vill åberopa sig på de nyssnämnda bestäm­melserna måste han anmäla detta till kommissionen. Denna utreder om det föreligger någon diskriminering frän tredje landets sida. Är detta fallet, skall kommissionen informera avtalsstaterna samt alla systemleverantörer eller berörda flygföretag inom avtalslaternas område (art. 7).

Ett flygföretag som äger, kontrollerar eller deltar i ett CRS-system får inte

i sitt avtal med en abonnent knyta provision eller andra förmåner vid försälj­

ning av den egna flyglransporlprodukten till användningen av ett visst CRS-

system och får inle heller kräva att ett visst system används vid försäljning

av produkter som flygföretaget själv direkt eller indirekt tillhandahäller. Så­

dana villkor kan emellertid ställas upp i anslutning till att en resebyrå antas

som återförsäljare (art. 8).

30

Systemleverantören skall ställa sina tjänster till alla abonnenters förfo- Prop. 1991/92:29 gande utan diskriminering. Han fär inte kräva att endast hans system an­vänds. Om systemleverantören erbjuder en abonnent en förbättring av den tjänst han tillhandahåller, skall alla abonnenter fä samma erbjudande utan diskriminering. Systemleverantören fär inte ställa upp oskäliga avtalsvillkor i förhällande till abonnenten. Denne har rätt alt fränträda avtalet utan er­sättningsskyldighet om han säger upp det med tre månaders varsel, dock tidi­gast efter ett är. Systemleverantören svarar, antingen på teknisk väg eller ge­nom avtal med abonnenten för att denne inte kan manipulera det material som tillhandahälls i systemet sä att kunden får oriktig, vilseledande eller dis­kriminerande information (art. 9).

Avgifter som systemleverantören tar ut fär inte vara diskriminerande och skall stå i rimlig relation till kostnaderna. Avgiften skall vara densamma för samma servicenivå. Pä begäran skall systemleverantören tillhandahälla de intresserade uppgifter om aktuella metoder, avgifter, de tjänster som erbjuds och principerna för hur uppgifterna i systemet redigeras och presenteras. Alla förändringar av priser, villkor och tjänster skall meddelas alla delta­gande flygförelag och abonnenter ulan diskriminering (art. 10).

Resten av förordningen innehåller i huvudsak bestämmelser om övervak­ningen av bestämmelsernas efterlevnad. Dessa bestämmelser motsvarar i stort sett bestämmelserna i rättsakterna nr 4 och 5. Det är sålunda kommis­sionen som i första hand sköter övervakningen (art. 11). Avtalsstaterna, företag och företagssaminanslutningar har upplysningsskyldighet (art. 12). Kommissionen har rätt att granska bokföring m.m. och att fä tillträde till lokaler m.m.. Avlalsstalcrna skall lämna biträde (art. 13). Användningen av information som inhämtats har reglerats (art. 14). Böter och viten kan bli aktuella och parter och i viss utsträckning tredje män skall eller kan höras (art. 15, 16 och 19). Vissa beslut av kommissionen skall publiceras (art. 20).

13.       S0/1266/EEG (samarbele i fråga om olycksutredningar)

Detta direktiv ålägger avtalsstaterna att pä begäran lämna varandra biträde vid olycksutredningar, bl.a. genom att ställa material och, vid allvarligare olyckor, även experter till förfogande. Staterna skall också regelbundet in­formera varandra om olyckstillbud.

14.

80/51/EEG rned ändringar 83/206/EEG

15.

89/629/EEG

Dessa direktiv om begränsning av flygplansbuller gör föreskrifterna i Chica-gokonvenlionens Annex 16, del 

II, 

kap. 2, 3, 5 och 6 tvingande för avtalssta-lerna. Staterna kan i viss utsträckning medge undantag.

16.       90/314/EEG (sällskapsresor m.m.)

Direklivel, som inte behöver ha genomförts förrän 31 december 1992, inne­håller gemensamma regler om paketresor (sällskapsresor). Med en paket­resa förslås en i förväg arrangerad kombination av minst två av följande be­ståndsdelar, nämligen 1) transport, 2) inkvartering, 3) andra turistarrang­emang som inte är hänförliga till transport eller inkvartering men som utgör en betydande del av paketet.

Direktivet innebär skyldigheter för såväl arrangörer som återförsäljare av Prop. 1991/92:29 resor, inte minst när det gäller informationen till kunden. Den information om en resas detaljer som lämnas t.ex. i en broschyr är i princip bindande för arrangören och återförsäljaren (art. 3).Viss information skall alltid lämnas kunden innan avtalet sluts och viss annan information i god tid före resan. Avtalet skall upprättas skriftligen och innehålla åtminstone de uppgifter som anges i en bilaga.

Av särskilt intresse i luftfartssammanhang är möjligheten för kunden att, om han inte kan fullfölja sin beställning, sälta annan person som uppfyller villkoren för paketresan i sitt ställe. Det innebär beträffande charterresor med flyg att restriktioner i fråga om byte av passagerare inte är tillåtna i sä­dana fall (art. 4).

Därutöver regleras relativt detaljerat vad som händer vid bristande upp­fyllelse, bl.a. ersättningsskyldigheten (art. 4 och 5). Garanti för återbetal­ning och återresa i händelse av insolvens skall ställas (art. 7).

17. 89/4064/EEG (kontroll av företagskoncentrationer)

Denna förordning gäller sammanslagningar av gemenskapsdimension (com­munity dimension) av företag. Därmed förstås en sammanlagd total omsätt­ning i hela världen hos de företag som berörs som överstiger 5 000 miljoner ECU samt en sammanlagd omsättning inom gemenskapen i dess helhet hos ettvart av minst tvä av de företag som berörs som överstiger 250 miljoner ECU, allt såvida inte vart och ett av företagen har två tredjedelar av sin sam­manlagda omsättning inom EG inom samma stat (art. 1).

En koncentration anses föreligga när två eller fler tidigare självständiga företag slås samman. En koncentration anses också föreligga när

1.

personer som kontrollerar mJnst ett företag

2.

ett eller flera företag

övertar kontroll, direkt eller indirekt, av hela eller delar av andra företag. Ett konsortiuin av företag som fcjrblir självständiga är i allmänhet inte att anse som koncentration, såvida inte konsortiet på ett varaktigt sätt utför alla funktioner som kännetecknar en självständig ekonomisk enhet. Därutöver finns detaljerade regler om när en koncentration skall anses föreligga (art.

3).

öm en koncentration faller inom förordningens tillämpning.somräde, skall kommissionen granska om koncentrationen är förenlig med den gemen­samma marknaden enligt vissa särskilt angivna principer (art. 2). Kommis­sionen skall underrättas om koncentrationen senast en vecka efler avtalets ingående, tillkännagivandet av att ett bud har lagts eller förvärvet av kon­troll. Veckan räknas från den förslå av dessa händelser. I vissa fall skall par­terna i koncentrationen underrätta gemensamt. Finner kommissionen att koncentrationen faller under tillämpningsområdet, skall underrättelsen pub­liceras (art. 4).

Förordningen innehåller dessutom detaljerade regler om hur omsätt­ningen skall beräknas (art. 5), granskning av notifieringen m.m. (art. 6), uppskjutande av verkställighet av koncentrationen (art. 7), kommissionens beslut (art. 8), hänskjutande av frägan till nationella myndigheter (art. 9),

32

vissa frister (art. 10), upplysningsskyldighet gentemot kommissionen första- Prop. 1991/92:29 ter och företag (art. 11), nationella myndigheters undersökningar (art. 12), kommissionens undersökningsbefogenheter (art. 13), böter och viten (art. 14 och 15), sekretessregler (art. 17), förhör (art. 18), medverkan av natio­nella myndigheter (art. 19) och publiceringen av beslut (art. 20). Bestäm­melserna i art. 11-20 är snarlika dem som förekommer i andra rättsakter, t.ex. nr 4, 5 och 12.

Kommissionen har, med några undantag, ensam kompetens att fatta be­slut som avses i förordningen. Nationell konkurrenslagstiftning får inle till-lämpas på koncentrationer med en "community dimension" (art. 21). Kom­missionen har bemyndigats att meddela tillämpningsföreskrifter (art. 23), se rättsakt nr 19. Avtalsstaterna skall rapportera till kommissionen om svårig­heter som deras företag möter i fråga om koncentrationer i tredje land, sär­skilt om avtalsstaternas företag där inte behandlas på samma sätt som EEG behandlar företag i tredje land (art. 24).

18. 80/723/EEG (öppenhet i redovisning av de ekonomiska

förbindelserna mellan staten resp. kommun samt offentliga företag)

Detta direktiv syftar till att förhindra att stater (eller kommuner) ger offent­liga företag slöd som är oförenligt med den gcmcnsainma marknaden. Di­rektivet har ändrats genom 85/413/EEG.

Med offentliga företag menas varje företag över vilket det allmänna direkt eller indirekt har ett dominerande inflytande pä grund av ägarskap, ekono­miska intressen eller de regler som styr företaget (art. 2).

Direktivet gäller inte ekonomiska mcllanhavanden mellan myndigheter och

a)

offentliga företag såvitt gäller tjänster som inte är ägnade att påverka handeln mellan avtalsländerna i nämnvärd utsträckning,

b)

centralbanker och Institut Monélaire Luxenibourgoise,

c)

allmänna kreditföretag, såvitt gäller depositioner av allmänna medel som placerats hos dem på normala kommersiella villkor,

d)    företag vars omsättning exklusive skatter inte uppgått till sammmanlagt

40 miljoner ECU för de tvä budgetår som föregått det år då de allmänna

medlen gjordes tillgängliga eller förbrukades; såvitt gäller allmänna kredit­

institutioner utgör motsvarande tröskel 800 miljoner ECU (art. 4).

De ekonomiska förbindelserna mellan det allmänna och de offentliga företag som omfattas av direktivet skall redovisas öppet. Av redovisningen skall framgå

a)

allmänna medel som av myndigheterna görs tillgängliga direkt för före­taget,

b)

allmänna medel som av myndigheterna görs tillgängliga indirekt via andra offentliga företag eller finansiella institutioner,

c)

hur de allmänna medlen används (art. 1).

Dessa bestämmelser om öppen redovisning gäller särskilt följande frågor, nämligen

1)

hur förluster täcks,

2)

hur företaget förses med kapital,

33

3 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

3)

utställda garantier som inte kan återkrävas eller lån pä fördelaktiga vill-     Prop. 1991/92:29 kor,

4)

ekonomiska fördelar genom avstående frän vinst eller från återbetal­ningsskyldighet för län,

5)

avstående från normal avkastning pä de allmänna medel .som använts,

6)

kompensation för finansiella åtaganden som lagts på företaget av myn­digheterna (art. 3).

Den i)ppna redovisning som .sålunda föreskrivs skall hållas tillgänglig för kommissionen under fem är frän det budgetär dä de allmänna medlen gjor­des tillgängliga för företaget eller dä de användes. Staterna skall pä begäran förse kommissionen ned den redovisning som avses i art. 1 (art. 5).

19.       90/2367/EEG (tillämpningsföreskrifter till nr 17)

Denna kommissionsförordning innehåller tillämpningsföreskrifter lill för­ordningen om kontroll av féiretagskonccntrationer. Där föreskrivs om ord­ningen för underrättelse enligt art. 4 i förordningen och vilka uppgifter som skall lämnas (arl. 1 -3), vad kommissionen skall göra med anledning av cn underrättelse (art. 4 och 5), hur tidsfrister beräknas och förlängning av fris­ter (art. 6-10), beslut (art. 11 och 12), förhör (art. 13-15), översiindande av handlingar (art. 16), bestämmande av frister (art. 17), hur handlingar skall överlämnas till kommissionen (art. 18) samt en ilefinilion av kommissionens arbetsdagar (art. 19).

20.       88/4261/EEG (tillämpningsföreskrifler till nr 5)

Denna kommissionsförordning innehäller beslämnielser t)m hur klagomål angående brott mot konkurrensreglerna skall anhängiggöras och vem som har rätt att klaga (art. 1), vem som kan ansöka om undantag enligt art. 4:3 i luftfarlsavtalet och hur an.sökniiigen skall iilformas och inges (arl. 2 och 3), vad kommissionen skall göra när klagomål anförts och vad som skall slå i svaromål (art. 4-6), beslut (art. 7), påminnelser (art. 8 och 9), förhör (art. 10-12), delgivning (art. 13) .samt tidsfrister (art. 14).

3.4 Protokoll nr 1

] prolokollct förtecknas den s.k. pipe-line acquis som Sverige och Norge skall överviiga för införlivande med avtalet när det blir aktuellt.

3.5 Protokoll nr 2

Protokollet återger uttalanden som gjorts i samband med att de aktuella rättsakterna antagits av ministerrådet.Punkt 1 rör den i bilagan under 2 an­givna rättsakten medan punkterna 2 och 3 rör rättsakten nr 1.

3.6 Protokoll nr 3

Protokollet aren avsiktsförklaring angående vikten av att inom Euroconlrol-samarbetet lösa frågorna om den tilltagande trängseln i luftrummet i Europa.

34

4 Lagstiftningsfrågor

Prop. 1991/92:29

4.1    Allmänna utgångspunkter

Vissa av bestämmelserna i avtalet, inräknat de i bilagan förtecknade rättsak­terna, måste införlivas med svensk rätt genom lag. Beträffande andra be­stämmelser räcker det med förordning eller myndighetsföreskrifter, even­tuellt efter bemyndigande i lag. En del bestämmelser är redan införlivade med svensk rätt. Hela avtalet mäste godkännas av riksdagen.

Med hänsyn till den formella lagkraftens princip (8 kap. 17 § RF) bör pre­ciseras vilka bestämmelser som kräver lagform och vilka som kan införlivas genom föreskrifter av lägre dignitet. I lagen kan naturligtvis ändå tas upp föreskrifter som inte kräver lagform, om sammanhanget gör det önskvärt och man inte förutser nägon snar ändring av dessa föreskrifter.

Avtalet gäller endast under cn begränsad tid fram till dess att ett EES-avtal träder i kraft. Detta talar för att man undviker ändringar i gällande lagar och i stället tar upp behövliga lagbesläminelser i en särskild lag om tillämpning av avtalet. Denna bedömning, som överensstämmer med den som gjorts i promemorian, delas av de remissinstanser som berört frägan.

Den särskilda lagen kompletteras med en förordning, varigenom de be­stämmelser som inte kräver lagform införlivas. 1 luftfartslagen (1957:297, omtryckt 1986:166) finns redan nu tillräckliga bemyndiganden enligt 8 kap. 7§RF.

När det gäller författningsregleringen bör huvudprincipen vara inkorpore­ring. Artiklarna 4-6 i avtalet bör dock transformeras.

I del följande berörs i huvudsak endast sädana bestämmelser i avtalet som i en eller annan form måste införlivas med svensk rätt eller där den frägan kan föranleda tvekan.

4.2    Huvudavtalet

I art. 1:2 finns en bestämmelse om enhetlig tolkning. I promemorian angavs att en uttrycklig föreskrift med det innehållet knappast är lämplig. Det borde räcka att saken behandlades i motiven till den särskilda lagen. Ingen remiss­instans har motsatt sig detta. Även jag ansluter mig till detta synsätt.

Art. 3 anger den primära och sekundära EEG-lagstiftning som avtalet om­fattar. Denna mäste för att gälla som svensk rätt inkorporeras. Hur detta skall ske berörs i det följande.

Art. 4 och 5 mäste tas in i den särskilda lagen. Detta följer av 8 kap. 2 § RF.

Art. 6 anses gälla även stöd som lämnas av kommuner. Även den artikeln bör

därför ha en motsvarighet i lagen (8 kap. 5§ RF). Art. 7 är av folkrättslig

karaktär och behöver inte tas med. Artikeln torde för sin tillämpning förut­

sätta att staten skall kunna få upplysningar av kommunerna angående stöd

som de lämnar. I del remitterade förslaget angavs att nägon uttrycklig före­

skrift om upplysningsskyldighet för kommunerna inte torde behövas efter­

som det fick förutsättas att kommunerna utan vidare lämnar regeringen be­

hövliga upplysningar. Lagrådet har emellertid förordat en uttrycklig bestäm­

melse om upplysningsskyldighet. Jag har inte nägon erinran mot det försla­

get.

1 promemorian diskuterades hur s.k. gruppundantag som har meddelats Prop. 1991/92:29 enligt art. 4:3 i avtalet, i förekommande fall med stöd av bemyndigandet i rättsakten nr 6, skall införlivas med svensk rätt, dvs. om dessa behöver tas upp i lag eller inte. Därvid angavs att villkoren för undantag var tämligen utförligt beskrivna i art. 4:3 och att gruppundantagen borde kunna ses som en utfyllnad av föreskrifterna där. Enligt promemorian borde gruppundanta­gen därför kunna anses som verkställighctsföieskriftcr som kan meddelas i förordning med stöd av 8 kap. 13 § första stycket 1 RF, se i anslutning till rättsakterna nr 6 samt 8 - 10.

Ingen remissinstans har invänt mot det nyss redovisade resonemanget. Även jag ansluter mig till detta. Framtida gruppundantag kan dä på ett en­kelt sätt införlivas med svensk rätt allteftersom de införlivas med avtalet.

Art. 8 hänvisar till kommissionens rätt till upplysningar enligt vad som föreskrivs i de i bilagan upptagna rättsakterna. Såvitt gäller nr 1 och 2 kan upplysningar från enskilda flygföretag förmedlas av Itiflfart.sverket med stöd av 92 § luftfartsförordningen (1986:171). Verkets fcjreskriftcr om upplys-ningsskyldighct torde dock böra kompletteras sä att det framgär att skyldig­heten även gäller uppgifter som kommissionen behöver. I fråga om rättsak­ten nr 3 gäller upplysningsskyldighct endast för avtalsstaterna (art. 8:2), men dessa kan naturligtvis först behöva inhiimla uppgifter frän nyglöretagen.

När det gäller konkurrensöveivakningcn finns bestämmelser om förelags skyldighet att lämna uppgifter lill kommissionen och alt underkasta sig un­dersökningar av kommissionen i riitlsaklerna nr 4 (art. 11,12 och 14), nr 5 (art. 9 och 11), nr 12 (art. 12, 13 och 15) saml nr 17 (art. 11 och 13).

Om nägon inte fullgör upplysningsskyldighcten, kan enligt rättsakterna kommissionen förelägga och utdöma vite (periodic penalty payments). Den kan också uldöma böter (fines) bl.a. när någon lämnat oriktig eller ofullstän­dig information. Böter och viten riktar sig mot företag eller företagssamman-slulningar och har inte straffriillslig karaktiir. Kommissionen har understru­kit vikten av alt svensk:i och norska företag behandlas på samma sätt som företag inom gemenskapen i dessa hänseenden och atl beloppen därför bör vara ungefär desamma (jfr art. 9:1 i avtalet).

Av art. 9 och 11 följer att beslut som kommissionen fattar under utred­ningen och som innefattar någon form av Ivångsmedel inte utan vidare verk­ställs i Sverige eller Norge. För att det skall kunna ske måste beslutet prövas av domstol eller annan myndighet i Sverige resp. Norge och omvandlas till ett beslut som kan verkställas pä nationell nivå.

Föreskrifter om upplysningsskyldighet kräver i princip lagform men kan också meddelas efter bemyndigande i lag enligt 8 kap. 7§ första stycket 3 RF. Regleringen av de tvångsmedel som slår till buds för atl framtvinga upp­lysningar som inte lämnas frivilligt, dvs. i första hand viten, torde böra ske i lag (8 kap. 7§ andra stycket andra meningen RF).

I svensk rätt finns föreskrifter om uppgiftsskyldighet bl.a. i lagen

(1956:245) om uppgiftsskyldighel rörande pris- och konkurrensförhållan­

den. Enligt 3§ är cn näringsidkare skyldig att till myndighet som regeringen

bestämmer efter anmaning lämna uppgifter om i lagen preciserad och i an-

maningen närmare angiven konkurrensbegränsning och om priser, intäkter,

kostnader, vinster och andra förhållanden av beskaffenhet att inverka pä

36

prisbildningen. Enligt en till lagen anslutande förordning (1988:1404) är sta-     Prop. 1991/92:29 tens pris- och konkurrensverk (SPK) den myndighet som får inhämta uppgif­ter i nu avsedda fall. Myndigheten kan förelägga vite. Den som inte fullgör sin uppgiftsskyldighet kan straffas med dagsböter eller, om brottet är grovt, fängelse i högst ett år.

Föreskrifterna i 1956 ärs lag kan i och för sig anses tillräckliga för alt tillgo­dose avtalets bestämmelser om uppgiftsskyldighet i konkurrensförhållan­den. 1 fråga om viten finns numera enligt lagen (1985:206) om viten möjlig­het att förelägga juridiska personer vite och att bestämma vitet som löpande vite. Däremot motsvarar inte straffbestämmelserna de böter som avses i de tidigare nämnda rättsakterna. Bl.a. skall dessa kunna drabba juridiska per­soner. De bötesbelopp som följer av 1956 års lag och brottsbalkens bestäm­melser är dessutom helt otillräckliga.

Övervägande skäl talar därför för att skyldigheten att lämna upplysningar och att underkasta sig undersökningar regleras i den särskilda lagen. Detta bör ske genom att aktuella bestämmelser i rättsakterna inkorporeras.

Den upplysningsskyldighct eller annan förpliktelse som föreskrivs i en rättsakt och som inom gemenskapen gäller direkt gentemot kommissionen bör göra det också i Sverige. Detta blir fallet vid inkorporering av rättsakten. Kommissionen har dock inte nägon rättslig grund för att med tvång förmå nägon att fullgöra skyldigheten. Skall det kunna ske, måste svenska myndig­heter hjälpa till. Skyldigheten gentemot kommissionen är alltså i sig osank­tionerad. Man kan utgå från att skyldigheten i de flesta fall kommer att full­göras frivilligt.

öm upplysningar inte lämnas frivilligt till kommissionen, bör det alltså vara svenska myndigheter som vidtar tvångsåtgärder. Om upplysningsskyl­digheten i sådana fall skall fullgöras till en svensk myndighet eller direkt till kommissionen får avgöras efter omständigheterna. Fullgörs skyldigheten till en svensk myndighet, skall denna lämnar uppgifterna vidare till kommissio­nen.

Kommissionen har enligt de nyssnämnda rättsakterna också rätt atl vid undersökningar bl.a. få tillträde till lokaler, fordon m.m. och att få tillgäng till bokföringsmaterial och andra affärshandlingar. Enligt avtalet är det de nationella myndigheterna som pä begäran beslutar om tvängsmedelsanvänd-ning. De kan därvid vägra att efterkomma kommissionens beslut, i vilket fall saken förs till den blandade kommittén.

1 promemorian föreslogs att SPK skall vara den myndighet som biträder kommissionen i samband med utredningar i Sverige. Några remissinstanser har kritiserat det förslaget och förordat att näringsfrihetsonibudsmannen (NO) eller i vissa fall luftfartsverket, i förekommande fall i samverkan med SPK, skall biträda kommissionen. Bl.a. åberopas att det är smidigare om det är samma myndighet som biträder kommissionen och för talan hos mark­nadsdomstolen (jfr i anslutning till art. 11).

För egen del vill jag betona vikten av att systemet blir sä enkelt som möj­

ligt. Skulle flera myndigheter utses att hälla kontakten med kommissionen,

finns risk för komplikationer och gränsdragningsproblem såvitt gäller kom­

petensen. Jag ansluter mig därför till promemorians förslag att SPK bör vara

den myndighet som skall biträda kommissionen i nu avsedda fall. Det är

37

emellertid självklart att SPK vid fullgörande av denna uppgift samräder med     Prop. 1991/92:29 de myndigheter som har sakansvaret på området. Närmare bestämmelser om detta kan meddelas i förordning.

Föreskrifter om husrannsakan och liknande intrång kräver enligt 2 kap. 6 och 12§§ RF lagform. Därvid är att beakta att det skydd som den först­nämnda paragrafen ger mot bl.a. husrannsakan fär begränsas endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och att be­gränsningen aldrig fär gä utöver det ändamål som har föranlett den.

Frägan om det första ledet är uppfyllt torde inte föranleda nägon tvekan, bl.a. därför att regler av samma slag är i kraft inom hela EG. I övrigt bör naturligtvis tillämpning och verkställighet ske med omsorg så att näringsid­karen inte utsätts för större inträng än nödvändigt. Det bör dock observeras att det emellanåt kan finnas skäl att anta att näringsidkaren undanskaffar material om han i förväg fär kännedom om elt besök. I sådana fall måste saken avgöras utan atl näringsidkaren hörs under det förfarandet.

Lagr-ådct har påpekat att det remitterade förslaget föranledde osäkerhet om vilka möjligheter som stod till buds vid en begäran från kommissionens sida om handräckning för genomförande av cn undersökning. Jag instämmer i den kritiken. Enligt förslaget i propositionen skall alla beslut av kommissio­nen som skall verkställas här i en eller annan form prövas av marknadsdom­stolen eller, om det är uppenbart alt beslutet inte kan godtas, av KO resp. NO. Detla gäller således även beslut om tillträde lill lokaler.

Vid genomförandet av ett beslut om husrannsakan kan biträde av polis­myndighet eller kronofogdemyndighet behöva anlitas. Eftersom utred­ningen åtminstone inte primärt har föranlells av nägon brottsmisstanke, lig­ger kronofogdemyndigheten närmast till hands.

Ar-t. 9:1 innebär en folkrättslig förpliktelse att se till att konkurrensreg­lerna i avtalet och bestämmelserna i de i bilagan upptagna rättsakterna till-lämpas och verkställs med samma effekt som inom EG. Framför allt är det fråga om beslut som kommissionen har meddelat och som riktar sig till före­tag här. Sådana beslut av kommissionens mäste först prövas av en svensk myndighet och, om beslutet godtas, förvandlas till ett svenskt myndighetsbe­slut. Som redan nämnts och som ytterligare kommer att beröras i anslutning till artikel 11, bör denna myndighet vara marknadsdomstolen.

Enligt ari. 9:2 skall de rättigheter som tillkommer någon enligt art. 4-7 samt bestämmelserna i de i bilagan förtecknade rättsakterna kunna åberopas inför svenska domstolar. I fråga om domstolarnas kompetens bör gälla samma principer som i dag, nämligen att marknadsdomstolen skall vara be­hörig i frågor som faller under dess nuvarande kompetensområde medan tingsrätterna är behöriga i övriga frågor.

Det kan anmärkas att art. 9:2 inbegriper möjligheten för nägon att göra

gällande sin rätt gentemot svenska staten. Om t.ex. en EG-stat enligt art. 5

i rättsakten nr 1 har gett ett flygföretag rätt att flyga på Sverige, måste Sve­

rige som regel godkänna trafiken. Gör Sverige inte det, kan man åtminstone

teoretiskt tänka sig att det utländska flygföretaget för talan mot Sverige i

saken. Man kan dock i allmänhet utgå från att saken klaras ut genom infor­

mella kontakter mellan resp. regeringar eller luftfartsmyndigheter och kom­

missionen.

38

Ar-t. 7Ö bör föranleda en lagbestämmelse om att svenska myndigheter inte     Prop. 1991/92:29 fär pröva sädana frågor som avses i artikeln.

Av art. 11 följer att Sverige, om kommissionens beslut inte kan godtas, inom 21 dagar skall hänskjuta frägan till den blandade kommittén. Riktar sig beslutet mot Sverige som stat torde detta inte välla problem. Om beslutet riktar sig mot ett företag förutsätts att kommissionen underrättar Sverige pä diplomatisk väg eller direkt via en svensk myndighet om beslutet så att den prövning som skall ske kan genomföras. Detta framgår av arl. 11:1, som ju förutsätter atl kommissionens beslut i delta fall innehäller en begäran om att en åtgärd skall vidtas av Sverige resp. Norge. Tidsfristen torde böra räknas frän den dag en svensk domstol eller annan myndighet konstaterar att beslu­tet inte godtas. Närmare bestämmelser om lidsfrister kan meddelas i förord­ning.

1 allmänhet kan man utgå frän att svenska företag frivilligt rättar sig efler kommissionens beslut. Redan i dag får svenska företag som gör affärer inom gemenskapen räkna med att följa de spelregler som gäller där. Har företaget tillgångar inom gemenskapen, är kommissionens beslut i den män de inne­bär ekonomiska förpliktelser utan vidare verkställbara i den EG-stat där företaget har tillgångar.

öm emellertid företaget inte frivilligt rättar sig efter beslutet, mäste svenska myndigheter kopplas in.Man kan utgå frän att saken i de flesta fall rör en fråga som enligt nuvarande lagstiftning skulle falla under marknads­domstolens behörighet. Marknadsdomstolen bör därför vara den myndighet som ytterst prövar kommissionens beslut som riktar sig till enskilda.

Talan i marknadsdomstolen förs av NO såvitt gäller konkurrensfrågor och av konsumentombudsmannen (KO) bl.a. när det gäller marknadsföring samt avtalsvillkor i konsumentförhållanden. När prövning av ett kommissionsbe­slut skall ske, bör prövningen därför i första hand göras av NO och KO inom deras resp. områden. Faller frägan inte inom nägonderas område enligt nu­varande avgränsning, bör behörighet tilläggas en av dem, lämpligen NO. Marknadsdomstolens behörighet enligt lagen (1970:417) om marknadsdom­stol m.m. bör utvidgas på motsvarande sätt.

Om NO eller KO finner att kommissionens beslut var uppenbart oriktigt, bör de meddela regeringen detta sä att frägan enligt vad som sägs i art. 11:2 kan föras upp i den blandade kommittén. I andra fall bör de föra talan hos marknadsdomstolen med kommissionens beslut som underlag. Domstolen kan meddela beslut som innebär antingen att kommissionens beslut godtas eller att det underkänns. Nägon ändring av beslutet fär inte ske, men ev. böter eller viten skall bestämmas i svenska kronor i stället för i ECU.

Även när det gäller tillämpningen av de rättsakter som rör luftfartspoli­

tiska frågor om lillståndsgivning, marknadstillträde, prisfastställelse m.m.

(rättsakterna nr 1-3), kan en omprövning av ett kommissionsbeslut undan­

tagsvis bli aktuell, öm ett svenskt flygföretag inte följer gällande regler, lig­

ger det i luftfartsverkels tillsynsfunktion att se till att rättelse sker. Man kan

utgå frän alt kommissionen i sädana frågor underrättar luftfartsverket direkt

om ett misstänkt regelbrott och att saken klaras ut innan det har gått så långt

att kommissionen har meddelat ett slutligt beslut i saken, öm emellertid

kommissionen har meddelat elt beslut som kan föranleda verkställighet, bör

39

omprövningen av det beslutet ske pä samma sätt som när det gäller andra     Prop. 1991/92:29 beslut. Kommissionsbeslutet torde dä ha grundats på bestämmelserna i rätts­akten nr 5 om tillämpningen av konkurrensreglerna pä luftfartssektorn. Om­prövningen bör alltså göras av marknadsdomstolen på talan av NO. Det lig­ger i sakens natur att NO i ärendet samråder med luftfartsverket.

En särskild fråga är om regeringen när saken tas upp i den blandade kom­mittén skall anses bunden av beslut som NO, KO eller marknadsdomstolen har fattat. Såvitt gäller domstolens beslut talar övervägande skäl för att rege­ringen inte skall kunna frångå beslutet. Sverige kan dä i den blandade kom­mittén försöka övertyga kommissionen att den bör ändra sitt beslut. Vidare kan i kommittén diskuteras hur man skall se pä liknande fall i framtiden.

När det gäller beslut av NO resp. KO bör regeringen ha en friare ställning och bör, om den finner att Nös eller Kös ståndpunkt inte är hållbar, kunna uppdra ät dem att föra talan vid marknadsdomstolen. Någon konflikt med 11 kap. 7§ RF torde inte uppstå därigenom.

Beslut av marknadsdomstolen som innebär en överprövning av kommis­sionens beslut bör kunna överklagas. I promemorian föreslogs regeringsrät­ten för denna uppgift. Flera remissinstanser, bl.a. regeringsrätten, har ansett att i stället högsta domstolen bör väljas. Jag ansluter mig till denna uppfatt­ning.

1 den särskilda lagen bör tas upp en bestämmelse om att beslut enligt den gäller även om det överklagas, såvida inle högsta domstolen beslutarom in-hibition (jfr 3 kap. 9§ utsökningsbalken).

Återstoden av bestämmelserna i själva avtalet är av rent folkrättslig ka­raktär och föranleder inle nägon lagstiftning.

4.3 Bilagan

I allmänhet är det kommissionen som i första hand tillämpar bestämmel­serna i de olika rättsakterna. Som tidigare nämnts mäste emellertid svenska myndigheter vid behov kunna ompröva kommissionens beslut enligt samma regler. Dessa mäste alltså införlivas, helt eller delvis.

Svårigheten består närmast i att avgöra vilka bestämmelser som bör inför­livas genom lag och vilka som kan införlivas genom författning av lägre digni­tet. I båda fallen bör inkorporeringsmetoden väljas.

Utgångspunkten bör vara reglernas tillämpning av svenska domstolar och andra myndigheter, öm reglerna vid den tillämpningen kan hänföras till 8 kap. 2§ eller 11 kap. 4§ RF bör de inkorporeras genom lag. Övriga regler skulle dä kunna inkorporeras genom förordning efter bemyndigande av riks­dagen enligt 8 kap. 7 § RF eller vara att anse som verkställighetsföreskrifter eller falla under restkompetensen enligt 8 kap. 13 § första stycket RF.

Nackdelen med en alltför noggrann uppdelning är att regelverket blir svår­

överskådligt och rättsakterna sönderslyekade på ett sätt som gör att sam­

manhanget går förlorat. Man fär därför acceptera att en hel del bestämmel­

ser inkorporeras genom den säiskilda lagen, trots att detta egentligen inte

behövs. Visserligen införlivas dä även bestämmelser som det inte blir ak­

tuellt för svenska myndigheter att tillämpa, men något hinder mot att an­

vända en sådan modell kan inte anses föreligga. Vid inkorporeringsmetoden

.

räcker det med en enda paragraf vari aktuella bestämmelser i de olika rätts-     Prop. 1991/92:29 akterna räknas upp och förklaras utgöra svensk rätt.

De sålunda uppräknade bestämmelserna i rättsakterna bör fogas som bi­laga till den särskilda lagen.

Rättsaktenia nr 1-3

Dessa rör förhållandet mellan stater inbördes. Den upplysningsskyldighet för enskilda som är föreskriven täcks, som tidigare nämnts, redan nu av be­stämmelser i luftfartslagen och luftfartsförordningen.

Det kan kanske ifrågasättas med hänsyn till rättsakternas folkrättsliga ka­raktär om de över huvud taget behöver införlivas. För ett införlivande talar emellertid att vissa frågor om rält för utländska företag till luftfart som nu prövas av regeringen lämpligen bör, såvitt gäller avtalet, prövas av luftfarts­verket. Vidare berör rättigheterna indirekt enskilda flygföretag, öm ändå vissa av bestämmelserna bör införlivas, är det lika bra att rättsakterna i enlig­het med det tidigare sagda införlivas i sin helhet. Detta kan ske genom för­ordning och med tillämpning av inkorporeringsmetoden. Sannolikt behövs därutöver vissa ändringar i luftfartsförordningen såvitt gäller delegation till luftfartsverket.

Rättsaktcnia nr 4 och 5

Dessa rättsakter innehåller grundläggande bestämmelser om tillämpningen av art. 4 och 5 i avtalet. Dessa artiklar överförs till svensk rätt genom att tas upp i den särskilda lagen. Nr 4 gäller inte på luftfartssektorn men har bety­delse för vissa andra rättsakter.

En genomgång av rättsakt nr 4 ger vid handen följande.

Art. 1-4 torde i huvudsak vara av den karaktären att de inte kräver lagstift­ning. Om inte dessa artiklar tas med i lagen, går emellertid sammanhanget förlorat. De bör alltså tas med.

Alt. 5-7 rör bl.a. frister för notifiering av överenskommelser och torde vara överspelade. Art. 6 innehäller handlingsregler för kommissionen och behöver inte tas med.

Art. 8 rör bl.a. rätten för kommissionen att knyta villkor till beslut enligt art. 4:3 i avtalet och att återkalla eller ändra ett beslut. Möjligheten att knyta villkor till och att återkalla beslutet kan knappast sägas följa av art. 4:3. Be­stämmelsen bör i sin helhet tas med i lagen.

Art. 9 gäller bl.a. kommissionens rätt att ensam besluta enligt art 4:3 i av­talet och fördelningen i övrigt mellan avtalsstaternas myndigheter och kom­missionen av beslutanderätten i konkurrensfrågor. Avtalsstaternas behörig­het upphör när kommissionen har inlett en undersökning i saken. Bestäm­melserna bör tas med i lagen. Något uttryckligt förbehåll för den möjlighet till omprövning av kommissionens beslut som följer av avtalet behöver knap­past göras eftersom denna följer av lagen.

Art. 10:1 och 2 får anses utgöra föreskrifter som faller under restkompe­tensen och behöver i alla händelser inte tas med.

Art. 11 innehåller bestämmelser om upplysningsskyldighet för enskilda

41

men även handlingsregler för kommissionen. Även art. 12 innehäller be-     Prop. 1991/92:29

stämmelser om upplysningsskyldighet. Artiklarna bör tas med i sin helhet i

lagen.

Art. 13 är närmast av folkrättslig karaktär. Bestämmelser kan meddelas i förordning.

Art. 14-16 kräver i sina väsentliga delar lagform. Bestämmelser tas upp i den särskilda lagen.

Art. 17 gäller EG-domstolens kompetens att ompröva beslut om böter och viten som kommissionen har meddelat. En motsvarande bestämmelse om svenska domstolar hade krävt lagform. Det är emellertid här fråga om till-lämpning av EG-rätten (vilken även kommer svenska rättssubjekt till godo). Lagform krävs därför inte. Frän principiell synpunkt kan naturligtvis ifråga­sättas om svensk rätt bör innehålla en föreskrift om att kommissionsbeslut kan överklagas till EG-domstolen. Bestämmelsen bör emellertid ändå tas med eftersom den innehåller viktiga upplysningar.

Art. 18 behöver knappast införlivas men kan tjäna som upplysning.

Art. 19 kräver sannolikt lagform såvitt gäller 19:2.

Art. 20 kräver knappast lagform men bör ändå tas med. Sekretess får anses gälla enligt 2 kap. 1 § och/eller 8 kap. 6 § sekretesslagen jämförd med 2 § sek­retessförordningen.

Slutsatsen av genomgängen är att de flesta av artiklarna i rättsakten bör i sin helhet införiivas genom inkorporering, dvs. de räknas upp i den särskilda lagen och bifogas i översättning i en bilaga till denna.

Beträffande rättsakt nr 5 kan samma resonemang föras. Art. 1-7, 9, 11-17 (utom tredje punkterna i art. 12 och 13) skall alltså inkorporeras.

Rättsakterna nr 6 och 7

Rättsakten nr 6 innehåller bestämmelser om tillämpningsområde (art. 1), bemyndigande för kommissionen att föreskriva gruppundantag (art. 2) och giltighetstiden för sådana (art. 3), vissa föreskrifter om hur gruppundanta­gen skall utformas m.m. (art. 4-6) och bestämmelser om återkallelse i en­skilda fall av den förmän som gruppundantaget ger (art. 7). Art. 8 är en före­skrift om revision av rättsakten.

Genom nr 7 har nr 6 ändrats i art. 2, 3 och 8.

Art. 1, 3 och 7 i nr 6 bör inkorporeras, såvitt möjligt i den lydelse som följer av ändringarna i nr 7. Som lagrådet har påpekat behöver bemyndigan­det för kommissionen alt föreskriva om gruppundantag inte inkorporeras ge­nom lag.

Som nämnts i det föregående innebär inte den omständigheten att rättsak­terna inkorporeras att Sverige har pä förhand godtagit framtida gruppundan­tag. För att dessa skall gälla i Sverige måste de införlivas såväl med avtalet som med svensk rätt.

Rättsakterna nr 8-10

Nr 8-10 innehåller föreskrifter om de gruppundantag som kommissionen har föreskrivit enligt bemyndigandet i rättsakt nr 6. Bestämmelserna är av den karaktären att de kan ses som utfyllnad av bestämmelsen i art. 4:3 i avta-

let, dvs. som föreskrifter om verkställighet av lag enligt 8 kap. 13 § första     Prop. 1991/92:29 stycket 1 RF. De kan införlivas genom förordning med användning av inkor­poreringsmetoden.

Rättsakt nr 11

Här ges regler om ersättning vid nekad ombordstigning till följd av överbok­ning. Bestämmelserna gäller ett ämne som avses i 8 kap. 2§ RF och mäste i sin helhet införlivas genom lag. Ikraftträdandebestämmelsen i art. 10 behö­ver inte tas med.

Rättsakt nr 12

Uppförandekoden för CRS-system innehäller åtskilliga bestämmelser som faller under 8 kap. 2 eller 3 §§ RF. Dit hör art. 3-19. Art. 1, 2 och 22 har betydelse för tillämpningen. Samtliga dessa bestämmelser bör tas med.

Art. 20 och 21 rör kommissionen enbart resp. ikraftträdandet och behöver inte tas med.

Rättsakt nr 13 om samarbete vid haveriutredningar bör införlivas genom för­ordningsbestämmelser, sannolikt i instruktionen för statens haverikommis­sion.

Rätlsaktenia nr 14 och 15 är redan införiivade med svensk rätt genom före­skrifter av luftfartsverket.

Rättsakt nr 16

Detta direktiv om sällskapsresor behöver inte införas förrän till årsskiftet 1992/93. Det kräver lagstiftning. Arbetet med detta pågår inom justitiede­partementet. Direktivet bör alltså inte las med i detta sammanhang.

Rättsakt nr 17

Denna s.k. fusionsförordning torde, med hänsyn till de tröskelbelopp som gäller, knappast bli aktuell för tillämpning pä luftfartens område. Den måste emellertid ändå införlivas med svensk rätt. De problem som kan tänkas upp­komma är i huvudsak desamma som redovisats i anslutning till nr 12.

Rättsaktenia nr 18-20 bör ses som verkställighetsföreskrifter och kan i till­lämpliga delar införlivas genom förordning.

5 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad som anförts i det föregäende har inom kommunikations­departementet upprättats förslag till

1.    lag om tillämpning av avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil

luftfart,

2. lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.

Förslagen har granskats av lagrådet.

43

6 Specialmotivering

Prop. 1991/92:29

6.1 Förslaget till lag om tillämpning av avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart

Tillämpningsomr-åde

1§ Denna lag tillämpas i fråga om lufttransporter och sådan därmed sam­manhängande verksamhet som avses i avtal mellan Sverige, Norge och den Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) om civil luftfart.

Med avtalspart avses i denna lag Sverige, Norge och EEG. Med Fördraget avses det i Rom den 25 mars 1957 undertecknade fördraget om upprättandet av EEG. Med rådet och kommissionen avses ministerrådet och kommissio­nen hos EEG.

Tillämpningsområdet anges i första stycket, som närmast motsvarar art. 3. Flera rättsakter, liksom konkurrensbeslämmelserna i avtalet, rör enligt sin ordalydelse också annat än civil luftfart. Dit hör t.ex. datoriserade boknings­systcm för flygbiljetter, sällskapsresor med flyg och fusioner mellan flygföre­tag. Det finns därför behov av att klargöra att tillämpningsområdet är be­gränsat, närmare bestämt till lufttransporter och sädan därmed samman­hängande verksamhet som anges i bilagan till avtalet. I andra stycket ges definitioner av vissa begrepp som förekommer i lagen.

2§ Följande bestämmelser i de i bilagan till avtalet upptagna rättsakterna nr 4, 5, 11, 12 och 17 skall gälla ,;om lag här i landet.

1.

Artiklarna 1-4,8,9,11,12, 14,15 utom punkt 3, 16 utom punkt 3 samt 17-20 i rådets första förordning 62/17/EEG om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86, med vidtagna ändringar (nr 4).

2.

Artiklarna 1-7, 9, 11, 12 utom punkt 3,13 utom punkt 3 samt 14-17 i rådets förordning 87/3975/EEG om proceduren för tillämpning av konkur­rensreglerna på företag inom luftfartssektorn (nr 5).

3.

Artiklarna 1-9 i rådets förordning 91/295/EEG om införande av ge­mensamma regler om kompensalion till passagerare som nekas ombordstig­ning pä flygplan i regelbunden lufttrafik (nr 11).

4.

Artiklarna 1 -19 och 22 i rådets förordning 89/2299/EEG om en uppför­andekod för datoriserade bokningssystcm (nr 12).

5.

Artiklarna 1-8, 11, 13, 14-18 och 21 i rådets förordning 89/4064/EEG om kontroll av företagskoncentrationer (nr 17).

De angivna bestämmelserna i bilagan till avtalet finns intagna som bilaga till denna lag.

I fråga om fullgörande i Sverige av skyldigheter enligt denna paragraf till-lämpas 13 samt 15-19§§.

I första stycket räknas upp alla de bestämmelser i bilagan till avtalet som

skall gälla i Sverige och inkorporeras genom lag. Som tidigare nämnts kräver

en del av bestämmelserna inte lagform men bör ändå tas med för samman­

hangets skull. På inrådan av lagrådet har, till skillnad mot vad som föreslogs

i det remitterade förslaget, de rättsakter som i huvudsak innefattar bemyndi­

gande för kommissionen att föreskriva om gruppundantag (rättsakterna nr 6

och 7) inte tagits med. Att det är kommissionen som beslutar om gruppun­

dantag har i stället angetts uttryckligen i 6§ förevarande lag.

I andra stycket anges att de angivna bestämmelserna finns intagna som

,,

bilaga till lagen. Den svenska översättningen, som enligt vad jag tidigare     Prop. 1991/92:29 nämnt ännu inte slutligt granskats av EG, kommer att när så skett ha lika vitsord som texten på de officiella EG-språkcn.

På förslag av lagrådet har lagts till ett tredje stycke med hänvisning till de bestämmelser i lagen som reglerar hur skyldigheterna enligt de olika rättsak­terna skall fullgöras i Sverige.

Meningen är att rättsakterna nr 1-3, delar av 6 och 7, samt 8-10, 13-15 och 18 samt vissa delar av 19 och 20 skall inkorporeras genom förordning.

3§ Beteckningarna "medlemsstat" och "gemenskapen" i de i 2§ angivna rättsakterna skall anses inbegripa Sverige och Norge. Hänvisningar i rättsak­terna till artiklarna 85 och 86 i fördraget skall i stället avse 4 och 7§§ denna lag.

I de olika rättsakterna förekommer uttrycken "medlemsstat" och "gemen­skapen" på många ställen. En del rättsakter innehäller vidare hänvisningar till Romfördragets art. 85 och 86, dvs. vissa grundläggande konkurrensre­gler. I bilagan anges därför att uttrycken "medlemsstat" och "gemenskapen" skall för de ändamål som avses med avtalet anses inbegripa även Sverige och Norge. Vidare anges i förekommande fall att hänvisningar till art. 85 och 86 skall anses som hänvisningar till art. 4 och 5 i avtalet. Motsvarande förvand­lingsregler har tagits upp i förevarande paragraf.

Det kan anmärkas att det i en del av de bestämmelser som anges i 2 § också förekommer hänvisningar till andra artiklar i Romfördraget eller till rättsak­ter som inte omfattas av avtalet. Dessa hänvisningar har emellertid inte nä­gon betydelse för tillämpningen av avtalet eller av den nya lagen.

Konkurrensbegränsande avtal

4§ Följande är oförenligt med denna lag och förbjudet, om inte annat följer av 6§: Överenskommelser mellan företag, beslut av företagssammanslut­ningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan avtals­parterna och som har till syfte eller följd att konkurrensen hindras, begrän­sas eller snedvrids inom det geografiska område som omfattas av det i 1 § angivna avtalet. Detta gäller särskilt dem som innebär att

a)

inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indi­rekt fastställs,

b)

produktion, avsättning, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras,

c)

marknader eller inköpskällor delas upp,

d)   olika villkor tillämpas för likvärdiga prestationer gentemot handels­

partner, varigenom dessa får konkurrensnackdel,

c) det ställs som villkor för avtal att den andra parlen åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt sedvana har något samband med föremålet för avtalet.

5§ Överenskommelser eller beslut som är förbjudna enligt 4§ är ogiltiga.

6§ Bestämmelserna i 4§ får av kommissionen förklaras inte gälla för

-

varje överenskommelse eller grupp av överenskommelser mellan företag,

-

varje beslut eller grupp av beslut av företagssammanslutningar och

-

varje samordnat förfarande eller grupp av samordnade förfaranden, som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor el­ler till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, samtidigt som

.,

konsumenterna tillförsäkras en skälig andel av den vinst som därvid uppnås     Prop. 1991/92:29 och som inte

a)

ålägger de berörda företagen begränsningar som inte är nödvändiga för att uppnå dessa mäl,

b)

ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsent­lig del av varorna i fråga.

Missbnik av dominerande ställning på marknaden

7§ Missbruk frän ett eller flera företags sida av en dominerande ställning inom det geografiska område sorn omfattas av det i 1 § angivna avtalet eller inom en väsentlig del av detta område är, i den utsträckning det kan påverka handeln mellan avtalsparterna, oförenligt med avtalet och förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

a)

direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försäljnings­priser eller andra oskäliga affärsvillkor,

b)

begränsa produktion, avsättning eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna,

c)

tillämpa olika villkor för likvärdiga prestationer gentemot handelspart­ner, varigenom dessa får konkurrensnackdel,

d)   ställa som villkor för avtal att den andra parten åtar sig ytterligare för­

pliktelser som varken till sin nat ar eller enligt sedvana har något samband

med föremålet för avtalet.

Statliga stödåtgär-der m.m.

8

§ Om inte annat följer av 9 eller 10 §§ är stöd som ges med hjälp av statliga eller andra allmänna medel otillåtna, om de snedvrider eller hotar att sned­vrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, i den utsträckning det påverkar handeln mellan avtalsparterna.

9

§ Sädana stöd av social natur so:m ges till enskilda konsumenter, under för­utsättning att stödet ges utan diskriminering med avseende på varornas ur­sprung, eller som ges för att avhjälpa skador som förorsakats av naturkata­strofer eller andra exceptionella händelser är dock tillåtna.

10        § Som tillåtna kan anses stöd

a)

för att främja den ekonomiska utvecklingen i områden där levnadsstan­darden är onormalt låg eller där allvarlig sysselsättningsbrist råder,

b)

för atl främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt euro­peiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en avtalsparts eko­nomi,

c)

för att underlätta utvecklingen av viss näringsverksamhet eller vissa re­gioner, i den män stödet inte ändrar villkoren för handeln i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

11

§ När en stödåtgärd som avses i 8 och 9 §§ har anmälts till kommissionen, får svensk myndighet inte pröva tillåtligheten av stödet innan kommissionen har meddelat beslut i saken.

12

§ En kommun är skyldig att upplysa regeringen om stöd som planeras och som kan bli föremål för kommissionens prövning.

Paragraferna 4-12 motsvarar, med vissa tillägg och redaktionella järrik-ningar, art. 4-6 i avtalet. Dessa bygger i sin lur pä Romfördragets art. 85, 86 och 92. Pä förslag av lagr-ådet har lagtexten jämkats språkligt samt, såvitt gäller statliga stödåtgärder, att två ytterligare paragrafer lagts till.

46

Art. 92 i Romfördraget anses innefatta inte bara statliga stödåtgärder utan     Prop. 1991/92:29 också sådana som lämnas av t.ex. en kommun. I 8§ har detta beaktats ge­nom uttrycket "allmänna medel".

Som lagrådet har påpekat får av artikel 7 i avtalet anses framgå att frågan om tillåtligheten av statliga och kommunala stödåtgärder är underkastad kontroll av kommissionen. Denna kontroll utgörs av en efterhandsgransk­ning när det gäller stödåtgärder som finns vid avtalets ikraftträdande och av en förhandsprövning när det gäller åtgärder som vidtas efter ikraftträdandet. Härav torde enligt lagrådet följa att utrymmet för svensk domstolsprövning-närmast laglighetsprövning av kommunala beslut efter kommunalbesvär - är begränsat innan den av kommissionen initierade kontrollen fullföljts enligt artikel 7. En erinran om den betydelse som kommissionen har vid tillämp­ningen av reglerna i 8§ bör därför enligt lagrådet tas upp i paragrafen.

För egen del anser jag att artikel 7 inte hindrar en svensk domslolspröv-ning efler kommunalbesvär annat än om grunden för överklagandet är den som anges i 10 kap. 8§ första stycket 4 kommunallagen (1991:900), nämligen att beslutet strider mot lag eller annan författning och att förevarande para­graf därvid åberopas. Är detla fallet, mäste domstolen avvakta kommissio­nens prövning. Har stödet inle anmälts till kommissionen, torde dock dom­stolen kunna konstatera att stödet är olillätet, eftersom reglerna om anmä­lan inte har iakttagits (jfr EF-Karnow, 1990, s. 620 avsnitt 7.2). Den av lagrå­det föreslagna bestämmelsen i 4 mom. har jämkats i enlighet härmed.

Lagrådet har också, som tidigare nämnls (avsnitt 4:2), förordat en uttryck­lig regel om skyldighet för kommunerna alt upplysa regeringen om stöd som planeras och som kan bli föremål för kommissionens prövning. Jag ansluter mig till det förslagel.

Uppgiflsskyldighet m.m.

13 § Den myndighet som regeringen bestäinmer fär

1.

förelägga den som är uppgiftsskyldig enligt bestämmelserna i 2§ att full­göra sådan skyldighet till myndigheten, samt

2.

förelägga den hos vilken en undersökning får företas enligt dessa bestäm­melser att låla myndighelen dels granska böcker och andra affärshandlingar, dels göra kopior av eller utdrag ur böcker och andra affärshandlingar, dels begära muntliga förklaringar pä ort och ställe, dels fä tillträde till den upp­giftsskyldiges samtliga lokaler, markområden och transportmedel.

Myndigheten fär meddela beslut enligt första stycket endast

om kommissionen begärt att åtgärden skall vidtas av myndigheten i stället för av kommissionen och underlåtenhet alt följa föreläggandet inte pä grund av beslut lueddelat av kommissionen kan medföra skyldighet att betala viten eller böter enligt bestämmelserna i 2§, eller

om myndigheten, inom ramen för den egna behörigheten med den be­gränsning som framgår av 20 § andra stycket och i övrigt i enlighet med till­lämpliga bestämmelser i 2§, meddelar beslutet helt på eget initiativ.

Beslut som avses i första stycket 1. fär förenas med vite om den uppgifts-skyldige inte följt ett tidigare föreläggande av myndigheten eller en tidigare anmaning av kommissionen. Beslut som avses i första stycket 2. och som myndigheten meddelar helt på egel initiativ fär förenas med vite. Beslut som är förenat med vite får överklagas till kammarrätten. Beslutet gäller omedel-

bart, om inte annat bestäms. Talan om utdömande av vite förs av myndighe-     Prop. 1991/92:29 ten hos marknadsdomstolen.

Paragrafen bygger pä art. 8 i avtalet. Enligt bestämmelser i flera av rättsak­terna är medlemsstater, behöriga myndigheter i dessa samt företag och före­tagssammanslutningar m.fl. uppgiftsskyldiga gentemot kommissionen, inte minst när det gäller kommissionens konkurrensövervakande roll enligt art. 89 i Romfördraget. Dessutom är de skyldiga att underkasta sig undersök­ningar av kommissionen. Dessa skyldigheter är såvitt gäller företag och före­tagssammanslutningar sanktionerade genom böter och viten. Om detta gäl­ler i huvudsak följande.

När kommissionen begär upplysningar från ett företag eller cn företags­sammanslutning skall den samtidigt sända en kopia av sin begäran till behö­rig myndighet i den medlemsstat där företaget eller sammanslutningen har sitt säte. Kommissionen skall också ange den lagliga grunden för sin begäran, tidsfrister samt de påföljder som kan inträda om oriktiga upplysningar läm­nas, öm upplysningarna inte lämnas i rätt tid eller om de är ofullständiga skall kommissionen i beslut förelägga vederbörande att komma in med upp­lysningarna inom viss tid. Samtidigt erinras om den sanktion som kan följa och om rätten att klaga till EG-domstolen. En kopia av detta beslut skall sändas till medlemsstaten.

Företag och företagssammanslulningar har även skyldighet att underkasta sig de undersökningar kommissionen beslutar om och att därvid låta kom­missionens behöriga tjänstemän få tillgäng till bokföring och andra affärs­handlingar, att ta kopior eller utdrag av dessa, att få muntliga upplysningar på platsen samt att fä tillträde till företagets eller sammanslutningens lokaler, mark och fordon. Kommissionen skall i god tid underrätta behörig myndig­het i medlemsstaten om cn sädan undersökning. I beslutet om undersökning skall kommissionen ange bl.a. syftet med och datum för undersökningen samt påföljden om eftersökt material inte tillhandahälls. Beslutet skall fattas efter samråd med behörig myndighet i medlemsstaten.

Det finns från svensk synpunkt ingen anledning att hindra att den som är uppgiftsskyldig gentemot kommissionen eller skyldig alt underkasta sig en undersökning frivilligt fullgör sin skyldighet direkt till kommissionen. Om emellertid tvångsmedel måste tillgripas, t.ex. i form av vitesföreläggande el­ler fysiska åtgärder för tillträde till lokaler eller tillhandahällande av affärs­handlingar, måste svenska myndigheter kopplas in. Sverige har enligt art. 8 i avtalet skyldighet att på begäran hjälpa till. Detta överensstämmer med vad som gäller inom EG.

Bestämmelser om detta har tagils upp i förevarande paragraf Bestämmel­serna var i det till lagrådet remitterade förslaget relativt allmänt hållna och gav den myndighet som regeringen utser vidsträckta befogenheter när det gäller att framtvinga ett fullgörande av de skyldigheter som följer av de ak­tuella rättsakterna.

Lagrådet har haft invändningar mot utformningen av det remitterade för­slaget i denna del. Sammanfattningsvis har lagrådet anfört att förslaget inne­bär att Sverige skulle tillhandahälla tvångsmedel i större utsträckning än som

följer av EEGs regler eftersom dessa förutsätter att kommissionen har fattat

48

ett beslut om sädana, som regel i ett tvåstegsförfarandc, att sädana beslut bör Prop. 1991/92:29 prövas enligt 8§ och inte enligt 7§ i det remitterade förslaget i följd varav bestämmelsen om handräckningblir onödig, ar? svenska myndigheter som av eget initiativ inhämtar information eller utför undersökningar bör ha samma möjligheter som kommissionen men att de begränsningar som ligger i EEGs regelsystem inte skall kunna kringgås genom att initiativet tas av svenska myndigheter, atl bestämmelser om rätt att framtvinga förhör utöver den möj­lighet som enligt rättsakterna finns att i samband med undersökningar in­hämta förklaringar pä stället inte bör finnas ifl/«r a// beslut av svenska myn­digheter som förenats med vite bör kunna överklagas till kammarrätten.

Jag häller med lagrådet om att svenska myndigheter i samband med in­hämtande av information eller utförande av undersökningar på begäran av kommissionen inte bör ha vidsträcktare befogenheter än dem kommissionen har. Denna begränsning bör som lagrådet föreslagit komma till uttryck i lag­texten. Jag godtar också lagr-ådets ståndpunkt alt beslut av kommissionen i avsedda fall först skall prövas av marknadsdomstolen enligt 8 § i del remitte­rade förslaget (9§ i lagrådets förslag). Eftersom en undersökningar av loka­ler m.m. skall kunna ske utan förvarning behövs därvid cn bestämmelse om att marknadsdomstolen skall kunna meddela beslut utan att den mot vilken verkställighet begärts har fått tillfälle alt yttra sig. Marknadsdomstolens be­slut är verkställbara enligt 3 kap. 1 § första stycket 1 utsökningsbalken, var­för någon särskild föreskrift om möjlighet alt påkalla biträde av kronofogde­myndigheten inte behövs.

Det är mer tveksamt om det skall vara möjligt att som lagrådet föreslagit

(

föra särskild talan mot ett beslut om föreläggande som förenats med vite. En rält att överklaga sädana beslut särskilt fyller knappast någon funktion om beslutet ändå kan prövas i samband med alt talan förs om utdömande av vitet (jfr 49 kap. 4§ första stycket 4 rättegångsbalken och 18 kap. 6§ första stycket utsökningsbalken). Jag vill emcllerlid inle motsätta m\g lagrådets för­slag på denna punkt, som onekligen har förebilder inom konkurrensrätten.

I enlighet med det sagda anges i första stycket första punkten att den myn­dighet som regeringen bestämmer fär föreliigga den som är uppgiftsskyldig enligt de i 2 § angivna bestämmelserna att fullgöra sin skyldighet till denna myndighet. När uppgifterna har kommit in, skall myndigheten givetvis lämna dem vidare till kommissionen. Myndigheten fär även enligt andra punkten förelägga den hos vilken en undersökning får företas att låta myn­digheten granska böcker och andra affärshandlingar, att på ort och ställe be­gära muntlig förklaring och att fä tillträde till lokaler m.m. Som tidigare nämnts är avsikten att SPK skall vara den myndighet som svarar för nu ak­tuella uppgifter. SPK bör oeksä vara den myndighet som i övrigt biträder kommissionen och som kommissionen skall underrätta om behovet av bi­träde. Bestämmelser härom kan meddelas i förordning.

I andra stycket anges, i enlighet med lagrådets förslag, de fall när den

svenska myndigheten kan besluta enligt första stycket. Delta kan ske an­

tingen om kommissionen överlåter till den svenska myndigheten atl vidta

åtgärder utan att själv fatta beslut som kan medföra skyldighet att betala bö­

ter eller viten, eller om den svenska myndigheten på eget initiativ meddelar

ett sådant beslut inom ramen för den egna behörigheten.

49

4 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

Enligt tredje stycket kan myndighetens beslut enligt första stycket förenas Prop. 1991/92:29 med vite. Detta kan ske i fall som avses i första stycket första punkten endast om den uppgiftsskyldige inte har efterkommit cn tidigare anmaning antingen av kommissionen eller av den svenska myndigheten. I fall som avses i andra punkten kan vitesföreläggande användas endast om myndigheten handlar pä eget initiativ, dvs. ulan nägon framställning frän kommissionen.

Beslut som förenas med vite får överklagas till kammarrrätten. Beslutet fär emellertid giltighet omedelbart även om det överklagas. Vitet får inte dömas ut av den föreläggande myndigheten. Talan om utdömande av vite förs hos marknadsdoinstolen av den myndighet som förelagt vitet.

Giltigheten av vis.sa beslut av kommissionen

14        § öm koirimissionen i ett enskilt fall har funnit att det inte finns grund för

tillämpning av 4§ eller 7§ eller om kommissionen enligt 6§ i elt enskilt fall

har medgett undanlag från tillämpningen av 4 §, gäller beslutet hiir i landet.

Som anförts i avsnitt 3.2 vid art. 11 bör vissa kommissionsbeslut, nämligen beslut om icke-ingripandebesked och om undantag från konkurrensreglerna i enskilda fall, vara bindande i Sverige ulan ytterligare prövning av svenska myndigheter. Detta får anses innebära all en förvallningsuppgift innefat­tande myndighclsut()vning överlåts lill kommissionen. Av 10 kap. 5 § tredje stycket RF följer att riksdagens beslut om delta kräver tre fjärdedels majori­tet av de rc)stande.

Ver-kställighct av koininissionens beslut i övrigt

15        § Elt beslut av kommissionen som riklav sig nn)t cn enskild fysisk eller

juridisk person skall prcivas av svenska myndigheter, om kommissionen be­

gärt vcrkslällighet av beslutet. Prövningen skall avse frågan om beslutet är

förenligt med det i 1 § angivna avtalet och med förcskrifler som grundas på

avtalet.

Svenska myndigheter får inte pröva frågan om elt beslut av kommissionen är ogiltigt på grund av alt kommissionen saknat behörighet, alt viisentliga processuella föreskrifter åsidosatts, alt beslutet strider mot fördraget eller någon annan rältsregel som luinför sig till fördragets tillämpning eller att fråga är om maktmissbruk eller illojal maktanviindning från kommissionens sida.

Koininissionens beslut kan vara av olika slag. Beslut om föreskrifter, t.ex. gruppundantag, måste för alt bli bindande för Sverige införlivas genom sär­skilt regeringsbeslut och med tillämpning av proceduren i art. 12.

Beslut som riktar sig till enskilda fysiska eller juridiska personer måste för att bli verkställbara i Sverige först prövas av svenska myndigheter. Beslutet kan - med svensk terminologi - vara elt slutligt beslut, t.ex. beslut om böter därför all företaget brutit mol konkurrensregler, eller ett beslut under förfa­randet, t.ex. begäran om lillträcie till lokaler. Ett kommissionsbeslut behö­ver inte alltid verkställas. Förelaget kan riitla sig efler beslutet frivilligt eller beslutet kan vara gynnande så att nägon verkställighet över huvud taget inte är aktuell.

öm emellertid företagel inle frivilligt rättar sig efler ett betungande beslut

eller kommissionen annars anser att det behövs, begär den att Sverige skall

-

genomföra beslutet (art. 11). Svenska myndigheter måste dä pröva beslutet. Prop. 1991/92:29 Prövningen avser enbart frägan om beslutet är förenligt med avtalet eller med föreskrifter som grundas pä avtalet. Beslutet fär alltså inte ändras i sak. Godtas inte beslutet, skall detta inom 21 dagar efter detta ställningstagande anmälas till den blandade kommittén, se vidare vid 16 och 17 §§. Den ytter­sta konsekvensen av atl ett beslut inte godtas är att avtalet upphör att gälla.

Första stycket innehåller bestämmelser om delta. I det remitterade försla­get angavs att det är rimligt att ett beslut skall prövas inte bara då kommissio­nen begärt verkställighet utan oeksä då prövning påkallats av den som beslu­tet riktar sig mot. En prövning på begäran av den som beslutet riktar sig mot torde dock knappast bli meningsfull. För denne är det i allmänhet bättre att begära omprövning av beslutet hos EG-domstolen. Dä prövas ju även beslu­tets giltighet inom EEG. Öm inte kommissionen begär vcrkslällighet i Sve­rige av beslutet kommer detla f.ö. över huvud taget inte alt gälla i Sverige. Möjligheten till prövning pä begäran av den som beslutet riktar sig mot har därför tagits bort.

Ett beslut av kommissionen kan även rikta sig mot Sverige som stat, t.ex. beslut om att Sverige skall upphöra med en statlig stödåtgärd eller bevilja en flygkoncession. Prövningen av ett sådant beslut görs i första hand av rege­ringen, som avgör om beslutet skall godtas eller saken hänskjutas till den blandade kommittén. Någon lagreglering om detta torde inte behövas.

I andra stycket har tagits upp en bestämmelse som anknyter lill art. 10. Prövningen hos svenska myndigheter får inte avse frågor om kommissionens kompetens och andra liknande frågor. Prövningen av dessa frågor är förbe­hållen EG-domstolen, se härom närmare kommentaren lill arl. 10 i avsnitt 3.2.

16 § I de fall som avses 15 § skall beslutet prövas av konsumentombudsman­nen, om saken gäller marknadsföring eller avtalsvillkor i konsumentförhål­landen, och annars av näringsfrihelsombudsmannen.

Om konsumentombudsmannen eller näringsfrihetsombudsmannen finner att kommissionens beslut är uppenbart oförenligt med avtalet eller med före­skrifter som grundas på avtalet, skall han anmäla saken för regeringen. I an­nat fall skall han väcka talan hos marknadsdomstolen.

Paragrafen motsvarar i sak 9 § och 10 § andra stycket i det remitterade försla­get.

Som tidigare nämnts är det i princip marknadsdomstolen som skall pröva beslut av kommissionen på talan av KO eller NO. Detta förutsätter att KO och NO pä resp. område prövar kommissionens beslut innan talan väcks. Finner KO eller NO vid den prövningen uppenbart att beslutet är oförenligt med avtalet eller med föreskrifter som grundas pä avtalet, finns inte nägon anledning att saken också prövas av marknadsdomstolen. I sädana fall skall KO resp. NO själva anmäla saken till regeringen för hänskjutande till den blandade kommittén.

Enligt förslaget i promemorian skulle KO vara behörig att föra talan om saken rör bl.a. avtalsvillkor mellan näringsidkare. Med anledning av påpe­kanden frän några remissinstanser, bl.a. KO och Nö, har behörighet på det området i stället tillagts NO.

51

Luftfartsverket har ifrågasatt om inte marknadsdomstolens prövning Prop. 1991/92:29

borde begränsas till samma frågor som avses i 20 §, dvs. konkurrensbegräns­

ningsfrågor. Med anledning härav vill jag framhålla att marknadsdomstolens

prövning i fall som avses i 15 § avser att kontrollera om kommissionens beslut

kan godtas i Sverige eller inte. Det är viktigt att den prövningen koncentre­

ras till en enda kvalificerad instans. Som nämnts tidigare (avsnitt 4.2 i anslut-

,

ning till art. 11) torde i de flesta fall frågan röra ett förhällande som med

nuvarande lagstillning faller under marknadsdomstolens behörighet. Av

dessa skäl bör marknadsdomstolen väljas även för situationer då frägan rör

något annat än vad som normalt hör till domstolens område, t.ex. luftfarts-

politiska frågor. Det är naturligtvis viktigt att i sädana frågor verkets syn­

punkter kommer fram. Detta kan ske genom att KO resp. Nö samräder med

luftfartsverket innan de beslutar om talan skall föras i domstolen eller inte.

Har kommissionen begärt verkställighet, bör den som beslutet rör få till­fälle atl yttra sig innan KO eller Nö fattar beslut såvida inte pä grund av sakens beskaffenhet denne inte i förväg bör underrättas, se 22§. KO resp. Nö bör i förekommande fall samråda med den myndighet under vilken frä­gan normalt hör.

17        § öm marknadsdomstolen finner att kommissionens beslut inle är fören­

ligt med avtalet eller med föreskrifter som grundas på avtalet, skall domsto­

len anniiila sill beslut för regeringen. I annat fall skall domstolen förklara all

kommissionens beslut skall gälla.

Om domstolen förklarar alt kommissionens beslut skall gälla, får det verk-stiillas som svensk lagakraftägande dom.

Par;igrafen motsvarar närmast 11 § andra stycket i det remitterade ftirsla-get.

Prövning av sådana beslut som avses i 15 § skall göras av marknadsdomsto­len på talan av av KO, om saken rör dennes område, och annars pä talan av NO, se 16 §. Av 16 § första stycket följer emellertid att KO resp. NO .själva skall göra en prövning av beslutet.

Marknadsdomstolens prövning avser frägan om kommissionens beslut är förenligt med avtalet eller föreskrifter som grundas på avtalet. Finner dom­stolen vid den prövningen atl beslutet inte skall godtas, skall den genast an­mäla sill beslut för regeringen för hänskjutande till den blandade kommit­tén. I annat fall beslutar domstolen att kommissionens beslut skall gälla.

Verkställighet av beslutet sker vid behov enligt utsökningsbalken i enlig­het med vad som gäller om verkställighet av lagakraftägande dom. Närmare föreskrifter om vem som skall begära verkställighet kan meddelas i förord­ning.

Har marknadsdomstolen funnit alt ett beslut inte kan godtas, fär rege­ringen anses bunden av den bedcimningen.

18        § Böter och viten som beslutats av kommissionen skall vid prövning enligt

15 § bestämmas i svenskt mynt.

När kommissionen beslutar om böter eller viten torde beloppet fastställas

i den europeiska valutaenheten ECU. Godtas beslutet, skall enligl föreva-

52

rande paragraf beloppet bestämmas i svenskt mynt, något som underlättar     Prop. 1991/92:29 verkställighet.

Böter och viten tillfaller svenska staten.

Enligt RSV bör övervägas om sanktionsavgifter som har dömts ut enligt lagen skall få dras av vid inkomsttaxeringen. För egen del menar jag att det för närvarande inte finns tillräckligt underlag för att ta ställning till den frå­gan. Det går inte utan vidare att dra några paralleller med vad som gäller om vanliga svenska böter, viten eller sanktionsavgifter. Frågan btir lämpligen övervägas i samband med en svensk anslutning till ett EES-avtal.

19        § öm kommissionen har funnit att en kommun lämnat stöd som slår i strid

med 8§, skall regeringen, om den finner att kommissionens beslut är fören­

ligt med avtalet och med föreskrifter som grundas på avtalet, upphäva det

kommunala beslutet.

Om kommissionen har funnit att en statlig stödåtgärd är i strid med avtalet och följaktligen begär att den skall upphöra, skall frågan prövas av rege­ringen. Något lagstöd behövs inte för del ändamålet. Har emellertid stödet prövats av en domstol eller annan myndighet efter överklagande följer av 11 kap. 2 resp. 7 §§ RF att regeringen får anses bunden av den prövningen. Av 11 § framgår emellertid att en svensk domstol eller annan myndighet inte fär pröva om en stödåtgärd som anmälts lill kommissionen är förenligt med 8-10§§ förrän kommissionen har meddelat beslut i saken.

Har stödet beslämts av riksdagen, kan beslutet inte ändras utan ett nytt riksdagsbeslut.

När det gäller kommunala stödåtgärder bör i motsvarande fall regeringen kunna pröva om stödet skall upphöra eller om frägan skall hänskjutas till den blandade kommittén. 11 kap. 7§ RF torde inte hindra att regeringen omprövar ett beslut av kommunfullmäktige. En bestämmelse som ger rege­ringen rätt att pröva en kommunal stödåtgärd har tagits upp i förevarande paragraf.

Domstolsprövning i andr-a fall

20        § Frågor om överträdelse av föreskrifterna i 4§ eller 7§ prövas av mark­

nadsdomstolen. Frågor om överträdelse av de föreskrifter som anges i 2 §

prövas också av marknadsdomstolen, om saken rör en konkurrensfråga eller

fråga om kontroll av företagsförvärv, och annars av tingsrätt.

Att svenska domstolars och andra myndigheters behörighet att pröva frå­gor som avses i denna lag kan vara inskränkt framgår av föreskrifter som anges i 2§.

Utan hinder av vad som sägs i första stycket får en allmän domstol pröva en invändning om att ett avtal är ogiltigt på grund av 4 § eller strider mot 7 § eller någon föreskrift som anges i 2 §.

Första stycket. Av art. 9:2 i avtalet följer att Sverige skall se till att de rättig­heter som följer av art. 4-7 och bestämmelser i de olika rättsakterna kan åberopas direkt inför svenska domstolar.

Såvitt gäller konkurrensfrågor och kontroll av förelagsförvärv, vilka frå­

gor redan nu faller under marknadsdomstolens kompetens, bör marknads­

domstolen vara behörig medan tingsrätterna bör vara behöriga att pröva öv­

riga frågor. Eftersom marknadsdomstolens behörighet är begränsad till de

53

frågor som nämns i 1 § lagen om marknadsdomstol m.m. behövs en särskild     Prop. 1991/92:29 bestämmelse i förevarande lag som ersätter den paragrafen. Av lagen bör också framgå alt tingsrätterna är behöriga i övriga fall.

Första stycket i förevarande paragraf innehåller en bestämmelse enligt det sagda. Förslaget innebär att en svensk allmän domstol inte på samma sätt som domstolarna inom EG kan tillämpa gemenskapsrätten när det gäller konkurrensfrågor. En sådan ordning strider emellertid inte mot avtalet. Frä­gan vilka svenska domstolar som skall vara behöriga att pröva olika frågor är en intern svensk fråga.

Andra stycket. Av bestämmelser i rättsakterna nr 4 (art. 9) och nr 5 (art. 7) följer att det i princip är kommissionen som beslutar om tillämpning av art. 4:1 och 5 i avtalet. De nationella myndigheterna har emellertid som framgått också behörighet att pröva sådana frågor, dock endast fram till dess att kommissionen har inlett en undersökning i saken. Liknande bestämmel­ser finns också i andra rättsakter, t.ex. nr 17 (art. 21) om kontroll av företags­koncentrationer.

Förevarande andra stycke innehåller en erinran om att det i de bestämmel­ser som anges i 2 § kan finnas föreskrifter som inskränker svenska domstolars och andra myndigheters behörighet när kommissionen har inlett en under­sökning.

Av avtalet följer vidare att sanktionerna skall vara i huvudsak desamma som de som förekommer inom EEG i motsvarande fall. Domstolen skall alltså tillämpa de föreskrifter om böter och viten som finns i den tillämpliga rättsakten och som enligt 2§ i den nu aktuella lagen gäller i Sverige.

Tr-edje stycket. Som NO har påpekat innebär promemoricförslaget att det åtminstone teoretiskt blir möjligt för en part i ett civilrältsligt avtal atl vid allmän domstol framtvinga fullgörelse av avtalet trots att det strider mot luft­fartsavtalet. Det bör enligt min mening vara möjligt för allmän domstol att pröva en invändning om att avtalet är ogiltigt eller annars strider mot avtalet, trots att den frågan annars skulle vara förbehållen marknadsdomstolens prövning. Jag föreslär därför en i förhällande till promemoricförslaget ny be­stämmelse enligt vilken en allmän domstol, trots vad som sägs i första stycket, är behörig att pröva en invändning om att ett avtal är ogiltigt enligt 4 § eller strider mot 7 § eller någon föreskrift som anges i 2 §.

21 § För marknadsdomstolens prövning i fall som avses i 20 § gäller, i den mån särskilda föreskrifter inte har meddelats i denna lag, konkurrenslagen (1982:729) i tillämpliga delar.

Ansökan om prövning hos marknadsdomstolen bör göras på samma sätt som när det gäller andra konkurrensfrågor, dvs. ansökan kan göras av NO. öm denne inte vill göra ansökan bör även sammanslutningar av konsumenter, löntagare eller näringsidkare samt enskilda näringsidkare kunna ansöka om prövning (jfr 17 § andra stycket konkurrenslagen 1982:729). Vid prövningen skall konkurrenslagen i princip tillämpas, men de materiella bestämmel­serna i bl.a. 4§ och 7§ i lagen tar över konkurrenslagens bestämmelser, om dessa avviker från den särskilda lagen. I själva verket torde utiymmet för tillämpning av konkurrenslagen i nu aktuella fall vara begränsat.

Som tidigare nämnts gäller enligt avtalet att bestämmelserna i de olika

-.

rättsakterna skall tolkas enhetligt av avtalsparterna. Tolkningen skall för     Prop. 1991/92:29

svensk och norsk del överensstämma med den som görs av EG-domstolen

resp. av kommissionen. Detta gäller även de bestämmelser i huvudavtalet

som har sin motsvarighet i Ronifördraget, dvs. art. 4-6. De tolkningar som

redan har gjorts när avtalet undertecknas fär anses utgöra en integrerad del

av rätlsakterna. EG-sidan har åtagit sig att tillhandahälla oss de domar och

beslut av prejudikatvärde som meddelas därefter (art. 1:2).

Principen om fördragskonform tolkning fär anses fast etablerad i svensk rätt, se NJA 1988 s. 572 och RÅ 1990 ref 84. Nägon särskild lagbestämmelse om skyldighet för domstolar och andra myndigheter att beakta tolkningar av EGs olika organ av bestämmelser som har sin motsvarighet i avtalet torde inte behövas. Det bör framhållas att alla tre avtalsparterna ansett frägan om enhetlig tolkning viktig; meningen nicd avtalet är ju att vi skall ha samma regler i Sverige och Norge som inom EG.

Med anledning av vad luftfartsverket anfört i sitt remissyttrande vill jag framhålla att avtalet inte är uppbyggt på sådant sätt att det är möjligt att inhämta tolkningsbesked från t.ex. EG-domstolen. Eventuella problem fär i stället lösas i den blandade kommittén.

Handläggningen hos marknadsdomstolen

22§ För marknadsdomstolens handläggning av ärenden som avses i denna lag gäller 3-10 och 14 §§, 15 § första stycket samt 16-22 §§ lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. i tillämpliga delar.

Vid prövning enligt 15 § denna lag av beslut av kommissionen om att un­dersökning skall företas hos den som är skyldig att underkasta sig en sådan får marknadsdomstolen meddela beslut utan alt den mot vilken verkställig­het begärts har fått tillfälle att yttra sig.

Paragrafens första stycke innehäller bestämmelser om marknadsdomstolens handläggning av ärenden enligt den nya lagen. Vid den handläggningen skall i huvudsak gälla bestämmelserna i lagen om marknadsdomstol m.m.

Som nämts i anslutning till 20 § första stycket ersätter den bestämmelsen 1§ lagen om marknadsdomstol m.m. 2§ i den lagen ersätts av 23 § första stycket förevarande lag. När det gäller sammansättningen av domstolen m.m. bör 3 - 10 §§ tillämpas.

ll-13a §§ lagen om marknadsdomstol m.m. torde sakna aktualitet i ären­den enligt förevarande lag. De flesta bestämmelserna i 14 § bör kunna tilläm­pas liksom 15 § första stycket. 15 a § kan knappast bli aktuell. 16-22 §§ där­emot bör gälla i tillämpliga delar.

Av 13 § tredje stycket förevarande lag framgår att marknadsdomstolen prövar frågor om utdömande av vite som förelagts enligt den bestämmelsen.

På förslag av lagrådet har i ett nytt andra stycke tillagts att marknadsdom­stolen vid prövning enligt 15 § förevarande lag av ett beslut av kommissionen om att undersökning skall företas hos t.ex. ett företag fär meddela beslut utan att den hos vilken undersökningen skall företas har fått tillfälle att yttra sig.

55

överklagande

Prop. 1991/92:29

23        § Marknadsdomstolens beslut enligt 15 § fär överklagas till högsta dom­

stolen genom besvär. Andra beslut av marknadsdomstolen enligt denna lag

fär inte överklagas.

öm marknadsdomstolens beslut enligt 15 § överklagas, får högsta domsto­len förordna att verkställighet tillsvidare inte får äga rum.

I promemorian föreslogs att marknadsdomstolens beslut enligt 8§ i prome­morians lagförslag, dvs. prövning av kommissionens beslut, skulle få över­klagas till regeringsrätten. Flera remissinstanser, bl.a. rcgeringsrätlen, har i stället förordat att högsta domstolen blir överprövningsinstans. Som jag tidi­gare nämnt biträder jag denna ståndpunkt.

Andra beslut av marknadsdomstolen enligt förevarande lag, t.ex. beslut om utdömande av vite eller beslut med anledning av prövning enligt 20 §, fär inte överklagas.

Andra stycket har formulerats efter lagr-ådets förslag, se vidare 17§.

24        § I fråga om överklagande och om prövningen av besvär i högsta domsto­

len gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i 54 och 56 kap. rättegångs­

balken om talan mot hovrätts slutliga beslut i mål eller ärende i vilket talan

väckts vid tingsrätt. Vad som där sägs om hovrätt skall i stället avse mark­

nadsdomstolen.

1 fråga om överklagande av marknadsdomstolens beslut och om prövningen av besvär i högsta domstolen skall vad som i 54 och 56 kap. rättegångsbalken sägs om talan mot hovrätts slutliga beslut i mål eller ärenden som väckts vid tingsrätt gälla i tillämpliga delar. Det innebär bl.a. att prövningstillstånd er­fordras. Vidare skall vad som i nämnda kapitel sägs om hovrätt i stället avse marknadsdomstolen.

Övergångsbestämmelser rn.rn.

Avtalet utgår från att några särskilda ikraftträdande-cller övergångsbestäm­melser inte skall meddelas.

Lagrådet har framhållit att lagen kan komma att avse avtal som träffats före ikraftträdandet av lagen och att avtalparter därför kan komma att drab­bas av sanktionsavgifter pä vilka retroaktivitetsförbudet i 2 kap. 10 § första stycket RF anses tillämpliga. Lagrådet anser att verkställighet av ett beslut av kommissionen inte bör ske till den del det avser en gärning som begåtts före ikraftträdandet och att detta bör beaktas av svenska myndigheter utan att det särskilt angetts i lagen. Jag delar lagrådets uppfattning i denna fråga.

Som tidigare angetts bör lagen träda i kraft den dag regeringen bestäm­mer.

6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.

1§ I paragrafen har uppräkningen av de ärenden som marknadsdomstolen handlägger kompletterats med den nya lagen om tillämpning av luftfartsav­talet. Därvid har förbehåll gjorts för vad som kan följa av 20 § i den nya la­gen, nämligen att prövningen i vissa fall skall ske hos tingsrätt.

56

2 § Enligt 23 § lagen om tillämpning av luftfartsavtalet fär beslut varigenom     Prop. 1991/92:29 marknadsdomstolen  prövat ett beslut  av kommissionen överklagas till högsta domstolen. Andra marknadsdomstolens beslut enligt den nya lagen fär inte överklagas. Paragrafen har anpassats till detta system. I paragrafen har redaktionella ändringar gjorts.

13 § An.sökan hos marknadsdomstolen görs skriftligen i de fall som räknas upp i paragrafen. Denna har kompletterats med den nya lagen om tillämp­ning av luftfartsavtalet. Skriftlig ansökan gäller såväl i fråga om omprövning av kommissionsbeslut som när det gäller andra ärenden hänförliga till den nya lagen.

7 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen före­slår riksdagen dels att anta förslagen till

1.   lag om tillämpning av avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil

luftfart,

2.      lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.

dels att

3.

godkänna avtalet mellan Sverige, Norge och den Europeiska ekono­miska gemenskapen om civil luftfart,

4.

godkänna att, om parterna kommer överens därom, artiklarna 9,13 och 14 ges den ändrade lydelse som jag redovisat i avsnitt 3.2 under artikel 9,

8 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden lagt fram.

57

Avtal om civil luftfart mellan europeiska

Prop. 1991/92:29

ekonomiska gemenskapen, konungariket Norge och    bilaga i konungariket Sverige

De avtalsslutande parterna har ingått detta avtal med beaktande av följande:

Parterna önskar fastställa bestämmelser för civil luftfart inom ett område som omfattar den Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG), konunga­riket Norge och konungariket Sverige, vilka inte inskränker tillämpningen av bestämmelserna i Rom-fördraget, och särskilt inte gemenskapens behö­righet enligt artiklarna 85 och 86 i Rom-fördraget och enligt de konkurrens­regler som är härledda frän dessa artiklar.

Parterna är eniga om att det är lämpligt att grunda dessa regler pä gällande lagstiftning inom Europeiska ekonomiska gemenskapen.

Parterna önskar med all respekt för domstolarnas oavhängighet, förhindra skiljaktiga tolkningar och komma fram till en så enhetlig tolkning som möj­ligt av bestämmelserna i denna överenskommelse och de bestämmelser i ge­menskapens lagstiftning som i allt väsentligt återges i denna överenskom­melse.

Parterna beaktar att detta avtal inte skall föregripa utgången av förhand­lingarna mellan EEG- och EFTA-länderna om ett Europeiskt ekonomiskt samarbetområde, i synnerhet med avseende på regler om konkurrens och statligt stöd och skall upphöra att gälla den dag då en överenskommelse mel­lan EEG- och EFTA-länderna om det nämnda Europeiska ekonomiska sam­arbetsområdet träder i kraft.

Kapitel 1

Artikel 1

1. Detta avtal fastställer bestämmelser för de avtalsslutande parterna på luftfartens område. Dessa bestämmelser inskränker inte tillämpligheten av bestämmelserna i Rom-fördraget och särskilt inte gemenskapens behörighet enligt artiklarna 85 och 86 i Rom-fördraget och enligt de konkurrensregler som är härledda frän dessa artiklar.

2.      De bestämmelser som fastställts i de förordningar och direktiv som

vid varje tidpunkt anges i bilagan skall gälla enligt de villkor som uppställs i

det följande. Tolkningarna av de nämnda bestämmelserna skall överens­

stämma med av Europeiska gemenskapernas domstol eller EEG-kommis-

sionen (i det följande kallad kommissionen) meddelade tolkningar som är

tillämpliga pä artiklarna 4-6, pä motsvarande artiklar i Rom-fördraget och

på nämnda förordningar och direktiv. Tolkningar som meddelas efter det att

överenskommelsen undertecknats skall överlämnas till Norge och Sverige.

Pä begäran av en avtalsslutande part skall den blandade kommittén utbyta åsikter enligt artikel 13 om vilka konsekvenser dessa tolkningar kan ha för avtalels rätta fullgörande.

3.   Avtalsparterna skall vidta alla åtgärder, av allmän eller särskild natur,

som kan vara lämpliga för att säkerställa att de förpliktelser som uppstår som

58

en följd av detta avtal fullgörs, och skall avstå från varje åtgärd som skulle     Prop. 1991/92:29

äventyra förverkligandet av målen för detta avtal.

Bilaga 1

Artikel 2

Varje flyglinje för vilken detta avtal gäller och som trafikeras av Scandina­vian Airlines System (SAS) mellan en av de stater där moderbolagen är regi­strerade och en annan stat inom gemenskapen betraktas som en flyglinje med tredje eller fjärde frihetsrättighet.

Kapitel 2

Artikel 3

Bestämmelserna i artiklarna4-6 och i bilagan skall gälla i den utsträckning som de berör lufttransport eller en fråga med anknytning till lufttransport som omnämns i bilagan.

Artikel 4

1. Följande är oförenligt med detta avtal och förbjudet: Överenskommelser mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfa­randen som kan påverka handeln mellan de avtalsslutande parterna och som har till syfte eller följd att konkurrensen hindras, begränsas eller snedvrids inom det område som omfattas av delta avtal. Detta gäller särskilt dem som innebär att

a)

inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indi­rekt fastställs,

b)

produktion, avsättning, teknisk utvecklingeller investeringar begränsas eller kontrolleras,

c)

marknader eller inköpskällor delas upp,

d)    olika villkor tillämpas för likvärdiga prestationer gentemot handels­

partner, varigenom dessa fär konkurrensnackdel,

e)    det ställs som villkor för avtal att den andra parlen åtar sig ytterligare

förpliktelser som varken till sin natur eller enligt sedvana har något samband

med föremålet för avtalet.

2.

Överenskommelser eller beslut som är förbjudna enligt denna artikel är ogiltiga.

3.

Bestämmelserna i punkt 1 får dock förklaras inte tillämpliga pä

-      varje överenskommelse eller grupp av överenskommelser mellan före­

tag,

-   varje beslut eller grupp av beslut av företagssammanslutningar och

-   varje samordnat förfarande eller grupp av samordnade förfaranden,

som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor el­

ler till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, samtidigt som

konsumenterna tillförsäkras en skälig andel av den vinst som därigenom

uppkommer och som inte

a) ålägger de berörda företagen begränsningar som inte är nödvändiga för

59

att uppnä dessa mäl.

b) ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsent-     Prop. 1991/92:29

lig del av varorna i fråga.

Bilaga 1

Artikel 5

Varje missbruk från ett eller flera företags sida av en dominerande ställning inom det område som omfattas av detta avtal eller inom en väsentlig del av detta område är, i den utsträckning det kan påverka handeln mellan de av­talsslutande parterna, oförenligt med avtalet och förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

a)

direkt eller indirekt påtvinga nägon oskäliga inköps- eller försäljnings­priser eller andra oskäliga affärsvillkor,

b)

begränsa produktion, avsättning eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna,

c)

tillämpa olika villkor för likvärdiga prestationer gentemot handelspart­ner, varigenom dessa fär konkurrensnackdel,

d)   ställa som villkor för avtal alt den andra parten åtar sig ytterligare för­

pliktelser som varken till sin natur eller enligt sedvana har något samband

med föremålet för avtalet.

Artikel 6

Om inte annat föreskrivs i detta avtal är varje stöd som ges av Sverige eller Norge eller nägon medlemsstat i gemenskapen eller med hjälp av allmänna medel av vilket slag det än är och som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion oförenligt med detla avtal i den utsträckning det påverkar handeln mellan avtalspar­terna. Tillåtna är

a)

stöd av social natur som ges lill enskilda konsumenter, under förutsätt­ning att stödet ges utan diskriminering med avseende pä varornas ursprung,

b)

stöd för att avhjälpa skador som förorsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser.

Som tillåtna kan anses

a)   stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i områden där levnads­

standarden är onormalt låg eller där allvarlig sysselsättningsbrist råder,

b)

stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en avtalsparts ekonomi,

c)

stöd för underlätta utvecklingen av viss näringsverksamhet eller vissa regioner, i den mån stödet inte ändrar villkoren för handeln i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

Artikel 7

1. Efterlevnaden av de bestämmelser som fastställts i artikel 6 skall säker­ställas:

- i fråga om Norge och Sverige genom tillämpning av bestämmelserna i

punkt 2-6 samt tillämpliga nationella regler och förordningar i dessa sta­

ter,

60

-   i fråga om EEG i enlighet med Rom-fördraget.

Prop. 1991/92:29

2. Med avseende på stöd som beviljas av Norge och Sverige skall kommissio-

°'

nen, i samarbete med Norge och Sverige, underkasta alla stödsystem som förekommer i dessa stater en ständig granskning. Den skall föreslå dem alla lämpliga åtgärder som är nödvändiga för att detta avtal fortlöpande skall ut­vecklas eller för att det skall fylla sin funktion.

3.

öm kommissionen efter att ha anmodat de berörda parterna att in­komma med sina förklaringar finner att stöd som ges av en av dessa stater eller med hjälp av allmänna medel inte är förenligt med detta avtal i betrak­tande av artikel 6 eller att sådant stöd missbrukas, skall den meddela den berörda staten detta och begära att sådant stöd avskaffas eller ändras inom en tidsfrist som fastställs av kommissionen.

4.

Om den berörda staten inte anmäler till de andra avtalsslutande par­terna att den inle samtycker till den begärda åtgärden, skall den vidta nöd­vändiga åtgärder och underrätta kommissionen om detla.

5.

Om den berörda staten inte samtycker till den åtgärd som kommissio­nen begärt, skall ärendet inom 21 dagar föreläggas den blandade kommittén som skall sammanträda inom 14 dagar efter den dag dä ärendet förelagts den.

6.

Kommissionen skall underrättas, i tillräckligt god tid för att den skall ha niöjlighet att avge sina kommentarer, om alla planer på att bevilja eller ändra stöd. Om kommissionen anser att en sädan plan inte är förenlig med detta avtal med betraktande av artikel 6, skall den genast inleda den proce­dur som föreskrivs i punkt 3. Den berörda staten skall inte genomföra sina föreslagna åtgärder förrän denna procedur har lett lill ett definitivt beslut.

Kapitel 3

Artikels

1. Norge och Sverige skall se till att kommissionen fär den information som förutses i bilagan med avseende på tillämpningen av bestämmelserna i artiklarna4-5 och bilagan.

2. I sådana fall när kommissionen kan inhämta information direkt frän företag enligt föreskrifterna i bilagan till detta avtal, skall Norge och Sverige på begäran lämna kommissionen denna information och/eller pä begäran an­ordna elt personligt besök ett visst datum och inbjuda kommissionen att delta under hänsyn tagen till tillämpliga procedurmässiga garantier som är fastställda i den nationella lagstiftningen.

Artikel 9

1. Norge och Sverige skall se till alt artiklarna 4, 5 och 6 samt bestämmel­serna i de förordningar och direktiv som anges i bilagan tillämpas inom deras territorier och genomförs med samma verkan som inom EEG.

2. De avtalsslutande parterna skall säkerställa att de rättigheter som följer

av artiklarna 4, 5, 6 och 7 samt av ovannämnda förordningar och direktiv

kan åberopas inför de nationella domstolarna.

61

Artikel 10

Prop. 1991/92:29

AJla frågor som rör giltigheten av beslut meddelade av gemenskapens insti-     tJilaga I tutioner enligt artiklarna 4, 5, 6, 7 och de förordningar och direktiv som an­ges i bilagan till detta avtal skall uteslutande falla under EG-domstolens be­hörighet.

Artikel 11

1. Närhelst ett beslut innehåller en begäran om att Norge och/eller Sverige skall vidta åtgärder enligt de förordningar och direktiv som anges i bilagan, skall den berörda staten, om den inte anmäler till de andra avtalsslutande parterna att den inte samtycker till den begärda åtgärden, vidta de nödvän­diga åtgärderna och underrätta kommissionen om det.

2. Om den berörda staten inte samtycker till den åtgärd som kommissio­nen begärt, skall ärendet inom 21 dagar föreläggas den blandade kommitté som behandlas i ariikel 13 och som skall sammanträda inom 14 dagar från den dag då ärendet förelagts den.

Kapitel 4

Artikel 12

1. Avtalet inskränker inte nägon avlalsslutande parts rätt alt ensidigt ändra sin interna lagstiftning på en punkt som regleras av detta avtal, under förut­sättning att principen om icke-diskriminering samt bestämmelserna i denna artikel och artikel 13 punkt 2 följs.

2.

Sä snart som en avlalsslutande part har antagit en ändring av sin interna lagstiftning, skall den genom den blandade kommitté som behandlas i artikel 13 underrätta de andra avtalsslutande parterna senast 8 dagar efter att änd­ringen antagits. Den blandade kommittén skall inom 14 dagar därefter sam­manträda för att utbyta åsikter om vilka konsekvenser en sådan ändring har på del riitta fullgörandet av avtalet.

3.

Den blandade kommittén skall antingen

-

anta ett beslut som reviderar bestämmelserna i avtalet så att de ändringar som gjorts i lagstiftningen i fräga integreras i avtalet, om nödvändigt pä grundval av ömsesidighet, eller

-

anta ett beslut med den inneböiden att ändringarna i lagstiftningen i fräga skall anses vara i överensstämmelse med avtalet, eller

-

besluta sig för någon annan åtgärd för att säkra det rätta fullgörandet av avtalet.

Artikel 13

1. En blandad kommitté upprättas härmed, vilken skall ha det administra­

tiva ansvaret för avtalet och se till att det tillämpas pä ett riktigt sätt. För

detta ändamål skall den utfärda rekommendationer och fatta beslut i enhäl-

lighct. Den blandade kommitténs beslut skall verkställas av de avtalsslu­

tande parterna i enlighet med deras egna bestämmelser.

62

2.      För att detta avtal skall tillämpas på ett riktigt sätt skall de avtalsslu-     Prop. 1991/92:29

lande parterna utbyta information och, på begäran av någondera parten.     Bilaga 1

hälla konsultationer inom den blandade kommittén.

3.

Den blandade kommittén skall anta sina egna procedurregler senast 21 dagar efter detta avtals ikraftträdande.

4.

Den blandade kommittén skall bestå av en representant vardera för Norge och Sverige å ena sidan och EEG ä den andra.

5.

Norge eller Sverige och EEG skall i tur och ordning inneha ordföran­deskapet i den blandade kommittén enligt den ordning som skall fastställas i kommitténs procedurregler.

6.

Ordföranden skall sammankalla sammanträden med den blandade kommittén minst en gäng om året för en allmän genomgäng av hur avtalet fungerar samt, på begäran av nägon av de avtalsslutande parterna, närhelst särskilda omständigheter föranleder att den sammankallas.

7.

Den blandade kommittén skall dessutom sammanträda i enlighet med artiklarna 1, 7, 11 och 12.1 händelse av meningsskiljaktigheter skall beslutet hänskjutas till ett senare sammanträde med den blandade kommittén, vilket skall hållas inom tvä månader frän den dag dä beslutet hänsköts enligt villkor som skall fastställas i kommitténs procedurregler.

8.

Den blandade kommittén kan besluta om att tillsätta nödvändiga ar­betsgrupper för atl biträda den i dess arbete.

Artikel 14

1.    Den blandade kommitténs beslut är bindande för de avlalsslutande par­terna.

2.

öm ett beslut som meddelats av den blandade kommittén enligl en av de avtalsslutande parternas uppfattning inte är rätt genomfört av en annan berörd avlalsslutande part, kan den förra begära alt frågan skall diskuteras av den blandade kommittén. Om den blandade kommittén inte kan lösa frå­gan inom tvä månader efter det att den hänskjutits till komminén, upphör avtalet att gälla.

3.

Den blandade kommitténs beslut skall offentliggöras i Europeiska gc-nienskapcrnas officiella tidning. I varje beslut skall dagen för dess genomfö­rande av de tre avlalsslutande parterna anges och all annan information läm­nas som kan antas beröra ekonomiska operatörer/näringsidkare. Besluten skall om så är nödvändigt framläggas för ratifikation eller godkännande av de avlalsslutande parterna i enlighet med deras egna procedurer.

4.

De avlalsslutande parterna skall underrätta varandra när denna for­malitet fullgjorts. Om en sädan anmälan inte gjorts vid utgången av en pe­riod på lolv månader efter det att den blandade komminén antagit elt beslut, skall punkt 5 gälla.

5.

Om den blandade kommittén inte fattar beslut enligt artiklarna 1.2, 7.5, 11.2 och 12.3 inom sex månader frän den dag elt ärende hänskjutits till den, upphör detta avtal att gälla.

6.

1 fräga om lagstiftning som avses i ariikel 12 och som äger rum mellan undertecknandet av avtalet och dess ikraftträdande och om vilken de andra avtalsslutande parterna har informerats, skall dagen för hänskjutande enligt

63

punkt 4 anses som den dag då informationen mottogs. Den dag dä den blan-     Prop. 1991/92:29 dade kommittén skall ha fattat ett beslut kan inte vara tidigare än två måna-     Bilaga 1 der efter avtalels ikraftträdande.

Kapitel 5

Artikel 15

De avtalsslutande parterna skall pä begäran av någon av parterna konsultera varandra i enlighet med de procedurer som fastställs i artiklarna 16, 17 och 18

a)

om lufttransportfrägor som behandlas i internationella organisationer, och

b)

om olika aspekter på den utveckling som har ägt rum i förbindelserna mellan de avtalsslutande parterna och tredje land på lufttransportomrä-det och om hur de pä detta område ingångna bilaterala eller multilate­rala överenskommelserna fungerar på de viktigaste punkterna.

Konsultationerna skall hällas incm en månad efter det att framställning härom gjorts eller så snart som möjligt i brådskande fall.

Artikel 16

1.  Huvudsyftena med de konsultationerna som föreskrivs i ariikel 15 a) är

a)

att gemensamt avgöra om frågorna innebär problem av gemensamt in­tresse, och

b)

beroende pä dessa problems karaktär:

-

att gemensamt överväga om de avtalsslutande parternas aktioner inom de berörda internationella organisationerna bör samordnas, el­ler

-

att gemensamt överväga varje annan lämplig hållning.

2.  De avtalsslutande parterna skall så snart som möjligt utväxla all infor­

mation av betydelse för de syften som anges i punkt 1.

Artikel 17

1. Huvudsyftena med de konsultationer som föreskrivs i artikel 15 b) är att undersöka relevanta frågor och att överväga varje lämpligt ställningstagande till dem.

2. För att uppnå syftena med konsultationerna som omnämns i punkt 1 skall varje avlalsslutande part informera de andra parterna om den utveck­ling som har ägt rum på lufttransportomrädet och om hur de bilaterala eller multilaterala överenskommelser som ingåtts på detta område fungerar, om den anser det troligt alt det kan bidra till att identifiera problem av gemen­samt intresse.

Artikel 18

1.    De konsultationer som föreskrivs i artiklarna 15, 16 och 17 skall ske

inom ramen för den blandade kommitténs verksamhet.

64

2.   Tystnadsplikt gäller för den information och de konsultationer som     Prop. 1991/92:29

föreskrivs i artiklarna 15, 16 och 17.

Bilaga 1

Kapitel 6

Artikel 19

1. Detta avtal skall fortsätta att gälla om det inle sägs upp av en av de av­talsslutande parterna.

2.

Varje avtalsslutande part kan säga upp avtalet genom anmälan till de andra avtalsslutande parterna. Avtalet skall upphöra att gälla 1 år efler da­gen för anmälan.

3.

Detta avtal skall upphöra att gälla frän den dag då en överenskom­melse mellan EEG- och EFTA-länderna om det Europeiska ekonomiska samarbelsomrädet träder i kraft.

Artikel 20

Detta avtal skall ses över på begäran av en avlalsslutande part och i alla hän­delser när ett år förflutit efter dess ikraftträdande.

Artikel 21

Norge och Sverige skall bringa sin lagstiftning och sina administrativa be­stämmelser i överensstämmelse med detla avtal före dess ikraftträdande.

Artikel 22

Delta avtal ersätter tillämpliga bestämmelser i gällande bilaterala avtal mel­lan Norge och/eller Sverige ä ena sidan och medlemsstater i gemenskapen ä den andra.

Artikel 23

1. Detta avtal skall godkännas eller ratificeras i enlighet med de avtalsslu­tande parternas egna procedurer, och parterna skall underrätta varandra om fullgörandet av de procedurer som är nödvändiga för detta ändamål.

2.

Delta avtal träder i kraft den dag då det sista ratifikationsinstrumentet har deponerats.

3.

Detta avtal och ratifikationsinslrumenlen skall deponeras i arkiven på Ministerrådets sekretariat, vilket skall överlämna en bestyrkt kopia till var och en av de avtalsslutande parterna.

Artikel 24

Detta avtal är upprättat pä alla gemenskapens officiella språk (danska, eng­elska, franska, grekiska, nederländska, italienska, portugisiska, spanska, tyska) samt på de norska och svenska språken. Alla dessa texter äger lika giltighet.

65 5 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

Bilaga

Prop. 1991/92:29

Bilaga 1 

I delta avtal anses Norge och Sverige omfattas av termerna "mcdlcnisslater"

och "gemenskapen", till vilka hänvisningar görs i följande EEG-direklivoeh

förordningar.

1. 90/2343/EEG

Rådets förordning av den 24 juli 1990 om luftlrafikföretags tillträde till flyg­linjer i regelbunden lufttrafik inom gemenskapen och om delning av passa-gcrarkapacilclen mellan lufllrafikföretag i regelbunden lufttrafik mellan mcdlcni.sstatcrna.

Artikel 1,2, 3.1,4-10, 11 med undantag av punkt 2, 12-14, 17

2. 90/2342/EEG

Rådets förordning av den 24 juli 1990 om biljettpriser för regelbunden luft­fart.

Artikel 1-11, 14

3. 91/294/EEG

Rådcls förordning av den 4 februari 1991 om bedrivande av flygfrakllrafik mellan medlemsstater.

Artikel 1,2,3.1,4-11

4. 62/17/EEG

Rådets första förordning av den 6 februari 1962 om tillämpning av fiirdragels artiklar 85 och 86 i deras lydelse enligt förordning 59, fiirordning 118/63/EEG och förordning 2822/71/EEG.

Artikel 1-9, 10.1 och 10.2, 11-14, 15 med undanlag av punkt 3, 16.1 och 16.2, 17-24

Alla hänvisningar till artiklarna 85 eller 86 i denna förordning anses hänföra sig till ariikel 4 respektive 5 i della avtal.

5. 87/3975/EEG

Rådets förordning av den 14 december 1987 som fastställer proceduren för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn.

Artikel 1-7, 8.1 och 8.2, 9, 10, 11, 12 med undantag av punkt 3, 13 med undantag av punkt 3, 14-20

Alla hänvisningar lill ariikel 85 eller 86 i denna förordning skall anses hän­föra sig till artikel 4 respektive 5 i detta avtal.

66

6. 87/3976/EEG

Prop. 1991/92:29

Rådets förordning av den 14 december 1987 om tillämpningen av artikel 85.3

' '

i fördraget pä vissa kategorier av överenskommelser och samordnade förfa­randen inom luflfartsscklorn.

Artikel 1-5, 7, 9

Alla hänvisningar till artikel 85 eller 86 i denna förordning skall anses hän­föra sig till ariikel 4 respektive 5 i delta avtal.

7. 90/2344/EEG

Rådets förordning av den 24juli 1990 om iindring av förordning (EEG) nr 3976/87 om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget pä vissa kategorier av överenskommelser och samortinadc förfaranden inom luflfarlsscktorn.

Artikel 1,2

Alla hänvisningar till artikel 85 eller 86 i denna förordning skall anses hän­föra sig till ariikel 4 respektive 5 i detta avtal.

8. 91/82/EEG

Kommissionens förordning av den 5 december 1990 om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget pä vissa kategorier av (iverenskominelser, beslut och samordnade förfaranden som rör marktjiinsler.

Ariikel 1-5

Alla hänvisningar till artikel 85 eller 86 i denna förordning skall anses hän­föra sig till artikel 4 respektive 5 i detla avlal.

9. 91/83/EEG

Kommissionens förordning av den 5 december 1990 om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget pä vissa kategorier av överenskommelser mellan före­tag med avseende pä datoriserade bokningssystcm för lufllransporttjänster.

Ariikel 1-13

Alla hänvisningar till ariikel 85 eller 86 i denna förordning skall anses hän­föra sig lill artikel 4 respektive 5 i delta avtal.

10.    91/84/EEG

Kommissionens förordning av den 5 december 1990 om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden med avseende pä gemensam planering och samord­ning av kapacitet, samråd om passagerar- och frakttaxor i regelbunden luft­fart samt fördelning av avgångs- och ankomsttider på flygplatser.

Ariikel 1-6

67

Alla hiinvisningar lill ariikel 85 eller 86 i denna förordning skall anses hän-     Prop. 1991/92:29

föra sig till artikel4 respektive 5 i detta avtal.

Bilaga 1

11.    91/295/EEG

Rådels förordning av tien 4 februari 1991 om införande av gemensamma reg­ler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning pä flygplan i regelbunden luftfart.

Artikel 1-10

12.    89/2299/EEG

Rådets förordning av den 24 juli 1989 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystcm.

Artikel 1-22

13.    80/1266/EEG

Rådets direktiv av den 16 december 1980 om framlida samarbete och ömse­sidig hjälp mellan medlemsstater vid undersökningar av luftfartsolyckor.

Artikel 1-2

14.    80/51/EEG

Rådets direktiv av den 20december 1979 om begränsning av buller från un-derljudsluftfarlyg i dess lydelse enligt rådets direktiv 83/206/EEG av den 21 april 1983.

Artikel 1-8

15.    89/629/EEG

Rådets direktiv av den 4 december 1989 om begränsning av buller frän civila jelmotordrivna underljudsflygplan.

Artikel 1-7

16.    90/314/EEG

Rådels direktiv av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang.

Artikel 1-9

17.    89/4064/EEG

Rådets förordning av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncent­rationer.

Artikel 1-8, 9.1-8, 10-18, 19.1 och 19.2,20-23,25

Alla hänvisningar till artikel 85 eller 86 i denna förordning skall anses hän-

5§

föra sig till artikel 4 respektive 5 i detta avtal.

18.                                                                             80/723/EEG

Prop. 1991/92:29

Kommissionens direktiv av den 25 juni 1980 om insyn i de finansiella förbin-

'' °'

delserna mellan medlemsstater och offentliga företag i dess lydelse enligt kommissionens direktiv 85/413/EEG av den 24 juli 1985.

Artikel 1-8

19.     90/2367/EEG

Kommissionens förordning av den 25 juli 1990 om de anmälningar, tidsfrister och förhör som avses i rådets förordning 4064/89.

Artikel 1-20

20.     88/4261/EEG

Kommissionens förordning av den 16 december 1988 om de klagomål, an­sökningar och förhör som avses i rådets förordning 3975/87.

Artikell-15

Protokoll 1

DE AVTALSSLUTANDE PARTERNA

som beaktar att

eftersom avtalet förutser att framtida lagstiftning inom civil luftfart skall införlivas med avtalet,

eftersom EEG redan har tillkännagett lagsliflningsätgärder inom en rad områden,

eftersom sädana åtgärder inte bör leda till framtida svårigheter,

har kommit överens om att åtgärder inom bland annat följande områden:

-

konsultation mellan flygplatser och användare

-

ömsesidigt godtagande av tillständsbevis och harmonisering

-

fördelning av avgångs- och ankomsttider

-

utfärdande av tillståndsbevis för lufllrafikföretag och tilldelning av rättig­heter att trafikera flyglinjer

-

gemensamma specifikationer för ATC-utrustning

-

cabotage

-

mervärdesskatt

-

avskaffande av skattefri försäljning mellan de avlalsslutande parterna

-

förhällande till tredje land

skall bli föremål för behandling enligt artikel 12 om införlivande med avta­let.

69

Protokoll 2

Prop. 1991/92:29

Bilaga 1

DE AVTALSSLUTANDE PARTERNA

som beaktar atl avtalen mäste tillämpas på samma säll för samtliga avtalsslu­tande parter,

är

eftersom EEGs råd och kommission redan gjort uttalanden i vissa riktningar som har betydelse för tillämpningen av speciella artiklar

överens om följande:

1.

I fråga om tillämpning av bestämmelserna om anpassning i ariikel 3.5 i bilagans punkt 2 på biljettpriser för charterflygning är det den produkt som befinner sig pä marknaden som måste vara likvärdig i fråga om kvalitet och villkor. Viktiga faktorer vid bedömningen torde vara om ytterligare tjänster i form av inkvartering inkluderas samt om charterprodukten lagligen befin­ner sig pä marknaden i enlighet med definitionen av regelbunden luftfart i artikel 2.b.iii.2, samtidigt som kommissionen kan behöva bedöma anpass­ning av biljettpriser med hänsyn till reglerna om piralbetecnde.

2.

Medlemsstater som utnyttjar förmånen av de särskilda villkoren enligt artikel 10.3 i punkt 1 i bilagan fär inte, med risk att fråntagas förmånen av dessa särskilda villkor, bevilja nya rättigheter med avseende pä de berörda flygplatserna enligt bestämmelser som skulle försiitla deras partners i ge­menskapen i elt ofördelaktigt läge i jiiniförelse med Itiftlrafikförelag frän tredje land utanför gemenskapen.

och att

3.   kommissionen i cn situation då artikel 12.2 i punkt 1 i bilagan åberopas

skall, utöver kapacitetsutnytljande, undersöka ansträngningarna i fräga om

marknadsföring samt produkterna med avseende pä de lufllrafikföretag frän

medlemsstaterna som har den lägre marknadsandelen, och överväga om en

högre marknadsandel normalt borde förväntas. Om sä är fallet, skall kom­

missionen också ta under övervägande om det berörda lufllrafikförelagets

möjligheter att konkurrera pä marknaden minskas i huvudsak pä grund av

svårigheter orsakade av överbelastning pä flygplatserna, marknadsstruktur

och/eller det direkta inflytandet av en stor förekomst av charterlrafik.

När kommissionen kommer fram till ett beslut om att reducera de 7,5 procentenheterna, skall nedanstående förhällande mellan marknadsan­del och tillväxttakt tjäna som vägledning:

Marknadsandel

Minskad tillväxttakt

mellan 30 och 25 procent

5

mindre än 25 procent

4

70

Protokoll 3

DE AVTALSSLUTANDE PARTERNA

-

bekräftar behovet av cn fortsättning och intensifiering av arbetet inom Eurocontrol för att ta itu med och lösa problemen med lufllrafikstock-ningar i Europa,

-

beaktar att anslutning till Euroconlrol-konvcnlionen allvarligt bör över­vägas för alla medlemsstater,

-

uppmanar mcdiemsslaterna alt samarbeta för att se till att ytterligare luft­rum görs tillgängligt för civil trafik och att det utnyttjas på ett flexiblare och rationellare sätt,

-

välkomnar de ansträngningar som görs vid relevanta fora för att utveckla och införa kompatibla specifikationer för teknik och prestanda i fräga om kontrollsystem och utrustningar för lufttrafik.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

71

Rådets förordning (EEG) Nr 2343/90

Prop. 1991/92:29

av den 24 juli 1990

''8 l

om lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer i regelbunden lufttrafik inom gemenskapen och om

delning av passagerarkapaciteten mellan

lufttrafikföretag i regelbunden lufttrafik mellan

medlemsstaterna

72

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) Nr 2343/90

Prop. 1991/92:29

av den 24 juli 1990

''8 i

om lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer i regelbunden lufttrafik inom ge­menskapen och om delning av passagerarkapaciteten mellan lufttrafikföre­tag i regelbunden lufttrafik mellan medlemsstaterna

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 84.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag',

med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande-', och

med beaktande av följande:

Det är viktigt att åtgärder beslutas för att gradvis upprätta den inre mark­naden under perioden fram till den 31 december 1992 i enlighet med artikel 8 a i fördraget. Den inre marknaden innebär ett område utan inre gränser med fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital.

Beslut 87/602/EEG'' utgjorde ett första steg i riktning mot den liberalise­ring med avseende på delning av passagerarkapacitet och tillträde till mark­naden som var nödvändig för att upprätta den inre marknaden när det gäller lufttransport. Rådet enades om att vidta ytterligare liberaliseringsätgärder vid slutet av en inledande treårsperiod.

Före den Ijuli 1992 är det nödvändigt att pä grundval av gemensamma bestämmelser och kriterier införa principer som reglerar förhällandet mellan registreringsstaterna och lufttrafikföretag som har tillstånd att utöva luftfart inom dessa staters territorier.

Den 2 december 1987 i London enades Spanien och Storbritannien om en ordning för utvidgat samarbete i fräga om utnyttjandet av flygplatsen i Gi­braltar i form av en gemensam deklaration av de båda ländernas utrikesmi­nistrar. Denna ordning bar ännu inte genomförts.

Luftlrafiksystemet på de grekiska öarna och på de öar i Atlanten som ut­gör den autonoma regionen Azorerna är för närvarande inte tillräckligt ut­vecklat, och flygplatser belägna på dessa öar bör därför temporärt undantas från tillämpningen av denna förordning.

Infrastrukturen på Oporto-flygplatsen är fortfarande under utbyggnad för att kunna möta ökningen av den regelbundna lufttrafiken och flygplatsen bör därför temporärt undantas från tillämpningen av denna förordning till dess utbyggnaden av infrastrukturen avslutats.

Det är nödvändigt att under vissa omständigheter införa särskilda bestäm­melser för luftfartsförbindelser på nya linjer mellan regionala flygplatser samt för allmän trafikplikt, som är nödvändig för att upprätthålla förbindel­ser till vissa regionala flygplatser.

'EGTnrC258, 11.10.1989, s.6, och EGTnrC 164,5.7.1990,8.11.

2EGTnrC96, 17.4.1990, s.65.

3 EGTnrC 112,7.5.1990,8.17.

''EGTnrL374, 31.12.1987, 8.19.

73

ökad tillgång till marknaden kommer att stimulera utvecklingen av ge-     Prop. 1991/92:29 menskapens lufttransportsektor och leda till bättre förbindelser för avnä-     Bilaga 1 marna. Det är därför nödvändigt att införa liberalare bestämmelser om utse­ende av flera lufttrafikföretag och om tredje, fjärde och femte frihetsrättig­heter.

Med hänsyn till problem i samband med flygplatsernas infrastruktur, navi­gationshjälpmedel och fördelning av avgångs- och ankomsttider är det nöd­vändigt med vissa begränsningar i utövandet av trafikrättigheterna.

Utövandet av trafikrättigheter skall ske i överensstämmelse med bestäm­melserna om säkerhet, miljöskydd, fördelning av avgångs- och ankomsttider samt villkoren för tillgång till flygplatser och skall vidare hanteras utan sär­behandling på grundval av nationalitet.

Bilaterala bestämmelser om kapacitetsdelning är oförenliga med princi­perna om den inre marknaden, som skall vara genomförd till 1993 inom luft­transportsektorn, och de bilaterala begränsningarna måste därför gradvis trappas ned.

Det är särskilt viktigt att främja utvecklingen av interregionala flygförbin­delser för att bygga ut flyglinjenätet inom gemenskapen och att bidra till att lösa problemet med överbelastning på vissa stora flygplatser. Det är därför lämpligt med liberalare regler för kapacitetsdelning när det gäller dessa för­bindelser.

Med tanke på den relativa betydelse icke regelbunden trafik har för vissa medlemsstater i jämförelse med regelbunden trafik är det nödvändigt att vidta åtgärder för att mildra effekterna härav på möjligheterna för lufttrafik­företag i medlemsstater att ta emot denna trafik. De åtgärder som vidtas bör inte ha till syfte att begränsa den icke regelbundna trafiken eller till att re­glera den.

Med hänsyn till konkurrenssituationen på marknaden bör åtgärder vidtas för att förhindra otillbörliga ekonomiska verkningar för lufttrafikföretagen.

Denna förordning ersätter direktiv 83/416/EEG' i dess senaste lydelse en­ligt direktiv 89/463/EEG2, och beslut 87/602/EEG, vilka därför bör upphä­vas.

Rådet bör besluta om ytterligare liberaliseringsåtgärder, som även skall omfatta cabotage, med avseende på tillträde till marknaden och kapacitets­delning senast den 30 juni 1992.

HÄRIGENOM FÖRESKE.IVS FÖUANDE: 

Tillämpningsområde och definitioner

Artikel 1

1. Denna förordning gäller

a)

EG-lufttrafikföretags tillträde till marknaden,

b)

delning av passagerarkapacitet mellan ett eller flera lufttrafikföretag med tillstånd att utöva luftfart i en medlemsstat och ett eller flera lufttrafik-

1 EOT nrL 237, 26.8.1983, s. 19. EGT nrL 226, 3.8.1989, s. 14.

74

företag med motsvarande tillstånd i en annan medlemsstat med avseende     Prop. 1991/92:29

på regelbunden lufttrafik mellan dessa stater.

Bilaga 1

2.

Denna förordnings tillämpning på flygplatsen i Gibraltar inverkar inte på Spaniens respektive Storbritanniens rättsliga ställning med avseende på tvis­ten om överhöghet över det territorium där flygplatsen är belägen.

3.

Tillämpningen av bestämmelserna i denna förordning på flygplatsen i Gi­braltar skall uppskjutas tills ordningen i den gemensamma förklaring som avgavs av Spaniens och Storbritanniens utrikesministrar den 2 december 1987 har genomförts. När så sker, underrättar Spaniens och Storbritanniens regeringar samma dag rådet om detta.

4.

Flygplatserna pä de grekiska öarna och pä de öar i Atlanten som utgör den autonoma regionen Azorerna undantas från tillämpningen av denna för­ordning till och med den 30juni 1993. Såvida inte annat beslutats av rådet efter förslag från kommissionen, skall detta undantag gälla under ytterligare fem år och kan därefter förlängas med ytterligare en femårsperiod.

Flygplatsen i Oporto undantas från tillämpningen av denna förordning till och med den 31 december 1992. Undantaget återkallas så snart som Portugal bedömer att flygplatsens ekonomiska förhållanden har förbättrats. Portugal skall underrätta kommissionen i detta avseende. Kommissionen skall under­rätta de andra medlemsstaterna.

Artikel 2

I denna förordning avses med

a)

lufttrafikföretag: ett lufttransportföretag med giltigt tillstånd från en med­lemsstat att utöva regelbunden luftfart,

b)

tredje frihetsrättigheter: den rätt som ett lufttrafikföretag med tillstånd att utöva luftfart i en stat har att inom en annan stats territorium låta passa­gerare stiga av samt att lossa frakt och post som det har tagit ombord i den stat där det beviljats tillstånd att utöva luftfart,

Jjärdefrihetsrättigheter: den rätt som ett lufttrafikföretag med tillstånd att utöva luftfart i en stat har att inom en annan stats territorium ta ombord passagerare, frakt och post för avstigning respektive lossning i den stat där det beviljats tillstånd att utöva luftfart,

femte frihetsrättigheter: den rätt som ett lufttrafikföretag har att utföra lufttransport av passagerare, frakt och post mellan två andra stater än den stat där det beviljats tillstånd att utöva luftfart,

c)     berörda stater: de medlemsstater mellan vilka regelbunden lufttrafik be­

drivs,

d)     registreringsstat: den medlemsstat i vilken det i punkt a nämnda tillstån­

det är utfärdat,

e) EG-lufttrafikföretag:

i) ett lufttrafikföretag som har och fortsatt kommer att ha sin centrala admi­nistration och sitt huvudkontor inom gemenskapen, och i vilket aktiema­joriteten ägs och fortsatt kommer att ägas av medlemsstater och/eller medborgare i medlemsstater och som kontrolleras och fortsatt kommer

att kontrolleras av sådana stater eller personer, eller

Prop. 1991/92:29

ii) ett lufttrafikföretag som även om det inte motsvarar definitionen enligt i)     Bilaga 1 då denna förordning antas

1.

antingen har sin centrala administration och sitt huvudkontor inom ge­menskapen och har bedrivit regelbunden lufttrafik eller utfört icke regel­bundna flygningar inom gemenskapen under de närmaste tolv månaderna före antagande av denna förordning,

2.

eller har bedrivit regelbunden lufttrafik mellan medlemsstater på grund­val av tredje och fjärde frihetsrättigheter under de närmaste tolv månaderna före antagande av denna förordning.

Lufttrafikföretag som motsvarar de kriterier som anges i punkt ii) ovan är förtecknade i bilaga 1.

f)      regelbunden lufttrafik: en serie: flygningar där vaij e flygning uppfyller föl­

jande kriterier:

i) den passerar genom luftrummet över mer än en medlemsstats territo­rium,

ii) den utförs med luftfartyg för befordran av passagerare eller passagerare och gods och/eller post mot vedertag på ett sådant sätt att det på varje flygning finns platser att köpa för enskilda personer (antingen direkt av lufttrafikföretaget eller av dess auktoriserade agenter),

iii) den bedrivs så att den betjänar trafiken mellan samma orter, två eller flera, antingen

1.

enligt en utgiven tidtabell eller

2.

med flygningar som är så regelbundna eller täta att de utgör en igen­kännlig planmässig serie.

g)     flygning: en avgång från en angiven flygplats till en angiven destinations-

flygplats,

h) utseende av flera lufttrafikföretag på flyglinjer mellan två länder: en regi­streringsstats utseende av två eller flera av de lufttrafikföretag, för vilka den utfärdat tillstånd, att bedriva regelbunden lufttrafik mellan dess eget och en annan stats territorium,

i) utseende av flera lufttrafikförelag att trafikera flyglinjer mellan två orter: en registreringsstats utseende av två eller flera av de lufttrafikföretag, för vilka den utfärdat tillstånd, att trafikera en flyglinje mellan en flygplats eller ett flygplatssystem inom dess eget territorium och en flygplats eller ett flygplatssystem inom en annan medlemsstats territorium,

j) regional flygplats: varje flygplats som inte är upptagen i bilaga 2 .som en kategori-1 -flygplats,

k) flygplatssystem: två eller fler flygplatser som förts samman eftersom de betjänar samma ort, såsom framgår av bilaga 2,

1) kapacitet: det antal platser sorn utbjuds till enskilda personer på en flyg­linje under en given tidsperiod,

m) kapacitetsandel: den i enlighet med artikel 11 beräknade procentandel som en medlemsstat har av den totala kapaciteten på en bilateral förbin­delse till en annan medlemsstat med undantag av den kapacitet som ut­bjuds på linjer med femte frihetsrättigheter,

76

n) allmän trafikplikt: varje åläggande för ett lufttrafikföretag att på de flyg-     Prop. 1991/92:29 linjer som det trafikerar med tillstånd från en medlemsstat vidta alla nöd-     Bilaga 1 vändiga åtgärder för att säkerställa att driften uppfyller de fastställda nor­mer för kontinuitet, regelbundenhet och kapacitet som lufttrafikföreta­get inte skulle uppfylla om det endast skulle ta hänsyn till sina kommer­siella intressen.

Förhållandet mellan registreringsstaterna och deras lufttrafikföretag

Artikel 3

1.

Denna förordning påverkar inte förhållandet mellan en medlemsstat och de lufttrafikföretag, som den utfärdat tillstånd för, med avseende på tillträde till marknaden och kapacitetsdelning.

2.

På grundval av ett förslag frän kommissionen om gemensamma bestäm­melser och kriterier, som skall lämnas in senast den 31 maj 1991, skall rådet anta regler för genomförande senast den Ijuli 1992, om utfärdande av till­stånd för lufttrafikföretag att utöva luftfart i regelbunden trafik och för till­stånd att trafikera flyglinjer.

TVedje och fjärde frihetsrättigheter

Artikel 4

Om inte annat följer av denna förordning har ett EG-lufttrafikföretag tillå­telse att bedriva lufttrafik på grundval av tredje och fjärde frihetsrättighe­terna mellan flygplatser eller flygplatssystem i en medlemsstat och flygplat­ser eller flygplatssystem i en annan medlemsstat, när dessa flygplatser eller flygplatssystem är öppna för trafik mellan medlemsstater eller för internatio­nell trafik.

Förhållandet mellan en medlemsstat och andra medlemsstaters lufttrafikföretag

Artikel 5

1. Om inte annat följer av artikel 6 skall en medlemsstat ge lufttrafikföretag,

för vilka tillstånd att utöva luftfart utfärdats i en annan medlemsstat, tillå­

telse att

-

utöva tredje och fjärde frihetsrättigheter enligt artikel 4,

-

inom gemenskapen använda samma linjebeteckning för kombinerade flygförbindelser med tredje och fjärde frihetsrättigheter.

2. När ett lufttrafikföretag i en medlemsstat har beviljats tillstånd att trafi­

kera en flyglinje enligt denna artikel, får den stat där detta lufttrafikföretag

är registrerat inte göra invändningar mot en ansökan från ett lufttrafikföre­

tag i den andra berörda staten om att upprätta en regelbunden flygförbin­

delse pä samma linje.

3.                                                                                                                          a)   En medlemsstat får, efter samråd med andra berörda stater, införa all-

77

män trafikplikt med avseende på luftfartsförbindelser med en regional Prop. 1991/92:29 flygplats inom medlemsstatens territorium på en flyglinje som anses Bilaga 1 vital för den ekonomiska u tvecklingen i den region i vilken flygplatsen är belägen, i den utsträckning som är nödvändig för att säkerställa ett adekvat utbud av luftfartsförbindelser på denna flyglinje som uppfyl­ler fastställda normer för kontinuitet, regelbundenhet och prissätt­ning, normer som lufttrafikföretagen inte skulle uppfylla om de en­dast skulle ta hänsyn till sina kommersiella intressen.

b)            Ett adekvat utbud av luftfartsförbindelser skall bedömas med beak­

tande av

i)        allmänhetens intresse,

ii)       möjligheten att anlita andra transportmedel samt dessas ändamålsen­lighet när det gäller att tillgodose de transportbehov som föreligger, iii)      de biljettpriser och villkor som kan erbjudas avnämarna.

c) Utan hinder av betämmelssn i punkt 2 är en medlemsstat inte skyldig

att ge tillåtelse åt mer än ett lufttrafikföretag att trafikera en flyglinje

som är förenad med allmän trafikplikt under förutsättning att rätten

att upprätthålla denna flygförbindelse bjuds ut genom offentligt an­

budsförfarande för en period pä upp till tre är till alla lufttrafikföretag

med tillstånd att utöva luftfart utfärdade i de berörda staterna och till

alla EG-lufttrafikföretag som enligt artikel 8 är berättigade att utöva

femte frihetsrättigheter på flyglinjer.

Lufttrafikföretagens anbud skall delges med övriga berörda stater och kommissionen.

d)     Artikel 5.3 c är inte tillämplig i de fall dä den andra medlemsstaten före­

slår ett tillfredsställande alternativt sätt att fullgöra den allmänna trafik­

plikten.

e)     Artikel 5.3 är inte tillämplig på flyglinjer med en kapacitet överstigande

30 000 platser per är.

4.

Utan hinder av bestämmelsen i punkt 2 är en medlemsstat, som har gett ett av de lufttrafikföretag, för vilka den utfärdat tillstånd att utöva luftfart, tillåtelse att utöva passagerartrafik på en ny flyglinje mellan regionala flyg­platser med luftfartyg med högst 80säten, under en tid av tvä år inte skyldig att godkänna en ömsesidig flygförbindelse, såvida den inte bedrivs med luft­fartyg med högst 80 säten eller ingår i en flygförbindelse som bedrivs enligt bestämmelserna i artikel 7, på vilken högst 80 säten finns till salu för varje flygning mellan de tvä regionala flygplatserna.

5.

Kommissionen skall pä begäran av en medlemsstat, som anser att utveck­lingen av en flyglinje hindras orimligt genom bestämmelserna i punkt 3 eller 4, eller på eget initiativ eller då oenighet uppstår om tillämpligheten av punkt 3, göra en utredning och pä grundval av alla relevanta faktorer fatta ett be­slut inom två månader efter det att den inlett sin utredning om huruvida punkt 3 eller 4 bör fortsätta att tillämpas pä flyglinjen i fräga.

6.

Kommissionen skall underrätta rådet och medlemsstaterna om sitt avgö­rande. Varje medlemsstat fär hiinskjuta kommissionens beslut till rådet

inom en tidsfrist pä en månad. Rådet kan med kvalificerad majoritet fatta

78

ett annat avgörande inom en månad.

utseende av fiera lufttrafikfiiretag

Prop. 1991/92:29

Artikel 6

Bilagal

1.

En medlemsstat skall acceptera att en annan medlemsstat utser flera luft­trafikföretag att trafikera flyglinjer mellan två länder.

2.

En medlemsstat skall också acceptera att flera lufttrafikföretag utses att trafikera flyglinjer mellan två orter:

-

från den Ijanuari 1991 på flyglinjer där det föregäende år befordrades över 140 000 passagerare eller där antalet tur och retur-flygningar översti­ger 800 per år,

-

från den 1 januari 1992 på flyglinjer där det föregående är befordrades över 100 000 passagerare eller där antalet tur och retur-flygningar översti­ger 600 per är.

Kombination av orter

Artikel 7

Vid regelbunden lufttrafik till eller från två eller flera orter i en annan med­lemsstat eller andra stater än registreringsstaten skall de berörda staterna ge ett EG-lufttrafikföretag tillåtelse att kombinera flygförbindelser i regelbun­den lufttrafik och använda samma linjebeteckning. Trafikrättigheter mellan de kombinerade orterna får utövas enligt artikel 8.

Femte frihetsrättigheter

Artikel 8

1. 1 överensstämmelse med denna artikel skall ett EG-lufttrafikföretag tillä-

tas utöva trafikrättigheter på grundval av femte frihetsrättigheter mellan

kombinerade orter i två skilda medlemsstater på följande villkor:

a)

trafikrättigheterna utövas på en flygförbindelse som enligt tidtabellen an­tingen utgör en förlängning av en förbindelse från eller den första del-sträckan av en förbindelse till registreringsstaten,

b)

luftlrafikföretaget får för flygförbindelsen med femte frihetsrättigheter använda högst 50 procent av sin säteskapacitet per säsong på den flygför­bindelse med tredje eller fjärde frihetsrättigheter, som förbindelsen med femte frihetsrättigheter utgör en förlängning eller en första delsträcka av.

2.         a)   För en flygförbindelse med femte frihetsrättigheter får lufttrafikföre-

taget använda ett annat, men inte större, luftfartyg än det som utnytt­

jas för flygförbindelsen med tredje och fjärde frihetsrättigheter, som

förbindelsen med femte frihetsrättigheter är en förlängning eller en

första delslräcka av.

b) När mer än en flygförbindelse med femte frihetsrättigheter trafikeras

som en förlängning eller en första delsträcka av en förbindelse med

tredje eller fjärde frihetsrättigheter, skall den i punkt 1 b angivna ka­

paciteten utgöra den sammanlagda säteskapacitet som står till förfo­

gande för passagerarbefordran på grundval av femte frihetsrättigheter

79

på dessa förbindelser med femte frihetsrättigheter.

Prop. 1991/92:29

3. Ett lufttrafikföretag som trafikerar en flygförbindelse med femte frihets-

°

rättigheter enligt denna artikel skall på begäran tillhandahålla berörda med­lemsstater alla relevanta upplysningar om

a)

säteskapaciteten per säsong på den flygförbindelse med tredje och fjärde frihetsrättigheter, som flygförbindelsen med femte frihetsrättigheter ut­gör förlängningen eller den första delsträckan av, och

b)

den kapacitet per säsong som utnyttjats för var och en av de flygförbin­delser med femte frihetsrättigheter, på vilka artikel 8.2 b är tillämplig.

Villkor för utövande av trafikrättigheter

Artikel 9

Denna förordning inskränker inte en medlemsstats rätt att utan diskrimine­ring på grundval av nationalitet bestämma trafikfördelningen mellan flyg­platser inom ett flygplatssystem.

Artikel 10

1. Utan hinder av artikel 5.2, regleras utövandet av trafikrättigheter av of­

fentliggjorda gemenskapsbestämrnelser och offentliggjorda nationella, re­

gionala eller lokala bestämmelser om säkerhet, miljöskydd och fördelning

av ankomst- och avgångstider samt av följande villkor:

a)

flygplatsen eller flygplatssystemet i fråga måste ha tillräcklig utrustning för att betjäna flygförbindelsen,

b)

navigationshjälpmedlen måste vara tillräckliga för att betjäna flygförbin­delsen.

2.

När villkoren i punkt 1 inte är uppfyllda, fär en medlemsstat utan diskri­minering på grundval av nationalitet införa villkor för, begränsa eller vägra tillstånd för utövandet av dessa trafikrättigheter. Innan en medlemsstat vid­tar en sådan åtgärd, skall den underrätta kommissionen och ge den alla nöd­vändiga upplysningar.

3.

Såvida inte annat följer av artikel 9 fär en medlemsstat inte utan andra berörda medlemsstaters samtycke ge ett lufttrafikföretag tillåtelse

a)

att upprätta en ny flygförbindelse, eller

b)

att öka turtätheten pä en befintlig flygförbindelse

mellan en bestämd flygplats inom dess territorium och en annan medlems­

stat, så länge ett lufttrafikföretag, för vilket tillstånd att utöva luftfart bevil­

jats av denna andra medlemsstat, inte har tillätits att med stöd av

punkterna 1 och 2 upprätta en ny flygförbindelse eller att öka turtätheten pä

en befintlig förbindelse med den aktuella flygplatsen, till dess rådet har anta­

git en förordning om en uppförandekod för fördelning av ankomst- och av­

gångstider med utgångspunkt frän den allmänna principen om icke-diskrimi­

nering pä grundval av nalionalitel, och till dess denna förordning har trätt i

kraft.

°

4.

Pä begäran av en medlemsstat skall kommissionen pröva tillämpningen     Prop. 1991/92:29 av punkt 2 och/eller punkt 3 på varje enskilt fall och inom en månad besluta     Bilaga 1 huruvida medlemsstaten får fortsätta denna tillämpning.

5.

Kommissionen skall underrätta rådet och medlemsstaterna om sitt beslut. Varje medlemsstat kan hänskjuta kommissionens beslut till rådet inom en tidsfrist pä en månad. Rådet kan med kvalificerad majoritet fatta ett annat beslut inom en månad.

Kapacitetsdelning

Artikel 11

1.

Från den 1 november 1990 skall en medlemsstat tillåta en annan med­lemsstat att öka sin kapacitetsandel med 7,5 procentenheter för vilken sä­song som helst i jämförelse med situationen under motsvarande föregående säsong, vilket innebär att varje medlemsstat under alla förhållanden kan kräva en kapacitetsandel på 60 procent.

2.

Rådet skall på grundval av ett förslag från kommissionen som skall läm­nas in senast den 31 december 1991, anta bestämmelser för genomförande senast den Ijanuari 1993 för upphävande av restriktionerna beträffande ka­pacitetsdelning mellan medlemsstaterna.

3.

Begränsningar som avser kapacitetsdelning skall inte tillämpas på lufttra­fik mellan regionala flygplatser, oavsett luftfartygets kapacitet.

4.

Vid tillämpningen av punkt 1 skall hänsyn inte tas till ensidiga nedskär­ningar av kapaciteten. 1 sådana fall skall underlaget för beräkningen av ka­pacitetsandelarna vara den kapacitet som det lufttrafikföretag som skurit ned kapaciteten erbjöd under motsvarande föregäende säsonger.

Artikel 12

1.

På begäran av en medlemsstat, i vilken tillämpningen av artikel 11 har medfört allvarlig ekonomisk skada för de lufttrafikföretag som erhållit till­stånd att utöva luftfart av denna stat, skall kommissionen företa en gransk­ning och på grundval av alla relevanta faktorer, innefattande marknadsläget, den ekonomiska ställningen för det eller de berörda lufttrafikföretagen och det faktiska kapacitetsutnyttjandet, besluta huruvida kapacitetsdelningen på flyglinjerna till eller frän denna stat skall stabiliseras under en begränsad tid.

2.

På begäran av en medlemsstat, vars regelbundna lufttrafik är utsatt för väsentlig konkurrens från icke regelbunden trafik, och där förhållandena är sådana att möjligheterna för medlemsstatens lufttrafikföretag att konkur­rera effektivt på marknaden är orimligt påverkade, skall kommissionen, ef­ter granskning av alla relevanta faktorer innefattande marknadsläget och det faktiska kapacitetsutnyttjandet och efter samråd med övriga berörda med­lemsstater, inom tvä månader efter att ha mottagit begäran besluta huruvida de 7,5 procentenheter som avses i artikel 11.1 skall sältas ned för denna bila­terala förbindelse.

81

6 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

3. Kommissionen skall underrätta rådet och medlemsstaterna om sitt beslut.     Prop. 1991/92:29 Varje medlemsstat kan hänskjuta kommissionens beslut till rådet inom en     Bilaga 1 tidsfrist pä en månad. Rådet kan med kvalificerad majoritet fatta ett annat beslut inom en månad.

Allmänna bestämmelser

Artikel 13

1.

Denna förordning hindrar inte medlemsstaterna från att ingå inbördes överenskommelser, som är mer flexibla än bestämmelserna i artikel 6, 8 och 11, eller från att upprätthålla redan träffade överenskommelser som är mera flexibla.

2.

Bestämmelserna i denna förordning får inte användas för att införa be­gränsningar i existerande överenskommelser om kapacitet och tillträde till marknaden.

Artikel 14

1.

Kommissionen skall vartannat år, och första gängen senast den 31 maj 1992, offentliggöra en rapport om tillämpningen av denna förordning.

2.

Medlemsstaterna och kommissionen skall samarbeta vid tillämpningen av denna förordning, särskilt när det gäller införskaffande av information för den rapport som avses i punkt 1.

3.

Hemliga uppgifter som erhålls vid tillämpningen av denna förordning om­fattas av tystnadsplikt.

Artikel 15

Rådet skall besluta om ändring av denna förordning senast den 30juni 1992 pä grundval av ett förslag från kommissionen, vilket skall lämnas in senast den 31 maj 1991.

Artikel 16

Beslut 87/602/EEG och direktiv 83/416/EEG upphävs härmed.

Artikel 17

Denna förordning träder i kraft den 1 november 1990.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 24 juli 1990.

På rådets vägnar

C. Mannino

Ordförande

82

BILAGA 1

Lufttrafikföretag som avses i artikel 2 e ii

Följande lufttrafikföretag uppfyller kriterierna i artikel2e ii sä länge de er-känns som nationella lufttrafikföretag av den medlemsstat som tillerkänner dem denna status då denna förordning antas:

-

Scandinavian Airlines System,

-

Britannia Airways,

-

Monarch Airlines.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

BILAGA 2

Förteckning över kategori-1-flygplatser

BELGIEN

DANMARK

FÖRBUNDSREPUBLIKEN

TYSKLAND

SPANIEN

GREKLAND

FRAlNKRIKE

IRLAND

ITALIEN

NEDERLÄNDERNA PORTUGAL

STORBRITANNIEN

Bryssel - Zaventem

Köpenhamn - Kastrup/Roskilde

Frankfurt - Rhen - Main,

Dusseldorf - Lohausen

Munchen-Riem

Palma-Mallorca,

Madrid-Barajas,

Malaga,

Las Palmas

Aten-Hellinikon,

Saloniki-Micra

Paris-Charles de Gaulle/Orly

Dublin

Rom-Fiumicino/Ciampino,

Milano-Linate/Malpensa

Amsterdam - Schiphol

Lissabon,

Fa ro

London-Heathrow/Gatwick/Stansted,

Luton

83

Rådets förordning (EEG) Nr2342/90

Prop. 1991/92:29

av den 24 juli 1990

''8» 

om biljettpriser för regelbunden luftfart

84

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) NR 2342/90 av den 24 juli 1990

om biljettpriser för regelbunden luftfart

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättande av Europeiska ekonomiska ge­menskapen, särskilt artikel 84.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag',

med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande-',

och med beaktande av följande:

Det är viktigt att åtgärder beslutas för att gradvis upprätta den inre mark­naden under perioden fram till den 31 december 1992 i enlighet med artikel 8 a i fördraget. Den inre marknaden innebär ett område utan inre gränser med fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital.

Genom rådets direktiv 87/601/EEG av den 14 december 1987 om biljett­priser för regelbunden luftfart mellan medlemsstaterna'* har ett första steg tagits i riktning mot den liberalisering av biljettpriserna som är nödvändig för att upprätta den inre marknaden inom lufttransportsektorn. Rådet ena­des om att vidta ytterligare liberaliseringsåtgärder.

Det är lämpligt att uppställa klara kriterier, enligt vilka medlemsstaternas myndigheter skall bedöma föreslagna flygbiljettpriser.

Målet är fortfarande att förverkliga ett system med dubbelt underkän­nande av flygbiljettpriser senast den 1 januari 1993, och en viktig del i den fortsatta liberaliseringen är att under mellantiden vinna erfarenheter av detta system.

Det är önskvärt att införa ett flexiblare, enklare och effektivare system med zoner, inom vilka flygbiljettpriser, vilka uppfyller särskilda villkor, au­tomatiskt godkänns av luftfartsmyndigheterna i de berörda staterna.

När det gäller dubbelt godkännande och dubbelt underkännande av flyg­biljettpriser, är det lämpligt att införa en procedur enligt vilken medlemssta­terna kan anmoda kommissionen att undersöka och avgöra om ett föreslaget flygbiljettpris överensstämmer med de uppställda kriterierna. I fråga om orimligt höga eller orimligt låga biljettpriser mäste kommissionen ha möjlig­het att skjuta upp tillämpningen av ett biljettpris medan undersökning pågår.

I fräga om dubbelt godkännande av flygbiljettpriser bör åtgärder beslutas som medger snabbt samråd medlemsstater emellan i händelse av oenighet samt procedurer för biläggande av sådana fall av oenighet som inte kunnat lösas genom samråd.

Denna förordning ersätter direktiv 87/601/EEG, som därför bör upphä­vas.

' EGT nrC258, 11.10.1989, s. 3 och EGT nrC 164, 5.7. 1990, s. 7. 2EGTnrC96, 17.4.1990, s.59. 'EGTnrClU, 7.5.1990, s. 17. "EGT nrL374, 31.12.1987, s. 12.

85

Det är önskvärt att rådet beslutar om ytterligare liberaliseringsätgärder     Prop. 1991/92:29

med avseende på flygbiljettpriser senast den 30 juni 1992.

Bilaga 1

RÄCKVIDD OCH DEFINITIONER

Artikel 1

I denna förordning finns bestämmelser om kriterier och procedurer som gäl­ler fastställande av biljettpriser för regelbunden luftfart på flyglinjer mellan medlemsstater.

Artikel 2

I denna förordning avses med

a)

biljettpriser för regelbunden lufifart: de priser som skall betalas i tillämplig nationell valuta för befordran av passagerare och bagage i regelbunden lufttrafik samt de villkor som hänför sig till dessa inberäknat ersättning och villkor som erbjuds agenturer och andra mellanhänder,

b)

regelbunden luftfart: en serie flygningar där varje flygning uppfyller föl­jande kriterier:

i) den passerar genom luftrummet över mer än en medlemsstats territo­rium,

ii) den utförs med luftfartyg för befordran av passagerare eller passage­rare och gods och/eller post mot vederlag pä ett sådant sätt att det på varje flygning finns platser att köpa för enskilda personer (antingen direkt av lufttrafikföretaget eller av dess auktoriserade agenter),

iii) den bedrivs så att den betjänar trafiken mellan samma orter, två eller flera, antingen

1.

enligt en utgiven tidtabell eller

2.

med flygningar som är så regelbundna eller täta att de utgör en igenkännlig planmässig serie,

c)     flygning: en avgång från en angiven flygplats till en angiven destinations-

flygplats,

d)     lufttrafikföretag: ett lufttransportföretag med giltigt tillstånd från en med­

lemsstat att utöva regelbunden luftfart,

e) EG-lufttrafikföretag:

i) ett lufttrafikföretag som har och fortsatt kommer att ha sin centrala administration och sitt huvudkontor inom gemenskapen, och i vilket aktiemajoriteten innehas och fortsatt kommer att innehas av med­lemsstater och/eller medborgare i medlemsstater, och som kontrol­leras och fortsatt kommer att kontrolleras av sådana stater eller perso­ner, eller ii) ett lufttrafikföretag som även om det inte motsvarar definitionen en­ligt i) då denna förordning antas

1. antingen har sin centrala adminstration och sitt huvudkontor inom

gemenskapen och har bedrivit regelbunden luftfart eller utfört icke

regelbundna flygningar inom gemenskapen under de närmaste tolv

månaderna före antagande av denna förordning,

86

2. eller har bedrivit regelbunden luftfart mellan medlemsstater på     Prop. 1991/92:29 grundval av tredje och fjärde frihetsrättigheterna under de när-     Bilaga 1 måste tolv månaderna före antagande av denna förordning. Luft­trafikföretag som uppfyller de kriterier som anges i punkt ii) ovan är förtecknade i bilaga 1.

f)     tredje frihetsrättigheter: den rätt som ett lufttrafikföretag med tillstånd att

utöva luftfart i en stat har att inom en annan stats territorium låta passa­

gerare stiga av samt att lossa frakt och post som det tagit ombord i den

stat där den beviljats tillstånd att utöva luftfart,

fiärde frihetsrättigheter: den rätt som ett lufttrafikföretag med tillstånd att utöva luftfart i en stat har att på en annan stats territorium ta ombord passagerare, frakt och post för avstigning respektive lossning i den stat där den beviljats tillstånd att utöva luftfart,

femte frihetsrättigheter, den rätt som ett lufttrafikföretag har att utföra lufttransport av passagerare, frakt och post mellan två andra stater än den stat där den beviljats tillstånd att utöva luftfart,

g)    berörda stater: de medlemsstater mellan vilka regelbunden luftfart be­

drivs,

h) fiexibilitetszon: en priszon enligt bestämmelserna i artikel 4, inom vilken biljettpriser som uppfyller villkoren i bilaga 2 automatiskt skall godkän­nas av luftfartsmyndigheterna i de berörda staterna. En zons gränser ut­trycks i procent av referenspriset,

i) referenspris: det normala biljettpriset för enkel resa respektive tur och returresa i ekonomiklass som tillämpas av lufttrafikföretag med tredje el­ler fjärde frihetsrättigheter på flyglinjen i fråga. Finns flera än ett sådant biljettpris skall ett pris som motsvarar genomsnittet av alla sådana biljett­priser användas, såvida inte en bilateral överenskommelse träffats om nå­got annat. Finns inte något normalpris för ekonomiklass, skall det lägsta fullständigt flexibla biljettpriset användas.

KRITERIER

Artikel 3

1.

Medlemsstaterna skall godkänna EG-lufttrafikföretagens biljettpriser för regelbunden luftfart om de står i ett rimligt förhållande till det ansökande lufttrafikföretagets långsiktiga, fullständigt fördelade, relevanta kostnader med hänsynstagande till behovet av en tillfredsställande kapitalavkastning och en tillräcklig kostnadsmarginal så att en tillfredsställande säkerhetsstan­dard kan upprätthållas.

2.

Vid godkännande av flygbiljettpriser enligt punkt 1, skall medlemssta­terna också ta hänsyn till andra relevanta faktorer, konsumenternas behov och konkurrenssituationen på marknaden, inbegripet de biljettpriser som tillämpas av andra lufttrafikföretag som trafikerar samma flyglinje, samt vik­ten av att förhindra dumping.

3.

Utan hinder av bestämmelserna i artikel 4, punkterna4 och 5, skall med­lemsstaterna vägra att godkänna ett biljettpris som inte uppfyller villkoren i

87

artikel 4.3 och som i förhällande till de kriterier som anges i artikel 3.1 är     Prop. 1991/92:29 orimligt högt till nackdel för konsumenterna eller orimligt lågt i betraktande     Bilaga 1 av konkurrenssituationen på ma:rknaden.

4.

Den omständigheten att ett föreslaget biljettpris är lägre än det pris som erbjuds av ett annat lufttrafikföretag, som trafikerar samma flyglinje, skall inte utgöra tillräckligt skäl för att underkänna priset.

5.

En medlemsstat skall, efter att vederbörligen ha underrättat berörda sta­ter, tillåta ett EG-lufttrafikföretag frän en annan medlemsstat som bedriver regelbunden luftfart på en direkt eller indirekt flyglinje inom gemenskapen, att anpassa ett redan godkänt flygpris för regelbunden luftfart mellan samma två orter, dock under förutsättning att denna bestämmelse inte tillämpas på indirekta flyglinjer som är 20 procent längre än den kortaste direkta flyglin­jen. Medlemsstaterna kan också tillåta ett EG-lufttrafikföretag frän en an­nan medlemsstat, som bedriver regelbunden luftfart pä en direkt flyglinje, att anpassa biljettpriser som redan är godkända eller offentliggjorda för icke regelbunden trafik på samma flyglinje, förutsatt att de båda produkterna är likvärdiga i fråga om kvalitet och villkor.

6.

Endast EG-lufttrafikföretag har rätt att införa biljettpriser som är lägre än gällande priser då de trafikerar flyglinjer där de har tredje eller fjärde frihetsrättigheter och vad gäller trafik med femte frihetsrättigheter, får de införa sådana lägre biljettpriser förutsatt att de uppfyller villkoren i artikel 4.3.

PROCEDURER

Artikel 4

1.

Biljettpriser för regelbunden luftfart skall godkännas av berörda med­lemsstater. För detta ändamål skall lufttrafikföretagen lämna in sina förslag till biljettpriser i den ordning som föreskrivs av luftfartsmyndigheterna i be­rörda medlemsstater.

2.

Luftfartsmyndigheterna kan inte kräva att lufttrafikföretagen skall lämna in sina biljettpriser för flyglinjer inom gemenskapen tidigare än 45 dagar in­nan de träder i kraft.

3. a)   Till och med den 31 december 1992 skall medlemsstat ge lufttrafik-

företag, som utövar tredje och/eller fjärde frihetsrättigheter och/eller femte frihetsrättigheter, tillstånd att själva bestämma flygbiljettpriser inom flexibilitetszonerna på de villkor som uppställs i bilaga 2 för varje zon och under förutsättning att biljettpriserna anmäls till be­rörda stater minst 21 dagar före den dag dä de föresläs träda i kraft, b)    För regelbunden luftfart införs följande tre flexibilitetszoner:

-

en normalpriszon för ekonomiklass mellan 95 och 105 procent av referenspriset,

-

en rabattzon mellan 94 och 80 procent av referenspriset,

-

en lågpriszon mellan 79 och 30procent av referenspriset.

4. Ett fullständigt flexibelt biljettpris på över 105 procent av referenspriset     Prop. 1991/92:29

på en flyglinje inom gemenskapen, skall anses godkänt om inte båda med-     Bilaga 1

lemsstaterna inom 30 dagar från den dag dä priset framlades för dem, skriftli­

gen meddelar det berörda lufttrafikföretaget om sitt underkännande med

angivande av skälen. Medlemsstaterna skall också underrätta varandra. På begäran av endera medlemsstaten skall samråd mellan de berörda staterna hållas inom 30-dagarsperioden.

5.

Till och med den 31 december 1992 krävs godkännande från båda de be­rörda staterna av biljettpriser som inte uppfyller villkoren i punkterna 3 och 4. Om ingendera medlemsstaten har meddelat underkännande inom 21 dagar från den dag då biljettpriset framlades för dem, skall det anses god­känt.

6.

Ett godkänt biljettpris på en flyglinje inom gemenskapen gäller till dess det upphör eller ett nytt pris införs. Giltighetstiden kan emellertid förlängas med en period på högst 12 månader frän den ursprungliga dagen för upphö­rande.

Artikel 5

1. En medlemsstat som gör gällande ett rättmätigt intresse i flyglinjen i fråga

kan anmoda kommissionen att undersöka om ett biljettpris, som inte uppfyl­

ler villkoren i artikel 4.3, står i överensstämmelse med artikel 3.1 eller om en

medlemsstat har uppfyllt sina förpliktelser enligt artikel 3.3. Kommissionen

skall genast underrätta den (de) andra berörda medlemsstaten(erna) och

lufttrafikföretaget i fräga och bereda dem tillfälle att yttra sig.

2.

Kommissionen skall inom 14 dagar efter det att den mottagit en anmodan enligt punkt 1 besluta om biljettpriset skall fortsätta att gälla medan under­sökningen pågår.

3.

Kommissionen skall snarast möjligt och under alla förhållanden senast två månader efter det att den mottagit anmodan, avgöra om biljettpriset står i överensstämmelse med artikel 3.1. Denna tidsfrist kan förlängas i den män det är nödvändigt för att inhämta ytterligare information från den berörda medlemsstaten.

4.

Kommissionen skall meddela medlemsstaterna och det berörda lufttrafik-företaget sitt beslut.

5.

Varje medlemsstat kan hänskjuta kommissionens beslut till rådet inom en tidsfrist pä en månad. Rådet kan med kvalificerad majoritet fatta ett an­nat beslut inom en månad.

SAMRÅDS- OCH SKILJEDOMSFÖRFARANDE

Artikel 6

1. När en berörd stat (den första staten) enligt artikel 4.5 beslutar att inte godkänna ett biljettpris för regelbunden luftfart, skall den skriftligen och

89

med angivande av sina skäl meddela den andra berörda staten (den andra     Prop. 1991/92:29 staten) om detta inom 21 dagar frän det att anmälan om priset lämnats in.       Bilaga 1

2.

Om den andra staten inte är införstådd med den första statens beslut, skall den anmäla detta till den första staten inom sju dagar frän det att den själv underrättats och ange skälen för sitt beslut samt begära samråd. Båda staterna skall lämna all relevant information som den andra begär. Endera av de berörda staterna kan begära att kommissionen skall vara represente­rad vid samråden.

3.

Om den första staten saknar tillräcklig information för att fatta ett beslut om biljettpriset, kan den före utgången av den i punkt 1 föreskrivna 21-da-garsfristen anmoda den andra staten att delta i samråd.

4.

Samråden skall avslutas inom 21 dagar från det att de begärts. Om me-ningsskiljaktigheterna fortfarande består vid slutet av denna tidsperiod, skall ärendet hänskjutas till skiljedom pä begäran av endera av de berörda staterna. De två berörda staterna kan komma överens om att antingen för­länga tiden för samråden eller ati: övergå direkt till skiljedom utan samråd.

5.

Skiljedomsförfarandet ombesörjs av en nämnd på tre skiljemän om inte de berörda staterna kommer överens om att använda sig av endast en skilje­man. De berörda staterna skall vardera utse en ledamot av skiljenämnden och försöka att komma överens om den tredje ledamoten (som skall vara medborgare i en tredje medlemsstat och vara nämndens ordförande). AJter-nativt kan de utse en enda skiljemän. Valet av skiljemän skall ske inom sju dagar. En skiljenämnds avgöranden utgörs av den mening som erhåller ma­joriteten av skiljemännens röster.

6.

Om en av de berörda staterna inte utser en ledamot av en skiljenämnd eller om de berörda staterna inte kan enas om utseendet av en tredje leda­mot, skall rådet omedelbart underrättas och dess ordförande föranstalta om att nämnden blir fulltalig inom tre dagar. I händelse att ordförandeskapet innehas av en medlemsstat som ä:r part i tvisten, skall rådets ordförande an­moda regeringen i den medlemsstat som står närmast i tur att överta ordfö­randeskapet och som inte är part i tvisten att föranstalta om att nämnden blir fulltalig.

7.

Skiljeförfarandet skall vara avslutat inom 21 dagar frän den dag då hela skiljenämnden eller den ende skiljedomaren är utsedd. De berörda staterna kan emellertid komma överens om att förlänga denna tid. Kommissionen skall ha rätt att närvara som observatör. Skiljemännen skall klargöra i vilken utsträckning skiljedomen grundas på kriterierna i artikel 3.

8.

Skiljedomen skall omedelbart anmälas till kommissionen. Kommissionen skall inom 10 dagar bekräfta skiljedomen såvida inte skil­jemännen underlåtit att beakta kriterierna i artikel 3 eller den procedur som anges i denna förordning eller om skiljedomen i andra hänseenden inte står i överensstämmelse med gemenskapens lagstiftning.

Föreligger inte något beslut inom denna tid skall skiljedomen anses be­kräftad av kommissionen. En skiljedom som bekräftats av kommissionen är

90 bindande för de berörda staterna.

9. Under samråds- och skiljedomsförfarandet skall de gällande flygbiljett-     Prop. 1991/92:29 priserna fortsätta att tillämpas till dess att proceduren avslutats och ett nytt     Bilaga 1 pris har trätt i kraft.

ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 7

Denna förordning hindrar inte medlemsstaterna från att ingå överenskom­melser som medger större flexibilitet än bestämmelserna i artikel 4 eller frän att upprätthålla redan träffade överenskommelser som är mera flexibla.

Artikel 8

Minst en gång om året skall kommissionen samråda med representanter för konsumentorganisationerna på luftfartsområdet inom gemenskapen om bil­jettpriser för regelbunden luftfart och dithörande frågor och skall kommis­sionen för detta ändamål förse deltagarna med relevant information.

Artikel 9

Kommissionen fär, när den fullgör de uppdrag som tilldelats den enligt denna förordning, inhämta al) nödvändig information från berörda med­lemsstater och lufttrafikföretag.

Artikel 10

1.

Kommissionen skall offentliggöra en rapport om tillämpningen av denna förordning senast den 31 maj 1992 och därefter vartannat år.

2.

Medlemsstaterna och kommissionen skall samarbeta vid tillämpningen av denna förordning, särskilt när det gäller insamling av information för den rapport som omnämns i punkt 1.

3.

Hemlig information som kommer fram vid tillämpningen av denna för­ordning omfattas av tystnadsplikt.

Artikel 11

Då en medlemsstat har ingått en överenskommelse med ett eller flera tredje land, som ger ett lufttrafikföretag i ett tredje land femte frihetsrättigheter pä en flyglinje mellan medlemsstater och överenskommelsen i detta avseende innehåller bestämmelser som är oförenliga med denna förordning, skall medlemsstaten så snart tillfälle ges vidta alla lämpliga åtgärder för att undan­röja sädana skillnader. Rättigheter och förpliktelser gentemot tredje land enligt en sådan överenkommelse påverkas inte av denna förordning intill dess att skillnaderna har undanröjts.

Artikel 12

I syfte att senast den 1 januari 1993 genomföra ett system med dubbelt un-

91

derkännande för biljettpriser skall rådet besluta om ändring av denna för-

ordning senast den 30 juni 1992 på grundval av ett förslag från kommissionen     Prop. 1991/92:29

vilket skall framläggas senast den 31 maj 1991.

Bilaga 1

Artikel 13

Direktiv 87/601/EEG upphävs härmed.

Artikel 14

Denna förordning träder i kraft den 1 november 1990.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 24 juli 1990.

På rådets vägnar

C. MANNINO Ordförande

92

BILAGA 1

Prop. 1991/92:29

Bilaga 1 Lufttrafikföretag som avses i artikel 2 e ii

Följande lufttrafikföretag uppfyller kriterierna i artikel 2 e ii så länge de er-känns som nationella lufttrafikföretag av den medlemsstat som tillerkänner dem denna status då denna förordning antas:

-

Scandinavian Airlines System,

-

Britannia Airways,

-

Monarch Airlines.

93

BILAGA 2

Prop. 1991/92:29

Bilaga 1 Villkor för rabattpriser och lågpriser

Rabattpriszon

1. Ett biljettpris är hänförligt till rabattzonen när följande två villkor är upp­

fyllda:

-

tur och retur- eller rundresa och

-

bokning av hela resan, biljettutställelse och betalning skall ske samtidigt, dock att bokning av returresan kan göras vid en senare tidpunkt. Avbe­ställning är endast tillåten före avgång pä avresan och mot en avgift på minst 20 procent av biljettpriset. Ombokning är endast tillåten mot en av­gift som motsvarar skillnaden mellan det biljettpris som betalats och när­mast högre tillämpliga biljettpris.

Lågpriszon

2. Ett biljettpris är hänförligt till lågpriszonen när följande villkor är upp­

fyllda:

1.

tur och returresa eller rundresa och

2.

tvä av följande villkor

a) bortovaro minst enligt "söndagsregeln" eller sex dagar

b)   i) bokning av hela resan, biljettutställelse och betalning skall ske

samtidigt; avbeställning eller ändring av bokning är endast tillåten före avgång på avresan och mot en avgift pä minst 20 procent av biljettpriset,

eller

ii) obligatoriskt förköp pä minst 14 dagar; bokning av hela resan, bil­jettutställelse och betalning skall ske samtidigt; avbeställning eller ombokning är endast tillåten före avgång pä avresan och mot en avgift på minst 20 procent av biljettpriset,

eller

iii) köp av biljett är endast tillätet dagen före avresan; bokning skall göras separat för av- och återresan och endast i avreselandet dagen före respektive resa,

c)  passagerarna är inte över 25 är eller under 60 är eller är en far oeh/eller

en mor som reser tillsammans med barn som är högst 25 är (minst tre

personer),

d) lägtrafik förutsatt att

1.

villkoret under c inte får kombineras enbart med villkoret under d, och

2.

dä villkoret under b i) kombineras enbart med villkoren under c el­ler d, den nedre gränsen för flexibilitetszonen inte får sättas lägre än vid 40 procent av referenspriset.

Tilliigg till bilaga 2

1. Anmärkningar   lill   den   zonindelning   som   omnämns   i   artikel 4,

punkterna 3 b och 4

"

i) Referenspris för 1990/91

Prop. 1991/92:29

det referenspris som åsyftas i artikel 2 i och som tillämpas den     Bilaga 1 1 september 1990.

ii) Referenspris för 1991/92

det referenspris som åsyftas i artikel 2 i och som tillämpas den 1 september 1991.

2. Definition av "lågtrafik"

Ett lufttrafikföretag får med hänsyn till kommersiella intressen beteckna vissa flygningar som "flygningar under lägtrafik".

Då ett lufttrafikföretag vill utnyttja villkor 2.2 d, skall luftfartsmyndighe­terna i de berörda medlemsstaterna gemensamt, och på grundval av ett för­slag framlagt av lufttrafikföretaget i fråga, bestämma vilka flygningar på varje flyglinje som skall betecknas som flygningar under lägtrafik.

På varje flyglinje, där den sammanlagda verksamhet som utövas av luft­trafikföretag med tredje och fjärde frihetsrättigheter uppnår ett genomsnitt av 18 tur- och returflygningar i veckan, har det berörda lufttrafikföretaget rätt att som ett minimum tillämpa villkor 2.2 d i bilaga 2 pä upp till 50 procent av sitt totala antal flygningar per dag, förutsatt att avgångarna för de flyg­ningar pä vilka dessa villkor tillämpas äger rum mellan kl. 10.00 och 16.00 eller mellan kl. 21.00 och 06.00.

95

Rådets förordning (EEG) Nr 294/91

Prop. 1991/92:29

av den 4 februari 1991

''ägä i

om bedrivande av flygfrakttrafik mellan medlemsstaterna

96

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) NR 294/91 av den 4 februari 1991

om bedrivande av fiygfrakttrafik mellan medlemsstater

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 84.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag',

med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, och

med beaktande av följande:

Det är viktigt att åtgärder beslutas för att gradvis upprätta den inre mark­naden under perioden fram till den 31 december 1992 i enlighet med artikel 8 a i fördraget. Den inre marknaden innebär ett område utan inre gränser med fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital.

Den 2 december 1987 i London enades Spanien och Storbritannien om en ordning för utvidgat samarbete i fråga om utnyttjandet av flygplatsen i Gi­braltar i form av en gemensam deklaration av de båda ländernas utrikesmi­nistrar. Denna ordning har ännu inte genomförts.

Förordning (EEG) nr 2343/90'* innehåller bestämmelser om liberalisering av flygfrakttrafik i kombination med passagerartrafik.

Flygfrakttrafik, som inte är kombinerad med annan transport, bör också liberaliseras.

Denna förordning inskränker inte tillämpningen av artiklarna 85 och 86 i fördraget.

Inom flygfraktsnäringen finns fortfarande nationella hinder som hämmar den fria rörligheten för varor som fraktas med flyg. Ökade möjligheter att fä tillträde till marknaden främjar utvecklingen av gemenskapens lufttran­sportsektor och medför en förbättrad service åt avnämarna.

Vissa medlemsstater är starkt beroende av flygfrakttrafiken för sina för­bindelser med övriga delar av gemenskapen. Flygfrakttrafiken utgör ett vä­sentligt led i handelsutbytet.

Det är således viktigt att avlägsna de nuvarande hindren för tillträde till marknaden för flygfrakttrafik.

Som ett första steg bör förutsättningarna på marknaden för flygfrakttrafik mellan medlemsstaterna förbättras.

Gemensamma bestämmelser för lillståndsgivning avseende bedrivande av denna trafik bör utarbetas och antas av rådet senast den Ijuli 1992.

Med hänsyn till infrastruktur och navigationshjälpmedel på flygplatserna är det nödvändigt att införa vissa begränsningar i utövandet av trafikrättig­heterna.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

' EGT nrC 88, 6.4.1990, s. 7 och EGT nrC 9, 15.1.1991, s.4. EGTnrC295, 26.11.1990, s.694. 3 EGT nr C182, 23.7.1990, s. 8. "EGT nrL 217, 11.8.1990,8.8.

97

7 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

Offentliggörandet av alla standardfrakttaxor skapar förbättrade möjlighe-     Prop. 1991/92:29

ter till insyn på marknaden.

Bilaga 1

För att öka sin konkurrenskraft behöver flygfraktföretagen flexibilitet vid bestämmande av frakttaxor.

HÄRIGENOM FORESKRIVS FOUANDE:

Tillämpningsområde och definitioner

Artikel 1

1. Denna förordning gäller:

a)

EG-flygfraktföretags tillträde till marknaden för flygfrakttrafik mellan medlemsstater,

b)

flygfraktta.xor mellan medlemsstater

2.

Tillämpningen av denna förordning pä flygplatsen i Gibraltar inverkar inte pä Spaniens respektive Storbritanniens rättsliga ställning med avseende pä tvisten om överhöghet över det territorium där flygplatsen är belägen.

3.

Tillämpningen av denna förordning på flygplatsen i Gibraltar skall upp­skjutas tills ordningen i den gemensamma förklaring som avgavs av Spaniens och Storbritanniens utrikesministrar den 2 december 1987 har genomförts. När sä sker, underrättar Spaniens och Storbritanniens regeringar samma dag rådet om detta.

Artikel 2

I denna förordning avses med:

a)

flygfraktföretag: ett lufttransportföretag med ett av en medlemsstat utfär­dat, giltigt tillstånd att utöva åtminstone flygfrakttrafik,

b)

EG-flygfraktföretag:

i) ett flygfraktföretag som har och fortsatt kommer att ha sin centrala administration och sitt huvudkontor inom gemenskapen, och i vilket aktiemajoriteten innehas och fortsatt kommer att innehas av med­lemsstater och/eller medborgare i medlemsstaterna, och som kontrol­leras och fortsatt kommer att kontrolleras av sädana stater eller perso­ner, eller

ii) ett flygfraktföretag som motsvarar definitionen i artikel 2 e ii) i förord­ning (EEG) nr2343/90ochsom är upptaget i bilagan till denna förord­ning,

c)     frakttaxor: de priser som skall betalas i den nationella valutan för beford­

ran av gods och villkoren för dessa taxors tillämpning, inbegripet ersätt­

ning och villkor som erbjuds speditörer och andra mellanhänder,

d)     standardfrakttaxor: de priser som elt lufttrafikföretag normalt noterar för

befordran av gods och villkoren för dessa taxors tillämpning utan hänsyn

till särskilda rabatter,

e) flygfraktti-afik: lufttrafik för befordran av enbart gods och post,

f)  tredjeJrihetsr-ältiglieter: den rält som ett lufttrafikföretag med tillstånd att

98

utöva luftfart i en stat har att inom en annan stats territorium låta passa-     Prop. 1991/92:29 gerare stiga av samt att lossa gods och post som det har tagit ombord i     Bilaga 1 den stat där det beviljats tillstånd att utöva luftfart, fiärde frihetsrättigheter: den rätt som ett lufttrafikföretag med tillstånd att utöva luftfart i en stat har att på en annan stats territorium ta ombord passagerare, gods och post för avstigning respektive lossning i den stat där det beviljats tillstånd att utöva luftfart,

femte frihetsrättigheter: den rätt som ett lufttrafikföretag har att utföra lufttransporter av passagerare, gods och post mellan två andra stater än den stat där det beviljats tillstånd att utöva luftfart, g) flygplatssystem: två eller fler flygplatser som förts samman eftersom de

betjänar samma ort, h) berörda stater: de medlemsstater mellan vilka flygfrakttrafik bedrivs, i)  registreringsstat: den medlemsstat i vilken det i punkt a) nämnda tillstån­det är utfärdat.

Tillstånd att utöva luftfart

Artikels

1.

Denna förordning påverkar inte förhällandet mellan en medlemsstat och flygfraktföretag, som den utfärdat tillstånd för, när det gäller tillträde till marknaden och vilken kapacitet som skall sättas in.

2.

På grundval av ett förslag frän kommissionen om gemensamma bestäm­melser och kriterier, som skall lämnas in senast den 31 maj 1991, skall rådet anta regler för genomförande senaste den Ijuli 1992 om utfärdande av till­stånd för flygfraktföretag att utöva flygfrakttrafik samt om tillstånd att trafi­kera flyglinjer.

Tillträde till marknaden

Artikel 4

Om inte annat följer av denna förordning har EG-flygfraktföretag tillåtelse att bedriva flygfrakttrafik på grundval av tredje och fjärde frihetsrättighe­terna mellan flygplatser eller flygplatssystem i en medlemsstat och flygplat­ser eller flygplatssystem i en annan medlemsstat, när dessa flygplatser eller flygplatssystem är öppna för flygfrakttrafik mellan medlemsstater eller för internationell trafik.

Artikel 5

1. En medlemsstat skall tillåta flygfraktföretag att utöva tredje, fjärde och

femte frihetsrättigheter när tillstånd att bedriva luftfart för dessa flygfrakt­

företag har utfärdats i en annan medlemsstat och när denna stat har gett dem

tillåtelse att utöva dessa rättigheter. Trafikrättigheter på grundval av femte

friheten fär utövas pä en flygförbindelse som utgör antingen en förlängning

av en förbindelse frän eller en första delsträcka av en förbindelse till registre­

ringsstaten.

99

2. Vid flygfrakttrafik till eller frän två eller flera orter i en annan eller andra     Prop. 1991/92:29 medlemsstater än registreringsstaten skall de berörda staterna ge ett EG-     Bilaga 1 flygfraktföretag tillåtelse   att   kombinera   flygförbindelser  och   använda samma linjebeteckning.

Priftsmässig flexibilitet

Artikel 6

t. Ett EG-flygfraktföretag får på varje ort pä en flyglinje företa omlastning om detta innebär endast ett byte av luftfartyg vid varje omlastning.

2. Om inte annat följer av artikel 8, föreligger inga begränsningar med av­seende pä turtäthet, typ av luftfartyg och/eller den mängd gods och post som får transporteras.

Villkor för utövande av trafikrättigheter

Artikel 7

Denna förordning inskränker inle en medlemsstats rätt att utan diskrimine­ring på grundval av nationalitet bestämma trafikfördelningen mellan flyg­platser inom ett flygplatssystem.

Artikel 8

Utövandet av trafikrättigheter regleras av offentliggjorda gemenskapsbe­stämmelser och offentliggjorda nationella, regionala eller lokala bestämmel­ser om säkerhet, miljöskydd och fördelning av ankomst- och avgångstider samt av följande villkor:

a)

flygplatsen eller flygplatssystemet i fräga mäste ha tillräcklig utrustning för att betjäna flygförbindelsen,

b)

navigationshjälpmedlen mäste vara tillräckliga för alt betjäna flygförbin­delsen.

2.

När villkoren i punkt 1 inte är uppfyllda, fär en medlemsstat utan diskri­minering på grundval av nationalitet införa villkor för, begränsa eller vägra tillstånd för utövandet av dessa traflkrättigheter. Innan en medlemsstat vid­tar en sädan åtgärd, skall den underrätta kommissionen och ge den alla nöd­vändiga upplysningar.

3.

Pä begäran av en medlemsstat skall kommissionen pröva tillämpningen av punkt2 på varje enskilt fall och inom en månad besluta huruvida med­lemsstaten fär fortsätta denna tillämpning.

4.

Kommissionen skall underrätta rådet och medlemsstaterna om sitt beslut. Varje medlemsstat kan hänskjuta kommissionens beslut till rådet inom en tidsfrist pä en månad. Rådet kan med kvalificerad majoritet fatta ett annat beslut inom en månad.

100

Prissättning

Prop. 1991/92:29

Artikel 9

Bilagal

1.

EG-lufttrafikföretagens prisssättning för flygfrakt avtalas fritt mellan par­terna i transportavtalen.

2.

Lufttrafikföretag som utövar luftfart inom gemenskapen skall på begäran ställa alla standardfrakttaxor till allmänhetens förfogande.

Allmänna bestämmelser

Artikel 10

1.

Denna förordning hindrar inte medlemsstaterna frän att ingå inbördes överenskommelser, som är mer flexibla än bestämmelserna i artiklarna 4, 5 och 6 eller från att upprätthålla redan träffade överenskommelser som är mer flexibla.

2.

Bestämmelserna i denna förordning får inte användas för att införa be­gränsningar i existerande rättigheter och överenskommelser om tillträde till marknaden, kapacitet som skall sättas in och driftsmässig flexibilitet.

Slutbestämmelser

Artikel 11

Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offent­liggjorts i Europeiska gemenskapemas officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 4 februari 1991

På rådets vägnar

J.F. Poos Ordförande

101

BILAGA

Prop. 1991/92:29

Bilaga 1 Flygfraktföretag som avses i artiikel 2 b il)

-

Scandinavian Airlines System,

-

Britannia Airways,

-

Monarch Airlines.

102

Rådets förordning Nr 17

Prop. 1991/92:29

Första förordningen om tillämpning av fördragets      Bilaga l artiklar 85 och 86

103

RÅDETS FORORDNING NR 17

Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

EUROPEISKA EKONOMISKA GEMENSKA.PENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono­miska gemenskapen, särskilt artikel 87 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,

med beaktande av Europaparla­mentets yttrande, och

med beaktande av följande.

För att upprätta ett system som sä­kerställer att konkurrensen inom den gemensamma marknaden inte snedvrids krävs att förutsättningar skapas för en väl avvägd och enhet­lig tillämpning av artiklarna 85 och 86 i medlemsstaterna.

Vid utformningen av bestämmel­serna om tillämpning av artikel 85.3 skall hänsyn tas till behovet av att sä­kerställa en effektiv övervakning samtidigt som den administrativa kontrollen förenklas sä långt som möjligt.

Det är därför nödvändigt ati: de företag som önskar åberopa ariikel 85.3 i princip åläggs skyldighet att anmäla sina avtal, beslut och sam­ordnade förfaranden till kommissio­nen.

Dels är sädana avtal, beslut och samordnade förfaranden sannolikt mycket talrika och alla kan därför inte undersökas samtidigt, dels upp­visar vissa av dem särskilda drag som kan göra dem mindre skadliga för

den gemensamma marknadens ut­veckling.

Därför finns det anledning att tills vidare tillämpa en smidigare proce­dur i fråga om vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden utan att föregripa frågan om deras giltighet enligt artikel 85.

Företagen kan ha intresse av att veta om några avtal, beslut eller för­faranden i vilka de deltar eller avser att delta kan föranleda ett ingri­pande av kommissionen med stöd av artikel 85.1 eller artikel 86.

För att säkerställa en enhetlig till-lämpning av bestämmelserna i artik­larna 85 och 86 inom den gemen­samma marknaden är det nödvän­digt att införa regler som gör det möjligt för kommissionen att i nära och ständig samverkan med med­lemsstaternas behöriga myndigheter vidta de åtgärder som behövs för till-lämpning av dessa artiklar.

För detta ändamål skall kommis­sionen erhålla medverkan från med­lemsstaternas behöriga myndigheter och ha befogenhet inom hela den ge­mensamma marknaden att begära de upplysningar och genomföra de undersökningar som behövs för att få kännedom om sådana avtal, be­slut och samordnade förfaranden som är förbjudna enligt artikel 85.1 samt sådant missbruk av en domine­rande ställning som är förbjudet en­ligt artikel 86.

För att kunna fullgöra sin uppgift att övervaka tillämpningen av för­dragets bestämmelser skall kommis­sionen ha befogenhet att rikta re­kommendationer och beslut till före­tag eller företagssammanslutningar

104

för att fä dem att upphöra med över­trädelser av artiklarna 85 och 86.

För att säkerställa att bestämmel­serna i artiklarna 85 och 86 iakttas och att de skyldigheter som genom denna förordning har ålagts företag och företagssammanslutningar upp­fylls, skall böter och viten kunna åläggas.

De berörda företagen bör medges rätt att yttra sig inför kommissionen. Tredje man vars intressen kan berö­ras av ett beslut bör ges tillfälle att i förväg framföra sina synpunkter och det bör tillses att fattade beslut ges vidsträckt publicitet.

Alla beslut som fattas av kommis­sionen med stöd av denna förord­ning är underkastade domstolens prövning enligt de villkor som anges i fördraget. Dessutom bör i enlighet med artikel 172 domstolen ges oin­skränkt rätt att pröva kommissio­nens beslut att ålägga böter eller vi­ten.

Denna förordning kan träda i kraft oberoende av andra bestäm­melser som senare kan komma att utfärdas med stöd av artikel 87.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE.

Artikel 1

Principbestämmelse

Om inte annat följer av bestämmel­serna i artiklarna 6,7 eller 23 i denna förordning, är sådana avtal, beslut och samordnade förfaranden som avses i fördragets artikel 85.1 samt sådant missbruk av en dominerande ställning på marknaden som avses i fördragets artikel 86 förbjudna utan att det krävs föregående beslut om detta.

Artikel 2

Negativattest

Kommissionen kan efter ansökan av berörda företag eller företagssam­manslutningar fastslå att det på grundval av de omständigheter som kommit till dess kännedom inte finns anledning för den att ingripa med stöd av fördragets artikel 85.1 eller artikel 86 mot ett avtal, beslut eller förfarande.

Artikel 3

Åläggande att upphöra med överträdelser

1.

Konstaterar kommissionen, efter ansökan eller på eget initiativ, en överträdelse av bestämmelserna i fördragets artikel 85 eller artikel 86, kan den ålägga de berörda företagen eller företagssammanslutningarna att upphöra med överträdelsen.

2.

Rätt att framställa ansökan om detta har

a)        medlemsstaterna,

b)    fysiska eller juridiska personer

som åberopar ett berättigat in­

tresse i saken.

3. Om inte annat följer av andra be­

stämmelser i denna förordning kan

kommissionen, innan den fattar be­

slut enligt punkt 1, rikta rekommen­

dationer till de berörda företagen el­

ler företagssammanslutningarna för

att fä dem att upphöra med överträ­

delsen.

Artikel 4

Anmälan av nya avtal, beslut och förfaranden

1. Sädana avtal, beslut och samord­nade förfaranden som avses i fördra­gets artikel 85.1, som har tillkommit

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

105

efter det att denna förordning har trätt i kraft och beträffande vilka parterna önskar åberopa bestäm­melserna i artikel 85.3 skall anmälas till kommissionen. Så länge en sådan anmälan inte har gjorts, kan beslut om tillämpning av artikel 85.3 inte fattas.

2. Punkt 1 gäller inte avtal, beslut och samordnade förfaranden om

1)

endast företag från en cch samma medlemsstat är parter och avtalen, besluten eller förfa­randena inte berör import eller export mellan medlemsstater,

2)

högst tvä företag är parter och avtalen endast innebär

a)

att ena partens frihet att be­stämma priser eller affärsvillk;or begränsas vid återförsäljning av varor som denne förvärvat av den andra parten, eller

b)

att den som förvärvar eller ut­nyttjar rättigheter som åtnjuter industriellt rättsskydd - särskilt patent, bruksmönster, mönster eller varumärken - eller den som enligt avtal om överlåtelse eller upplåtelse har rätt att använda en tillverkningsmetod eller kun­skaper om användning och till-lämpning av industriella proces­ser åläggs begränsningar i utnytt­jandet av dessa rättigheter,

3) de endast syltar till

a)

utarbetande eller enhetlig till-lämpning av normer eller typer, eller

b)

gemensam forskning av­seende tekniska förbättringar, under förutsättning att resultaten görs tillgängliga för samtliga par­ter och kan utnyttjas av var och en av dem.

Dessa avtal, beslut och förfaranden kan anmälas till kommissionen.

Artikel 5

Anmälan av gällande avtal, beslut och förfaranden

1.

Sådana avtal, beslut och samord­nade förfaranden som avses i fördra­gets artikel 85.1, som föreligger när denna förordning träder i kraft och beträffande vilka parterna önskar åberopa bestämmelserna i artikel 85.3 skall anmälas till kommissionen före den 1 augusti 1962.

2.

Punkt 1 gäller inte sädana avtal, beslut och samordnade förfaranden som avses i artikel 4.2. Dessa kan anmälas till kommissionen.

Artikel 6

Beslut enligt artikel 85.3

1.

När kommissionen meddelar be­slut enligt fördragets artikel 85.3 skall den ange den dag då beslutet träder i kraft. Denna dag skall inte sättas tidigare än dagen för anmä­lan.

2.

Andra meningen i punkt 1 gäller inte sådana avtal, beslut och sam­ordnade förfaranden som avses i ar­tiklarna 4.2 och 5.2 och inte heller sådana som avses i artikel 5.1 och som har anmälts inom den tidsfrist som anges där.

Artikel 7

Särskilda bestämmelser om befintliga avtal, beslut och förfaranden

1. Om avtal, beslut och samordnade förfaranden som föreligger när denna förordning träder i kraft och som har anmälts före den 1 augusti 1962 inte uppfyller villkoren i för­dragets artikel 85.3 och de berörda företagen eller företagssammanslut­ningarna upphör att tillämpa dem el-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

106

ler ändrar dem på sådant sätt att de inte längre faller under förbudet i ar­tikel 85.1 eller sä att de uppfyller villkoren i artikel 85.3, skall förbu­det i artikel 85.1 endast gälla för den tidsfrist som kommissionen faststäl­ler. Beslut av kommissionen i enlig­het med föregående mening gäller inte företag och företagssamman­slutningar som inte uttryckligen har samtyckt till anmälan.

2. Punkt 1 gäller sådana avtal, beslut och samordnade förfaranden som avses i artikel 4.2 och som föreligger när denna förordning träder i kraft, om de har anmälts före den 1 januari 1964.

Artikel 8

Giltighetstid for och återkallande av beslut enligt artikel 85.3

1.

Beslut enligt fördragets artikel 85.3 ges för en bestämd period och kan förenas med villkor och åläg­ganden.

2.

Beslut kan på ansökan förnyas, om villkoren i fördragets artikel 85.3 fortfarande är uppfyllda.

3.

Korrunissionen kan återkalla eller ändra sitt beslut eller förbjuda par­terna att vidta vissa åtgärder

a)

om de förhållanden som låg till grund för beslutet ändras i något avseende,

b)

om parterna åsidosätter ett åläg­gande som har förenats med be­slutet,

c)

om beslutet grundar sig på orik­tiga uppgifter eller har utverkats på ett bedrägligt sätt, eller

d)    om parterna missbrukar undan­

tag frän bestämmelsen i fördra­

gets artikel 85.1 som har beviljats

dem genom beslutet.

1 fall enligt b, c och d kan beslutet återkallas med retroaktiv verkan.

Artikel 9 Behörighet

1.  Med förbehåll för domstolens

prövning av beslutet är kommissio­

nen ensam behörig att i enlighet med

artikel 85.3 förklara att bestämmel­

serna i fördragets artikel 85.1 inte är

tillämpliga.

2.

Kommissionen är behörig att till-lämpa fördragets artiklar 85.1 och 86, även om de tidsfrister för anmä­lan som anges i artiklarna 5.1 och 7.2 inte har löpt ut.

3.

Så länge kommissionen inte har inlett ett förfarande enligt artiklarna 2, 3 eller 6, är myndigheterna i de berörda medlemsstaterna alltjämt behöriga att tillämpa fördragets ar­tiklar 85.1 och 86 enligt artikel 88, även om de tidsfrister för anmälan som anges i artiklarna 5.1 och 7.2 inte har löpt ut.

Artikel 10

Samverkan med medlemsstaternas myndigheter

1.

Kommissionen skall utan dröjs­mål till medlemsstaternas behöriga myndigheter översända kopior av ansökningar och anmälningar samt även av de viktigaste handlingarna som tillställs kommissionen för att överträdelser av fördragets artikel 85 eller artikel 86 skall kunna kon­stateras eller för att negativattest el­ler beslut om tillämpning av artikel 85.3 skall kunna erhållas.

2.

Kommissionen skall vidta åtgär­der enligt punkt 1 i nära och ständig samverkan med medlemsstaternas behöriga myndigheter, som har rätt

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

107

att framföra sina synpunkter pä dessa åtgärder.

3.

Samråd skall ske med en rådgi­vande kommitté för kartell- och mo­nopolfrågor före beslut som följer på åtgärder enligt punkt 1 samt be­slut om att förnya, ändra eller åter­kalla beslut enligt fördragets artikel 85.3.

4.

Den rådgivande kommittén skall vara sammansatt av tjänstemän som är sakkunniga i kartell- och mono­polfrågor. Varje medlemsstat skall utse en tjänsteman som represen­tant, som vid förhinder kan ersättas av en annan tjänsteman.

5.

Samrådet skall äga rum vid ett ge­mensamt sammanträde som sam­mankallas av kommissionen och som hälls tidigast fjorton dagar efter det att kallelse har skett. Till kallel­sen skall fogas en redogörelse för varje ärende som skall behandlas, med uppgift om de viktigaste hand­lingarna samt ett preliminärt utkast fill beslut.

6.

Den rådgivande kommittén kan avge ett yttrande även om några le­damöter eller deras ersättare inte är närvarande. En redogörelse för re­sultatet av överläggningarna skall bi­fogas utkastet till beslut. Redogörel­sen skall inte offentliggöras.

Artikel 11

Begäran om upplysningar

1. Vid fullgörandet av de uppgifter som kommissionen har tilldelats ge­nom fördragets artikel 89 och genom bestämmelser utfärdade enligt arti­kel 87 får kommissionen inhämta alla nödvändiga upplysningar hos medlemsstaternas regeringar och behöriga    myndigheter   samt   hos

företag och företagssammanslut­ningar.

2. När kommissionen riktar en begä­ran om upplysningar till ett företag eller en företagssammanslutning, skall den samtidigt sända en kopia av denna begäran till den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium företaget eller företagssammanslutningen har sitt säte.

3.1 sin begäran skall kommissionen ange den rättsliga grunden för och syftet med begäran samt de påfölj­der som avses i artikel 15.1b om oriktiga uppgifter lämnas.

4.

Skyldiga att lämna de begärda upplysningarna är företagens ägare eller deras företrädare och, när det gäller juridiska personer och bolag eller sammanslutningar som inte är juridiska personer, de som är ut­sedda att företräda dem enligt lag el­ler stadgar.

5.

Om ett företag eller en företags­sammanslutning inte lämnar de be­gärda upplysningarna inom den tids­frist som har fastställts av kommis­sionen eller lämnar ofullständiga uppgifter, skall kommissionen be­gära upplysningarna genom beslut. I beslutet skall anges vilka upplys­ningar som begärs, fastställas en lämplig tidsfrist inom vilken upplys­ningarna skall lämnas och anges de påföljder som avses i artiklarna 15.1b och 16.1c samt upplysas om rätten att föra talan mot beslutet vid domstolen.

6.  Kommissionen skall samtidigt

sända en kopia av sitt beslut till den

behöriga myndigheten i den med­

lemsstat inom vars territorium före­

taget eller företagssammanslut­

ningen har sitt säte.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

108

Artikel 12

Utredning av branscher

1.         Om inom en bransch utvecklingen

av handeln mellan medlemsstater,

prisrörelser, prisstelhet eller andra

omständigheter tyder på att konkur­

rensen inom den gemensamma

marknaden är begränsad eller sned­

vriden i branschen i fräga, kan kom­

missionen besluta att företa en all­

män utredning och i samband där­

med begära att företagen i denna

bransch lämnar de upplysningar som

är nödvändiga för att förverkliga de

principer som är uppställda i fördra­

gets artiklar 85 och 86 och för att

fullgöra de uppgifter som har anför-

trotts kommissionen.

2.

Kommissionen kan särskilt begära att alla företag och företagsgrupper inom den berörda branschen infor­merar den om samtliga avtal, beslut och samordnade förfaranden som i enlighet med artiklarna 4.2 och 5.2 är undantagna från anmälningsskyl­dighet.

3.

När kommissionen företar utred­ningar enligt punkt 2, skall den även begära att företag eller företags­grupper, vars storlek tyder på att de har en dominerande ställning på den gemensamma marknaden eller på en väsentlig del av den, lämnar de upp­gifter om företagens struktur och be­teende som är nödvändiga för att be­döma deras ställning mot bakgrund av bestämmelserna i fördragets arti­kel 86.

4.   Bestämmelserna i artiklarna

10.3-6, 11, 13 och 14 äger motsva­

rande tillämpning.

Artikel 13

Undersökningar genomförda av medlemsstaternas myndigheter

1.

På begäran av kommissionen skall medlemsstaternas behöriga myndig­heter genomföra de undersökningar som kommissionen anser påkallade enligt artikel 14.1 eller som den har beslutat om enligt artikel 14.3. De tjänstemän hos medlemsstaternas behöriga myndigheter som har till uppgift att genomföra undersök­ningarna skall utöva sina befogenhe­ter efter företeende av en skriftlig fullmakt utfärdad av den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium undersök­ningen skall genomföras. Fullmak­ten skall ange föremålet för och syf­tet med undersökningen.

2.

På begäran av kommissionen eller den behöriga myndigheten i med­lemsstaten inom vars territorium un­dersökningen skall genomföras kan kommissionens tjänstemän biträda myndighetens tjänstemän vid fullgö­randet av deras uppgifter.

Artikel 14

Kommissionens befogenheter vid undersökningar

1. Vid fullgörandet av de uppgifter som kommissionen har tilldelats ge­nom fördragets artikel 89 och genom bestämmelser utfärdade enligt arti­kel 87 fär den genomföra alla nöd­vändiga undersökningar hos företag och företagssammanslutningar. För detta ändamål har de av kommissio­nen bemyndigade tjänstemännen befogenhet

a)

att granska böcker och andra af­färshandlingar,

b)

atl göra kopior av eller utdrag ur böcker och affärshandlingar.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

109

c)     att begära muntliga förklaringar

på ort och ställe,

d)     att fä tillträde till företagens

samtliga lokaler, markområden

och transportmedel.

2.

De tjänstemän som av kommis­sionen har fått i uppdrag att genom­föra undersökningarna skall utöva sina befogenheter efter företeende av en skriftlig fullmakt, som anger föremålet för och syftet med under­sökningen samt de påföljder som av­ses i artikel 15.1 c för det fall att be­gärda böcker eller andra affärshand­lingar inte framläggs på ett fullstän­digt sätt. Kommissionen skall i god tid före undersökningen underrätta den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium undersökningen skall genomföras om undersökningsuppdraget samt om de bemyndigade tjänstemännens idenfitet.

3.

Företag och företagssammanslut­ningar är skyldiga att underkasta sig de undersökningar som kommissio­nen har beslutat om. I beslutet skall anges föremålet för och syftet med undersökningen, fastställas när den skall börja och anges de påföljder som avses i artiklarna 15.1 c och 16.1 d samt upplysas om rätten att föra talan mot beslutet vid domstolen.

4.

Kommissionen skall fatta beslut enligt punkt 3 efter att ha samrått med den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territo­rium undersökningen skall genom­föras.

5.

Tjänstemännen hos den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium undersök­ningen skall genomföras kan, pä be­gäran av myndigheten eller kommis­sionen, biträda kommissionens tjänstemän vid fullgörandet av deras uppgifter.

6. Om ett företag motsätter sig en undersökning som har beslutats med stöd av denna artikel, skall den be­rörda medlemsstaten lämna de av kommissionen bemyndigade tjäns­temännen den hjälp som behövs för att de skall kunna utföra sitt under­sökningsuppdrag. För detta ända­mål skall medlemsstaterna, före den 1 oktober 1962 och efter samråd med kommissionen, vidta nödvän­diga åtgärder.

Artikel 15 Böter

1.        Kommissionen kan ålägga företag

eller företagssammanslutningar bö­

ter om lägst etthundra och högst

femtusen beräkningsenheter, om de

uppsåtligen eller av oaktsamhet

a)

lämnar oriktiga eller vilsele­dande uppgifter i en ansökan en­ligt artikel 2 eller i en anmälan enligt artikel 4 eller 5,

b)

lämnar oriktiga uppgifter till svar på en begäran enligt artiklarna 11.3, 11.5 eller 12 eller inte läm­nar en uppgift inom den tidsfrist som har fastställts genom beslut enligt artikel 11.5, eller

c)

vid undersökningar som genom­förs enligt artikel 13 eller 14 framlägger begärda böcker eller andra affärshandlingar pä ett ofullständigt sätt eller inte under­kastar sig en undersökning som har beslutats enligt artikel 14.3.

2.        Kommissionen kan ålägga företag

och företagssammanslutningar bö­

ter om lägst ettusen och högst en

miljon beräkningsenheter, eller ett

högre belopp som dock inte får över­

stiga tio procent av föregående rä­

kenskapsårs omsättning för varje

företag som har deltagit i överträdel-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

110

sen, om de uppsåtligen eller av oakt­samhet

a)

överträder bestämmelserna i för­dragets artikel 85.1 eller artikel 86, eller

b)

åsidosätter ett åläggande som har beslutats med stöd av artikel 8.1.

När bötesbeloppet fastställs skall hänsyn tas både till överträdelsens svårighetsgrad och till dess varaktig­het.

3.

Bestämmelserna i artikel 10.3-6 är tillämpliga.

4.

Beslut fattade med stöd av punk­terna 1 och 2 har inte straffrättslig karaktär.

5.

Böter enligt punkt 2a kan inte åläggas för åtgärder

a)

som har vidtagits efter anmälan till kommissionen och före dess beslut om tillämpning av fördra­gets artikel 85.3, förutsatt att åt­gärderna ligger inom ramen för den verksamhet som har beskri­vits i anmälan,

b)

som har vidtagits före anmälan av sädana avtal, beslut och sam­ordnade förfaranden som före­ligger när denna förordning trä­der i kraft, förutsatt att denna an­mälan har gjorts inom de tidsfris­ter som anges i artikel 5.1 och ar­tikel 7.2.

6. Bestämmelserna i punkt 5 är inte

tillämpliga när kommissionen har

meddelat de berörda företagen att

den efter preliminär undersökning

anser att fördragets artikel 85.1 är

tillämplig och att det inte finns skäl

att tillämpa fördragets artikel 85.3.

Artikel 16 Viten

1.   Kommissionen kan förelägga

företag eller företagssammanslut­

ningar viten om lägst femtio och

högst ettusen beräkningsenheter om

dagen, räknat från den dag som an­

ges i beslutet, för att förmå dessa

a)

att upphöra med en överträdelse av fördragets artikel 85 eller 86 i överensstämmelse med kommis­sionens beslut enligt artikel 3 i denna förordning,

b)

att upphöra med varje åtgärd som har förbjudits enligt artikel 8.3,

c)

att pä ett fullständigt och riktigt sätt lämna upplysningar som kommissionen har begärt genom beslut enligt artikel 11.5,

d)    att underkasta sig en sädan un­

dersökning som kommissionen

har beslutat om enligt artikel

14.3.

2.  Om företag eller företagssam­

manslutningar har fullgjort skyldig­

heten för vars uppfyllande vitet har

förelagts, kan kommissionen fast­

ställa det slutliga vitet till ett belopp

som är lägre än det som skulle ha

följt av det ursprungliga beslutet.

3. Bestämmelserna i artikel 10.3-6

är tillämpliga.

Artikel 17

Domstolens prövning

Domstolen har oinskränkt pröv­ningsrätt enligt fördragets artikel 172 att avgöra besvär över beslut ge­nom vilka kommissionen har fast­ställt böter eller viten. Domstolen kan upphäva, sätta ned eller höja ålagda böter eller viten.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

111

Artikel 18

Beräkningsenhet

Vid tillämpning av artikel 15-17 skall beräkningsenheten vara den som har fastställts för upprättandet av gemenskapens budget enligt för­dragets artiklar 207 och 209.

Artikel 19

Förhör med parterna och tredje man

1.

Innan kommissionen fattar beslut enligt artiklarna 2, 3, 6, 7, 8, 15 och 16, skall den lämna de berörda före­tagen och företagssammanslutning­arna tillfälle att yttra sig över dess anmärkningar.

2.

Om kommissionen eller medlems­staternas behöriga myndigheter an­ser det nödvändigt, kan de även höra andra fysiska eller juridiska personer. Begäran från sådana per­soner att fä yttra sig skall bifallas, om de kan påvisa ett tillräckligt in­tresse i saken.

3. Om kommissionen avser att ut­

färda negativattest med stöd av arti­

kel 2 eller meddela beslut enligt för­

dragets artikel 85.3, skall den offent­

liggöra ansökan eller anmälan i sam­

mandrag och lämna berörd tredje

man tillfälle att framföra sina syn­

punkter inom den tidsfrist som kom­

missionen fastställer och som inte

skall understiga en månad. Vid of­

fentliggörandet skall hänsyn tas till

företagens berättigade intresse av

att deras affärshemligheter skyddas.

Artikel 20

Sekretess

1. Upplysningar som har inhämtats med stöd av artiklarna 11-14 fär en­dast användas för det med begäran

eller undersökningen avsedda ända­målet.

2. Om inte annat följer av artiklarna

19 och 21 får kommissionen och

medlemsstaternas behöriga myndig­

heter samt dessas tjänstemän och

övriga anställda inte röja upplys­

ningar som de har inhämtat med

stöd av denna förordning och som är

av sådant slag att de omfattas av sek­

retess.

3.  Bestämmelserna i punkterna 1

och 2 skall inte utgöra hinder för of­

fentliggörande av allmän informa­

tion eller undersökningar som inte

innehäller uppgifter om enskilda

företag eller företagssammanslut­

ningar.

Artikel 21 Offentliggörande av beslut

1. Kommissionen skall offentliggöra

de beslut den fattar enligt artiklarna

2, 3, 6, 7 och 8.

2. 1 offentliggörandet skall anges de berörda parternas namn och huvud­dragen av beslutet. Därvid skall hänsyn tas till företagens berättigade intresse av att deras affärshemlighe­ter skyddas.

Artikel 22

Särskilda bestämmelser

1.

Kommissionen skall förelägga rå­det förslag om att vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfa­randen som avses i artiklarna 4.2 och 5.2 skall vara underkastade anmäl­ningsskyldighet enligt artiklarna 4 och 5.

2.

Inom ett är efter det att denna för­ordning har trätt i kraft skall rådet pä förslag av kommissionen under-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

112

söka vilka särskilda bestämmelser som skulle kunna utfärdas för att un­danta sädana avtal, beslut och sam­ordnade förfaranden som avses i ar­tiklarna 4.2 och 5.2 från bestämmel­serna i denna förordning.

Artikel 23

Övergångsbestämmelser för beslut av medlemsstaternas myndigheter

1. Sådana avtal, beslut och samord­nade förfaranden som avses i fördra­gets artikel 85.1, beträffande vilka den behöriga myndigheten i en med­lemsstat före denna förordnings ikraftträdande med stöd av artikel 85.3 har förklarat bestämmelserna i artikel 85.1 inte tillämpliga, omfat­tas inte av anmälningsskyldighet en­ligt artikel 5. Beslut av medlemssta­tens behöriga myndighet gäller som beslut enligt artikel 6. Dess giltig­hetstid skall utlöpa senast vid den tidpunkt som har fastställts av myn­digheten, dock högst tre år efter det

att denna förordning har trätt i kraft. Bestämmelserna i artikel 8.3 är till­lämpliga.

2.1 fräga om ansökningar om att för­nya sädana beslut som avses i punkt 1 skall kommissionen fatta beslut enligt artikel 8.2.

Artikel 24

Tillämpningsföreskrifter

Kommissionen har rätt att utfärda tillämpningsföreskrifter om form, innehåll och övriga detaljer i ansök­ningar enligt artiklarna 2 och 3, an­mälningar enligt artiklarna 4 och 5 samt förhör enligt artikel 19.1 och 2.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 6 februari 1962.

På rådets vägnar

M. COUVE DE MURVILLE Ordförande

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

8 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

113

Rådets förordning (EEG) Nr 3975/87

Prop. 1991/92:29

av den 14 december 1987

''g 

som fastställer proceduren för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn

114

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) NR 3975/87

Pp. 1991/92:29

av den 14 december 1987

''8 

som fastställer proceduren för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RAD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 87 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag',

med beaktande av Europaparlamentets yttranden,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande-',

och med beaktande av följande:

Konkurrensreglerna utgör en del av fördragets allmänna bestämmelser som också gäller för luftfarten. Antingen finns tillämpningsföreskrifter för dessa bestämmelser i kapitlet om konkurrens eller också skall sädana före­skrifter fastställas enligt de förfaranden som anges där.

Enligt rådets förordning nr 141'' gäller dess förordning nr 17 inte för trans­porttjänster. Rådets förordning (EEG) nr 1017/68* gäller endast för inlands­transporter, medan dess förordning (EEG) nr 4056/86' endast gäller sjö­transporter. Kommissionen har följaktligen för närvarande inga möjligheter att direkt undersöka fall av misstänkt överträdelse av artikel 85 och 86 i för­draget inom luftfartsområdet. Kommissionen saknar vidare nödvändiga be­fogenheter att fatta beslut eller införa sanktioner för att fä de överträdelser som den har konstaterat att upphöra.

Luftfarten har vissa kännetecken som är utmärkande. Den internationella luftfarten regleras dessutom av ett nätverk av bilaterala överenskommelser mellan staterna. Dessa anger villkor enligt vilka de utsedda lufttrafikföreta­gen får trafikera flyglinjer mellan staternas territorier.

Förfaranden som påverkar konkurrensen inom luftfarten mellan med­lemsstaterna kan ha avgörande effekt på handeln mellan dem. Det är därför önskvärt att regler fastställs enligt vilka kommissionen i nära och ständig kontakt med behöriga myndigheter i medlemsstaterna kan vidta nödvändiga åtgärder för att tillämpa artikel 85 och 86 i fördraget på internationell luftfart mellan flygplatser inom gemenskapen.

I en sädan förordning bör föreskrifter ges om lämpliga förfaranden och befogenheter att fatta beslut samt påföljder för att säkerställa efterievnaden av förbuden i artikel 85.1 och 86 i fördraget. Därvid bör hänsyn tas till sädana bestämmelser om förfaranden i förordning (EEG) nr 1017/68 som är tillämp­liga pä inlandstransporter och som är avfattade med tanke pä vissa särdrag för transportverksamhet i allmänhet.

'EGTnrC 182,9.7.1984,8.2.

2EGTnrC182, 19.7.1982, s. 120 och EGT nrC345, 21.12. 1987.

'EGT nr C 77, 21.3.1983, s. 20.

" EGT nr 124, 28.11.1962, s. 2751/62.

5EGT nr 13, 21.2.1962, s.204/62.

*EGT nrL 175, 23.7.1968, s.l.

115

'EGTnrL378, 31.12.1986, s.4.

Företag som berörs bör beviljas rätt att bli hörda av kommissionen. Tredje     Prop. 1991/92:29 man vars intressen kan beröras av ett beslut bör ges tillfälle att i förväg     Bilaga 1 komma in med sina synpunkter. Det är även nödvändigt att se till att de be­slut som fattas offentliggörs på ett tillfredsställande sätt.

Alla beslut som fattas av kommissionen med stöd av denna förordning kan hänskjutas till domstolen för prövning enligt de villkor som anges i fördra­get. Dessutom bör i enlighet med artikel 172 i fördraget domstolen ges oin­skränkt rätt att pröva de beslut genom vilka kommissionen ålägger böter el­ler förelägger viten.

Det är lämpligt att undanta vissa överenskommelser, beslut och samord­nade förfaranden från förbudet i artikel 85.1 i fördraget i den män dessas enda syfte och följd är förbättringar eller samarbete på det tekniska områ­det.

Med hänsyn till de speciella förhållandena pä luftfartens område åligger det i första hand företagen själva att se till att deras överenskommelser, be­slut och samordnade förfaranden står i överensstämmelse med konkurrens­reglerna. Någon anmälan till kommissionen behöver därför inte vara obliga­torisk.

Företag kan i vissa fall vilja vända sig till kommissionen för att få bekräftat att deras överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden är fören­liga med gällande rätt. Ett förenklat förfarande bör därför fastställas för så­dana fall.

Denna förordning inskränker inte tillämpningen av artikel 90 i fördraget.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE:

Artikel 1 Tillämpningsområde

1.

Denna förordning fastställer utförliga regler för tillämpningen av artikel 85 och 86 i fördraget pä lufttransporttjänster.

2.

Den skall endast gälla för internationella lufttransporter mellan flygplat­ser inom gemenskapen.

Artikel 2

Undantag för vissa överenskommelser på det tekniska området

1.

Förbudet i artikel 85.1 i fördraget gäller inte för överenskommelser, be­slut och samordnade förfaranden som är förtecknade i bilagan, i den mån deras enda syfte och följd är förbättringar eller samarbete på det tekniska området. Denna förteckning är inte uttömmande.

2.

Om det är nödvändigt skall kommissionen lämna in förslag till rådet för ändring av förteckningen i bilagan.

116

Artikel 3

Prop. 1991/92:29

Procedurer föranledda av klagomål eller inledda på kommissionens eget

Bilaga 1

initiativ

1. Kommissionen skall, efter mottagande av klagomål eller pä eget initiativ,

inleda förfaranden för att fä överträdelser av bestämmelserna i artikel 85.1

eller 86 i fördraget att upphöra.

Klagomål kan lämnas in av

a)

medlemsstater

b)

fysiska eller juridiska personer som gör gällande ett rättmätigt intresse.

2. Efter framställning från berörda företag eller företagssammanslutningar

kan kommissionen lämna besked om att det, på grundval av de fakta den har

tillgång till, enligt artikel 85.1 eller 86 i fördraget inte föreligger några skäl

för kommissionen att ingripa med avseende på en överenskommelse, ett be­

slut eller ett samordnat förfarande.

Artikel 4

Följder av procedurer föranledda av klagomål eller inledda på kommissionens eget initiativ

1. Dä kommissionen konstaterar att en överträdelse av artikel 85.1 eller 86

i fördraget skett, kan den genom beslut kräva att berörda företag eller före­

tagssammanslutningar upphör med överträdelsen.

Utan att inskränka tillämpningen av andra bestämmelser i denna förord­ning kan kommissionen rikta rekommendationer till berörda företag eller företagssammanslutningar att upphöra med överträdelsen innan den fattar ett beslut enligt föregående stycke.

2.

Om kommissionen vid handläggningen av ett inkommet klagomål finner att det på grundval av de uppgifter som lagts fram inte finns några skäl att ingripa mot en överenskommelse, ett beslut eller ett samordnat förfarande enligt artikel 85.1 eller 86 i fördraget, skall den i ett beslut avslå klagomålet som ogrundat.

3.

Om kommissionen, oavsett om den handlägger ett klagomål eller handlar pä eget initiativ, finner att en överenskommelse, ett beslut eller ett samord­nat förfarande uppfyller villkoren i såväl artikel 85.1 som 85.3 i fördraget, skall den fatta ett beslut enligt punkt 3 i nämnda artikel. I beslutet skall anges från vilken dag det skall gälla. Denna får vara tidigare än dagen för beslutet.

Artikel 5

Tillämpning av artikel 85.3 i fördraget

Invändningar

1. Företag eller företagssammanslutningar som önskar åberopa artikel 85.3

i fördraget med avseende på överenskommelser, beslut och samordnade för­

faranden som de är part i och på vilka bestämmelserna i punkt 1 i nämnda

artikel är tillämpliga, skall inkomma med en ansökan till kommissionen.

'

2. Om kommissionen finneratt en ansökan kan godkännas och om kommis-     Prop. 1991/92:29

sionen har all tillgänglig utredning och ingen åtgärd enligt artikel 3 vidtagits     Bilaga 1

mot överenskommelsen, beslutet eller det samordnade förfarandet, skall den så snart som möjligt offentliggöra ett sammandrag av ansökan i Euro­peiska gemenskapernas officiella tidning och anmoda varje intresserad tredje man samt medlemsstaterna att inkomma med sina synpunkter till kommissionen inom 30 dagar. Vid offentliggörandet skall hänsyn tas till före­tagens berättigade intresse av att skydda sina affärshemligheter.

3. Såvida kommissionen inte inom en tidsfrist på 90 dagar frän dagen för

offentliggörandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning meddelar

de sökande att det föreligger allvarliga tvivel om tillämpligheten av

artikel 85.3 i fördraget, anses överenskommelsen, beslutet eller det samord­

nade förfarandet, i den män de står i överensstämmelse med den beskrivning

som lämnats i ansökan, undantagna från förbudet under den tid som redan

förflutit och under högst se.\ år från dagen för offentliggörandet i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning.

Om kommissionen efter utgången av tidsfristen på 90 dagar men före ut­gången av sexärsperioden finner att förutsättningarna för att tillämpa artikel85.3 i fördraget inte är uppfyllda, skall den i ett beslut förklara att förbudet i artikel 85.1 är tillämpligt. Ett sådant beslut kan ges retroaktiv ver­kan i fall då en berörd part har lämnat oriktiga uppgifter, missbrukar ett un­dantag frän bestämmelserna i artikel 85.1 eller har överträtt artikel 86.

4. Kommissionen kan meddela de sökande i enlighet med punkt 3, stycke 1.

Den skall göra detta om en medlemsstat begär det inom 45 dagar från det att

ansökan sänts till medlemsstaten i enlighet med artikel 8.2. Denna begäran

måste grundas på överväganden som hänför sig till fördragets konkurrensre­

gler.

Om kommissionen finner att förutsättningarna i punkterna 1 och 3 i artikel 85 i fördraget är uppfyllda, skall den meddela ett beslut enligt artikel 85.3. Beslutet skall ange från vilken dag det skall gälla. Denna får vara tidigare än dagen för ansökan.

Artikel 6

Giltighetstid och återkallelse av tteslut meddelade enligt artikel 85.3

1.

I varje beslut meddelat enligt artikel 85.3 i fördraget och som är hänförligt till artikel 4 eller 5 i denna förordning skall dess giltighetstid anges, vilken normalt inte skall understiga sex år. Villkor och förpliktelser kan knytas till beslutet.

2.

Beslutet kan förnyas om förutsättningarna för tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget fortfarande är uppfyllda.

3.

Kommissionen kan återkalla eller ändra ett beslut eller förbjuda särskilda åtgärder från parternas sida

a) när något av de sakförhållanden som legat till grund för beslutet har änd­rats, eller

118

b)

när parterna bryter mot någon förpliktelse som knutits till beslutet, eller     Prop. 1991/92:29

c)

när beslutet är grundat på oriktig information eller har föranletts av svek.     Bilaga 1 eller

d)    när parterna missbrukar det genom beslutet medgivna undantaget från

bestämmelserna i artikel 85.1 i fördraget.

I de fall som nämns under b), c) eller d) ovan kan beslutet återkallas med retroaktiv verkan.

Artikel 7

Befogenheter

Med förbehåll för domstolens rätt till omprövning av kommissionens beslut har endast kommissionen befogenhet att fatta beslut i enlighet med artikel 85.3 i fördraget.

Myndigheterna i medlemsstaterna behåller sin befogenhet att avgöra om bestämmelserna i artikel 85.1 eller 86 i fördraget är tillämpliga på varje en­skilt fall till dess att kommissionen inleder en procedur för att utarbeta ett beslut i det enskilda fallet eller har sänt ett meddelande i enlighet med vad som föreskrivs i artikel5.3, första stycket, i denna förordning.

Artikel 8

Förbindelser med medlemsstaternas myndigheter

1.

Kommissionen skall genomföra de procedurer som föreskrivs i denna för­ordning i nära och ständig förbindelse med medlemsstaternas behöriga myn­digheter. Dessa skall ha rätt att framföra synpunkter pä sädana procedurer.

2.

Kommissionen skall omgående till medlemsstaternas behöriga myndighe­ter vidarebefordra kopior av klagomål, ansökningar och de viktigaste hand­lingar som den mottar eller skickar ut som ett led i sådana procedurer.

3.

Samråd skall alltid ske med en rådgivande kommitté för kartell- och mo-nopolfrägor pä luftfartens område innan ett beslut fattas efter en procedur i enlighet med artikel 3, samt innan beslut fattas enligt artikel 5.3, andra stycket, artikel 5.4, andra stycket eller artikel 6. Samråd skall också ske med den rådgivande kommittén innan tillämpningsföreskrifter antas enligt artikel 19.

4.

Den rådgivande kommittén skall bestå av tjänstemän med sakkunskap i luftfartsfrägor samt i kartell- och monopolfrågor. Varje medlemsstat utser två tjänstemän som sina representanter. Var och en av dessa kan vid förfall ersättas av annan tjänsteman.

5.

Samråd skall ske vid ett gemensamt möte som kommissionen sammankal­lar. Detta möte skall hällas tidigast 14 dagar efler det att kallelse avsänts. Till kallelsen skall fogas en sammanfattning av varje fall som skall behandlas tillsammans med en hänvisning till de viktigaste handlingarna och ett preli­minärt förslag till beslut.

6.

Den rådgivande kommittén får avge sitt utlåtande utan hinder av att nä-

11

gon av dess ledamöter eller dennes ersättare inte är närvarande. En redogö-     Prop. 1991/92:29 relse för resultatet av samrådet skall bifogas förslaget till beslut. Den får inte     Bilaga 1 offentliggöras.

Artikel 9

Begäran om information

1.

Kommissionen får när den fullgör de uppdrag som tilldelats den genom denna förordning, inhämta all nödvändig information från medlemsstater­nas regeringar och behöriga myndigheter samt från företag och företagssam­manslutningar.

2.

När kommissionen sänder en begäran om information till ett företag eller en företagssammanslutning, skall den samtidigt sända en kopia av denna be­gäran till behörig myndighet i den medlemsstat inom vars territorium företa­get eller företagssammanslutningen har sitt huvudkontor.

3.

I sin begäran skall kommissionen ange den rättsliga grunden för och syftet med sin begäran samt de påföljder som stadgas i artikel 12.1b för den som lämnar oriktig information.

4.

Det åvilar ägarna till företagen eller deras representanter, och i fräga om juridiska personer eller företag, firmor eller sammanslutningar som inte är juridiska personer, den person som är bemyndigad att företräda dem enligt lag eller enligt deras bestämmelser, att lämna den begärda informationen.

5.

Om ett företag eller en företagssammanslutning inte tillhandahåller den begärda informationen inom den tidsram som fastställts av kommissionen eller tillhandahäller ofullständig information, skall kommissionen genom be­slut kräva att informationen överlämnas. I beslutet skall anges vilken infor­mation som begärs samt en lämplig tidsfrist inom vilken den skall överläm­nas och upplysning lämnas om de påföljder som föreskrivs i artikel 12.1b och 13.1 c liksom om rätten att få beslutet omprövat av domstolen.

6.

Kommissionen skall samtidigt sända en kopia av sitt beslut till behörig myndighet i den medlemsstat inom vars territorium företaget eller företags­sammanslutningen har sitt huvudkontor.

Artikel 10

Undersökningar av medlemsstaternas myndigheter

1.

Pä begäran av kommissionen skall behöriga myndigheter i medlemssta­terna utföra de undersökningar som kommissionen anser nödvändiga enligt artikel 11.1 eller som den fattat beslut om enligt artikel 11.3. De tjänstemän hos medlemsstaternas behöriga myndigheter som har ansvar för genomför­andet av dessa undersökningar utövar sina befogenheter efter uppvisande av ett skriftligt bemyndigande utfärdat av behörig myndighet i den medlemsstat inom vars område undersökningen skall utföras. Ett sådant bemyndigande skall ange ämnet för och syftet med undersökningen.

2.

Pä begäran av kommissionen eller behörig myndighet i den medlemsstat

120

inom vars område undersökningen skall utföras, kan tjänstemän frän kom-     Prop. 1991/92:29 missionen lämna tjänstemän vid den behöriga myndigheten den hjälp som     Bilaga 1 behövs för att genomföra uppgiften.

Artikel 11

Kommissionens befogenheter att utföra undersökningar

1. Kommissionen får, när den fullgör de uppdrag som tilldelas den enligt

denna förordning, utföra alla erforderliga undersökningar hos företag och

företagssammanslutningar. För detta ändamål skall tjänstemän befullmäkti­

gade av kommissionen ha befogenhet att

a)

granska räkenskaperna och andra affärshandlingar,

b)

ta kopior av eller göra utdrag ur räkenskaper och affärshandlingar,

c)

kräva muntliga förklaringar på stället,

d)    gå in i vilka lokaler, på vilken mark och i vilka fordon som helst som an­

vänds av företag eller företagssammanslutningar.

2.

De av kommissionen bemyndigade tjänstemännen utövar sina befogen­ heter efter uppvisande av skriftligt bemyndigande, i vilket ämnet för och syf­tet med undersökningen anges liksom de påföljder som föreskrivs i artikel 12.1c för de fall då de begärda räkenskaperna eller andra affärshandlingar företes i ett ofullständigt skick. I god tid före undersökningen skall kommis­sionen underrätta behörig myndighet i den medlemsstat inom vars territo­rium undersökningen skall utföras om undersökningen och om de bemyndi­gade tjänstemännens identitet.

3.

Företag och företagssammanslutningar skall underkasta sig de undersök­ningar som kommissionen fattat beslut om. I beslutet skall anges ämnet för och syftet med undersökningen samt datum då den skall inledas och upplys­ning lämnas om de påföljder som föreskrivs i artikel 12.1 c och 13.1 d och om rätten att få beslutet omprövat av domstolen.

4.

Kommissionen fattar de i punkt 3 nämnda besluten efter samråd med be­hörig myndighet i den medlemsstat inom vars territorium undersökningen skall utföras.

5.

Tjänstemän hos behörig myndighet i den medlemsstat inom vars territo­rium undersökningen skall utföras kan på begäran av denna myndighet eller kommissionen lämna kommissionens tjänstemän den hjälp som behövs för att genomföra uppgiften.

6.

I de fall dä ett företag motsätter sig en undersökning som beordrats enligt denna artikel skall den berörda medlemsstaten lämna de av kornmissionen bemyndigade tjänstemännen den hjälp som behövs för att göra det möjligt för dem att utföra sin undersökning. Medlemsstaterna skall efter samråd med kommissionen vidta nödvändiga åtgärder för detta ändamål senast den 31juli 1989.

121

Artikel 12

Prop. 1991/92:29

Böter

Bilaga 1

1. Kommissionen kan genom beslut ålägga företag eller företagssamman­

slutningar böter på 100-5 000 ecu om de uppsåtligen eller av oaktsamhet

a)

lämnar oriktiga eller vilseledande upplysningar i samband med en ansö­kan enligt artikel 3.2 eller 5, eller

b)

i ett svar på en begäran enligt artikel 9.3 eller 9.5 lämnar oriktiga upplys­ningar eller inte lämnar upplysningarna inom den tidsram som fastställts genom beslut enligt artikel 9.5, eller

c)

under en pågående undersökning enligt artikel 10 eller 11 företer de be­gärda räkenskaperna eller andra affärshandlingar i ofullständigt skick el­ler vägrar att underkasta sig en undersökning enligt artikel 11.3.

2. Kommissionen kan genom beslut ålägga företag eller företagssamman­

slutningar böter pä 1000-1000 000 ecu eller ett större belopp, vilket dock

inte får överstiga 10 procent av omsättningen under det föregående räken­

skapsåret hos företag som medverkat i överträdelsen genom att antingen

uppsåtligen eller av oaktsamhet

a)

överträda artikel 85.1 eller 86 i fördraget, eller

b)

handla i strid med en ålagd föiiliktelse enligt artikel 6.1 i denna förord­ning.

Då bötesbeloppets storlek bestäms skall hänsyn tas såväl till hur allvarlig överträdelsen är som till hur länge den pågått.

3.

Artikels skall tillämpas.

4.

Beslut som fattas enligt punkterna 1 och 2 är inte av straffrättslig karak­tär.

5.

Böter enligt punkt 2a skall inte åläggas för handlingar som företagits se­dan anmälan gjorts till kommissionen och innan denna fattat beslut om till-lämpning av artikel 85.3 i fördraget, allt under förutsättning att handlingarna omfattas av den verksamhet som beskrivits i anmälan.

Denna bestämmelse skall emellertid inte tillämpas då kommissionen har meddelat de berörda företagen eller företagssammanslutningarna att den ef­ter en preliminär granskning är av den uppfattningen att artikel 85.1 i fördra­get är tillämplig och att artikel 85.3 i fördraget inte är tillämplig.

Artikel 13

Viten

1. Kommissionen kan genom beslut förelägga företag eller företagssamman­slutningar vite på 50-1000 ecu per dag, räknat frän den i beslutet fastställda dagen, för att tvinga dem till

a) att upphöra med en överträdelse av artikel 85.1 eller 86 i fördraget i enlig­

het med föreläggande i artikel 4 i denna förordning,

122

b)

att avstå frän handlingar som förbjuds i artikel 6.3,

Prop. 1991/92:29

c)

att lämna fullständiga och riktiga uppgifter som begärts i beslut enligt     Bilaga 1 ariikel 9.5,

d)    att underkasta sig en undersökning som kommissionen beslutat enligt

artikel 11.3.

2.

När ett företag eller en företagssammanslutning har efterkommit ett vi­tesföreläggande, kan kommissionen besluta om nedsättning av det förelagda vitet.

3.

Artikel 8 skall tillämpas.

Artikel 14

Domstolens omprövningsrätt

Domstolen har, i den mening som avses i artikel 172 i fördraget, oinskränkt rätt att pröva beslut varigenom kommissionen har fastställt böter eller viten. Den kan undanröja, nedsätta eller höja fastställda böter eller viten.

Artikel 15

Beräkningsenhet

Vid tillämpningen av artikel 12-14 skall ecun ha det värde som den åsätts för upprättandet av gemenskapens budget enligt artikel 207 och 209 i fördraget.

Artikel 16

Förhör med parter och tredje man

1. Innan kommissionen vägrar utfärda det intyg som nämns i artikel 3.2 eller

innan den fattar beslut enligt artikel 4 och 5.3 andra stycket samt 5.4, 6.3,12

och 13 skall den ge berörda företag eller företagssammanslutningar tillfälle

att bli hörda om de förhållanden som kommissionen har eller har haft in­

vändningar mot.

2.

Om kommissionen eller medlemsstaternas behöriga myndigheter anser det nödvändigt, kan de också höra andra fysiska eller juridiska personer. Framställningar frän sådana personer om att bli hörda skall bifallas när de visar att de har tillräckligt intresse i saken.

3.

Dä kommissionen avser att fatta ett beslut enligt artikel 85.3 i fördraget skall den offentliggöra ett sammandrag av överenskommelsen, beslutet eller det samordnade förfarandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och anmoda var och en som anser sig berörd att inkomma med yttrande inom en av kommissionen fastställd tidsperiod som inte får vara kortare än en må­nad. Vid offentliggörandet skall hänsyn tas till företagens berättigade in­tresse av att skydda sina affärshemligheter.

123

Artikel 17

Prop. 1991/92:29

Aträrshemligheter

Bilaga 1

1.

Den information som kommer fram till följd av tillämpning av artiklarna9-11 får användas endast för de syften som anges i där aktuell begäran eller undersökning.

2.

Med beaktande av bestämmelserna i artiklarna 16 och 18 får kommissio­nen och medlemsstaternas behöriga myndigheter med tjänstemän och andra anställda inte röja uppgifter som utgör affärshemligheter och som de har fått vid tillämpning av denna förordning.

3.

Bestämmelserna i punkterna 1 och 2 hindrar inte offentliggörande av all­män information eller undersökningar som inte innehåller uppgifter om en­skilda företag eiler företagssammanslutningar.

Artikel 18 Offentliggörande av beslut

1.

Kommissionen skall offentliggöra de beslut som den fattar enligt artiklarna 3.2, 4, 5.3 andra stycket, 5.4 och 6.3.

2.

Offentliggörandet skall ge upplysning om parternas namn och beslutets huvudsakliga innehåll. Vid offentliggörandet skall hänsyn tas till företagens berättigade intresse av att skydda sina affärshemligheter.

Artikel 19

Tillämpningsröreskrifter

Kommissionen har befogenhet att utfärda tillämpningsföreskrifter med av­seende pä form, innehåll och detaljer i övrigt för klagomål enligt artikel 3, ansökningar enligt artiklarna 3.2 och 5 samt sådana förhör som anges i artiklarna 16.1 och 16.2.

Artikel 20

Ikraftträdande

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1988.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tilllämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 14 december 1987

På rådets vägnar

U. Ellemann-Jensen Ordförande

124

BILAGA

Prop. 1991/92:29

Bilaga 1 

Förteckning som avses i artikel 2

a) Införande eller enhetlig tillämpning av obligatoriska eller rekommende­rade tekniska normer för luftfartyg, delar och utrustning därtill samt förnö­denheter till luftfartyg, då sådana normer bestäms av en internationellt er­känd organisation eller av en tillverkare av luftfartyg eller utrustning,

b)

införande eller enhetlig tillämpning av tekniska normer för fasta instal­lationer avsedda för luftfartyg, då sådana normer bestäms av en internatio­nellt erkänd organisation,

c)

utbyte, leasing och underhåll av samt gemensam lagerhållning för luft­fartyg, delar och utrustning därtill samt fasta installationer för luftfartsända­mål och gemensamma inköp av delar till luftfartyg, förutsatt att sådana upp­görelser sker pä icke-diskriminerande grunder,

d)   införande, drift och underhåll av tekniska nätverk avsedda för kommu­

nikationer, förutsatt att sådana överenskommelser sker på icke-diskrimine­

rande grunder,

e)   utbyte, gemensamt utnyttjande och utbildning av personal för tekniska

och driftsmässiga uppgifter,

f)    organisation och genomförande av alternativ befordran av passagerare,

post och bagage i händelse av maskinhaveri eller luftfartygs försening, an­

tingen på charterbasis eller genom utbyte till ett annat luftfartyg på kon-

traktsenliga villkor,

g)   organisation och genomförande av anslutnings- eller tilläggstransporter

med luftfartyg samt fastställelse och tillämpning av totalpriser och villkor för

sådana transporter,

h) uppsamling av enstaka försändelser,

i) fastställelse och tillämpning av enhetliga regler för transportprisernas struktur och villkor för dessas tillämpning, förutsatt att reglerna inte direkt eller indirekt bestämmer biljettpriser och villkor,

j) överenskommelser beträffande försäljning, påskrift och godtagande av biljetter mellan lufttrafikföretag ("interlining") liksom återbetalnings-, pro rata- och redovisningssystem som upprättas för sådana ändamål,

k) avräkning och utjämning av konton mellan lufttrafikföretag genom en dearingcentral inklusive sådana tjänster som kan vara nödvändiga eller för­knippade med detta; avräkning och utjämning av konton mellan lufttrafik­företag och de agenter de utnämnt genom ett centraliserat och automatiserat betalningssystem inklusive sådana tjänster som kan vara nödvändiga eller förknippade med detta.

125

Rådets förordning (EEG) Nr 3976/87

Prop. 1991/92:29

av den 14 december 1987

''8 

om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på

vissa kategorier av överenskommelser och samordnade förfaranden inom luftfartssektorn

126

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) NR 3976/87

Prop. 1991/92:29

av den 14 december 1987

bilaga i

om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av överens­kommelser och samordnade förfaranden inom luftfartssektorn

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RAD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 87 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag',

med beaktande av Europaparlamentets yttranden,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttranden', och med beaktande av följande:

I rådets förordning (EEG) nr 3975/87"* fastställs proceduren för tillämp­ning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn. 1 rådets förord­ning nr 17' fastställs proceduren för tillämpning av dessa regler pä andra överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden än de som direkt an­går lufttransporttjänster.

Artikel 85.1 i fördraget kan förklaras vara icke tillämplig pä vissa katego­rier av överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden som uppfyl­ler de villkor som anges i artikel 85.3.

Gemensamma tillämpningsföreskrifter för artikel 85.3 antas genom en förordning i enlighet med artikel 87. Enligt artikel 87.2 b måste en sådan för­ordning fastställa den närmare utformningen för tillämpning av artikel 85.3 och under hänsynstagande till nödvändigheten av att ä ena sidan trygga en effektiv övervakning och att å andra sidan i största möjliga utsträckning för­enkla den administrativa kontrollen. Enligt artikel 87.2 d skall en sådan för­ordning fastställa fördelningen av uppgifter mellan kommissionen och dom­stolen.

Luftfartssektorn har hittills reglerats genom ett nätverk av internationella överenskommelser, bilaterala avtal mellan stater samt bilaterala och multila­terala avtal mellan lufttrafikföretag. De ändringar i detta internationella re­gelverk som är nödvändiga för att öka konkurrensen bör införas gradvis för att ge luftfartssektorn tid att anpassa sig.

Kommissionen bör därför bemyndigas att genom en förordning förklara alt vissa kategorier av överenskommelser mellan förelag, vissa beslut av fö-retagssammansiutningar samt vissa samordnade förfaranden skall undantas frän bestämmelserna i artikel 85.1.

Det bör fastställas pä vilka särskilda villkor och under vilka omständighe-ler kommissionen får utöva sädana befogenheter i nära och ständigt samar­bete med medlemsstaternas behöriga myndigheter.

' EGTnrC 182, 9.7.1984,8.3.

-EGT nr C 262, 14.10.1985, s. 44, EGT nr C 190, 20.7.1987, s. 182 och EGT nr C 345,

21.J2.I9S7

.

' EGT nrC303, 25.11.1985, s. 31 och EGT nrC333, 29.12.1986, s.27.

* Se sid. 1 denna tidning.

' EGT nr 13, 21.2,1962, s.204/62.

127

Det är särskilt önskvärt att gruppundantag medges för vissa kategorier av     Prop. 1991/92:29 överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden och att dessa undan-     Bilaga 1 tag medges för en begränsad tidsperiod under vilken lufttrafikföretagen kan anpassa sig till en marknadssituation med ökad konkurrens. Kommissionen bör i nära samarbete med medlemsstaterna exakt ange dessa undantags om­fattning och de villkor som är knutna till dem.

Undantag kan inte medges om de i artikel 85.3 uppställda villkoren inte är uppfyllda. Kommissionen bör därför ha befogenhet att vidta lämpliga åt­gärder då en överenskommelse visar sig ha följder som är oförenliga med artikel 85.3. Kommissionen bör följaktligen först ha möjlighet att rikta re­kommendationer till parterna och därefter fatta beslut.

Denna förordning inskränker inte tillämpningen av artikel 90 i fördraget.

Stats- och regeringscheferna enades vid sitt möte i juni 1986 om att den inre marknaden inom luftfartssektorn skall vara genomförd 1992 i enlighet med gemenskapens åtgärder i syfte att stärka sin ekonomiska och sociala samhörighet. Bestämmelserna i denna förordning tillsammans med bestäm­melserna i rådets direktiv 87/601/EEG av den 14december 1987 om biljett­priser för regelbunden lufttrafik mellan medlemsstaterna* och bestämmel­serna i rådets beslut 87/602/EEG av den 14 december 1987 om delning av passagerarkapaciteten mellan lufttrafikföretag i regelbunden lufttrafik mel­lan medlemsstaterna och om lufttrafikföretags tillgång till regelbunden luft­trafik mellan medlemsstaterna' utgör ett första steg i denna riktning. För att förverkliga det av stats- och regeringscheferna uppställda målet kommer rå­det därför att besluta om ytterligare liberaliseringsåtgärder vid slutet av en inledande treårsperiod.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE:

Artikel 1

Denna förordning gäller för internationella lufttransporter mellan flygplat­ser inom gemenskapen.

Artikel 2

1.

Kommissionen får med beaktande av förordning (EEG) nr 3975/87 och i enlighet med artikel 85.3 i fördraget genom en förordning förklara att artikel 85.1 inte skall tillämpas på vissa kategorier av överenskommelser mellan företag, vissa beslut av företagssammanslutningar och vissa samord­nade förfaranden.

2.

Kommissionen bör särskilt anta sådana förordningar med avseende pä överenskommelser, beslut eller samordnade förfaranden som rör

- gemensam planering och samordning av den kapacitet som skall erbjudas inom regelbunden lufttrafik, i den män detta bidrar till att åstadkomma en spridning av flygningarna till tider pä dygnet och under tidsperioder dä

* Se s. 12 i denna tidning.

' Se s. 19 i denna tidning.

128

trafikintensiteten är lägre eller till flyglinjer med lägre beläggning, så     Prop. 1991/92:29 länge parterna utan påföljd kan säga upp sådana överenskommelser, be-     Bilaga 1 slut eller samordnade förfaranden genom att endast med tre månaders varsel meddela att de inte avser att delta i en sädan gemensam planering och samordning under kommande säsonger,

-

fördelning av intäkter från regelbunden lufttrafik sä länge överföringen inte överstiger 1 procent av den poolinläkt som den överförande parten haft på en viss flyglinje och den överförande parten inte delar eller god­känner några kostnader samt överföringen sker som ersättning för den förlust som den mottagande parten åsamkats genom att föriägga flyg­ningar till tider pä dygnet eller till tidsperioder dä trafikbelastningen inte är så stor,

-

samråd för gemensamt utarbetande av förslag till taxor, biljettpriser och villkor för befordran av passagerare och bagage i regelbunden lufttrafik under förutsättning att sädana samråd är frivilliga, att utgången av dem inte är bindande för lufttrafikföretagen, och att kommissionen och de medlemsstater vars lufttrafikföretag är berörda får delta som observatörer vid alla sådana samråd,

-

fördelning av avgångs- och ankomsttider på flygplatser och planering av trafiken pä flygplatser-under förutsättning att de berörda lufttrafikföreta­gen har rätt att delta i dessa överenskommelser, att full insyn är möjlig i de nationella och multilaterala åtgärderna med anledning av dessa över­enskommelser och att de tar hänsyn till alla restriktioner och fördelnings­bestämmelser som införts av nationella eller internationella myndigheter och till varje rättighet som trafikförelagen tidigare har förvärvat,

-

gemensamma inköp samt gemensam utveckling och drift av datoriserade bokningssystcm som lufttrafikföretagen använder för att upprätta tidta­beller, göra reservationer och ställa ut biljetter, under förutsättning att medlemsstaternas lufttrafikföretag har tillträde till dessa system på samma villkor, att deltagande lufttrafikföretags flygningar förtecknas enligt grun­der som inte är diskriminerande samt att en deltagare får utträda ur syste­met efter skälig uppsägningstid,

-

teknisk och driftsmässig marktjänst på flygplatserna såsom förflyttning av flygplan frän parkeringsplatsen till manövrerbar position (aircraft push back), bränslepäfyllning, städning och säkerhetsåtgärder,

-

betjäning av passagerare samt post-, frakt- och bagagehantering på flyg­platserna, eller

-

tjänster i samband med tillhandahållande av in-flight catering.

3. Med beaktande av punkt 2 skall i kommissionens förordningar klart an­ges vilka kategorier av överenskommelser, beslut och samordnade förfaran­den som de är tillämpliga på och skall de särskilt ange

a)

de restriktioner eller klausuler som fär och som inte får förekomma i överenskommelserna, besluten och de samordnade förfarandena,

b)

de klausuler som mäste förekomma i överenskommelserna, besluten och de samordnade förfarandena eller andra villkor som mäste uppfyllas.

129

9 Riksdagen 1991/92. 1 saml Nr 29

Artikels

Prop. 1991/92:29

Förordningar som kommissionen antar enligt artikel 2 skall upphöra att gälla     Bilaga 1 den 31 januari 1991.

Artikel 4

Förordningar som antas enligt artikel 2 skall innefatta en bestämmelse om att de skall tillämpas med retroaktiv verkan pä överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden som föreligger vid tidpunkten för en sådan för­ordnings ikraftträdande.

Artikel 5

Innan en förordning antas, skall kommissionen offentliggöra ett förslag till denna och anmoda alla berörda personer och organisationer att komma in med sina yttranden inom en av kommissionen fastställd skälig tidsfrist, som inte fär vara kortare än en månad.

Artikel 6

Innan kommissionen offentliggör ett förslag till förordning och innan den antar en förordning, skall den samråda med den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor pä luftfartens område, som tillsatts genom arti­kel 8.3 i förordning (EEG) nr3975/87.

Artikel 7

1. Om berörda personer åsidosätter ett villkor eller en förpliktelse som är

knutet eller knuten till ett undantag, vilket medgetts i en förordning antagen

enligt artikel 2, får kommissionen för att få en sådan överträdelse att upp­

höra

-

rikta rekommendationer till berörda personer och

-

i händelse av underlätenhet frän dessa personer att följa dessa rekommen­dationer och beroende pä hur allvarlig överträdelsen är, fatta ett beslut varigenom de antingen förbjuds att genomföra eller förpliktas att vidta vissa åtgärder eller varigenom de med samtidig återkallelse av det med­givna gruppundantaget, medges ett individuellt undantag enligt artikel 4.2 i förordning (EEG) nr 3975/87 eller varigenom det medgivna gruppundan­taget återkallas.

2. Om kommissionen antingen på eget initiativ eller på begäran av en med­

lemsstat eller en fysisk eller juridisk person, som åberopar ett rättmätigt in­

tresse, finner att cn överenskommelse, ett beslut eller ett samordnat förfa­

rande, för vilken eller vilket ett gruppundantag medgetts genom en förord­

ning antagen enligt artikel 2.2, i ett enskilt fall ändå har följder som är oför­

enliga med artikel 85.3 eller är förbjudna i artikel 86, kan kommissionen

återkalla gruppundantaget för dessa överenskommelser, beslut och samord­

nade förfaranden och enligt artikel 13 i förordning (EEG) nr3975/87 vidta

alla lämpliga åtgärder i syfte att fä dessa överträdelser att upphöra.

130

3. Innan kommissionen fattar ett beslut enligt punkt 2, kan den rikta rekom-     Prop. 1991/92:29

mendationer till de berörda personerna att upphöra med överträdelsen.

Bilaga 1

Artikel 8

Rådet skall besluta om ändring i denna förordning senast den 30 juni 1990 på grundval av ett förslag från kommissionen, vilket skall läggas fram senast den 1 november 1989.

Artikel 9

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1988.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla med­lemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 14 december 1987.

Pä rådets vägnar

U. Ellemann-Jensen Ordförande

131

Rådets förordning (EEG) Nr 2344/90

Prop. 1991/92:29

av den 24 juli 1990

bilaga i

om ändring av förordning (EEG) nr 3976/87

angående tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget

på vissa kategorier av överenskommelser och

samordnade förfaranden inom luftfartssektorn

1.32

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) NR 2344/90

Prop. 1991/92:29

av den 24 juli 1990

"g 

om ändring av förordning (EEG) nr3976/87 angående tillämpningen av artikel 85.3 i ftirdraget på vissa kategorier av överenskommelser och samordnade förfaranden inom luftfartssektorn

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 87 i detta

med beaktande av kommissionens förslag',

med beaktande av Europapariamentets yttrande,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,

och med beaktande av följande:

Rådets förordning (EEG) nr 3976/87'' bemyndigar kommissionen att ge­nom en förordning förklara att bestämmelserna i artikel 85.1 inte är tillämp­liga pä vissa kategorier av överenskommelser mellan företag, vissa beslut av företagssammanslutningar och vissa samordnade förfaranden.

Dessa gruppundantag medgavs för en begränsad tidsperiod, som löper ut den 31 januari 1991, för att ge lufttrafikföretag möjlighet att anpassa sig till en marknadssituation med ökad konkurrens föranledd av förändringar i det regelverk som är tillämpligt på internationell luftfart inom gemenskapen.

Efter detta datum kommer det fortfarande att finnas behov av gruppun­dantag under ytterligare en övergångsperiod.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE:

Artikel 1

Förordning (EEG) nr 3976/87 ändras härigenom på följande sätt:

1.       i artikel 2.2 tillkommer en ny strecksats med följande lydelse:"-

samräd om fraktsatser,"

2.

i artikel 3 ersätts "den 31 januari 1991" med "den 31 december 1992",

3.

i artikel 8 ersätts "den 30 juni 1990" och "den 1 november 1989" med "den 31 december 1992" och "den Ijuli 1992".

Artikel 2

Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

'EGT nr C 258, 11.10.1989,8.3.

EGTnrC149, 18.6.1990.

' EGT nrCn2, 7.5.1990, s. 17.

"EGT nrL374,31.12.1987,5.9.

133

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla     Prop. 1991/92:29

medlemsstater.

Bilaga 1

Utfärdad i Bryssel den 24 juli 1990.

På rådets vägnar

C. Mannino Ordförande

134

Kommissionens förordning (EEG) Nr82/91

Prop 1991/9229

av den 5 december 1990

''83 

om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden som rör marktjänster

135

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EEG) NR       Prop. 1991/92:29

82/91

''ägä 

av den 5 december 1990

om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden som rör marktjänster

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr3976/87 av den 14 december 1987 om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på vissa kate­gorier av överenskommelser och samordnade förfaranden på luftfartens område' i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 2344/90, särskilt artikel 2 i denna,

efter att ha offentliggjort ett förslag till denna förordning,

efter samråd med den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrå­gor på luftfartens område,

och med beaktande av följande:

1.

Förordning (EEG) nr 3976/87 bemyndigar kommissionen att genom en förordning tillämpa artikel 85.3 i fördraget pä vissa kategorier av överens­kommelser, beslut och samordnade förfaranden, som direkt eller indirekt angår lufttransporttjänster.

2.

Överenskommelser, beslut eller samordnade förfaranden som avser mark­tjänster som ombesörjs antingen av lufttrafikföretag eller företag specialise­rade på dessa tjänster, till exempel teknisk och driftsmässig marktjänst, be­tjäning av passagerare, post, frakt- och bagagehantering samt tjänster i sam­band med tillhandahällande av in-flight catering kan under vissa omständig­heter begränsa konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstater. Av hänsyn till de berörda företagens rättssäkerhet bör en kategori av över­enskommelser anges, som även om de i allmänhet inte är konkurrensbegrän­sande, kan undantas såvida de pä grund av särskilda ekonomiska eller rätts­liga förhållanden skulle kunna omfattas av artikel 85.1.

3.

Sådana överenskommelser, beslut eller samordnade förfaranden kan leda till ekonomiska fördelar i den mån de bidrar till att säkerställa kontinuerlig tillgång till tjänster av hög standard till skälig kostnad, något som såväl luft­trafikföretagen som deras kunder är betjänta av.

4.

Undantag för sädana överenskommelser, beslut och samordnade förfaran­den bör dock förenas med villkor för att undvika att de medför begräns­ningar som inte är nödvändiga för att åstadkomma tjänster av bästa möjliga

' EGT nrL 374, 31.12.1987, s. 9.

2 EGT NrL 217, 11.8.1990, s. 15.

EGTnrC211,24.8.1990, s. 12.

136

kvalitet och för att de inte skall leda till att konkurrensen när det gäller så-     Prop. 1991/92:29

dana tjänster sätts ur spel.

Bilaga 1

5.

Villkoren för att undantag skall medges enligt denna förordning måste därför vara att överenskommelserna inte förpliktar lufttrafikföretagen att utnyttja tjänster från endast en viss leverantör, att tillhandahållandet av tjänsterna inte görs beroende av att avtal skall ingås om andra varor eller tjänster, att det står varje lufttrafikföretag fritt att välja de tjänster som bäst svarar mot dess behov från det urval av tjänster som en bestämd leverantör erbjuder, att begärda priser är skäliga för de tjänster som faktiskt tillhanda­hålls och att det står lufttrafikföretagen fritt att utan påföljd fränträda över­enskommelserna efter uppsägning tre månader i förväg.

6.

I överensstämmelse med artikel 4 i förordning (EEG) nr 3976/87 skall förevarande förordning tillämpas med retroaktiv verkan på överenskommel­ser, beslut och samordnade förfaranden som föreligger vid dess ikraftträ­dande, förutsatt att de uppfyller de villkor för undantag som uppställs i denna förordning.

7.

Enligt artikel 7 i förordning (EEG) nr 3976/87 skall förevarande förord­ning också ange de omständigheter under vilka kommissionen i enskilda fall kan återkalla förmånen av gruppundantaget.

8.

Överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden som automatiskt undantas genom denna föiordning behöver inte anmälas enligt rådets för­ordning nr 17". 1 verkligt tveksamma fall kan företag emellertid begära att kommissionen förklarar huruvida deras överenskommelser står i överens­stämmelse med denna förordning eller inte.

9.

Denna förordning inskränker inte tillämpningen av artiklarna 86 och 90, särskilt då det på en flygplats inte förekommer någon konkurrens beträf­fande vissa marktjänster.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE:

Artikel 1

Med stöd av artikel 85.3 i fördraget och under förutsättning att de villkor som anges i artikel 3 i denna förordning är uppfyllda, förklaras härmed att artikel 85.1 i fördraget inte skall gälla för överenskommelser, beslut eller samordnade förfaranden i vilka endast två företag är parter, och vilka gäller endast den ena partens tillhandahällande av de i artikel 2 nämnda tjänsterna till ett lufttrafikföretag vid en flygplats inom gemenskapen som är öppen för internationell lufttrafik.

Artikel 2

Det undantag som medges enligt artikel 1 är tillämpligt pä följande tjänster:

1. alla tekniska och driftsmässiga markljänster som vanligtvis tillhandahälls

'EGTnrO, 21.2.1962, s.204/62.

137

vid flygplatser, såsom utlämning av alla för en flygning nödvändiga doku-     Prop. 1991/92:29 ment och upplysningar till besättningen, service på plattan inklusive lastning     Bilaga 1 och lossning, säkerhetsåtgärder, service pä flygplanet och bränslepäfyllning samt förberedelser för start,

2.

alla tjänster i samband med betjäning av passagerare samt post-, frakt-och bagagehantering, till exempel information till passagerare och allmän­het, betjäning av passagerare och hantering av deras bagage före avgång och efter ankomst samt hantering och förvaring av frakt och post i samband med postbefordran,

3.

alla tjänster i samband med irn-flight catering såsom tillagning, förvaring och leverans av målfider och förråd till flygplan och skötsel av cateringutrust­ning.

Artikel 3

Undantaget är endast tillämpligt om

1.

överenskommelserna, besluten eller de samordnade förfarandena inte tvingar ett lufttrafikföretag att genom endast en viss leverantör utnyttja alla eller några av de marktjänster som nämns i artikel 2,

2.

tillhandahållandet av de i artikel 2 nämnda tjänsterna inte förenas med krav på avtal om eller köp av andia varor eller tjänster som genom sin karak­tär eller enligt affärssed inte har samband med de i artikel 2 nämnda tjäns­terna, och inte heller med krav på liknande avtal om tillhandahållande av tjänster på en annan flygplats,

3.

överenskommelserna, besluten eller de samordnade förfarandena inte hindrar ett lufttrafikföretag från att bland det urval av marktjänster som er­bjuds av en viss leverantör välja de tjänster som det önskar beställa från denne leverantör och inte vägrar lufttrafikföretaget rätt att beställa liknande eller andra tjänster från en annan leverantör eller att självt anskaffa dem,

4.

leverantören av marktjänster inte direkt eller indirekt inför priser eller andra villkor som är oskäliga, särskilt när de inte står i ett rimligt förhällande till anskaffningskostnaden för de tjänster som tillhandahälls,

5.

leverantören av marktjänster inte tillämpar olika villkor för likvärdiga tjänster gentemot sina kunder,

6.

lufttrafikföretaget utan påföljd och efter uppsägning tre månader i förväg kan fränträda överenskommelsen med leverantören av marktjänster.

Artikel 4

Enligt artikel? i Rådets förordning (EEG) nr3976/87 kan kommissionen

återkalla undantaget enligt förevarande förordning då den i ett enskilt fall

finner att en överenskommelse, ett beslut eller ett samordnat förfarande, för

vilken eller vilket undantag medgetts enligt denna förordning, ändå har vissa

följder som är oförenliga med de villkor som uppställs i artikel 85.3 i fördra­

get eller är förbjudna i artikel 86.

138

Artikel 5

Prop. 1991/92:29

Denna förordning träder i kraft den 1 februari 1991 och upphör att gälla den     tillaga 1 31 december 1992.

Den gäller med retroaktiv verkan på överenskommelser, beslut och sam­ordnade förfaranden som föreligger vid dess ikraftträdande från den tid­punkt då förutsättningarna för tillämpning av denna förordning har upp­fyllts.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 5 december 1990

På kommissionens vägnar

Leon Brittan Vice ordförande

139

Kommissionens förordning (EEG) Nr83/91

Prop 1991/9229

av den 5 december 1990

''8 

om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på vissa

kategorier av överenskommelser mellan företag

med avseende på datoriserade bokningssystcm för

lufttransporttjänster

140

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EEG)

nr 83/91

av den 5 december 1990

om tillämpning av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av överenskommelser mellan företag med avseende på datoriserade bokningssystcm för lufttransporttjänster

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 3976/87 av den 14 december 1987 om tillämpning av artikel 85.3 i fördraget pä vissa katego­rier av överenskommelser och samordnade förfaranden' inom luftfartssek­torn i dess lydelse enligt förordning 2344/90 särskilt artikel 2 i denna,

efter att ha offentliggjort ett förslag till denna förordning,

efter samråd med den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrä-gor pä luftfartens område,

och med beaktande av följande:

1.

Rådets förordning (EEG) nr 3976/87 bemyndigar kommissionen att ge­nom en förordning tillämpa artikel 85.3 i fördraget pä vissa kategorier av överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden som direkt eller in­direkt rör tillhandahållandet av lufttransporttjänster.

2.

Överenskommelser om gemensamma inköp, gemensam utveckling och gemensam drift av datoriserade bokningssystcm när det gäller att lägga upp tidtabeller, göra reservationer och ställa ut biljetter kan begränsa konkur­rensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna.

3.

Datoriserade bokningssystem kan lämna lufttrafikförelag, resebyråer och flygresenärer värdefull service genom att erbjuda lättillgänglig, aktuell och detaljerad information, särskilt om flyglägenheter, prisalternativ och plats­tillgång. De kan också användas för bokningar och i vissa fall för att ställa ut biljetter och embarkeringskort. Härigenom ges flygresenären möjlighet att träffa ett val grundat pä utförligare information och tillgodoser därigenom hans resebehov på bästa möjliga sätt. För att dessa fördelar skall kunna upp­nås mäste emellertid presentationen av tidtabeller och biljettpriser vara sä komplett och opartisk som möjligt.

4.

Marknaden för datoriserade bokningssystem är sädan att fä enskilda euro­peiska företag på egen hand kan göra de investeringar och uppnä de stor­driftsfördelar som krävs för att konkurrera med de mer avancerade existe­rande systemen. Samarbete bör därför tillåtas pä detta område. Ett grupp­undantag bör därför medges för sådant samarbete.

' EGT nrL374, 31.12.1987, s. 9. 'EGTnrL217, 11.8.1990, s. 15. 'EGT nrC211, 24.8.1990, s.7.

141

5.         Enligt rådets förordning (EEG) nr 2299/89" om en uppförandekod för da-     Prop. 1991/92:29

toriserade bokningssystem bör samarbetet inte tillåta moderföretagen att     Bilaga 1

skapa otillbörliga fördelar för sig själva och därigenom snedvrida konkurren­sen. Det är därför nödvändigt atl säkerställa att ingen diskriminering före­kommer mellan moderföretag och deltagande lufttrafikföretag, i synnerhet vad gäller tillträde till och opartiskhet vid presentationen. Gruppundantaget bör vara förbundet med villkor som säkerställer att alla lufttrafikföretag kan delta i systemen utan att diskrimineras med avseende på tillträde, presenta­tion, inmatning av information och avgifter. Vidare mäste abonnenterna, för att konkurrensen skall upprätthållas på en oligopolistisk marknad, kunna byta från ett system till ett annat med kort varsel och utan påföljd. Systemle­verantörer och lufttrafikföretag bör inte tillåtas agera pä ett sätt som begrän­sar konkurrensen mellan systemen.

6.

Enligt artikel 4 i förordning (EE!G) nr 3976/87 bör förevarande förordning tillämpas med retroaktiv verkan pä överenskommelser som gäller vid denna förordnings ikraftträdande, förutsatt att de uppfyller de villkor för undantag som uppställs i denna förordning.

7.

Enligt artikel 7 i förordning (EEG) nr 3976/87 bör förevarande förordning också ange de omständigheter under vilka kommissionen i enskilda fall kan återkalla gruppundantaget.

8.

De överenskommelser som automatiskt undantas genom denna förord­ning behöver inte anmälas enligt rådets förordning nr 17'. 1 verkligt tvek­samma fall kan företag emellertid begära att kommissionen förklarar huru­vida deras överenskommelser överensstämmer med denna förordning eller inte.

9.

Denna förordning inskränker irite tillämpningen av fördragets artikel 86.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE:

Artikel 1

Undantag

Med stöd av artikel 85.3 i fördraget och under förutsättning att villkoren i artikel3-ll i denna förordning är uppfyllda, förklaras härmed att artikel85.1 i fördraget inte skall gälla för överenskommelser mellan företag då överenskommelserna har till syfte

a)

att gemensamt köpa eller utveckla ett datoriserat bokningssystem, eller

b)

att etablera en systemleverantör för marknadsföring och drift av det dato­riserade bokningssystemet, eller

c)

att reglera hur dislributionstjänster skall tillhandahållas av systemleve­rantören eller av återförsäljare.

Undantaget skall endast vara tillämpligt på följande förpliktelser:

'EGTnrL220, 29.7.1989, s. 1.

'EGTnrlS, 21.2.1962, s.204/62.

142

i)   en förpliktelse att inte engagera sig direkt eller indirekt i utvecklingen,     Prop. 1991/92:29 marknadsföringen eller driften av ett annat datoriserat bokningssystem.     Bilaga 1

ii) en förpliktelse för systemleverantören att utse moderföretag eller delta-    ' gande lufttrafikföretag till återförsäljare med avseende på alla eller vissa abonnenter inom ett angivet område inom den gemensamma markna­den,

iii) en förpliktelse för systemleverantören att bevilja en återförsäljare en­samrätt att värva alla eller vissa abonnenter inom ett angivet område inom den gemensamma marknaden, eller

iv) en förpliktelse för systemleverantören att inte tillåta återförsäljare att sälja distributionstjänster som tillhandahålls av andra systemleverantö­rer.

Artikel 2 Definitioner

1 denna förordning avses med

datoriserat bokningssystem: ett datoriserat system som innehåller informa­tion om bl.a. lufttrafikföretags tidtabeller, biljettpriser, platstillgång och tjänster i samband med flygbefordran, och med vars hjälp bokningar kan göras eller biljetter ställas ut eller bådadera, och som är av sådan omfattning att samtliga eller några av dessa tjänster ställs till abonnenternas förfogande,

distributionstjänster: tjänster som en systemleverantör ställer till förfo­gande för att presentera information till abonnenter om lufttrafikföretags tidtabeller, biljettpriser och platstillgång samt för att reservera platser eller ställa ut biljetter eller bådadera och för att tillhandahålla varje annan tjänst i samband med flygbefordran,

återförsäljare: ett företag som systemleverantören godkänt för försäljning av distributionstjänster till abonnenter,

moderföretag: ett lufttrafikföretag som är systemleverantör eller som di­rekt eller indirekt, ensamt eller tillsammans med andra, äger eller kontrolle­rar en systemleverantör,

deltagande lufttrafikföretag: ett lufttrafikföretag som har en överenskom­melse med en systemleverantör om försäljning av sina tjänster genom ett da­toriserat bokningssystem. I den utsträckning som ett moderföretag använder distributionstjänsterna i sitt eget bokningssystem betraktas det som ett delta­gande lufttrafikföretag,

abonneru: ett annat företag än ett deltagande lufttrafikföretag som enligt avtal eller annan uppgörelse med en systemleverantör eller återförsäljare an­vänder elt datoriserat bokningssystem inom gemenskapen för försäljning av lufitransporlljänster till enskilda personer,

systeinlever-antör: varje företag som ansvarar för driften av ett datoriserat bokningssystem.

143

Artikels

Prop. 1991/92:29

Tillträde

Bilaga 1

1.

En systemleverantör som erbjuder distributionstjänster skall ge varje lufttrafikföretag möjlighet att få del av dessa tjänster pä lika och icke-diskri­minerande villkor inom ramen för varje systems tillgängliga kapacitet om inte annat följer av tekniska begränsningar som ligger utanför systemleve­rantörens kontroll.

2.

a) En systemleverantör fär inte

-knyta oskäliga villkor till ett avtal med ett deltagande lufttrafikföre­tag,

- kräva att tilläggsvillkor godtas som genom sin karaktär eller enligt affärssed inte har något samband med deltagandet i dess datoriserade bokningssystem och skall i övrigt tillämpa samma villkor för samma servicenivå.

b)

En systemleverantör får inte ställa som villkor för att fä delta i dess da­toriserade bokningssystem att ett deltagande lufttrafikföretag inte sam­tidigt deltar i ett annat .system.

c)

Ett deltagande lufttrafikföretag skall ha rätt att säga upp sitt avtal med en systemleverantör utan påföljd med en uppsägningstid som inte behö­ver överstiga sex månader.

Uppsägningstiden får dock tidigast löpa ut vid utgången av det första avtals­året.

3.

Systemleverantören skall utan diskriminering erbjuda alla deltagande lufttrafikföretag de inmatnings- och databehandlingstjänster som han till­handahåller.

4.

Om systemleverantören förbättrar de distributionstjänster han erbjuder eller den utrustning som används i samband med att dessa tjänster erbjuds, skall han erbjuda samtliga deltagande lufttrafikföretag dessa förbättringar pä samma villkor och under samma förutsättningar med undantag för all­mänt vedertagna tekniska begränsningar.

Artikel 4 Presentation

1.

En systemleverantör skall tillhandhålla en primär textbild som visar data som inlevererats av deltagande lufttrafikföretag om tidtabeller, biljettpriser och tillgången på platser till salu för enskilda köpare pä ett klart och uttöm­mande sätt som inte är diskriminerande eller partiskt, särskilt vad gäller den ordning i vilken informationen presenteras.

2.

En systemleverantör fär inte avsiktligt eller av försumlighet visa oriklig eller vilseledande information, och särskilt om inte annat följer av ariikel 9.5, fär

-   de normer som används för at:: rangordna informationen inte baseras pä

näson faktor som direkt eller indirekt har samband med lufltrafikföreta-

144

gets identitet, och de skall tillämpas på ett för alla deltagande lufttrafik-     Prop. 1991/92:29

företag icke-diskriminerande sätt.

Bilaga 1

- ingen diskriminering utövas vid sammanställning och val av tvä orter (ci­ty-pairs) för en flygning pä grund av att olika flygplatser betjänar samma ort.

Artikel 5

Inmatning av information

1.

Deltagande lufttrafikföretag och andra som lämnar material till ett datori­serat bokningssystem skall tillse att den information som lämnas är uttöm­mande, riktig och inte vilseledande samt att den ger möjlighet till full insyn.

2.

En systemleverantör skall inte behandla det material som nämns i punkt 1 på ett sätt som kan leda till att felaktig, vilseledande eller diskriminerande information lämnas.

3.

En systemleverantör skall mata in och behandla data som lämnats av del­tagande lufttrafikföretag med samma omsorg och skyndsamhet om inte an­nat följer av begränsningar i den inmatningsmetod som valts av de enskilda deltagande lufttrafikföretagen och de standardformat som används av varje leverantör.

Artikel 6 Avgifter

1.

De avgifter som begärs av en systemleverantör får inte vara diskrimine­rande och skall stå i ett rimligt förhällande till anskaffningskostnaden för den tjänst som tillhandahälls och utnyttjas och särskilt skall avgifterna vara de­samma för samma servicenivå.

2.

En systemleverantör skall pä begäran lämna intresserade parter uppgifter om tillämpade metoder, avgifter och systemtjänster samt om de kriterier för redigering och textbildspresentalion som används. Denna bestämmelse för­pliktar emellertid inte en systemleverantör att lämna information som är rättsligt skyddad, till exempel programvara.

3.

Alla deltagande lufttrafikföretag och abonnenter skall utan diskrimine­ring underrättas om alla ändringar avseende avgiftsnivåer, villkor eller tjäns­ter som erbjuds och grunden för dessa ändringar.

Artikel 7

Tillhandahållande av information

En systemleverantör får tillhandahälla statistik eller annan information frän sitt datoriserade bokningssystem utöver den som erbjuds som en integrerad del av distributionstjänsterna endast enligt följande:

a) information om enskilda bokningar skall ställas till förfogande under

samma förutsättningar för det eller de lufttrafikföretag som deltar i utför-

145

10 Riksdagen 1991/92. 1 saml Nr 29

andet av den tjänst som bokningen avser,

Prop. 1991/92:29

b)

information i samlad eller anonym form skall, när den pä begäran ställs     Bilaga 1 till ett lufttrafikföretags förfogande, erbjudas alla deltagande lufttrafik­företag utan diskriminering,

c)

annan information från det datoriserade bokningssystemet skall ställas till förfogande efter samtycke frän det berörda lufttrafikföretaget såvida inte annat följer av en överenskommelse mellan en systemleverantör och deltagande lufttrafikföretag,

d)    personlig information om en konsument härrörande frän en resebyrå fär

bara med konsumentens medgivande göras tillgänglig för andra som inte

är berörda av transaktionen.

Artikel 8 Reciprocitet

1.

Förpliktelserna för en systemleverantör enligt artikel 3-7 gäller inte mot ett moderföretag i ett tredje land i den män dess datoriserade bokningssys­tem inte står i överensstämmelse med denna förordning eller inte erbjuder gemenskapens lufttrafikföretag en behandling som är likvärdig med den som tillämpas enligt denna förordning.

2.

Förpliktelserna enligt artikel 10 för moderföretag och deltagande lufttra­fikföretag gäller inte för ett datoriserat bokningssystem som kontrolleras av lufttrafikföretag i ett tredje land i den mån detta moderföretag eller delta­gande lufttrafikförelag inte beviljas en behandling i landet i fräga som är lik­värdig med den som tillämpas enligt denna förordning.

3.

En systemleverantör eller ett lufttrafikföretag som ämnar åberopa be­stämmelserna i punkt 1 eller 2 mäste underrätta kommissionen om sina av­sikter och skälen för dessa senast 14 dagar före en sädan åtgärd. I undantags­fall kan kommissionen pä begäran av den berörda leverantören eller det be­rörda lufttrafikföretaget ge dispens frän 14-dagarsregeln.

4.

När kommissionen mottar en underrättelse, skall den utan dröjsmål fast­ställa huruvida diskriminering i den mening som avses i punkt 1 eller 2 före­ligger. I sådana fall skall kommissionen informera alla systemleverantörer eller berörda lufttrafikföretag i gemenskapen samt medlemsstaterna om detta. Om diskriminering i den mening som avses i punkt 1 eller 2 inte före­ligger, skall kommissionen informera systemleverantören eller de berörda lufttrafikföretagen om det.

Artikel 9

Avtal med abonnenter

1. En systemleverantör skall utan diskriminering ställa samtliga distribu­tionstjänster i ett datoriserat bokningssystem till förfogande för alla abon­nenter.

2. En systemleverantör fär inle kräva att en abonnent ingår ett exklusivavtal

146

och får heller inte, varken direkt eller indirekt, hindra en abonnent från att     Prop. 1991/92:29

abonnera på eller använda något annat eller några andra system.

Bilaga 1

3.

En systemleverantör som erbjuder nägon abonnent en serviceförbättring skall erbjuda alla abonnenter denna förbättring utan diskriminering.

4.

En systemleverantör får inte uppställa oskäliga villkor i ett avtal med en abonnent, och en abonnent får alltid säga upp sitt avtal med en systemleve­rantör utan påföljd med en uppsägningstid som inte behöver överstiga tre månader. Uppsägningstiden får dock tidigast löpa ut vid utgången av det första avtalsåret.

5.

En systemleverantör skall säkerställa, antingen på teknisk väg eller genom avtalet med abonnenten, att den primära textbilden tillhandahålls för varje enskild transaktion och att abonnenten inte behandlar det material som leve­reras av de datoriserade bokningssystemen på ett sätt som skulle leda till att konsumenterna får oriktig, vilseledande eller diskriminerande information. Abonnenten fär emellertid för en enskild transaktion omgruppera data eller använda alternativa textbilder för att tillmötesgå en kunds önskan.

6.

En systemleverantör får inte ålägga en abonnent skyldighet att acceptera ett erbjudande om teknisk utrustning, men kan kräva att en utrustning som är kompatibel med hans eget system används.

Artikel 10

Förhållande till abonnenter

1.         Ett moderföretag eller ett deltagande lufttrafikföretag fär inte till en abon­

nents användning av deras datoriserade bokningssystem knyta provision el­

ler annan förmån för att sälja eller utställa biljetter för deras lufttransport­

produkter.

2.

Ett moderföretag eller ett deltagande lufttrafikföretag får inte kräva att en abonnent använder dess datoriserade bokningssystem för att sälja eller utställa biljetter för lufttransportprodukter som företaget självt direkt eller indirekt levererar.

3.

Punkterna 1 och 2 hindrar inte att ett lufttrafikföretag uppställer särskilda villkor för att godkänna en resebyrå som sin agent med rätt att sälja och ut­ställa biljetter för företagets lufttransportprodukter.

Artikel 11

Konkurrens mellan systemleverantörer

En systemleverantör får inte med andra systemleverantörer ingå överens­kommelser eller delta i samordnade förfaranden vars syfte eller följd är en uppdelning av marknaden.

Artikel 12

Enligt artikel 7 i förordning (EEG) nr 3976/87 kan kommissionen återkalla

147

undantaget enligt förevarande förordning då den i ett enskilt fall finner alt

en överenskommelse som är undantagen ändå har vissa följder som är oför-     Prop. 1991/92:29 enliga med de villkor som uppställs i artikel 85.3 i fördraget eller som är för-     Bilaga 1 bjudna i artikel 86, särskilt då

i) överenskommelsen hindrar att en effektiv konkurrens upprätthålls på marknaden för datoriserade bokningssystem,

ii) överenskommelsen har konkurrensbegränsande effekter pä lufttrans­portmarknaden eller pä andra marknader med anknytning till resebran­schen,

iii) en systemleverantör direkt eller indirekt inför oskäliga priser, avgifter el­ler taxor för abonnenter eller deltagande lufttrafikföretag,

iv) en systemleverantör eller en återförsäljare utan sakliga och objektiva skäl av teknisk eller kommersiell art vägrar ingå avtal med en abonnent om användning av ett datoriserat bokningssystem,

v) ett moderföretag som har en dominerande ställning inom den gemen­samma marknaden, eller inom en väsentlig del av denna, vägrar att an­sluta sig till de distributionstjänster som erbjuds av ett konkurrerande da­toriserat bokningssystem utan sakliga och objektiva skäl av teknisk eller kommersiell art,

vi) en systemleverantör vägrar att låta deltagande lufttrafikföretag fä tillgång till andra tjänster än distributionstjänster utan sakliga och objektiva skäl av teknisk eller kommersiell art.

Artikel 13

Denna förordning träder i kraft den 1 februari 1991 och upphör att gälla den 31 december 1992.

Den gäller med retroaktiv verkan på överenskommelser som föreligger vid dess ikraftträdande, frän den tidpunkt då förutsättningarna för tillämp­ning av denna förordning har uppfyllts.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 5 december 1990

Pä kommissionens vägnar

Leon Brittan Vice ordförande

148

Kommissionens förordning (EEG) Nr84/91

Prop. 1991/9229

av den 5 december 1990

''g i

om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av överenskommelser, beslut och

samordnade förfaranden med avseende på gemensam planering och samordning av kapacitet,

samråd om passagerar- och frakttaxor i

regelbunden luftfart samt fördelningav avgångs- och

ankomsttider på flygplatser

149

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EEG)

Prop 1991/92:29

nr 84/91

''g 

av den 5 december 1990

om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden med avseende på gemensam planering och samordning av kapacitet, samråd om passagerar- och frakttaxor i regelbunden luftfart samt fördelning av avgångs-och ankomsttider på flygplatser

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 3976/87 av den 14december 1987 om tillämpningen av artikel85.3 på vissa kategorier av överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden pä luftfartens område' i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr2344/90, särskilt artikel 2 i denna,

efter att ha offentliggjort ett förslag till denna förordning,

efter samråd med den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrä-gor på luftfartens område, och

med beaktande av följande:

1.

Förordning (EEG) nr 3976/87 bemyndigar kommissionen att genom en förordning tillämpa artikel 85.3 i fördraget pä vissa kategorier av överens­kommelser, beslut eller samordnade förfaranden som direkt eller indirekt har avseende pä tillhandahållandet av lufttransporttjänster.

2.

Överenskommelser, beslut eller samordnade förfaranden som avser ge­mensam planering och samordning av kapaciteten, samråd om taxor samt fördelning av avgångs- och ankomsttider på flygplatser kan begränsa kon­kurrensen och påverka handeln mellan medlemsstater.

3.

Gemensam planering och samordning av kapaciteten kan bidra till att för­dela lufttransporter till tider på dygnet och tidsperioder dä trafikintensiteten är lägre eller till flyglinjer med lägre beläggning samt till utvecklingen av an­slutande flygförbindelser och därigenom vara till nytta för avnämare av luft­transporttjänster. En sädan planering och samordning får emellertid inte vara bindande för lufttrafikföretagen utan måste de ha frihet att ensidigt ändra sina planerade flygningar. Inte heller får planeringen och samord­ningen hindra lufttrafikföretagen från att sätta in extr kapacitet. Bestäm­melserna om extra flygningar får inte innehålla krav pä godkännande av öv­riga parter eller medföra ekonomiska påföljder. Parterna måste också tillåtas fränträda dessa överenskommelser med en skälig uppsägningstid.

'EGT nrL 374, 31.12.1987,5.9.

2EGTnrL217, 11.8.1990,8.15.

EGTnrC 211,24.8.1990,5.2.

150

4. Samråd om passagerar- och frakttaxor kan bidra till ett allmänt godta-     Prop. 1991/92:29

gande av interlinetaxor till nytta för både lufttrafikföretag och avnämare av     Bilaga 1

lufttransporltjänster. Samråden får emellertid inte gå utöver det tillåtna syf­

tet att främja interlining. Rådets förordning (EEG) nr 2342/90 av den 24juli

1990 om biljettpriser för regelbunden luftfart mellan medlemsstater'* och den föreslagna rädsförordningen om regelbunden luftfart för befordran av gods mellan medlemsstater är steg i riktning mot en ökad priskonkurrens pä luft­fartens område och begränsar möjligheterna att förhindra nya och konkur­renskraftiga passagerar- och frakttaxor. Dessa överenskommelser behöver alltså inte utesluta konkurrens. Samråd om passagerar- och frakttaxor mel­lan lufttrafikföretag kan därför för närvarande tillåtas, under förutsättning att sädana samråd sker frivilligt, att de inte leder till en överenskommelse med avseende på passagerar- och frakttaxor eller dithörande villkor, att kommissionen och de berörda medlemsstaterna med hänsyn till behovet av insyn kan sända observatörer till samråden, och att de lufttrafikföretag som deltar i samrådsförfarandet är förpliktade att delta i interlining med övriga berörda lufttrafikföretag enligt deras egna taxor inom den kategori av taxa som diskuteras.

När det lufttrafikföretag som önskar utnyttja interlineförpliktelsen tilläm­par andra taxor än det lufttrafikföretag som utför transporten, kan det an­söka om tillstånd att anpassa sina priser i enlighet med artikel 3.5 i förord­ning (EEG) nr 2342/90.

5.

Överenskommelser om fördelning av avgångs- och ankomsttider på flyg­platser och planering av trafiken på flygplatser kan leda till att dessas kapaci­tet och luftrummet utnyttjas bättre, att trafikövervakningen underlättas och att behovet av en spridning av lufttransporttjänsterna tillgodoses. För att konkurrens inte skall förhindras måste emellertid möjligheten till tillträde till hårt belastade flygplatser säkerställas. För att tillgodose en tillfredsstäl­lande grad av säkerhet och insyn i systemet kan sådana överenskommelser endast godtas om alla berörda lufttrafikföretag kan delta i förhandlingarna och om tilldelningen sker pä ett icke-diskriminerande sätt som medger full insyn.

6.

Enligt artikel 4 i förordning (EEG) nr 3976/87 bör denna förordning till-lämpas med retroaktiv verkan på överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden som föreligger vid denna förordnings ikraftträdande, förutsatt att de uppfyller de villkor för undantag som uppställs i denna förordning.

7.1 enlighet med artikel 7 i förordning (EEG) nr 3976/87 bör denna förord­ning också ange de omständigheter under vilka kommissionen i enskilda fall kan återkalla gruppundantaget.

8. De överenskommelser som automatiskt undantas genom denna förord­ning behöver inte anmälas enligt artikel 3 eller 5 i rådets förordning (EEG) nr 3975/87'. I verkligt tveksamma fall kan företag emellertid begära att kom-

''EGTnrL217, 11.8.1990,5.1.

5EGTnrC88, 6.4.1990, 5.7.

' EGT nrL 374, 31.12.1987, s.l.

151

missionen förklarar huruvida deras överenskommelser överensstämmer     Prop. 1991/92:29

med denna förordning eller inte.

Bilaga 1

9. Denna förordning inskränker inte tillämpningen av fördragets artikel 86.

HÄRIGENOM FORESKRIVS FOUANDE:

AVDELNING I

UNDANTAG

Artikel 1

Med stöd av artikel 85.3 i fördraget och under förutsättning att villkoren i denna förordning är uppfyllda, förklaras härmed att artikel 85.1 i fördraget inte skall gälla för överenskommelser mellan företag inom lufttransportsek­torn, beslut av sammanslutningar av sådana företag och samordnade förfa­randen mellan sådana företag då dessa överenskommelser, beslut och sam­ordnade förfaranden syftar till

-

gemensam planering och samordning av den kapacitet som skall sättas in i regelbunden internationell luftfart mellan flygplatser inom gemenska­pen,

-

samråd om taxor för befordriin av passagerare med bagage och av frakt i regelbunden internationell luftfart mellan flygplatser inom gemenska­pen, eller

-

fördelning av avgångs- och ankomsttider och planering av trafiken på flygplatser i den mån de berör internationell luftfart mellan flygplatser inom gemenskapen.

AVDELNING 

II

SÄRSKILDA BESTÄMMELSER

Artikel 2

Särskilda bestämmelser för gemensam planering och samordning av kapacitet

Undantaget för gemensam planering och samordning av den kapacitet som skall sättas in i regelbunden luftfart gäller endast om

a)

överenskommelserna, besluten och de samordnade förfarandena inte binder lufttrafikföretagen såvitt avser resultaten av planeringen och sam­ordningen,

b)

planeringen och samordningen syftar till att säkerställa ett tillfredsstäl­lande utbud av tjänster vid tider pä dygnet och under tidsperioder då tra­fikintensiteten är lägre och på flyglinjer med lägre beläggning eller till att upprätta tidtabeller som underlättar anslutningarna för passagerare eller frakt pä de flygförbindelser som upprätthälls av deltagarna,

c)

överenskommelserna, besluten och de samordnade förfarandena inte in­nefattar nägon uppgörelse ägnad att direkt eller indirekt begränsa den

152

kapacitet som skall sällas in av deltagarna eller fördelningen av kapacite-     Prop. 1991/92:29

ten.

Bilaga 1

d)    överenskommelserna, besluten och de samordnade förfarandena inte

hindrar de lufttrafikföretag som deltar i planeringen och samordningen

frän att ändra sina planerade flygningar såväl i fråga om kapacitet som

tidtabeller utan påföljd och utan atl behöva inhämta övriga deltagares

godkännande,

e)    överenskommelserna, besluten och de samordnade förfarandena inte

hindrar lufltrafikföretagcn från att ulan påföljd fränträda planeringen

och samordningen för kommande säsonger efter uppsägning tre månader

i förväg,

f)     överenskommelserna, besluten och de samordnade förfarandena inte

syftar till att påverka utomstående lufttrafikföretags kapacitet eller tidta­

beller.

Artikel 3

Särskilda bestämmelser för samråd om passagerar- och frakttaxor

1. Undantaget för samråd om passagerar- och frakttaxor gäller endast om

a)

deltagarna avhandlar endast passagerar- eller frakttaxor vilka avnämare av lufllransporttjänster skall betala direkt fill ett dellagande lufllrafik­företag eller dess godkända agenter för befordran som passagerare eller för befordran av gods frän flygplats till flygplats i regelbunden lufttrafik. Samråden får inte utsträckas till att omfatta den kapacitet för vilken sä­dana taxor skall tillämpas,

b)

avsikten med samråden är alt åstadkomma interlining, del vill säga att varje lufttrafikföretag som deltar i samråden - med hänsyn till typ av taxa och till de säsonger som omfattas av samråden - ger andra lufttrafik­företag, vilka enligl punkt d är berättigade alt delta i samråden, befogen­het

i) att utfärda eller komplettera transportdokument för befordran pä sina linjer inom gemenskapen enligt sina egna taxor och enligt andra till­lämpliga bestämmelser, samt

ii) att ändra sina transportdokument för befordran pä sina linjer inom ge­menskapen enligt allmänt tillämpliga procedurer, förutsatt att ett luft­trafikförelag kan vägra att ge angiven befogenhet till ett annat lufttra­fikföretag pä sakliga och objektiva grunder av teknisk eller ekonomisk art, särskilt när det gäller det förvägrade lufttrafikföretagets kreditvär­dighet, vilket företag i sådant fall skall meddelas om detta skriftligt.

c)     de passagerar- eller frakttaxor som samråden avser tillämpas av de delta­

gande lufltrafikföretagcn utan diskriminering med hänsyn till passagerar­

nas nationalitet och hemvist eller med hänsyn till godsets ursprung inom

gemenskapen,

d)                                                                                                                    deltagande i samråden är frivilligt och tillgängligt för alla lufttrafikförelag

som upprätthåller eller har ansökt om att få upprätthålla direkta eller in­

direkta flygförbindelser pä den aktuella linjen, inklusive för lufllrafik­

företag med tillåtelse att utnyttja trafikrättigheter pä grundval av femte

,;-,

friheten enligt artikel 8 i rådets förordning (EEG) nr2343/90',

Prop. 1991/92:29

e)   samråden inte är bindande föF deltagare, det vill säga att deltagarna efter     Bilaga 1

samråden behåller sin rätt att handla självständigt med avseende på pas­

sagerar- och frakttaxor,

f)    samråden inte leder till överenskommelser om ersättning till agenter eller

om andra delar av aktuella taxor,

g)   varje deltagare utan dröjsmål underrättar kommissionen då varje sär­

skild passagerartaxa som varit föremål för samråd har överlämnats till de

berörda medlemsstaternas luftfartsmyndigheter.

2. a) Kommissionen och berörda medlemsstater skall ha rätt att sända ob­servatörer till samråden orn taxor, vare sig de är bilaterala eller multi­laterala. Lufttrafikföretagen skall därför meddela berörda medlems­stater och kommissionen samtidigt som deltagarna, dock med minst 10 dagars varsel, om dag, plats och ämne för samråden.

b)  Sådana meddelanden skall lämnas till:

i) berörda medlemsstater enligt procedurer som fastställs av behöriga

myndigheter i varje medlemsstat, ii) kommissionen enligt procedurer som periodiskt offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

c)         En fullständig redogörelse för dessa samråd skall överlämnas till kom­

missionen av lufttrafikförecagen, eller på dessas vägnar, samtidigt som

den överlämnas till deltagarna, dock senast sex veckor från det att

samråden avslutats.

Artikel 4

Särskilda bestämmmelser för fördelning av avgångs- och ankomsttider och planering av trafiken på flygplatser'

1. Undantaget för fördelning av avgångs- och ankomsttider och planering av trafiken på flygplatser gäller endast om

a)

samråden om fördelning av avgångs- och ankomsttider och planering av trafiken pä flygplatser är tillgängliga för alla lufttrafikföretag som har ut­tryckt intresse för de avgångs- och ankomsttider som samråden avser,

b)

företrädesregler fastställs som varken direkt eller indirekt hänför sig till lufttrafikföretagens identitet eller nationalitet eller till kategori av flyg­förbindelse, och som tar hänsyn till restriktioner och regler om fördel­ningen av lufttrafik som fastställts av behöriga nationella eller internatio­nella myndigheter och som visar skälig hänsyn till den resande allmänhe­tens och den berörda flygplatsens behov. Sådana regler fär även ta hän­syn till rättigheter som ett lufttrafikföretag har skaffat sig genom att an­vända vissa avgångs- och ankomsttider under motsvarande föregäende säsong,

c)

de fastställda företrädesreglerna på begäran tillhandahålls intresserade

'EGT nrL2l7, 11.8.1990,5.8.

 Artikel 4 kommer att omprövas av kommissionen mot bakgrund av rådets fortgående

arbete med gemensamma regler för fördelning av avgångs- och ankomsttider.

154

parter,

Prop. 1991/92:29

d)     reglerna tillämpas utan diskriminering, vilket innebär att alla lufttrafik-     Bilaga 1

företag skall ha samma rättigheter till avgångs- och ankomsttider för sina

flygförbindelser, dock med beaktande av dessa regler;

e)     Nytillkomna deltagare har företräde vid tilldelningen av minst 50 procent

av nytillkomna eller outnyttjade avgångs- och ankomsttider. Denna prio­

ritering fär begränsas till ett maximum pä minst fyra avgångs- och an­

komsttider per lufttrafikföretag och dag.

I denna punkt avses med 'nytillkommen deltagare' ett lufttrafikföretag som

i) inte har mer än tre avgångs- och ankomsttider på en flygplats en viss dag och som begär ytterligare avgångs- och ankomsttider pä denna flyg­plats för förbindelser pä flyglinjer inom gemenskapen under denna dag, eller

ii) inte har mer än 30 procent av samtliga lufttrafikföretags avgångs- och ankomsttider under en viss dag pä en flygplats eller pä andra flygplat­ser inom samma flygplatssystem, och som begär ytterligare avgängs-oeh ankomsttider på denna flygplats under denna dag för att upprätta en flygförbindelse enligt förordning (EEG) nr2343/90 på en flyglinje inom gemenskapen, där högst två andra lufttrafikföretag utnyttjar tredje eller fjärde frihetsrättigheter mellan flygplatserna under den ak­tuella dagen och som inte kan erhålla dessa avgångs- och ankomsttider inom loppet av tre timmar från den tid som begärs enligt det normala fördelningsförfarandet,

f)      lufttrafikföretag som deltar i samråden senast vid tidpunkten för dessa

får tillgång till information om

-

de avgångs- och ankomsttider som varje lufttrafikföretag tidigare tillde­lats, förtecknade i kronologisk ordning,

-

de avgångs- och ankomsttider som ursprungligen begärts av varje lufttra­fikföretag, förtecknade i kronologisk ordning för samtliga lufttrafikföre­tag,

-

de avgångs- och ankomsttider som varje lufttrafikföretag tilldelats, i före­kommande fall med uppgift om avgångs- och ankomsttider som begärts men inte erhållits, förtecknade i kronologisk ordning för samtliga lufttra­fikföretag,

-

de återstående avgångs- och ankomsttider som är tillgängliga,

-

jämförelser mellan begärda och tilldelade avgångs- och ankomsttider för varje lufttrafikföretag, förtecknade efter tidsskillnad,

-

samtliga restriktioner som tillämpats vid fördelningen.

Om en begäran om avgångs- eller ankomsttider inte godtas, har lufttrafik­företaget rätt till en redovisning av skälen för detta.

2. a) Kommissionen och berörda medlemsstater skall ha rätt att sända ob­

servatörer till samråden om fördelning av avgångs- och ankomsttider

och planering av trafiken pä flygplatser, som hålls i samband med ett

multilateralt möte före varje säsong. Lufttrafikföretagen skall därför

meddela berörda medlemsstater och kommissionen samtidigt som

]55

deltagarna, dock med minst 10 dagars varsel om dag, plats och ämne     Prop. 1991/92:29

för samråden.

Bilaga 1

b)    Sådana meddelanden skall lämnas till

i) berörda medlemsstater enligt procedurer som fastställs av behöriga

myndigheter 1 varje medlemsstat, ii) kommissionen enligt procedurer som periodiskt offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

AVDELNING III

ÖVRIGA BESTÄMMELSER

Artikel 5

Kommissionen kan enligt artikel 7 i förordning (EEG) nr 3976/87 återkalla ett undantag som medgetts enligt förevarande förordning då den i ett enskilt fall finner att en överenskommelse, ett beslut eller ett samordnat förfarande som undantagits enligt denna förordning ändå har vissa följder som är oför­enliga med de villkor som uppställs i artikel 85.3 i fördraget eller som för­bjuds genom artikel 86, särskilt då

i) samråden om taxor leder till frånvaro av priskonkurrens på en särskild linje eller grupp av linjer,

ii) tillämpningen av artikel 4 inte har gjort det möjligt för nytillkomna delta­gare att erhålla de avgångs- och ankomsttider som kan vara nödvändiga på en hårt belastad flygplats för att upprätta tidtabeller som gör det möj­ligt för dessa lufttrafikföretag att konkurrera effektivt med de etablerade lufttrafikföretagen på varje linje till och från denna flygplats, varigenom konkurrensen på dessa linjer allvarligt försvagas. I sådana fall skall grupp­undantaget återkallas såvitt avser fördelningen av avgångs- och ankomst­tider pä flygplatsen i fräga.

Artikel 6

Denna förordning träder i kraft den 1 februari 1991 och upphör att gälla den 31 december 1992.

Den gäller med retroaktiv verkan på överenskommelser, beslut och sam­ordnade förfaranden som föreligger vid dess ikraftträdande, från den tid­punkt dä förutsättningarna för tillämpning av denna förordning har upp­fyllts.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 5 december 1990.

På kommissionens vägnar Leon Brittan Vice ordförande

156

Rådets förordning (EEG) Nr 295/91

Prop. 1991/92:29

av den 4 februari 1991

bilaga i

om införande av gemensamma regler om

kompensation till passagerare som nekas

ombordstigning på Hygplan i regelbunden

lufttrafik

157

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) NR 295/91

Prop. 1991/92:29

av den 4 februari 1991

Bilaga i

om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på flygplan i regelbunden lufttrafik

EUROPEISKA GEMENSJfCAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 84.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag',

med beaktande av Europaparlamentets yttrande-,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande', och

med beaktande av följande:

De liberaliseringsåtgärder som rådet antog i juli 1990 utgör ytterligare ett steg i riktning mot en fullt utvecklad gemensam luftfartspolitik.

För att säkerställa en harmonisk utveckling inom luftfartssektorn, som är under snabb utveckling, är det nödvändigt med gemensamma åtgärder för att skydda flygpassagerarnas intressen.

Den praxis som för närvarande lillämpas med avseende på kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på grund av överbokning varierar avsevärt mellan lufttrafikföretagen.

Införande av vissa gemensamma minimiregler för kompensation till passa­gerare som nekas ombordstigning pä grund av överbokning bör säkerställa att kvaliteten pä lufttrafikföretagens tjänster bibehålls i en omgivning där konkurrensen ökar.

Ett lufttrafikföretag bör vara förpliktat att införa regler för ombordstig­ning i händelse av överbokning.

Passagerarnas rättigheter i händelse av nekad ombordstigning bör faststäl­las.

Lufitrafikföretagen bör förpliktas att betala ersättning till de passagerare som nekas ombordstigning och att ge dem extra service.

Passagerarna bör fä fydlig information om vilka regler som gäller.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE:

Artikel 1

De i denna förordning fastställda gemensamma minimireglerna är tillämp­liga då passagerare på grund av överbokning nekas tillgäng lill en flygning i regelbunden lufttrafik, till vilken de har giltig färdbiljett och bekräftad plats­reservation, och som avgär frän en flygplats som är belägen inom en med­lemsstats territorium och pä vilken fördragets bestämmelser är tillämpliga, oberoende av i vilken stat luftlrafikföretaget har sitt säte samt oberoende av passagerarens nationalitet och bestämmelseorten.

' EGT nrC129, 24.5.1990, s. 15.

EGTnrC 19, 28.1.1991.

-''EGTnrC 31, 6.2.1991.

158

Artikel 2

Prop. 1991/92:29

I denna förordning avses med

Jaiiaga 1

a)     nekad ombordstigning: vägran att ta ombord passagerare på en flygning

trots att de har

-giltig färdbiljett,

- bekräftad platsreservation på flygningen och

-checkat in i rätt tid och pä föreskrivet sätt,

b)     bekräfiadplatsreservation: att en färdbiljett som sålts av luftlrafikföreta­

get eller dess auktoriserade resebyrå innehåller:

- uppgift om numret på flygningen samt datum och tidpunkten för denna,

-anteckningen 'OK' eller annan notering i det tillämpliga utrymmet på

biljetten som bevis pä lufttrafikföretagets registrering och uttryckliga bekräftelse av reservationen,

c)     flygning i regelbunden lufttrafik: en flygning som uppfyller samtliga föl­

jande kriterier:

-    den utförs med luftfarfyg för befordran av passagerare eller passagerare

och frakt och/eller post mot vederlag på ett sådant sätt att det på varje

flygning finns platser att köpa för enskilda personer (antingen direkt av

lufttrafikföretaget eller av dess auktoriserade agenter),

-den bedrivs sä att den betjänar trafiken mellan samma orter, två eller flera, antingen

i) enligt en utgiven tidtabell eller

ii) med flygningar som är så regelbundna eller täta att de utgör en igen­kännlig planmässig serie,

d)     överbokad flygning: en flygning där antalet passagerare med bekräftad

platsreservation som har checkat in i rätt tid och pä föreskrivet sätt över­

stiger antalet tillgängliga platser på denna flygning,

e) frivillig: en person som har

- en giltig färdbiljett,

-bekräftad platsreservation, och

-checkat in i rätt tid och på föreskrivet sätt och som pä lufttrafikföreta­gets förfrågan förklarar sig beredd att mot kompensation avstå frän sin bekräftade platsreservation,

f)      slutlig bestämmelseort: den bestämmelseort som anges pä den färdbiljett

som visas fram vid incheckningsdisken eller, i händelse av flera pä var­

andra följande flygningar, på den sista biljettkupongen. Anslutande flyg­

förbindelser som utan svårighet kan nås trots en försening pä grund av

nekad ombordstigning beaktas härvid inte.

Artikel 3

1. Lufttrafikföretaget skall fastställa regler som det skall tillämpa vid om­bordstigning när en flygning är överbokad. Företaget skall anmäla dessa reg­ler och varje ändring av dem till den berörda medlemsstaten och till kommis­sionen, som skall hälla dem tillgängliga för övriga medlemsstater. Varje änd­ring av reglerna träder i kraft en månad efter det att den har anmälts.

159

2.   De regler som avses i punkt 1 skall hällas tillgängliga för allmänheten     Prop. 1991/92:29

vid lufttrafikföretagets försäljningskontor och incheckningsdiskar.

Bilaga 1

3.    De regler som avses i punkt 1 bör omfatta möjlighet till förfrågan efter

frivilliga som är beredda att avstå frän att gå ombord.

4.   Under alla omständigheter bör lufttrafikiövetaget ta i beaktande de pas­

sagerare som har berättigade skäl till ombordstigning före andra, såsom rö­

relsehindrade personer och barn som reser ensamma.

Artikel 4

1.   Vid nekad ombordstigning skall en passagerare ha rätt att välja mellan

-      ersättning motsvarande biljettpriset för den del av resan som inte kommit

till stånd utan straffavgift, eller

-

ombokning till den slutliga bestämmelseorten med första tillgängliga flyg­ning, eller

-

ombokning till den senare dag som passageraren finner lämplig.

2.   Oavsett vilket alternativ passageraren väljer enligt punkt 1, och med

beaktande av punkterna 3 och 4., skall lufttrafikföretaget omedelbart efter

nekad ombordstigning betala en ;minimiersättning uppgående till

-

150 ecu för flygningar på upp lill 3 500 km

-

300 ecu för flygningar som överstiger 3 500 km

nied hänsyn till den slutliga bestämmelseort som anges i färdbiljetten.

3.

När lufttrafikföretaget erbjuder ombokning till den slutliga bestämmel­seorten med en annan flygning och ankomsttiden för denna är högst två tim­mar senare än den tidtabellsenliga ankomsttiden för den ursprungligen bo­kade flygningen vid flygningar på upp till 3 500 km och högst fyra timmar senare vid flygningar längre än 3500 km, fär den ersättning som föreskrivs i punkt 2 nedsättas med 50procent.

4.

Ersättningsbeloppen fär begränsas till priset för en färdbiljett till den slutliga bestämmelseorten.

5.

Ersättningen skall betalas kontant eller, med passagerarens samtycke, med resevouehers och/eller andra tjänster.

6.

Om en passagerare pä en överbokad flygning samfycker till att resa i en lägre klass än den han betalat biljett för, är han berättigad till återbetalning av prisskillnaden.

7.

De avstånd som anges i punkterna 2 och 3 skall mätas efter storcirkelme-toden (ortodromisk linje).

Artikel 5

1. När ombordstigning nekas vid en flygning som sålts som del av en paket­resa (paketarrangemang), skall lufttrafikföretaget förpliktas ersätta den re­searrangör som har slutit avtal med passageraren och som i förhällande till denne är ansvarig för att avtalet om paketresan fullgörs på rätt sätt enligt

160

rådets direktiv 90/314/EEG av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpa-     Prop. 1991/92:29

ket och andra paketarrangemang.'

Bilaga 1

2. Med beaktande av de rättigheter och förpliktelser som följer av direktiv 90/314/EEG skall researrangören till passageraren överlämna de belopp som uppburits enligt punkt 1.

Artikel 6

1.   Utöver den minimikompensation som anges i artikel 4 skall lufttrafik­

företaget utan kostnad erbjuda passagerare som nekas ombordstigning

a)

kostnaden för ett telefonsamtal oeh/eller telex- eller telefaxmeddelande till bestämmelseorten,

b)

måltider och förfriskningar i skälig proportion till väntetiden,

c)

hotellrum i sädana fall då övernattning under ytterligare en eller flera nätter är nödvändig.

2.   När en stad eller region betjänas av flera flygplatser och ett lufttrafik­

företag erbjuder en passagerare, som har nekats ombordstigning, en flyg­

ning till en annan flygplats än den som bokningen avsäg, skall kostnaderna

för förflyttningen mellan flygplatserna eller, efter överenskommelse med

passageraren, till en närliggande alternativ bestämmelseort bäras av lufttra­

fikföretaget.

Artikel 7

Lufttrafikföretaget är inte skyldigt att betala ersättning för nekad ombord­stigning i fall dä passageraren reser gratis eller till ett reducerat biljettpris som varken direkt eller indirekt är tillgängligt för allmänheten.

Artikels

Lufttrafikföretagen skall till varje passagerare som nekas ombordstigning lämna ut ett exemplar av de regler som gäller för ersättning vid nekad om­bordstigning.

Artikel 9

1.

Bestämmelserna i denna förordning inskränker inte möjligheten att hos behörig domstol framställa krav pä ytteriigare ersättning.

2.

Punkt 1 är inte tillämplig pä frivilliga enligt definitionen i artikel 2 e, som har godkänt kompensation enligt reglerna i artikel 3.

Ariikel 10

Denna förordning träder i kraft tvä månader efter det att den har offentlig­gjorts i Europeiska gemen.skapcrnas officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

' EGT nr L 158, 23.6.1990, s. 59.

161

11 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

Utfärdad i Bryssel den 4 februari 1991

Prop. 1991/92:29

Bilaga 1 På rådets vägnar J.F. Poos Ordförande

162

Rådets förordning (EEG) Nr2299/89

Prop 1991/9229

av den 24 juli 1989

''§1

om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem

163

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) NR 2299/89 av den 24 juli 1989

om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono­miska gemenskapen, särskilt artikel 84.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag',

med beaktande av Europaparla­mentets yttrande',

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande och

med beaktande av följande:

Huvuddelen av lufttrafikföreta­gens bokningar görs genom datori­serade bokningssystem.

sädana system kan, om de an­vänds rält, vara till stor nytta för lufttrafikföretag, resebyråer och den resande allmänheten genom att er­bjuda lättillgänglig, aktuell och rik­tig information om flygningar, bil­jettpriser och platstillgäng och ge­nom att de används för bokningar och i vissa fall för att ställa ut biljet­ter och embarkeringskort.

Missbruk som tar sig uttryck i väg­ran att ge tillträde till systemen eller diskriminering när det gäller att till­handahälla, ladda eller presentera data pä skärm eller i att man inför oskäliga villkor för dellagande luft­trafikförelag eller abonnenter kan allvarligt missgynna lufttrafikföre­tag, resebyråer och i sista hand kon­sumenterna.

Denna förordning inskränker inte tillämpningen av artiklarna 85 och 86 i fördraget.

Enligt kommissionens förordning (EEG) nr 2672/88" är fördragets arti­kel 85.1 inte tillämplig pä överens­kommelser om gemensamma inköp, gemensam utveckling och drift av datoriserade bokningssystem.

En tvingande uppförandekod som är tillämplig på alla datoriserade bokningssystem som erbjuds för att utnyttjas och/eller utnyttjas i gemen­skapen, kan säkerställa att sädana system används på ett icke diskrimi­nerande och genomlysande sätt med förbehåll för vad vissa säkerhetskrav kan föranleda, så att missbruk und­viks samtidigt som konkurrens pä lika villkor mellan lufttrafikföretag och mellan datoriserade boknings­system stärks och konsumenternas intressen därigenom skyddas.

Det skulle vara opäkallat att in­föra förpliktelser för en leverantör av datoriserade bokningssystem el­ler för ett moderföretag eller ett del­tagande lufttrafikföretag i dess rela­tioner med ett lufttrafikföretag i tredje land, som ensamt eller till­sammans med andra äger och/eller kontrollerar ett annat sådant sy­stem, vilket inte står i överensstäm­melse med denna kod eller erbjuder likvärdig behandling.

En ordning för att utreda klago­mål och för att framtvinga efterlev­nad av kodens bestämmelser vid bristande överensstämmelse med denna är önskvärd.

8.12

'EGTnrC294, 18.11.19 'EGT nr0158,26.6.1989 EGTnrC56, 6.3.1989,5.32

 EGT nr L 239, 30.8.1988, s. 13

164

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE:

Artikel 1

Denna förordning skall gälla för da­toriserade bokningssystem som er­bjuds för att användas och/eller an­vänds inom gemenskapens område för distribution och försäljning av lufttransportprodukter oavsett

-

systemleverantörens status eller nationalitet,

-

varifrån den utnyttjade informa­tionen kommer eller var den cen­trala databehandlingsanläggning­en i fråga är belägen,

-

vilket geografiskt område den ak­tuella lufttransportprodukten kan hänföras till.

Artikel 2

I denna förordning avses med

a)

'lufttransportprodukt' regelbun­den lufttrafik för befordran av passagerare inklusive bitjänster och ytterligare förmåner som er­bjuds till försäljning och/eller säljs som en integrerad del av lufttransporttjänsten,

b)

'datoriserat bokningssystem' ett datoriserat system som innehål­ler information om bland annat lufttrafikföretags

-

tidtabeller,

-

platstillgång,

-

biljettpriser och

-

tjänster i samband med flygbe­fordran,

med eller utan möjligheter till

-

att reservera platser eller

-

att utställa biljetter

av sådan omfattning att några av eller samtliga dessa tjänster ställs till förfogande för abonnenterna,

c) 'distributionstjänster'      tjänster

som en systemleverantör ställer till en abonnents eller konsu­ments förfogande för att för­medla information om lufttrafik­företags tidtabeller, platstillgäng, biljettpriser och tjänster i sam­band med flygbefordran samt för att reservera platser och/eller ut­ställa biljetter och för att reser­vera andra tjänster i samband härmed,

d)     'systemleverantör' varje förelag

och dess filialer som har ansvaret

för driften eller marknadsfö­

ringen av ett datoriserat bok­

ningssystem,

e)     'moderföretag' ett lufttrafikföre­

tag som är systemleverantör eller

som direkt eller indirekt, ensamt

eller tillsammans med andra,

äger eller kontrollerar en system­

leverantör,

f)      'deltagande lufttrafikföretag' ett

lufttrafikföretag som har ett avlal

med en systemleverantör om för­

medling av sina lufttransporlpro-

dukter genom ett datoriserat

bokningssystem. I den utsträck­

ning som ett moderföretag an­

vänder distributionstjänsterna i

sitt eget datoriserade boknings­

system, betraktas det som ett

deltagande lufttrafikföretag,

e) 'abonnent' en person eller ett företag som inte är ett delta­gande lufttrafikföretag och som enligt kontrakt eller annan över­enskommelse med en systemle­verantör använder ett datoriserat bokningssystem för försäljning av lufttransportprodukter direkt till enskilda personer,

h) 'konsument' varje person som önskar upplysning om och/eller har för avsikt att köpa en luft­transportprodukt,

i) 'primär textbild' en textbild som ger omfattande och opartisk in-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

165

formation om flygförbindelser mellan två orter inom en ang.iven tidsperiod, och som bland annat upptar alla direktflygningar som utförs av deltagande lufttrafik­företag,

j) 'restid' skillnaden mellan tidla­bellsenlig avgångs- och ankomst­tid,

k) 'serviceförbättring' varje pro­dukt eller tjänst som inte är en distributionstjänst som en sy­stemleverantör på egna vägnar erbjuder abonnenter eller konsu­menter i anslutning till ett datori­serat bokningssystem,

1) 'regelbunden lufttrafik' en serie flygningar, där varje flygning uppfyller följande kriterier:

-

den utförs med luftfarfyg för befordran av passagerare eller passagerare och gods och/eller post mot vederlag på ett så­dant sätt att det på varje flyg­ning finns platser att köpa för enskilda personer (antingen direkt av lufttrafikföretaget el­ler av dess auktoriserade agen­ter),

-

den bedrivs så att den betjänar trafiken mellan samma, två el­ler flera, orter antingen:

1.

enligt en utgiven tidtabell eller

2.

med flygningar som är sä regelbundna eller täta atl de utgör en igenkännlig planmäs­sig serie.

Artikel 3

1. En systemleverantör som erbju­der distributionstjänster avseende regelbunden lufttrafik för befordran av passagerare skall ge varje lufttra­fikföretag möjlighet att få del av dessa tjänster på lika och icke-dis-

kriminerande villkor inom ramen för det berörda systemets tillgäng­liga kapacitet med förbehåll för tek­niska begränsningar som ligger utan­för systemleverantörens kontroll.

2.         a)   En systemleverantör lår inte

-

knyta oskäliga villkor till ett avtal med ett delta­gande lufttrafikföretag,

-

fordra att tilläggsvillkor godtas, som genom sin ka­raktär eller enligt affärssed inte har något samband med deltagandet i leveran­törens datoriserade bok­ningssystem, och skall till-lämpa samma villkor för samma servicenivå.

b)

En systemleverantör fär inte ställa som villkor för att få delta i leverantörens datorise­rade bokningssystem att ett deltagande lufttrafikföretag inte samtidigt deltar i ett an­nat system.

c)

Ett deltagande lufttrafikföre­tag skall ha rätt att säga upp sitt avtal med en systemleve­rantör utan påföljd med en uppsägningstid som inte be­höver överstiga sex månader, dock att den tidigast får löpa ut vid utgången av det första avtalsåret.

3.

Systemleverantören skall utan diskriminering erbjuda alla delta­gande lufttrafikföretag de ladd­nings- och databehandlingstjänster som han tillhandahäller.

4.

Om systemleverantören förbätt­rar de distributionstjänster han er­bjuder eller den utrustning som an­vänds i samband med att dessa tjäns­ter erbjuds, skall han erbjuda samt­liga     dellagande    lufttrafikföretag

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

166

dessa förbättringar pä samma villkor och under samma förutsättningar med förbehåll för gällande tekniska begränsningar.

Artikel 4

1.

Deltagande lufttrafikföretag och andra som lämnar material till ett datoriserat bokningssystem skall tillse att den information som läm­nas är tillräckligt omfattande, riktig, inte vilseledande och genomly­sande.

2.

En systemleverantör skall inte behandla det material som om­nämns under punkt 1 på ett sätt som kan leda till att felaktig, vilsele­dande eller diskriminerande infor­mation lämnas.

3.

En systemleverantör skall ladda och behandla data som lämnats av deltagande lufttrafikföretag med samma omsorg och skyndsamhet med förbehåll för begränsningarna i den laddningsmetod som valts av de enskilda deltagande lufttrafikföreta­gen och de standardformat som an­vänds av leverantören i fråga.

Artikel 5

1.

En systemleverantör skall till­handahålla en primär textbild som visar data, som inlevererats av delta­gande lufttrafikföretag, om tidtabel­ler, biljettpriser och tillgången på platser för enskilda köpare på ett klart och tillräckligt omfattande sätt som inte är diskriminerande eller partiskt, i synnerhet vad gäller den ordning i vilken informationen pre­senteras.

2.

En systemleverantör skall inte avsiktligt eller av oaktsamhet visa oriktig eller vilseledande informa­tion och i synnerhet får, med förbe­håll för artikel 9.5,

-

de normer som används för att rangordna informationen inte ba­seras pä nägon faktor som direkt eller indirekt har samband med lufttrafikföretagets identitet och inte tillämpas pä ett för något del­tagande lufttrafikföretag diskri­minerande sätt,

-

ingen diskriminering utövas vid sammanställning och val av två or­ter för en flygning på grund av att olika flygplatser betjänar samma ort.

3. Ordningsföljden mellan olika flygmöjligheter pä den primära text­bilden för den eller de dagar som be­gärs skall vara den som framgär av bilagan, såvida inte en konsument begär att få den på ett annat sätt för en särskild transaktion.

Artikel 6

En systemleverantör skall endast tillhandahålla information, från sitt datoriserade bokningssystem i form av statistik eller av annat slag, ut­över den som erbjuds som en inte­grerad del av distributionstjänsterna enligt följande:

a)

information om enskilda bok­ningar skall ställas till förfogande pä lika villkor för det eller de lufttrafikföretag som deltar i ut­förandet av den tjänst som bok­ningen avser;

b)

information i samlad eller ano­nym form skall, när den ställs till förfogande på begäran av ett lufttrafikföretag, erbjudas alla deltagande lufttrafikföretag utan diskriminering;

c)

annan information frän det dato­riserade bokningssystemet skall ställas till förfogande efter sam­tycke från det berörda lufttrafik­företaget och under förutsättning

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

167

att en överenskommelse träffats mellan en systemleverantör och deltagande lufttrafikföretag; d) personlig information om en konsument härrörande från en resebyrå får bara med konsu­mentens medgivande göras till­gänglig för andra som inte är be­rörda av transaktionen.

Artikel 7

1.

Förpliktelserna för en systemle­verantör enligt artikel 3-6 gäller inte mot ett moderföretag i ett tredje land, i den mån företagets datorise­rade bokningssystem inte står i över­ensstämmelse med denna förord­ning eller inte erbjuder gemen:;ka-pens lufttrafikföretag en behandling som är likvärdig med den som till-lämpas enligt denna förordning.

2.

Förpliktelserna enligt artikel 8 för moderföretag och deltagande lufttrafikföretag gäller inte mot ett datoriserat bokningssystem som kontrolleras av lufttrafikföretag i ett tredje land, i den mån ett moder­företag eller ett deltagande lufttra­fikföretag inte beviljas en behand­ling i detta land som är likvärdig med den som tilllämpas enligt denna förordning och enligt kommissio­nens förordning (EEG) nr 2672/88.

3.

En systemleverantör eller ett lufttrafikföretag som ämnar åberopa bestämmelserna i punkt 1 eller 2 måste underrätta kommissionen om sina avsikter och skälen för dessa se­nast 14 dagar före en sädan åtgärd. I undantagsfall kan kommissionen på begäran av den berörda leverantö­ren eller det berörda lufttrafikfiire-taget dispensera frän 14-dagar3re-geln.

4.

När kommissionen mottar en un-

derrättelse, skall den utan dröjsmål fastställa huruvida diskriminering i den mening som avses i punkterna 1 och 2 föreligger. Om sä befinns vara fallet, skall kommissionen infor­mera alla systemleverantörer eller de berörda lufttrafikföretagen i ge­menskapen liksom medlemsstaterna om detta. Om diskriminering i den mening som avses i punkt 1 eller 2 inte föreligger, skall kommissionen informera systemleverantören eller de berörda lufttrafikföretagen om det.

Artikel 8

1.

Ett moderföretag eller delta­gande lufttrafikföretag fär inte till en abonnents användning av något visst datoriserat bokningssystem knyta nägon provision eller annan förmän för att sälja eller utställa biljetter för företagets lufttransportprodukter.

2.

Ett moderföretag eller delta­gande lufttrafikföretag får inte kräva att en abonnent använder ett visst datoriserat bokningssystem för att sälja eller utställa biljetter för en lufttransportprodukt som företaget självt direkt eller indirekt levererar.

3.

Punkterna 1 och 2 hindrar inte att ett lufttrafikföretag kan ställa sär­skilda villkor för att godkänna en re­sebyrå som sin agent med rätt att sälja och utställa biljetter för företa­gets lufttransportprodukter.

Artikel 9

1.

En systemleverantör skall utan diskriminering ställa samtliga distri­butionstjänster i ett datoriserat bok­ningssystem till förfogande för alla abonnenter.

2.

En systemleverantör får inte kräva att en abonnent ingår ett ex­klusivavtal och fär heller inte varken

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

168

direkt eller indirekt hindra en abon­nent från att abonnera på eller an­vända andra system.

3.

En systemleverantör som erbju­der någon av abonnenterna en servi­ceförbättring skall erbjuda alla abonnenterna denna förbättring utan diskriminering.

4.

En systemleverantör fär inte ställa upp oskäliga villkor i ett avtal med en abonnent, och en abonnent fär alltid säga upp sitt avtal med en systemleverantör utan påföljd med en uppsägningstid som inte behöver överstiga tre månader, dock att den tidigast fär löpa ut vid utgången av det första avtalsåret.

5.

En systemleverantör skall säker­ställa antingen pä teknisk väg eller genom avtalet med abonnenten att en primär textbild tillhandahålls för varje enskild transaktion och att abonnenten inte behandlar det ma­terial som levereras av de datorise­rade bokningssystemen på ett sätt som skulle leda till att konsumen­terna får oriktig, vilseledande eller diskriminerande

information. Abonnenten fär emellertid för en enskild transaktion omgruppera data eller använda alternativa text­bilder för att tillmötesgå en kunds önskan.

6.

En systemleverantör får inte ålägga en abonnent någon skyldig­het att acceptera ett erbjudande om teknisk utrustning men kan kräva att en utrustning som är kompatibel med hans eget system används.

Artikel 10

1. De avgifter som begärs av en sy­stemleverantör får inte vara diskri­minerande och skall stå i ett rimligt förhållande till anskaffningskostna-

den för den tjänst som tillhandahälls och utnyttjas och skall i synnerhet vara desamma för samma service­nivå.

2.

En systemleverantör skall på be­gäran lämna intresserade parter uppgifter om tillämpade metoder och avgifter, om erbjudna system­tjänster samt om de kriterier för re­digering och textbildspresentalion som används. Denna bestämmelse förpliktar emellertid inte en system­leverantör att lämna information som är äganderättsligt skyddad, till exempel programvara.

3.

Alla deltagande lufttrafikföretag och abonnenter skall utan diskrimi­nering underrättas om alla föränd­ringar av avgiftsnivåer, villkor eller tjänster som erbjuds och grunden för dessa förändringar.

Artikel 11

1.

Kommissionen skall, efter motta­gande av klagomål eller på eget ini­tiativ, inleda förfaranden för att fä överträdelser av bestämmelserna i denna förordning att upphöra.

2.

Klagomål kan lämnas in av

a)

medlemsstater,

b)

fysiska eller juridiska personer som gör gällande ett rättmätigt intresse.

3. Kommissionen skall omedelbart sända medlemsstaterna kopior av klagomålen och framställningarna och av alla relevanta dokument som sänts till den eller som den sänder ut under förfarandenas gäng.

Artikel 12

1. Kommissionen fär när den fullgör de uppdrag som tilldelas den genom denna förordning inhämta all nöd-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

169

vändig information från medlems-Staterna och från företag och sam­manslutningar av företag.

2.

Kommissionen fär fastställa en tidsgräns, som inte får understiga en månad, för när den begärda infor­mationen skall vara inlämnad.

3.

När kommissionen sänder en be­gäran om information till ett företag eller en sammanslutning av företag, skall den samtidigt sända en kopia av denna begäran till den medlems­stat inom vars territorium företaget eller sammanslutningen av företag har sitt huvudkontor.

4.

I sin begäran skall kommissionen ange den rättsliga grunden för och syftet med sin begäran samt de på­följder som stadgas i artikel 16.1 för den som lämnar oriktig information.

5.

Det åvilar ägarna till företagen eller deras representanter och i fråga om juridiska personer eller företag, firmor eller sammanslutningar, som inte är juridiska personer, den per­son som är bemyndigad att företräda dem enligt lag eller enligt deras be­stämmelser att lämna den begärda informationen.

Artikel 13

1. Kommissionen får när den fullgör de uppdrag som tilldelas den enligt denna förordning företa alla erfor­derliga undersökningar hos företag och sammanslutningar av företag. För detta ändamål skall tjänstemän befullmäktigade av kommissionen ha befogenhet att:

a)

granska räkenskaperna och andra affärshandlingar;

b)

ta kopior av eller göra utdrag ur räkenskaper och andra affärs­handlingar;

c)

kräva muntliga förklaringar på

stället; d) gå in i vilka lokaler, på vilken mark och i vilka fordon som helst som  används  av  företag  eller sammanslutningar av företag.

2.

De av kommissionen bemyndi­gade tjänstemännen skall utöva sina befogenheter efter uppvisandet av ett skriftligt bemyndigande, i vilket ämnet för och syftet med undersök­ningen anges liksom de påföljder som stadgas i artikel 16.1 för de fall då begärda räkenskaper eller andra affärshandlingar företes i ett ofull­ständigt skick. I god tid före under­sökningen skall kommissionen un­derrätta den medlemsstat inom vars territorium undersökningen skall företas om undersökningen och om de bemyndigade tjänstemännens identitet.

3.

Företag och sammanslutningar av företag skall underkasta sig un­dersökningar som kommissionen fattat beslut om. I beslutet skall an­ges ämnet för och syftet med under­sökningen samt datum då den skall inledas och upplysning lämnas om de påföljder som stadgas i artikel 16.1 och om rätten att få beslutet omprövat av domstolen.

4.

Kommissionen fattar de i punkt 3 nämnda besluten efter konsultation med den medlemsstat inom vars ter­ritorium undersökningen skall före­tas.

5.

Tjänstemän i den medlemsstat inom vars territorium undersök­ningen skall företas kan på begäran av denna medlemsstat eller kommis­sionen lämna kommissionens tjäns­temän den hjälp de behöver för att utföra sitt uppdrag.

6.

I de fall då ett företag motsätter

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

170

sig en undersökning som beordrats enligt denna artikel, skall den be­rörda medlemsstaten lämna de av kommissionen bemyndigade tjäns­temännen den hjälp som behövs för att göra det möjligt för dem att ut­föra sin undersökning.

Artikel 14

1.

Den information som kommer fram som ett resultat av tillämp­ningen av artiklarna 12 och 13 fär endast användas för de syften som anges i den aktuella begäran eller undersökningen.

2.

Utan att det inskränker tillämp­ligheten av artiklarna 11 och 20 får kommissionen och behöriga myn­digheter inom medlemsstaterna samt deras tjänstemän och övriga anställda inte röja information som omfattas av tystnadsplikt och som de har fått vid tillämpning av denna för­ordning.

3.

Punkterna 1 och 2 hindrar inte att allmän information eller redogörel­ser som inte innehåller upplysningar om enskilda företag eller samman­slutningar av företag offentliggörs.

Artikel 15

1. Om ett företag eller en samman­slutning av företag inte tillhandahäl­ler den begärda informationen inom den tidsram som fastställts av kom­missionen eller tillhandahåller ofull­ständig information, skall kommis­sionen genom beslut kräva att infor­mationen överlämnas. I beslutet skall anges vilken information som begärs samt fastställas en lämplig tidsgräns inom vilken den skall över­lämnas och lämnas upplysning om de påföljder som stadgas i artikel 16.1 liksom om rätten att få beslutet omprövat av domstolen.

2. Kommissionen skall samtidigt sända en kopia av sitt beslut till be­hörig myndighet i den medlemsstat inom vars territorium företaget eller sammanslutningen av företag har sitt huvudkontor.

Artikel 16

1. Kommissionen kan genom beslut

ålägga företag eller sammanslut­

ningar av företag sanktionsavgifter

på 1000 till 50 000 ecu om de uppsåt­

ligen eller av oaktsamhet

a)

i ett svar på en begäran enligt ar­tikel 12 lämnar oriktiga upplys­ningar eller inte lämnar upplys­ningarna inom den fastställda tidsramen;

b)

under pågående undersökningar företer de begärda räkenska­perna eller andra affärshand­lingar i ofullständigt skick eller vägrar att underkasta sig en un­dersökning enligt arfikel 13.1.

2. Kommissionen kan genom beslut

ålägga systemleverantörer, moder­

företag, deltagande lufttrafikföretag

och/eller abonnenter sanktionsav­

gifter för överträdelser av denna för­

ordning pä högst 10 procent av den

årliga omsättningen i den relevanta

verksamheten vid det berörda före­

taget.

Då sanktionsavgiftens storlek fastställs, skall hänsyn tas till både hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått.

3. Beslut som fattas enligt punk­

terna 1 och 2 är inte av straffrättslig

karaktär.

Artikel 17

Domstolen har oinskränkt domsrätt i den mening som avses i fördragets artikel 172 att ompröva beslut var-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

171

igenom kommissionen har ålagt en sanktionsavgift; den kan undanröja, reducera eller höja sanktionsavgif­ten.

Artikel 18

Vid tillämpning av artikel 16 skall ecun ha det värde som har fastställts för utarbetandet av Europeiska ge­menskapernas allmänna budget en­ligt artiklarna 207 och 209 i fördra­get.

Artikel 19

1.

Innan kommissionen fattar be­slut enligt artikel 16, skall den ge de berörda företagen eller sammanslut­ningarna av företag tillfälle att bli hörda om de förhållanden som kom­missionen har eller har haft invänd­ningar mot.

2.

Om kommissionen eller med­lemsstaternas behöriga myndigheter anser det nödvändigt, kan de också höra andra fysiska eller juridiska personer. Framställningar från så­dana personer om att bli hörda skall bifallas, när de visar att de har till­räckliga intressen i saken.

Artikel 20

1.

Kommissionen skall offentlig­göra de beslut som den fattar enligt artikel 16.

2.

Offentliggörandet skall ge upp­lysning om parternas namn och be­slutets huvudsakliga innehåll; vid of­fentliggörandet skall hänsyn tas till företagens rättmätiga intresse av att skydda sina affärshemligheter.

Artikel 21

1.

Denna förordning skall tillämpas från den 1 augusti 1989 på alla dato­riserade bokningssystem för regel­bunden lufttrafik för befordran av passagerare.

2.

Utan hinder av punkt 1 skall ar­tiklarna 5.3 och 9.5 inte tilllämpas förrän den 1 januari 1990 på datori­serade bokningssystem som har eta­blerat sina centrala administrationer och huvudkontor i gemenskapen före den 1 augusti 1989. Kommissio­nen kan bevilja ytterligare 12 måna­ders uppskov för datoriserade bok­ningssystem som av tekniska skäl inte kan uppfylla dessa villkor den Ijanuari 1990.

Artikel 22

Denna förordning inskränker inte tillämpningen av nationell lagstift­ning om säkerhet, allmän ordning eller dataskydd.

Artikel 23

Rådet skall besluta om revidering av denna förordning senast den 31 de­cember 1992 pä grundval av ett för­slag frän kommissionen vilket skall överlämnas senast den 31 mars 1992 tillsammans med en redogörelse för tillämpningen av denna förordning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 24 juli 1989.

Pä rådets vägnar

H. NALLET Ordförande

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

172

B/LAGA

KRITERIER FÖR ATT

FASTSTÄLLA

ORDNINGSFÖUDEN

Allmänna kriterier

1.

En primär textbild skall, då det är praktiskt möjligt, omfatta delta­gande lufttrafikföretags indirekta flygningar genom att det visar minst nio anslutningsorter. Ett deltagande lufttrafikföretag kan begära att en indirekt flygning tas med om linjen inte överstiger storcirkelavståndet mellan de tvä flygplatserna med 130 procent. Anslutningsorter med lin­jer som överstiger 130 procent behö­ver inte visas.

2.

En systemleverantör fär inte an­vända skärmutrymmet i sina pri­mära textbilder på ett sådant sätt att exponeringen av en särskild rese­möjlighet överdrivs eller så att orea­listiska resemöjligheter presenteras.

3.

I de fall dä en systemleverantör väljer att presentera information om tidtabeller och biljettpriser för flyg­förbindelser mellan två orter för lufttrafikföretag, som inte är delta­gande lufttrafikföretag, skall denna information vara riktig och inte vil­seledande eller diskriminerande och presenteras på samma sätt som in­formationen om de övriga lufttrafik­företagen.

4.

Om   informationen  beträffande

antalet direkta flygförbindelser och de berörda lufttrafikföretagens identitet inte är fullständig, skall detta tydligt anges på den aktuella textbilden.

Kriterier för regelbunden lufttrafik

1. Flygmöjligheterna i regelbunden

lufttrafik den dag eller de dagar som

efterfrågas skall presenteras i föl­

jande ordning på primära textbilder

såvida inte en konsument begär en

annan ordning för en enskild trans­

aktion:

i) alla non-stop direktflygningar mellan de två orter som berörs,

ii) andra direktflygningar, som inte innebär byte av flygplan, mellan de två orter som berörs,

iii) indirekta flygningar.

En konsument skall minst kunna kräva att ordningsföljden på den pri­mära textbilden är fastställd efter avgångs- eller ankomsttid och/eller efter restiden. Om konsumenten inte utttycker något önskemål, skall ordningsföljden pä en primär text­bild vara fastställd efter avgångstid för grupp i) och efter restiden för grupperna ii) och iii).

2. Det skall klart framgå vilka flyg­

ningar som innebär mellanland­

ningar, flygplansbyte, byte av flyg­

plats och/eller har gemensam linje-

beteckning. Flygningar med gemen­

sam linjebeteckning skall behandlas

som indirekta flygningar.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

173

Rådets direktiv

Prop. 1991/92:29

av den 16 december 1980

''8 i

om framtida samarbete och ömsesidig hjälp mellan

medlemsstater vid undersökningar av

luftfartsolyckor

(80/1266/EG)

174

RÅDETS DIREKTIV

av den 16 december 1980

om framtida samarbete och ömsesidig hjälp mellan medlemsstater vid undersökningar av luftfartsolyckor

(80/1266/EG)

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono­miska gemenskapen, särskilt artikel 84.2 i detta och

med beaktande av följande:

Moderna tunga luftfartyg blir ständigt mer tekniskt komplicerade; enligt kapitel 5 i bilaga 13 till kon­ventionen angående internationell civil luftfart åligger det de fördrags­slutande staterna att på begäran av behörig medlemsstat omedelbart låta oberoende experter från mänga olika tekniska och operativa områ­den undersöka olyckor där sådana luftfartyg är inblandade.

Alla medlemsstater kan inte stän­digt eller i full utsträckning hålla till­gänglig den specialiststab eller den lämpliga tekniska utrustning som fordras för att undersöka större olyckor.

Den enhetliga tekniska utveck­lingen och prestationsnivån på luft­fartens område inom medlemssta­terna gör det möjligt för dem att samarbeta när det gäller att under­söka och förebygga luftfartsolyckor.

1 över 90 procent av olyckorna är luftfartyg med en tillåten startvikt pä högst 5700 kg inblandade; för säker­heten inom luftfarten och för att förebygga olyckor är det tillrådligt att också utbyta information om dessa olyckor.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE:

Artikel 1

1. Om ett civilt luftfartyg är inblan­

dat i en olycka, skall varje medlems­

stat för att lämna ömsesidig hjälp på

begäran av den medlemsstat som le­

der undersökningen bemöda sig om

att inom gränserna för sina möjlig­

heter och i den mån det är lämpligt

ställa till förfogande

a)    installationer, resurser och ut­

rustning som tillhör statens myn­

digheter för:

-den tekniska undersökningen av vrakdelar, luftfartygsutrust­ning och andra föremål som är av betydelse för undersökningen, - utvärdering av information från färdskrivare och annan ap­paratur för registrering av flygpa­rametrar, kommunikation och ljudvarning i förarkabinen och -elektronisk lagring och utvär­dering av data om luftfarts­olyckor.

b)    experter på undersökningar av

luftfartsolyckor som kan påtaga

sig speciella uppgifter men dock

endast då en undersökning in­

letts till följd av en större olycka.

2. Denna ömsesidiga hjälp bör så

långt möjligt lämnas kostnadsfritt.

Artikel 2

Medlemsstaterna skall regelbundet underrätta varandra om olyckstill-

175

bud som inte lett till någon olycka och om resultaten av undersök­ningar av olyckor som luftfartyg med en tilläten startvikt pä högst 5700 kg varit inblandade i, förutsatt att sädana resultat är tillgängliga i en form som motsvarar det formulär för rapportering av olycks-Zolycks-tillbudsdata som utarbetats av Inter­nationella civila luftfartsorganisatio­nen.

Sädan information och sådana re­sultat skall utväxlas i den mån de bi­drar till alt förbiittra säkerheten inom luftfarten och till att förebygga olyckor.

Artikel 3

Efter samråd med kommissionen skall medlemsstaterna vidta de åt­gärder som är nödvändiga för att ge­nomföra detta direktiv frän den 1 juli 1981.

Artikel 4

Della direktiv riktar sig till med­lemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den 16 decem­ber 1980.

På rådels vägnar

Colette FLESCH Ordförande

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

176

Rådets direktiv

Prop. 1991/92:29

av den 20 december 1979

''8 

om begränsning av buller från underljudsluftfartyg

(80/51/EEG)

177 12 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

RÅDETS DIREKTIV

av den 20 december 1979

om begränsning av buller från underljudsluftfartyg

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

(80/51 EEG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono­miska gemenskapen, särskilt artikel 84.2 i detta,

med beaktande av det utkast till direktiv som överlämnats av kom­missionen,

med beaktande av Europaparla­mentets yttrande',

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, och

med beaktande av följande:

Av Europeiska gemenskapernas handlingsprogram pä miljöområdet' framgär tydligt bullerproblemets be­tydelse och i synnerhet behovet av att vidta åtgärder mol buller orsakat av lufttrafik.

Rådets program för prioriteringar vid undersökning av lufttransport­frägor omnämner emissioner från luftfartyg inklusive buller.

Buller frän luftfartyg bör minskas under hänsynstagande till miljöfak­torer, tekniska möjligheter och eko­nomiska konsekvenser.

Ett lämpligt sätt att minska denna olägenhet skulle vara att fastställa en gräns för bulleremissioner frän källan baserad pä de normer som uppställts av Internationella civila luftfartsorganisationen.

1

EGTnrC 178, 2.8.1976, s.61.

2

EGT nr C 299, 18.12.1976,5.61. 3EGTnrC112, 20.11.197.3, s.l.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

Artikel 1

Varje medlemsstat skall säkerställa att civila luftfartyg som hör till nä­gon av de kategorier som anges i bi­laga 16 till konventionen angående internationell civil luftfart, tredje ut­gåvan (juli 1978) och som är regi­strerade inom medlemsstatens terri­torium inte får användas där om inte medlemsstaten har utfärdat miljö­värdighetsbevis efter tillfredsstäl­lande utredning om att luftfartyget uppfyller krav som minst motsvarar tillämpliga normer i del 

II,

kapitel 2, 3, 5 eller 6 i ovannämnda bilaga.

Artikel 2

1. De dokument som utgör bevis om miljövärdighet enligt artiklarna 1, 3, 4 och 5 kan ha formen av separata miljövärdighetsbevis eller en lämp­lig förklaring i en annan handling som godkänts av registreringsstaten och som enligt denna stats bestäm­melser skall medföras i luftfartyget. Dokumenten skall minst innehålla följande upplysningar:

a)

registreringsstat och luftfartygets registreringsbeteckning,

b)

tillverkarens serienummer,

c)

tillverkarens typ- och modellbe­teckning,

d)    uppgift om alla ytterligare änd­

ringar som gjorts för att uppfylla

de normer som gäller för miljö­

värdighetsbeviset,

e) de högsta vikter vid vilka det är

178

visat att normerna för miljövär­dighetsbeviset uppfylls, f) för flygplan för vilka ansökan om utfärdande av bevis har inläm­nats den 6 oktober 1977 eller se­nare: den (de) bullernivå(er) och dess (deras) 90-procentiga konfi-densintervall(er) på den (de) re-ferenspunkt(er) för vilken (vilka) det har visats att nor­merna för miljövärdighetsbeviset uppfylls.

2. Medlemsstaterna skall erkänna giltigheten av de dokument som om­nämns i punkt 1 och som har utfär­dats av behöriga myndigheter i en registreringsstat som samtidigt är en medlemsstat.

Artikel 3

1.

Medlemsstaterna skall säkerställa att civila, propellerdrivna flygplan med en godkänd startvikt på högst 5700 kg och civila jetmotordrivna underljudsflygplan, som inte tillhör nägon av de kategorier som anges i bilaga 16 till konventionen angående internationell civil luftfart, tredje ut­gåvan (juli 1978) och som använder flygplatser belägna i någon med­lemsstat, för att bli godkända upp­fyller krav som minst motsvarar till­lämpliga normer i del 

II, 

kapitel 2 el­ler 6 i ovannämnda bilaga då de första gängen registreras inom deras territorier.

2.

Punkt 1 skall tillämpas från föl­jande datum:

-

propellerdrivna flygplan: senast sex månader efter dagen för an­mälan av detta direktiv,

-

jetmotordrivna underljudsflyg­plan: senast en månad efter da­gen för anmälan av detta direk­tiv.

3. Utan hinder av vad som föreskrivs

i punkt 1 kan medlemsstaterna be­sluta att medge registrering av så­dana i punkt 1 omnämnda propel­lerdrivna flygplan frän en annan medlemsstat efter det datum som anges i punkt 2 om de försäkrar sig om att sädana flygplan endast an­vänds inom deras egna territorier el­ler inom territorier tillhöriga stater som samtycker till det.

Artikel 4

1. Från föreskrifterna i artikel 3 un­

dantas:

i) luftfartyg som inte uppfyller de gällande normerna för miljövär­dighetsbevis när de kan utrustas så att de uppfyller dessa normer, förutsatt att

a)

lämplig utrustning finns för ombyggnad av luftfartygs-fypen i fräga,

b)

luftfartyg, som förses med sä­dan utrustning, kan uppfylla de normer som krävs för mil­jövärdighetsbevis,

c)

sädan utrustning faktiskt finns tillgänglig, och

d)    utrustningen har beställts;

den  ifrågavarande utrustningen

skall anbringas inom två är frän

registreringsdatum;

ii) luftfartyg, som före den 1 juli 1979 har använts i en medlems­stat till följd av avbetalnings- el­ler hyresavtal som har ingåtts se­nast detta datum och som därför har varit registrerade i en annan stat än den i vilken de används.

2.  Medlemsstaterna kan undanta

luftfartyg som inte uppfyller gäl­

lande krav för miljövärdighetsbevis

frän bestämmelserna i artikel 3 i föl­

jande fall:

a) luftfartyg som ersätter ett mot-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

179

svarande antal luftfartyg om dessa har förstörts genom olycks­händelse och inte kan ersättas med likvärdiga luftfartyg med miljövärdighetsbevis då sådana inte finns tillgängliga på markna­den, förutsatt att ersättningsluft­fartygen registreras inom ett år efter olyckan i fräga.

b)

luftfartyg av historiskt intresse,

c)

luftfartyg beträffande vilka ifrå­gavarande lufttrafikföretag visar att deras fortsatta verksamhet annars skulle skadas i en orimlig omfattning, dock att luftfartygen skall avföras ur registret senast den 31 december 1984.

En medlemsstat kan emellertid kräva att ett luftfartyg som avses i b eller c i denna punkt skall uppfylla bestämmelserna i artikel 3 om det använder flygplatser i denna rried-lemsstat. De medlemsstater som kräver att sådana luftfartyg uppfyl­ler bestämmelserna i artikel 3 skall underrätta de övriga medlemssta­terna och kommissionen om detta.

Artikel 5

1. Med förbehåll för artikel 1 skall varje medlemsstat säkerställa att ci­vila jetmotordrivna underljudsflyg­plan med en maximal godkänd start­vikt pä över 20 ton som är registre­rade inom medlemsstatens territo­rium inte fär användas inom denna stats territorium efter den 31 decem­ber 1986 om inte medlemsstaten har utfärdat miljövärdighetsbevis efter tillfredsställande utredning om att flygplanet uppfyller krav som minst motsvarar normerna i del 

II, 

kapitel 2 i bilaga 16 till konventionen an-gende internationell civil luftfart, tredje utgåvan (juli 1978).

2. Medlemsstaternas behöriga myn­digheter kan medge tillfälliga un­dantag frän bestämmelserna i punkt 1 om ifrågavarande lufttrafikföretag åtar sig att ersätta de berörda flyg­planen senast den 31 december 1988 med andra pä marknaden tillgäng­liga flygplan som uppfyller krav som minst motsvarar bullernormerna i del II, kapitel 3 i bilaga 16 till kon­ventionen angående internationell civil luftfart, tredje utgåvan (juli 1978).

Artikel 6

I särskilda enskilda fall kan med­lemsstater tillåta tillfällig använd­ning inom sina territorier av luftfar­tyg som inte kan sättas i trafik på grund av de övriga bestämmelserna i detta direktiv.

Artikel 7

Medlemsstaterna skall bemöda sig om att vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att luftfartyg som inte är registrerade i en medlemsstat men som använder flygplatser inom deras territorier uppfyller krav som är minst lika stränga som de krav med­lemsstaternas luftfartyg skall upp­fylla enligt artikel 1-6.

Artikel 8

1.

Med förbehåll för artikel 3.1 skall medlemsstaterna sätta i kraft de be­stämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast sex må­nader efter dagen för anmälan och skall genast underrätta kommissio­nen om delta.

2.

Medlemsstaterna skall se till att texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

180

detta direktiv överiämnas till kom-

Prop. 1991/92:29

missionen.

Bilaga 1

Artikel 9

Detta direktiv riktar sig till med­lemsstaterna.Utfärdat i Bryssel den 20 december 1979.

På rådets vägnar

J. TUNNEY Ordförande

181

Rådets direktiv

Prop. 1991/92:29

av den 4 december 1989

''s 

om begränsning av buller från civila jetmotordrivna underljudsflygplan

(89/629/EEG)

182

RÅDETS DIREKTIV

av den 4 december 1989

om begränsning av buller från civila jelmotordrivna underljudsflygplan (89/629/EEG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono­miska gemenskapen, särskilt ariikel 84.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag',

med beaktande av Europaparla­mentets yttrande,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande och

med beaktande av följande:

Tillämpningen av bulleremis-sionsnormer pä civila jetmotor­drivna underljudsflygplan har bety­dande följder för lufttransporter, i synnerhet dä dessa normer medför begränsningar beträffande vilken fyp av flygplan som lufttrafikföreta­gen får använda, främjar investe­ringar i de modernaste och minst bullrande flygplan som finns till­gängliga och underlättar att befintlig kapacitet, inklusive flygplatsernas kapacitet, utnyttjas bättre; i direktiv 80/51/EEG\ i dess lydelse enligt di­rektiv 83/206/EEG fastställs grän­ser för emission av buller av sådant slag.

Rådets program för prioriteringar vid undersökning av lufttransport­frågor omnämner emissioner frän flygplan inklusive buller.

'EGT nr C 37, 14.2.1989,5.6. 2EGTnrC 158, 26.6.1989, s.492. ' EGT nrC 221, 28.8.1989, s. 1. " EGT nrL 18, 24.1.1980, s.26. 'EGTnrLin, 4.5.1983, s. 15.

Av europeiska gemenskapernas handlingsprogram på miljöområdet'' framgär tydligt bullerproblemets be­tydelse och i synnerhet behovet av att vidta åtgärder mot buller orsakat av lufttrafik.

Buller från flygplan bör minskas ytterligare under hänsynstagande till miljöfaktorer, tekniska möjligheter och ekonomiska konsekvenser.

Det är därför lämpligt att be­gränsa rätten alt registrera civila jet­motordrivna underljudsflygplan i medlemsstaterna till sådana som uppfyller normerna i del 

II, 

kapitel 3, volym I i bilaga 16 till konventio­nen angående internationell civil luftfart, andra utgåvan, 1988; i för­bindelse med att ett område utan inre gränser upprättas är det rimligt att från denna regel om begränsad rätt till registrering undanta flygplan som är registrerade i medlemssta­terna den 1 november 1990; på grund av den rörelsefrihet en sådan regel medför är det viktigt att un­dantagen begränsas och att de som medges noggrant följs och tidsbe­gränsas.

För att uppnä detta syfte bör det som en komplettering av de befint­liga reglerna införas gemensamma regler inom rimlig tid för att säker­ställa att det används ett samordnat tillvägagångssätt inom hela gemen­skapen; detta är särskilt betydelse­fullt med hänsyn till de steg som ny­ligen tagits för att liberalisera den europeiska lufttrafiken.

Det arbete som gemenskapen har genomfört i samarbete med andra

'*EGTnrC328, 17.12.1987, s. 1.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

183

internationella organisationer har visat att cn begränsning i rätten att i medlemsstaterna registrera flyg­plan, som inte uppfyller normerna för miljövärdighetsbevis i kapitel 3 i ovannämnda bilaga 16, sedd isole­rad har en begränsad påverkan pä miljön och därför endast bör ses som ett första steg,som skall följas av åt­gärder för att begränsa rätten att an­vända flygplan som inte uppfyller normerna i kapitel 3 i ovannämnda bilaga 16.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE:

Artikel 1

1.

Avsikten med detta direktiv är att fastställa strängare regler för be­gränsning av buller frän civila jelmo­tordrivna underljudsflygplan.

2.

Direktivet gäller inte för flygplan med en startmassa pä högst 34000 kg och med en kapacitet på högst 19 säten.

Artikel 2

1.

Medlemsstaterna skall säkerställa att frän den 1 november 1990 civila jetmotordrivna underljudsflygplan som registrerats inom deras territo­rier efter detta datum inte fär använ­das inom deras territorier eller inom en annan medlemsstats territorium om de inte beviljats miljövärdighets­bevis enligt normer som minst mot­svarar normerna i del 

II, 

kapitel 3 i volym I i bilaga 16 till konventionen angående internationell civil luft­fart, andra utgåvan 1988.

2.

Punkt 1 gäller inte för flygplan som införts i medlemsstaters natio­nella register den 1 november 1990.

3. Det territorium som nämns i punkt 1 omfattar inte de utomeuro­peiska departement som omnämns i fördragets artikel 227.2.

Artikel 3

Medlemsstaterna skall vidta nöd­vändiga åtgärder för att säkerställa att den avsikt som anges i artikel 1.1 inte kringgås, till exempel genom nägon form av hyresavtal.

Artikel 4

Medlemsstaterna får medge undan­lag frän bestämmelserna i artikel 2 för

a)

flygplan av historiskt intresse,

b)

flygplan som ett lufttrafikföretag i en medlemsstat har använt före den 1 november 1989 enligt ännu gällande avbetalnings- eller hy­resavtal och som i detta samman­hang har registrerats i ett tredje land,

c)

flygplan som hyrts ut till ett luft­trafikföretag i ett tredje land och vilka av den anledningen tillfäl­ligt har avförts ur en medlems­stats register,

d)    ett flygplan som ersätter ett an­

nat flygplan, vilket förstörts ge­

nom olyckshändelse och vilket

lufttrafikföretaget inte kan er­

sätta med ett likvärdigt flygplan

med miljövärdighetsbevis enligt

artikel 2.1, som finns tillgängligt

pä marknaden, förutsatt att er-

sältningsflygplanet registreras

inom ett är efter olyckan,

e)    flygplan med motorer med ett

genomströmningsförhällande

(by-pass ratio) på 2 eller däröver.

Artikel 5

Medlemsstaterna fär medge undan­tag frän bestämmelserna i artikel 2

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

184

under en inledande period på högst tre år, vilken kan förnyas för högst tvä år åt gängen, förutsatt att sådana undantag upphör att gälla senast den 31 december 1995, för

-

flygplan som är korttidshyrda frän ett tredje land, förutsatt att lufttrafikföretaget visar att detta är allmän praxis inom verksam­hetsområdet och att den fortsatta verksamheten annars skulle ska­das,

-

flygplan beträffande vilka ett lufttrafikföretag visar att den fortsatta verksamheten skulle skadas orimligt om inte flygpla­net fick användas.

Artikel 6

1.

En medlemsstat som medger un­dantag skall underrätta behöriga myndigheter i medlemsstaterna och kommissionen om delta.

2.

Medlemsstaterna skall erkänna de undantag som medgetts av andra medlemsstater enligt artiklarna 4 och 5.

Artikel 7

1.  Medlemsstaterna skall sätta i

kraft de lagar och andra författ­

ningar som är nödvändiga för att

följa detta direktiv före den 30 sep­

tember 1990.

2. Medlemsstaterna skall till kom­

missionen överlämna texterna till de

bestämmelser som de antar inom det

område som omfattas av detta direk­

tiv.

Artikels

Prop. 1991/92:29

Detta direktiv riktar sig till med-    Bilaga 1 lemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den 4 december 1989.

Pä rådets vägnar

M. DELEBARRE Ordförande

Förklaring från Förbundsrepubliken Tysklands regering

Rådet har mottagit följande medde­lande frän Förbundsrepubliken Tysklands regering:

Förbundsrepubliken Tysklands re­gering förklarade i samband med att den deponerade sina ratifikations­instrument avseende Fördragen om upprättande av Europeiska gemen­skaperna att dessa fördrag likaledes gällde för Land Berlin. Den förkla­rade samtidigt att de rättigheter och det ansvar som tillagts Frankrike, Storbritannien och Förenta staterna med avseende på Berlin inte påver­kades. Med hänsyn till att civil luft­fart är ett av de områden där de nämnda staterna uttryckligen har förbehållit sig befogenheter med av­seende pä Berlin uttalar Förbunds­republiken Tysklands regering efter att ha konsulterat dessa staters rege­ringar att rådets direktiv 89/629/EEG om begränsning av bul­ler från civila jetmotordrivna under­ljudsflygplan inte omfattar Land Berlin.

185

Rådets direktiv

Prop. 1991/92:29

av den 13 juni 1990

''8 

om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang (90/314/EEG)

186

RÅDETS DIREKTIV

Prop-1991/92:29

av den 13 juni 1990

''s 

om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang

(90/314/EEG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättande av Europeiska ekonomiska ge­menskapen, särskilt ariikel 100a i detta,

med beaktande av kommissionens förslag',

i samarbete med Europaparlamentet,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande',

och med beaktande av följande:

Ett av gemenskapens huvudmål är att förverkliga den inre marknaden där turistsektorn är en väsentlig del.

Den nationella lagstiftningen i de olika medlemsstaterna om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang, nedan kallade 'resepaket', uppvisar stora skillnader, och nationell praxis på detta område är mycket va­rierande. Detta får till följd att researrangörer hindras att fritt tillhandahålla sina tjänster avseende resepaket och leder till en snedvridning av konkurren­sen mellan näringsidkare som är etablerade i olika medlemsländer.

Gemensamma regler för resepaket bidrar till att hindren undanröjs och möjliggör på sä sätt en gemensam marknad för tjänster. De näringsidkare som är etablerade i en medlemsstat får då möjlighet att tillhandahålla sina tjänster i andra medlemsstater. Konsumenter inom gemenskapen kan pä så sätt dra nytta av jämförbara villkor när de köper ett resepaket i en medlems­stat.

Punkt 36b i bilagan till rådets resolution av den 19 maj 1981 om Euro­peiska ekonomiska gemenskapernas andra konsumentpolitiska program"* anmodar kommissionen att studera bl a turism och, om så bedöms lämpligt, lägga fram lämpliga förslag. Hänsyn skall därvid tas till förslagens befydelse för konsumentskyddet och till hur skillnaderna i medlemsstaternas lagstift­ning inverkar på den gemensamma marknadens funktion.

I en resolution av den 10 april 1984' rörande ett gemenskapsprogram för turism välkomnade rådet kommissionens initiativ att fästa uppmärksamhe­ten på turismens betydelse och uppmärksammade kommissionens första riktlinjer för ett gemenskapsprogram för turism.

Kommissionens skrivelse till rådet med titeln "Nya impulser för konsu­mentskyddsprogrammet" som godkändes genom en resolution av rådet den 6 maj 1986* nämner, bland de åtgärder som kommissionen föreslär, i punkt 37 en harmonisering av lagstiftningen om resepaket.

'EGTnrC 96, 12.4.1988,5.5.

 EGT nrC69, 20.3.1989, s. 102 och EGT nrC149, 18.6.1990.

' EGT nr C102, 24.4.1989, s. 27.

" EGT nrC165, 23.6.1981, s.24.

.'EGTnrCllS, 30.4.1984,s.l.

''EGT nrCl 18, 7.3.1986, s. 28.

187

Turistnäringen spelar en allt större och viktigare roll för ekonomierna i Prop. 1991/92:29 medlemsstaterna. Systemet med resepaket utgör en väsentlig del av denna Bilaga 1 näring. Paketresebranschen i medlemsstaterna skulle stimuleras till en snab­bare tillväxt och en högre produktivitet om åtminstone några gemensamma regler antogs för att ge den en gemenskapsdignitet. Detta skulle inte bara gynna medborgarna i gemenskapen när de köper resepaket arrangerade en­ligt dessa regler, utan även locka turister från länder utanför gemenskapen som söker fördelarna med en garanterad standard på resepaket.

Skillnaderna mellan de regler som skyddar konsumenterna i olika med­lemsstater avhäller konsumenterna frän att köpa resepaket i ett annat med­lemsland.

Denna avhållande faktor är särskilt effektiv för att motverka att konsu­menterna köper resepaket utanför sitt eget land. Den är mer effektiv än den skulle vara när det gäller andra tjänster, eftersom de tjänster som ingår i ett resepaket är av speciell karaktär. De kräver i allmänhet betydande förskotts­betalningar och innefattar tjänster i ett annat land än där konsumenten bor.

Konsumenten bör åtnjuta fördelarna av det skydd som detta direktiv med­för oavsett om han är en direkt avtalspart, om ett resepaket har överlåtits på honom eller om han är medlem av en grupp pä vars vägnar en annan person har ingått ett avtal om ett resepaket.

Arrangören av ett resepaket och/eller återförsäljaren bör vara skyldig(a) att se till att informationen i det material som beskriver resan inte är vilsele­dande, och att tillgängliga broschyrer lämnar begriplig och korrekt informa­tion.

Konsumenten behöver få en redovisning av de avtalsvillkor som gäller för resepaketet. Detta kan lämpligen ske genom att alla avtalsvillkor anges i skrift eller dokumenteras på annat liknande sätt som är begripligt och till­gängligt för konsumenten, samt genom att han fär en kopia av villkoren.

Det bör stå konsumenten fritt att under vissa omständigheter överiåta en bokning av ett resepaket till en annan person.

Det avtalade priset bör i princip inle kunna ändras utom i de fall då det utttyckligen sägs i avtalet att priset får ändras uppåt eller nedåt. En sädan rätt att ändra priset bör alltid vara beroende av vissa villkor.

Det bör stå konsumenten fritt att under vissa förhållanden häva ett avtal om ett resepaket före avresan.

De rättigheter som konsumenten har i de fall arrangören ställer in arran­gemanget före överenskommet avgängsdatum bör definieras tydligt.

Om de avtalade tjänsterna i betydande omfattning inte utförs, eller ar­rangören, efter det att konsumenten har avrest, inser att en betydande del av de avtalade tjänsterna inte kommer att kunna tillhandahällas, bör arrang­ören ha vissa skyldigheter gentemot konsumenten.

Arrangören och/eller återförsäljaren bör inför konsumenten svara för att åtagandena fullgörs enligt avtalet. Dessutom bör arrangören och/eller åter­försäljaren vara ansvariga för skada för konsumenten vid avtalsbrott såvida detta inte orsakas av fel som varken begåtts av dem själva eller nägon annan leverantör av tjänster.

I de fall arrangören och/eller återförsäljaren är ansvarig för brister vid full­

görande av avtalet, bör detta ansvar begränsas enligt de internationella kon-

188

ventioner som gäller för sädana tjänster, särskilt Warszawakonventionen av Prop. 1991/92:29 1929 om internationella lufttransporter. Bernkonventionen av 1961 om järn- Bilaga 1 vägstransporter. Atenkonventionen av 1974 om sjötransporter och Pariskon­ventionen av 1962 om hotellvärdars ansvar. I fräga om annan skada än per­sonskada bör det dessutom vara möjligt att begränsa ansvaret i det enskilda avtalet, dock förutsatt att sådana begränsningar inte är oskäliga.Vissa åtgär­der bör vidtas för att informera konsumenterna och för att hantera klagomål.

Det skulle vara till fördel både för konsumenten och för arrangörer av re­sepaket om arrangörerna och/eller återförsäljarna var skyldiga att visa att de har tillförlitlig säkerhet i händelse av obestånd.

Det bör stå medlemsstaterna fritt att anta eller behälla strängare bestäm­melser för paketresor i syfte att skydda konsumenten.

Artikel 1

Avsikten med detta direktiv är att inbördes närma medlemsstaternas lagar och andra författningar om resepaket som säljs eller bjuds ut till försäljning inom gemenskapens territorium.

Artikel 2

I detta direktiv avses med

1. resepaket: en i förväg ordnad kombination av minst två av nedanstående

komponenter som säljs eller bjuds ut till försäljning till ett totalpris, om

tjänsten varar längre än ett dygn eller inkluderar övernattning;

a)

transport;

b)

inkvartering;

c)

andra turisttjänster som inte är direkt knutna till transport eller inkvarte­ring och som utgör en väsentlig del av resepaketet.

Att olika delar i samma resepaket debiteras separat befriar inte arrangören eller återförsäljaren från skyldigheterna enligt detta direktiv;

2.

arrangör av resepaket: en person som inte enbart i enstaka fall anordnar resepaket och som direkt eller genom en återförsäljare säljer eller bjuder ut dem till försäljning;

3.

återförsäljar-e: en person som säljer eller bjuder ut till försäljning ett rese­paket som satts samman av en arrangör;

4.

konsument: en person som köper eller överenskommer om köp av ett re­sepaket ("köparen"), eller varje person för vars räkning köparen överens­kommer om köp av ett resepaket ("annan kontrahent"), eller en person till vilken köparen eller annan kontrahent överlåter resepaketet;

5.  avtal: en överenskommelse mellan konsumenten och arrangören respek-

 tive återförsäljaren.

189

Artikels

Prop. 1991/92:29

1. De beskrivningar av ett resepaket som arrangören eller återförsäljaren     Bilaga i

lämnar konsumenten, priset på resepaketet och eventuella andra villkor för

avtalet får inte innehålla någon vilseledande information.

2. Om en broschyr tillhandahålls konsumenten skall den på ett läsligt, be­

gripligt och korrekt sätt innehålla såväl uppgift om priset som adekvat infor­

mation om:

a)

resmål och transportmedel som används samt transportmedlets typ och standard;

b)

typ av inkvartering, var inkvarteringen är belägen, kategori eller stan­dard och utmärkande drag samt dess klassificering enligt det berörda värdmedlemslandets regler;

c)

vilka måltider som ingår;

d) resrutt;

e)     allmän information om pass- och visumkrav för medborgare i den eller de

medlemsstater som berörs och om hälsoformaliteter för resan och under

vistelsen på resmålet;

f)      antingen det belopp eller den procentandel av priset som skall betalas vid

anmälan samt tidpunkten/tidpjnkterna då resterande del av priset skall

betalas;

g)     det krävs att ett visst minsta anl al personer anmäler sig för att resepaketet

skall genomföras och när konsumenten i så fall senast skall informeras

om att det ställts in.

Uppgifterna i broschyren är bindande för arrangören eller återförsäljaren såvida inte:

-

konsumenten, innan avtal träflås, tydligt och klart informeras om änd­ringar i uppgifterna i broschyren. I detta fall skall broschyren innehålla uppgift om att ändringar kan komma att ske,

-

ändringar genomförs senare som följd av en överenskommelse mellan par­terna.

Artikel 4

1. a) Arrangören och/eller återförsäljaren skall, innan avtalet ingås, skrift­ligen eller i annan lämplig form lämna konsumenten allmän informa­tion om pass- och viseringsbestämmelser för medborgare i den eller de medlemsstater som berörs. Särskilt gäller detta upplysning om hur lång tid det tar att erhålla pass och visering. Information skall även lämnas om de hälsoformaliteter som krävs för resan och vistelsen pä resmålet, b) Likaså skall arrangören och/eller återförsäljaren i god tid före avresan skriftligen eller i annan lämplig form informera konsumenten om föl­jande: i)      tid och plats för uppehåll under resan samt anslutande transporter

liksom om platsreservation etc, t.ex. hytt eller sovplats på bål el-

190

ler tåg,

Prop. 1991/92:29

ii)     namn, adress och telefonnummer till arrangörens och/eller äter-     Bilaga 1 försäljarens lokala representant eller om sådan inte finns till lokala organ som en konsument kan kontakta om han behöver hjälp.

Om det inte finns några sådana lokala representanter eller organ måste konsumenten i varje fall få ett telefonnummer att användas i en nödsituation eller någon annan form av information som gör det möjligt för honom att kontakta arrangören och/eller återförsäl­jaren, iii) när det gäller minderårigas resor eller utlandsvistelser, informa­tion som möjliggör direktkontakt med barnet eller med ansvarig person där barnet vistas, iv) information om frivillig försäkring som täcker kostnaden för kon­sumentens avbeställning eller för assistans, inklusive hemtrans­port, i händelse av olycks- eller sjukdomsfall.

2. Medlemsstaterna skall se till att följande principer gäller för avtalet:

a)

Avtalet skall i tillämpliga delar uppfylla minimikraven i bilagan.

b)

Samtliga avtalsvillkor skall vara skriftliga eller utformade på något annat för konsumenten begripligt och lättillgängligt sätt, och han skall få del av dem innan avtalet ingås. Konsumenten skall få en kopia av avtalsvillko­ren.

c)

Bestämmelsen enligt b får inte hindra sena beställningar eller avtal.

3. Om konsumenten blir förhindrad att delta i resepaketet fär han överlåta

sin bokning till en person som uppfyller alla de villkor som gäller för detta

pä villkor att han i rimlig tid före avresan underrättat arrangören eller åter­

försäljaren om sin avsikt. Den part som överlåter resepaketet och den som

tar över det skall solidariskt inför arrangören eller återförsäljaren ansvara

för resterande betalning och för eventuella extra kostnader med anledning

av överlåtelsen.

4. a)   Det avtalade priset får inte ändras såvida inte avtalet utttyckligen

medger en ändring uppåt eller nedåt och exakt anger hur prisänd­ringen skall beräknas och dä endast när det gäller variationer i:

-

transportkostnader, inklusive bränslekostnader,

-

skatter och avgifter för vissa tjänster, t.ex. landningsskatter eller start- och landningsavgifter i hamnar eller pä flygplatser,

-

de växlingskurser som används i samband med det resepaket det gäller.

b)   Prishöjning fär inte ske senare än 21 dagar före avresan.

5. Om arrangören före avresan finner att han mäste göra betydande änd­

ringar i nägot/några av de väsentliga avtalsvillkoren, t.ex. priset, skall han

underrätta konsumenten sä snart som möjligt sä att denne kan besluta fram­

för allt om han på grund av ändringen väljer:

*

-

191

-

att endera utan ersättningsskyldighet häva avtalet, eller

Prop. 1991/92:29

-

att acceptera ett tilläggsavtal som specificerar ändringarna och hur dessa     Bilaga 1 påverkar priset.

Konsumenten skall så snart som möjligt informera arrangören eller återför­säljaren om sitt beslut.

6. Om konsumenten häver avtalet enligt punkt 5 eller om arrangören ställer

in resepaketet före avtalat avresedatum av någon orsak som inte kan tillskri­

vas konsumenten skall konsumenten ha rätt att:

a)

antingen delta i ett annat resepaket av motsvarande eller högre kvalitet om arrangören och/eller återförsäljaren kan erbjuda honom ett sådant. Om det erbjudna paketet är av lägre kvalitet skall arrangören återbetala konsumenten mellanskillnaden, eller

b)

så snart som möjligt få tillbaka hela det belopp han betalat enligt avtalet.

I sådant fall skall han, om det är skäligt, ha rätt till gottgörelse från an­tingen arrangören eller återförsäljaren beroende på vad som krävs enligt ifrågavarande medlemsstats lagstiftning, utom om:

i) resepaketet har ställts in pä grund av för fä anmälningar, och konsumen­ten inom den tid som anges i beskrivningen av resepaketet fått skriftligt medddelande om att det är inställt, eller ii) resepaketet ställs in på grund av force majeure (dock inte överbokning), dvs. extraordinära händelser som inte kan förutses och som den part som åberopar dem inte kan påverka och vars följder inte kan undvikas även med vederbörlig aktsamhet.

7. Om det efter avresan visar sig att en väsentlig del av de avtalade tjäns­

terna inte tillhandahålls, eller om arrangören inser att han inte kan tillhanda­

hålla en väsentlig del av de avtalade tjänsterna, skall arrangören vidta alter­

nativa åtgärder för fortsättningen av resepaketet utan ytterligare kostnader

för konsumenten och om så är skäligt betala konsumenten mellanskillnaden

mellan de avtalade tjänsterna och de som faktiskt tillhandahållits.

Om det är omöjligt att vidta sädana åtgärder eller om dessa pä goda grun­der inte accepteras av konsumenten, skall arrangören om sä är lämpligt utan kostnad för konsumenten tillhandahålla likvärdig transport till platsen för avresan eller till någon annan plaits som konsumenten godtar och skall där så är lämpligt gottgöra konsumenten för detta.

Artikel 5

1.

Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att se till att den ar­rangör och/eller återförsäljare som är part i avtalet är ansvarig för att åtagan­dena enligt avtalet fullgörs pä ett korrekt sätt, oavsett om dessa skall fullgö­ras av arrangören och/eller återförsäljaren eller av andra leverantörer av tjänster. Delta ansvar skall inte inverka på arrangörens och/eller återförsäl­jarens rätt att kräva ersättning av dessa övriga leverantörer av tjänster.

2.

Vad gäller den skada som åsamkas konsumenten på grund av att avtalet

192

inte fullgörs, skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att se till      Prop. 1991/92:29 att arrangören och/eller återförsäljaren är ansvariga såvida avtalsbrottet inte     Bilaga 1 orsakas av fel som varken begåtts av dem själva eller av någon annan leve­rantör av tjänster därför att

-

avtalsbrottet är orsakat av konsumenten,

-

avtalsbrottet är orsakat av tredje man utan anknytning till de avtalade tjänsterna och har inte kunnat förutses eller undvikas,

-

avtalsbrottet beror på force majeure enligt definitionen i artikel 4.6 b ii eller pä en händelse som arrangören och/eller återförsäljaren eller leve­rantören av tjänsten inte kunnat förutse eller undvika även om de hade iakttagit vederbörlig aktsamhet.

I de fall som anges i andra och tredje strecksatsen ovan skall arrangören och-/eller återförsäljaren omedelbart bistå en konsument i svårigheter.

I fråga om skada som uppkommer till följd av att de tjänster som ingår i resepaketet inte utförs eller utförs felaktigt, får medlemsstaterna tillåta att ersättningen begränsas i enlighet med internationella konventioner på detta område.

I fråga om andra skador än personskador som uppkommer till följd av att de tjänster som ingår i resepaketet inte utförs eller utförs felaktigt, får med­lemsstaterna tillåta att ersättningen begränsas i avtalet. Sådan begränsning fär inte vara oskälig.

3.

Förutom vad som sägs i punkt 2 fjärde sfycket fär ingen undantagsklausul frän bestämmelserna i punkt 1 och 2 förekomma i avtalet.

4.

Konsumenten måste genast och på platsen underrätta den som levererat tjänsten om varje försummelse att fullgöra åtagandena enligt avtalet som han upptäcker. Vidare skall han underrätta arrangören och/eller återförsäl­jaren skriftligt eller på något annat lämpligt sätt så snart som möjligt.

Denna skyldighet mäste klart och uttryckligt anges i avtalet.

Artikel 6

Vid reklamation måste arrangören och/eller återförsäljaren eller hans even-tuelle representant på platsen omedelbart försöka lösa problemet på lämp­ligt sätt.

Artikel 7

Den arrangör och/eller återförsäljare som är part i avtalet skall visa att han, i händelse av obestånd, har tillräcklig säkerhet för återbetalning av erlagda belopp och för hemtransport av konsumenten.

Artikel 8

Medlemsstaterna får för att skydda konsumenten anta eller upprätthålla strängare bestämmelser på det område som omfattas av detta direktiv.

193

13 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

''«' 9

Prop. 1991/92:29

1.

Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser som är nödvändiga     Bnaga 1 för att följa detta direktiv före den 31 december 1992 och skall genast under­rätta kommissionen om detta.

2.

Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som om­fattas av detta direktiv.

Artikel 10

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Luxemburg den 13 juni 1990.

Pä rådets vägnar

D.J. 0'MALLEY Ordförande

194

BILAGA

Prop. 1991/92:29

Avtalet skall innehålla följande grundläggande villkor, om de är relevanta

°

för det resepaket det gäller:

a)

resmål och, om vistelse under viss tid ingår, datum för denna,

b)

transportmedel, dess fyp och standard samt datum, tid och plats för av­resa och återkomst,

c)

om resepaketet även omfattar inkvartering, dennas belägenhet, kategori eller standard samt utmärkande kännetecken, att inkvarteringen är god­känd enligt medlemslandets officiella regler samt vilka måltider som in­går,

d)    om det krävs att ett visst minsta antal personer anmäler sig för att resepa­

ketet skall genomföras och, om så är fallet, senaste dag för meddelande

till konsumenten att resepaketet inställts,

e) resrutt,

f)     besök, utflykter eller andra tjänster som ingår i det avtalade totalpriset

för resepaketet,

g)    namn och adress till arrangören, återförsäljaren och i förekommande fall

till försäkringsbolaget,

h) priset för resepaketet, uppgift om möjligheten av prisändringar enligt ar­tikel 4.4 och uppgift om skatter och avgifter för vissa tjänster ( start- och landningsavgifter i hamnar och på flygplatser, turistskatter) om sådana kostnader inte ingår i priset,

i)   betalningsplan och betaisätt;

j) speciella önskemål som konsumenten har meddelat arrangören eller åter­försäljaren när han gjorde bokningen och som båda parter har godtagit,

k) den tidsperiod inom vilken konsumenten mäste framställa klagomål över bristande fullgörande av avtalet.

195

Rådets förordning (EEG) Nr4064/89

Prop 1991/9229

av den 21 december 1989

bilaga i

om kontroll av fiiretagskoncentrationer

196

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) NR 4064/89 av den 21 december 1989

om kontroll av företagskoneentrationer

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono­miska gemenskapen, särskilt artik­larna 87 och 235 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag ',

med beaktande av Europaparla­mentets yttrande,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande-', och

med beaktande av följande.

För att förverkliga målen för för­draget om upprättandet av Euro­peiska ekonomiska gemenskapen ges gemenskapen enligt artikel 3f uppgiften att upprätta "en ordning som säkerställer att konkurrensen inom den gemensamma marknaden inte snedvrids".

Denna ordning är nödvändig för att den inre marknaden skall genom­föras till är 1992 och för dess vida­reutveckling.

Avskaffandet av gränserna inom gemenskapen medför och kommer även i fortsättningen att medföra be­tydande strukturförändringar inom gemenskapens näringsliv, särskilt i form av koncentrationer.

En sädan utveckling mäste hälsas med tillfredsställelse eftersom den tillgodoser kraven pä en dynamisk konkurrens och kan öka den euro-

' EGTnrC 130, 19.5.1988,8.4. EGT nr C 309, 5.12.1988, s.55. EGTnrC208, 8.8.1988, s.l 1.

peiska industrins konkurrenskraft, förbättra förutsättningarna för till­växt och höja levnadsstandarden inom gemenskapen.

Åtgärder mäste dock vidtas för att säkerställa att omstruktureringspro­cessen inte pä längre sikt skadar konkurrensen. Gemenskapsrätten skall därför innehålla bestämmelser om sädana koncentrationer som på­tagligt kan hämma en effektiv kon­kurrens inom den gemensamma marknaden eller en väsentlig del av den.

Även om artiklarna 85 och 86 en­ligt domstolens rättspraxis är till­lämpliga pä vissa koncentrationer har de inte tillräcklig räckvidd för att omfatta alla de transaktioner som kan visa sig vara oförenliga med den ordning utan snedvridning av kon­kurrensen som förutses i fördraget.

En ny rättsakt bör därför skapas i form av en förordning som möjlig­gör en effektiv kontroll av alla kon­centrationer med avseende på deras verkningar på konkurrensstruktu­ren inom gemenskapen. Den skall vara den enda förordning som är till­lämplig pä sådana koncentrationer.

Denna förordning bör därför inte baseras endast på fördragets artikel 87 utan framför allt på artikel 235, enligt vilken gemenskapen kan ge sig själv de ytterligare befogenheter som behövs för att uppnå sina mål, även när det gäller koncentrationer på marknaderna för de jordbruksva­ror som upptas i bilaga 

II 

till fördra­get.

De bestämmelser som skall antas i denna förordning bör gälla bety-

197

dande strukturförändringar vars verkningar på marknaden sträcker sig utöver en enskild medlemsstats nationsgränser.

Tillämpningsområdet för denna förordning bör därför definieras ut­ifrån de berörda företagens geogra­fiska verksamhetsområden och av­gränsas av kvantitativa tröskelvär­den för att omfatta de koncentratio­ner som har en gemenskapsdimen­sion. Efter en inledande tillämp­ningsfas bör de tröskelvärden som anges i förordningen tas upp till för­nyad prövning mot bakgrund av de vunna erfarenheterna.

En koncentration med en gemen­skapsdimension föreligger om de be­rörda företagens sammanlagda om­sättning globalt och inom hela ge­menskapen överstiger vissa angivna nivåer och minst tvä av dessa företag har sin enda eller huvudsakliga verk­samhet i olika medlemsstater eller, även om företagen i fräga huvudsak­ligen verkar i en enda medlemsstat, åtminstone ett av dem har en bety­dande verksamhet inom minst en annan medlemsstat. Detta gäller även om koncentrationerna genom­förs av företag vars huvudsakliga verksamhet inte är förlagd till ge­menskapen, men som har en bety­dande verksamhet där.

Den ordning som skall införas för kontroll av koncentrationer bör, om inte annat följer av fördragets arti­kel 90.2, iaktta principen om icke­diskriminering mellan den offentliga och den privata sektorn. Inom den offentliga sektorn skall därför be­räkningen av omsättningen i ett företag som deltar i en koncenlra-tion utgå frän sädana företag som ut­gör en ekonomisk enhet med sjiilv-ständig beslutanderätt oavsett på vil­ket sätt deras kapital ägs eller vilka

administrativa tillsynsregler som gäller för dem.

Det är nödvändigt med hänsyn till behovet av att upprätthålla och ut­veckla en effektiv konkurrens inom den gemensamma marknaden att fastställa om koncentrationer med en gemenskapsdimension är för­enliga med den gemensamma mark­naden. Därvid skall kommissionen vid sin bedömning ta fasta pä för­verkligandet av de grundläggande mål som anges i fördragets artikel 2, däri inbegripet stärkandet av ge­menskapens ekonomiska och sociala samhörighet enligt artikel 130 a.

I förordningen bör fastslås princi­pen att om en koncentration med en gemenskapsdimension skapar eller förstärker en ställning som medför att en effektiv konkurrens inom den gemensamma marknaden eller en väsentlig del av den påtagligt skulle hämmas, skall den förklaras ofören­lig med den gemensamma markna­den.

Koncentrationer som på grund av de berörda företagens begränsade marknadsandel inte riskerar att hämma en effektiv konkurrens kan antas vara förenliga med den ge­mensamma marknaden. Om inte an­nat följer av fördragets artiklar 85 och 86, torde detta vara fallet bl. a. när de berörda företagens mark­nadsandel varken inom den gemen­samma marknaden eller en väsentlig del av den överstiger 25 procent.

Kommissionen bör ges uppgiften att fatta alla nödvändiga beslut för att fastställa om koncentrationer med en gemenskapsdimension är förenliga med den gemensamma marknaden samt beslut som kan bi­dra till att återupprätta en effektiv konkurrens.

För att säkerställa en effektiv kon­troll bör företagen åläggas att för-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

198

handsanmäla koncentrationer med en gemenskapsdimension samt att uppskjuta genomförandet av kon­centrationer under en begränsad pe­riod, samtidigt som det bör finnas möjlighet att vid behov förlänga denna period eller avstå från upp­skjutandet. Av hänsyn till rättssä­kerheten skall dock transaktioner­nas giltighet skyddas i den omfatt­ning som behövs.

Det bör fastställas en tidsfrist inom vilken kommissionen skall in­leda ett förfarande avseende en kon­centration som har anmälts och en tidsfrist inom vilken den skall med­dela ett slutligt beslut om huruvida en koncentration som har anmälts är förenlig eller oförenlig med den ge­mensamma marknaden.

De berörda företagen skall ges rätt att yttra sig inför kommissionen så snart ett förfarande har inletts. Medlemmar av ledningen eller sty­relsen för de berörda företagen och företagens erkända arbetstagarrep-resentanter samt tredje man som kan påvisa ett berättigat intresse i sa­ken skall också ges tillfälle att yttra sig.

Kommissionen bör handla i nära och ständig samverkan med med­lemsstaternas behöriga myndigheter frän vilka den inhämtar synpunkter och upplysningar.

För tillämpningen av bestämmel­serna i denna förordning och i över­ensstämmelse med domstolens rätts­praxis skall kommissionen erhålla medverkan frän medlemsstaterna och även ha befogenhet att begära de upplysningar och genomföra de undersökningar som behövs för att bedöma koncentrationer.

För att säkerställa att bestämmel­serna i denna förordning iakttas skall böter och viten kunna åläggas. Domstolen bör i detta hänseende

ges oinskränkt prövningsrätt i enlig­het med fördragets artikel 172.

Begreppet koncentration bör de­finieras på så sätt att det endast om­fattar transaktioner som medför en varaktig förändring i de berörda företagens struktur. Det är följaktli­gen nödvändigt att från förordning­ens tillämpningsområde utesluta sä­dana transaktioner som har till syfte eller resultat att samordna självstän­diga företags konkurrensbeteende, eftersom sådana transaktioner skall bedömas på grundval av de tillämp­liga bestämmelserna i förordningar om tillämpning av fördragets artikel 85 eller 86. Denna distinktion bör utttyckligen göras i fråga om bildan­det av gemensamma företag.

Ingen sådan samordning av kon­kurrensbeteende som avses i denna förordning föreligger om två eller flera företag kommer överens om att gemensamt förvärva kontrollen över ett eller flera andra företag, om syf­tet och resultatet är att sinsemellan fördela dessa företag eller deras till­gångar.

Det är inte uteslutet att denna för­ordning kan tillämpas om de be­rörda företagen godtar begräns­ningar som har direkt samband med och är nödvändiga för genomföran­det av koncentrationen.

Med förbehåll för domstolens prövningsrätt bör kommissionen en­sam ges behörighet att tillämpa denna förordning.

Medlemsstaterna får inte tillämpa sin nationella konkurrenslagstift­ning pä koncentrationer med en ge­menskapsdimension, såvida inte detta är tillåtet enligt denna förord­ning. De nationella myndigheternas befogenheter bör begränsas till sä­dana fall där, i brist pä kommissio­nens ingripande, den effektiva kon­kurrensen kan komma att hämmas

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

199

betydligt inom en medlemsstats ter­ritorium och där denna medlems­stats konkurrensintressen inte an­nars kan skyddas i tillräcklig ut­sträckning genom denna förordning. I sådana fall skall de berörda med­lemsstaterna handla snabbt. På grund av skillnaderna i nationella la­gar är det inte möjligt att genom denna förordning bestämma en en­hetlig tidsfrist inom vilken nödvän­diga åtgärder bör vidtas.

Det förhällandet att denna förord­ning är den enda som skall vara till­lämplig på koncentrationer med en gemenskapsdimension inverkar inte på tillämpning av fördragets artikel 223 och hindrar inte medlemssta­terna från att vidta lämpliga åtgär­der för att skydda andra legitima in­tressen än de som omfattas av för­ordningen, förutsatt att sådana åt­gärder är förenliga med gemen­skapsrättens allmänna principer och övriga bestämmelser.

De koncentrationer som inte om­fattas av denna förordning faller i princip inom medlemsstaternas be­hörighet. Kommissionen bör dock ha möjlighet att på begäran av en berörd medlemsstat ingripa om den effektiva konkurrensen påtagligt skulle hämmas inom denna med­lemsstats territorium.

De villkor som gäller för genom­förandet av koncentrationer som be­rör gemenskapsföretag i länder som inte är medlemmar bör uppmärk­sammas och åtgärder skall vidtas för att rådet skall kunna ge kommissio­nen ett lämpligt förhandlingsmandat i syfte att uppnå icke-diskrimine­rande behandling för gemenskaps­företag.

Denna förordning påverkar pä inget sätt arbetstagarnas kollektiva rättigheter som är erkända av de be­rörda företagen.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

Artikel 1 Tillämpningsområde

1.         Om inte annat följer av artikel 22,

gäller denna förordning alla kon­

centrationer med en gemenskapsdi­

mension enligt definitionen i punkt

2.

2.         Med avseende pä denna förord­

ning har en koncentration en ge­

menskapsdimension om

a)

den sammanlagda omsättningen i hela världen för samtliga de be­rörda företagen överstiger 5 000 miljoner ecu, och

b)

den sammanlagda omsättningen inom gemenskapen i dess helhet för minst två av de berörda före­tagen överstiger 250 miljoner ecu, om inte vart och ett av de berörda företagen uppnår mer än två tredjedelar av sin samman­lagda omsättning inom gemen­skapen som helhet inom en och samma medlemsstat.

3.  De tröskelvärden som anges i

punkt 2 skall före utgången av det

fjärde året efter det att denna för­

ordning har antagits tas upp till för­

nyad prövning av rådet, som fattar

beslut med kvalificerad majoritet pä

förslag av kommissionen.

Artikel 2

Bedömning av koncentrationer

1. Koncentrationer som omfattas av denna förordning skall bedömas på grundval av följande bestämmelser för att fastställa om de är förenliga med den gemensamma marknaden. När kommissionen gör sin bedöm­ning skall den ta hänsyn till

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

200

a)

behovet av att bevara och ut­veckla en effektiv konkurrens inom den gemensamma markna­den mot bakgrund av bl. a. struk­turen pä alla de berörda markna­derna och den faktiska eller po­tentiella konkurrensen frän före­tag som är belägna antingen inom eller utanför gemenskapen,

b)

de berörda företagens marknads­ställning och deras ekonomiska och finansiella styrka, leverantö­rernas och konsumenternas val­möjligheter, deras tillgång till le­veranser eller marknader, rätts­liga eller andra hinder för inträde pä marknaden, utvecklingen av tillgång och efterfrågan på de ak­tuella varorna och tjänsterna, av­nämarintressen i mellanliggande och slutliga distributionsled samt utvecklingen av tekniskt och ekonomiskt framåtskridande, förutsatt att detta är till gagn för konsumenterna och inte utgör ett hinder för konkurrensen.

2.

En koncentration som inte skapar eller förstärker en sådan domine­rande ställning som medför att den effektiva konkurrensen inom den gemensamma marknaden eller en väsentlig del av den påtagligt skulle hämmas skall förklaras förenlig med den gemensamma marknaden.

3.

En koncentration som skapar el­ler förstärker en sädan dominerande ställning som medför att den effek­tiva konkurrensen inom den gemen­samma marknaden eller en väsentlig del av den påtagligt skulle hämmas skall förklaras oförenlig med den ge­mensamma marknaden.

Artikel 3

Dermition av en koncentration

1. En koncentration skall anses före­

ligga om

a)

två eller flera tidigare självstän­diga företag slås samman, eller

b)

en eller flera personer som redan kontrollerar minst ett företag, el­ler

- ett eller flera företag antingen genom förvärv av vär­depapper eller tillgångar, genom avtal eller på annat sätt direkt el­ler indirekt fär kontroll helt eller delvis över ett eller flera andra företag.

2. En transaktion, inklusive bildan­

det av ett gemensamt företag, som

har till syfte eller resultat att sam­

ordna konkurrensbeteendet hos

företag som förblir självständiga ut­

gör inte en koncentration enligt

punkt 1 b.

Bildandet av ett gemensamt före­tag som pä varaktig basis fyller en autonom ekonomisk enhets samtliga funktioner och som inte medför en samordning av konkurrensbeteen­det mellan parterna inbördes eller mellan dessa och det gemensamma företaget utgör en koncentration en­ligt punkt 1 b.

3. Enligt denna förordning uppnås

kontroll genom rättigheter, avtal el­

ler andra medel som, antingen var

för sig eller tillsammans och med

hänsyn fill alla faktiska eller rättsliga

förhållanden, ger möjlighet alt ut­

öva ett avgörande inflytande pä ett

företag, särskilt genom

a)

ägande- eller nyttjanderätt till ett företags samtliga tillgångar eller en del av dessa,

b)

rättigheter eller avtal som ger ett avgörande   inflytande   på  sam-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

201

mansättningen av företagets or­gan och dessas voteringar eller beslut.

4.         Kontroll förvärvas av personer el­

ler företag som

a)

är innehavare av rättigheterna el­ler berättigade till rättigheter en­ligt de berörda avtalen, eller

b)

utan att vara innehavare av rät­tigheterna eller berättigade till rättigheter enligt sädana avlal har befogenhet att utöva de rät­tigheter som grundar sig pä dessa.

5.         En koncentration skall inte anses

föreligga om

a)

kreditinstitut eller andra finans­institut eller försäkringsbolag, vilkas normala verksamhet om­fattar transaktioner och handel med värdepapper för egen eller andras räkning, tillfälligt innehar värdepapper som de har förvär­vat i ett företag i avsikt att vidare-försälja dem, förutsatt att de inte utövar rösträttigheter som följer med dessa värdepapper i syfte att bestämma företagets konkur­rensbeteende eller att de utövar dessa rösträttigheter endast i syfte att förbereda försäljningen av företaget, helt eller delvis, el­ler av dess tillgångar eller försälj­ningen av värdepapperen och att en sådan försäljning äger rum inom ett är efter tidpunkten för förvärvet; denna tidsfrist kan på begäran förlängas av kommissio­nen om sädana institut eller bo­lag styrker att det inte fanns nå­gon rimlig möjlighet att genom­föra försäljningen inom tidsfris­ten,

b)

kontroll förvärvas av en tjänste­man som är utsedd enligt en medlemsstats lagar om likvida-

tion, konkurs, obestånd, betal­ningsinställelse, ackord eller lik­nande förfaranden, c) de transaktioner som avses i punkt Ib genomförs av sådana finansiella holdingbolag som av­ses i artikel 5.3 i fjärde rådsdirek­tivet 78/660/EEG av den 25 juli 1978 om årsredovisningar för olika slags bolag', i dess lydelse enligt direktiv 84/569/EEG2, för­utsatt dock att de rösträttigheter som följer med de innehavda värdepapperen utövas, särskilt beträffande utnämningen av le­damöter i ledningen och styrel­sen för de företag som innehavet gäller, endast för att upprätthålla det fulla värdet av dessa investe­ringar och inte för att direkt eller indirekt bestämma företagens konkurrensbeteende.

Artikel 4

Förhandsanmälan av koncentrationer

1.

Sädana koncentrationer med en gemenskapsdimension som avses i denna förordning skall anmälas till kommissionen senast en vecka efter avtalets ingående eller offentliggö­randet av budet om övertagande el­ler förvärvet av ett kontrollerande inflytande. Fristen skall löpa från den tidpunkt när den första av dessa händelser inträffar.

2.

En koncentration som består av en företagssammanslagning enligt artikel 3.1 a eller förvärvet av ge­mensam kontroll enligt artikel 3.1b skall anmälas gemensamt av par­terna i företagssammanslagningen respektive av dem som förvärvar den gemensamma kontrollen. I öv-

' EGT nrL 222, 14.8.1978, s. 11. 2 EGT nr L 314, 4.12.1984, s. 28.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

202

riga fall skall anmälan göras av den person eller det företag som helt el­ler delvis förvärvar kontroll över ett eller flera företag.

3. Om kommissionen konstaterar att en koncentration som har anmälts omfattas av denna förordning, skall den offentliggöra att anmälan har skett, varvid den skall ange parter­nas namn, koncentrationens karak­tär och de branscher som berörs. Kommissionen skall ta hänsyn till företagens berättigade intresse av att deras affärshemligheter skyddas.

Artikel 5

Beräkning av omsättning

1. Den sammanlagda omsättningen

enligt artikel 1.2 skall omfatta de be­

rörda företagens intäkter under

föregående räkenskapsår från för­

säljning av varor och tjänster inom

ramen för företagens ordinarie verk­

samhet efter avdrag för försäljnings­

rabatter samt mervärdesskatt och

andra skatter som direkt hänför sig

till omsättningen. 1 ett berört före­

tags sammanlagda omsättning skall

inte inräknas försäljning av varor el­

ler tjänster mellan de företag som

avses i punkt 4.

Omsättning inom gemenskapen eller inom en medlemsstat skall om­fatta intäkter från försäljning av va­ror och tjänster till företag eller kon­sumenter inom gemenskapen re­spektive medlemsstaten.

2. Med avvikelse frän punkt 1 gäller

att om koncentrationen består av

förvärv av delar, oavsett om dessa

utgör rättsliga enheter, av ett eller

flera företag skall i fräga om säljaren

eller säljarna endast den omsättning

som härrör från de delar som är

föremål för transaktionen tas med i

beräkningen.

Två eller flera transaktioner enligt första stycket som äger rum inom en tväärsperiod mellan samma perso­ner eller företag skall dock betraktas som endast en koncentration, som uppkommer vid tidpunkten för den sista transaktionen.

3. I stället för omsättning används följande:

a)     för kreditinstitut och andra fi­

nansinstitut, med avseende på

artikel 1.2 a: en tiondel av deras

totala tillgångar.

Vad beträffar artikel 1.2 b och sista ledet i artikel 1.2 skall den sammanlagda omsättningen inom gemenskapen i dess helhet ersättas med en tiondel av de to­tala tillgångarna multiplicerad med förhållandet mellan utlå­ning till kreditinstitut och kunder vid transaktioner med gemen-skapsinvänare och den totala summan av denna utlåning.

Vad beträffar sista ledet i arti­kel 1.2 skall den sammanlagda omsättningen inom en medlems­stat ersättas med en tiondel av de totala tillgångarna multiplicerad med förhållandet mellan utlå­ning till kreditinstitut och kunder vid transaktioner med invånare i denna medlemsstat och den to­tala summan av denna utlåning,

b)                   för försäkringsbolag: värdet av

de tecknade bruttopremierna,

som skall omfatta samtliga mot­

tagna och utestående belopp en­

ligt försäkringsavtal som har

tecknats av försäkringsbolagen

eller för deras räkning, inklusive

utgående

återförsäkrings-

premier, efter avdrag för skatter

och skatteliknande avgifter som

debiteras på grundval av de indi­

viduella premiebeloppen eller

den totala premievolymen. Vad

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

203

beträffar artikel 1.2 b och sista le­det i artikel 1.2, skall hänsyn tas till de bruttopremier som betalas av gemenskapsinvånare respek­tive en medlemsstats invånare.

4. Om inte annat följer av punkt 2,

skall omsättningen för ett be;rört

företag enligt artikel 1.2 beräknas

genom att summera omsättningen

a)

för det berörda företaget,

b)

för de företag i vilka det berörda företaget direkt eller indirekt

-    äger mer än hälften av kapital-

eller rörelsetillgångarna, eller

-kan utöva mer än hälften av rösträttigheterna, eller

-    kan utse mer än hälften av leda­

möterna i styrelsen, direktio­

nen eller organ som rättsligt fö­

reträder företagen, eller

-har rätt att leda företagens verksamhet,

c)     för de företag som i ett beiört

företag har de rättigheter eller

befogenheter som anges i b,

d)     för de företag i vilka ett företag

som avses i c har de rättigheter

eller befogenheter som anges i b,

e)     för de företag i vilka två eller

flera företag som avses i a-d ge­

mensamt har de rättigheter eller

befogenheter som anges i b.

5. Om de företag som berörs av kon­

centrationen gemensamt har de rät­

tigheter eller befogenheter som an­

ges i punkt 4 b, skall vid beräk­

ningen av de berörda företagens om­

sättning enligt artikel 1.2

a) ingen hänsyn tas till den omsätt­ning som härrör från försäljning av varor eller tjänster mellan det gemensamma företaget och vart och ett av de berörda företagen eller något annat företag som har anknytning till något av dem en­ligt punkt 4 b-e.

b) hänsyn tas till den omsättning som härrör från försäljning av varor och tjänster mellan det ge­mensamma företaget och något tredje företag. Denna omsätt­ning skall fördelas lika mellan de berörda företagen.

Artikel 6

Prövning av anmälan och inledande av fbrfaranden

1.        Kommissionen skall pröva anmä­

lan så snart den har mottagits.

a)

Om kommissionen finner att den anmälda koncentrationen inte omfattas av denna förordning skall den fastslå detta genom be­slut.

b)

Om kommissionen finner att den anmälda koncentrationen, fastän den omfattas av denna förord­ning, inte ger anledning till all­varliga tvivel beträffande dess förenlighet med den gemen­samma marknaden, skall den be­sluta att inte göra invändning mot den och skall förklara att den är förenlig med den gemen­samma marknaden.

c)

Om kommissionen däremot fin­ner att den anmälda koncentra­tionen omfattas av denna förord­ning och ger anledning till allvar­liga tvivel beträffande dess för­enlighet med den gemensamma marknaden, skall den besluta att inleda ett förfarande.

2. Kommissionen skall snarast un­

derrätta de berörda företagen och

medlemsstaternas behöriga myndig­

heter om sitt beslut.

Prop. 1991/92:29 

Bilaga 1

204

Artikel 7

Uppskjutande av koncentrationer

1.

Vid tillämpningen av punkt 2 skall en koncentration enligt artikel 1 var­ken genomföras före anmälan eller inom de första tre veckorna efter an­mälan.

2.

Om kommissionen efter en preli­minär prövning av anmälan inom den tidsfrist som anges i punkt 1 be­dömer det nödvändigt för att säker­ställa den fulla verkan av ett senare beslut som fattas med stöd av artikel 8.3 och 4, kan den på eget initiativ besluta att en koncentration inte får genomföras, helt eller delvis, till dess att kommissionen fattar ett slut­ligt beslut eller att vidta andra interi­mistiska åtgärder med samma inne­börd.

3.

Punkterna 1 och 2 skall inte ut­göra hinder för genomförandet av ett offentligt bud om övertagande som har anmälts till kommissionen enligt artikel 4.1 före den tidpunkt när det offentliggörs, förutsatt att förvärvaren inte utövar de rösträt­tigheter som följer med värdepappe­ren i fråga eller gör det endast för att upprätthälla det fulla värdet av dessa investeringar och på grundval av en dispens som har lämnats av kommissionen enligt punkt 4.

4. Kommissionen kan pä begäran

medge dispens frän de skyldigheter

som åläggs enligt punkt 1, 2 eller 3

för att förhindra att ett eller flera

företag som berörs av en koncentra­

tion eller tredje man åsamkas allvar­

lig skada. En sädan dispens kan för­

enas med villkor och älägganden för

att säkerställa förutsättningarna för

en effektiv konkurrens. En dispens

kan begäras och medges när som

helst, även före anmälan eller efter

transaktionen.

5. Giltigheten av en transaktion som genomförs i strid mot punkt 1 eller 2 skall vara beroende av ett beslut en­ligt artikel 6.1 b eller 8.2 eller 3 eller det antagande som avses i artikel 10.6.

Denna artikel skall dock inte på­verka giltigheten av transaktioner med värdepapper, inklusive sådana som kan konverteras till andra vär­depapper, som kan vara föremål för handel pä en marknad som står un­der offentligt erkända myndigheters kontroll och tillsyn, som fungerar re­gelmässigt och som direkt eller indi­rekt är tillgänglig för allmänheten, såvida inte köparen och säljaren visste eller borde ha vetat att trans­aktionen genomfördes i strid mot punkt 1 eller 2.

Artikel 8

Kommissionens befogenhet att fatta beslut

1.

Om inte annat följer av artikel 9, skäll varje förfarande som inleds med stöd av artikel 6.1c avslutas ge­nom beslut enligt punkt 2-5.

2.

Om kommissionen finner att en koncentration som har anmälts upp­fyller det kriterium som anges i arti­kel 2.2, eventuellt sedan de berörda företagen har vidtagit ändringar, skall den meddela ett beslut enligt vilket koncentrationen förklaras för­enlig med den gemensamma mark­naden.

Kommissionen kan förena beslu­tet med villkor och älägganden i syfte att säkerställa att de berörda företagen fullgör sina åtaganden gentemot kommissionen när det gäl­ler alt ändra den ursprungliga kon­centrationsplanen. Beslutet om att koncentrationen är förenlig med den gemensamma marknaden skall även

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

205

omfatta sådana begränsningar som har direkt samband med och är nöd­vändiga för genomförandet av kon­centrationen.

3.

Om kommissionen finner atl en koncentration uppfyller det krite­rium som anges i artikel 2.3, skall den meddela ett beslut enligt vilket koncentrationen förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden.

4.

Om en koncentration redan har genomförts kan kommissionen ge­nom ett beslut enligt punkt 3 eller genom ett särskilt beslut kräva at t de sammanförda företagen eller till­gångarna delas upp eller att den ge­mensamma kontrollen upphör eller att andra åtgärder som är nödvän­diga för att återupprätta förutsätt­ningarna för en effektiv konkurrens vidtas.

5.

Kommissionen kan återkalla det beslut som den har fattat enligt punkt 2, om

a)

förklaringen om förenlighet med den gemensamma marknaden grundar sig på oriktiga uppgifter för vilka ett av de berörda företa­gen är ansvarigt eller om den har utverkats på ett bedrägligt sätt, eller

b)

de berörda företagen åsidosälter ett åläggande som var förenat med beslutet.

6. I sådana fall som avses i punkt 5

kan kommissionen fatta ett beslut

enligt punkt 3 utan att vara bunden

av den tidsfrist som avses i ariikel

10.3.

Artikel 9

Hänskjutande till medlemsstaternas behöriga myndigheter

1. Kommissionen kan genom ett be­slut som snarast meddelas de be-

rörda företagen och de övriga med­lemsstaternas behöriga myndigheter hänskjuta en anmäld koncentration till den berörda medlemsstatens be­höriga myndigheter under följande omständigheter.

2.

Inom tre veckor från det att den har mottagit en kopia av anmälan kan en medlemsstat underrätta kommissionen, som skall underrätta de berörda företagen, om att en koncentration hotar att skapa eller förstärka en sådan dominerande ställning som medför att den effek­tiva konkurrensen påtagligt skulle hämmas på en marknad inom med­lemsstaten som uppvisar alla känne­tecken på en avgränsad marknad, oavsett om det rör sig om en väsent­lig del av den gemensamma markna­den.

3.

Om kommissionen med hänsyn fill marknaden för ifrågavarande va­ror och tjänster och den geografiska referensmarknaden enligt definitio­nen i punkt 7 anser att det föreligger en sådan avgränsad marknad och ett sådant hot, skall den antingen

a)

själv behandla fallet för att upp­rätthålla eller återupprätta en ef­fektiv konkurrens på marknaden i fräga, eller

b)

hänskjuta fallet till den berörda medlemsstatens behöriga myn­digheter för att denna stats nationella konkurrenslagstift­ning skall tillämpas.

Om kommissionen däremot anser att en sådan avgränsad marknad eller ett sådant hot.inte föreligger, skall den fatta ett be­slut med den innebörden som den skall rikta till den berörda medlemsstaten.

4. Ett beslut om hänskjutande enligt

punkt 3 skall fattas

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

206

a)

som huvudregel inom den sex-veckorsfrist som anges i artikel 10.1, andra stycket, om kommis­sionen inte har inlett ett förfa­rande enligt artikel 6.1 b, eller

b)

senast inom tre månader efter det att den berörda koncentratio­nen har anmälts, om kommissio­nen har inlett ett förfarande en­ligt artikel 6.1 c utan att ha gjort förberedelser i syfte att vidta nödvändiga åtgärder enligt arti­kel 8.2, andra stycket, 3 eller 4 för att upprätthålla eller återupp­rätta en effektiv konkurrens på marknaden i fräga.

5.

Om kommissionen trots påmin­nelse från den berörda medlemssta­ten inte inom den tremånadersfrist som avses i punkt 4 b har fattat något beslut om hänskjutande enligt punkt 3 eller gjort de förberedelser som av­ses i punkt 4 b, skall den anses ha be­slutat att hänskjuta fallet till den be­rörda medlemsstaten enligt punkt 3b.

6.

Rapporter om eller tillkännagi­vanden av resultatet av den berörda medlemsstatens behöriga myndig­hets undersökning av koncentratio­nen skall offentliggöras senast fyra månader efter kommissionens hän­skjutande.

7.

Med geografisk referensmarknad skall förstås det område inom vilket de berörda företagen medverkar i utbudet av varor eller tjänster, där konkurrensförhållandena är till­räckligt likartade och som kan skil­jas från angränsande områden fram­för allt därför att konkurrensvillko­ren är väsentligt annorlunda inom de områdena. Vid denna bedömning skall hänsyn tas bl. a. till de berörda varornas eller tjänsternas beskaffen­het och egenskaper, eventuella hin-

der för inträde pä marknaden, kon­sumentpreferenser, väsentliga skill­nader i företagens marknadsandelar inom angränsande områden eller be­tydande prisskillnader.

8.

Vid tillämpningen av denna arti­kel får den berörda medlemsstaten endast vidta sådana åtgärder som är absolut nödvändiga för att säker­ställa eller återupprätta en effektiv konkurrens på marknaden i fräga.

9.

Enligt de tillämpliga bestämmel­serna i fördraget kan varje medlems­stat anföra besvär till domstolen, och särskilt begära tillämpning av artikel 186, för att fä tillämpa sin na­tionella konkurrenslagstiftning.

10. Denna artikel kommer att tas

upp till förnyad prövning före ut­

gången av fjärde året efter det att

denna förordning har antagits.

Artikel 10

Tidsfristerna för inledande av förfaranden och fbr beslut

1. De beslut som avses i artikel 6.1

skall fattas senast inom en månad.

Denna frist skall löpa från dagen ef­

ter det att en anmälan har mottagits

eller, om de upplysningar som skall

lämnas med anmälan är ofullstän­

diga, frän dagen efter det att de full­

ständiga uppgifterna har mottagits.

Denna frist skall förlängas till sex veckor om kommissionen mottar en begäran frän en medlemsstat enligt artikel 9.2.

2. Beslut enligt artikel 8.2 om an­

mälda koncentrationer skall fattas sä

snart det visar sig att de allvarliga

tvivel som avses i artikel 6.1 c har av­

lägsnats, särskilt till följd av änd­

ringar som har vidtagits av de be­

rörda företagen, och senast före ut­

gången av den frist som anges i

punkt 3.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

207

3.

Om inte annat följer av artikel 8.6, skall beslut enligt artikel 8.3 om anmälda koncentrationer fattas inom högst fyra månader efter den tidpunkt när förfarandet har inletts.

4.

Den tidsfrist som anges i punkl 3 skall i undantagsfall tillfälligt avbiy-tas om kommissionen pä grund av ornständigheter för vilka ett av de företag som deltar i koncentrationen är ansvarigt har varit tvungen att be­gära upplysningar genom beslut en­ligt artikel 11 eller beordra en under­sökning genom beslut enligt artikel 13.

5.

Om domstolen avkunnar en dom som helt eller delvis upphäver ett be­slut av kommissionen enligt denna förordning, skall de tidsfrister som anges i förordningen börja löpa pä nytt från dagen när domen avkunna­des.

6.

Om kommissionen inte har fattat något beslut enligt artikel 6.1 b eller c eller artikel 8.2 eller 3 inom de tids­frister som anges i punkt 1 respek­tive punkt 3, skall koncentrationen anses ha förklarats förenlig med den gemensamma marknaden, om inte annat följer av artikel 9.

Artikel 11

Begäran om upplysningar

1.

Vid fullgörandet av de uppgifter som kommissionen har tilldelats ge­nom denna förordning får kommis­sionen inhämta alla nödvändiga upplysningar frän medlemsstaternas regeringar och behöriga myndighe­ter, från de personer som avses i arti­kel 3.1 b samt från företag och före­tagssammanslutningar.

2.

När kommissionen riktar en begä­ran om upplysningar till en person.

ett företag eller en företagssamman­slutning, skall den samtidigt sända en kopia av denna begäran till den behöriga myndigheten i den med­lemsstat inom vars territorium per­sonen är bosatt eller företaget eller företagssammanslutningen har sitt säte.

3.

I sin begäran skall kommissionen ange den rättsliga grunden för och syftet med begäran samt de påfölj­der som avses i artikel 14.1 b för det fall att oriktiga uppgifter lämnas.

4.

Skyldiga att lämna de begärda upplysningarna är, när det gäller företag, företagens ägare eller deras företrädare och, när det gäller juri­diska personer, bolag eller företag, eller sammanslutningar som inte är juridiska personer, de som är ut­sedda att företräda dem enligt lag el­ler stadgar.

5.

Om en person, ett företag eller en företagssammanslutning inte lämnar de begärda upplysningarna inom den tidsfrist som har fastställts av kommissionen eller lämnar ofull­ständiga upplysningar, skall kom­missionen begära upplysningarna genom beslut. I beslutet skall anges vilka upplysningar som begärs, fast­ställas en lämplig tidsfrist inom vil­ken upplysningarna skall lämnas och anges de påföljder som avses i artik­larna 14.1 b och 15.1 a samt upplysas om rätten att föra talan mot beslutet vid domstolen.

6.  Kommissionen skall samtidigt

sända en kopia av sitt beslut till den

behöriga myndigheten i den med­

lemsstat inom vars territorium per­

sonen är bosatt eller företaget eller

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

208

företagssammanslutningen har sitt säte.

Artikel 12

Undersökningar genomförda av medlemsstaternas myndigheter

1.

Pä begäran av kommissionen skall medlemsstaternas behöriga myndig­heter genomföra de undersökningar som kommissionen anser nödvän­diga enligt artikel 13.1 eller som den har beslutat om enligt artikel 13.3. De tjänstemän hos medlemsstater­nas behöriga myndigheter som har till uppgift att genomföra undersök­ningarna skall utöva sina befogenhe­ter efter företeende av en skriftlig fullmakt utfärdad av den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium undersök­ningen skall genomföras. Fullmak­ten skall ange föremålet för och syf­tet med undersökningen.

2.

På begäran av kommissionen eller den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium undersökningen skall genomföras kan kommissionens tjänstemän bi­träda myndighetens tjänstemän vid fullgörandet av deras uppgifter.

Artikel 13

Kommissionens befogenheter vid undersökningar

1. Vid fullgörandet av de uppgifter som kommissionen har tilldelats ge­nom denna förordning fär den ge­nomföra alla nödvändiga undersök­ningar hos företag och företagssam­manslutningar.

För detta ändamål har de av kom­missionen bemyndigade tjänste­männen befogenhet

a) att granska böcker och andra af­färshandlingar.

b)

att göra eller begära kopior av el­ler utdrag ur böcker och affärs­handlingar,

c)

att begära muntliga förklaringar på ort och ställe,

d)     att få tillträde till företagens lo­

kaler, markområden och tran­

sportmedel.

2.

De tjänstemän som av kommis­sionen har fått i uppdrag att genom­föra undersökningarna skall utöva sina befogenheter efter företeende av en skriftlig fullmakt, som anger föremålet för och syftet med under­sökningen samt de påföljder som av­ses i artikel 14.1 c för det fall att be­gärda böcker eller andra affärshand­lingar inte framläggs på ett fullstän­digt sätt. Kommissionen skall i god tid före undersökningen skriftligt underrätta den behöriga myndighe­ten i den medlemsstat inom vars ter­ritorium undersökningen skall ge­nomföras om undersökningen samt om de bemyndigade tjänstemännens identitet.

3.

Företag och företagssammanslut­ningar är skyldiga att underkasta sig de undersökningar som kommissio­nen har beslutat om. I beslutet skall anges föremålet för och syftet med undersökningen, fastställas när den skall börja och anges de påföljder som avses i artiklarna 14.1 d och 15.1b samt upplysas om rätten att föra talan mot beslutet vid domsto­len.

4.  Kommissionen skall i god tid

skriftligt underrätta den behöriga

myndigheten i den medlemsstat

inom vars territorium undersök­

ningen skall genomföras om sin av­

sikt att fatta beslut enligt punkt 3.

Den skall samråda med den behö­

riga myndigheten innan den fattar

sitt beslut.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

209

U Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

5.

Tjänstemännen hos den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium undersök­ningen skall genomföras kan, pä be­gäran av myndigheten eller kommis­sionen, biträda kommissionens tjänstemän vid fullgörandet av deras uppgifter.

6.

Om ett företag eller en företags­sammanslutning motsätter sig en un­dersökning som har beslutats med stöd av denna artikel, skall den be­rörda medlemsstaten lämna de av kommissionen bemyndigade tjäns­temännen den hjälp som behövs för att de skall kunna utföra sitt under­sökningsuppdrag. För detta ända­mål skall medlemsstaterna efter samråd med kommissionen vidta nödvändiga åtgärder inom ett är ef­ter det att denna förordning har trätt i kraft.

Artikel 14

Böter

1. Kommissionen kan genom beslut ålägga sädana personer som avses i artikel 3.1 b, företag eller företags­sammanslutningar böter om lägst 1 000 och högst 50 000 ecu, om de uppsåtligen eller av oaktsamhet

a)

underlåter att anmäla en koncen­tration enligt artikel 4,

b)

lämnar oriktiga eller vilsele­dande uppgifter i en anmälan en­ligt artikel 4,

c)

lämnar oriktiga uppgifter till svar pä en begäran enligt artikel 11 el­ler inte lämnar en uppgift inom den tidsfrist som har fastställts genom beslut enligt artikel 11,

d)    vid undersökningar som genom­

förs enligt artikel 12 eller 13

framlägger begärda böcker eller

andra   affärshandlingar   på   ett

ofullständigt sätt eller inte under­kastar sig en undersökning som har beslutats enligt artikel 13.

2. Kommissionen kan genom beslut

ålägga de berörda personerna eller

företagen böter som inte överstiger

tio procent av de berörda företagens

sammanlagda omsättning enligt arti­

kel 5, om de uppsåtligen eller av

oaktsamhet

a)

åsidosätter ett åläggande som har beslutats med stöd av artikel 7.4 eller 8.2, andra stycket,

b)

genomför en koncentration i strid mot artikel 7.1 eller åsido­sätter ett beslut enligt artikel 7.2,

c)

genomför en koncentration som genom beslut enligt artikel 8.3 har förklarats oförenlig med den gemensamma marknaden eller underlåter att vidta de åtgärder som har beslutats enligt artikel 8.4.

3.

När bötesbeloppet fastställs skall hänsyn tas både till överträdelsens art och svårighetsgrad.

4.

Beslut fattade med stöd av punk­terna 1 och 2 har inte straffrättslig karaktär.

Artikel 15

Viten

1. Kommissionen kan genom beslut förelägga sädana personer som avses i artikel 3.1b eller berörda företag eller företagssammanslutningar vi­ten om högst 25 000 ecu för varje dag som dröjsmålet varar, räknat frän den dag som anges i beslutet, för att förmå dem

a) att pä ett fullständigt och riktigt sätt lämna de upplysningar som kommissionen har begärt genom beslut enligt artikel 11, eller

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

210

b) att underkasta sig en sådan un­dersökning som kommissionen har beslutat om enligt artikel 13.

2. Kommissionen kan genom beslut

förelägga sädana personer som avses

i artikel 3.1 b eller företag viten om

högst 100 000 ecu för varje dag som

dröjsmålet varar, räknat från den

dag som anges i beslutet, för att

förmå dem

a)

att iaktta ett åläggande som har beslutats med stöd av artikel 7.4 eller 8.2, andra sfycket, eller

b)

att vidta de åtgärder som har be­slutats enligt artikel 8.4.

3. Om de personer som avses i arti­

kel 3.1 b eller företag eller företags­

sammanslutningar har fullgjort skyl­

digheten för vars uppfyllande vitet

har förelagts, kan kommissionen

fastställa det slutliga vitet till ett be­

lopp som är lägre än det som skulle

ha följt av det ursprungliga beslutet.

Artikel 16

Domstolens prövning

Domstolen har oinskränkt pröv­ningsrätt enligt fördragets artikel 172 att avgöra besvär över beslut ge­nom vilka kommissionen fastställer böter eller viten. Domstolen kan upphäva, sätta ned eller höja ålagda böter eller viten.

Artikel 17 Sekretess

1.

Upplysningar som har inhämtats med stöd av artiklarna 11,12,13 och 18 fär endast användas för det med begäran, undersökningen eller för­höret avsedda ändamålet.

2.

Om inte annat följer av artiklarna 4.3, 18 och 20 får kommissionen och

medlemsstaternas behöriga myndig­heter samt dessas tjänstemän och övriga anställda inte röja upplys­ningar som de har inhämtat med stöd av denna förordning och som är av sådant slag att de omfattas av sek­retess.

3. Punkterna 1 och 2 skall inte ut­göra hinder för offentliggörande av allmän information eller undersök­ningar som inte innehäller uppgifter om enskilda företag eller företags­sammanslutningar.

Artikel 18

Förhör med parterna och tredje man

1.

Innan kommissionen fattar beslut enligt artiklarna 7.2 och 4, 8.2, andra stycket, och 3-5, 14 och 15, skall den lämna de berörda perso­nerna, företagen och företagssam­manslutningarna tillfälle att i varje skede av förfarandet fram till samrå­det med den rådgivande kommittén yttra sig över de anmärkningar som framförs mot dem.

2.

Med avvikelse från punkt 1 kan ett interimistiskt beslut om att för­länga tidsfristen under vilken en koncentration uppskjuts eller med­ge dispens enligt artikel 7.2 respek­tive 4 fattas utan att de berörda per­sonerna, företagen eller företags­sammanslutningarna lämnas tillfälle att på förhand framföra sina syn­punkter, förutsatt att kommissionen lämnar dem tillfälle att göra detta sä snart som möjligt efter det att den har fattat sitt beslut.

3.

Kommissionen skall fatta sitt be­slut endast på grundval av de an­märkningar beträffande vilka par­terna har haft möjlighet att framföra synpunkter.   Vid  förfarandet  skall

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

211

parternas rätt att gå i svaromål re­spekteras till fullo. Åtminstone de direkt berörda parterna skall få ta del av akten, varvid hänsyn skall tas till företagens berättigade intresse av att deras affärshemligheter skyd­das.

4. I den mån kommissionen och medlemsstaternas behöriga myndig­heter anser det nödvändigt kan de inhämta yttranden även frän andra fysiska eller juridiska personer. Fy­siska eller juridiska personer som kan påvisa ett berättigat intresse i sa­ken, särskilt ledamöter av de be­rörda företagens administrativa eller styrande organ eller erkända arbets-tagarrepresentanter frän dessa före­tag, skall efter ansökan ha rätt att yttra sig.

Artikel 19

Samverkan med medlemsstaternas myndigheter

1.

Kommissionen skall inom tre ar­betsdagar till medlemsstaternas be­höriga myndigheter översända ko­pior av anmälningar samt, sä snart som möjligt, även av de viktigaste handlingar som tillställs eller utfär­das av kommissionen enligt denna förordning.

2.

Kommissionen skall vidta åtgär­der enligt denna förordning i nära och ständig samverkan med med­lemsstaternas behöriga myndighe­ter, som har rätt att framföra sina synpunkter på dessa åtgärder. För tillämpningen av artikel 9 skall den inhämta upplysningar från med­lemsstatens behöriga myndighet en­ligt punkt 2 i samma artikel och lämna den tillfälle att yttra sig i varje skede av förfarandet fram till det att ett beslut fattas i enlighet med punkt 3 i samma artikel. För detta ändamål

skall kommissionen låta den ta del av akten.

3.

Samråd skall ske med en rådgi­vande kommitté för koncentrationer innan beslut fattas enligt artikel 8.2-5, 14 eller 15 eller bestämmel­ser antas enligt artikel 23.

4.

Den rådgivande kommittén skall vara sammansatt av representanter för medlemsstaternas myndigheter. Varje medlemsstat skall utse en eller två representanter, som vid förhin­der kan ersättas av andra represen­tanter. Minst en av dessa represen­tanter skall vara sakkunnig i frågor som rör konkurrensbegränsningar och dominerande ställningar.

5.

Samråd skall äga rum vid ett ge­mensamt sammanträde som sam­mankallas av kommissionen och med kommissionen som ordfö­rande. Till kallelsen skall fogas en redogörelse för varje ärende som skall behandlas, med de viktigaste handlingarna samt ett preliminärt utkast till beslut. Sammanträdet skall hällas tidigast fjorton dagar ef­ter det att kallelse har skett. I un­dantagsfall kan kommissionen för­korta denna frist där så är påkallat för att förhindra att ett eller flera av de företag som berörs av en koncen­tration åsamkas allvarlig skada.

6.

Den rådgivande kommittén skall avge ett yttrande om kommissionens utkast till beslut, efter omröstning om så behövs. Den rådgivande kom­mittén kan avge ett yttrande även om några ledamöter är frånvarande och orepresenterade. Yttrandet skall vara skriftligt och skall bifogas utkastet till beslut. Kommissionen skall ta största möjliga hänsyn till kommitténs yttrande. Den skall un­derrätta kommittén om i vilken ut­sträckning dess yttrande har beak­tats.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

212

7. Den rådgivande kommittén kan förorda att dess yttrande offentlig­görs. Kommissionen kan företa ett sådant offentliggörande. I beslutet att offentliggöra yttrandet skall ve­derbörlig hänsyn tas till företagens berättigade intresse av att deras af­färshemligheter skyddas och till de berörda företagens intresse av att ett sådant offentliggörande sker.

Artikel 20 Offentliggörande av beslut

1. Kommissionen skall offentliggöra

de beslut som den fattar enligt arti­

kel 8.2, om de förenas med villkor

och ålägganden, och enligt artikel

8.2-5 i Europeiska gemenskaper­

nas officiella tidning.

2.  I offentliggörandet skall anges

parternas namn och huvuddragen av

beslutet. Därvid skall hänsyn tas till

företagens berättigade intresse av

att deras affärshemligheter skyddas.

Artikel 21 Behörighet

1.

Med förbehåll för domstolens prövningsrätt är kommissionen en­sam behörig att fatta beslut enligt denna förordning.

2.

Medlemsstaterna skall inte till-lämpa sin nationella konkurrenslag­stiftning pä en koncentration med en gemenskapsdimension.

Bestämmelsen i första stycket skall inte utgöra hinder för en med­lemsstats befogenhet att företa de undersökningar som behövs för till-lämpning av artikel 9.2 eller att efter hänskjutande enligt artikel 9.3 b el­ler 5 vidta de åtgärder som absolut är nödvändiga för tillämpning av ar­fikel 9.8.

3. Utan hinder av punkterna 1 och 2 kan medlemsstaterna vidta nödvän­diga åtgärder för att skydda andra legitima intressen än de som omfat­tas av denna förordning och som är förenliga med gemenskapsrättens allmänna principer och övriga be­stämmelser.

Med legitima intressen enligt första stycket avses allmän säkerhet, mediernas mångfald och tillsynsreg­ler.

Alla andra allmänna intressen skall meddelas kommissionen av den berörda medlemsstaten och skall erkännas av kommissionen ef­ter en bedömning av deras förenlig­het med gemenskapsrättens all­männa principer och övriga bestäm­melser innan ovannämnda åtgärder kan vidtas. Kommissionen skall un­derrätta den berörda medlemsstaten om sitt beslut inom en månad efter meddelandet.

Artikel 22

Tillämpningen av förordningen

1. Endast denna förordning är till­

lämplig pä koncentrationer enligt

definitionen i artikel 3.

2.        Förordningarna

nr 17',

nrl017/68/EEG2, nr4056/86/EEG3

och nr 3975/87/EÉG'' gäller inte kon­

centrationer enligt definitionen i ar­

tikel 3.

3.         Om på begäran av en medlemsstat

kommissionen konstaterar att en

koncentration enligt definitionen i

artikel 3 som inte har nägon gemen­

skapsdimension enligt artikel 1 ska­

par eller förstärker en sådan domi­

nerande ställning som medför att

' EGT nr 13, 21.2.1962, s. 204/62. EGTnrLHS, 23.7.1968, s.l. 'EGTnrL378, 31.12.1986, s.4. "'EGTnrL374, 31.12.1987, s.l.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

213

den effektiva konkurrensen inom den berörda medlemsstatens territo­rium påtagligt skulle hämmas, kan den, i den mån koncentrationen på­verkar handeln mellan medlemssta­ter, fatta beslut enligt artikel 8.2, andra stycket, 3 och 4.

4.

Artiklarna 2.1 a och b, 5, 6, 8 och 10-20 är tillämpliga. Den frist inom vilken ett förfarande enligt ariikel 10.1 kan inledas skall löpa från da­gen när begäran från medlemsstaten inkommer. En sädan begäran skall framställas senast en månad efter det att koncentrationen har anmälts till medlemsstaten eller genomförts. Denna frist skall löpa frän den tid­punkt när den första av dessa hän­delser inträffar.

5.

Enligt punkt 3 skall kommissio­nen endast vidta de åtgärder som ab­solut är nödvändiga för att upprätt­hålla eller återupprätta en effektiv konkurrens inom territoriet i den medlemsstat pä vars begäran den in­griper.

6.

Punkt 3-5 skall gälla fill dess att de tröskelvärden som anges i artikel 1.2 har tagits upp till förnyad piröv­ning.

Artikel 23

Tillämpningsföreskrifter

Kommissionen har rätt att utfjirda tillämpningsföreskrifter om form, innehåll och övriga detaljer i anmäl­ningar enligt artikel 4, tidsfrister en­ligt artikel 10 samt förhör enligt arti­kel 18.

Artikel 24

Relationer med länder som inte är medlemmar

1. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om allmänna svårig-

heter som deras företag, möter när det gäller koncentrationer enligt de­finitionen i artikel 3 i länder som inte är medlemmar.

2.   Kommissionen skall, första

gängen senast ett år efter det att

denna förordning har trätt i kraft

och därefter med jämna mellanrum,

utarbeta en rapport om behand­

lingen av gemenskapsföretag ur de

synpunkter som avses i punkt 3-4

när det gäller koncentrationer i län­

der som inte är medlemmar. Kom­

missionen skall lägga fram dessa

rapporter, tillsammans med even­

tuella rekommendationer, för rådet.

3.

Om kommissionen, antingen pä grundval av de rapporter som avses i punkt 2 eller andra upplysningar, konstaterar att ett tredje land inte behandlar gemenskapsföretag på ett sätt som motsvarar gemenskapens behandling av företag frän landet i fräga, kan den lägga fram förslag för rådet om ett lämpligt förhandlings­mandat i syfte att uppnå motsva­rande behandling för gemenskaps­företag.

4.

Åtgärder som vidtas med stöd av denna artikel skall, utan hinder för fördragets artikel 234, vara i över­ensstämmelse med gemenskapens eller medlemsstaternas förpliktelser enligt internationella överenskom­melser, vare sig dessa är bilaterala eller multilaterala.

Artikel 25 Ikraftträdande

1.

Denna förordning träder i kraft den 21 september 1990.

2.

Förordningen gäller inte koncent­rationer som var föremål för ett av­tal eller tillkännagivande eller om

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

214

kontroll förvärvades enligt artikel

Prop. 1991/92:29

4.1 före tidpunkten för denna för-

Bilaga 1

ordnings ikraftträdande och den gäl­ler inte under några omständigheter koncentrationer beträffande vilka en medlemsstats myndighet med an­svar för konkurrens har inlett ett för­farande före den tidpunkten.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Btyssel den 21 decem­ber 1989.

På rådets vägnar

E. CRESSON Ordförande

Anmärkning: Yttrandena i rådets protokoll om denna förordning of­fentliggörs senare i Europeiska ge­menskapemas officiella tidning.

215

Kommissionens direktiv

Prop 1991/9229

av den 25 juni 1980

bilaga i

om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag

(8(l/723/EEG)

216

KOMMISSIONENS DIREKTIV

PP 1991/92:29

av den 25 juni 1980

'' 

om insyn i de fmansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag

(80/723/EEG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättande av Europeiska ekonomiska ge­menskapen, särskilt artikel 90.3 i detta, och med beaktande av följande:

Offentliga företag spelar en viktig roll i medlemsstaternas ekonomi.

Medlemsstaternas regler för ägande får tillämpas utan hinder av bestäm­melserna i detta fördrag. Lika behandling av privat och offentligt företagan­de måste därför garanteras.

Fördraget ålägger kommisssionen att se till att medlemsstaterna inte ger stöd till offentliga eller privata företag i strid mot den gemensamma markna­dens regler.

Emellertid kan de finansiella förbindelserna mellan myndigheter och of-fenfliga företag vara så komplicerade, att de försvårar uppgiften.

Rättvis och effektiv tillämpning av reglerna i fördraget om stöd till offent­liga och privata företag förutsätter en öppen redovisning av dessa förbindel­ser.

Redovisningen skall syfta till att klargöra skillnaden mellan statens roll som myndighet och dess egenskap av ägare.

Artikel 90.1 ålägger medlemsstaterna vissa skyldigheter dä det gäller of­fentliga företag. Artikel 90.3 ålägger vidare kommissionen att se till att skyl­digheterna respekteras och ger kommissionen hjälpmedel för ändamålet, som innefattar rätten att ange villkoren för hur insyn skall uppnäs.

Innebörden av offentliga myndigheter respektive offentliga företag måste sålunda klargöras.

Offentliga myndigheter kan utöva ett avgörande inflytande på hur offent­liga företag agerar, inte bara som ägare eller majoritets delägare, utan också i kraft av sin ställning som företagsledare eller styrelse eller annan tillsynsbe­hörig, som följd antingen av bestämmelser för verksamheten eller av sättet för aktiefördelningen.

Anslag av allmänna medel för offentliga företag kan ges antingen direkt eller indirekt. Den öppna redovisningen fär ej bero på vilket sätt medel an­slås. Det torde också vara nödvändigt att redovisa skälen för att anslå offent­liga medel liksom för deras användning.

Medlemsstaterna kan ha andra än ekonomiska mäl för den offentliga före­tagsamheten. I vissa fall lämnas ersättning för kostnader som företaget tar pä sig. Öppen redovisning mäste lämnas även för denna ersättning.

Vissa företag skall undantas från tillämpningen av detta direktiv, antingen på grund av verksamhetens art eller på grund av omsättningens storlek. Det gäller vissa verksamheter utanför konkurrensområdet eller sädana, som re­dan täcks av speciella gemenskapsregler, vilka garanterar tillräcklig insyn.

217

Vidare avses offentlig företagsamhet inom sektorer, där speciella bestäm-     Prop. 1991/92:29 melser råder och sädan med alltför liten omfattning för att motivera den ad-     Bilaga 1 ministrativa kontrollapparaten.

Detta direktiv upphäver ej andra bestämmelser i gemenskapsfördraget, se särskilt artiklarna 90.2, 93 och 223.

Med hänsyn till att berörda företag är konkurrensutsatta, måste given in­formation vara underkastad sekretessen.

Tillämpning av detta direktiv skall ske i samverkan med medlemsstaterna, och om så krävs revideras enligt vunna erfarenheter.

Artikel 1

Medlemsstaterna skall se till att ekonomiska relationer mellan offentliga myndigheter och offentliga företag öppet redovisas enligt detta direktiv, så att det klart framgår

a)

vilka allmänna medel som genom myndighetsbeslut överförts direkt till offentliga företag;

b)

vilka allmänna medel som tillförts offentliga företag via andra offentliga företag eller finansiella institutioner;

c)

på vilket sätt sålunda tillförda medel använts.

Artikel 2

I detta direktiv avses med

-

offentliga myndigheter: statliiga, regionala eller lokala (kommunala) myndigheter;

-

offentliga företag: varje företag, där offentlig myndighet direkt eller indi­rekt utövar ett dominerande inflytande såsom ägare eller delägare, till följd av annan finansiell medverkan eller pä grund av bestämmelser för verksamheten.

Ett dominerande inflytande skall anses föreligga, när dessa myndigheter direkt eller indirekt i företaget

a)

äger majoriteten av bolagskapitalet, eller

b)

kontrollerar röstmajoriteten i bolaget, eller

c)

äger tillsätta mer än hälften av företagets administrativa eller verkstäl­lande ledning eller dess styrelse.

Artikel 3

Den öppna redovisningen enligt artikel 1 gäller i synnerhet för finansiella beroenden mellan myndigheter och offentliga företag av följande slag:

a)

täckande av driftunderskott;

b)

tillskott av ägarkapital;

c)

amorteringsfria tillskott eller lån pä förmånliga villkor;

d) gynnande genom avstående från vinst eller fordringar;

e) gynnande genom avstående frän normal avkastning pä allmänna medel;

f)  kompensation för ekonomiska älägganden från myndigheter.

218

Prop. 1991/92:29

Artikel 4

Bilaga 1

Direktivet skall inte tillämpas ifråga om förhållanden mellan offentliga myn­digheter och:

a)

offentliga företag, ifråga om tjänster utan nämnvärd inverkan pä handeln mellan medlemsstaterna;

b)

offentliga företag ifråga om verksamhet inom något av följande områ­den:

-vatten och energi, varvid beträffande atomenergi innefattas framställ­ning och anrikning av uran, återanvändning av kärnbränsle och bered­ning av material innehållande plutonium -post och telekommunikationer - transporter

c)  offentliga kreditinstitut;

d)    offentliga företag med omsättning exklusive skatt som ej uppgår till sam­

manlagt 40 miljoner ECU under de två räkenskapsåren före det år under

vilket de medel som avses i artikel 1 tillförts eller använts.

Artikel 5

1.

Medlemsstaterna skall se till, att information om ekonomiska relationer enligt artikel 1 hälls tillgänglig för kommissionen fem år efter utgången av det räkenskapsår, då de allmänna medlen ställdes till det offentliga företa­gets förfogande. Dock skall de fem åren räknas från året för ianspråktagan-det av medlen, om det sker efter nämnda räkenskapsår.

2.

Medlemsstaterna skall när kommissionen finner det nödvändigt på begä­ran lämna information enligt punkt 1, jämte övrig nödvändig information, särskilt angående ändamålet med verksamheten.

Artikel 6

1.

Kommissionen skall ej föra vidare inhämtad information enligt artikel 5.2, som täcks av sekretessen.

2.

Punkt 1 utgör inget hinder mot publicering av allmän information eller översikter, som inte behandlar enskilda offentliga företag, vilka omfattas av detta direktiv.

Ariikel 7

Kommissionen skall regelbundet informera medlemsstaterna om resultatet av detta direktivs tillämpning.

Artikel 8

Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att följa detta direktiv

frän och med den 31 december 1981. De skall informera kommissionen om

detta.

219

Artikel 9

Prop. 1991/92:29

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Bilaga 1

Utfärdat i Bryssel den 25 juni 1980.

På kommissionens vägnar

Raymond VOUEL Medlem av kommissionen

220

Kommissionens förordning (EEG) Nr 2367/90

Prop. 1991/9229

av den 25 juli 1990

Bilaga l

om de anmälningar, tidsfrister och förhör som avses i rådets förordning nr 4064/89/EEG om kontroll av företagskoncentrationer

221

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EEG) NR

2367/90

av den 25 juli 1990

om de anmälningar, tidsfrister och förhör som avses i rådets förordning nr 4064/89/EEG om kontroll av företagskoneentrationer

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR UTFÄRDAT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono­miska gemenskapen,

med beaktande av rådets förord­ning (EEG) nr 4064/89 av den 21 de­cember 1989 om kontroll av företagskoncentrationer', särskilt artikel 23 i denna,

med beaktande av rådets förord­ning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86, i dess lydelse enligt Spaniens och Por­tugals anslutningsakt, särskilt artikel 24 i denna,

med beaktande av rådets förord­ning (EEG) nr 1017/68 av den 19 juli 1968 om tillämpning av konkurrens­regler på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar', i dess lydelse enligt Spaniens och Por­tugals anslutningsakt, särskilt artikel 29 i denna,

med beaktande av rådets förord­ning (EEG) nr 4056/86 av den 22 de­cember 1986 om fastställande av de­taljerade regler för tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 inom sjötransportsektorn'', särskilt artikel 26 i denna.

'EGT nrL395, 30.12.1989, s. 1. - EGT nr 13, 21.2.1962, s. 204/62. 3EGTnrL175, 23.7.1968, s.l. EGTnrL378,31.12.1986,s.4.

med beaktande av rådets förord­ning (EEG) nr 3975/87 av den 14 de­cember 1987 om fastställande av de­taljerade regler för tillämpning av konkurrensreglerna pä företag inom luftfartssektorn, särskilt artikel 19 i denna, efter att ha samrått med så­väl den rådgivande kommittén för koncentrationer som de rådgivande kommittéerna för kartell- och mo­nopolfrågor inom transportsektorn, inom sjötransportsektorn och inom luftfartssektorn, och

med beaktande av följande.

1.

Enligt artikel 23 i förordning (EEG) nr 4064/89 har kommissio­nen befogenhet att utfärda tillämp­ningsföreskrifter om form, innehåll och övriga detaljer i anmälningar enligt artikel 4, tidsfrister enligt arti­kel 10 samt förhör enligt artikel 18.

2.

Förordning (EEG) nr 4064/89 är baserad pä principen om obligato­risk anmälan av koncentrationer in­nan de äger rum. Ä ena sidan har en anmälan viktiga rättsliga verkningar som är till fördel för parterna, å andra sidan medför åsidosättande av anmälningsskyldigheten att par­terna åläggs böter och det kan även medföra civilrättsliga nackdelar för dem. Det är därför nödvändigt med hänsyn till rättssäkerheten att noga ange innehållet i de uppgifter som skall lämnas i anmälan.

3.

De berörda parterna är skyldiga att lämna kommissionen fullstän­diga och korrekta uppgifter om de

5EGTnrL374,31.12.1987,3.1.

222

förhållanden och omständigheter som är av betydelse för beslut om den anmälda koncentrationen.

4.

För att förenkla och påskynda behandlingen av anmälan bör det föreskrivas att ett formulär skall an­vändas.

5.

Eftersom anmälan medför att de rättsliga tidsfristerna för inledande av förfaranden och för beslut börjar löpa, skall det också fastställas be­stämmelser om dessa tidsfrister och den tidpunkt frän vilken de löper.

6.

Med hänsyn till rättssäkerheten är det nödvändigt att fastställa regler för beräkning av de tidsfrister som avses i förordning (EEG) nr 4064/89. Det är framför allt nöd­vändigt att fastställa när fristerna skall börja respektive löpa ut och vilka omständigheter som kan leda till att tidsfristen avbtyts. Dessa be­stämmelser skall vara baserade pä principerna i förordning (EEG) nr 1182/71, Euratom av den 3 juni 1971 om fastställande av regler för tidsfrister, datum och tidsgränser*, även om vissa justeringar är nödvän­diga med hänsyn till de ytterst korta rättsliga frister som avses ovan.

7.

Bestämmelserna om kommissio­nens procedur skall utformas på sä sätt att de till fullo tillgodoser rätten för parter att yttra sig och att gä i svaromål.

8.

Kommissionen skall lämna de be­rörda parterna, om de sä begär, till-

fälle att före anmälan diskutera den avsedda koncentrationen informellt och strängt konfidentiellt. Den skall dessutom efter anmälan upprätt­hälla nära kontakter med de berörda parterna i den utsträckning som är nödvändig för att diskutera sådana

f-EGT nrL 124, 8.6.1971,5.1.

praktiska eller rättsliga problem med dem som den uppmärksammar vid en första prövning av ärendet och om möjligt undanröja sädana problem i samförstånd.

9. I överensstämmelse med princi­

pen om rätten att yttra sig skall de

berörda parterna lämnas tillfälle att

framföra sina synpunkter på alla in-i

vändningar som kommissionen av­

ser att beakta i sina beslut.

10.

Tredje man med tillräckligt in­tresse i saken skall också ges tillfälle att framföra sina synpunkter om denne har inlämnat en skriftlig ansö­kan.

11.

De olika personer som har rätt att framföra sina synpunkter skall göra detta skriftligt, såväl i eget in­tresse som av administrativa hänsyn, utan att detta utesluter rätten att be­gära ett muntligt förhör där så är lämpligt för att komplettera det skriftliga förfarandet. I brådskande fall skall kommissionen dock ha möjlighet att omgående hälla munt­liga förhör med de berörda parterna eller tredje man. I sädana fall skall de personer som skall höras ha rätt att skriftligt bekräfta sina muntliga yttranden.

12.

Det är nödvändigt att ange vilka rättigheter som tillkommer personer som skall yttra sig, i vilken utsträck­ning de skall få ta del av kommissio­nens akt och under vilka betingelser de fär låta sig företrädas eller biträ­das.

13.

Det är också nödvändigt att ange regler för fastställande och be­räkning av de tidsfrister som kom­missionen bestämmer för inläm­nande av svar.

14.

Den rådgivande kommittén för koncentrationer skall avge sitt ytt-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

223

rande på grundval av ett preliminärt utkast till beslut. Samråd med kom­mittén angående ett ärende skall därför ske efter att undersökningen i detta ärende har avslutats, men ett sådant samråd hindrar inte kommis­sionen från att återuppta undersök­ningen om så behövs.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE.

AVSNITT I

ANMÄLNINGAR

Artikel 1

Personer som är berättigade att inlämna anmälningar

1.

Anmälningar skall inlämnas av de personer eller företag som avses i artikel 4.2 i förordning (EEG) nr 4064/89.

2.

Om anmälningar undertecknas av ställföreträdare för personer eller företag, skall dessa ställföreträdare förete en skriftlig fullmakt.

3.

Gemensamma anmälningar bör inlämnas av en gemensam ställföre­trädare som har fullmakt att över­lämna och ta emot handlingar för alla anmälarnas räkning.

3.

De bifogade handlingarna skall vara antingen original eller kopior. I det senare fallet skall anmälarna be­styrka att kopiorna överensstämmer med originalen och att de är fullstän­diga.

4.

Anmälningar skall vara avfattade på ett av gemenskapens officiella språk. Detta språk skall också vara det språk som används vid förfaran­det. Bifogade handlingar skall läm­nas in pä originalspråket. Om origi­nalspråket inte är något av de offi­ciella språken, skall en översättning till språket för förfarandet bifogas.

Artikel 3

Uppgifter som skall lämnas

1.

Anmälningar skall innehålla de upplysningar som begärs i formulär CO. Uppgifterna skall vara korrekta och fullständiga.

2.

Väsenfliga förändringar i de i an­mälan redovisade förhållanden som anmälarna känner till eller borde känna till skall meddelas kommissio­nen utan anmodan och sä snart som möjligt.

3.

Oriktiga eller vilseledande upp­gifter skall anses vara ofullständiga uppgifter.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

Artikel 2

Inlämnande av anmälningar

1.

Anmälningar skall inlämnas [)å det sätt som föreskrivs i formulär CO, som återges i bilaga 1. Gemen­samma anmälningar skall inlämnas pä ett enda formulär.

2.

Tjugo exemplar av varje anmälan och femton exemplar av de bifogade handlingarna skall inlämnas till kommissionen under den adress som anges i formulär CO.

Artikel 4

Giltighetsdatum fbr anmälningar

1.

Om inte annat följer av punkt 2, skall anmälningar gälla frän den dag när de inkommer till kommissionen.

2.

Om uppgifter i anmälan är ofull­ständiga i något väsentligt avseende, skall kommissionen, om inte annat följer av punkt 3, snarast skriftligt underrätta anmälarna eller den ge­mensamma    ställföreträdaren    om

224

detta och bestämma en lämplig tids­frist inom vilken uppgifterna skall kompletteras. I sädana fall skall an­mälan gälla frän den dag när de full­ständiga uppgifterna har inkommit till kommissionen.

3.

Kommissionen kan ge dispens från skyldigheten att lämna vissa upplysningar som begärs i formulär CO, om den anser att dessa uppgif­ter inte behövs för ärendets pröv­ning.

4.

Kommissionen skall snarast lämna anmälarna eller den gemen­samma ställföreträdaren skriftlig be­kräftelse om att den har mottagit an­mälan och svar på ett brev som den har skickat enligt punkt 2 ovan.

Artikel 5

Omvandling av anmälningar

1.

Om kommissionen konstaterar att den anmälda transaktionen inte utgör en koncentration enligt artikel 3 i förordning (EEG) nr 4064/89, skall den skriftligt underrätta anmä­larna eller den gemensamma ställfö­reträdaren om detta. Om anmälarna begär det, kan kommissionen i så­dana fall, där så är lämpligt och om inte annat följer av punkt 2 nedan, behandla anmälan som en ansökan enligt artikel 2 eller en anmälan en­ligt artikel 4 i förordning nr 17, som en ansökan enligt artikel 12 eller en anmälan enligt artikel 14 i förord­ning (EEG) nr 1017/68, som en an­sökan enligt artikel 12 i förordning (EEG) nr 4056/86 eller som en ansö­kan enligt artikel 3.2 eller artikel 5 i förordning (EEG) nr 3975/87.

2.

I sädana fall som avses i punkt 1, andra meningen, kan kommissionen kräva att de uppgifter som lämnas i anmälan   kompletteras    inom   en

lämplig tidsfrist som den bestäm­mer, i den mån detta behövs för att bedöma transaktionen på grundval av ovannämnda förordningar. Ansö­kan eller anmälan skall anses upp­fylla kraven i dessa förordningar frän tidpunkten för den ursprungliga anmälan, förutsatt att kommissio­nen mottar de kompletterande upp­gifterna inom den bestämda tidsfris­ten.

AVSNITT 

II

TIDSFRISTER FÖR INLEDANDE AV FÖRFARANDEN OCH FÖR BESLUT

Artikel 6

Tidsfristens början

1.

De tidsfrister som anges i artikel 10.1 i förordning nr 4064/89/EEG skall börja löpa från dagen efter gil­tighetsdatum för anmälan enligt arti­kel 4.1 och 2 i denna förordning.

2.

Den tidsfrist som anges i artikel 10.3 i förordning nr 4064/89/EEG skall börja löpa från dagen efter den dag när förfarandet inleddes.

3.

Om den första dagen i en frist inte är en arbetsdag enligt artikel 19, skall fristen löpa från följande ar­betsdag.

Artikel 7

Tidsfristens utgång

1. Den frist som avses i artikellO.l, första stycket, i förordning nr 4064/89/EEG skall löpa ut vid ut­gången av den dag i månaden efter den månad i vilken fristen började att löpa, som har samma datum som dagen från vilken fristen löper. Om en sädan dag inte förekommer i den

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

225

15 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

månaden, skall fristen löpa ut vid ut-     eller 13.3 i samma förordning därför     Prop. 1991/92:29

gången av månadens sista dag.

att

Bilaga 1

2.

Den frist som avses i artikel 10.1, andra stycket, i förordning (EEG) nr 4064/89 skall löpa ut vid utgången av den dag i sjätte veckan efter den vecka i vilken fristen började att löpa, som är samma veckodag 5.om dagen från vilken fristen löper.

3.

Den frist som avses i artikel 10.3 i förordning (EEG) nr 4064/89 skall löpa ut vid utgången av den dag i fjärde månaden efter den månad i vilken fristen började att löpa, 5.om har samma datum som dagen frän vilken fristen löper. Om en sädan dag inte förekommer i den måna­den, skall fristen löpa ut vid ut­gången av månadens sista dag.

4.

Om sista dagen i fristen inte är cn arbetsdag enligt artikel 19, skall fris­ten löpa ut vid utgången av följande arbetsdag.

5.

Punkt 2 ovan gäller om inte an­nat följer av bestämmelserna i arti­kel 8.

Artikel 8

Förlängning av tidsfrister vid helgdagar

Om helgdagar eller andra fridagar fastställda av kommissionen enligt artikel 19 infaller inom de frister som avses i artikel 10.1 och 3 i för­ordning (EEG) nr 4064/89, skall dessa frister förlängas med mot;;va-rande antal dagar.

Artikel 9

Tillfälligt avbrytande av tidsfristen

1. Den frist som avses i artikel 10.3 i förordning (EEG) nr 4064/89 skall tillfälligt avbtytas om kommissionen måste fatta beslut enligt artikel 11.5

a)

upplysningar som kommissionen med stöd av artikel 11.2 i förord­ning (EEG) nr 4064/89 har be­gärt frän ett företag som deltar i en koncentration inte lämnas, el­ler inte lämnas pä ett fullständigt sätt, inom den tidsfrist som har bestämts av kommissionen,

b)

ett företag som deltar i koncen­trationen har vägrat att under­kasta sig en undersökning som kommissionen anser nödvändig med stöd av artikel 13.1 i förord­ning (EEG) nr 4064/89 eller att samarbeta vid genomförandet av en sädan undersökning enligt ovannämnda bestämmelse,

c)

anmälarna har underlåtit att un­derrätta kommissionen om vä­sentliga förändringar i de förhål­landen som redovisas i anmälan.

2. Den frist som avses i artikel 10.3 i förordning (EEG) nr 4064/89 skall tillfälligt avbtytas,

a)

i sädana fall som avses i punkt 1 a ovan, under tiden mellan utlö­pandet av den tidsfrist som har bestämts i begäran om uppgifter och mottagandet av de fullstän­diga och korrekta uppgifter som krävs genom beslut,

b)

i sådana fall som avses i punkt 1 b ovan, under tiden mellan det misslyckade försöket att genom­föra undersökningen och avslu­tandet av den genom beslut beordrade undersökningen,

c)

i sådana fall som avses i punkt 1 c ovan, under tiden mellan det att den förändring i förhållandena som omtalas där inträffar och mottagandet av de fullständiga och korrekta uppgifter som krävs genom beslut eller avslutandet av

226

den genom beslut beordrade un­dersökningen.

3. Avbrottet i tidsfristen skall löpa från dagen efter den dag när händel­sen som föranledde avbtytandet in­träffade. Avbrottet skall upphöra vid utgången av den dag när anled­ningen därtill undanröjs. Om denna dag inte är en arbetsdag enligt arti­kel 19, skall avbrottet i tidsfristen upphöra vid utgången av följande arbetsdag.

Artikel 10

Iakttagande av tidsfristen

De tidsfrister som avses i artikel 10.1 och 3 i förordning nr 4064/89/EEG skall iakttas om kommissionen har fattat beslutet i fråga före utgången av fristen. De berörda företagen skall meddelas beslutet utan dröjs­mål.

AVSNITT III

FÖRHÖR MED PARTERNA OCH TREDJE MAN

Artikel 11

Beslut om uppskjutande av koncentrationer

1.

Om kommissionen avser att fatta ett beslut enligt artikel 7.2 i förord­ning nr 4064/89/EEG eller enligt ar­tikel 7.4 i samma förordning som är till nackdel för parterna, skall den enligt artikel 18.1 i samma förord­ning skriftligt meddela de berörda parterna sina anmärkningar och be­stämma en tidsfrist inom vilken de får yttra sig.

2.

Om kommissionen enligt artikel 18.2 i förordning nr 4064/89/EEG interimistiskt har fattat ett sådant beslut som avses i punkt 1 utan att ha

lämnat de berörda parterna tillfälle att yttra sig, skall den snarast och i varje fall före utgången av den pe­riod under vilken koncentrationen uppskjuts skicka dem texten till det interimistiska beslutet samt be­stämma en tidsfrist inom vilken de får yttra sig.

När de berörda parterna har yttrat sig skall kommissionen fatta ett slut­ligt beslut om att upphäva, ändra el­ler bekräfta det interimistiska beslu­tet. Om de berörda parterna inte har yttrat sig inom tidsfristen blir kom­missionens interimistiska beslut slut­ligt vid utgången av denna frist.

3. De berörda parterna skall yttra sig skriftligt eller muntligt inom den bestämda tidsfristen. De kan skrift­ligt bekräfta sina muntliga yttran­den.

Artikel 12 Beslut i ärendet

1.

Om kommissionen avser att fatta ett beslut enligt artikel 8.2, andra stycket, artikel 8.3, 4 och 5, artikel 14 eller artikel 15 i förordning nr 4064/89/EEG, skall den innan den samråder med den rådgivande kommittén för koncentrationer in­hämta yttranden från de berörda parterna enligt artikel 18 i nämnda förordning.

2.

Kommissionen skall skriftligt meddela de berörda parterna sina anmärkningar. Meddelandena skall riktas till anmälarna eller den ge­mensamma ställföreträdaren. När kommissionen meddelar sina an­märkningar skall den bestämma en tidsfrist inom vilken de berörda par­terna får framföra sina synpunkter till kommissionen.

3.

När kommissionen har meddelat

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

227

parterna sina anmärkningar skall den på begäran låta de berörda par­terna ta del av akten för att kunna förbereda sina yttranden. De skall dock inte ges tillgäng till handlingar som innehåller andra berörda par­ters eller tredje mans affärshemlig­heter eller andra konfidentiella upp­gifter, inklusive känslig kommersiell information vars avslöjande skulle kunna vara till betydande skada för den som har lämnat den, eller till myndigheternas interna handlingar.

4. De berörda parterna skall inom den bestämda tidsfristen skriftligt yttra sig om kommissionens anmärk­ningar. De får i sina skriftliga yttran­den redogöra för alla förhållanden som är av betydelse för ärendet och får bifoga alla handlingar som kan styrka de förhållanden som redovi­sas. De kan även föreslå att kommis­sionen hör personer som kan styrka dessa förhållanden.

Artikel 13 Muntliga förhör

1.

Kommissionen skall lämna de be­rörda parter som i sina skriftliga ytt­randen har begärt detta tillfälle att framföra sina synpunkter muntligt, om dessa personer visar ett tillräck­ligt intresse eller om kommissionen avser att ålägga dem böter eller vi­ten. Den kan även i andra fall ge de berörda parterna tillfälle att fram­föra sina synpunkter muntligt.

2.

Kommissionen skall kalla de per­soner som skall höras att infinna sig vid den tidpunkt som den bestäm­mer.

3.

Den skall genast översända en kopia av kallelsen till medlemssta­ternas behöriga myndigheter, som kan utse en tjänsteman att delta i förhöret.

Artikel 14 Förhör

1.

Förhören skall ledas av de perso­ner som kommissionen utser för detta ändamål.

2.

Personer som kallas att närvara skall infinna sig personligen eller ge­nom sina juridiska ombud eller stad­geenliga ställföreträdare. Företag och företagssammanslutningar kan företrädas av ett vederbörligen be-fullmäktigat ombud som har utsetts bland deras ordinarie personal.

3.

Personer som hörs av kommissio­nen kan biträdas av advokater eller akademiska lärare som enligt artikel 17 i protokollet till domstolens stadga (EEG) har rätt att föra talan vid Europeiska gemenskapernas domstol eller av andra kvalificerade personer.

4.

Förhören skall inte vara offent­liga. Personerna skall höras enskilt eller i närvaro av andra personer som har kallats. I det senare fallet skall hänsyn tas till företagens berät­tigade intresse av att deras affärs­hemligheter skyddas.

5.

De yttranden som avges av varje person som hörs skall protokoll­föras.

Artikel 15

Yttranden från tredje man

1. Om fysiska eller juridiska perso­ner som kan påvisa ett tillräckligt in­tresse i saken, särskilt medlemmar av de berörda företagens administ­rativa eller styrande organ eller erkända arbelstagarrepresenlanter från dessa företag, skriftligt begär att fä yttra sig enligt ariikel 18.4, andra meningen, i förordning nr 4064/89/EEG,   skall   kommissio-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

228

nen skriftligt underrätta dem om förfarandets karaktär och innehåll och fastställa en tidsfrist inom vilken de kan framföra sina synpunkter.

2.

De personer som avses i punkt 1 ovan skall yttra sig skriftligt eller muntligt inom den fastställda tids­fristen. De kan skriftligt bekräfta sina muntliga yttranden.

3.

Kommissionen kan pä samma sätt lämna varje annan person till­fälle att framföra sina synpunkter.

AVSNITT 

IV 

DIVERSE BESTÄMMELSER Artikel 16 "--Överlämnande av handlingar

1. Handlingar och kallelser frän

kommissionen kan överiämnas till

adressaterna på något av följande

sätt:

a)

med bud mot kvitto,

b)

i rekommenderat brev med mot­tagningsbevis,

c)

med  telefax med  begäran  om mottagningserkännande,

d) med telex.

2.

Om inte annat följer av artikel 18.1, gäller punkt 1 ovan även över­lämnande av handlingar frän de be­rörda parterna eller tredje man till kommissionen.

3.

Om en handling skickas med te­lex eller telefax skall den anses ha kommit adressaten tillhanda samma dag som den har avsänts.

Artikel 17

Fastställande av tidsfrister

1. När kommissionen fastställer de tidsfrister som anges i artiklarna 4.2, 5.2, 11.1 och 2, 12.2 och 15.1 skall

den ta hänsyn till den tid som behövs för att förbereda yttranden och till om ärendet är av brådskande natur. Den skall också ta hänsyn till helg­dagar i mottagarlandet.

2. Vid fastställande av tidsfrister skall bortses från dagen när adressa­ten mottar ett meddelande.

Artikel 18

Kommissionens mottagande av handlingar

1.

Om inte annat följer av artikel 4.1, skall meddelanden överläm­nas till kommissionen under den adress som anges i formulär CO eller skickas i rekommenderat brev före utgången av den frist som an­ges i artikel 4.1 i förordning nr 4064/89/EEG. Ytteriigare uppgif­ter som begärs för att göra anmäl­ningar fullständiga enligt artikel 4.2 eller för att komplettera anmäl­ningar enligt artikel 5.2 i förelig­gande förordning skall vara kommis­sionen tillhanda under ovannämnda adress eller skickas i rekommende­rat brev före utgången av den tids­frist som har bestämts i varje särskilt fall. Skriftliga yttranden över kom­missionens meddelanden enligt ar­tiklarna 11.1 och 2, 12.2 och 15.1 skall överlämnas till kommissionen under ovannämnda adress före ut­gången av den tidsfrist som har be­stämts i varje särskilt fall.

2.

Om sista dagen i en frist som av­ses i punkt 1 är sista inlämningsdag för handlingar och inte är en arbets­dag enligt definitionen i artikel 19, skall fristen löpa ut vid utgången av följande arbetsdag.

3.

Om sista dagen i en frist som av­ses i punkt 1 är sista avsändningsdag för handlingar och är en lördag, sön-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

229

dag eller helgdag i avsändningslan-det, skall fristen löpa ut vid ut­gången av följande arbetsdag i det landet.

Artikel 19

Definition av kommissionens arbetsdagar

Med ai-betsdagar i artiklarna 6.3, 7.4, 9.3 och 18.2 avses alla andra da­gar än lördagar, söndagar, helgdagar enligt bilaga 

II 

och andra fridagar som fastställs av kommissionen och offentliggörs i Europeiska genien-skapcnias officiella tidning före bör­jan av varje är.

Artikel 20

Ikraftträdande

Denna förordning träder i kraft den 21 september 1990.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Btyssel den 25 juli 1990.

På kommissionens vägnar

Leon BRITTAN Vice ordföl-ande

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

230

BILAGA I

Prop. 1991/92:29

FORMULÄR CO OM ANMÄLAN AV EN

'' 

KONCENTRATION ENLIGT RÅDETS FÖRORDNING

NR 4064/89/EEG

A. Inledning

Av detta formulär framgår vilka uppgifter som skall lämnas av ett eller flera företag vid anmälan till kommissionen av en koncentration med en gemen­skapsdimension. Begreppet koncentration definieras i artikel 3 oc\gemen­skapsdimension i artikel 1 i förordning nr 4064/89/EEG.

Ni skall fästa särskild uppmärksamhet vid förordning nr 4064/89/EEG och kommissionens förordning nr 2367/90/EEG. Observera särskilt att

a)

Ni skall lämna alla uppgifter som begärs i detta formulär. Om Ni emeller­tid på grundval av tillgänglig information inte kan besvara en viss fråga eller endast kan svara i begränsad omfattning, ange detta samt skälen därtill. Om Ni anser att vissa uppgifter som begärs i detta formulär inte behövs för kommissionens prövning av ärendet, kan Ni begära att kom­missionen enligt artikel 4.3 i förordning nr 2367/90/EEG ger dispens från skyldigheten att lämna dessa uppgifter,

b)

om Ni inte besvarar alla frågor i samtliga avsnitt eller inte ger en tillfreds­ställande förklaring till att det inte har varit möjligt att besvara vissa frå­gor (t. ex. på grund av bristande information om ett företag som motsät­ter sig ett bud om övertagande), blir anmälan ofullständig och gäller först från den dag när alla uppgifter har inkommit. Anmälan kommer att anses ofullständig om oriktiga eller vilseledande uppgifter har lämnats,

c)

om oriktiga eller vilseledande uppgifter har lämnats uppsåtligen eller av oaktsamhet, kan detta medföra bötesansvar.

B. Vem är anmälningsskyldig?

Vid en företagssammanslagning enligt artikel 3.1a i förordning nr 4064/89/EEG eller förvärv av gemensam kontroll över ett företag enligt artikel 3.1 b i förordning nr 4064/89/EEG skall anmälan fyllas i gemensamt av parterna i sammanslagningen respektive av dem som förvärvar gemensam kontroll.

När det gäller ett företags förvärv av ett kontrollerande inflytande i ett annat företag skall förvärvaren fylla i anmälan.

När det gäller ett offentligt bud om övertagande skall anmälan fyllas i av den som lämnar budet.

Varje part som fyller i anmälan ansvarar för riktigheten av de uppgifter som lämnas.

M&d parterna i koncentrationen (partema) avses i detta formulär även det företag i vilket ett kontrollerande inflytande förvärvas eller som är föremål för ett offentligt bud om övertagande.

231

C. Bifogade handlingar

Prop. 1991/92:29

Till den ifyllda anmälan skall fogas följande handlingar:

rJiiaga

a)

kopior av de slutliga eller senaste versionerna av alla handlingar som rör koncentrationen, oavsett om denna genomförs till följd av en överens­kommelse mellan de berörda parterna, förvärv av ett kontrollerande in­flytande eller ett offentligt bud om övertagande,

b)

när det gäller ett offentligt bud om övertagande, ett exemplar av den handling som innehäller budet. Om denna handling saknas vid tidpunk­ten för anmälan, bör den inlämnas sä snart som möjligt och senast när den skickas till aktieägarna,

c)

kopior av de senaste årsredovisningarna och boksluten för alla parter i koncentrationen,

d)     kopior av rapporter eller analyser som har tagits fram för koncentratio­

nen och som utgör underlag för de uppgifter som begärs i avsnitt 5 och 6,

e)     en lista över och kortfattad beskrivning av innehållet i alla andra analyser,

rapporter, studier och undersökningar som har gjorts av eller för någon

av anmälarna i syfte att bedöma eller analysera den planerade koncentra­

tionen med hänsyn till konkurrensvillkor, konkurrenter (faktiska och po­

tentiella) och marknadsförhållanden. För varje punkt på denna lista skall

upphovsmannens namn och ställning anges.

D.         Anvisningar beträffande anmälningar

Anmälningar skall vara avfattade pä ett av Europeiska gemenskapens offi­ciella språk. Detta språk skall i fortsättningen vara det språk som används av alla anmälarna vid förfarandet.

När Ni lämnar de uppgifter som begärs i detta formulär skall Ni följa for­mulärets indelning i avsnitt och punkter.

Bifogade handlingar skall inlämnas pä originalspråket. Om detta inte är något av gemenskapens officiella språk, skall handlingarna översättas till det, språk som används vid förfarandet (artikel 2.4 i förordning nf 2367/90/EEG).

De bifogade handlingarna kan vara antingen original eller kopior. I det senare fallet skall anmälaren bestyrka att kopiorna överensstämmer med ori­ginalen och att de är fullständiga.

De finansiella uppgifter som begärs i avsnitt 2.4 nedan skall utttyckas i ecu omräknat efter de genomsnittliga kurserna för ifrågavarande är eller annan period.

Tjugo exemplar av varje anmälan och femton exemplar av alla bifogade handlingar skall inlämnas.

Anmälan skall skickas till

Europeiska gemenskapernas kommission

Generaldirektoratet för konkurrensfrågor (GD 

IV)

Arbetsgruppen för företagssammanslagningar (Cort. 150)

200 rue de la Loi

B-1049 Bryssel,

232

eller överlämnas personligen under kommissionens normala kontorstid pä     Prop. 1991/92:29

följande adress:

Bilaga 1

Europeiska gemenskapernas kommission Generaldirektoratet för konkurrensfrågor (GD 

IV) 

Arbetsgruppen för företagssammanslagningar 150 avenue de Cortenberg B-1040 Btyssel.

E. Sekretess

Enligt fördragets artikel 214 och artikel 17.2 i förordning nr 4064/89/EEG får kommissionen och medlemsstaterna samt deras tjänstemän och andra an­ställda inte röja upplysningar som de har inhämtat med stöd av förordningen och som är av sådant slag att de omfattas av sekretess. Samma princip skall också gälla för att skydda konfidentiella uppgifter i förhållandet mellan an­mälarna.

Om Ni anser att det skulle skada Era intressen om några av de uppgifter som Ni har uppmanats att lämna offentliggjordes eller på annat sätt spreds till andra, lämna dessa uppgifter separat och märk varje sida klart och tydligt 'Affärshemligheter'. Ange också skälen till att dessa uppgifter inte bör spri­das eller offentliggöras.

När det gäller företagssammanslagningar, gemensamma förvärv eller andra fall där anmälan ifylls av mer än en av parterna kan affärshemligheter översändas i särskilt kuvert och i anmälan kan hänvisas till dessa som bilaga. 1 sådana fall anses anmälan vara fullständig när alla bilagor har inkommit.

F. Hänvisningar

Alla hänvisningar i detta formulär avser tillämpliga artiklar och punkter i rådets förordning nr 4064/89/EEG.

AVSNITT 1

1.1      Uppgifter om anmälaren (eller anmälarna)

Ange

1.1.1

företagets namn och adress,

1.1.2

arten av företagets verksamhet,

1.1.3

kontaktpersonens namn, adress, telefonnummer, telefax- och/el­ler telexnummer samt ställning.

1.2        Uppgifter orn övr-iga parter i koncentrationen''-

Ange för varje part i koncentrationen (förutom anmälaren)

1.2.1

företagets namn och adress,

1.2.2

arten av företagets verksamhet,

1.2.3

kontaktpersonens namn, adress, telefonnummer, telefax- och/el­ler telexnummer samt ställning.

' Begreppet koncentration definieras i artikel 3.

 Detla inkluderar det företag som är föremål för ett bud om övertagande men som

motsätter sig detta; i så fall skall uppgifterna vara sä fullständiga som möjligt.

233

1.3

Postadress i Bryssel

Prop. 1991/92:29 Ange i förekommande fall en adress i Btyssel till vilken alla med-     Bilaga 1 delanden och handlingar kan sändas enligt artikel 1.4 i kommissio­nens förordning nr 2367/90/EEG.

1.4

Förordnande av ställföreträdare

1 artikel 1.2 i kommissionens förordning nr 2367/90/EEG anges att om anmälningar undertecknas av ställföreträdare för företag, skall dessa ställföreträdare förete en skriftlig fullmakt. Sädana skriftliga fullmakter skall bifogas anmälan och följande uppgifter om ställfö­reträdare för anmälaren eller anmälarna och andra parter i kon­centrationen skall lämnas nedan:

1.4.1

är det fråga om en gemensam anmälan?

1.4.2

om svaret är 'ja', har en gemensam ställföreträdare utsetts?

Om svaret är 'ja', lämna de uppgifter som.begärs i punkt 1.4.3-1.4.6 nedan.

Om svaret är 'nej', lämna uppgifter om de ställföreträdare som har fullmakt att företräda var och en av parterna i kon­centrationen och ange vem de företräder.

1.4.3

ställföreträdarens namn,

1.4.4

ställföreträdarens adress,

1.4.5

kontaktpersonens namn (och adress om den inte är samma som i 1.4.4),

1.4.6

telefonnummer, telefax- och/eller telexnummer.

AVSNITT 2

UPPGIFTER OM KONCENTRATIONEN

2.1      Redogör kortfattat för den koncentration som är föremål för an­

mälan. Ange bl. a.

-

om den planerade koncentrationen är en fullständig företags­sammanslagning i rättslig mening, ett förvärv, ett gemensamt företag eller ett avtal eller om den kommer till stånd pä något annat sätt som leder till direkt eller indirekt kontroll enligt arti­kel 3.3,

-

om parterna helt eller endast delvis deltar i koncentrationen,

-

om en parts offentliga bud på en annan parts värdepapper stöds av den senare partens styrelse eller andra organ som rättsligt fö­reträder denne.

2.2

Ange vilka branscher som berörs av koncentrationen.

2.3

Redogör kortfattat för koncentrationens ekonomiska och finan­siella detaljer, med uppgift i förekommande fall om följande:

-

ekonomiskt eller annat stöd som någon part har erhållit från nå­got håll (inklusive från offentliga myndigheter), samt arten och storleken av detta stöd,

-

den planerade eller väntade tidpunkten för viktiga händelser som är avsedda att leda till koncentrationens fullbordan,

234

- den ägande- och kontrollstruktur som åsyftas sedan koncentra-     Prop. 1991/92:29

tionen har fullbordats.

Bilaga 1

2.4

Anmälaren skall lämna följande uppgifter om varje part för de se-

naste tre räkenskapsåren:

2.4.1

omsättning i hela världen',

2.4.2

omsättning inom gemenskapen som helhet'-',

2.4.3

omsättning i varje medlemsstat'-,

2.4.4

om mer än två tredjedelar av omsättningen i gemenskapen som helhet uppnås i en enda medlemsstat, ange denna stat'',

2.4.5

vinst före skatt i hela världen,

2.4.6

antalet anställda i hela världen''.

AVSNITT 3

Ägande och kontrolP

Lämna för varje part en lista på alla företag som tillhör samma grupp av före­tag. Listan skall inkludera

3.1

alla företag som direkt eller indirekt kontrolleras av parterna en­ligt artikel 3.3,

3.2

alla företag eller personer som direkt eller indirekt kontrollerar parterna enligt artikel 3.3,

3.3

för varje företag eller person som anges i punkt 3.2 ovan, alla före­tag som direkt eller indirekt kontrolleras av dem enligt artikel 3.3.

För varje person eller företag ovan skall anges i vilken form kontrollen ut­övas.

3.4      Lämna uppgifter om de förvärv som ovan angivna grupper under

de senaste tre åren har gjort av företag som är verksamma på be­

rörda marknader enligt definitionen i avsnitt 5 nedan.

Svaren till frågorna i detta avsnitt kan illustreras med tabeller eller diagram om detta bidrar till förståelsen av företagens ägande- och kontrollstruktur före koncentrationen.

' Se artikel 5 för en definition av begreppet omsättning och observera de särskilda be­stämmelser som gäller för kreditinstitut, försäkringsbolag, finansinstitut samt gemen­samma företag.

Med gemenskapsinvånare och invånare i en medlemsstat avses, när det gäller för­säkringsbolag, kredit- och andra finansinstitut, fysiska eller juridiska personer med hemvist i en medlemsstat, som följaktligen är underkastade den statens nationella lag­stiftning. Kunder som är företag anses ha sin hemvist i det land där de är registrerade.

Vid beräkning av omsättning hänvisas anmälaren även till exemplen i Vägledning I beträffande kredit- och andra finansinstitut. Vägledning 

II

beträffande försäkringsbo­lag och Vägledning III beträffande gemensamma företag.

 Se Vägledning 

IV 

för beräkning av omsättning i en medlemsstat i förhållande till om­sättning inom gemenskapen som helhet.

'Med vinst före skatt avses vinst pä den ordinarie verksamheten före vinstskatt.

"Med anställda avses alla personer som har fast anställning i företaget och erhåller

lön.

5Se artikel 3.3-5.

235

AVSNITT 4

Prop. 1991/92:29

Personliga och ekonomiska samband

°

Ange för varje företag eller person som omnämns i svaren till avsnitt 3

4.1

alla andra företag som är verksamma på berörda marknader (en­ligt definitionen i avsnitt 5) i vilka företagen i gruppen individuellt eller kollektivt innehar 10 procent eller mer av rösträttigheterna eller aktiekapitalet. Ange den procentuella andel som innehas i varje särskilt fall,

4.2

alla andra företag som är verksamma pä berörda marknader i vilka de personer som anges i svaren till avsnitt 3 innehar 10 procent el­ler mer av rösträttighelerna eller aktiekapitalet. Ange den procen­tuella andel som innehas i varje särskilt fall,

4.3

de medlemmar i varje företags direktion som också är medlemmar av direktionen eller styrelsen för ett annat företag som är verksamt pä berörda marknader och ange (i förekommande fall) för varje företag de medlemmar av dess styrelse som också är medlemmar av direktionen för ett annat företag som är verksamt på berörda marknader.

Ange i varje särskilt fall det andra företagets namn och de an­givna personernas ställning i företaget.

De uppgifter som lämnas här kan illustreras med tabeller eller diagram om detta bidrar till förståelsen.

AVSNITT 5

Uppgifter om berörda marknader

Anmälaren skall lämna de begäida uppgifterna med beaktande av följande definitioner.

PRODUKTMARKNADER

En relevant produktmarknad omfattar alla varor och/eller tjänster som pä grund av sina egenskaper, pris och tilltänkta användning av konsumenterna betraktas som utbytbara.

En relevant produktmarknad kan i vissa fall bestå av ett antal individuella produktgrupper. En individuell produktgrupp är en produkt eller en liten grupp av produkter med i stort sett identiska fysiska eller tekniska egenska­per och som är fullständigt utbytbara. Skillnaden mellan produkterna inom gruppen är obetydlig och är i regel endast en fråga om märket och/eller pro­duktens image. Produktmarknaden svarar normalt mot den klassificering som används av företaget i sin marknadsföring.

RELEVANT GEOGRAFISK MARKNAD

Den relevanta geografiska marknaden omfattar det område inom vilket de

,

berörda företagen tillhandahäller varor eller tjänster, inom vilket konkur-

rensvillkoren är tillräckligt likartade och som kan skiljas frän angränsande     Prop. 1991/92:29

områden framför allt på grund av väsentliga skillnader i konkurrensvillko-     Bilaga 1

ren.

Faktorer som är av befydelse för en bedömning av den relevanta geogra­fiska marknaden är bl. a. ifrågavarande varors eller tjänsters beskaffenhet och egenskaper, förekomsten av hinder för marknadsinträde, konsument­preferenser, väsentliga skillnader i företagens marknadsandelar mellan an­gränsande områden och befydande prisskillnader.

BERÖRDA MARKNADER

Berörda marknader består av relevanta produktmarknader eller individuella produktgrupper inom den gemensamma marknaden eller en medlemsstat el­ler inom nägon annan relevant geografisk marknad,

a)            om tvä eller flera av parterna (inklusive företag tillhörande samma

grupp enligt definitionen i avsnitt 3) är verksamma inom samma pro­

duktmarknad eller individuella produktgrupp och om koncentratio­

nen kommer att medföra att de tillsammans får en marknadsandel på

10 procent eller mer. Det är här fråga om horisontella samband;

eller

b)            om nägon av parterna (inklusive företag tillhörande samma grupp en­

ligt definitionen i avsnitt 3) är verksam inom en produktmarknad som

utgör ett tidigare eller senare led i förhällande till en produktmarknad

eller individuell produktgrupp inom vilken en annan part är verksam

och nägon av parternas marknadsandelar är 10 procent eller mer, oav­

sett om det föreligger ett leverantörs/kundförhållande mellan de be­

rörda parterna. Det är här fräga om vertikala samband.

I.      Beskrivning av de berörda relevanta produktmarknadema

5.1

Beskriv varje berörd relevant produktmarknad och förklara var­för varorna och/eller tjänsterna pä dessa marknader på grund av sina egenskaper, priser och tilltänkta användning ingår (och var­för andra varor eller tjänster inte ingår).

5.2

Ange de individuella produktgrupper som Ert företag använder internt för marknadsföringsändamäl och som ingår i varje rele­vant produktmarknad som beskrivs under punkt 5.1 ovan.

II.     

Uppgifter om berörda marknader

För vart och ett av de senaste tre räkenskapsåren skall beträffande varje be­rörd relevant produktmarknad och, om de skiljer sig härifrån, varje indivi­duell produktgrupp

a)

för gemenskapen i dess helhet,

b)

individuellt för varje medlemsstat där parterna (inklusive företag till­hörande samma grupp enligt definitionen i avsnitt 3) är verksamma,

c)

och, om de skiljer sig härifrän, för varje relevant geografisk marknad,

följande uppgifter lämnas:

237

5.3    en uppskattning av marknadens värde samt i förekommande fall     Prop. 1991/92:29

av  dess volym  (t.ex.  antalet expedierade  eller levererade     Bilaga 1

enheter)'. Svaren kan illustreras med statistik från andra källor,

om sådan finns tillgänglig. Ta även med en prognos över efterfrä-geutvecklingen inom de berörda marknaderna,

5.4

omsättningen för var och en av de grupper som parterna tillhör (enligt definitionen i avsnitt 3),

5.5

den beräknade marknadsandelen för var och en av de grupper som parterna tillhör,

5.6

den beräknade marknadsandelen (utttyckt som värde och even­tuellt som volym) för alla konkurrenter som har minst 10 procent av ifrågavarande geografisk marknad. Ange dessa företags namn, adress och telefonnummer,

5.7

en jämförelse mellan de priser som tas ut av de grupper som par­terna tillhör i varje medlemsstat och en liknande jämförelse be­träffande dessa prisnivåer mellan gemenskapen och dess vikti­gaste handelspartners {t. ex. USA, Japan och EFTA-länderna),

5.8

det beräknade värdet (och eventuellt volymen) av importen till den relevanta geografiska marknaden, med uppgift om ur­sprungsland,

5.9

den andel av denna import som härrör från de grupper som par­terna tillhör,

5.10

en uppskattning av i vilken omfattning denna import är föremål för tariffära eller icke-tariff ära handelshinder.

III.     Uppgifter om konglomerat

Om någon av parterna (inklusive företag som tillhör samma grupp som anges i avsnitt 3) har en marknadsandel på 25 procent eller mer på en produktmarknad eller inom en individuell produktgrupp, utan att det föreligger horisontella eller vertikala samband, lämna följande uppgifter:

5.11

en beskrivning av varje relevant produktmarknad och en förkla­ring till varför varorna och/eller tjänsterna på dessa marknader på grund av sina egenskaper, priser och sin tilltänkta användning ingår (och varför andra inte ingår),

5.12

en förteckning över de individuella produktgrupper som an­vänds internt av Ert företag för marknadsföringsändamäl och som ingår i varje relevant produktmarknad som beskrivs,

5.13

en uppskattning av marknadens värde och marknadsandelen un­der det senaste räkenskapsåret för varje grupp som parterna till­hör i fräga om varje berörd relevant produktmarknad och, om de skiljer sig härifrån, varje individuell produktgrupp

a)

för gemenskapen i dess helhet,

b)

individuellt för varje medlemsstat där de grupper som par­terna tillhör är verksamma.

' En marknads värde och volym skall vara ett uttryck för produktionen minus export

plus import pä ifrågavarande geografiska marknad.

238

c) och, om de skiljer sig härifrän, för varje relevant geografisk     Prop. 1991/92:29

marknad.

Bilaga 1

I alla svar på frågorna i avsnitt 5 skall anmälaren ange vad uppskattningarna eller antagandena baseras på.

AVSNITT 6

Allmänna förhållanden på berörda marknader

Följande uppgifter skall lämnas beträffande de berörda relevanta produkt­marknaderna och, om de skiljer sig härifrån, de berörda individuella pro­duktgrupperna.

UPPGIFTER OM MARKNAD SINTRADE

6.1

Har det skett något betydande inträde på dessa marknader inom ge­menskapen under de senaste fem åren (eller en längre period om detta är motiverat)? Om svaret är 'ja', lämna uppgifter om de företag som har inträtt pä marknaden och beräkna deras nuvarande marknadsan­delar.

6.2

Finns det enligt anmälarens uppfattning företag (inklusive sådana som för närvarande endast är verksamma pä marknader utanför gemen­skapen) som skulle kunna inträda på gemenskapens marknader? Om svaret är 'ja', lämna upplysningar om dessa potentiella konkurrenter.

6.3

Hur stor är enligt anmälarens uppfattning sannolikheten för inträde på dessa marknader i betydande omfattning under de närmaste fem åren?

FAKTORER AV BETYDELSE FÖR INTRÄDE PÅ MARKNADEN

6.4        Beskriv de olika faktorer som i det aktuella fallet är av betydelse för

inträde på de berörda marknaderna, såväl geografiska marknader

som produktmarknader. Beakta därvid i förekommande fall följande

aspekter.

-         De totala kostnaderna för marknadsinträde (kapital, säljfrämjande

åtgärder, reklam, nödvändiga distributionssystem, service mm.) i en

omfattning motsvarande en betydande, konkurrenskraftig konkur­

rent och ange en sådan konkurrents marknadsandel.

-1 vilken omfattning påverkas marknadsinträde av att det krävs rege-ringstillständ eller att vissa normer/standarder måste uppfyllas? Är marknadsinträde beroende av några rättsliga kontroller eller andra regleringar?

-         I vilken omfattning påverkas marknadsinträde av tillgången pä råva­

ror?

-1 vilken omfattning påverkas marknadsinträde av avtalstiden för kontrakt mellan ett företag och dess leverantörer och/eller kunder?

- Ange betydelsen av patent- och knowhowlicenser samt andra rättig-

239

heter pä dessa marknader.

Prop. 1991/92:29

Bilaga 1

VERTIKAL INTEGRATION

6.5        Ange karaktären och omfattningen av vertikal integration för var och

en av parterna.

FORSKNING OCH UTVICKLING

6.6        Vilken roll spelar forskning och utveckling för ett företags förmåga att

på lång sikt konkurrera på den relevanta marknaden? Beskriv karak­

tären av den forskning och utveckling som utförs pä berörda markna­

der av de företag som deltar i koncentrationen. Beakta därvid i före­

kommande fall följande aspekter.

-Forsknings- och utvecklingsinsatsen' på dessa marknader samt de berörda parternas andel av denna forsknings- och utvecklingsinsats.

-Den tekniska utvecklingen på dessa marknader (inklusive utveck­ling av produkter och/eller tjänster, produktionsmetoder, distribu­tionssystem mm.) under en lämplig tidsperiod.

-

Viktiga innovationer som har gjorts på dessa marknader under ifrå­gavarande period och de företag som har svarat för dessa innovatio­ner.

-

Innovationscykeln på dessa marknader och var parterna befinner sig i denna innovationscykel.

-

Beskriv i vilken omfattning de berörda parterna är licensgivare eller licenstagare när det gäller patent- och knowhowlicenser samt andra rättigheter pä berörda marknader.

DISTRIBUTIONS- OCH SERVICESYSTEM

6.7        Redogör för de befintliga distributions- och servicesystemen pä de be­

rörda marknaderna. Beakta därvid i förekommande fall följande

aspekter.

-De mest utbredda distributionssystemen pä marknaden och dessas befydelse. I vilken omfattning svarar tredje man och/eller företag tillhörande samma grupp som parterna enligt avsnitt 3 för distribu­tionen?

-De mest utbredda servicenäten (t. ex. för underhåll och reparatio­ner) och deras betydelse för dessa marknader. I vilken omfattning svarar tredje man oeh/eller företag tillhörande samma grupp som parterna enligt avsnitt 3 för sådan service?

KONKURRENSVILLKOR

6.8        Ange anmälarnas fem största leverantörer (namn, adress och kon­

taktperson) och deras individuella andel av anmälarnas inköp.

' Med forsknings- och utvecklingsinsals avses forsknings- och urvecklingskostnadernas

andel av företagets omsättning.

240

6.9

Ange anmälarnas fem största kunder (namn, adress och kontaktper-     Prop. 1991/92:29 son) och deras individuella andel av anmälarnas försäljning.

Bilaga 1

6.10

Redogör för utbuds- och efterfrägestrukturen på berörda marknader. Denna redogörelse skall bidra till att öka kommissionens förståelse för de konkurrensvillkor under vilka parterna verkar. Beakta därvid i förekommande fall följande aspekter.

-

Marknadernas utvecklingsfaser, t. ex. introduktion, tillväxt, mog­nad och avtagande. I vilken av dessa faser anser anmälaren att de berörda produkterna befinner sig?

-

Utbudsstrukturen. Ange de olika kategorier som finns pä utbudssi­dan och beskriv den 'typiska leverantören' inom varje kategori.

-

Efterfrägestrukturen. Ange de olika grupper som finns pä efterfrå-gesidan och beskriv den 'typiska kunden' inom varje grupp.

-

Spelar offentliga myndigheter, statliga verk eller statsägda företag eller liknande organ en betydande roll för utbud eller efterfrågan? Lämna närmare upplysningar om sådana fall.

-

Den totala kapaciteten inom gemenskapen som helhet under de se­naste tre åren. Vilken andel av denna kapacitet har parterna svarat för under perioden och hur stort har deras kapacitetsutnyttjande va­rit?

SAMARBETSAVTAL

6.11

I vilken omfattning finns det samarbetsavtal (horisontella och/eller vertikala) pä de berörda marknaderna?

6.12

Redogör för de viktigaste samarbetsavtal som parterna har ingått på de berörda marknaderna, t. ex. licensavtal, avtal om forskning och utveckling, specialisering, distribution, längtidsleveranser och infor­mationsutbyte.

BRANSCHORGANISATIONER

6.13    Ange namn och adress pä de viktigaste branschorganisationerna pä de berörda marknaderna.

VÄRLDSMARKNADEN

6.14    Beskriv världsmarknaden för den planerade koncentrationen och ange parternas ställning på denna marknad.

AVSNITT 7 

Allmänna frågor

7.1

Beskriv hur den planerade koncentrationen väntas påverka avnämar­intressena i mellanliggande och slutliga distributionsled samt det tek­niska framåtskridandet.

7.2

Om kommissionen konstaterar att den anmälda transaktionen inte ut-

241

16 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

gör en koncentration enligt artikel 3 i förordning nr 4064/89/EEG, be-     Prop. 1991/92:29

gär Ni då att anmälan behandlas som en ansökan enligt artikel 2 eller     Bilaga 1

en anmälan enligt artikel 4 i förordning nr 17, som en ansökan enligt

ariikel   12   eller   en   anmälan   enligt   artikel   14   i   förordning

nr 1017/68/EEG, som en ansökan  enligt artikel  12 i förordning

nr 4056/86/EEG eller som en ansökan enligt artikel 3.2 eller artikel 5

i förordning nr3975/87/EE'G?

AVSNITT 8

Försäkran

Anmälan skall avslutas med följande försäkran, som skall undertecknas av eller för alla anmälarna.

Undertecknade försäkrar härmed att de uppgifter som har lämnats i denna anmälan oss veterligen är korrekta, att alla uppskattningar är angivna som sädana och är gjorda på grundval av faktaunderlaget samt att alla omdömen har uttalats i god tro.

Undertecknade har tagit del av bestämmelserna i artikel 14.1 b i förordning nr 4064/89/EEG.

Ort och datum:

Namnteckningar:

242

VAGLEDNING I*

BERÄKNING AV KREDIT- OCH ANDRA FINANSINSTITUTS OMSÄTTNING

(Artikel 5.3 a)

Följande exempel (en planerad sammanslagning mellan bank A och bank B) ges för att belysa hur man beräknar kredit- och andra finansinstituts omsätt­ning.

I. Koncernbalansräkning

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

(i milj. ecu)

Tillgångar

Bank A

Bank B

Utlåning till kreditinstitut

20 000

1 000

-varav till kreditinstitut inom EG

(10 000)

(500)

-varav till kreditinstitut i en (och samma)

(5 000)

(500)

medlemsstat 

X

Utlåning till kunder

60 000

4 000

-varav till gemenskapsinvånare

(30 000)

(2 000)

-vara till invånare i en (och samma)

(15 000)

(500)

medlemsstat 

X

Andra tillgångar

20 000

1 000

Summa tillgångar

100 000

6 000

II. Beräkning av omsättning

I stället för omsättning skall följande siffror användas:

1

Bank A Den totala omsättningen i hela världen ersätts med en tiondel av de totala tillgångarna:   10 000 vilket tillsammans blir mer än 5 000 milj. ecu

Bank B

600

Omsättning inom gemenskapen som helhet

ersätts för varje bank med en tiondel av de totala tillgångarna multiplice­rad med förhållandet mellan utlåning till kreditinstitut och kunder inom gemenskapen och den totala summan av utlåning till kreditinstitut och kunder.

Detta beräknas på följande sätt:

en tiondel av de totala tillgångarna:

vilket för varje bank multipliceras med

förhållandet mellan:

utlåning till kreditinstitut och kunder

inom gemenskapen

och

Bank A      Bank B

600

10 000

500 2 000 2 500

10 000 30 000 40 000

'Begreppen inslilut respeklwe förelag används i följande vägledningar under förut­sättning att de definieras närmare i varje särskilt fall.

243

den totala summan av utlåning till kreditinstitut och kunder

20 000 60 000 80 000

1 000

4

000

5

000

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

För

Bank A:    10 000   multiplicerat med (40 000:80 000) =    5 000

Bank B:

600   multiplicerat med ( 2 500: 5 000) =       300

vilket blir mer än 250 milj. ecu för varje bank.

3. Den totala omsättningen i en (och samma) medlemsstat 

X

Bank A     Bank B

ersätts med en tiondel av de totala tillgångarna:       10 000

600

vilket för varje bank multipliceras med förhällandet mellan utlåning till kre­ditinstitut och kunder i en och samma medlemsstat 

X 

och den totala summan av utlåning till kreditinstitut och kunder.

Bank A     Bank B

5 000 15 000 20 000

500

500

1 000

Detta beräknas på följande sätt: utlåning till kreditinstitut och kunder i en (och samma) medlemsstat 

X

och

den totala summan av utlåning till

80 000

5 000

kreditinstitut och kunder

För

Bank A:    10 000   multiplicerat med (20 000:80 000) =    2 500

Bank B:

600    multiplicerat med ( 1 000: 5 000) =        120

Resultatet blir att 50% av omsättningen inom gemenskapen som helhet för

bank A och 40% av motsvarande omsättning för bank B uppnås i en (och

samma) medlemsstat 

X.

III. Slutsats

Eftersom

a)

den totala omsättningen i hela världen för bank A och bank B tillsam­mans överstiger 5 000milj. ecu,

b)

omsättningen inom gemenskapen som helhet för var och en av bankerna överstiger 250milj. ecu, och

c)

mindre än tvä tredjedelar av var och en av bankernas omsättning inom gemenskapen som helhet uppnås i en (och samma) medlemsstat,

skulle den planerade sammanslagningen omfattas av förordningen.

VÄGLEDNING 

II

BERÄKNING AV FÖRSÄKRINGSBOLAGS OMSÄTTNING

244

(Artikel 5.3 a)

Följande exempel (en planerad koncentration mellan försäkringsbolag A och försäkringsbolag B) ges för att belysa hur man beräknar försäkringsbo­lags omsättning.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

I.    Koncernresultaträkning

(i milj. ecu)

Intäkter

Försäkringsbolag A

Försäkringsbolag B

Tecknade bruttopremier -varav bruttopremier erhälllna från ge­menskapsinvånare

- varav bruttopremier erhållna från invå­nare i en (och samma) medlemsstat 

X 

Andra intäkter

5 000

(4 500)

(3 600)

500

300

(300)

(270)

50

Summa tillgångar

5 500

350

II. 

Beräkning av omsättning

1. Den totala omsättningen i hela världen

ersätts med värdet av tecknade bruttopremier i hela världen, vilket uppgår till totalt 5 300 milj. ecu.

2. Omsättning inom gemenskapen som helhet

ersätts för vart och ett av försäkringsbolagen med värdet av bruttopre­mier tecknade av gemenskapsinvånare. Detta belopp överstiger 250 milj. ecu för vart och ett av försäkringsbolagen.

3. Omsättning i en (och samma) medlemsstat 

X

ersätts för försäkringsbolag med värdet av bruttopremier tecknade av invånare i en (och samma) medlemsstat 

X.

80% av försäkringsbolag As bruttopremieintäkter kommer frän ge­menskapsinvånare i medlemsstat 

X,

medan 90 % av försäkringsbolag Bs bruttopremieintäkter kommer från gemenskapsinvånare i samma med­lemsstat 

X.

III.    Slutsats

Eftersom

a)

den totala omsättningen i hela världen för försäkringsbolagen A och B, ersatt med värdet av tecknade bruttopremier i hela världen, överstiger 5000milj. ecu,

b)

värdet av bruttopremier tecknade av gemenskapsinvänare överstiger 250 milj. ecu för vart och ett av försäkringsbolagen, men

c)

mer än två tredjedelar av vart och ett av försäkringsbolagens bruttopre­mieintäkter frän gemenskapsinvånare kommer frän en (och samma) medlemsstat 

X,

skulle den planerade koncentrationen inte omfattas av förordningen.

245

VÄGLEDNING III

BERÄKNING AV GEMENSAMMA FÖRETAGS OMSÄTTNING

A. BILDANDE AV ETT GEMENSAMT FÖRETAG (Artikel 3.2)

Om tvä (eller flera) företag bildar ett gemensamt företag som utgör en kon­centration, är det de deltagande företagens omsättning som räknas.

B. ETT BEFINTLIGT GEMENSAMT FÖRETAG (Artikel 5.5)

Följande exempel belyser hur man beräknar omsättningen när det finns ett gemensamt företag C mellan två företag A och B som deltar i en koncentra­tion.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

L Resultaträkning

(i milj. ecu)

Omsättning

Företag A

Företag B

Försäljningsintäkter

-  varav inom gemenskapen

-  varav i medlemsstat Y

10 000

(8 000) (4 000)

2 000

(1 500) (900)

(i milj. ecu)

Omsättning

Gemensamt företag C

Föräljningsintäkter i hela vadden

-  varav från transaktioner med företag A

-  varav från transaktioner med företag B

100

(20) (10)

Omsättning frän transaktioner med andra företag

-  varav inom gemenskapen

-  varav i medlemsstat Y

70

(60) (50)

II. 

Behandling av det gemensamma Töretaget

a)

Företag C kontrolleras gemensamt (enligt artikel 3.3 och 4) av dei kon­centrationen deltagande företagen A och B, oavsett om andra företag är delägare i företag C.

b)

Företag C är inte medtaget i As och Bs resultaträkningar.

c)

Omsättningen från Cs transaktioner med A och B skall inte medräknas.

d)    Omsättningen från Cs transaktioner med andra företag skall fördelas lika

mellan företagen A och B, oavsett dessas individuella aktieinnehav i C.

e)    Ett gemensamt företag som har bildats av något av de deltagande företa­

gen och ett annat företag skall inte medräknas (såvida det inte redan har

konsoliderats).

III. Beräkning av omsättning

a) Företag As totala omsättning i hela världen skall beräknas på följande sätt: 10 000 milj. ecu plus 50% av Cs omsättning i hela världen frän trans­aktioner med andra företag än A och B (35 milj. ecu), vilket ger summan

246

10035 milj. ecu.

Prop. 1991/92:29-

Företag Bs totala omsättning i hela världen skall beräknas på följande     Bilaga 1 sätt: 2000milj. ecu plus 50% av Cs omsättning i hela världen frän trans­aktioner med andra företag än A och B (35 milj. ecu), vilket ger summan 2035 milj. ecu.

b)

Den totala omsättningen i hela världen för de deltagande företagen är 12070 milj. ecu.

c)

Företag As omsättning i medlemsstat Y uppgår till 4025 milj. ecu (inbe­räknat 50 % av Cs omsättning i denna medlemsstat) och dess omsättning inom gemenskapen som helhet till 8030milj. ecu (inkl. 50% av Cs om­sättning inom gemenskapen).

Företag Bs omsättning i medlemsstat Y uppgår till 925 milj. ecu (inbe­räknat 50 % av Cs omsättning i denna medlemsstat) och dess omsättning inom gemenskapen som helhet till 1530 milj. ecu (inkl. 50% av Cs om­sättning inom gemenskapen).

rv.    Slutsats

Eftersom

a)

den totala omsättningen i hela världen för företagen A och B överstiger 5000milj. ecu,

b)

omsättningen inom gemenskapen för vart och ett av de företag som deltar i koncentrationen överstiger 250milj. ecu,

c)

vart och ett av de deltagande företagen uppnår mindre än tvä tredjedelar (företag A 50,1 % och företag B 60,5 %) av sin omsättning inom gemen­skapen i en (och samma) medlemsstat Y,

skulle den planerade koncentrationen omfattas av förordningen.

VÄGLEDNING 

IV

TILLÄMPNING AV TVÅTREDJEDELSREGELN

(Artikel 1)

Följande exempel belyser tillämpningen av tvätredjedelsregeln på företag (en planerad koncentration mellan företagen A och B).

I. Koncernresultaträkning

EXEMPEL 1

(i milj. ecu)

Omsättning

Företag A

Företag B

Försäljningsintäkter i hela världen

-  varav inom gemenskapen

-  varav i medlemsstat 

X

10 000

(8 000) (6 000)

500

(400) (200)

247

EXEMPEL 2 a

Prop. 1991/92:29

(i milj. ecu)

Omsättning

Förelag A

Företag B

Försäljningsintäkter i hela världen

-  varav inom gemenskapen

-  varav i medlemsstat 

X

4 800

(2 400) (2 100)

500

(400) (300)

Bilaga 1

EXEMPEL 2 b

samma siffror som i exempel 2 a, men företag B uppnår en omsättning på

300 milj. ecu i medlemsstat Y.

II. 

Tillämpning av tvåtredjedelsregeln

EXEMPEL 1

1.  Omsättningen inom gemenskapen som helhet

uppgår för företag A till 8000milj. ecu och för företag B till 400milj. ecu.

2.  Omsättningen i en (och samma) medlemsstat 

X

uppgår för företag A (6 000 milj. ecu) fill 75% av dess omsättning inom gemenskapen och för företag B (200 milj. ecu) till 50 % av dess om­sättning inom gemenskapen.

3.  Slutsats

I detta fall skulle, trots att företag A uppnår mer än två tredjedelar av sin omsättning inom gemenskapen i medlemsstat 

X, 

den planerade kon­centrationen omfattas av förordningen eftersom företag B uppnår mindre än två tredjedelar av sin omsättning inom gemenskapen i medlemsstat 

X.

EXEMPEL 2 a

1.  Omsättningen inom gemenskapen sorn helhet

uppgår för företag A till 2400milj. ecu och för företag B till 400milj. ecu.

2.  Omsättningen i en (och samma) medlemsstat 

X

uppgår för företag A till 2100 milj. ecu (dvs. 87,5% av dess omsättning inom gemenskapen) och för företag B till 300 milj. ecu (dvs. 75% av dess omsättning inom gemenskapen).

3.  Slutsats

I detta fall uppnår vart och ett av de deltagande företagen mer än tvä tredjedelar av sin omsättning inom gemenskapen i en (och samma) medlemsstat 

X. 

Den planerade koncentrationen skulle därför inteomfat-tas av förordningen.

EXEMPEL 2 b

Slutsats

I detta fall skulle inte tvätredjedelsregeln gälla eftersom företagen A och B uppnår mer än tvä tredjedelar av sin omsättning inom gemenskapen i olika

248

medlemsstater 

X 

och Y. Den planerade koncentrationen skulle därför om-     Prop. 1991/92:29

fattas av förordningen.

Bilaga 1

249

BIL4GA 2 Helgdagar ir 1990

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

Nyåndafcs:

i.

1.

D«geii efter nyindajeo;

2.

1.

26.

2.

S:t Patrick:

19.

3.

SUrtondagco:

12.

4.

Lii>(fredigea:

13.

4.

Anoudtg pUc:

16.

4.

BefnelMdJcco:

23.

4.

FrilicUd

25.

4.

DroOningeai födeliedag:

30.

4.

FörAtiuj:

1.

5.

M«j(hd>{'.

7.

5.

Vapciutille«iodKU(a 1943:

8.

5.

Allminna böndagen:

11.

5.

Kriitj himmclttirdidag:

24.

5.

Vårfridig:

2«.

5.

Aniunriig piogit:

4.

6.

GniDdlagKUgca;

5.

6.

Kristi lekAmciu fest:

14.

6.

Ormngeiiuui'B D>y:

12.

7.

S:t Jakob:

24.

7.

Fönta måadagea i augusti:

6.

8.

Frialeasfest:

8.

8.

Marie himmelslardsdag:

15.

8.

Sommarbankrndag:

27.

8.

Republikens dag:

5.

10.

Naiionaldagen:

12.

10.

Baukfridag:

29.

10

Allhelgonadagen:

1.

11

Alla själan dag:

2.

11

Dynanidagcn:

15.

11

Soldagen:

21.

11

Konttitutionsdagen:

6.

12

Juldagen:

25.

12

Annandag jul:

26.

12

DK

D

UK

ML

nu.

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X'

X

X

X'

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X'

X

X'

X

X

X'

x*

X

x

»

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

x*

X

X

X

X

X

X

X

x

X

X

X

x

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

X

x

X

X

X

X

X

X

' Skooland.

3 NonJirland.

' BadcD-Wurtlcmbcrg, Bayern, Hetsen, Nordrikein-Waitfftlen, RheinltDd-Pfalz, Surlaod.

*              Suden Augiburg (Bayern).

' Saåiiand och Bayern. Bayern, helgdag i kommuner lEiod övervägande kaiolak befolkning.

*                                                                                                            Ben-Wuraember. Bayern. Nordrheip-WeilfaleD. Pheipland-Pfalz. Saarland.  

250

Kommissionen

Nyårsdagen

Dagen efter nyårsdagen

Skärtorsdagen

Långfredagen

Annandag påsk

Första maj

Schumanplanens dag

Kristi himmelsfärdsdag

Dagen efter Kristi himmelsfärdsdag

Annandag pingst

Marie himmelsfärdsdag

Allhelgonadagen

Alla själars dag

Jul

1

januari

2

januari

12  april

13  april

16

april

1

maj

9

maj

24  maj

25 maj

4

juni

15

augusti

1

november

2

november

24

december

25

december

26

december

27

december

28

december

29

december

30

december

31

december

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

251

Kommissionens förordning (EEG) Nr4261/88

Prop 1991/9229

av den 16 december 1988

''8 i

om de klagomål, ansökningar och förhör som avses i

rådets förordning (EEG) nr 3975/87 som fastställer

proceduren för tillämpning av konkurrensregler på

företag inom luftfartssektorn

252

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EEG) NR

4261/88

av den 16 december 1988

om de klagomål, ansökningar och förhör som avses i rådets förordning (EEG) nr 3975/87 som fastställer proceduren för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono­miska gemenskapen,

med beaktande av rådets förord­ning (EEG) nr 3975/87 av den 14 december 1987 som fastställer proceduren för tillämpning av kon­kurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn', särskilt artikel 19 i denna,

med beaktande av den rådgivande kommitténs för kartell- och mono-polfrägor på luftfartens område ytt­rande, och med beaktande av föl­jande:

Enligt artikel 19 i förordning (EEG) nr 3975/87 har kommission­en befogenhet att utfärda tillämp­ningsföreskrifter med avseende på form, innehåll och detaljer i övrigt för klagomål enligt artikel 3.1, an­sökningar enligt artiklarna 3.2 och 5 samt sådana förhör som anges i artikel 16.1 och 16.2 i nämnda för­ordning.

Klagomål enligt artikel 3.1 i för­ordning (EEG) nr 3975/87 kan göra det lättare för kommissionen att vidta åtgärder mot överträdelser pä

'EGTnrL.374, 31.12.1987, s.l.

luftfartsområdet av artiklarna 85 och 86 i Romfördraget. Proceduren för inlämnande av klagomål bör därför göras så enkel som möjligt. Det bör föreskrivas att klagomål skall inges skriftligen i ett exemplar, medan det överlämnas ät klaganden att be­stämma om klagomålets form, inne­håll och detaljer i övrigt.

Ansökningar enligt artiklarna 3.2 och 5 i förordning (EEG) nr 3975/87 kan få betydelsefulla rättsliga konse­kvenser för varje företag som är part i en överenskommelse, ett beslut el­ler ett samordnat förfarande. Före­tagen bör därför ha rätt att var för sig lämna in sådana ansökningar till kommissionen. A andra sidan är det nödvändigt att ett företag, som ut­nyttjar denna rätt, underrättar öv­riga företag som är parter i överens­kommelsen, beslutet eller det sam­ordnade förfarandet om detta så att de kan skydda sina intressen.

Det åligger företagen och före­tagssammanslutningar att under­rätta kommissionen om de omstän­digheter på vilka de grundar sina an­sökningar enligt artiklarna 3.2 och 5 i förordning (EEG) nr 3975/87.

Det bör föreskrivas att ansök­ningar skall inges pä fastställda for­mulär sä att behöriga myndigheters prövning av dem förenklas och på­skyndas, vilket är i alla berörda par­ters intresse.

I de flesta fall kommer kommis­sionen redan under den procedur för förhör som anges i artikel 16.1 och

253

16.2 i rådets förordning (EEG) nr 3975/87 att stå i nära kontakt med de delaktiga företagen eller före­tagssammanslutningar. Dessa kom­mer således att ha tillfälle att yttra sig över de invändningar som fram­förs mot dem.

Enligt artikel 16.1 och 16.2 i för­ordning (EEG) nr 3975/87 och rried beaktande av rätten till försvar skall berörda företag och företagssam­manslutningar vid procedurens av­slutning ha rätt att yttra sig över samtliga de invändningar mot dem som kommissionen avser att Vagga till grund för sina beslut.

Förutom de företag eller företags­sammanslutningar som är parter i proceduren kan även andra fysiska eller juridiska personer ha intre:>se av att bli hörda. Enligt artikel 16.2, andra meningen i förordning (EEG) nr 3975/87 skall sådana personer ges möjlighet att bli hörda om de gör framställning härom och därvid visar att de har tillräckligt intresse i saken.

Personer som har lämnat in klago­mål enligt artikel 3.1 i förordning (EEG) nr 3975/87 bör ges möjlighet att yttra sig när kommissionen finner att de fakta som den har tillgång till inte utgör tillräcklig grund för att in­gripa.

De personer som har rätt att yttra sig skall, både i eget intresse och av administrativa skäl, framställa sina synpunkter skriftligen utan att detta inskränker deras möjlighet att kom­plettera den skriftliga proceduren med en muntlig.

Det är nödvändigt att fastställa rättigheterna för de personer som skall höras, särskilt bestämmelser om hur de får företrädas eller biträ­das samt bestämmelser om faststäl­lelse och beräkning av tidsfrister.

Den rådgivande kommittén iör kartell- och monopolfrägor pä luft-

fartssomrädet avger sitt yttrande på grundval av ett preliminärt förslag till beslut. Samråd med kommittén om ett fall bör därför ske efter det att undersökningen av fallet avslu­tats. Detta samråd hindrar inte kom­missionen att vid behov ta upp fallet till förnyad prövning.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE:

AVSNITT I

KLAGOMÅL OCH ANSÖKNINGAR

Artikel 1

Klagomål

1.

Klagomål enligt artikel 3.1 i för­ordning (EEG) nr 3975/87 skall läm­nas in skriftligen och vara avfattade på ett av gemenskapens officiella språk, medan det överlämnas åt kla­gandena att bestämma om klagomå­lens form, innehåll och övriga detal­jer.

2.

Klagomål får lämnas in av

a)

medlemsstater

b)

fysiska eller juridiska personer som gör gällande ett rättmätigt intresse.

3.  När företrädare för företag, före­

tagssammanslutningar eller för fy­

siska eller juridiska personer under­

tecknar klagomål, skall de skriftli­

gen bestyrka sin behörighet att före­

träda företaget.

Artikel 2

Personer som är berättigade att lämna in ansökningar

1. Varje företag som deltar i över­enskommelser, beslut eller samord-

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

254

nande förfaranden av den art som beskrivs i artikel 85.1 eller 86 i för­draget fär lämna in en ansökan en­ligt artiklarna 3.2 och 5 i förordning (EEG) nr 3975/87. Om ansökningen lämnas in av endast några av de del­tagande företagen, skall de under­rätta de övriga om detta.

2.

Då företrädare för företag, före­tagssammanslutningar eller för fy­siska eller juridiska personer under­tecknar ansökningar enligt artiklarna3.2 och 5 i förordning (EEG) nr 3975/87, skall de skriftli­gen bestyrka sin behörighet.

3.

Vid gemensamma ansökningar skall en gemensam företrädare vara utsedd.

Artikel 3

Inlämnande av ansökningar

1.

En ansökan enligt artiklarna 3.2 och 5 i förordning (EEG) nr 3975/87 skall göras på blankett motsvarande fastställt formulär AER i bilaga 1.

2.

Flera deltagande företag kan an­vända en blankett för ansökningen.

3.

En ansökan skall innehålla de pä blanketten begärda upplysningarna.

4.

En ansökan med bilagor skall lämnas in till kommissionen i fjorton exemplar.

5.

De handlingar som bifogas en an­sökan skall vara i original eller be­styrkta kopior.

6.

En ansökan skall vara avfattade på ett av gemenskapens officiella språk. Handlingar som bifogas en ansökan skall lämnas in pä original­språket. Om originalspråket inte är ett av gemenskapens officiella språk skall en översättning till ett av dessa språk bifogas.

7.

En ansökan får verkan från den dag då den kom in till kommissio­nen. När en ansökan sänds i rekom­menderat brev, skall den anses ha kommit in den dag som framgår av det avsändande postkontorets post­stämpel.

8.

Om en ansökan, som lämnas in enligt artiklarna3.2 och 5 i förord­ning (EEG) nr 3975/87, inte faller inom nämnda förordnings tillämp­ningsområde, skall kommissionen snarast möjligt underrätta sökanden om att den avser att pröva ansökan enligt bestämmelser i en annan för­ordning som är tillämplig på fallet, varvid ansökan dock skall få verkan enligt bestämmelserna i punkt 7. Kommissionen skall underrätta sö­kanden om orsaken och fastställa en tidsfrist inom vilken denne skriftli­gen skall franställa sina eventuella synpunkter innan kommissionen be­handlar ansökningen enligt bestäm­melserna i denna andra förordning.

AVSNITT 

II 

FÖRHÖR

Artikel 4

Innan kommissionen samräder med den rådgivande kommittén för kar­tell- och monopolfrågor på luftfar­tens område skall den hålla förhör enligt artikel 16.1 i förordning (EEG) nr 3975/87.

Artikel 5

1. Kommissionen skall skriftligen meddela företag och företagssam­manslutningar de invändningar som framförs mot dem. Meddelandena skall sändas till vart och ett av dem eller till en av dem utsedd gemensam företrädare.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

255

2. Kommissionen får dock meddela

parterna genom underrättelser i

Europeiska gemenskapernas offici­

ella tidning om detta med hänsyn till

omständigheterna framstår som

ändamålsenligt, särskilt då flera

företag skall meddelas och ingen ge­

mensam företrädare har utsetts. Vid

offentliggörandet skall hänsyn tas

till företagens berättigade intresse

av att skydda sina affärshemligheter.

3.

Ett företag eller en företagssam­manslutning kan åläggas böter eller föreläggas vite endast om invänd­ningarna meddelats på det sätt som föreskrivs i punkt 1.

4.

I meddelandet om invändningar skall kommissionen fastställa en tidsfrist inom vilken företagen och företagssammanslutningarna kan framföra sina synpunkter till kom­missionen.

Artikel 6

1.

Företag och företagssammanslut­ningar skall inom den fastställda tidsfristen skriftligen framföra sina synpunkter över de invändningar som framförts mot dem.

2.

De får i sina skriftliga yttranden anföra samtliga omständigheter som har betydelse för deras försvar.

3.

De kan bifoga varje handling av betydelse som bevis för åberopade omständigheter. De kan också före­slå kommissionen att höra personer som kan bestyrka deras uppgifter.

Artikel 7

Kommissionen skall i sitt beslut be­handla endast de invändningar mot företag och företagssammanslut­ningar som dessa har beretts tillfälle att yttra sig över.

Artikel 8

Om fysiska eller juridiska personer gör framställning om att bli hörda enligt artikel 16.2 i förordning (EEG) nr 3975/87 och visar att de har tillräckligt intresse i saken, skall kommissionen bereda dem tillfälle att skriftligen meddela sina syn­punkter inom en av kommissionen fastställd tidsfrist.

Artikel 9

När kommissionen efter att ha mot­tagit ett klagomål enligt artikel 3.1 i förordning (EEG) nr 3975/87 finner att det, på grundval av de fakta den har tillgång till, inte föreligger till­räcklig grund för den att ingripa, skall den meddela de personer som lämnat in klagomålet skälen för detta och fastställa en tidsfrist inom vilken de skriftligen kan lämna in yt­terligare synpunkter.

Artikel 10

1.

Kommissionen skall bereda de personer som i sina skriftliga yttran­den har begärt att få framföra sina synpunkter muntligen, tillfälle att göra detta, om det visas att de har tillräckligt intresse i saken eller om kommissionen avser att ålägga dem böter eller förelägga dem vite.

2.

Kommissionen kan pä samma sätt bereda andra personer möjlig­het att muntligen framföra sina syn­punkter.

Artikel 11

1.

Kommissionen kallar de perso­ner som skall höras för inställelse pä dag som fastställs av kommissionen.

2.

Den skall genast sända en kopia av  kallelsen  till  medlemsstaternas

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

256

behöriga myndigheter, som kan utse en tjänsteman att delta vid förhöret.

Artikel 12

1.

Ett förhör skall ledas av de per­soner som kommissionen utser.

2.

Personer som kallats att inställa sig skall infinna sig personligen, ge­nom ombud eller genom behörig ställföreträdare. Företag och före­tagssammanslutningar får dessutom företrädas av en behörigen befull-mäktigad representant utsedd bland fast anställda personal.

Personer som hörs av kommissio­nen får biträdas av advokater eller universitetslärare med rätt att föra talan inför Europeiska gemenska­pernas domstol i enlighet med artikel 17 i protokollet med domstol­ens stadga, eller av andra kvalifice­rade personer.

3.

Förhören är inte offentliga. Per­soner skall höras var för sig eller i närvaro av andra personer som är kallade att inställa sig. I det senare fallet skall hänsyn tas till företagens berättigade intresse av att skydda sina affärshemligheter.

4.

Huvudinnehållet av de uttalan­den som görs av varje person under förhöret skall nedtecknas i protokoll som skall läsas upp för och godkän­nas av den som hörts.

Artikel 13

Utan inskränkning i tillämpningen av artikel 5.2 skall kommissionens

meddelanden och kallelser sändas till mottagarna i rekommenderat brev med mottagningsbevis eller skall de överlämnas personligen mot kvittens.

Artikel 14

1.

När kommissionen fastställer de tidsfrister som anges i artiklarna 3.8, 5, 8 och 9, skall den ta hänsyn till både den tid som behövs för förbere­delse av ett yttrande och till hur brådskande ärendet är. Tidsfristen skall vara minst två veckor. Den kan förlängas.

2.

Fristerna skall löpa från dagen ef­ter det att ett meddelande kvitterats eller överlämnats personligen.

3.

Skriftliga yttranden skall ha kom­mit in till kommissionen eller ha av­sänts i rekommenderat brev före tidsfristens utgång. Infaller tidsfris­tens sista dag på en söndag eller all­män helgdag, förlängs den till ut­gången av påföljande vardag. Vid förlängning av fristen används de i bilaga 2 till denna förordning an­givna allmänna helgdagarna när det är dagen för mottagande av ett skriftligt yttrande som är avgörande, medan de i avsändningslandet i lag fastställda helgdagarna används när dagen för avsändande är avgörande.

Artikel 15

Denna förordning träder i kraft da­gen efter det att den har offentlig­gjorts i Europeiska gemenskapemas officiella tidning.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla

medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 16 december 1988.

På kommissionens vägnar

Peter Sutherland Ledamot av kommissionen

17 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

257

.BILAGA 1

Med detta formulär följer en bilaga som inne­häller de upplysningar som anges vid vidlagda Vägledning.

Formuläret och bilagan skall inges i fjorton exemplar (två för kommissionen och ett för varje medlemsstat). Alla relevanta överens­kommelser inges i tre exemplar och andra handlingar som åberopas i ett exemplar.

Var vänlig och glöm ej att fylla i bifogade mottagningsbevis.

Om utrymmet i formuläret inte är tillräck­ligt ombcdes Ni att använda extra blad och ange till vilken punkt i formuläret upplysning­arna hänför sig.

FORMULÄR AER

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

TILL EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION

Generaldirektionen för konkurrens 200, rue de la Loi B-1049 Bryssel

A.    Ansökan om ickc-ingripande besked enligt artikel 3.2 i Rådets förord­

ning (EEG) nr3975/87 av den 14 december 1987 om tillämpning av

artikel 85.1 eller artikel 86 i Fördraget om upprättandet av den Euro­

peiska ekonomiska gemenskapen.

B.    Ansökan enligt artikel 5 i Rådets förordning (EEG) nr3975/87 av den

14 december 1987 om ett beslut enligt artikel 85.3 i Fördraget om upprät­

tandet av den Europeiska ekonomiska gemenskapen.

Upplysningar om parternas identitet

1. Sökanden

Fullständigt namn och adress samt telefon-, telex- och telcfaxnummer samt en kortfattad beskrivning av det (de) företag eller den (de) företagssammanslutning(ar) som ger in ansö­kan.

I fräga om enkla bolag, enskilda firmor eller andra icke juridiska personel som driver rö­relse under annat namn än innehavarnas (inne­havarens) skall även anges dessas (dennes) fullständiga namn och adress eller bolagsmän-

258

nens.

Prop. 1991/92:29

När en ansökan ges in pä en annan persons

Bilaga 1

vägnar (eller ges in av ftera än en person), skall företrädarens (eller den gemensamma företrä­darens) namn, adress och ställning anges och bchörighctshandlingar bifogas. Om cn ansö­kan ges in av flera än cn person eller på flera än en persons vägnar, bör de utse en gemensam företrädare (jämför artikel 2.2 och 2.3 i kom­missionens förordning nr 4261/88).

259

Andra parter

Fullständigt namn och adress samt kortfattad redogörelse för andra deltagande i överens­kommelsen, beslutet eller det samordnade förfarandet (i det följande kallade "överens­kommelserna").

Ange vilka åtgärder som vidtagits för att underriitla dessa andra parter om denna an­sökan.

(Sådana upplysningar är inte nödvändiga med avseende pä standardavtal som sökan­den har ingåll eller ämnar alt ingå med ctl flertal skilda parler.)

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

Ändamålet med ansökan

(Se Vägledningen)

Ansöker Ni endast om elt ieke-iagripande besked? (Se Vägledningen - avsnitt 

IV, 

slutet av förslå stycket, vad angår innebör­den av en sädan ansökan.)

Ansöker Ni om ett ickc-ingripan.lc besked och samlidigl om cll beslut enligt artikel 85.3 om kommissionen inte lämnar elt icke-ingripandc besked?

Ansöker Ni endast om elt beslut enligl artikel 85.3?

Skulle Ni vara nöjd med cll skiifiligl be­sked om alt ingen älgärd är påkallad i ären­det ("conifort leller")? (Se slulel av avsnitt VII i Viigledningen.)

(Var vänlig besvara jrugorna med fa"eller "nej")

c 'öb

aa

c

u

00

c

00

Undertecknade försiikrar pä heder och samvete att de upplysningar som lämnats ovan och på bifogade sidor är sanningsenliga, alt alla uppskattningar har angetts vara uppskattningar och är gjorda efter bästa förmåga på grund­val av faktiska omständigheter saml alt alla uttalanden är liimnade med ärligt uppsåt.

Underlecknade är medvetna om bestämmelserna i artikel 12.1 a i förord­ning (EEG) nr 3975/87 (se vidlagda Vägledningen).

260

Prop. 1991/92:29

Ort och datum.................. 

........................................................... 

''g 

Underskrifter  ............................................. , den    ............. 

............................................... , den    ............. 

............................................... , den    ............. 

261

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION

Bryssel

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

Gcneraldirektoratet för konkurrens

MOTTAGNINGSBEVIS

(Detta formulär återsänds till ovan angiven adress om den övre halvan har ifyllts i ett exemplar av den person som lämnar in ansökan.)

Er ansökan av den ..................................................... 

beträffande  ............................................................... 

Er referens:   .............................................................. 

Parter:

1................................................................................. 

2...................................................................    och andra

(Det är inte nödvändigt att uppge ytterligare deltagande företag.)

(Ifylls av kommissionen)

Mottagen den ............................................................. 

och registrerad under nr IV/AER/ ............................... 

Var vänlig ange ovanstående ärendenummer vid all korrespondens

Tillfällig adress:

Tel.:

Telex:

Telegramadress:

200, rue de la Loi       Direkt linje: 235 .... COMEU B21877    COMEUR Bryssel

B-1049 Bryssel

Växel :235 11 11

262

VÄGLEDNING

Prop. 1991/92:29

INNEHÅLL

Bilaga 1

I.

Ändamålet med gemenskapens konkurrensregler

II.

Icke-ingripande besked

III.

Beslut enligt artikel85.3

IV.

Ändamålet med formulären

V.

Formulärens beskaffenhet

VI.

Behovet av fullständiga och riktiga upplysningar

VII.

Den efterföljande proceduren

VIII.

Sekretess

IX.

Ytterligare upplysningar som skall lämnas i bilagan till formu­lären under tillämpliga rubriker

Bilaga 1 Bilaga 2 Bilaga 3

Text till artiklarna 85 och 86 i Romfördraget

Förteckning över relevanta rättsakter

Förteckning över medlemsstater samt kommissionens press-och informationskontor inom gemenskapen

Tillägg till eller ändringar i dessa bilagor offentliggöres av kommissionen.

Anmärkning: Vid tveksamhet hur ansökan skall fyllas i ellcrom ytterligare upplysningar önskas kan förfrågan ske hos Generaldirektoratet för konkur­rens (DG 

IV) 

i Bryssel. Det är också möjligt att vända sig till ett av kommis­sionens informationskontor (informationskontoren inom gemenskapen är förtecknade i bilaga 3), som kan lämna upplysningar eller hänvisa till cn tjänsteman i Bryssel som talar det officiellt EG-spräk som önskas.

I. Ändamålet med gemenskapens konkurrensregler

Ändamålet med dessa regler är att förhindra snedvridning av konkurrensen

inom den gemensamma marknaden genom monopol eller karteller. De gäl­

ler för alla företag som direkt eller indirekt driver handel inom den gemen­

samma marknaden, oavsett var de är etablerade. Artikel 85.1 i Fördraget om

upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen (texten till artiklarna

85 och 86 återges i bilaga 1 till denna vägledning) förbjuder konkurrensbe­

gränsande överenskommelser, beslut och samordnade förfaranden som kan

påverka handeln mellan medlemsstater. 1 artikel 85.2 fastslås att överens­

kommelser eller andra rättsligt bindande beslut, som innehåller sådana be­

gränsningar, är ogiltiga (EG-domstolen har dock förklarat att i den mån kon­

kurrensbegränsande avtalsbestämmelser kan brytas ut ur avtalen endast

dessa bestämmelser ogiltiga). Artikel 85.3 ger emellertid kommissionen be­

fogenhet att undanta förfaranden som har gynnsamma följder. Artikel 86

förbjuder missbruk av en dominerande ställning. De ursprungliga tillämp­

ningsföreskrifterna för dessa artiklar, vilka innehåller bestämmelser om

'icke-ingripande besked' och beslut enligt artikel 85.3, fastställdes för sjö-

263

fartssektorn i förordning (EEG) nr 4056/86 och för luftfartssektorn i förord-     Prop. 1991/92:29 ning (EEG) nr 3975/87 (dessa och alla övriga förordningar och meddelanden     Bilaga 1 som nämns i denna vägledning eller som är relevanta för ansökningar som görs pä formulären är förtecknade i bilaga2).

IL Icke-ingripande besked

Bestämmelser om en procedur för icke-ingripande besked har införts endast för luftfarlsseklorn. Syftet med denna proceduren är alt ge företag möjlighet att förvissa sig om kommissionen anser alt någon av deras överenskommel­ser är förbjuden eller något förfirande förbjudet enligt artikel 85.1 eller 86 i fördraget. (Bestämmelserna liiirom finns i artikel 3 i förordning (EEG) nr 3975/87.) Beskedet lämnas genom ett beslut i vilket kommissionen fastslår att det inte, på grtindval av de fakta den har tillgång lill, enligt ariikel 85.1 eller 86 i fördraget föreligger nilgra skäl för kommissionen att ingripa med avseende pä överenskommelsen eller förfarandet.

Varje part kan ansöka om cll icke-ingripande besked, även utan de övriga parternas medgivande (men inte utan deras vetskap). Det är emellerlid inle meningsfullt att ge in en sådan ansökan när överenskommelsen eller förfa­randet uppenbarligen inte omfattas av artikel 85.1 eller 86. Kommissionen har heller ingen skyldighet att lämna ett icke-ingripande besked - i ariikel 3.2 i förordning (EEG) nr 3975/37 anges alt... kommissionen kan lämna be­sked .... Kommissionen meddelar normall inte beslut med icke-ingripande besked i fall som enligl dess mening uppenbarligen inte omfattas av förbudet i artikel 85.1 och där det således inte ftnns något rimligt tvivel för kommissio­nen att undanröja genom ett sådant beslut,

III. Beslut enligt ariikel 85.3

Ansökan om beslut enligl artikel85.3 gör det möjligt för förelag alt ingå överenskommelser som inncbiir ekonomiska fördelar trots att de är konkur­rensbegränsande. (Bestämmelserna härom finns i artiklarna 12 och 13 i för­ordning (EEG) nr4056/86 och i artiklarna 4, 5 och 6 i förordning (EEG) nr 3975/87.) Efter cn sådan ansökan kan kommissionen meddela ett beslut varigenom den fastställer att artikel 85.1 inte är tillämplig pä de överenskom­melser som anges i beslutet. Kommissionen skall ange giltighetstiden för varje sådant beslut. Den kan förena ett beslut med villkor och förpliktelser samt under vissa omständigheter ändra eller återkalla det eller förbjuda sär­skilda åtgärder frän parternas sida, framför allt om beslutet är grundat pä oriktig information eller om sakförhållandena har ändrats.

Varje part kan ge in en ansökan, även utan andra parters samtycke (men inte utan deras vetskap).

Förordningarna (EEG) nr 4056/86 och (EEG) nr 3975/87 innehåller be­

stämmelser om en "invändningsprocedur" som möjliggör en snabbare hand­

läggning av ansökningarna. Om en ansökan kan godkännas enligt tillämplig

förordning, om den är fullständig och om den överenskommelse som ansö­

kan avser inte föranlett klagomål eller eget initiativ-förfarande, offentliggör

kommissionen ett sammandrag av ansökan i Europeiska gemenskapernas

officiella tidning och anmodar varje intresserad tredje man och medlemssta-

264

terna alt komma in med sina synpunkter. Såvida kommissionen inte inom Prop. 1991/92:29 90 dagar frän dagen för offentliggörandet meddelar sökandena alt det före- Bilaga 1 ligger allvarliga tvivel om tillämpligheten av artikel 85.3 i fördraget, anses överenskommelsen undantagen från förbudet under den lid som redan för­flutit och under högst sex år från dagen för offentliggörandet. När kommis­sionen meddelar sökandena att det föreligger allvarliga tvivel om tillämplig­heten av artikel 85.3, tillämpas den procedur som beskrivs i punkt VII i denna vägledning.

Inom luftfartssektorn avser kommissionen att införa ett antal förordningar vari anges att ariikel 85.1 inte är tillämplig pä grupper av överenskommelser.

Ett beslut enligt ariikel 85.3 kan ges retroaktiv verkan. Om kommissionen finner att en överenskommelse som är föremål för ansökan redan är förbju­den enligt artikel 85.1 och att artikel 85.3 inte är tillämplig och kommissio­nen därför meddelas ett beslut om att förbjuda den, kan parterna trots detta, räknat frän dagen för ansökan, inte åläggas böter för en handling som beskri­vits i ansökan (ariikel 19.4 i förordning (EEG) nr 4056/86 och artikel 12.5 i förordning (EEG) nr 3975/87).

rV. Ändamålet med formulären

Ändamälet med formulär AER är att göra det möjligt för företag eller före­tagssammanslutningar, oavsett var de är belägna, att ansöka hos kommissio­nen om ett icke-ingripande besked med avseende på överenskommelser eller förfaranden eller att med stöd av artikel 85.3 ansöka om undantag från för­budet i artikel 85.1. Formuläret gör det möjligt för företag som ansöker om ett icke-ingripande besked att samtidigt ansöka om ett beslut enligt artikel 85.3. Det bör anmärkas att endast en ansökan om ett beslut enligt artikel 85.3 ger befrielse frän böter. Formulär MAR är endast avsett för en ansökan om ett beslut enligt artikel 85.3.

För alt vara giltiga skall ansökningar avseende sjöfart göras på formulär MAR (i enlighet med bestämmelserna i artikel 4 i förordning nr 4260/88), medan ansökningar avseende luftfart skall göras pä formulär AER (i enlig­het med bestämmelserna i artikel3 i förordning nr4261/88).

V.  Formulärens beskaffenhet

Formulären består av ett blad med begäran om upplysningar om sökanden och varje annan part. Dessa upplysningar skall kompletteras med ytterligare upplysningar som lämnas under de rubriker och de frågor som anges nedan (se avsnittlX). De blad som används bör ha A4-format (21x29,7cm -samma format som formuläret) och fär inte vara större. Lämna en marginal pä minst 25 mm eller en tum i vänster kant på bladet och, om Ni använder båda sidorna, i höger kant på baksidan.

VI. 

Behovet av fullständiga och riktiga upplysningar

Det är viktigt alt sökanden lämnar alla relevanta uppgifter. Även om kom­missionen har rätt att begära ytterligare upplysningar frän sökanden eller tredje man och har skyldighet att offentliggöra ett sammandrag av ansökan

265

innan den lämnar ett icke-ingripande besked eller meddelar beslut enligt ar- Prop. 1991/92:29 tikel 85.3, grundar den normalt si It beslut på de upplysningar som sökanden Bilaga 1 lämnat. Ett beslut som fattas pä grundval av ofullständiga upplysningar kan i fräga om ett icke-ingripande besked bli verkningslöst och i fräga om ett be­slut enligt artikel 85.3 bli återkallat. Av samma anledning är det viktigt att kommissionen underrättas om alla väsentliga ändringar som görs i överens­kommelserna efter det alt ansökan har lämnats in.

Fullständiga upplysningar är säiskilt viktiga för att artikel 85.3 skall kunna tillämpas med användning av invjmdningsproeeduren. Denna procedur kan endast tillämpas när kommissionen "har all tillgänglig utredning".

Ni bör vidare känna till innehållet i artiklarna 19.1 a i förordning (EEG) nr 4056/86 och 12.1 a i förordning (EEG) nr 3975/87, vilka bestämmelser gör det möjligt för kommissionen att ålägga företag eller företagssammanslut­ningar böter pä 100-5000ecu' niJr de uppsåtligen eller av oaktsamhet läm­nar oriktiga eller vilseledande upplysningar i samband med en ansökan.

Nyckelorden här är "oriktiga eller vilseledande upplysningar". Det är emellertid ofta en bedömningsfråga hur detaljerade upplysningarna skall vara innan de upphör att vara relevanta. För att underlätta ansökningarna godtar kommissionen uppskattningar i sädana fall dä exakta upplysningar är svårtillgängliga, och kommissionen begär omdömen likaväl som fakta.

Det bör därför framhållas att kommissionen endast gör bruk av dessa be­fogenheter när cn sökande uppsåtligen eller av oaktsamhet har lämnat orik­tiga upplysningar eller grovt felakliga uppskattningar eller utelämnat lättill­gängliga upplysningar eller uppskattningar eller avsiktligt har avgett felak­tiga omdömen för att erhålla ett icke-ingripande besked eller ett beslut enligt artikel 85.3.

VII. Den efterföljande proceduren

Ansökningar registreras på generaldirektoratets för konkurrens (DG 

IV)

re­gistreringskontor. En ansökan anses som ingiven den dag kommissionen mottar den (eller den dag som den avsänts i rekommenderad försändelse.) En ansökan kan bedömas som ogiltig om den är uppenbart ofullständig eller inte inges pä det obligatoriska formuläret.

Kommissionen kan begära ytterligare upplysningar från sökanden eller frän tredje man och lämna förslag till ändringar i överenskommelserna som skulle kunna göra dem godtagbara.

Kommissionen kan göra invändningar mot en ansökan om ett beslut enligt artikel 85.3 antingen därför att den inte anser att en överenskommelse bör undantas enligt artikel 85.3 eller för att göra det möjligt att begära ytterligare upplysningar.

Om kommissionen efter sin undersökning avser att meddela ett beslut en­ligt artikel 85.3, är den skyldig att offentliggöra ett sammandrag av ansökan i Europeiska gemenskapemas officiella tidning och anmoda tredje man att komma in med synpunkter. Därefter skall ett preliminärt utkast till beslut lämnas till och diskuteras med den rådgivande kommittén för kartell- och

' Ecuns värde offentliggörs dagligen i den Europeiska gemenskapens officiella tid­

ning, C-utgävan.

266

monopolfrågor på luftfartens eller sjöfartens område-som redan har motta-     Prop. 1991/92:29 git ett exemplar av ansökan. Först därefter, och under förutsättning att ing-     Bilaga 1 enting har hänt som förändrar kommissionens avsikt, kan den meddela ett beslut.

Ibland avslutas ett ärende utan att något formellt beslut fattas, till exempel därför att det konstateras att överenskommelsen redan täcks av elt gruppun­dantag, eller därför att sökanden är nöjd med ett mindre formellt skriftligt besked från nägon avdelning vid kommissionen (ibland kallat "comfort let­ter") som tillkännager att överenskommelsen inle påkallar nägon åtgärd från kommissionens sida, åtminstone inte under rådande förhållanden. Även om detta inte är ett beslut av kommissionen, visar ett sådant skriftligt besked hur kommissionens tjänstemän bedömer saken pä grundval av föreliggande upplysningar. Detta innebär att kommissionen senare, om det är nödvän­digt, kan meddela ett formellt beslut - till exempel om det skulle hävdas att ett avtal är ogiltigt enligt artikel 85.2.

VIIL Sekretess

Kommissionen och medlemsstaterna får inte röja uppgifter som omfattas av sekretess. Å andra sidan skall kommissionen, om den avser att bevilja Er ansökan, offentliggöra ett sammandrag av den innan den fattar sitt beslut. Vid offentliggörandet "skall hänsyn tas lill företagens berättigade intresse av att skydda sina affärshemligheter". Om Ni anser att Era intressen skulle ska­das om nägra av de uppgifter, som Ni anmodas lämna, offentliggörs eller pä annat sätt röjs för andra parter, ombeds Ni att lämna alla sådana uppgifter i en särskild bilaga och att tydligt märka varje sida med "Affärshemligheter". Ange i huvudbilagan under varje tillämplig rubrik "se särskild bilaga" eller "se även särskild bilaga". Upprepa tillämplig(a) rubrik(er) och punkt(er) i den särskilda bilagan och lämna de uppgifter som Ni inle vill ha offentlig­gjorda samt ange skälen för detta. Tänk på att kommissionen kan vara tvingad att offentliggöra ett sammandrag av Er ansökan.

Innan kommissionen offentliggör ett sammandrag av en ansökan, låter den de berörda företagen ta del av utkastet till texten.

IX. 

Ytterligare upplysningar som skall lämnas i bilagan till formuläret under tillämpliga rubriker

Ytterligare upplysningar skall lämnas under nedanstående rubriker och med hänvisning till följande punkter. Lämna exakta upplysningar överallt där det är möjligt. Om delta är svårt att åstadkomma, gör Ni en uppskattning efter bästa förmåga och anger att det rör sig om en uppskattning. Om Ni anser att en upplysning som efterfrågas är omöjlig att lämna eller irrelevant, ber vi Er förklara varför. Detta kan särskilt vara fallet när en part ensam anmäler en överenskommelse utan övriga parters medverkan. Förbise inte att kommis­sionens tjänstemän är beredda att diskuterar vilka upplysningar som är rele­vanta (jämiÖT Anmärkningen i inledningen av denna vägledning).

1.        Kortfattad beskrivning

Lämna en kortfattad beskrivning av överenskommelsen eller förfa-

-,

randet (typ, syfte, datum och varaktighet) - (närmare upplysningar     Prop. 1991/92:29

skall lämnas nedan).

Bilaga 1

2.      Marknad

Ange typ av transporttjänsler som berörs av överenskommelsen eller förfarandet. Lämna en kortfattad beskrivning av strukturen pä mark­naden (eller marknaderna) för dessa tjänster, till exempel vem som säljer pä den, vem som köper på den, dess geografiska utsträckning, omsättningen pä den, hur härd konkurrensen är, om det är lätt för nya leverantörer att komma in pä marknaden och om det ftnns alternativa tjänster. Om Ni lämnar in ett standardavtal, ber vi Er ange hur många avtal Ni räknar med att t:räffa. Om Ni känner till nägra undersök­ningar av marknaden, ber vi Er hänvisa till dem.

3.      Närmare upplysningar om parterna

3.1      Ange om någon av parterna ingår i en koncern. Ett koncernförhål­lande anses föreligga dä ett företag

-

äger mer än hälften av elt annat förelags kapital eller rörelsetill-gängar, eller

-

förfogar över mer än hälften av rösterna i ett annat företag, eller

-

har befogenhet att utse mer än hälften av ledamöterna i ett annat företags bolagsstyrelse, direktion eller andra organ som företräder förelaget i rättsliga samraanhang, eller

-

har rätt alt leda ett annat företags verksamhet.

Om svaret är jakande, ber vi Er lämna

-

namn och adress på koncernens moderbolag,

-

en kortfattad beskrivning av koncernens verksamhet (och om möj­ligt bifoga ett exemplar av den senaste koncernredovisningen),

-

namn och adress pä vart och ett av övriga företag inom koncernen som konkurrerar pä en marknad som berörs av överenskommelsen eller pä en närstående marknad, dvs. varje annat företag som direkt eller indirekt konkurrerar med parterna ("relevant närstående bo-lag").

3.2

Ange senast tillgängliga uppgift om den totala omsättningen för var och en av parterna och i förekommande fall för den koncern de in­går i (det skulle vara lill hjälp om Ni även bifogar ett exemplar av de senaste räkenskaperna).

3.3

Ange varje parts avsättning eller omsättning avseende de tjänster som berörs av överensk(3mmelsen, inom gemenskapen och i hela världen. Om omsättningen inom gemenskapen är betydande (en marknadsandel överstigande 5 procent), ber vi Er också ange upp­gifterna för varje medlemsstat' och för de föregäende räkenskaps­åren (för att visa förekomsten av betydelsefulla trender) samt varje parts förväntade avsättning.  Lämna motsvarande uppgifter för

' Se förteckning i bilaga 3.

268

varje relevant närstående företag. (Särskilt under den här rubriken     Prop. 1991/92:29

är en god uppskattning den enda uppgift Ni kan lämna.)

Bilaga 1

3.4

Ange för varje uppgift om avsättning eller omsättning som angetts under punkt 3.3 Er uppskattning av hur stor del denna utgör av den eller de marknader som nämns under punkt 2.

3.5

Om Ni, utan att kontrollera ett annat företag har betydande intres­sen i det (mer än 25 men mindre än 50 procent) och delta företag konkurrerar pä en marknad som berörs av en överenskommelse, eller om ett annat företag har betydande intressen i Ert, lämnas namn och adress pä företaget ifråga samt kortfattad redogörelse för det.

4.        Nännar-e upplysningar om överenskoinmelserna

4.1 Om en överenskommelse föreligger i skriftlig form, lämnas en kort redogörelse för dess ändamål, till vilken tre exemplar av texten bi­fogas (rent tekniska beskrivningar kan dock utelämnas med uppgift om vilka delar som utelämnats).

Om överenskommelserna inte eller bara delvis föreligger i skrift, lämnas en utförlig beskrivning av innehållet.

4.2          Redogör i detalj för de bestämmelser i överenskommelserna som kan

inskränka parternas frihet alt fatta sjiilvständiga beslut om lill exem­

pel

-

inköps- eller försäljningspriser, rabatter eller andra affärsvillkor,

-

typ, tiilhelen och kapacitet med avseende pä de tjänster som skall erbjudas,

-

teknisk utveckling eller investeringar,

-

val av marknader eller inköpskällor,

-

köp frän eller försäljningar till tredje man,

-

tillämpning av lika villkor för likvärdiga tjiinstcr,

-

utbud av olika tjänster var för sig eller tillsammans.

4.3          Ange mellan vilka medlemsstater' handeln kan komma att påverkas

av en överenskommelse och om handeln mellan gemenskapen och ett

eller flera tredje land påverkas.

5.        Givndenia jör elt icke-ingripande besked

Om Ni ansöker om elt icke-ingripande besked ange med hänvisning till följande punkter

5.1 varför Ni ansöker - lämna cn redogörelse för vilka bestämmelser i el­ler följder av överenskommelserna eller förfarandena soin enligt Er uppfattning kan ge anledning all ifrågasätta deras förenlighet med ge­menskapens konkurrensregler. Syftet med dessa upplysningar är att ge kommissionen bästa möjliga uppfattning om de tvivel beträffande Era överenskommelser eller förfaranden som Ni önskar få undan­röjda genom elt icke-ingripande besked.

' Se förteckniiiK i bilar;:i 3.

269

Lämna under följande två punkter en redogörelse för de relevanta      Prop. 1991/92:29 omständigheterna och grunderna för Er uppfattning att ariikel 85.1      Bilaga 1 eller 86 inte är tillämplig.

5.2          varför överenskommelserna inte har till syfte eller följd att konkur­

rensen inom den gemensamma marknaden märkbart hindras, begrän­

sas eller snedvrids eller varför Ert företag inte har eller genom sina

förfaranden missbrukar en dominerande ställning,

och/eller

5.3          varför överenskommelserna eller förfarandena inte är av sädan be­

skaffenhet att de märkbart påverkar handeln mellan medlemssta­

terna.

6.      Grtmdenia för eit beslut erdigt artikel 85.3

Om Ni ansöker om ett beslut enligt artikel 85.3, även om det endast sker som en försiktighetsåtgärd, ber vi Er förklara

6.1

hur överenskommelserna bidrar till att förbättra produktion eller dis­tribution och/eller främja teknisk eller ekonomisk utveckling,

6.2

hur konsumenterna tillförsäkras en skälig andel av de förmåner som härrör frän sädana förbättringar eller sädan utveckling,

6.3

varför alla begränsande bestämmelser i överenskommelserna är nöd­vändiga för att uppnä de mäl som angetts under punkt 6.1 och

6.4

varför överenskommelserna inte utesluter konkurrens för en väsentlig del av de tjänster som berörs.

7.      Övr-iga upplysningar

7.1

Om Ni känner till att kommissionen eller nägon nationella myndighet eller domstol tidigare behandlat dessa överenskommelser eller förfa­randen, även endast indirekt, skall detta, liksom tidigare informella kontakter med kommissionen anges.

7.2

Lämna de övriga upplysningar som enligt Er uppfattning kan vara till nytta för kommissionen när den skall bedöma om överenskommel­serna innehäller några begränsningar eller om de medför fördelar som kan berättiga ett godkännande.

7.3

Ange om Ni till stöd för Er ansökan avser alt åberopa ytterligare upp­gifter eller synpunkter som ännu inte ftnns tillgängliga, och i sä fall pä vilka punkter.

7.4

Ange hur brådskande behandlingen av Er ansökan är samt grunderna härför.

270

Bilaga 1

Prop. 1991/92:29

Bilaga 1 TEXT TILL ARTIKEL 85 OCH 86 I ROMFÖRDRAGET

ARTIKEL 85

1.     Överenskommelser mellan företag, beslut av företagssammanslutningar

och samordnade förfaranden, som kan påverka handeln mellan med­

lemsstaterna och som har till syfte eller följd att konkurrensen inom den

gemensamma marknaden hindras, begränsas eller snedvrids, är ofören­

liga med den gemensamma marknaden och förbjudna, särskilt de som

innebär att

a)

inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indi­rekt fastställs,

b)

produktion, avsättning, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras,

c)

marknader eller inköpskällor delas upp,

d)     olika villkor tillämpas för likvärdiga prestationer gentemot handelspart­

ners, varigenom dessa får konkurrensnackdel,

c) det ställs som villkor för avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser, som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet.

2.

Överenskommelser eller beslut som är förbjudna enligt denna ariikel är ogiltiga.

3.

Bestämmelserna i punkt 1 fär dock förklaras vara inte tillämpliga på

-

varje överenskommelse eller grupp av överenskommelser mellan före­tag,

-

varje beslut eller grupp av beslut av företagssammanslulningar och

-

varje samordnat förfarande eller grupp av samordnade förfaranden

som bidrar till alt förbättra produktionen eller distributionen av varor eller till all främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, samtidigt som kon­sumenterna tillförsäkras en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås och som inte

a)

ålägger de berörda företagen begränsningar som inle är nödvändiga för all uppnå dessa mäl,

b)

ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av varorna ifråga.

ARTIKEL 86

Missbruk från ett eller flera företags sida av en dominerande ställning pä den gemensamma marknaden eller inom en väsentlig del av denna är, i den ut­sträckning det kan påverka handeln mellan medlemsstaterna, oförenligt med den gemensamma marknaden och förbjudet.

Missbruk kan särskilt bestå i atl

271

a)

direkt eller indirekt påtvinga oskäliga inköps- eller försäljningspriser cl-     Prop. 1991/92:29 ler andra oskäliga affärsvillkor.

Bilaga 1

b)

begränsa produktion, avsättning eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna,

c)

tillämpa olika villkor för likvärdiga prestationer gentemot handelspart­ners, varigenom dessa får en konkurrensnackdel,

d)     ställa som villkor för avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förplik­

telser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något sam­

band med föremålet för avtalet.

272

Bilaga 2

Prop. 1991/92:29

Bilaga 1 FÖRTECKNING ÖVER RELEVANTA RÄTTSAKTER

(per den 1 september 1988)

(Vid tveksamhet om en överenskommelse behöver anmälas jämlikt en för­ordning eller ett meddelande i denna förteckning, bör Ni skaffa ett exemplar av förordningen eller meddelandet.)

TILLÄMPNINGSFÖRORDNINGAR

Rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av den 22 december 1986 om faststäl­lande av detaljerade regler för tillämpning av artiklarna 85 och 86 i fördraget på sjöfarten (EGT nrL378, 31.12.1986, s.4).

Kommissionens förordning (EEG) nr 4260/88 av den 16 december 1988 om de amälningar, klagomål, ansökningar och de muntliga förhandlingar som föreskrivs i rådets förordning (EEG) nr 4056/86 med detaljerade regler för hur artiklarna 85 och 86 i fördraget skall tillämpas pä sjöfarten (EGT nrL376, 31.12.1988, s.l).

Rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av den 14 december 1987 som faststäl­ler proceduren för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luft­fartssektorn (EGT nr 374, 31.12.1987, s. 1).

Kommissionens förordning (EEG) nr 4261/88 av den 16 december 1988 om form, innehåll och andra detaljer med avseende på de klagomål, ansök­ningar och förhör som avses i rådets förordning (EEG) nr 3975/87 som fast­ställer proceduren för tillämpning av konkurrensreglerna pä företag inom luftfartssektorn (EGT nr L 376, 31.12.1988, s. 10).

FÖRORDNINGAR OM GRUPPUNDANTAG FÖR ÖVERENSKOMMELSER INOM ETT FLERTAL OMRÅDEN

Kommissionens förordning (EEG) nr 2671/88 av den 26 juli 1988 om tillämp­ning av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av överenskommelser, be­slut och samordnade förfaranden med avseende pä gemensam planering och samordning av kapacitet, samråd om passagerar- och frakttaxor i regelbun­den luftfart samt fördelning av avgångs- och ankomsttider på flygplatser (EGT nr L239, 30.8.1988, s. 9).

Kommissionens förordning (EEG) nr 2672/88 av den 26 juli 1988 om till-lämpning av artikel 85.3 i fördraget pä vissa kategorier av överenskommelser mellan företag med avseende på datoriserade bokningssystem för lufttran­sporttjänster (EGT nrL239, 30.8.1988, s. 13).

Kommissionens förordning (EEG) nr 2673/88 av den 26 juli 1988 om till-lämpning av artikel 85.3 i fördraget pä vissa kategorier av överenskommel­ser, beslut och samordnade förfaranden som rör marktjänster (EGT nrL239, 30.8.1988, s. 17).

KOMMISSIONSMEDDELANDEN AV ALLMÄN ART

Kommissionens meddelanden om överenskommelser, beslut och samord­

nade förfaranden av mindre betydelse, vilka inte omfattas av artikel 85.1 i

273

18 Riksdagen 1991192. 1 saml. Nr 29

fördraget (EGT nrC231, 2.9.1986, s.2) - i huvudsak sådana överenskom-     Prop. 1991/92:29 melser där parterna tillsammans har mindre än 5 procent av marknaden och     Bilaga 1 en sammanlagd ärlig omsättning på mindre än 200 miljoner ecu.

274

Bilaga 3

FÖRTECKNING ÖVER MEDLEMSSTATERNA SAMT KOMMISSIONENS PRESS- OCH INFORMATIONSKONTOR INOM GEMENSKAPEN

(per den Ijanuari 1986)

Vid tidpunkten för utarbetandet av denna bilaga finns följande medlemssta­ter: Belgien, Danmark, Frankrike, Tyskland, Grekland, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Spanien och Storbritannien.

Adresserna till kommissionens press- och informationskontor inom gemen­skapen är:

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

BELGIEN Rue Archiméde 73 B-1040 Bryssel Tel. 235 11 11

DANMARK[REDACTED_EFTERNAMN] brohus Östergade 61 Postbox 144

DK-1004 Köpenhamn K Tel. 14 41 40

FRANKRIKE 61, rue des Belles-Feuilles F-75782 Paris, Cedex 16 Tel. (1)45 01 58 85

CMCI/Bureau 320 2, rue Henri Barbusse F-13241 Marseille, Cedex 01 Tel. 91 08 62 02

FÖRBUNDSREPUBLIKEN TYSKLAND

Zitelmannstras.se 22 D-5300 Bonn Tel. 23 80 41

Kurfiirslendanim 102 D-1000 Berlin 31 Tel. 8 92 40 28

Erhardtstrasse 27 D-8000 Miinchen Tel. 23 99 29 00

GREKLAND

2 Vassilissis Sofias

TK 1602

GR-Athén 134

Tel. 724 39 82/724 39 83/724 39 84

IRLAND

39 Molesworth Street

IRL-Dublin2

Tel. 71 22 44

ITALIEN Via Pol i 29 1-00187 Rom Tel. 678 97 22

Corso Magenta 61 1-20123 Milano Tel. 80 15 05/6/7/8

LUXEMBURG Batiment Jean Monnet Rue Alcide de Gasperi L-2920 Luxemburg Tel. 430 11

NEDERLÄNDERNA Korte Vijverberg 5 NL-2513 AB[REDACTED_EFTERNAMN] Tel. 46 93 26

PORTUGAL

Rue do Sacramento :i Lapa 35

P-1200 Lissabon

Tel. 60 21 99

SPANIEN CalledeSerrano41 5a Planta E-1 Madrid Tel. 435 17 00

STORBRITANNIEN 8 Storey's Gate UK-LondonSWlP3AT Tel. 222 81 22

Windsor House 9/15 Hedfort Street UK-Belfast BT2 7EG Tel. 407 08

4 Cathedral Road UK-CardiffCFI 9SG Tel. 37 16 31

7 Alva Street UK-Edinburgh EH2 4PH Tel. 225 20 58

275

BILAGA

II

(Förteckning över allmänna helgdagar och hclgaftnar)

Prop. 1991/92:29 Bilaga 1

Nyårsdagen Långfredagen Påskafton Annandag påsk Första maj

Schumannplancns dag Kristi Himmelsfärdsdag Annandag pingst Belgiens nationaldag Marie himmelsfärdsdag Allhelgonadagen Alla Helgons dag Julafton Juldagen Annandag jul Nyårsafton

1 januari

1 maj 9 maj

21 juli 15 augusti

1

november

2

november

24

december

25

december

26

december 31 december

276

Promemorians lagförslag

Prop. 1991/92:29

Bilaga 2

Förslag till

Lag

om tillämpning av avtalet den 00 (månad) 1991 mellan

Sverige, Norge och EG om civil luftfart

Tillämpningsområde

1§ Denna lag gäller tillämpningen av avtalet den 00 (månad) 1991 mellan Sverige, Norge och den Europeiska Ekonomiska Gemenskapen (EG) om civil luftfart. Lagen gäller endast i fråga om lufttransporter och sädan där­med sammanhängande verksamhet som anges i bilaga till avtalet.

Med konventionsstat avses i denna lag Sverige, Norge och stat som är medlem i EG. Med Fördraget avses det i Rom den 25 mars 1957 underteck­nade fördraget om bildandet av EG. Med kommissionen avses kommissio­nen hos de Europeiska Gemenskaperna.

2§ Nedan angivna bestämmelser i de i bilagan till avtalet upptagna rättsak­terna nr 4-7, 11, 12 och 17 skall gälla som lag här i landet, nämligen

1.

artiklarna 1-4, 8, 9, 11, 12, 14, 15 utom tredje stycket, 16 utom tredje stycket samt 17-20 i rädsförordningen 62/17/EEC om tillämpningen av ar­tiklarna 84 och 85 i Fördraget, med vidtagna ändringar (nr 4),

2.

artiklarna 1-7, 9, 11, 12 utom tredje stycket, 13 utom tredje stycket samt 14-17 i rådsförordningen 3975/87/EEC om proceduren för tillämpning av konkurrensreglerna pä företag inom luftfartssektorn (nr 5),

3.

artiklarna 1-3 och 7 i rädsförordningen 3976/87/EEC om tillämpningen av artikel 85:3 i Fördraget pä vissa kategorier av överenskommelser och sam­ordnade förfaranden inom luftfartssektorn (nr 6), med de ändringar som an­ges i artikel 1 första och andra styckena i rådsförordningen 2344/90/EEC om ändring i förstnämnda förordning (nr 7),

,

4.

artiklarna 1 - 9 i rädsförordningen 295/91/EEC om gemensamma ersätt­ningsregler vid nekad ombordstigning (nr 11),

.

5.

artiklarna 1-19 och 22 i rådsförordningen 2299/89/EEC om en uppför­andekod för datoriserade bokningssystem (nr 12),

6.

artiklarna 1-8, 11, 13, 14-18 och 21 i rådsförordningen 4064/89/EEC om kontroll av företagskoncentrationer (nr 17).

Avtalet i tillämpliga delar finns i engelsk originaltext tillsammans med en svensk översättning intaget som bilaga till denna lag.

3§ Beteckningarna "medlemsstat" och "gemenskapen" i de i 2§ angivna rättsakterna skall anses inbegripa Sverige och Norge. Hänvisningar i rättsak­terna till artiklarna 85 respektive 86 i Fördraget skall i stället avse 4 respek­tive 5§§ denna lag.

Konkurrensregler

4§ Överenskommelser mellan företag, beslut av företagssammanslutningar

och samordnade förfaranden, som är ägnade att påverka handeln mellan

. 

konventionsstaterna och har till syfte eller följd att konkurrensen inom det     Prop. 1991/92:29 geografiska område som täcks av avtalet förhindras, begränsas eller sned-     Bilaga 2 vrids, är oförenliga med avtalet och förbjudna, särskilt de som innebär att

a)

inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indi­rekt fastställs,

b)

produktion, avsättning, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras,

c)

marknader eller försörjningskällor delas upp,

d)   olika villkor tillämpas för likvärdiga prestationer gentemot handels­

partners, varigenom dessa får konkurrensnackdel,

e)   såsom villkor för avtal uppställs att avtalspartners godkänner tillägg­

sprestationer, som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något

samband med föremålet för avtalet.

Överenskommelser eller besfjt som är förbjudna enligt denna paragraf är ogiltiga.

Bestämmelserna i första stycket fär dock förklaras vara icke tillämpliga på

-

varje överenskommelse eller kategori av överenskommelser mellan före­tag,

-

varje beslut eller kategori av beslut av företagssammanslutningar och

-   varje samordnat förfarande eller kategori av samordnade förfaranden

som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor eller

till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, samtidigt som kon­

sumenterna tillförsäkras en skälig andel av den därigenom uppkommande

vinsten och som inte

a)

ålägger berörda företag restriktioner som inte är oundgängliga för att uppnå dessa syften,

b)

ger dessa företag möjlighet att för en väsentlig del av ifrågavarande va­ror eliminera konkurrensen.

Missbnik av dominerande ställning på marknaden

5 § Missbruk från ett eller flera förelags sida av en dominerande ställning inom det geografiska område som omfattas av avtalet eller inom en väsentlig del av detta område är, i den utsträckning det är ägnat att påverka handeln mellan konventionsstaterna, oförenligt med avtalet och förbjudet. Missbruk kan särskilt bestå i att

a)

direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försäljnings­priser eller andra oskäliga affärsvillkor,

b)

begränsa produktion, avsättning eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna,

c)

tillämpa olika villkor för likvärdiga prestationer gentemot handelspart­ners, varigenom dessa fär konkurrensnackdel,

d)   uppställa som villkor för avtal att avtalspartnersgodkänner tilläggspres­

tationer som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband

med föremålet för avtalet.

Statliga stödåtgärder m. m.

6§ Om inte annat stadgas i detta avtal är sådana statliga stödåtgärder eller stödåtgärder som vidtagits med allmänna medel, av vad slag det vara mä.

278

som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa     Prop. 1991/92:29 företag eller viss produktion oförenliga med avtalet i den utsträckning de pä-     Bilaga 2 verkar handeln mellan avtalsstaterna. Förenliga med avtalet är

a)

stödåtgärder av social natur som beviljas enskilda konsumenter, under förutsättning att stödåtgärderna beviljas utan diskriminering med avseende pä varornas ursprung,

b)

stödåtgärder avsedda att avhjälpa skador förorsakade av naturkatastro­fer eller andra utomordentliga händelser.

Som förenliga med avtalet kan anses

a)

stödåtgärder som är avsedda att främja den ekonomiska utvecklingen i områden i vilka levnadsstandarden är onormalt låg eller i vilka allvarlig sys­selsättningsbrist råder,

b)

stödåtgärder som är avsedda att främja genomförandet av viktiga pro­jekt av gemensamt europeiskt intresse eller att avhjälpa en allvarlig störning i en avtalsstats ekonomi,

c)

stödåtgärder som är avsedda att underlätta utvecklingen av viss närings­verksamhet eller vissa områden, i den mån stödåtgärderna inte ändrar vill­koren för handelsutbytet i en omfattning som strider mot det gemensarnma intresset.

Uppgiftsskyldighet och förhör

7§ Den som är uppgiftsskyldig enligt de i 2§ angivna bestämmelserna skall fullgöra sin skyldighet till den myndighet som regeringen bestämmer. Denna myndighet fär förelägga den som enligt dessa bestämmelser är skyldig att underkasta sig en undersökning att tillhandahålla bokföring och andra af­färshandlingar och kopior och utdrag av sådana handlingar samt att lämna myndigheten tillträde till den uppgiftsskyldiges lokaler, mark och fordon.

Myndigheten fär hälla förhör med den uppgiftsskyldige och med tredje man som förväntas kunna lämna upplysningar i saken.

Myndigheten fär vid behov förelägga vite och hos marknadsdomstolen föra talan om utdömande av vitet. Myndigheten får också hos kronofogde­myndigheten påkalla handräckning för verkställighet av beslut om åtgärder enligt första stycket.

Verkställighet av kommissionens beslut

8 § Ett beslut av kommissionen som riktar sig mot en enskild fysisk eller juri­disk person skall prövas av svenska myndigheter, om kommissionen begärt verkställighet av beslutet eller den som beslutet rör begär att beslutet skall prövas. Prövningen skall avse frågan huruvida beslutet skall godtas eller inte.

Svenska myndigheter får inte pröva frågan huruvida ett beslut av kommis­sionen är ogiltigt pä grund av att kommissionen saknat behörighet, att vä­sentliga processuella föreskrifter åsidosatts, att beslutet strider mot Fördra­get eller nägon annan rättsregel eller att fråga är om maktmissbruk eller illo­jal maktanvändning från kommissionens sida.

9§ Marknadsdomstolen prövar beslut i fall som avses i 8§, om inte annat

279

följer av 10 § första stycket. Talan hos marknadsdomstolen förs av konsu-     Prop. 1991/92:29 mentombudsmannen, om saken gäller marknadsföring eller avtalsvillkor     Bilaga 2 mellan näringsidkare eller i konsumentförhållanden, och annars av närings­frihetsombudsmannen.

10        § Finner konsumentombudsmannen eller näringsfrihetsombudsmannen

att kommissionens beslut är uppenbart ogrundat, skall han anmäla saken för

regeringen. I annat fall skall han väcka talan hos marknadsdomstolen.

Finner marknadsdomstolen alt kommissionens beslut inte är förenligt med avtalet eller föreskrifter som grundas på avtalet, skall domstolen genast anmäla sitt beslut för regeringen. I annat fall skall domstolen förklara att kommissionens beslut skall gälla.

11

§ Sanktionsavgiftcr och viten som beslutats av kommissionen skall vid prövning enligt 8 § bestämmas i svenskt mynt.

12

§ Har kommissionen funnit att en kommun lämnat stöd som inte är fören­ligt med 6 §, skall frågan prövas av regeringen.

Giltigheten av vissa beslut av kommissionen

13        § Har kommissionen i ett enskilt fall funnit att det inte finns grund för

tillämpning av 4§ första stycket eller 5§ beträffande ett visst avtal, beslut

eller samordnat förfarande eller har kommissionen enligt 4§ tredje stycket i

ett enskilt fall medgett undantag från tillämpningen av 4 § första stycket, gäl­

ler beslutet här i landet.

Domstolsprövning

14        § Marknadsdomstolen prövar frågor om överträdelse av föreskrifterna i

4 § första stycket eller 5 § eller av de föreskrifter som anges i 2 § och som rör

konkurrensfrågor eller frågor om kontroll av företagsförvärv. Ansökan om

prövning får göras av näringsfrihetsombudsmannen eller en näringsidkare.

Beträffande marknadsdomstolens prövning gäller, i den män särskilda föreskrifter inte har meddelats i denna lag, konkurrenslagen (1982:729) i till­lämpliga delar.

15        § Att svenska domstolars och andra myndigheters behörighet att pröva

frågor som avses i denna lag kan vara inskränkt när kommissionen har inlett

en undersökning framgår av föreskrifter som anges i 2 §.

Handläggningen hos marknadsdomstolen

16        § I fråga om handläggningen hos marknadsdomstolen av ärenden som av­

ses i denna lag gäller 3-10 och 14§§, 15 § första stycket samt 16-22 §§ lagen

(1970:417) om marknadsdomstol m.m. i tillämpliga delar.

Överklagande

17        § Marknadsdomstolens beslut enligt 8 § fär överklagas till regeringsrätten

genom besvär. Andra beslut av marknadsdomstolen enligt denna lag fär inte

överklagas.

Marknadsdomstolens beslut enligt 8 § skall gälla även om beslutet överklä-

280

gas, såvida inte regeringsrätten förordnar att verkställighet tills vidare inte     Prop. 1991/92:29

fär äga rum.

Bilaga 2

18 § I fråga om prövningen av besvär i regeringsrätten gäller förvaltningspro­cesslagen (1971:291) i tillämpliga delar. Vad som i 35-37§§ sägs om kam­marrätt skall i stället avse marknadsdomstolen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

281

Sammanställning av remissyttranden över

Prop. 1991/92:29

promemorian (Ds 1991:28) Luftfartsavtal Sverige -     ''''8  Norge - EG

1    Remissinstanserna

Yttrande över promemorian har avgetts av regeringsrätten, kommerskolle­gium, luftfartsverket, riksskatteverket (RSV), marknadsdomstolen, nä­ringsfrihetsombudsmannen (NO), statens pris- och konkurrensverk (SPK), konsumentombudsmannen (KO), Sveriges industriförbund samt Aktiebola­get Aerotransport.

2 Remissyttrandena

2.1 Avtalet

Remissinstanserna har tillstyrkt att Sverige ansluter sig till avtalet och har också i huvudsak godtagit promemorians lagförslag. Kommerskollegium, luftfartsverket, industriförbundet samt AB Aerotransport framhåller det vär­defulla i att Sverige snabbt ges samma övergripande regler pä luftfartens om­råde som de som gäller inom EG.

Flera remissinstanser anser atl den i avtalet valda lösningen kan godtas mot bakgrund av att avtalet är avsett att gälla endast fram till dess att ett EES-avtal träder i kraft. Sålunda framhåller kommerskollegium och luft­fartsverket att avtalets karaktär av övergångslösning gör att man får accep­tera vissa avtalsbestämmelser som annars skulle te sig svära att acceptera vid ett mera långsiktigt avtal. Bl.a. hade en övervakningsmodell enligt EES-av-talets tänkta lösning varit att föredra. KO framhåller att avtalet ställer krav på en omarbetning och anpassning av de svenska regelsystemen och att de bestämmelser som föresläs bör i avvaktan på ett EES-avtal kunna fungera som en sådan anpassning.

Kommerskollegium, luftfartsverket och industriförbundet anser att avtalet skulle kunna ligga till grund för en fortsatt överenskommelse med EG, om EES-förhandlingarna inte skulle leda fram till ett avtal eller till ett avtal som inte omfattar transportsektorn. E:nligt industriförbudet bör dock vid en ev. fortsatt giltighet av luftfartsavtalet reglerna för tvistlösning ändras. Kom­merskollegium anser att den tolkning av art. 19:3 som görs i promemorian inte är acceptabel och att avtalet i vart fall måste få fortsatt giltighet om ett EES-avtal inte kommer att omfatta transportsektorn.

Med anledning av vad som i promemorian uttalats angående avtalets inne­börd framhåller luftfartsverket att den s.k. SAS-klausulen (art. 2) även torde omfatta fall där SAS opererar med ett flygplan som är registrerat utanför Skandinavien men ett skandinaviskt land utövar den tekniskt-operativa till­synen över flygplanet.

Luftfartsverket efterlyser närmare information från kommissionen om vad

som med hänvisning till regionalpolitiska skäl är normalt accepterat i fråga

282

om stöd till flygplatser och flyglinjer (art. 6). Enligt industriförbundet kan     Prop. 1991/92:29 det finnas skäl att klarlägga vilka rättsakter som omfattar både luftfartspoli-     Bilaga 3 tiska frågor och konkurrensfrågor.

Kommerskollegium förtydligar (art. 8) att kommissionens exklusiva kom­petens att göra utredningar enligt Romfördragets bestämmelser kan ses sna­rare som en regel än undantag. Negativattester enligt förordning 17/62 (nr 4) och individuella undantag enligt art. 85:3 i Romfördraget samt förhands­godkännande enligt fusionsförordningen kan endast beslutas av kommissio­nen.

SPK anser att det är oklart hur art. 9 bör tolkas. Tanken att luftfartsavta­let, på ett liknade sätt som inom EG, skulle medge en nationell tillämpning av de gemensamma konkurrensreglerna är inte orimlig. I promemorians kommentar till art. 9 och i lagförslaget återspeglas inte denna möjlighet. Däremot anges i kommentaren till art. 8 att svenska konkurrensmyndigheter är oförhindrade att på vanligt sätt utreda brott mot avtalets konkurrensre­gler. SPK finner att det råder en oklarhet i fräga om möjligheten eller skyl­digheten att pä eget initiativ tillämpa avtalets konkurrensregler.

Även NO framför synpunkter pä gränsdragningen mellan gemenskapsrät­ten såsom den bestämts genom luftfartsavtalet och nationell rätt. Enligt art. 9 skall Sverige se till att avtalet bestämmelser om konkurrens tillämpas och verkställs med samma effekt som inom EG. Enligt sin ordalydelse innebär inte 14 § en obligatorisk exklusiv tillämpning av avtalets konkurrensbestäm­melser i fall då dessa i och för sig är tillämpliga. Kommentaren till 14 § ger dock intrycket av att avsikten är en anvisning till domstolen om exklusiv till-lämpning av avtalets regler. Konstruktionen överensstämmer inte med vad som princip gäller inom EG för tillämpning av Romfördragets art. 85 och 86 i förhällande till nationell lagstiftning. Myndigheter torde ha kompetens att tillämpa sina nationella regler parallellt med fördragets regler förutsatt att det inte inverkar menligt pä tillämpningen av gemenskapsrätten. Enligt NOs uppfattning är svenska myndigheter, med undantag av företagsförvärv som omfattas av fusionsförordningen, oförhindrade att tillämpa konkurrenslagen (KL) pä en viss konkurrensbegränsnings effekter inom Sverige. Särskilda undantag gäller dock enligt 13 § (enskilda undantag, negativattester). Av-gränsningsfrågorna bör få en utförligare behandling än i promemorian.

När det gäller arbetet i den blandade kommittén (art. 13) är det enligt luft­fartsverket viktigt att verket och andra svenska myndigheter nära samråder och samarbetar. Rollfördelningen i EG-arbetet mellan verket och departe­mentet behöver övervägas och klargöras sä att luftfartsverket och andra svenska myndigheter kan delta i arbetet och företräda Sverige inom ramen för svensk förvaltningspraxis. Verket bör ges möjligheter till nära kontakt och löpande information rörande arbetet på de frågor som är av stor bety­delse för luftfarten och luftfartsverkets affärsdrift inom EG.

Verket betonar vidare vikten av att svenska domstolar iaktar principen om föredragskonform tolkning och förutsätter att vid osäkerhet om EG-sidans tolkning yttrande kan inhämtas via den blandade kommittén från behörig EG-instans. Vid olika tolkning kan avtalet nämligen äventyras (art. 14:5).

283

2.2 Lagstiftningsfrågor

Prop. 1991/92:29

Remissinstanserna har tillstyrkt eller lämnat utan erinran förslaget om att

°

avtalet skall införlivas med svensk rätt genom en särskild lag.

Luftfartsverket påpekar att avtalet formellt ingås med den ekonomiska ge­menskapen inom EG och inte med EG som angetts både i förslaget till till-lämpningslag och den svenska avtalsöversättningen.

Vid utarbetande av tillämpningsförordningen bör enligt verket en utvid­gad delegering till verket ske vad gäller tillämpningen av avtalets bestämmel­ser och de ingående rättsakterna. Verket instämmer sålunda i promemorians uppfattning att vissa frågor om rätt för utländska företag till luftfart i Sverige som nu prövas av regeringen så vitt gäller avtalet i stället prövas av verket.

Luftfartsverket föreslär vidare att mål vid domstol som berör verkets myn­dighetsområde och i vilket verket inte är part inte skall få avgöras utan att verket beretts tillfälle att avge yttrande. Även inför övervägande av om talan skall väckas hos marknadsdomstolen bör yttrande inhämtas från verket.

NO föreslär att NO fär rätt att avge yttrande då kommissionsbeslut i sä­dana luftfartpolitiska frågor som har konkurrensrättsliga implikationer till­ställs regeringen eller luftfartsverket för verkställighet.

Kommerskollegium delar promemorians ståndpunkt att ett erkännade av kommisionens utredningskompetens inte innebär att myndighetsutövning överlåts på kommissionen eftersom kommissions beslut saknar direkt rätts­verkan i Sverige. Annorlunda med t.ex. negativattesters och enskilda undan­tags införlivande, vilka kan ske mod stöd av 10 kap. 5 § tredje stycket rege­ringsformen. Kollegiet delar vidare uppfattningen i promemorian att grupp­undantag torde kunna betraktas som utfyllnad till art. 4:3 i avtalet och därför kunna införlivas med svensk rätt i forrn av förordning.

Marknadsdomstolen tillstyrker promemorians förslag till arbetsuppgifter för domstolen. Luftfartsverket instämmer i bedömningen att marknadsdom­stolen bör vara behörig när det gäller konkurrensfrågor och företagsförvärv medan tingsrätterna är behöriga att pröva övriga frågor.

Regeringsrätten ifrågasätter slutsatsen i prornemorian att ett beslut av marknadsdomstolen ofrånkomligen mäste kunna överklagas när det avser verkställighet av ett kommissionsbeslut mot enskilda.

NO framhåller att med föreliggande förslag kan svensk allmän domstol, på det sätt som gäller nationella domstolar inom EG, inte tillämpa gemen­skapsrätten när det gäller konkurrensfrågor. Enligt avtalets art. 9:2 skall av­talsslutande parter säkerställa att rättigheter enligt art. 4 och 5 samt bilagda rättsakter kan åberopas inför nationella domstolar. I 14§ lagförslaget ges marknadsdomstolen exklusiv behörighet såvitt gäller prövning av konkur­rensfrågor och kontroll av företagsförvärv. Från konkurrensrättslig syn­punkt kan frågan visa sig ha stor betydelse. Teoretiskt blir det nämligen möj­ligt för en part i ett civilrältsligt avtal som i och för sig står i strid med luft­fartsavtalet att framtvinga fullgörelse vid allmän domstol i Sverige, trots att en sådan fullgörelse strider mot luftfartsavtalet (art. 9).

Några remissinstanser har haft synpunkter på promemorians förslag om

arbetsfördelningen i övrigt mellan myndigheterna. När det gäller uppgifts-

284

fördelningen mellan NO och SPK påpekar NO att i SPKs uppgifter ingår Prop. 1991/92:29 prövning av vissa av kommissionens beslut, nämligen beslut om uppgiftsin-- Bilaga 3 samling under utredning som kommissionen fattat enligt de i 2§ angivna rättsakterna, något som inte framgår av lagförslaget men väl av kommenta­ren. Vad som inte framgår är hur saken skall hanteras om SPK finner att kommissionens beslut inte kan godtas. NO anser de av stor vikt att det klart och tydligt framgår vem som ansvarar för en viss uppgift.

Den valda konstruktionen att SPK skall var mottagare av information från kommissionen i allmänhet kan få effekter som enligt NOs mening inte är tillräckligt belysta i förslaget. Frägan hänger samman med ansvarsfördel­ningen mellan de svenska myndigheterna. Det är t.ex. lämpligt att NO direkt får uppgifter om utredningar som igångsatts av kommissionen. Det är tvek­samt om informationen i fall av tillämpning av konkurrenslagen, bör gä vä­gen över SPK. Det är nämligen nödvändigt att tydligt klargöra om en viss konkurrensbegränsning som kommissionen utreder är samma sak som NO vill angripa enligt nämnda lag.

Även bestämmelser i de rättsakter som skall inkorporeras aktualiserar en­ligt NO frågor om ansvarsfördelning och informationsöverföring mellan SPK och NO. I promemorian har inte övervägts vilken myndighet som skall närvara vid de priskonsultationer som flygbolagen tillåts göra med varandra enligt rättsakt nr 10. NO borde ligga närmast till hands. Det är vidare tänk­bart att SPK får information som påvisar att ett ingripande med stöd av kon­kurrenslagen är aktuellt. Enligt sekretesslagen skall SPK pröva om upplys­ningar som verket har bör överlämnas till annan myndighet. Art. 17 resp. 20 i rättsakterna 4 och 5 synes enligt sin ordalydelse begränsa möjligheterna för SPK att lämna upplysningarna vidare för annan utredning än den kommis­sionen i det enskilda fallet häller pä med. En besläktad fråga är om SPK vid husrannskan fär säkra bevis för annat än det direkta syftet med aktuell hus­rannsakan. Problemen har inte belysts i promemorian.

NO anser vidare att det inte framgår hur NO skall fä nödvändig informa­tion för att lösa de uppgifter som ålagts NO i lagförslaget. Direktkontakt mellan NO och kommissionen borde i sådant fall var det mest effektiva. Om SPK blir den enda officiella informationskanalen inom avtalets ram bör före­trädare för NO i vart fall ha rätt att följa utredningar som SPK gör åt kom­missionen och även fä närvara vid t.ex. husrannsakan. Det blir dä naturligt att att de båda myndigheterna samråder när SPK skall pröva ett kommis­sionsbeslut under förfarandet. NO föreslår att lagstiftningen kompletteras i detta avseende. Även om ett klarläggande sker av uppgiftsfördelningen och informationsöverföringen mellan SPK och NO kan praktiska problem upp­komma i tillämpningen. Med hänsyn till den begränsade giltigheten för lagen och att ingripanden sannolikt endast kommer att aktualiseras i ett fätal fall vill NO inte motsätta sig den föreslagna ordningen i stort.

Marknadsdomstolen tror för sin del inte att arbetsfördelningen mellan SPK och NO kommer att medföra nägra problem, eftersom det föreslagits att dessa myndigheter skall slås ihop.

KO har inget att invända mot att EGs regler om kompensation vid nekad

ombordsstigning (rättsakt 11) görs till en del av svensk rätt. Det s.k. säll­

skapsresedirektivet (rättsakt 16) innehåller i flera avseenden regler som är

285

sämre än de nya allmänna resevillkor som förhandlats fram med resebran- Prop. 1991/92:29 schens organisationer och som börjar gälla fr.o.m. november i år. Eftersom Bilaga 3 direktivet är ett minimidirektiv finns det utrymme att tillämpa för resenären förmånligare regler varför verket utgår frän att de rättigheter som de nya svenska reglerna tillförsäkrar resenärerna inte kommer att försämras i en kommande lag. Sällskap.sdirektivet gäller inte enbart charterflygningar utan även i förväg arrangerade kombinationer av t.ex. resor med reguljärflyg och hotell varför direktivets regler kan i viss utsträckning bli tillämpliga vid re­guljära flygresor. Direktivets bestÉimmelser kommer inte att gälla enbart för flygföretag utan även researrangörer kan komma att bli berörda.

2.3    Lagförslaget

4-6§§

Liiftfar-tsverket anser att en enhetlig svensk text bör användas och hänvisar till den officiella översättningen av Romfördraget.

KO efterlyser ett förtydligande £.v 5 § så att paragrafen inte kan tolkas som varande tillämplig på transportvillkor eller liknande.

Industriförbundet anser att rubriksättningen vid 4§ i lagförslaget även bör omfatta 5 och 6 §§ samt att rubriken "Domstolsprövning" bör preciseras ef­tersom även 10 § handlar om domstolsprövning.

Kommerskollegium och marknadsdomstolen anser att i 6§ första stycket orden "i detta avtal" bör bytas ut rnot "i denna lag". Kollegiet anför att hän­visningen till "avtalet" som görs pä en del andra ställen inte är sä lämplig här, eftersom detta är en viktig begränsning i regelns tillämplighet och sädana bör kunna läsas ut direkt av lagen.

7

§

Mar-knadsdomstolen anser att förslaget i fräga om giltighet och verkställighet i Sverige av kommissionens beslut och åtgärder riktade mot enskilda är oklart. Detta gäller i första hand förhållandet mellan 7§ och 8-10§§. Den upplysningsskyldighet som åläggs enligt 7 § skall fullgöras till svensk myndig­het medan uppgiftskyldigheten enligt de i 2§ angivna rättsakterna skall full­göras till kommissionen. Dessa tolkningsfrågor omfattar även beslut som har karaktären av husrannsakan. Frågor rörande denna typ av tvångsmedel bör belysas ytterligare.

SPK anför liknande synpunkter. Enligt verket är det oklart hur det svenska lagförslagets och avtalets bestämmelser om uppgiftsskyldighet för enskilda och de svenska myndigheternas roll härvidlag skall tolkas, exempel­vis mot vem uppgiftsskyldighet föreligger. Avtalets bestämmelser och lagför­slaget står i strid med varandra.

Luftfartsverket ifrågasätter om SPK, som anges i specialmotivieringen, skall vara den enda myndighet som regeringen utser enligt bestämmelsen. Luftfartsverket bör, eftersom vissa frågor som berörs av 7 § är luftfartspoli-liska ärenden, även kunna vara en myndighet enligt den paragrafen och den sakliga ärendefördelningen dem emellan avgöras i förordningen.

Verket delar promemorians uppfattning att verkets föreskrifter om upp-

286

lysningsskyldighet behöver kompletteras så att skyldigheten även gäller de     Prop. 1991/92:29 uppgifter frän enskilda som kommissionen behöver enligt rättsakterna 1-3.     Bilaga 3 Detla sker lämpligen genom ett tillägg till 92 § luftfartsförordningen.

Industriförbundet menar att NO, med hänsyn till sin erfarenhet av aktuella frågor, i stället för SPK bör vara vara den myndighet som biträder kommis­sionen vid utredningar i Sverige. Det är smidigare om den myndighet som biträder kommissionen även för talan i marknadsdomstolen med avseende pä kommissionens beslut. Slås NO och SPK samman, som förslagits av kon­kurrenskommittén, bör detta gälla den nya myndigheten.

Industriförbundet tar vidare upp frägan om inte bestämmelserna om upp­giftsskyldighet i nuvarande konkurrenslag bör kompletteras dä NO utreder t.ex. en ifrågasatt överträdelse av bestämmelserna i 4§ första stycket lagför­slaget.

/Ftillstyrker förslaget att SPK fär begära handräckning hos kronofogde­myndigheten för genomförande av husrannsakan. Nägra ändringar eller till-lägg lill utsökningsbalken torde inte behövas. SPK:s beslut om husrannsakan torde kunna verkställas enligt nuvarande regler i 16 kap. utsökningsbalken.

9§

Luftfartsverket finner, mot bakgrund av kompetensuppdelningen mellan marknadsdomstolen och tingsrätterna enligt specialmotiveringen till 14 § lagförslaget, att det är oklart om marknadsdomstolen enligt 8§ skall pröva verkställighet av kommissionens beslut riktade mot enskilda även om beslu­tet inte rör en fräga som omfattas av marknadsdomstolens vanliga kompe­tensområde. Verket ifrågasätter konsekvensen och lämpligheten av en sädan ordning, i vart fall när det gäller prövning på den enskildes begäran. Mark­nadsdomstolens prövning av kommissionens beslut borde begränsas till samma frågor som anges i 14 §

Enligt KO har de uppgifter KO föresläs fä med ett undantag anknytning till områden där KO redan nu agerar. Undantaget gäller avtalsvillkor mellan näringsidkare. KO kan inte enligt tillämplig lag ansöka om ingripande hos marknadsdomstolen. KO har i och för sig ingen invändning mot att i detta sammanhang tilläggas uppgifter inom detta område men ifrågasätter om inte dessa frågor har större anknytning till konkurrensområdet.

NO anför att kompetensfördelningen mellan NO och KO sådan den ut­trycks i 9§ ser ut att utesluta NO frän allt som gäller marknadsföring och avtalsvilkor mellan näringsidkare inom aktuella områden. KOs kompetens gäller dock bara vissa speciella situationer som motsvararav de lagar som KO tillämpar. Den föreslagna formuleringen kan tolkas sä att NO utestängs frän att agera beträffande t.ex priskarteller mellan flygbolag eller tillämpning av konkurrensbegränsande CRS-system. Detta kan inte vara avsikten. Lagtex­ten bör preciseras.

SPK föreslär att skrivningen i 9 och 10 §§ anpassas till den av konkurrens-kommittén föreslagna sammanläggningen av SPK och NO, varför ordet nä­ringsfrihetsombudsmannen ersätts med ett mer neutralt uttryck.

287

13 §

Prop. 1991/92:29

Enligt kommerskollegium har 13 § fått en olycklig formulering eftersom 5 §     titiaga J inte omfattar någon av de i 13 § uppräknade situationerna utan missbruk av dominerade ställning.

17-18§§

Regeringsrätten anser att de beslut av marknadsdomstolens som enligt försla­get skall kunna överklagas bör överklagas till högsta domstolen i stället för till regeringsrätten. En följd av promemorians förslag är att i fall av begäran om resning regeringsrätten blir behörig instans enligt förslaget medan högsta domstolen är behörig i alla övriga fall av resning.

NO menar att man i denna fråga bör följa samma modell som konkurrens­kommittén har föreslagit.

Marknadsdomstolen godtar förslaget att överklagandet av dess beslut skall ske hos regeringsrätten.

2.4 Övrigt

Marknadsdomstolen påpekar att rättsakt nr 4 inte gäller på företagsförvärv enligt rättsakt nr 17 i bilagan. I övrigt har flera remissinstanser påpekat en del översättnings- och citeringsfel.

RSViästei uppmärksamheten vid den skatterättsliga frågan om avdrags­rätt för sanktionsavgift som beslutas av kommissionen.

Luftfartsverket erinrar om att även frågor som inte särskilt nämns i proto­koll nr 1 kan vara av sådan betydelse att de måste övervägas för inkorpore­ring i avtalet. Som exempel nämns planerna på att i möjligaste mån eliminera gränskontrollen inom EG.

288

De remitterade förslagen

Prop. 1991/92:29

Bilaga 4

1. Förslag till

Lag om tillämpning av avtalet den 00 (månad) 1991 mellan

Sverige, Norge och EEG om civil luftfart

Härigenom föreskrivs följande.

Tillämpningsområde

1§ Denna lag gäller tillämpningen av avtalet den 00 (månad) 1991 mellan Sverige, Norge och den Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) om civil luftfart. Lagen gäller endast i fräga om lufttransporter och sådan där­med sammanhängande verksamhet som anges i bilagan till avtalet.

Med konventionsstat avses i denna lag Sverige, Norge och stat som är medlem i EEG. Med fördraget avses det i Rom den 25 mars 1957 underteck­nade fördraget om bildandet av EEG. Med kommissionen avses kommissio­nen hos de Europeiska gemenskaperna. Med rådet avses EEGs ministerråd.

2§ Följande bestämmelser i de i bilagan till avtalet upptagna rättsakterna nr 4-7, 11, 12 och 17 skall gälla som lag här i landet.

1.

Artiklarna 1-4, 8, 9, 11, 12, 14, 15 utom tredje stycket, 16 utom tredje stycket samt 17-20 i rådets första förordning 62/17/EEG om tillämpning av fördragels artiklar 85 och 86, med vidtagna ändringar (nr 4).

2.

Artiklarna 1-7, 9, 11, 12 utom tredje stycket, 13 utom tredje stycket samt 14- 17 i rådets förordning 87/3975/EEG om proceduren för tillämpning av konkurrensreglerna pä företag inom luftfartssektorn (nr 5).

3.

Artiklarna 1-3 och 7 i rådets förordning 87/3976/EEG om tillämp­ningen av artikel 85:3 i fördraget pä vissa kategorier av överenskommelser och samordnade förfaranden inom luftfartssektorn (nr 6), med de ändringar som anges i artikel 1 första och andra styckena i rådets förordning 90/2344/EEG om ändring i förstnämnda förordning (nr 7).

4.

Artiklarna 1-9 i rådets förordning 91/295/EEG om införande av ge­mensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstig­ning på flygplan i regelbunden luftfart (nr 11).

5.

Artiklarna 1-19 och 22 i rådets förordning 89/2299/EEG om en uppför­andekod för datoriserade bokningssystem (nr 12).

6.

Artiklarna 1-8, 11, 13, 14-18 och 21 i rådets förordning 89/4064/EEG om kontroll av företagskoncentrationer (nr 17).

Tillämpliga delar av avtalet ftnns intagna som bilaga till denna lag.

3§ Beteckningarna "medlemsstat" och "gemenskapen" i de i 2§ angivna rättsakterna skall anses inbegripa Sverige och Norge. Hänvisningar i rättsak­terna till artiklarna 85 respektive 86 i fördraget skall i stället avse 4 respektive 5 §§ denna lag.

Konkuirensbcgränsandc avtal

4§ Följande är oförenligt med denna lag och förbjudet: Överenskommelser

mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfa­

randen som kan medföra att handeln påverkas mellan konventionsstaterna

289

19 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

och som har till syfte eller följd att konkurrensen förhindras, begränsas eller     Prop. 1991/92:29 snedvrids inom det geografiska område som täcks av det i 1 § angivna avtalet.     Bilaga 4 Detta gäller särskilt de som innebär att

a)

inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indi­rekt fastställs,

b)

produktion, avsättning, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras,

c)

marknader eller leveranskällor delas upp,

d)   olika villkor tillämpas för likvärdiga prestationer gentemot handels­

partner, varigenom dessa får konkurrensnackdel,

e)   såsom villkor för avtal uppstiills att avtalspartner åtar sig ytterligare för­

pliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något sam­

band med föremålet för avtalet.

Överenskommelser eller beslut som är förbjudna enligt denna paragraf är ogiltiga.

Bestämmelserna i första stycket fär dock förklaras inte vara tillämpliga på -varje överenskommelse eller kategori av överenskommelser mellan företag, -varje beslut eller kategori av beslut av företagssammanslutningar och -varje samordnat förfarande eller kategori av samordnade förfaranden, som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor el­ler till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, samtidigt som konsumenterna tillförsäkras en skälig andel av den därigenom uppkom­mande vinsten och som inte

a)

ålägger de berörda företagen restriktioner som inte är nödvändiga för att uppnä dessa syften,

b)

ger dessa företag möjlighet att för en väsentlig del av ifrågavarande va­ror eliminera konkurrensen.

Missbruk av dominerande ställning på marknaden

5§ Missbruk från ett eller flera företags sida av en dominerande ställning inom det geografiska område som omfattas av avtalet eller inom en väsentlig del av detta område är, i den utsträckning det kan påverka handeln mellan konventionsstaterna, oförenligt med avtalet och förbjudet. Missbruk kan särskilt bestå i att

a)

direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försäljnings­priser eller andra oskäliga affärsvillkor,

b)

begränsa produktion, avsättning eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna,

c)

tillämpa olika villkor för likv.ärdiga prestationer gentemot handelspart­ner, varigenom dessa får konkurrensnackdel,

d)   uppställa som villkor för avtal att avtalspartnerätar sig ytterligare för­

pliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något sam­

band med föremålet för avtalet.

Stadiga stödåtgärder rn.m.

6 § Om inte annat föreskrivs i denna lag är sådana statliga stödåtgärder eller stödåtgärder som vidtagits med allmänna medel, av vilket slag det än är, som

290

snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa     Prop. 1991/92:29 företag eller viss produktion otillåtna i den utsträckning de påverkar han-     Bilaga 4 delsutbytet mellan avtalsstaterna. Tillåtna är

a)

stödåtgärder av social natur som beviljats enskilda konsumenter, under förutsättning att stödåtgärderna beviljas utan diskriminering med avseende pä varornas ursprung,

b)

stödåtgärder avsedda att avhjälpa skador som förorsakats av naturkata­strofer eller andra utomordentliga händelser.

Som tillåtna kan anses

a)

stödåtgärder som är avsedda att främja den ekonomiska utvecklingen i områden i vilka levnadsstandarden är onormalt låg eller i vilka allvarlig sys­selsättningsbrist råder,

b)

stödåtgärder som är avsedda att främja genomförandet av viktiga pro­jekt av gemensamt europeiskt intresse eller att avhjälpa en allvarlig störning i en avtalsstats ekonomi,

c)

stödåtgärder som är avsedda att underlätta utvecklingen av viss närings­verksamhet eller vissa regioner, i den mån stödåtgärderna inte ändrar villko­ren för handelsutbytet i en omfattning som strider mot det gemensamma in­tresset.

Uppgiftsskyldighet och förhör

7          § Den myndighet som regeringen bestämmer fär förelägga den som är upp­

giftsskyldig enligt bestämmelserna i 2§ att fullgöra skyldigheten till denna

myndighet. Myndigheten fär också förelägga den som enligt dessa bestäm­

melser är skyldig att underkasta sig en undersökning att

1.

tillhandahälla bokföring och andra affärshandlingar samt kopior och ut­drag av sädana handlingar, och

2.

lämna myndigheten tillträde till den uppgiftsskyldiges lokaler, mark och fordon.

Myndigheten fär hålla förhör med den uppgiftsskyldige och med tredje man som förväntas kunna lämna upplysningar i saken.

Myndigheten får vid behov förelägga vite och hos marknadsdomstolen föra talan om utdömande av vitet. Myndigheten fär också hos kronofogde­myndigheten påkalla handräckning för verkställighet av beslut om åtgärder enligt första stycket.

Verkställighet av kommissionens beslut

8          § Ett beslut av kommissionen som riktar sig mot en enskild fysisk eller juri­

disk person skall prövas av svenska myndigheter, om kommissionen begärt

verkställighet av beslutet eller den som beslutet rör begär att beslutet skall

prövas. Prövningen skall avse frågan om beslutet skall godtas eller inte.

Svenska myndigheter fär inte pröva frägan om ett beslut av kommissionen är ogiltigt på grund av att kommissionen saknat behörighet, att väsentliga processuella föreskrifter åsidosatts, att beslutet strider mot fördraget eller någon annan rättsregel eller att fråga är om maktmissbruk eller illojal mak­tanvändning frän kommissionens sida.

Giltigheten av vissa beslut av kommissionen

Prop. 1991/92"29

9          § Om kommissionen i ett enskilt fall har funnit att det inte finns grund för     Bilaga 4

tillämpning av 4§ första stycket eller 5§ eller om kommissionen enligt 4§

tredje stycket i ett enskilt fall har medgett undantag frän tillämpningen av 4§ första stycket, gäller beslutet här i landet.

Domstolsprövning

10

§ Marknadsdomstolen prövar beslut i de fall som avses i 8 §, om inte annat följer av 11 § första stycket. Talan hos marknadsdomstolen förs av konsu­mentombudsmannen, om saken gäller marknadsföring eller avtalsvillkor i konsumentförhållanden, och annars av näringsfrihetsombudsmannen.

11

§ Om konsumentombudsmannen eller näringsfrihetsombudsmannen fin­ner att kommissionens beslut är uppenbart ogrundat, skall han anmäla saken för regeringen. I annat fall skall han väcka talan hos marknadsdomstolen.

Om marknadsdomstolen finner att kommissionens beslut inte är förenligt med avtalet eller med föreskrifter som grundas pä avtalet, skall domstolen anmäla sitt beslut för regeringen. I annat fall skall domstolen förklara att kominissionens beslut skall gälla.

12

§ Böter och viten som beslutals av kommissionen skall vid prövning enligt 8 § bestämmas i svenskt mynt.

13

§ Om kommissionen har funnit att en kommun lämnat stöd som inte är förenligt med 6§, skall frägan prövas av regeringen.

14

§ Frågor om överträdelse av föreskrifterna i 4 § första stycket eller 5 § eller av de föreskrifter som anges i 2§ prövas av marknadsdomstolen, om saken rör en konkurrensfråga eller fräga om kontroll av företagsförvärv, och an­nars av tingsrätt.

Att svenska domstolars och andra myndigheters behörighet att pröva frå­gor som avses i denna lag kan vara inskränkt framgår av föreskrifter som anges i 2§.

Trots vad som sägs i första stycket får en allmän domstol pröva en invänd­ning om att ett avtal är ogiltigt på grund av 4 § eller strider mot någon före­skrift som anges i 2§.

15        § För marknadsdomstolens prövning i fall som avses i 14 § gäller, i den

män särskilda föreskrifter inte har meddelats i denna lag, konkurrenslagen

(1982:729) i tillämpliga delar.

Handläggningen hos marknadsdomstolen

16        § För marknadsdomstolens handläggning av ärenden som avses i denna

lag gäller 3-10 och 14 §§, 15 § första stycket samt 16-22 §§ lagen (1970:417)

om marknadsdomstol m.m. i tillämpliga delar.

Överklagande

17 § Marknadsdomstolens beslut enligt 8§ får överklagas till högsta domsto­len genom besvär. Andra beslut av marknadsdomstolen enligt denna lag får inte överklagas.

292

Marknadsdomstolens beslut enligt 8 § skall gälla även om beslutet överklä-     Prop. 1991/92:29 gas, såvida inte högsta domstolen förordnar att verkställighet tills vidare inte     Bilaga 4 fär äga rum.

18 § I fråga om överklagande och om prövningen av besvär i högsta domsto­len gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i 54 och 56 kap. rättegångs­balken om talan mot hovrätts slutliga beslut. Vad som där sägs om hovrätt skall i stället avse marknadsdomstolen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

2. Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol

m.m.

Härigenom föreskrivs att 1, 2 och 13 §§ lagen (1970:417) om marknadsdom­stol m. m.' skall ha följande lydelse.

1§

Nuvarande lydelse

Marknadsdomstolen handlägger ärenden enligt konkurrenslagen (1982:729), marknadsföringslagen (1975:1418), lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållan­den, lagen (1984:292) om avtalsvill­kor mellan näringsidkare, produkt­säkerhetslagen (1988:1604).

Föreslagen lydelse

Marknadsdomstolen handlägger ärenden enligt

1.      konkiir-renslagen (1982:729),

2.  mar-knadsföringslagen

(1975:1418),

3.

lagen (1971:112) om avtalsvill­kor i konsumentförhållanden,

4.

lagen (1984:292) om avtalsvill­kor mellan näringsidkare,

5.

produktsäkerhetslagen (1988:1604),

6.    lagen (1991:0000) om tillämp­

ning av avtalet den 00 (månad) 1991

mellan Sverige, Norge och EEG om

civil luftfart, om inte annat följer av

14 § nämnda lag.

Mot marknadsdomstolens beslut i ärenden som avses i 1 § får talan inte föras. Detsamma gäller domstolens beslut i övrigt enligt denna lag.

2

§

-

Mot marknadsdomstolens beslut i ärenden som avses i 1 § 1 -5samt 6§, får talan inte föras orn inte annat föl­jer av 17§ lagen (1991:000) om till-lämpning av avtalet den 00 (månad) 1991 mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart. Detsamma

' Lagen omtryckt 1984:294.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1972:732

2 Senaste lydelse 1988:1606

' Senaste lydelse 1972:732

293

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

gäller domstolens beslut i övrigt en­ligt denna lag.

Prop. 1991/92:29 Bilaga 4

13 §4

Ansökan som avses i 17 § konkur­renslagen (1982:729) görs skriftli­gen. Detsamma gäller ansökan om förbud eller åläggande enligt 2-4§§ marknadsföringslagen (1975:1418), 1§ lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 1 § lagen (1984:292) om avtalsvillkor metlan näringsidkare eller 5-9§§ eller 12§ tredje stycket produktsäkerhctsla-gen (1988:1604). Av ansökningen skall framgå de skäl pä vilka ansök­ningen grundas och den utredning sökanden åberopar.

Ansökan som avses i 17 § konkur­renslagen (1982:729) görs skriftli­gen. Detsamma gäller ansökan om förbud eller åläggande enligt 2-4 §§ marknadsföringslagen (1975:1418), 1§ lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 1 § lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare eller 5-9§§ eller 12§ tredje stycket produktsäkcrhetsla-gen (1988:1604) samt ansökan enligt lagen (1991:000) om tillämpning av avtalet den 00 (månad) 1991 mellan Sverige, Norge och EG om civil luft-far-t. Av ansökningen skall framgå de skäl på vilka ansökningen grundas och den utredning sökanden åbero­par.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992

Senaste lydelse 1988:1606

294

Lagrådet

Prop. 1991/92:29

Bilaga 5 

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1991-10-10

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierädet Hans-Gunnar Solerud, regeringsrådet Anders Swartling.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 12 september 1991 har rege­ringen pä hemställan av statsrådet Georg[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrå­dets yttrande över förslag till lag om tillämpning av ett avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart, m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Kjell[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

Förslaget till lag om tillämpning av ett avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart

Avtalet innehåller dels i huvudtexten viktiga materiella bestämmelser som riktar sig mot konkurrensbegränsande överenskommelser och missbruk av en dominerande marknadsställning samt mot konkurrenssnedvridande stöd­åtgärder, dels i bilagan en förteckning över ett stort antal EEG-dircktiv och förordningar (rättsakter) som i väsentliga delar görs till avtalsinnehåll. I lag­rådsremissen har framhållits att avtalet är avsett att gälla endast under cn begränsad tid.

När avtalet skall införlivas med svensk rätt aktualiseras ett antal frågor av principiell och teknisk natur. En viktig fråga är om införlivandet skall ske genom transformering eller inkorporering. Vidare mäste avgöras vilka av de nya bestämmelserna som kräver lagform och vilka som kan införlivas genom författningar av lägre dignitet. Även andra konstitutionella frågor uppkom­mer, t.ex. frägan om tillämpning av 10 kap. 5 § regeringsformen. En övergri­pande fråga är hur införlivandet skall kunna ges en författningsteknisk regle­ring som är tillfredsställande från både systematiska och praktiska synpunk­ter.

Med hänvisning till avtalets temporära karaktär föreslås i lagrådsremissen att behövlig lagstiftning tas in i en särskild lag. Som huvudmetod för införli­vandet föreslås inkorporering. De centrala konkurrensrättsliga bestämmel­serna i artiklarna4-6 i avtalet skall dock enligt förslaget transformeras (4-6§§ i den särskilda lagen). När det gäller avgränsningen av det område som regleras genom lag och således inte genom författning av lägre dignitet innebär det remitterade förslaget att området för lagreglering får en mycket vid omfattning. Genom hänvisningar i 2§ till artiklar i de olika rättsakterna kommer den föreslagna lagen att innefatta bl.a. föreskrifter som ligger utan­för det obligatoriska lagområdet.

Lagrådet finner att besluten att samla de aktuella lagbestämmelserna i en särskild lag och att välja inkorporering som huvudmetod är välgrundade. Den föreslagna kombinationen av en inkorporering av bl.a. vissa bestäm­melser som reglerar EEG-kommissionens uppgifter inom det konkurrens­rättsliga området och en transformering av materiella regler pä samma om-

295

rade kan visserligen ha ölägenheter frän rent systematiska synpunkter, bl.a. Prop. 1991/92:29 därför att kombinationen är ägnad att försvåra bedömningen av vem som Bilaga 5 är de transformerade reglernas riitta adressat. Det kan emellertid samtidigt konstateras att det från andra synpunkter har påtagliga fördelar att låta de centrala konkurrcnsrätlsliga beslämmelserna fä den uttryckliga och själv-stiindiga reglering i svensk lag som en transformering innebär. Med hänsyn till detta anser lagrådet att den föieslagna avvägningen mellan inkorporering och transformering kan godtas. Detsamma giillcr - med undantag som be­rörs i det följande - avgränsningen av det område som bör bli föremål för reglering genom lag. Från rent principiell synpunkt framstår det visserligen som cn mindre lyckad lösning att, såsom förslaget innebär, låta en lagregle­ring inbegripa föreskrifter som uteslutande har en informativ funktion eller som ligger på rena vcrkställighetsplanct. Som framhålls i rcmissprotokollet skulle emellertid cn mer noggrann uppdelning medföra att rättsakterna styckades upp på ett sätt som gjorde att sammanhanget gick förlorat.

I enlighet med det sagda finner lagrådet att det remitterade lagförslaget, även om det ger anledning till vissa erinringar frän systematiska och princi­piella synpunkter, ändå innefattar cn i det stora hela godtagbar lösning av de författningstekniska frågor som avtalet aktualiserar. Vid denna bedömning har lagrådet tagit fasta pä att lagstiftningen är att betrakta som en provisorisk lösning inom ett väl avgränsat område, där eventuella tillämpningsproblem kan förväntas bli fä och relativt lätta att bemästra. En helt annan fräga är vilka lösningar som skulle behövas pä längre sikt i ett läge diir det blev ak­tuellt att med svensk rätt införliva ett EEG-avtal av mer generell räckvidd.

Även om lagrådet således i princip tillstyrker det remitterade lagförslaget har lagrådet iindä funnit anledning till erinran pä nägra punkter som redovi­sas i det följande.

1§

I andra stycket definieras konventionsstat som Sverige, Norge och stat som är medlem i EEG. Detta begrepp används sedan i 4 och 5 §§. Som cn följd av detta skulle förbuden i nämnda två paragrafer omfatta även sådana åtgärder m.m. som endast påverkar handeln mellan EEGs medlemsstater. I avtalet är motsvarande "förbud" begränsade till handeln mellan de avlalsslutande parterna. Dessa parter är Sverige, Norge och EEG. Lagrådet föreslär att de­finitionen i förevarande paragraf avser begreppet avtalspart och utformas i enlighet med avtalet. Följdändringar bör ske i övriga berörda paragrafer.

2

§

I denna paragraf regleras vilka bestämmelser i de i bilagan till avtalet för­tecknade rättsakterna som skall fä ställning som svensk lag. Till dessa be­stämmelser hör några artiklar i rättsakterna nr 6 och 7, som i huvudsak regle­rar frägan om bemyndigande för EEG-kommissionen att föreskriva s.k. gruppundantag. Framtida sädana undantag skall enligt förslaget inte auto­matiskt införlivas med svensk rätt. Enligt lagrådets mening saknas det därför anledning att genom lag inkorporera dessa rent EEG-interna bestämmelser. Hänvisningen i 2§ till rättsakterna nr 6 och 7 kan med fördel ersättas med

en erinrari i 4 § 3 mom. om att det ankommer på kommissionen att föreskriva     Prop. 1991/92:29 undantag frän 4§ 1 mom. Vidare föreslår lagrådet att 2§ andra stycket for-     Bilaga 5 muleras om i förtydligade syfte och att en redaktionell hänvisning till de be­stämmelser i lagen som reglerar fullgörandet i Sverige tas in som ett tredje stycke i paragrafen.

6§

Enligt artikel 9.2 i avtalet skall de avtalsslutande parterna säkerställa bl.a. att de rättigheter som följer av artiklarna 4, 5, 6 och 7 kan åberopas inför de nationella domstolarna.

Artiklarna 4,5 och 6 i avtalet motsvaras av4 -6 §§ i det remitterade lagför­slaget. I fräga om överträdelse av reglerna om konkurrensbegränsande avtal i 4 § och om missbruk av dominerande ställning på marknaden i 5 § innehäl­ler lagförslaget i 14 och 15 §§ bestämmelser om prövning av svensk domstol.

Bestämmelserna i 6 § om statliga stödåtgärder m.m. och paragrafens mot-.svarighet i avtalet har emellertid intet samma karaktär som 4 och 5§§ och deras avtalsmotsvarigheter. Av artikel 7 i avtalet får anses framgå att frågan om tillåtligheten av statliga och kommunala stödåtgärder är underkastad kontroll av kommissionen, när det gäller stödåtgärder som finns vid avtalets ikraftträdande i forrh av en efterhandsgranskning och beträffande åtgärder som vidtas efter ikraftträdandet som en förhandsprövning. Härav torde följa att utrymmet för svensk domstolsprövning - närmast laglighetsprövning av kommunala beslut efter kommunalbesvär - är begränsat innan den av kom­missionen initierade kontrollen fullföljts i enlighet med artikel 7 i avtalet. Svensk domstol torde dock kunna pröva lagligheten av en stödåtgärd om Sverige inte iakttagit sina avtalsenliga förpliktelser att informera kommissio­nen så att den haft möjlighet att utöva sin kontroll. En erinran om den bety­delse som kommissionen härvid tillämpningen av reglerna i 6§ bör inflyta i paragrafen. Likaså bör paragrafen innehålla en regel om skyldighet för kom­munerna att upplysa regeringen om stöd som planeras och som kan bli före­mål för kommissionens prövning.

7§

Denna paragraf rör såväl den skyldighet att lämna uppgifter som den skyl­dighet att tillhandahälla handlingar och lämna tillträde till lokaler mm som enligt rättsakterna enligt 2§ åligger företag, företagssammanslutningar och vissa i rättsakt nr 17 angivna personer. Såsom anförs i remissprotokollet (s. 48) bör dessa skyldigheter regleras i lagen genom att aktuella bestämmel­ser i rättsakterna inkorporeras. Eftersom inkorporeringen sker genom den föreslagna bestämmelsen i 2§ inställer sig spörsmålet vad som därutöver mäste regleras i lagen.

297

Paragrafen synes ha fått en avfattning som antyder att svenska rättssubjekt som har berörda skyldigheter snabbare kan utsättas för tvångsmedel än vad som gäller enligt de EEG-regler som genom lagen avses bli införda i den svenska lagstiftningen. Under alla förhållanden torde tolkningsproblem kunna uppkomma, till vilka kan komma att bidra också den omständigheten att paragrafens förhällande till bestämmelserna i förslagets 8§ framstår som oklar.

20 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 29

Det förefaller rimligt att ta som cn allmän utgång.spunkt aft de svenska Prop. 1991/92:29 bestämmelserna skall vara nära anpassade till EEGs regelsystem. Remiss- Bilaga 5 protokollet ger i vart fall inte nägon anvisning om att det skulle föreligga nägra skäl mot en sådan anpassning. Tvärtom har förslaget i sin helhet som grundton att svenska rättssubjekt i allt väsentligt skall vara underkastade samma regler som rättssubjekten inom EEG. De ifrågavarande bestämmel­serna i lagen bör således inte innefatta en mot svenska subjekt strängare re­glering än som erfordras för att uppnå ett sådant syfte (jfr f.ö. näringsutskot­tets uttalande i samband med tillkomsten av 12 § lagen, 1956:245, om upp­giflsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhällanden, NU 1981/82:55 s. 23). Samtidigt skall självfallet svenska subjekt inte vara föremål för en mil­dare reglering än vad som med nödvändighet följer av att rättsakterna inte till alla delar är direkt tillämpliga i Sverige.

Förslaget till 7§ har inte tagit fasta på att reglerna i de rättsakter till vilka hänvisning sker, nämligen förordningarna 62/17/EEG, 87/3975/EEG, 89/2299/EEG och 89/4064/EEG (rättsakterna nr 4, 5, 12 och 17) gör en åt­skillnad mellan, ä ena sidan, kommissionens befogenhet att begära upplys­ningar frän företag, företagssamrnanslutningar och tidigare nämnda perso­ner (artikel 11 i rättsakterna nr 4 och 17, artikel 9 i rättsakt nr 5 samt artik­larna 12 och 15 i rättsakt nr 12) och, ä andra sidan, kommissionens befogen­heter att utföra undersökningar hos företag och företagssammanslutningar (artikel 14 i rättsakt nr 4, artikel 11 i rättsakt nr 5 samt artikel 13 i rättsak­terna nr 12 och 17).

Vad angår skyldigheten att lämna upplysningar bör beaktas att rättsak­terna föreskriver ett tvåstegsförfarandc. I den meningen att underlåtenhet kan medföra påföljd i form av böler eller viten föreligger således inte någon skyldighet att lämna upplysningar, förrän kommissionen som steg två har meddelat ett beslut - se t.ex. artiklarna 15.1 b) och 16.1 c) i rättsakt nr 4 och motsvarande bestämmelser (se not 1) i de övriga rättsakterna (jfr f.ö. 6§ första stycket uppgiftsskyldighetshigen och motiven till 28 § konkurrenslagen i prop. 1981/82:165, s. 298).

När det gäller undersökningar föreskriver rättsakterna på ett liknande sätt att fräga om påföljd för underlätenhet att underkasta sig undersökning inte kan komma i fräga om inte kommissionen har beslutat om undersökningen. En undersökning som genomförs enligt artikel 14.1 i rättsakt nr 4 (eller mot­svarande bestämmelser i de övriga nämnda rättsakterna) är företag och före­tagssammanslutningar således inte skyldiga, i nyss angiven mening, att un­derkasta sig. Till skillnad frän vad som gäller beträffande kommissionens rätt att begära upplysningar föreskrivs dock inte något obligatoriskt tvåstegs­förfarandc.

Varken av lagtexten eller dess motiv framgär att rätten för den svenska

myndigheten att förelägga viten och påkalla handräckning enligt 7§ skulle

vara begränsad i en utsträckning som motsvarar det nyss anförda. Lagrådet

ifrågasätter om Sverige verkligen skall tillhandahälla tvångsmedel annat än

dä sädana i ett motsvarande fall skulle ha stått till buds enligt EEGs regler.

Det kan inte anses framgå av handlingarna att vi gjort ett sådant åtagande i

avtalet, även om formuleringen av artikel 8.2 skulle kunna föranleda viss

tvekan på denna punkt (jfr artikel 9.2).

298

Med hänsyn till det hittills sagda borde tvångsmedel inte komma i fräga i Prop. 1991/92:29 Sverige för att åstadkomma fullgörelse gentemot kommissionen av en skyl- Bilaga 5 dighet enligt rättsakterna som inte skulle vara sanktionerad enligt EEGs reg­ler. Slutsatsen av detta synes bli att svenska myndigheter i princip inte bör kunna vitesförelägga eller begära handräckning i fall där fråga är om en kom­missionens begäran om upplysningar riktad till en uppgiftsskyldig eller om cn kommissionens undersökning hos uppgiftsskyldig och åtgärden inte varit föremål för sådant beslut av kommissionen som berörts i det föregående.

I remissprotokollet framhålls (s. 48) att kommissionen inte har någon rättslig grund för att med tvång förmå nägon i Sverige att fullgöra skyldighe­terna och att dessa därmed blir osanktionerade. Om upplysningar inte läm­nas frivilligt till kommissionen skulle det därför böra ankomma på svenska myndigheter att vidta tvångsåtgärder (s. 49). När det gäller skyldigheten att underkasta sig undersökning anges det att svenska myndigheter pä begäran skall besluta om tvängsmedelsanvändning och att dessa myndigheter kan vägra medverkan med följd att saken förs till den blandade kommittén (a s). Om kommissionen genom beslut begärt upplysningar eller förordnat om un­dersökning synes det remitterade lagförslaget vara att förstå så att fråga i stället uppkommer om verkställighet av kommissionsbeslut (se t.ex. s.49 och 68). Beträffande beslut som innefattar begäran om upplysningar synes inte annat vara förutsett i rättsakterna än att verkställighet ifrägakommer av ett särskilt beslut om utdömande av viten eller böter. I fråga om undersök­ning skulle enligt vad som upplysts under föredragningen av remissen inte bara verkställighet av ett senare beslut om utdömande av det förelagda vitet och av böter kunna aktualiseras utan även handräckning för genomförandet av undersökningen. I brist pä närmare klarläggande i sistnämnt hänseende synes det visserligen osäkert vilka möjligheter som här kommer att stå till buds. I samtliga verkställighetsfall skulle dock föreligga den situation som är

avsedd att regleras i förslagets 8 och 10§§, där fö medverkan av domstol är------ 

föreskriven.

Det hittills anförda torde leda fram till att det egentligen inte finns något utrymme för tillämpningen av bestämmelserna i 7§ i de hittills diskuterade situationerna. För att möjliggöra för svenska rättssubjekt att till myndighe­ten lämna upplysningar som begärts av kommissionen men som inte omfat­tas av ett kommissionsbeslut av berört slag kan det dock finnas skäl att re­glera detta i paragrafen. Att därvid ge myndigheten möjlighet att vidta steg två på begäran av kommissionen synes vara bäst i linje med Sveriges åta­gande enligt avtalet.

Enligt artikel 13 i rättsakt nr 4 (som har sin motsvarighet i de andra, tidi­gare nämnda rättsakterna) kan kommissionen begära att behöriga myndig­heter i medlemsstaterna utför undersökning, som kommissionen förordnat om genom ett i det föregående berört beslut eller som kommissionen eljest anser nödvändig.

Det är obekant i vilken utsträckning nämnda artikel 13 har tillämpats av

kommissionen och i vilken mån det kan förekomma att påföljder enligt rätts­

akterna kumuleras med påföljder beslutade av nationella myndigheter. I

linje med vad som tidigare anförts synes det under alla förhållanden riktigast

att de svenska myndigheterna inte ges längre gående befogenheter att an-

299

vända tvångsmedcr än kommissionen skulle ha haft i ett motsvarande fall     Prop. 1991/92:29 inom EEG. Sådana bör alltså inte komma i fråga vid undersökningar till     Bilaga 5 vilka, om de genomförts av kommissionen, inte skulle ha varit knutna några tvångsmedel.

Om undersökningen är sådan om vilken kommissionen beslutat inställer

sig frågan om det finns tillräckliga skäl till antagande att Sverige enligt avta­

let måste gå längre än till att medverka till verkställighet av kommissionens

eget beslut i enlighet med vad som med förslaget synes vara tänkt att åstad­

kommas genom bestämmelsen i 8 §. Som tidigare nämnts anges i remisspro­

tokollet (s49) att svenska myndigheter skall kunna vägra sin medverkan om

:

tvångsmedlet beslutats av kommissionen. Den begränsade möjligheten här­

till finns reglerad i 11 § i förslaget, som knyter an till 8§. Nägon motsvarande

prövning föreskrivs inte i 7§. I motiven (s.66f) hänvisas till det åtagande

Sverige gjort i artikel 8 i avtalet. Såvitt här är av intresse förefaller det emel­

lertid som om detta åtagande inte behöver gä längre än vad som åligger be­

rörda medlemsstater enligt artikel 14.6. i rättsakt nr 4 och motsvarande be­

stämmelse i de övriga rättsakterna. Det mest följdriktiga är därför att be­

trakta cn begäran från kommissionen att den svenska myndigheten utför så­

dan undersökning som kommisiionen beslutat om såsom verkställighet av

kommissionens beslut. I 7§ behöver därför endast regleras andra fall än sä­

dana dä beslut av kommissionen föreligger.

Till en särskild kategori av fall av intresse för utformningen av 7 § kan hän­föras sådana där de svenska myndigheterna skall inhämta upplysningar eller genomföra cn undersökning pä eget initiativ. Av handlingarna framgår inte att reglerna för detta ändamål måste utformas på annat sätt än om åtgärden hade initierats 

Vad gäller förslaget om att myndigheten skulle fä begära handräckning saknas detaljerade regler om fiirutsättningar för en sädan åtgärd och om handläggningen. Detta får betraktas som en brist, i all synnerhet om hand­räckningen skulle avse en så genomgripande åtgärd som avses i 2kap. 17§ utsökningsbalken (jfr de särskilda bestämmelser som säkringsätgärder som föreslås av konkurrenskommittén i SOU 1991:59 och kommitténs övervä­ganden i anslutning till dessa och de bestämmelser om uppgiftsskyldighet m.m. rörande mindre ingripande åtgärder som kommittén föreslår). Efter­som en tillämpning av reglerna om handräckning enligt denna lag rimligen får antas bli sällan förekommande i praktiken föreslår lagrådet att den sär­skilda bestämmelsen om handräckning fär utgå.

I 7§ föreslås också en bestämmelse om att myndigheten skall ha rätt att

hålla förhör. Av lagtext och moliv (s. 67) framgår att kallelse till sådant kan

förenas med vite. I motiven till bestämmelsen anförs endast att kommissio­

nen enligt vissa av rättsakterna "kan hälla förhör med den uppgiftsskyldige

300

och tredje man". Av rättsakterna enligt 2§ framgär emellertid inte att kom-    .Prop.,19.91/92:29 missionen skulle ha rätt att framtvinga förhör i annan mening än att den som     Bilaga 5 led i en undersökning av nyss berört slag har rätt "to ask for oral explanations

on the spöt". Att kommissionen är skyldig att före beslut i vissa fall bereda

. ,     ,

parter och tredje man tillfälle att yttra sig, se artikel 19 i rättsakt nr 4 och

.

motsvarande bestämmelse i övriga rättsakter, och att detta kan ske vid munt­liga förhör är en annan sak. Kallelse till dylika förhör skall inte förenas med vite. Det .Synes riktigast att i 7 § inta den uppräkning som återfinns i rättsak­ternas katalog över åtgärder som kan ingå i undersökningarna. Därmed kommer inhämtande av förklaringar att inkluderas. Nägon bestämmelse om , förhör därutöver synes inte erforderlig.

I anslutning till vad som nyss berörts kan också i all korthet erinras om att rättsakterna ger kommissionen rätt att vid undersökningar ta kopior av handlingar. Lagförslaget antyder i stället att kopior skall till handahällas av den som är föremål för undersökningen. Även om det kan antas att förfaran­det i praktiken ofta blir det som följer av förslagets formulering ger motiven inte nägra skäl för att här frångå den utformning som rättsakterna har fått på denna punkt.

Av rättsakterna framgår att tvångsmedel endast kan riktas mot företag, företagssammanslutningar och vissa i artikel 3.1 b i rättsakt nr 17 angivna personer (se not 2). Det är således att märka att tvångsmedel inte kan riktas mot en sådan fysisk person som enligt artikel 11.4 i rättsakt nr 4 (och dess motsvarighet i övriga rättsakter) angetts som skyldig att lämna upplysning­arna, förutsatt att han inte också kan anses som företag. Remissens stånd­punkt att detta framgär tillräckligt klart utan att behöva uttryckligen anges i den svenska lagtexten fär godtas.

Enligt 40 § andra stycket konkurrenslagen fär beslut varigenom näringsfri­hetsombudsmannen ålägger nägon att tillhandahälla uppgift, handling eller annat överklagas till kammarrätten om beslutet är förenat med vite. Enligt uppgiftsskyldighetslagen skall beslut meddelat av myndighet som avses i la­gen och som innefattar föreläggande att lämna uppgift överklagas till rege­ringen. Inom EEG kan de beslut kommissionen meddelar angående skyldig­het att lämna information, tillhandahålla handlingar och underkasta sig un­dersökning överklagas till EEG-domstolen. I remissprotokollet har inte frå­gan om överklagande av beslut som avses i förevarande paragraf berörts. Det synes lämpligast att föreskriva att överklagande av beslut med vilka vi­ten är förenade skall ske till domstol. I linje med vad som nu gäller enligt konkurrenslagen bör överklagandet ske till kammarrätten. Överklagbara beslut bör gälla omedelbart, om inte annat bestäms i beslutet.

8-15§§

Dessa paragrafer handlar om verkställbarheten av kommissionens beslut och om svenska domstolars tillämplighet av 4 och 5 §§.

Bestämmelserna skulle vinna i överskädlighet om 9 § i det remitterade för­slaget om direkt giltighet av vissa kommissionsbeslut med tillhörande rubrik fick inleda avsnittet med beteckningen 8§.

Därefter bör under rubriken "Verkställighet av kommissionens beslut i öv-

301

rigt" som 9-13§§ följa bestämmelserna om den prövning av svenska myn- Prop. 1991/92:29 digheter som kommissionsbeslut skall undergå innan de kan verkställas i Bilaga 5 Sverige. Enligt vad som upplysts vid föredragningen torde det i 8§ i det re­mitterade förslaget angivna fallet av prövning på talan av den som berörs av kommissionens beslut inte kunna uppkomma. Bestämmelsen härom bör utgå. Vidare bör redan i den inledande 9§ slås fast att prövningen hos svenska myndigheter avser frågan om beslutet är förenligt med avtalet och med föreskrifter som grundas pä avtalet.

Till 11 § bör fogas en föreskrift om att domstolens förklaring att kommis­sionens beslut skall gälla medför att detta får verkställas som svensk laga­kraftägande dom. En viss följdändring bör med anledning härav göras i 17 § andra stycket.

Slutligen bör under rubriken "Domstolsprövning i andra fall" intas före­skrifterna i 14 och 15 §§ om svenska domstolars tillämpning av vissa bestäm­melser i lagen.

16§

Med hänsyn till att beslut av kommissionen om undersökning hos uppgifts­skyldig enligt vad lagrådet anfört vid 7 § skall verkställas enligt 9 § i lagrådets förslag, bör behovet av omedelbara beslut av marknadsdomstolen beaktas i lagtexten. En regel härom kan införas i ett andra stycke av 16§.

Övergångsbestämmelser

Det har inte föreslagits nägra siirskilda övergångsbestämmelser.

Enligt 4 § är vissa avtal förbjudna. Efter ikraftträdandet av lagen kan detta komma att gälla även avtal som har träffats dessförinnan. Till följd av be­stämmelserna i 2§ kan avtalsparter vid överträdelse av 4§ drabbas av böter enligt vissa rättsakter. Dessa böter bör anses vara att jämställa med sädana sanktionsavgifter pä vilka retroaktivitetsförbudet i 2 kap. 10 § första stycket regeringsformen anses tillämpligt. Även om parternas avtal skulle ha ansetts vara i strid med EEGs regler och kunnat leda till böter enligt dessa redan före lagens ikraftträdande, bör verkställighet av ett kommissionsbeslut inte ske i Sverige till den del det, mot förmodan, skulle ha avse gärning som be­gåtts före ikraftträdandet. Det får anses vara möjligt för de svenska myndig­heterna att beakta detta utan alt det i lagen angetts särskilt bland förutsätt­ningarna för verkställighet av kommissionsbeslut.

Avtalet mellan Sverige, Norge och EEG synes inte ge utrymme för nägon föreskrift om särskild övergångstid efter lagens ikraftträdande under vilken parter kan anpassa sig till vad som kommer att gälla enligt lagen.

Utöver vad som ovan anförts förordar lagrådet vissa redaktionella ändringar i lagförslaget. Lagrådet föreslår att lagen får den lydelse som följer av bilaga till lagrådets protokoll.

Not. 1. Det vill synas som om i artikel 11.5 i rättsakt nr 17, enligt såväl den till remisshandlingarna fogade svenska översättningen som den i departe­mentspromemorian (Ds 1991:28) återgivna engelska texten, hänvisning fel­aktigt sker till artikel 14.1 b i stället för rätteligen till artikel 14.1 c.

302

Beträffande rättsakt nr 12 kan noteras att proceduren för kommissionens Prop. 1991/92'29 begäran om information regleras i två skilda artiklar, nämligen artiklarna 12 Bilaea S och 15, vilken senare inte omnämns på sid. 47 i rcmissprotokollet. Den först­nämnda jämförd med artikel 16.1 a) skapar intrycket att kommissionen inte skulle vara tvungen att iaktta ett tvåstegsförfarandc och att påföljd (sank­tionsavgift) skulle aktualiseras för underiätenhet att lämna upplysningar inom den av kommissionen enligt artikel 12.2 angivna tiden. Det vill emel­lertid synas som om detta ändå inte skulle vara avsett. I artikel 15 regleras nämligen det fall att begäran enligt artikel 12 varit rcsultatlös på ett tämligen likartat sätt som i de övriga rättsakterna. Bl.a. anges att beslutet kan över­klagas till EEG-domstolen medan detta inte anges i artikel 12. Förmodligen bör underlåtenhet att lämna uppgift pä begäran enligt sistnämnda artikel inte medföra sanktionsavgift. Hänvisningen i denna artikel till artikel 16.1 torde därför bara avse det första ledet i artikel 16.1 a).

Not. 2. Det är möjligen värt att notera att artikel 13.1 i rätt.sakt nr 17 till skillnad från artikel 11.1 i samma rättsakt inte omnämner personer som av­ses i artikel 3.1 b men att trots detta artiklarna 14 och 15 utformats så att man kan få intrycket att böter och viten skulle kunna omfatta oeksä undersök­ningar hos sådana personer.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) orn marknadsdomstol m.m.

Förslaget lämnas utan erinran.

303

Bilaga till lagrådets protokoll 1991-10-10: Förslag        Prop. 1991/92:29

till

........... 

,    '      .

Bilagas '

Lag om tillämpning av avtalet den 00 (månad) 1991 mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart

Härigenom föreskrivs följande

Tillämpningsområde

1 § Denna lag tillämpas i fråga cm lufttransporter och sädan därmed sam­manhängande verksamhet som avses i avtalet den 00 (månad) 1991 mellan Sverige, Norge och den Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) om civil luftfart.

Med avtalspart avses i denna lag Sverige, Norge och EEG. Med fördraget avses det i Rom den 25 mars-1957 undertecknade fördraget om bildandet av EEG. Med rådet och kommissionen avses ministerrådet och kommissionen hos EEG.

2§ Följande bestämmelser i de i bilagan till avtalet upptagna rättsakterna nr 4, 5, 11, 12 och 17 skall gälla som lag här i landet.

1.

Artiklarna 1-4, 8, 9,11, 12, 14, 15 utom punkt 3, 16 utom punkt 3 samt 17-20 i rådets första förordning 62/17/EEG om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86, med vidtagna ändringar (nr 4).

2.

Artiklarna 1-7, 9, 11, 12 utom punkt 3, 13 utom punkt 3 samt 14-17 i rådets förordning 87/3975/EEG om proceduren för tillämpning av konkur­rensreglerna pä företag inom luftfartssektorn (nr 5).

3.

Artiklarna 1-9 i rådets förordning 91/295/EEG om införande av ge­mensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstig­ning pä flygplan i regelbunden lufttrafik (nr 11).

4.

Artiklarna 1-19 och 22 i rådets förordning 89/2299/EEG om en uppför­andekod för datoriserade bokningssystem (nr 12).

5.

Artiklarna 1-8, 11, 13, 14-18 och 21 i rådets förordning 89/4064/EEG om kontroll av företagskoncentrationer (nr 17).

De angivna bestämmelserna i bilagan till avtalet finns intagna som bilaga till denna lag.

I fräga om fullgörande i Sverige av skyldigheter enligt denna paragraf till­lämpas 7§ och 9-13§§ denna lag.

3§ Beteckningarna "medlemsstat" och "gemenskapen" i de i 2§ angivna rättsakterna skall anses inbegripa Sverige och Norge. Hänvisningar i rättsak­terna till artiklarna 85 och 86 i fördraget skall i stället avse 4 och 5§§ denna lag.

Konkurrensbegränsande avtal

4§ 1 mom. Följande är oförenligt med denna lag och förbjudet, om inte an­nat följer av 3 mom: Överenskommelser mellan företag, beslut av företags­sammanslutningar och sarriordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan avtalsparterna och som har till syfte eller följd att konkurrensen hind­ras, begränsas eller snedvrids inom det geografiska område som omfattas av det i 1 § angivna avtalet. Detta gäller särskilt dem som innebär att

a)

inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indi­rekt fastställs,

b)

produktion, avsättning, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras,

304

c) marknader eller inköpskällor delas upp,

Prop. 1991/92"29

d)   olika villkor tillämpas för likvärdiga prestationer gentemot handels-     tiYiapa c

partner, varigenom dessa får konkurrensnackdel,        . .

c) det ställs som villkor för avtal att den andra parten'åtaf sig ytterligare

  .

förpliktelser som varken till sin natur eller enligt sedvana har något samband med föremålet för avtalet.

2

mom. Överenskommelser eller beslut som är förbjudna enligt denna pa­ragraf är ogiltiga.

3

mom. Bestämmelserna i 1 mom. får av kommissionen förklaras inte gälla för

-  varje överenskommelse eller grupp av överenskommelser mellan företag,

-  varje beslut eller grupp av beslut av företagssammanslutningar och

-  varje samordnat förfarande eller grupp av samordnade förfaranden,

som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor eller

till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, samtidigt som kon­

sumenterna tillförsäkras en skälig andel av den vinst som därvid uppnås och

som inte

a)

ålägger de berörda företagen begränsningar som inte är nödvändiga för att uppnä dessa mäl,

b)

ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsent­lig del av varorna i fråga.

                                                                     -

Missbnik av dominerande ställning på marknaden

5§ Missbruk frän ett eller flera företags sida av en dominerande ställning inom det geografiska område som omfattas av det i 1 § angivna avtalet eller inom en väsentlig del av detta område är, i den utsträckning det kan påverka handeln mellan avtalsparterna, oförenligt med avtalet och förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

a)

direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försäljnings­priser eller andra oskäliga affärsvillkor,

b)

begränsa produktion, avsättning eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna,

c)

tillämpa olika villkor för likvärdiga prestationer gentemot handelspart­ner, varigenom dessa får konkurrensnackdel,

d)   ställa som villkor för avtal att den andra parten åtar sig ytterligare för­

pliktelser som varken till sin natur eller enligt sedvana har något samband

med föremålet för avtalet.

Statliga stödåtgärder rn. m.

6 § 1 mom. Om inte annat följer av 2 och 3 mom. är stöd som ges med hjälp av statliga eller andra allmänna medel otillätet, om det snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produk­tion, i den utsträckning det påverkar handeln mellan avtalsparterna.

2

mom. Sädana stöd av social natur som ges till enskilda konsumenter, un­der förutsättning att stödet ges utan diskriminering med avseende på varor­nas ursprung, eller som ges för att avhjälpa skador som förorsakats av natur­katastrofer eller andra exceptionella händelser är dock tillåtna.

3

mom. Som tillåtna kan anses stöd

a)

för att främja den ekonomiska utvecklingen i områden där levnadsstan­darden är onormalt låg eller där allvarlig sysselsättningsbrist råder,

b)

för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt euro­peiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en avtalsparts eko­nomi,

c)

för att underlätta utvecklingen av viss näringsverksamhet eller vissa re-

305

gioner, i den män stödet inte ändrar villkoren för handeln i en omfattning     Prop. 1991/92:29

som strider mot det gemensamma intresset.

Bilaea 5

4

mom. Frägan om ett stöd som avses i denna paragraf är otillåtet prövas av kommissionen.

5

mom. En kommun är skyldig att upplysa regeringen om stöd som plane­ras och som kan bli föremål för kommissionens prövning.

Uppgiftsskyldighet m. m.

7§Den myndighet som regeringen bestämmer fär

1.

förelägga den som är uppgiftsskyldig enligt bestämmelserna i 2 § att full­göra sädan skyldighet till myndigheten, samt

2.

förelägga den hos vilken en undersökning får företas enligt dessa be­stämmelser att låta myndigheten dels granska böcker och andra affärshand­lingar, dels göra kopior av eller utdrag ur böcker och andra affärshandlingar, dels begära muntliga förklaringar pä ort och ställe, dels få tillträde till den uppgiftsskyldiges samtliga lokaler, markområden och transportmedel.

Myndigheten fär meddela beslut enligt första stycket endast

om kommissionen begärt att åtgärden skall vidtas av myndigheten i stället för av kommissionen och underlätenhet att efterkomma föreläggandet inte pä grund av beslut meddelat av kommissionen kan medföra skyldighet att betala viten eller böter enligt bestämmelserna i 2§, eller

om myndigheten, inom ramen för den egna behörigheten med den be­gränsning som framgär av 14 § andra stycket och i övrigt i enlighet med till­lämpliga bestämmelser i 2§, meddelar beslutet helt på eget initiativ.

Beslut som avses i första stycket 1. får förenas med vite om den uppgifts­skyldige inte efterkommit ett tidigare föreläggande av myndigheten eller en tidigare anmaning av kommissionen. Beslut som avses i första stycket 2. och som myndigheten meddelar helt på eget initiativ får förenas med vite. Beslut som är förenat med vite får överklagas till kammarrätten genom besvär. Be­slutet gäller omedelbart, om inte annat bestäms. Talan om utdömande av vite föres av myndigheten hos marknadsdomstolen.

Giltigheten av vissa beslut av kommissionen

8          § Om kommissionen i ett enskilt fall har funnit att det inte finns grund för

tillämpning av 4 § 1 mom. eller 5 § eller om kommissionen enligt 4§3mom. i

ett enskilt fall har medgett undantag från tillämpningen av 4 § 1 mom., gäller

beslutet här i landet.

Verkställighet av kommissionens beslut i övrigt

9          § Ett beslut av kommissionen som riktar sig mot en enskild fysisk eller juri­

disk person skall prövas av svenska myndigheter, om kommissionen begärt

verkställighet av beslutet. Prövningen skall avse frågan om beslutet är fören­

ligt med det i 1 § angivna avtalet och med föreskrifter som grundas på avta­

let.

Svenska myndigheter får inte pröva frågan om ett beslut av kommissionen är ogiltigt på grund av att kommissionen saknat behörighet, att väsentliga processuella föreskrifter åsidosatts, att beslutet strider mot fördraget eller någon annan rättsregel som hänför sig till fördragets tillämpning eller att fråga är om maktmissbruk eller illojal maktanvändning från kommissionens sida.

10                                                                                                                        § I de fall som avses 9§ skall beslutet prövas av konsumentombudsman­

nen, om saken gäller marknadsföring eller avtalsvillkor i konsumentförhål­

landen, och annars av näringsfrihetsombudsmannen.

306

Orn konsurnentombudsmannen eller näringsfrihetsombudsmannen finner     Prop. 1991/92:29 aft kommissionens beslut är uppenbart oförenligt med avtalet eller med före-     BJlaea 5 skrifter som grundas på avtalet, skall han anmäla saken för regeringen. I an­nat fall skall han väcka talan hos marknadsdomstolen.

11        § Om marknadsdomstolen finner att kommissionens beslut inte är fören­

ligt med avtalet eller med föreskrifter som grundas på avtalet, skall domsto­

len anmäla sitt beslut för regeringen. I annat fall skall domstolen förklara att

kommissionens beslut skall gälla.

Om domstolen förklarar att kommissionens beslut skall gälla, fär det verk­ställas som svensk lagakraftägande dom.

12

§ Böter och viten som beslutats av kommissionen skall vid prövning enligt 9§ bestämmas i svenskt mynt.

13

§ Om kommissionen har funnit att en kommun lämnat stöd som inte är förenligt med 6 § 1 mom., skall regeringen, om den finner att kommissionens beslut är förenligt med avtalet och med föreskrifter som grundas pä avtalet, upphäva det kommunala beslutet.

Domstohprövning i andr-a fall

14        § Frågor om överträdelse av föreskrifterna i 4 § 1 mom. eller 5 § prövas av

marknadsdomstolen. Frågor om överträdelse av de föreskrifter som anges i

2§ prövas också av marknadsdomstolen, om saken rör en konkurrensfråga

eller fräga om kontroll av företagsförvärv, och annars av tingsrätt.

Att svenska domstolars och andra myndigheters behörighet att pröva frå­gor som avses i denna lag kan vara inskränkt framgår av föreskrifter som anges i 2§.

Utan hinder av vad som sägs i första stycket fär en allmän domstol pröva en invändning om att ett avtal är ogiltigt pä grund av 4§ eller strider mot nägon föreskrift som anges i 2§.

15        § För marknadsdomstolens prövning i fall som avses i 14 § gäller, i den

män särskilda föreskrifter inte har meddelats i denna lag, konkurrenslagen

(1982:729) i tillämpliga delar.

Handläggningen hos marknadsdomstolen

16        § För marknadsdomstolens handläggning av ärenden som avses i denna

lag gäller 3 -10 och 14 §§, 15 § första stycket samt 16-22 §§ lagen (1970:417)

om marknadsdomstol m.m. i tillämpliga delar.

Vid prövning enligt 9§ av beslut av kommissionen om att undersökning skall företas hos den som är uppgiftsskyldig får marknadsdomstolen meddela beslut utan att den mot vilken verkställighet begärts får tillfälle att yttra sig.

Överklagande

17        § Marknadsdomstolens beslut enligt 9 § fär överklagas till högsta domsto­

len genom besvär. Andra beslut av marknadsdomstolen enligt denna lag får

inte överklagas.

Om marknadsdomstolens beslut enligt 9 § överklagas, får högsta domsto­len förordna att verkställighet tills vidare inte får äga rum.

18                                                                                                                        § I fräga om överklagande och om prövningen av besvär i högsta domsto­

len gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i 54 och 56 kap. rättegångs­

balken om talan mot hovrätts slutliga beslut i mäl eller ärende i vilket talan

väckts vid tingsrätt. Vad som där sägs om hovrätt skall i stället avse mark­

nadsdomstolen.

307

-.--- 

------ 

i

Prop. 1991/92:29

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

Bilaga 5

308.

Innehåll

Prop. 1991/92:29

Propositionens huvudsakliga innehåll............... 

.............. 

"       L '

Lagförslag

1.    Lag (1991:000) om tillämpning av avtal mellan Sverige, Norge

och EEG om civil luftfart........................................... 

2

2............................................................................. Lag (1991:000) om ändring i lagen (1970:417) om marknads­

domstol m.m........................................................... 

7

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 oktober 1991

9

1

Inledning ................................................................ 

9

2

Bakgrund................................................................. 

10

2.1

Den skandinaviska luftfartspolitiken................. 

10

2.2

Den luftfartspolitiska utvecklingen inom EG...... 

11

2.3

Förhandlingar med EEG.................................... 

12

3     Avtalet..................................................................... 

12

3.1

Form................................................................. 

....... 

12

3.2

Huvudavtalet.................................................... 

....... 

13

3.3

Bilagan............................................................. 

20

3.4

Protokoll nr 1.................................................... 

34

3.5

Protokoll nr 2.................................................... 

34

3.6

Protokoll nr 3.................................................... 

34

4     Lagstiftningsfrågor.................................................. 

35

4.1

Allmänna utgångspunkter................................. 

35

4.2

Huvudavtalet.................................................... 

........ 

35

4.3

Bilagan............................................................. 

........ 

40

5

Upprättade lagförslag............................................. 

........ 

43

6

Specialmotivering.................................................... 

........ 

44

6.1

Förslaget till lag om tillämpning av avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart 

......................................................................... 

44

6.2

Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) om mark­nadsdomstol m.m        

56

7

Hemställan.............................................................. 

57

8

Beslut..................................................................... 

57

Bilaga 1 Avtalet............................................................. 

58

Huvudavtal........................................................ 

58

Bilaga ............................................................... 

66

Protokoll 1......................................................... 

69

Protokoll 2......................................................... 

70

Protokoll 3......................................................... 

71

Rättsakt   1 (90/2343)....................................... 

72

Rättsakt   2 (90/2342)....................................... 

84

Rättsakt   3 (91/294)........................................ 

........ 

96

Rättsakt   4 (62/17).......................................... 

...... 

103

Rättsakt   5 (87/3975)....................................... 

...... 

114

Rättsakt   6 (87/3976)....................................... 

126

Rättsakt   7 (90/2344)....................................... 

132

Rättsakt   8 (91/82)........................................... 

135

Rättsakt   9 (91/83)........................................... 

140

309

Rättsakt 10 (91/84)........................................... 

...... 

149    Prop. 1991/92:29

Rättsakt 11 (91/295)......................................... 

157

Rättsakt 12 (89/2299)....................................... 

...... 

163

Rättsakt 13 (80/1266)....................................... 

...... 

174

Rättsakt 14 (80/51)........................................... 

177

Rättsakt 15 (89/629)......................................... 

...... 

182

Rättsakt 16 (90/314)......................................... 

...... 

186

Rättsakt 17 (89/4064)....................................... 

196

Rättsakt 18 (80/723)......................................... 

...... 

216

Rättsakt 19 (90/2367)....................................... 

221

Rättsakt 20 (88/4261)....................................... 

252

Bilaga 2 Promemorians lagförslag................................. 

277

Bilaga 3 Remissammanställning..................................... 

282

Bilaga 4 De remitterade förslagen................................. 

289

Bilaga 5 Lagrådets yttrande ......................................... 

295

310