Regeringens proposition

2000/01:23

Sänkt mervärdesskatt på tillträde till djurparker,

m.m.

Prop.

2000/01:23

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 oktober 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bosse[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att mervärdesskattesatsen på entréavgifter till

djurparker sänks från 25 procent till 6 procent.

Vidare föreslås att uthyrning av fastighet till ett kommunalförbund

som bedriver verksamhet som inte medför skattskyldighet skall omfattas

av frivillig skattskyldighet. Dessutom föreslås att en fastighetsägare som

är frivilligt skattskyldig vid årsskiftet 2000/2001 under 2001 skall kunna

ansöka om att denna skattskyldighet skall upphöra.

Slutligen föreslås ändringar av teknisk art i reglerna om beräkning av

korrigeringstiden vid jämkning och i reglerna om frivillig skattskyldighet

då fastigheten ägs av näringsidkare som ingår i en mervärdesskattegrupp.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2001.

Innehållsförteckning

1 Lagtext 1

1.1 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 1

1.2 Förslag till lag om ändring i lagen (2000:500) om ändring i

mervärdesskattelagen (1994:200) 1

2 Ärendet och dess beredning 1

3 Mervärdesskatt på avgift för tillträde till djurpark 1

3.1 Gällande regler 1

3.2 Förslag till ändrade regler 1

4 Mervärdesskatt vid uthyrning till kommunalförbund 1

5 Tidsbegränsad regel om utträde ur det frivilliga

mervärdesskattesystemet vid fastighetsuthyrning 1

6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 1

7 Statsfinansiella effekter 1

8 Författningskommentar 1

8.1 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 1

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:500) om

ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) 1

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande

över Finansdepartementets promemoria Sänkt

mervärdesskatt på tillträde till djurparker

(dnr Fi2000/2541). 1

Bilaga 2 Promemorians lagförslag 1

Bilaga 3 Lagrådsremissens förslag till lagtext 1

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 1

Finansdepartementet 1

Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

2. lag om ändring i lagen (2000:500) om ändring i mervärdesskatte-

lagen (1994:200).

1 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

1.1 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 § mervärdesskattelagen (1994:200)

skall ha följande lydelse,

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

1 §

Skatt enligt denna lag tas ut med 25 procent av beskattningsunderlaget

om inte annat följer av andra eller tredje stycket.

Skatten tas ut med 12 procent av beskattningsunderlaget för

1. rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknande verksamhet samt upp-

låtelse av campingplatser och motsvarande i campingverksamhet,

2. transport i skidliftar,

3. omsättning av sådana konstverk som avses i 9 a kap. 5 §, och som

ägs av upphovsmannen eller dennes dödsbo,

4. import av sådana konstverk, samlarföremål och antikviteter som

avses i 9 a kap. 5 7 §§,

5. omsättning, gemenskapsinternt förvärv och import av sådana livs-

medel och livsmedelstillsatser som avses i 1 § livsmedelslagen

(1971:511) med undantag för

a) vatten från vattenverk,

b) spritdrycker, vin och starköl, och

c) tobaksvaror.

Skatten tas ut med 6 procent av beskattningsunderlaget för

1. allmänna nyhetstidningar, varmed avses sådana publikationer av

dagspresskaraktär som normalt utkommer med minst ett nummer varje

vecka, samt för motsvarande radio- och kassettidningar,

2. tillträde till konserter, cirkus-, biograf-, teater-, opera- eller balett-

föreställningar eller andra jämförliga föreställningar,

3. tjänster som avses i 3 kap. 11 § 2 och 4 om verksamheten inte

bedrivs av och inte heller fortlöpande i mer än ringa omfattning under-

stöds av det allmänna,

3 a. tillträde till och förevisning

av djurparker,

4. upplåtelse eller överlåtelse av rättigheter som omfattas av 1, 4 eller

5 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk,

dock inte när det är fråga om fotografier, reklamalster, system och

program för automatisk databehandling eller film, videogram eller annan

jämförlig upptagning som avser information,

5. upplåtelse eller överlåtelse av rättighet till ljud- eller bildupptagning

av en utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

verk,

6. omsättning av tjänster inom idrottsområdet som anges i 3 kap. 11 a §

första stycket och som inte undantas från skatteplikt enligt andra stycket

samma paragraf, och

7. personbefordran utom sådan befordran där resemomentet är av

underordnad betydelse.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Äldre bestämmelser gäller

dock fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

1.2 Förslag till lag om ändring i lagen (2000:500) om

ändring i mervärdesskattelagen (1994:200)

Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)

dels att 3 kap. 3 §, 8 a kap. 7 §, samt 9 kap. 1 och 2 §§ i stället för

deras lydelse enligt lagen (2000:500) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse,

dels att det i övergångsbestämmelserna till lagen (2000:500) om

ändring i nämnda lag skall införas en ny punkt 9, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

3 §

Undantaget enligt 2 § omfattar inte

1. upplåtelse eller överlåtelse av verksamhetstillbehör,

2. omsättning av växande skog, odling och annan växtlighet utan

samband med överlåtelse av marken,

3. upplåtelse eller överlåtelse av rätt till jordbruksarrende,

avverkningsrätt och annan jämförlig rättighet, rätt att ta jord, sten eller

andra naturprodukter samt rätt till jakt, fiske eller bete,

4. rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknande verksamhet samt upp-

låtelse av campingplatser och motsvarande i campingverksamhet,

5. upplåtelse av parkeringsplatser i parkeringsverksamhet,

6. upplåtelse för fartyg av hamnar eller för luftfartyg av flygplatser,

7. upplåtelse av förvaringsboxar,

8. upplåtelse av utrymmen för reklam eller annonsering på fastigheter,

9. upplåtelse för djur av byggnader eller mark,

10. upplåtelse för trafik av väg, bro eller tunnel samt upplåtelse av

spåranläggning för järnvägstrafik,

11. korttidsupplåtelse av lokaler och anläggningar för idrottsutövning,

och

12. upplåtelse av terminalanläggning för buss- och tågtrafik till trafik-

operatörer.

Undantaget enligt 2 § gäller inte

heller när en fastighetsägare, ett

konkursbo eller en sådan mer-

värdesskattegrupp som avses i

6 a kap. för stadigvarande använd-

ning i en verksamhet som medför

skattskyldighet eller som medför

rätt till återbetalning enligt 10 kap.

1, 6, 9, 11 eller 12 § helt eller del-

vis hyr ut en sådan byggnad eller

annan anläggning, som utgör fas-

tighet. Uthyrning till staten eller

en kommun är skattepliktig även

om uthyrningen sker för en

verksamhet som inte medför sådan

skyldighet eller rätt. Skatteplikt

föreligger dock inte för uthyrning

till en kommun, om fastigheten

vidareuthyrs av kommunen för

användning i en verksamhet som

inte medför skattskyldighet eller

rätt till återbetalning enligt 10 kap.

1, 6, 9, 11 eller 12 § eller om

uthyrningen avser stadigvarande

bostad. Vad som har sagts om ut-

hyrning gäller även för upplåtelse

av bostadsrätt.

Undantaget enligt 2 § gäller inte

heller när en fastighetsägare, ett

konkursbo eller en sådan mer-

värdesskattegrupp som avses i

6 a kap. för stadigvarande använd-

ning i en verksamhet som medför

skattskyldighet eller som medför

rätt till återbetalning enligt 10 kap.

1, 6, 9, 11 eller 12 § helt eller del-

vis hyr ut en sådan byggnad eller

annan anläggning, som utgör

fastighet. Uthyrning till staten, en

kommun eller ett kommunal-

förbund är skattepliktig även om

uthyrningen sker för en verksam-

het som inte medför sådan

skyldighet eller rätt. Skatteplikt

föreligger dock inte för uthyrning

till en kommun eller ett

kommunalförbund, om fastigheten

vidareuthyrs av kommunen eller

kommunalförbundet för

användning i en verksamhet som

inte medför skattskyldighet eller

rätt till återbetalning enligt 10 kap.

1, 6, 9, 11 eller 12 § eller om

uthyrningen avser stadigvarande

bostad. Vad som har sagts om

uthyrning gäller även för

upplåtelse av bostadsrätt.

Andra stycket tillämpas också

1. vid uthyrning i andra och tredje hand,

2. vid bostadsrättshavares upplåtelse av nyttjanderätt till fastighet som

innehas med bostadsrätt, och

3. när en byggnad eller annan anläggning som utgör fastighet uppförs

eller genomgår omfattande till- eller ombyggnad i syfte att anläggningen

helt eller delvis skall kunna hyras ut för sådan verksamhet som avses i

andra stycket.

I 9 kap. finns särskilda bestämmelser om skattskyldighet för sådan

uthyrning, bostadsrättsupplåtelse och upplåtelse av nyttjanderätt som

anges i andra och tredje styckena.

8 a kap.

7 §

Vid ändrad användning av en investeringsvara skall avdrag för

ingående skatt jämkas varje räkenskapsår under återstoden av

korrigeringstiden.

Vid överlåtelse av investeringsvaror samt i fall som avses i 4 § första

stycket 6 skall avdrag som gjorts för ingående skatt jämkas vid ett enda

tillfälle och jämkningen skall avse återstoden av korrigeringstiden.

I återstoden av korrigerings-

tiden skall räknas in det räken-

skapsår under vilket användningen

ändras eller överlåtelse sker.

Avser en ändrad användning eller en överlåtelse endast en del av en

fastighet skall endast den ingående skatt som hänför sig till denna del

jämkas.

9 kap.

1 §

Skyldigheten att betala skatt enligt 1 kap. 1 § första stycket 1 för sådan

skattepliktig fastighetsuthyrning eller bostadsrättsupplåtelse som anges i

3 kap. 3 § andra stycket och tredje stycket 1 och 2 gäller endast om

skattemyndigheten har beslutat om detta efter ansökan (frivillig skatt-

skyldighet). En sådan ansökan får göras av en fastighetsägare, en

hyresgäst, en bostadsrättshavare, ett konkursbo eller av en sådan

grupphuvudman som avses i 6 a kap. 4 §.

Ansökan av en grupphuvudman

skall göras med samtycke av den

näringsidkare i mervärdesskatte-

gruppen som äger fastigheten

eller, i fråga om hyresrätt eller

bostadsrätt, av den näringsidkare

som innehar hyresrätten eller

bostadsrätten.

Om den fastighet, hyresrätt eller

bostadsrätt som skall omfattas av

den frivilliga skattskyldigheten ägs

eller innehas av en näringsidkare

som ingår i en sådan mervärdes-

skattegrupp som avses i 6 a kap.

1 § skall ansökan göras av grupp-

huvudmannen med samtycke av

den näringsidkare i mervärdes-

skattegruppen som äger fastig-

heten eller, i fråga om hyresrätt

eller bostadsrätt, av den närings-

idkare som innehar hyresrätten

eller bostadsrätten.

Frivillig skattskyldighet för uthyrning eller annan upplåtelse till någon

som har rätt till återbetalning av ingående skatt enligt 10 kap. 6 § gäller

endast om upplåtaren visar ett intyg om att upplåtelsen sker till någon

som har rätt till sådan återbetalning. Intyget skall vara utfärdat av

Utrikesdepartementet.

2 §

Skyldigheten att betala skatt enligt 1 kap. 1 § första stycket 1 för sådan

skattepliktig fastighetsuthyrning eller bostadsrättsupplåtelse som anges i

3 kap. 3 § tredje stycket 3 gäller endast om skattemyndigheten har

beslutat om frivillig skattskyldighet efter ansökan. En sådan ansökan får

göras av en fastighetsägare, ett konkursbo eller av en sådan

grupphuvudman som avses i 6 a kap. 4 §.

Ansökan av en grupphuvudman

skall göras med samtycke av den

näringsidkare i mervärdesskatte-

gruppen som äger fastigheten.

Om den fastighet som skall om-

fattas av den frivilliga skattskyl-

digheten ägs av en näringsidkare

som ingår i en sådan mervärdes-

skattegrupp som avses i 6 a kap.

1 § skall ansökan göras av grupp-

huvudmannen med samtycke av

näringsidkaren.

Vad som i första stycket sägs gäller endast om

 det finns särskilda skäl,

 den sökande har för avsikt att använda fastigheten för sådan uthyr-

ning eller upplåtelse som avses i 3 kap. 3 § andra stycket, och

 det är lämpligt med hänsyn till den sökandes personliga eller

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt.

9. Skattemyndigheten skall be-

sluta att skattskyldighet som inträtt

före ikraftträdandet skall upphöra,

om ansökan om detta görs före

den 1 januari 2002 av någon som

vid ikraftträdandet är skattskyldig

enligt 9 kap. 1 § i dess äldre

lydelse.

Skattskyldigheten upphör dagen

för skattemyndighetens beslut eller

den senare dag som myndigheten

anger, dock senast den 1 april

2002.

2

2 Ärendet och dess beredning

Frågan om vilken skattesats som skall tillämpas på avgifter för tillträde

till djurparker har diskuterats i ett flertal sammanhang.

Genom proposition 1996/97:10 Mervärdesskatt inom kultur,

utbildnings- och idrottsområdet föreslogs åtgärder för att anpassa den

svenska lagstiftningen inom dessa områden till rådets sjätte direktiv

77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas

lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för

mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, 13.6.1977, s.1) ,

härefter sjätte direktivet. Skatteplikt infördes därvid den 1 januari 1997

bl.a. för tillträde till konserter, cirkus-, teater-, opera- och

balettföreställ-

ningar samt för viss museiverksamhet (prop. 1996/97:10, bet.

1996/97:SkU6, rskr.1996/97:69, SFS 1996:1327). Riksdagen hade

dessförinnan beslutat om att skatteplikt skulle gälla fr.o.m. den 1 juli

1996 för tillhandahållande av biografföreställningar (jfr prop.

1995/96:191, bet. 1995/96:SkU28, rskr. 1995/96:290, SFS 1996:536).

Tillämplig skattesats för tillträde till nämnda typer av föreställningar

bestämdes till 6 procent.

I prop. 1996/97:10 berördes även frågan om huruvida reducerad

mervärdesskattesats skulle införas på avgifter för tillträde till djurparker.

Skälet till att frågan berördes i propositionen var att utredningen Vissa

mervärdesskattefrågor III - Kultur m.m. (SOU 1994:31) hade lämnat ett

förslag om att reducerad skattesats skulle medges för tillträde till

djurparker, nöjesparker och nöjesfält samt för upplåtelse av sådana

åkattraktioner och liknande anläggningar av förströelsekaraktär som är

typiska för nöjesparker och nöjesfält. Regeringen var dock inte beredd att

utvidga tillämpningen av området för den reducerade skattesatsen,

6 procent, till att gälla även för tillträde till dessa verksamheter.

Regeringen uttalade istället att möjligheterna att tillämpa reducerad

skattesats skulle förbehållas verksamheter som tydligt utgör en del av

kulturområdet (se prop. 1996/97:10 s. 34).

Frågan om att införa en reducerad skattesats på avgifter för tillträde till

djurparker har därefter varit föremål för återkommande riksdagsmotioner

och behandlats av skatteutskottet vid flera tillfällen (bet. 1996/97:SkU6,

bet. 1997/98:SkU17 och bet. 1998/99:SkU12). Skatteutskottet avstyrkte

vid dessa tillfällen motionerna under åberopande av att den reducerade

skattesatsen borde förbehållas verksamheter som tydligt utgör en del av

kulturområdet och att en lägre skatt på tillträde till djurparker skulle

skapa praktiska problem och tillämpningsproblem.

Frågan behandlades senast av skatteutskottet i maj 2000. Riksdagen

biföll då en hemställan från skatteutskottet om att regeringen skulle lägga

fram ett förslag om sänkning av mervärdesskatten för djurparker till

6 procent fr.o.m. årsskiftet 2000/2001, se rskr. 1999/2000:245 och

tillkännagivande i skatteutskottets betänkande 1999/2000:SkU21.

Sänkningen motiverades bl.a. med att det kan synas rimligt att

mervärdesskatten för djurparksverksamhet inte är högre än den som

gäller för museer med skattepliktig verksamhet.

I propositionen tas nu frågan om lagstiftning upp i anledning av

riksdagens tillkännagivande. Till grund för propositionen ligger en

promemoria som har upprättats inom Finansdepartementet, Sänkt

mervärdesskatt på tillträde till djurparker , från juli 2000. Promemorian

har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 1. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Finansdepartementets ärende dnr Fi2000/2541.

Regeringen tar i propositionen även upp en skrivelse från

Riksskatteverket (RSV) med en hemställan om ändring i

mervärdesskattelagen (1994:200, ML) såvitt avser frågan om frivillig

skattskyldighet vid uthyrning till ett kommunalförbund (dnr

Fi1999/1768). RSV har bl.a. begärt att den frivilliga skattskyldigheten

även skall omfatta uthyrning till ett kommunalförbund i de fall förbundet

bedriver verksamhet som inte medför skattskyldighet till mervärdesskatt.

Svenska Kommunförbundet, Sveriges Fastighetsägareförbund och

Sveriges Industriförbund har tillstyrkt den begärda ändringen.

I proposition 1999/2000:82, Mervärdesskatt vid överlåtelse och

nyttjande av fastigheter, föreslogs en reformering av regelsystemen om

jämkning och frivillig skattskyldighet. Efter det att regelsystemen antogs

av riksdagen i juni 2000 (bet. 1999/2000:SkU21, rskr. 1999/2000:245,

SFS 2000:500) har det påtalats till Finansdepartementet att regelverket,

såsom det beskrivits i motiven, i två avseenden inte helt överensstämmer

med lagens ordalydelse. Regeringen föreslår därför i förtydligande syfte

ett tillägg i jämkningsreglerna som innebär att året för ändrad användning

eller avyttring skall räknas in vid beräkning av vad som återstår av

korrigeringstiden. Dessutom föreslås en bestämmelse i reglerna om

frivillig skattskyldighet som anger att för det fall en näringsidkare ingår i

en mervärdesskattegrupp det endast är grupphuvudmannen som kan

ansöka om frivillig skattskyldighet, inte näringsidkaren själv. Förslagen

som endast behandlas i författningskommentaren har tillstyrkts av RSV,

Svenska Kommunförbundet, Sveriges Fastighetsägareförbund och

Sveriges Industriförbund. Såväl dessa ändringar som ändringen avseende

uthyrning till kommunalförbund föreslås träda i kraft den 1 januari 2001,

dvs. samtidigt som bestämmelserna i SFS 2000:500 träder i kraft.

Regeringen föreslår slutligen att en fastighetsägare i samband med

övergången till det nya regelsystemet om frivillig skattskyldighet skall

ges möjlighet att begära att skattskyldigheten skall upphöra. Frågan har

beretts med RSV, Sveriges Fastighetsägareförbund och Sveriges

Industriförbund. Samtliga har tillstyrkt ändringen.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 28 september 2000 att inhämta Lagrådets

yttrande över lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) och lag

om ändring i lagen (2000:500) om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200). Lagrådsremissens lagförslag finns i bilaga 3. Lagrådet har

lämnat synpunkter på utformningen av lagtexterna. Lagrådets yttrande

finns i bilaga 4.

I propositionen lämnas förslag till ändring av 7 kap. 1 § ML. Denna

paragraf föreslås även bli ändrad genom den tidigare avlämnade

budgetpropositionen (prop. 2000/2001:01). Riksdagen avser att behandla

dessa förslag tillsammans. Till följd av detta kan Lagrådets synpunkter

avseende föreslagna övergångsbestämmelser till lag om ändring i lagen

(2000:000) om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) lämnas utan

avseende. I övrigt har regeringen följt Lagrådets förslag. Synpunkterna

behandlas i avsnitt 9.1 och 9.2.

3 Mervärdesskatt på avgift för tillträde till

djurpark

3.1 Gällande regler

Enligt svenska mervärdesskatteregler är omsättning av varor och tjänster

samt import skattepliktigt om inte annat anges, se 3 kap. 1 § första

stycket ML. Tillämplig skattesats är 25 procent av beskattnings-

underlaget. För vissa uttryckligen uppräknade typer av omsättningar är

dock skattesatsen reducerad till 12 respektive 6 procent av

beskattningsunderlaget (7 kap. 1 § ML). Omsättning av tjänst som består

i att ge besökare tillträde till djurpark omnämns inte i ML. Avgift för

tillträde till djurpark är således enligt allmänna regler skattepliktig och

tillämplig skattesats är gällande normalskattesats, 25 procent.

Även EG:s mervärdesskatteregler bygger på principen att alla

omsättningar omfattas av skatteplikt. Omsättningar av varor och tjänster

som kan undantas från beskattning respektive kan beskattas med en lägre

skattesats räknas upp särskilt.

I artikel 13 A.1 n i sjätte direktivet anges att vissa kulturella tjänster

som tillhandahålls av offentliga organ o.dyl. under bestämda

förutsättningar kan undantas från beskattning. Enligt artikel 12.3 a tredje

stycket och punkten 7 i bilaga H till sjätte direktivet får reducerad

skattesats tillämpas på omsättning av varor och tjänster för tillträde till

föreställningar, teatrar, cirkusar, marknader, nöjesparker, konserter,

museer, djurparker, biografer, utställningar och liknande kulturella

evenemang och anordningar.

3.2 Förslag till ändrade regler

Regeringens förslag: Skattesatsen för tillträde till och förevisning av

djurparker sänks från 25 till 6 procent av beskattningsunderlaget.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med

promemorians förslag. I promemorian föreslogs dock även att reglerna

om avdragsbegränsning i 8 kap. 13 a § ML skulle tillämpas på bidrag

som djurparker erhåller från det allmänna.

Remissinstanserna: RSV avstyrker att mervärdesskatten för tillträde

till djurparker sänks till 6 procent och anser vidare att förslagets

definition av djurpark kan komma att medföra gränsdragningsproblem

mot angränsande typer av verksamheter. Vidare är enligt RSV

definitionen av begreppet djurpark i promemorian oklar. Kriterierna som

räknas upp är var för sig oklara vilket medför att det kommer att vara

svårt att göra en enhetlig bedömning. Skattemyndigheten i Västerås anser

att om förslaget skall genomföras bör den lägre skattesatsen enbart gälla

djurparker uppräknade i lag eller även omfatta bl.a. nöjesparker och

utställningar. Myndigheten framför vidare kritik mot den föreslagna

definitionen av begreppet. Skattemyndigheten i Göteborg anser att de

gränsdragningsproblem som kan uppkomma kan hanteras utan alltför

stora besvär. Företagarnas Riksorganisation är positiv till förslaget men

anser att definitionen av begreppet djurpark skulle kunna göras vidare.

RSV, Föreningen Sveriges Offentliga Tropikanläggningar och Svenska

Kommunförbundet är negativa till förslaget om avdragsbegränsning. I

övrigt välkomnar Svenska Kommunförbundet och Föreningen Sveriges

Offentliga Tropikanläggningar förslaget. Även Svenska

Djurparksföreningen är positiv till förslaget. Svenska Nöjesparkers

Förening anser att förslaget även skall omfatta nöjesparker med fast

verksamhet. RSV och Föreningen Sveriges Offentliga

Tropikanläggningar förordar att guidning/studiebesök beskattas med

samma skattesats som entréavgiften. Sveriges Industriförbund har inget

att invända mot förslaget som sådant.

Skälen för regeringens förslag: Riksdagen har begärt att regeringen

skall lägga fram ett förslag om sänkning av mervärdesskattesatsen för

tillträde till djurparker från 25 till 6 procent fr.o.m. årsskiftet 2000/2001

(bet.1999/2000:SkU21, rskr. 1999/2000:245). RSV:s avstyrkande kan

därmed inte beaktas. Som skäl för sänkningen uttalade skatteutskottet

bl.a. att det är rimligt att mervärdesskatten för djurparksverksamhet inte

är högre än den som gäller för museer med skattepliktig verksamhet

Enligt artikel 12.3 a tredje stycket och punkten 7 i bilaga H till sjätte

direktivet får reducerad skattesats bl.a. användas för tjänst som består i

att ge besökare tillträde till djurparker. Sverige har därför rätt att för

denna typ av omsättning tillämpa reducerad skattesats.

Diskussionen om huruvida reducerad skattesats skall tillämpas på

avgifter för tillträde till djurpark intensifierades efter det att en reducerad

skattesats infördes den 1 januari 1997 för tillträde till konserter, cirkus-,

teater-, opera- och balettföreställningar samt för viss museiverksamhet. I

motioner från flertalet riksdagspartier har hemställts om att en lägre

skattesats skall kunna tillämpas för tillträde till djurparker. Genomgående

har vissa större djurparker omnämnts i motionerna. Argumentet för att

dessa djurparker och djurparker med liknande inriktning skall omfattas

av en lägre skattesats har i huvudsak varit att djurparker av denna art gör

en viktig kulturell insats. Verksamheten som bedrivs vid dessa djurparker

borde därför jämställas med den verksamhet inom kulturområdet som

beskattas med 6 procent.

Ett skäl som regeringen tidigare anfört mot att sänka skattesatsen på

entréavgifter till djurparker är att mervärdesskattelagstiftningen skall

vara tydlig och innehålla så få särbestämmelser som möjligt. För att inte

avvika från denna målsättning måste varje sänkning av skattesatsen till

att avse fler typer av verksamheter och områden ske med stor

restriktivitet. Förändringar som består i att ändra skattesatsen för en viss

typ av omsättning eller att införa eller undanta en omsättning från

beskattning leder ofta till gränsdragningsproblem gentemot andra typer

av verksamheter.

I regeringens proposition 1996/97:10 s. 34 uttalas att möjligheten att

tillämpa reducerad skattesats skall förbehållas verksamheter som tydligt

utgör en del av kulturområdet. Även fortsättningsvis bör målsättningen

vara att verksamhet som har omfattande kommersiella nöjesinslag i regel

inte skall medges reducerad skattesats. Det kan noteras att de motioner

som ingivits till riksdagen inte synes uttala någon annan uppfattning. Den

reducerade skattesatsen bör därför enbart tillämpas vid tillträde till sådan

anläggning för djur som normalt benämns djurpark. Dessa anläggningar

för djur har regelmässigt andra åtaganden än att enbart visa upp djuren

för besökare mot betalning. Som exempel kan djurparker medverka till

att skydda utrotningshotade djur, bedriva utbildning och forskning samt

ha ett samarbete med djurparker i andra länder. Övriga anläggningar där

djur visas upp såsom minizoon på nöjesparker eller på bondgårdar eller

när djur används som attraktion i andra sammanhang omfattas således

inte av det föreslagna begreppet.

Företagarnas Riksorganisation har i sitt remissyttrande anfört att

definitionen av djurpark borde vara vidare. Regeringen konstaterar att i

promemorian diskuterades ett alternativ till den avgränsning som

regeringen nu föreslår. Med djurpark avsågs då alla anläggningar som

har Jordbruksverkets tillstånd att offentligt förevisa djur. Enligt

regeringens uppfattning skulle dock en sådan avgränsning kunna medföra

att verksamheter omfattas som har större anknytning till nöjesverksamhet

än till djurparksverksamhet. Det bedöms vara mindre lämpligt då den

reducerade skattesatsen bör förbehållas sådan verksamhet som riksdagen

uttalat sig vilja stödja i detta sammanhang.

Några remissinstanser har vidare anfört att den definition som föreslås

i promemorian är oklar. Regeringen anser emellertid att en långtgående

precisering av begreppet djurpark skulle ha den nackdelen att

skattemyndighetens möjligheter att beakta omständigheter som inte

kunnat förutses vid lagens tillkomst minskar. Fördelen med att inte

precisera begreppet är således att de rättstillämpande myndigheterna får

en viss frihet att skapa praxis inom området och att utrymme ges att

kunna beakta framtida förändringar av djurparkernas verksamhet. Mot

den bakgrunden och då förslag till alternativ lösning inte framkommit

saknas det skäl att ändra promemorians förslag i denna del.

Svenska Nöjesparkers Förening har hemställt att förslaget om sänkt

mervärdesskattesats även skall omfatta verksamhet i nöjespark med fast

verksamhet. Regeringen konstaterar att nöjesparkerna huvudsakligen

bedriver kommersiell nöjes- och underhållningsverksamhet. Regeringen

är inte beredd att medge avsteg från tillämpning av normalskattesatsen

för sådan verksamhet.

Den lägre skattesatsen föreslås i promemorian enbart omfatta själva

tillträdet till djurparken. Några remissinstanser har anfört att tjänster

avseende guidning och studiebesök borde ha samma skattesats som

själva inträdet. En tjänst avseende guidning ingår ofta som en naturlig del

vid tillträde till en djurpark. Detta medför att det kan uppstå problem att

avgöra i vilken mån biljettpriset avser själva tillträdet respektive

guidning. Av praktiska skäl bedömer regeringen därför att det är lämpligt

att även låta guidning vid tillträde till djurparker beskattas med den

reducerade skattesatsen. Detta gäller oavsett om ersättningen för

guidning ingår i inträdesavgiften eller om den erläggs separat vid

tillträdet eller i parken. Andra tjänster och varor i samband med

djurparksverksamhet som tillhandahålls mot betalning skall dock

beskattas enligt allmänna regler (se vidare författningskommentaren).

I promemorian föreslogs att djurparkernas rätt till avdrag för ingående

mervärdesskatt skulle begränsas till den del de uppbar stöd eller annat

bidrag från det allmänna. Som skäl åberopades att man ville undvika att

bidragsfinansierad verksamhet blev ytterligare subventionerad genom

införandet av reducerad skattesats. En sådan regel finns redan i 8 kap.

13 a § ML för konserter, cirkus-, biograf-, teater- opera- och

balettföreställningar. I promemorian gjordes den bedömningen att även

djurparkerna skulle omfattas av bestämmelsen.

Vid remissbehandlingen har flera remissinstanser varit negativa till att

regeln skall tillämpas för djurparkerna. RSV har ansett att den är

svårtillämpad. Skattemyndigheten i Linköping och Skattemyndigheten i

Västerås har framfört kritik mot promemorians förslag om att regeln

skall tillämpas för djurparkernas verksamhet. Svenska Kommunförbundet

anser att man inte bör motivera den begränsade avdragsrätten med att

man vill upprätthålla någon slags konkurrensneutralitet när själva

införandet av den reducerade skattesatsen är en subvention.

Regeringen gör följande bedömning. Vid skatteutskottets behandling

av frågan menade utskottet att mervärdesbeskattningen av djurparker

skulle jämställas med den som gäller för museer med skattepliktig

verksamhet. Den aktuella regeln om avdragsbegränsning tillämpas inte

för museiverksamhet. Detta talar mot att tillämpa regeln för

djurparkernas verksamhet. Det har vidare framkommit att antalet

djurparker som uppbär bidrag är begränsat. Bidragen utgör dock för

dessa parker en icke oväsentlig del av de sammanlagda intäkterna.

Genom sänkningen av skattesatsen uppnår man därför troligen inte att

dessa parker blir oberoende av bidrag från det allmänna. Flertalet nu

understödda djurparker torde således även fortsättningsvis behöva bidrag

för sin fortlevnad. Om man anser att nuvarande konkurrenssituation inte

är tillfredsställande är det därför primärt bidragen som inverkar på denna

situation och inte skattesänkningen. Med beaktande av dessa faktorer

anser regeringen att det saknas tillräckliga skäl för att föreslå att regeln

om avdragsbegränsning i 8 kap. 13 a § ML skall tillämpas för djur-

parkernas verksamhet.

Förslaget föranleder ändringar i 7 kap. 1 § ML

4 Mervärdesskatt vid uthyrning till

kommunalförbund

Regeringens förslag: En möjlighet införs till frivillig skattskyldighet

för uthyrning av fastighet och upplåtelse av bostadsrätt till

kommunalförbund för verksamhet som inte medför skattskyldighet

enligt mervärdesskattelagen.

Skälen för regeringens förslag: RSV har i en skrivelse till

Finansdepartementet yrkat att kommunalförbund i alla avseenden skall

likställas med kommuner i ML. Bakgrunden till begäran är att Svenska

Kommunförbundet till RSV påtalat att nuvarande reglering orsakar

problem.

När det först gäller frågan om att likställa kommunalförbunden med

kommuner i skattskyldighetshänseende anser regeringen att den bör bli

föremål för ytterligare överväganden. Regeringen avser därför att lämna

över RSV:s skrivelse i denna del till Utredningen om översyn av reglerna

om skattskyldighet i mervärdesskattelagen (Fi 1999:03). I skrivelsen

nämner emellertid RSV även ett annat problem som kan uppstå inom

fastighetsområdet på grund av att kommuner och kommunalförbund inte

likställs i ML. Uthyrning och upplåtelse för en verksamhet som inte

medför skattskyldighet kan idag ske till en kommun. RSV anser att denna

möjlighet även bör omfatta uthyrning och upplåtelse till

kommunalförbund. Svenska Kommunförbundet, Sveriges Fastighets-

ägareförbund och Sveriges Industriförbund har tillstyrkt den begärda

ändringen.

Enligt 3 kap. 3 § andra stycket ML kan en fastighetsägare bli frivilligt

skattskyldig för uthyrning till en kommun trots att, i motsats till vad som

normalt gäller, kommunen inte bedriver en verksamhet som medför

skattskyldighet enligt ML. Regleringen har motiverats av konkurrensskäl

och syftar till att utjämna skillnaderna mellan kommunal verksamhet som

bedrivs i egna fastigheter och sådan verksamhet som bedrivs i förhyrda

lokaler (se prop. 1994/95:57 s. 151). Kommunen erhåller genom

bestämmelserna i lagen (1995:1518) om mervärdesskattekonton för

kommuner och landsting rätt till ersättning för den mervärdesskatt som

läggs på hyran. Härigenom undviks den inlåsningseffekt som uppstår om

fastighetsägaren inte medges rätt att bli skattskyldig. Om

fastighetsägaren inte är skattskyldig har denne ingen avdragsrätt för

ingående mervärdesskatt, vilket medför att skatten kommer att överföras

på hyresgästen dold i hyran. RSV anför i sin skrivelse att bestämmelsen i

3 kap. 3 § andra stycket kan tolkas så att den inte omfattar en uthyrning

till kommunalförbund. Detta, menar verket, leder till en icke avsiktlig

effekt av lagstiftningen.

Kommunalförbundens verksamhet regleras sedan 1997 i kommunalla-

gen (1991:900). I 3 kap. 20 § kommunallagen föreskrivs att kommuner

och landsting får bilda kommunalförbund och lämna över vården av

kommunala angelägenheter till sådana förbund. Av de två därpå följande

paragraferna framgår att bestämmelser om kommuner i kommunallagen

även gäller för kommunalförbund i tillämpliga delar och att

bestämmelser i andra lagar som gäller kommuner även gäller för

kommunalförbund om dessa lagar reglerar angelägenheter som

kommunen har att svara för. Exempel på verksamhet som kommunerna i

vissa fall lämnat över till kommunalförbunden är räddningstjänst, vatten-

och avloppsverksamhet, utbildning, vård och behandling.

Liksom kommunerna har kommunalförbunden rätt att erhålla

ersättning från kommunkontot för ingående mervärdesskatt som inte

dragits av enligt ML. I detta avseende jämställs kommunalförbunden

med kommunerna. Något skäl varför uthyrning för skattefri kommunal

verksamhet skall behandlas olika beroende på i vilken offentligrättslig

form kommunen väljer att bedriva verksamheten har inte framkommit.

Regeringen finner därför att även uthyrning till kommunalförbund bör

omfattas av den frivilliga skattskyldigheten under samma förutsättningar

som uthyrning till kommuner. En bestämmelse härom bör därför tas in i

3 kap. 3§ ML.

5 Tidsbegränsad regel om utträde ur det

frivilliga mervärdesskattesystemet vid

fastighetsuthyrning

Regeringens förslag: Den som den 31 december 2000 är frivilligt

skattskyldig för upplåtelse eller annan uthyrning av fastighet skall

under tiden fram till och med den 31 december 2001 kunna ansöka om

att den frivilliga skattskyldigheten skall upphöra.

Förslaget har beretts med och tillstyrkts av RSV, Sveriges

Fastighetsägareförbund och Sveriges Industriförbund.

Skälen för regeringens förslag: Genom proposition SFS 2000:500

infördes ett nytt regelsystem för den s.k. frivilliga skattskyldigheten för

upplåtelse och annan uthyrning av fastigheter. Enligt

övergångsbestämmelserna till denna lagstiftning kommer den som vid

ikraftträdandet är skattskyldig enligt bestämmelserna i dess äldre lydelse

att anses som skattskyldig även enligt de nya bestämmelserna utan

särskilt beslut. Reglerna träder i kraft den 1 januari 2001.

Finansdepartementet har uppmärksammats på att en möjlighet till

frivilligt utträde ur systemet borde införas i enlighet med vad utredningen

om mervärdesskatt vid fastighetsuthyrning föreslog i sitt betänkande

"Mervärdesskatt - Frivillig skattskyldighet", SOU 1999:47. Utredningen

föreslog att den frivilliga skattskyldigheten skulle kunna upphöra på den

skattskyldiges begäran sedan fem år förflutit från utgången av det

beskattningsår under vilket skattepliktig uthyrning påbörjades. Skälet till

att utredningen förordade en sådan möjlighet var att det i betänkandet

även föreslogs att den frivilliga skattskyldigheten skulle utvidgas till att

omfatta upplåtelse till hyresgäster som inte bedriver en skattepliktig

verksamhet. Med en sådan reglering tvingas, om en möjlighet till

frivilligt utträde inte finns, en skattskyldig fastighetsägare som övergår

till att hyra ut till en hyresgäst som inte bedriver skattepliktig verksamhet

att fortsätta att redovisa mervärdesskatt på hyrorna till den nye

hyresgästen. Denna omständighet motiverade, ansåg utredningen, att en

möjlighet till frivilligt utträde infördes (s. 112f). Regeringen tog i

proposition 1999/2000:82 upp förslagen i betänkandet, men avstod från

att utvidga möjligheten till frivillig skattskyldighet till hyresgäster som

inte bedriver verksamhet som omfattas av skattskyldighet. Av det skälet

föreslog regeringen inte heller någon generell möjlighet till frivilligt

utträde. Frivilligt utträde får enligt den nya lagstiftningen endast ske då

en fastighet överlåts. Regeringen har i dag inte någon annan uppfattning i

denna fråga.

Det finns dock skäl som talar för att en möjlighet bör ges en

fastighetsägare att i samband med att det nya regelsystemet införs ansöka

om att den frivilliga skattskyldigheten skall upphöra. Redan i rådande

system har vissa fastighetsägare till skattemyndigheterna påtalat att de

inte längre vill vara frivilligt skattskyldiga. Regelverket kring den

frivilliga skattskyldighet har ändrats ett flertal gånger sedan de infördes.

En av de största förändringarna som infördes och som direkt kom att

påverka även de frivilligt skattskyldiga var införandet 1994 av reglerna

om jämkning av ingående skatt. Dessa regler, som har sin grund i

tvingande EG-rätt, får en delvis ändrad utformning vid årsskiftet

2000/2001. Reglerna, som gäller för alla fastighetsägare, har sedan de

infördes tillämpats tillsammans med återföringsreglerna som är specifika

för den frivilliga skattskyldigheten. Från och med den 1 januari 2001

införs dock den förenklingen att det endast är jämkningsreglerna som

gäller. Dessutom förtydligas och korrigeras reglerna i flera avseenden.

Trots detta kan reglerna, särskilt för de mindre fastighetsägarna, upplevas

som komplicerade och svåra att tillämpa. Den fördel som en avdragsrätt

innebär kan för vissa fastighetsägare upplevas mindre betydelsefull än

den administrativa börda som den frivilliga skattskyldigheten kan

medföra. Bl. a. av dessa skäl bör fastighetsägarna ges en ny möjlighet att

ta ställning till om deras uthyrning skall omfattas av frivillig

skattskyldighet, och om så inte bedöms vara fallet, hos

skattemyndigheten ansöka om att den frivilliga skattskyldigheten skall

upphöra.

Regeln bör lämpligen tas in som en ny punkt i övergångsreglerna till

lag (2000:500) om ändring i ML.

6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

De nya reglerna i ML föreslås träda i kraft den 1 januari 2001.

Ändringsförslagen i 3 kap. 3 §, 8 a kap. 7 §, och 9 kap. 1 och 2 §§

(beträffande de två sistnämnda paragraferna se författningskommentaren

avsnitt 9.2) avser justeringar i paragrafer som från och med årsskiftet

ändras genom SFS 2000:500 med anledning av prop. 1999/2000:82.

Ikraftträdande och övergångsbestämmelserna i SFS 2000:500 gäller även

för paragraferna i den här föreslagna lydelsen.

Det bör uppmärksammas att 7 kap. 1 § ML, som föreslås få ändrad

lydelse genom denna proposition, även föreslås få ändrad lydelse genom

budgetpropositionen (prop. 2000/2001:01 volym 1).

7 Statsfinansiella effekter

Förslaget angående sänkt mervärdesskatt på tillträde till djurparker

föreslås träda i kraft den 1 januari år 2001.

Enligt en sammanställning av Svenska Djurparksföreningen uppgick

de totala intäkterna av entréavgifter för ett antal djurparker till 103

miljoner kronor inklusive mervärdesskatt år 1999, vilket motsvarar 82

miljoner kronor exklusive mervärdesskatt. Dessa djurparker kan

bedömas i stort sett komma att kvantitativt motsvara de anläggningar för

djur som kommer att få reducerad mervärdesskattesats. Om antalet besök

i djurparker antas utvecklas i samma takt som hushållens totala

konsumtion av samtliga varor och tjänster kan intäkterna från

entréavgifter uppskattas till 91 miljoner kronor exklusive mervärdesskatt

år 2001. Med detta som utgångspunkt kan budgeteffekterna för staten

och den konsoliderade offentliga sektorn beräknas. Utfallet redovisas i

tabellen nedan.

Kassamässig

redovisning

(mdkr)

Bruttoeffekt

Varaktig

nettoeffekt

2001

2002

2003

Konsoliderad

offentlig sektor

-0,02

-0,01

-0,02

-0,01

-0,01

Staten

-0,02

-0,01

-0,01

De förväntade budgeteffekterna av en sänkt mervärdesskatt från 25 till

6 procent är en intäktsminskning för konsoliderad offentlig sektor om 15

miljoner kronor införandeåret (år 2001) och knappt 13 miljoner kronor

följande år. För staten förväntas intäktsminskningen uppgå till 15

miljoner kronor införandeåret och därefter knappt 15 miljoner kronor per

år.

De budgeteffekter som redovisas i tabellen ovan bygger på ett

antagande om att mervärdesskattesänkningen fullt ut återspeglas i lägre

konsumentpriser. Djurparkerna antas därmed inte öka sina

vinstmarginaler. Om djurparkerna istället låter endast en del av den lägre

mervärdesskatten slå igenom på entrépriset, kan dels statens inkomster

av bolagsskatt öka något om djurparkernas vinster ökar, dels statens

intäktsförlust av mervärdesskatt bli något mindre eftersom

mervärdesskatten då tas ut i procent av ett högre grundpris.

Den offentliga sektorns budgetkonsekvenser redovisas i tabellen ovan.

Beräkningen är utförd i enlighet med Finansdepartementets

beräkningskonventioner.

Förslagen i övriga delar förväntas inte ge några nämnbara

budgetmässiga konsekvenser för staten och den offentliga sektorn.

8 Författningskommentar

8.1 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

7 kap.

1 §

I tredje stycket läggs en ny punkt till. Den nya punkten 3 a medför att

mervärdesskatt på avgifter för tillträde till och förevisning av en djurpark

skall tas ut med 6 procent av beskattningsunderlaget mot tidigare

25 procent.

Med begreppet djurpark avses i första hand vad som i normalt

språkbruk betecknas som djurpark. Vid bedömningen bör ledning också

sökas i existerande lagstiftning om djurskydd samt de regler som

uppställs för medlemskap i djurparksorganisationer i Sverige och

utomlands.

För att en djurpark skall omfattas av paragrafen krävs att den är

godkänd för att offentligt förevisa djur enligt djurskyddslagstiftningen.

Statens Jordbruksverk godkänner anläggningar som får användas för att

offentligt förevisa djur. För att få ett sådant godkännande ställs bl.a. krav

på att det skall finnas en veterinär knuten till anläggningen, hur

anläggningen skall vara belägen i förhållande till närbelägen

nöjesanläggning samt storlek och beskaffenhet av det utrymme som

djuren skall ha tillgång till. Godkännande krävs dock även för

anläggningar som inte kan hänföras till begreppet djurpark varför ett

godkännande i sig inte ensamt kan vara avgörande för om djurpark i

mervärdesskattelagens mening är för handen. Gällande regler om

offentligt förevisande av djur finns i djurskyddslagen (1988:534),

djurskyddsförordningen (1988:539) och Lantbruksstyrelsens föreskrifter

och allmänna råd om djurhållning i djurparker m.m. (LSFS 1991:22

L 108).

I rådets direktiv 1999/22/EG om hållande av vilda djur i djurparker

definieras begreppet djurpark. Även denna definition kan vara till hjälp

vid bedömningen. Med djurparker avses enligt direktivet alla permanenta

anläggningar där levande djur som tillhör vilda arter hålls för att

förevisas för allmänheten under minst sju dagar per år, med undantag av

cirkusar, djuraffärer och anläggningar som medlemsstaterna undantar

från kraven i direktivet eftersom de inte förevisar ett betydande antal djur

eller arter för allmänheten och undantaget inte äventyrar målen med detta

direktiv. De krav som ställs på djurparker enligt direktivet är att de skall

delta i forskning, främja utbildning av och medvetenhet bland

allmänheten med avseende att bevara den biologiska mångfalden, ha en

djurhållning som är ägnad att uppfylla arternas biologiska behov,

förhindra att djur rymmer med de skador som kan uppkomma på

inhemska arter och föra uppdaterade register över parkens djurbestånd.

Någon lagstiftningsåtgärd har ännu inte vidtagits i Sverige med

anledning av direktivet. Enligt artikel 9.1 i direktivet skall

medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är

nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 9 april 2002.

Som nämnts ovan ställer vidare organisationer för djurparker och

akvarier i Sverige och utomlands vissa krav på de djurparker som vill bli

medlemmar i organisationerna. I Europa finns EAZA, European

Association of Zoos and Aquaria, medan WZO, World Zoo

Organization, är världstäckande.

I Sverige finns Svenska Djurparksföreningen som i sina etiska regler

för djurparker från den 26 september 1997 bl.a. anger att djurparken skall

ingå i förekommande internationella eller nationella bevarandeprogram,

att vetenskaplig forskning inom ramen för djurparkens verksamhet skall

ingå som en naturlig del, att de arter djurparken håller skall ha betydelse

för bibehållande av genetisk variation, att fackzoolog och veterinär skall

vara knutna till djurparken och att djurparken skall medverka till att hålla

reservpopulationer av utrotningshotade arter. Etiska regler och

målsättningar angående djurvård uppställs även av organisationer utom-

lands för djurparker och akvarier.

Att vägledning kan sökas i olika djurparksföreningars etiska regler

medför inte att det är en förutsättning att djurparken är medlem i en

sådan förening för att anses som djurpark i mervärdesskattehänseende

eller att en djurpark som inte uppfyller alla reglerna med automatik skall

anses sakna egenskap som djurpark. Djurparkernas storlek bör i sig inte

vara avgörande för om den skall omfattas av paragrafen eller inte. Inte

heller bör rådets direktiv om hållande av vilda djur i djurpark

nödvändigtvis innebära att en djurpark som enbart består av tama djur

men som i övrigt uppfattas som en djurpark inte kan omfattas av denna

paragraf. Avsikten är således sammantaget att den reducerade

skattesatsen skall gälla för anläggningar för djurhållning som normalt

benämns djurpark.

Exempel på anläggningar för djur som inte bör omfattas av paragrafen

till följd av att de inte enligt vanligt språkbruk kan anses vara djurpark är

olika typer av minizoon (på nöjesanläggningar, friluftsanläggningar,

campingplatser o.dyl.), djur som i anslutning till bondgårdar uppvisas för

allmänheten mot betalning, djur som uppvisas i andra sammanhang som

attraktion eller dragplåster. I dessa fall torde anläggningarna ofta vara

godkända av Jordbruksverket att offentligt förevisa djur. Att

anläggningen enbart är godkänd av Jordbruksverket räcker dock som

tidigare nämnts inte för att anläggningen skall anses som en djurpark.

Däremot saknar det betydelse vilka typer av djur som uppvisas i en

djurpark. För det fall separata avgifter tas ut för tillträde till delfinarier,

terrarier, aphus, elefanthus, minizoon o.dyl. i en djurpark är avsikten att

dessa skall beskattas på samma sätt som djurparken i övrigt. Det skall

således inte ha någon betydelse om djurparken av något skäl valt att låta

förevisningen av dessa djur betinga en särskild avgift. Detta följer

naturligt av att om djurparken tog ut en gemensam avgift för förevisande

av alla djur skulle det aldrig vara aktuellt att påstå att vissa av djuren inte

mervärdesskattemässigt skulle anses ingå i djurparken.

När det gäller mindre enheter respektive enheter med färre antal

djurarter såsom delfinarier, akvarier, terrarier och tropikhus så kan

sådana anläggningar förekomma utan geografisk eller organisatorisk

anknytning till en annan djurpark. Dessa fristående anläggningar

betecknas normalt inte som djurpark i vanligt språkbruk. Vid

bedömningen av om dessa anläggningar i mervärdesskattehänseende

skall anses som djurparker får man istället mer titta på andra aspekter,

såsom i vilken grad de uppfyller djurskyddskraven och olika

djurparksföreningars krav enligt ovan. De anläggningar som är

medlemmar i en djurparksförening av den typ som tidigare redogjorts för

eller som skulle kunna vara medlemmar i en sådan förening men av

någon anledning valt att inte bli det eller som i någon mindre väsentlig

del inte uppfyller kraven för medlemskap skall således omfattas av den

reducerade skattesatsen. Däremot skall anläggningar som sammantaget

inte har den inriktning som krävs av djurparker vad avser djurvård,

bevarandearbete, utbildning m.m. inte omfattas av djurparksbegreppet i

ML. De anläggningar som förevisar djur utan att ha denna inriktning

torde i praktiken ofta vara av sådan art att de inte väsentligt skiljer sig

från andra nöjesanläggningar som även fortsättningsvis kommer

beskattas med normalskattesatsen.

Paragrafen omfattar enbart tillträde till och förevisning av djurparken,

och särskilda enheter inom denna. Detta medför att övriga tjänster som

tillhandahålls inom en djurpark beskattas enligt allmänna regler. Olika

åkattraktioner, servering på restaurang inom området, ridning mot

särskild avgift m.m. skall därför beskattas med den för tjänsten gällande

skattesatsen. Vad gäller ersättning för förevisning av djurparken skall

den reducerade skattesatsen tillämpas både när förevisningen av

djurparken ingår i inträdesbiljetten och när ersättning betalas separat för

tjänsten.

Med förevisning av en djurpark avses sådan tjänst vars huvudsakliga

syfte är att informera om djurparken och dess olika djurarter. Med

förevisning kan därför avses såväl en personlig guidning som en rundtur i

buss eller annat fordon där information ges om djurarterna och

djurparkens verksamhet i stort t.ex. om utfodringsrutiner eller parkens

utbildnings- och forskningsprogram. Det saknar därvid betydelse om

informationen ges direkt av en guide eller genom en i förväg inspelad

bandupptagning.

I vissa fall ingår det i avgiften till djurparken att besökaren även ges

tillträde till annan typ av anläggning såsom nöjesanläggning eller

museum. Eftersom tillträdet till dessa anläggningar i regel skall beskattas

efter en annan skattesats respektive inte beskattas alls måste hänsyn tas

till detta när rätten till avdrag för ingående skatt bedöms och när

redovisningen av utgående skatt görs till skattemyndigheten.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:500) om

ändring i mervärdesskattelagen (1994:200)

3 kap.

3 §

Ändringen har kommenterats under avsnitt 5.

8 a kap.

7 §

Av 8 a kap. 7 § ML framgår att för det fall ändrad användning eller avytt-

ring av en investeringsvara sker skall avdrag för ingående skatt jämkas

varje räkenskapsår under återstoden av korrigeringstiden. Av

propositionen 1999/2000:82, Mervärdesskatt vid överlåtelse och nytt-

jande av fastigheter m.m., som föregick SFS 2000:500 varigenom

jämkningsreglerna delvis ändras, framgår på s. 101 att det år då den

ändrade användningen eller avyttringen sker skall räknas in vid

beräkning av korrigeringstiden. Detta överensstämmer också med hur

reglerna redan tillämpas, se exempel i RSV:s handledning för

mervärdesskatt 2000 s. 526ff. Detta bör dock framgå direkt av lagtexten.

En regel om detta har därför tagits in i 8 a kap. 7 § ML.

9 kap.

1 §

Genom SFS 2000:500 lagfästes en grupphuvudmans rätt att ansöka om

frivillig skattskyldighet. I prop. 1999/2000:82 uttalas följande (s. 138).

 Även i en mervärdesskattegrupp torde finnas näringsidkare som hyr

ut eller på annat sätt upplåter fastigheter till utomstående för annat

ändamål än bostadsändamål. Om en sådan näringsidkare vill utnyttja

möjligheten till frivillig skattskyldighet skall ansökan härom göras av

gruppens huvudman. Det har till Finansdepartementet påtalats att

uttalandet inte helt återspeglas i lagtexten, dvs. att det inte helt klart

framgår att en fastighetsägare i dessa fall utesluts från möjligheten att

själv ansöka om frivillig skattskyldighet om denne ingår i en

mervärdesskattegrupp.

Det är av största vikt för kontrollen av den frivilliga skattskyldigheten

att det sker en enhetlig tillämpning av reglerna kring registrering.

Eftersom all verksamhet som en näringsidkare i en mervärdesskattegrupp

bedriver skall anses bedriven av mervärdesskattegruppen (jfr. prop.

1997/98:148 s. 32) ligger det nära till hands att anse att registrering till

frivillig skattskyldighet för fastighetsägaren i en mervärdesskattegrupp

utesluts redan genom regleringen i 6 a kap. ML. Vissa skattemyndigheter

har dock ansett att reglerna om frivillig skattskyldighet utgör

specialregler i förhållande till gruppregistreringsbestämmelserna och har

därför inte sett något hinder att registrera den enskilde fastighetsägaren.

För att inte regelsystemet i dessa delar skall tolkas olika av olika

skattemyndigheter har ett förtydligande av regleringen kring ansökning-

arna tagits in i 9 kap. 1 och 2 §§. Av reglerna framgår att det är

grupphuvudmannen som skall ansöka i dessa fall.

2 §

Se kommentaren till 9 kap. 1 §.

Övergångsbestämmelser

Punkt 9

Genom punkt 6 av övergångsbestämmelserna till lag (2000:500) om

ändring i ML blir den som vid ikraftträdandet är skattskyldig enligt

9 kap. 1 § i dess äldre lydelse skattskyldig enligt de nya bestämmelserna i

9 kap. Detta innebär att alla de rättigheter och skyldigheter som följer av

den nya lagstiftningen även kommer att omfatta den skattskyldighet som

beslutats före ikraftträdandet om inte annat särskilt stadgas i andra

punkter av övergångsbestämmelserna. Undantag finns i t.ex. punkterna

3 och 7.

Den föreslagna regeln i punkt 9 innebär att en fastighetsägare under

2001 ges möjlighet att hos skattemyndigheten ansöka om att den

frivilliga skattskyldigheten skall upphöra. Skattemyndigheten skall

besluta om upphörande om ansökan görs inom den utsatta tiden och

ansökan gäller skattskyldighet som inträtt före ikraftträdandet. Om den

skattepliktiga uthyrningen utvidgats efter ikraftträdandet kan denna

uthyrning inte omfattas av beslutet om upphörande. Inte heller kan någon

som blivit ägare till den aktuella fastigheten efter ikraftträdandet ansöka

om upphörande. Skattskyldigheten upphör genom skattemyndighetens

beslut antingen på beslutsdagen eller den senare dag som myndigheten

anger. Detta innebär att en fastighetsägare som ansöker om utträde

kommer att vara skattskyldig enligt de nya bestämmelserna fram till

upphörandedatum och att de bestämmelser i den nya lagstiftningen som

reglerar eventuell jämkning vid ändrad användning blir tillämpliga för

upphörandet. Den dag då skattskyldigheten upphör utgör utgångspunkt

för beräkning av jämkning enligt bestämmelserna om jämkning och

enligt bestämmelserna i t. ex. punkterna 3 och 7 i övergångsreglerna.

Lagrådet har i sitt yttrande ansett att någon form av tidsgräns bör

införas så att beslut om upphörande inte skall få medföra att

skattskyldigheten upphör i en avlägsen framtid. Regeringen har följt

Lagrådets förslag och lagt till att skattskyldigheten allra senast skall

upphöra den 1 april 2002. Om skattemyndigheten fattar beslutet efter

detta datum måste skattemyndigheten bestämma den 1 april 2002 som

upphörandedatum.

Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande

över Finansdepartementets promemoria Sänkt

mervärdesskatt på tillträde till djurparker

(dnr Fi2000/2541).

Efter remiss har yttrande över betänkandet lämnats av Riksskatte-

verket, Svenska Djurparksföreningen, Föreningen Sveriges Offentliga

Tropikanläggningar, Svenska Nöjesparkers Förening, Stiftelsen Skansen,

Sveriges Industriförbund, Svenska Kommunförbundet och Företagarnas

Riksorganisation.

Promemorians lagförslag

Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200) att

7 kap. 1 § och 8 kap. 13 a § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

1 §

Skatt enligt denna lag tas ut med 25 procent av beskattningsunderlaget

om inte annat följer av andra eller tredje stycket.

Skatten tas ut med 12 procent av beskattningsunderlaget för

1. rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknande verksamhet samt

upplåtelse av campingplatser och motsvarande i campingverksamhet,

2. personbefordran utom sådan befordran där resemomentet är av

underordnad betydelse,

3. transport i skidliftar,

4. omsättning av sådana konstverk som avses i 9 a kap. 5 §, och som

ägs av upphovsmannen eller dennes dödsbo,

5. import av sådana konstverk, samlarföremål och antikviteter som

avses i 9 a kap. 5 7 §§,

6. omsättning, gemenskapsinternt förvärv och import av sådana

livsmedel och livsmedelstillsatser som avses i 1 § livsmedelslagen

(1971:511) med undantag för

a) vatten från vattenverk,

b) spritdrycker, vin och starköl, och

c) tobaksvaror.

Skatten tas ut med 6 procent av beskattningsunderlaget för

1. allmänna nyhetstidningar, varmed avses sådana publikationer av

dagspresskaraktär som normalt utkommer med minst ett nummer varje

vecka, samt för motsvarande radio- och kassettidningar,

2. tillträde till konserter, cirkus-,

biograf-, teater-, opera- eller

balettföreställningar eller andra

jämförliga föreställningar,

2. tillträde till djurparker,

konserter, cirkus-, biograf-, teater-,

opera- eller balettföreställningar

eller andra jämförliga

föreställningar,

3. tjänster som avses i 3 kap. 11 § 2 och 4 om verksamheten inte

bedrivs av och inte heller fortlöpande i mer än ringa omfattning

understöds av det allmänna,

4. upplåtelse eller överlåtelse av rättigheter som omfattas av 1, 4 eller

5 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk,

dock inte när det är fråga om fotografier, reklamalster, system och

program för automatisk databehandling eller film, videogram eller annan

jämförlig upptagning som avser information,

5. upplåtelse eller överlåtelse av rättighet till ljud- eller bildupptagning

av en utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

verk, och

6. omsättning av tjänster inom idrottsområdet som anges i 3 kap. 11 a §

första stycket och som inte undantas från skatteplikt enligt andra stycket

samma paragraf.

8 kap.

13 a §

I de fall den ingående skatten

avser förvärv eller import som

görs i verksamhet som består av

anordnande av konserter, cirkus-,

biograf-, teater-, opera- eller

balettföreställningar eller andra

jämförliga föreställningar får

avdrag inte göras till den del

intäkten i verksamheten utgörs av

sådant bidrag eller stöd från det

allmänna, som inte kan anses

utgöra ersättning för omsatt vara

eller tjänst.

I de fall den ingående skatten

avser förvärv eller import som

görs i verksamhet som består av

att hålla djur i djurpark eller att

anordna konserter, cirkus-,

biograf-, teater-, opera- eller

balettföreställningar eller andra

jämförliga föreställningar får

avdrag inte göras till den del

intäkten i verksamheten utgörs av

sådant bidrag eller stöd från det

allmänna, som inte kan anses

utgöra ersättning för omsatt vara

eller tjänst.

Första stycket gäller inte om

annat följer av 14 §.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2. 8 kap. 13 a § skall inte tillämpas på bidrag och stöd som används i

djurparkens verksamhet under 2001 i de fall beslutet som ger djurparken

rätt till bidraget fattats före den 1 januari 2001.

Lagrådsremissens förslag till lagtext

Förslag till lag om ändring i lagen (0000:000) om ändring av

mervärdesskattelagen (1994:200)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 § mervärdesskattelagen (1994:200)

i stället för dess lydelse enligt lagen (0000:000) om ändring i nämnda lag

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap

1 §

Skatt enligt denna lag tas ut med 25 procent av beskattningsunderlaget

om inte annat följer av andra eller tredje stycket.

Skatten tas ut med 12 procent av beskattningsunderlaget för

1. rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknande verksamhet samt

upplåtelse av campingplatser och motsvarande i campingverksamhet,

2. transport i skidliftar,

3. omsättning av sådana konstverk som avses i 9 a kap. 5 §, och som

ägs av upphovsmannen eller dennes dödsbo,

4. import av sådana konstverk, samlarföremål och antikviteter som

avses i 9 a kap. 5 7 §§,

5. omsättning, gemenskapsinternt förvärv och import av sådana

livsmedel och livsmedelstillsatser som avses i 1 § livsmedelslagen

(1971:511) med undantag för

a) vatten från vattenverk,

b) spritdrycker, vin och starköl, och

c) tobaksvaror.

Skatten tas ut med 6 procent av beskattningsunderlaget för

1. allmänna nyhetstidningar, varmed avses sådana publikationer av

dagspresskaraktär som normalt utkommer med minst ett nummer varje

vecka, samt för motsvarande radio- och kassettidningar,

2. tillträde till konserter, cirkus-, biograf-, teater-, opera- eller

balettföreställningar eller andra jämförliga föreställningar,

3. tjänster som avses i 3 kap. 11 § 2 och 4 om verksamheten inte

bedrivs av och inte heller fortlöpande i mer än ringa omfattning

understöds av det allmänna,

3 a. tillträde till djurparker,

4. upplåtelse eller överlåtelse av rättigheter som omfattas av 1, 4 eller

5 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk,

dock inte när det är fråga om fotografier, reklamalster, system och

program för automatisk databehandling eller film, videogram eller annan

jämförlig upptagning som avser information,

5. upplåtelse eller överlåtelse av rättighet till ljud- eller bildupptagning

av en utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

verk, och

6. omsättning av tjänster inom idrottsområdet som anges i 3 kap. 11 a §

första stycket och som inte undantas från skatteplikt enligt andra stycket

samma paragraf, och

7. personbefordran utom sådan befordran där resemomentet är av

underordnad betydelse.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Äldre bestämmelser gäller

dock fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i lagen (2000:500) om ändring i

mervärdesskattelagen (1994:200)

Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)1

dels att 3 kap. 3 §, 8 a kap. 7 §, 9 kap. 1 och 2 §§ i stället för deras

lydelse enligt lagen (2000:500) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse,

dels att det i övergångsbestämmelserna till lagen (2000:500) om

ändring i nämnda lag skall införas en ny punkt 9, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

3 §

Undantaget enligt 2 § omfattar inte

1. upplåtelse eller överlåtelse av verksamhetstillbehör,

2. omsättning av växande skog, odling och annan växtlighet utan

samband med överlåtelse av marken,

3. upplåtelse eller överlåtelse av rätt till jordbruksarrende,

avverkningsrätt och annan jämförlig rättighet, rätt att ta jord, sten eller

andra naturprodukter samt rätt till jakt, fiske eller bete,

4. rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknande verksamhet samt

upplåtelse av campingplatser och motsvarande i campingverksamhet,

5. upplåtelse av parkeringsplatser i parkeringsverksamhet,

6. upplåtelse för fartyg av hamnar eller för luftfartyg av flygplatser,

7. upplåtelse av förvaringsboxar,

8. upplåtelse av utrymmen för reklam eller annonsering på fastigheter,

9. upplåtelse för djur av byggnader eller mark,

10. upplåtelse för trafik av väg, bro eller tunnel samt upplåtelse av

spåranläggning för järnvägstrafik,

11. korttidsupplåtelse av lokaler och anläggningar för idrottsutövning,

och

12. upplåtelse av terminalanläggning för buss- och tågtrafik till

trafikoperatörer.

Undantaget enligt 2 § gäller inte

heller när en fastighetsägare, ett

konkursbo eller en sådan

mervärdesskattegrupp som avses i

6 a kap. för stadigvarande

användning i en verksamhet som

medför skattskyldighet eller som

medför rätt till återbetalning enligt

10 kap. 1, 6, 9, 11 eller 12 § helt

eller delvis hyr ut en sådan

byggnad eller annan anläggning,

som utgör fastighet. Uthyrning till

staten eller en kommun är

skattepliktig även om uthyrningen

sker för en verksamhet som inte

medför sådan skyldighet eller rätt.

Skatteplikt föreligger dock inte för

uthyrning till en kommun, om

fastigheten vidareuthyrs av

kommunen för användning i en

verksamhet som inte medför

skattskyldighet eller rätt till

återbetalning enligt 10 kap. 1, 6, 9,

11 eller 12 § eller om uthyrningen

avser stadigvarande bostad. Vad

som har sagts om uthyrning gäller

även för upplåtelse av bostadsrätt.

Undantaget enligt 2 § gäller inte

heller när en fastighetsägare, ett

konkursbo eller en sådan

mervärdesskattegrupp som avses i

6 a kap. för stadigvarande använd-

ning i en verksamhet som medför

skattskyldighet eller som medför

rätt till återbetalning enligt 10 kap.

1, 6, 9, 11 eller 12 § helt eller

delvis hyr ut en sådan byggnad

eller annan anläggning, som utgör

fastighet. Uthyrning till staten, en

kommun eller ett

kommunalförbund är skattepliktig

även om uthyrningen sker för en

verksamhet som inte medför sådan

skyldighet eller rätt. Skatteplikt

föreligger dock inte för uthyrning

till en kommun eller ett

kommunalförbund, om fastigheten

vidareuthyrs av kommunen eller

kommunalförbundet för

användning i en verksamhet som

inte medför skattskyldighet eller

rätt till återbetalning enligt 10 kap.

1, 6, 9, 11 eller 12 § eller om

uthyrningen avser stadigvarande

bostad. Vad som har sagts om

uthyrning gäller även för

upplåtelse av bostadsrätt.

Andra stycket tillämpas också

1. vid uthyrning i andra och tredje hand,

2. vid bostadsrättshavares upplåtelse av nyttjanderätt till fastighet som

innehas med bostadsrätt, och

3. när en byggnad eller annan anläggning som utgör fastighet uppförs

eller genomgår omfattande till- eller ombyggnad i syfte att anläggningen

helt eller delvis skall kunna hyras ut för sådan verksamhet som avses i

andra stycket.

I 9 kap. finns särskilda bestämmelser om skattskyldighet för sådan

uthyrning, bostadsrättsupplåtelse och upplåtelse av nyttjanderätt som

anges i andra och tredje styckena.

8 a kap.

7 §

Vid ändrad användning av en investeringsvara skall avdrag för

ingående skatt jämkas varje räkenskapsår under återstoden av

korrigeringstiden.

Vid överlåtelse av investeringsvaror samt i fall som avses i 4 § första

stycket 6 skall avdrag som gjorts för ingående skatt jämkas vid ett enda

tillfälle och jämkningen skall avse återstoden av korrigeringstiden.

Vid beräkning av vad som

återstår av korrigeringstiden skall

räknas in det räkenskapsår under

vilket användningen ändras eller

överlåtelse sker.

Avser en ändrad användning eller en överlåtelse endast en del av en

fastighet skall endast den ingående skatt som hänför sig till denna del

jämkas.

9 kap.

1 §

Skyldigheten att betala skatt enligt 1 kap. 1 § första stycket 1 för sådan

skattepliktig fastighetsuthyrning eller bostadsrättsupplåtelse som anges i

3 kap. 3 § andra stycket och tredje stycket 1 och 2 gäller endast om

skattemyndigheten har beslutat om detta efter ansökan (frivillig

skattskyldighet). En sådan ansökan får göras av en fastighetsägare, en

hyresgäst, en bostadsrättshavare, ett konkursbo eller av en sådan

grupphuvudman som avses i 6 a kap. 4 §.

Ansökan av en grupphuvudman

skall göras med samtycke av den

näringsidkare i

mervärdesskattegruppen som äger

fastigheten eller, i fråga om

hyresrätt eller bostadsrätt, av den

näringsidkare som innehar

hyresrätten eller bostadsrätten.

Om den fastighet, hyresrätt eller

bostadsrätt som skall omfattas av

den frivilliga skattskyldigheten ägs

eller innehas av en näringsidkare

som ingår i en sådan

mervärdesskattegrupp som avses i

6 a kap. 1 § skall ansökan göras

av grupphuvudmannen med

samtycke av den näringsidkare i

mervärdesskattegruppen som äger

fastigheten eller, i fråga om

hyresrätt eller bostadsrätt, av den

näringsidkare som innehar

hyresrätten eller bostadsrätten.

Frivillig skattskyldighet för uthyrning eller annan upplåtelse till någon

som har rätt till återbetalning av ingående skatt enligt 10 kap. 6 § gäller

endast om upplåtaren visar ett intyg om att upplåtelsen sker till någon

som har rätt till sådan återbetalning. Intyget skall vara utfärdat av

Utrikesdepartementet.

2 §

Skyldigheten att betala skatt enligt 1 kap. 1 § första stycket 1 för sådan

skattepliktig fastighetsuthyrning eller bostadsrättsupplåtelse som anges i

3 kap. 3 § tredje stycket 3 gäller endast om skattemyndigheten har

beslutat om frivillig skattskyldighet efter ansökan. En sådan ansökan får

göras av en fastighetsägare, ett konkursbo eller av en sådan

grupphuvudman som avses i 6 a kap. 4 §.

Ansökan av en grupphuvudman

skall göras med samtycke av den

näringsidkare i

mervärdesskattegruppen som äger

fastigheten.

Om den fastighet som skall

omfattas av den frivilliga

skattskyldigheten ägs av en

näringsidkare som ingår i en

sådan mervärdesskattegrupp som

avses i 6 a kap. 1 § skall ansökan

göras av grupphuvudmannen med

samtycke av näringsidkaren.

Vad som i första stycket sägs gäller endast om

 det finns särskilda skäl,

 den sökande har för avsikt att använda fastigheten för sådan

uthyrning eller upplåtelse som avses i 3 kap. 3 § andra stycket, och

 det är lämpligt med hänsyn till den sökandes personliga eller

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt.

9. Skattemyndigheten skall, på ansökan av någon som vid

ikraftträdandet är skattskyldig enligt 9 kap. 1 § i dess äldre lydelse,

besluta att skattskyldigheten skall upphöra om

- ansökan omfattar skattskyldighet som inträtt före ikraftträdandet och

- ansökan görs före den 1 januari 2002.

Skattskyldigheten upphör på dagen för skattemyndighetens beslut eller

den senare dag som myndigheten anger.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-10-06

Närvarande: f.d. justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Susanne

Billum, justitierådet Göran Regner.

Enligt en lagrådsremiss den 28 september 2000 (Finansdepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (0000:000) om ändring i mervärdesskatte-

lagen (1994:200),

2. lag om ändring i lagen (2000:500) om ändring i mervärdesskatte-

lagen (1994:200).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Inga-Lill

Askersjö och kammarrättsassessorn Mikael[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen (0000:000) om ändring i

mervärdesskattelagen (1994:200)

I 7 kap. 1 § tredje stycket föreslås en ny punkt 3 a som innebär att den

lägsta mervärdesskattesatsen, sex procent, skall gälla tillträde till

djurparker. Enligt motiven skall denna lägre skattesats omfatta också

förevisning av djurparker. Detta bör enligt Lagrådets mening uttryck-

ligen framgå av lagtexten.

Beträffande de föreslagna ikraftträdande- och övergångsbestämmel-

serna till remissförslaget anser Lagrådet att i stället en ändring bör göras

av motsvarande bestämmelser i den lag som föreslås ändrad. Det betyder

att den i remissförslaget upptagna ikraftträdandebestämmelsen bör utgå

och övergångsbestämmelsen tas in som en ny punkt 3 i

övergångsbestämmelserna till den lag som nu föreslås ändrad. Lagrådet

föreslår att punkten ges följande lydelse.

 3. Äldre bestämmelser beträffande djurparker gäller i fråga om för-

hållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet.

Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:500) om ändring i mervär-

desskattelagen (1994:200)

Enligt den föreslagna nya punkten 9 i övergångsbestämmelserna till SFS

2000:500 kan skattemyndigheten efter ansökan besluta att frivillig

skattskyldighet skall upphöra. Skattskyldigheten skall i så fall upphöra

dagen för skattemyndighetens beslut eller den senare dag som

myndigheten anger. Enligt Lagrådets mening bör någon form av

tidsgräns införas så att beslut av här avsett slag inte skall få medföra

upphörande av skattskyldigheten i en avlägsen framtid.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:23 Sänkt mervärdesskatt på

tillträde till djurparker, m.m.

 Lagen omtryckt 2000:500.

 Lydelse enligt prop. 2000/2001:1.

 Lagen omtryckt 2000:500.

 Ändrad senast genom rådets direktiv 2000/17/EG av den 30 mars 2000 om ändring

av

direktiv 77/388/EEG beträffande övergångsbestämmelser för republiken Österrike

och

Portugisiska republiken (EGT L 84, 05.04.2000, s. 24 Celex 32000L0017).

 Rådets direktiv 1999/22/EG av den 29 mars 1999 om hållande av vilda djur i

djurparker

(EGT L 94 9.4.1999 s. 24-26).

 Lagen omtryckt 2000:500.

 Lagen omtryckt 2000:500.

 Lydelse enligt prop. 2000/2001:1.

1 Lagen omtryckt 2000:500.

Prop. 2000/01:23

2

Prop. 2000/01:23

1

Prop. 2000/01:23

Bilaga 1

Prop. 2000/01:23

Bilaga 2

Prop. 2000/01:23

Bilaga 2

Prop. 2000/01:23

Bilaga 3

Prop. 2000/01:23

Bilaga 3

Prop. 2000/01:23

Prop. 2000/01:23

Bilaga 4