Regeringens proposition

2000/01:150

Likvidation av aktiebolag m.m.

Prop.

2000/01:150

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 30 augusti 2001

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås dels ändringar i aktiebolagslagens bestämmelser om

likvidation, dels nya bestämmelser för att komma till rätta med vissa oseriösa

förfaranden i aktiebolag.

Ändringarna i likvidationsbestämmelserna är en del av den pågående översynen av

aktiebolagslagen och syftar huvudsakligen till att förtydliga dagens

bestämmelser. Förslaget innehåller därutöver vissa nyheter. Bland annat föreslås

 nya bestämmelser om vilket underlag som skall finnas tillgängligt när

bolagsstämman prövar en fråga om likvidation. Det föreslås också en ny

bestämmelse om vilka kvalifikationskrav som skall gälla för en likvidator. Vissa

 förenklingar föreslås också beträffande handläggningen av likvidationsärenden.

Propositionens förslag till åtgärder mot oseriösa förfaranden i aktiebolag avser

 bland annat problemen med styrelselösa bolag och s.k. målvakter. Det föreslås

att ett bolag utan behörig styrelse skall kunna förpliktas att gå i likvidation

efter kortare tid än i dag. För att komma till rätta med problemen med målvakter

 föreslås en straffsanktionerad bestämmelse om att den som inte avser att ta del

 i den verksamhet som ankommer på en styrelseledamot eller verkställande

direktör inte utan godtagbara skäl skall kunna utses till en sådan befattning.

I propositionen behandlas också frågor om vilseledande anmälningar i

registreringsärenden och missbruk av generalfullmakter. I den delen föreslås en

ny bestämmelse i aktiebolagslagen om att styrelsen inte får överlåta ansvaret

för bolagets organisation och förvaltning på någon annan.

De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 januari 2002.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen

 (1975:1385) 5

2.2 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

 (1987:617) 24

2.3 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) 26

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet 27

2.5 Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554) 28

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:1479) om kontoföring av

finansiella instrument 29

3 Ärendet och dess beredning 30

4 Likvidation 31

4.1 Bakgrund 31

4.2 Frivillig likvidation 31

4.2.1 Bolagsstämmans beslut om likvidation 31

4.2.2 Förslag till beslut om likvidation 32

4.3 Tvångslikvidation på grund av kapitalbrist m.m. 34

4.3.1 Allmänna utgångspunkter 34

4.3.2 Kontrollbalansräkningen 36

4.3.3 Styrelseledamöternas personliga betalningsansvar 43

4.3.4 Personligt betalningsansvar för andra än styrelsens ledamöter 45

4.3.5 När skall det personliga betalningsansvaret upphöra? 46

4.3.6 Den faktiska kapitaltäckningsgraden 47

4.4 Tvångslikvidation på grund av aktieägares maktmiss-

 bruk 51

4.5 Övriga grunder för tvångslikvidation 52

4.6 Handläggningen av frågor om likvidation 53

4.6.1 Uppdelningen av likvidationsärenden mellan allmän domstol och Patent-

och registreringsverket 53

4.6.2 Vissa handläggningsfrågor 54

4.7 Genomförandet av likvidationen 56

4.7.1 Allmänt 56

4.7.2 Ett förenklat likvidationsförfarande? 56

4.7.3 Likvidatorns kvalifikationer 58

4.7.4 Entledigande av likvidator 60

4.7.5 Förseningsavgifter 60

4.8 Upplösning genom avregistrering 61

4.9 Upplösning efter konkurs 62

4.9.1 Frågor om rättskapacitet och partshabilitet 62

4.9.2 Likvidation efter avslutad underskottskon-

 kurs 62

4.9.3 Likvidation efter avslutad överskottskon-

 kurs 63

5 Åtgärder mot oseriösa förfaranden i aktiebolag 65

5.1 Styrelselösa bolag 65

5.1.1 Problembilden 65

5.1.2 Förkortade tidsfrister i likvidationsför-

 farandet? 66

5.1.3 Tvångslikvidation trots anmälan om ny styrelse? 68

5.1.4 Andra åtgärder 69

5.2 Generalfullmakter 74

5.3 S.k. målvakter 76

5.4 Åtgärder mot vilseledande anmälningar i registreringsärenden 79

6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 80

7 Kostnader 81

8 Författningskommentar 81

8.1 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385) 81

8.2 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

 (1987:617) 121

8.3 Förslaget till lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554)

122

8.4 Övriga förslag till lagändringar 123

Bilaga 1 Sammanfattning av Aktiebolagskommitténs delbetän-

 kande Likvidation av aktiebolag (SOU 1999:36) 124

Bilaga 2 Författningsförslagen i delbetänkandet (SOU 1999:36) 132

Bilaga 3 Remissinstanser som yttrat sig över delbetänkandet Likvidation

av aktiebolag (SOU 1999:36) 147

Bilaga 4 Sammanfattning av Bulvanutredningens betänkande

 Bulvaner och annat (SOU 1998:47) 148

Bilaga 5 Bulvanutredningens lagförslag (SOU 1998:47) 158

Bilaga 6 Remissinstanser som yttrat sig över Bulvanutredningens

betänkande (SOU 1998:47) 160

Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag 161

Bilaga 8 Lagrådets yttrande 185

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 30 augusti 2001 192

Rättsdatablad 193

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

2. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

3. lag om ändring i konkurslagen (1987:672),

4. lag om ändring i lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet,

5. lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554),

6. lag om ändring i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument.

2

Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

Härigenom föreskrivs i fråga om aktiebolagslagen (1975:1385)1

dels att 13 kap. skall upphöra att gälla,

dels att 3 kap. 4 §, 7 kap. 4 §, 8 kap. 3, 9 och 27 §§, 9 kap. 15 och 31 §§, 14

kap. 2 och 20 §§, 18 kap. 2, 4, 7 och 8 §§ samt 19 kap. 1 § skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas ett nytt kapitel, 13 kap., av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

4 §2

Aktiebrev skall ställas till viss man. Det får utlämnas endast till aktieägare

som är införd i aktieboken och först när full betalning erlagts för den eller de

 aktier brevet lyder på. Vidare fordras

1. att bolaget registrerats, om aktien tecknats vid bolagets bildande,

2. att nyemission eller fondemission registrerats, om aktien tillkommit på grund

 av emissionen, eller

3. att registrering skett enligt 5 kap. 14 §, om aktien tillkommit på grund av

utbyte eller nyteckning enligt 5 kap.

Aktiebrev skall undertecknas av styrelsen eller enligt styrelsens fullmakt av

bank. Namnteckning får återges genom tryckning eller på annat liknande sätt.

Brevet skall ange bolagets firma, ordningsnummer på den eller de aktier varå

brevet lyder, akties nominella belopp och dagen för utfärdandet. Kan när

aktiebrev utges aktier av olika slag finnas enligt bolagsordningen, skall

aktieslaget anges i brevet. Om bolagsordningen innehåller förbehåll enligt 1 §

fjärde stycket, 3 §, 8 § eller 6 kap. 8 §, skall tydlig uppgift därom intagas i

brev på aktie som avses med förbehållet. Uppgiften kan ges i förkortad form.

Förkortningsformer fastställes av regeringen eller myndighet som regeringen

bestämmer.

Aktiebrev skall undertecknas av styrelsen eller enligt styrelsens fullmakt av

bank. Namnteckning får återges genom tryckning eller på annat liknande sätt.

Brevet skall ange bolagets firma, ordningsnummer på den eller de aktier varå

brevet lyder, akties nominella belopp och dagen för utfärdandet. Kan när

aktiebrev utges aktier av olika slag finnas enligt bolagsordningen, skall

aktieslaget anges i brevet. Om bolagsordningen innehåller förbehåll enligt 1 §

sjätte stycket, 3 §, 8 § eller 6 kap. 8 §, skall tydlig uppgift om detta tas in

i brev på aktie som avses med förbehållet. Uppgiften kan ges i förkortad form.

Förkortningsformer fastställs av regeringen eller myndighet som regeringen

bestämmer.

När utbetalning görs vid inlösning av aktie eller minskning av dess nominella

belopp eller vid skifte av bolagets tillgångar, skall aktiebrevet förses med

påskrift om utbetalningen. Påskrift skall även göras så snart det kan ske när

aktie dragits in utan återbetalning. En påskrift skall också göras när det

nominella beloppet har ändrats, dock inte när ändringen görs på grund av beslut

om att aktiekapitalet skall vara bestämt i annan valuta än tidigare.

Aktiebrev, som i samband med dödning eller vid utbyte utges i stället för annat,

 skall innehålla uppgift därom. Utbytes aktiebrev mot ett eller flera andra

aktiebrev skall det äldre aktiebrevet jämte därtill hörande kupongark makuleras

på betryggande sätt.

Emissionsbevis samt skuldebrev och optionsbevis, som avses i 5 kap., skall

undertecknas på sätt som anges i andra stycket.

7 kap.

4 §3

Aktiebolag får

1. förvärva egna aktier för vilka ersättning inte skall betalas,

2. förvärva egna aktier som ingår i en affärsrörelse som bolaget övertar,

3. lösa in egna aktier enligt 13 kap. 3 §, och

3. lösa in egna aktier enligt 13 kap. 21 §, och

4. på auktion ropa in egna aktier som har utmätts för bolagets fordran.

8 kap.

3 §4

Styrelsen svarar för bolagets organisation och förvaltningen av bolagets

angelägenheter.

Styrelsen skall se till att bolagets organisation är utformad så att

bokföringen, medelsförvaltningen och bolagets ekonomiska förhållanden i övrigt

kontrolleras på ett betryggande sätt.

Styrelsen skall i skriftliga instruktioner ange arbetsfördelningen mellan å ena

sidan styrelsen och å andra sidan den verkställande direktören och de andra

organ som styrelsen inrättar.

Styrelsens ansvar och tillsynsskyldighet kan inte överlåtas på någon annan.

9 §5

Den som är underårig eller i konkurs eller som har en förvaltare enligt 11 kap.

7 § föräldrabalken kan inte vara styrelseledamot. Att detsamma gäller den som

har näringsförbud följer av 6 § lagen (1986:436) om näringsförbud.

Till styrelseledamot får inte utan godtagbara skäl utses någon som inte avser

att ta del i sådan verksamhet som enligt denna lag ankommer på styrelsen.

27 §6

Den som är underårig eller i konkurs eller som har en förvaltare enligt 11 kap.

7 § föräldrabalken kan inte vara verkställande direktör. Att detsamma gäller den

 som har näringsförbud följer av 6 § lagen (1986:436) om näringsförbud.

Till verkställande direktör får inte utan godtagbara skäl utses någon som inte

avser att ta del i sådan verksamhet som enligt denna lag ankommer på den

verkställande direktören.

9 kap.

15 §7

Kallelsen skall innehålla ett förslag till dagordning för bolagsstämman. I

förslaget till dagordning skall styrelsen tydligt ange de ärenden som skall

behandlas vid bolagsstämman. Ärendena skall vara numrerade.

Det huvudsakliga innehållet i varje framlagt förslag skall anges, om förslaget

inte rör en fråga av mindre betydelse för bolaget. Avser ett ärende ändring av

bolagsordningen, skall det huvudsakliga innehållet i förslaget till ändring

alltid anges.

Särskilda bestämmelser om innehållet i kallelser finns i 2 § detta kapitel, i 4

kap. 4 § andra stycket, 5 kap. 3 § och 6 kap. 2 § samt i 6 § lagen (1986:464) om

 vissa riktade emissioner i aktiemarknadsbolag m.m.

Särskilda bestämmelser om innehållet i kallelser finns i 2 § detta kapitel, i 4

kap. 4 § andra stycket, 5 kap. 3 §, 6 kap. 2 §, 7 kap. 12 och 21 §§ och 13 kap.

4 § samt i 6 och 7 §§ lagen (1987:464) om vissa riktade emissioner i

aktiemarknadsbolag, m.m.

31 §8

I följande fall är ett beslut om ändring av bolagsordningen giltigt endast om

det har biträtts av samtliga aktieägare som är närvarande vid bolagsstämman och

dessa tillsammans företräder minst nio tiondelar av samtliga aktier i bolaget,

nämligen om beslutet när det gäller redan utgivna aktier innebär att

1. aktieägarnas rätt till bolagets vinst eller övriga tillgångar minskas genom

en bestämmelse enligt 12 kap. 1 § andra stycket,

1. aktieägarnas rätt till bolagets vinst eller övriga tillgångar minskas genom

en bestämmelse enligt 12 kap. 1 § tredje stycket,

2. rätten att förvärva aktier i bolaget inskränks genom ett förbehåll enligt 3

kap. 3 §, eller

3. rättsförhållandet mellan aktier rubbas.

Föreslagen lydelse

13 kap. Likvidation och konkurs

Frivillig likvidation

Bolagsstämmans beslut om likvidation

1 § Bolagsstämman kan besluta att bolaget skall gå i likvidation.

Förslag till beslut

2 § Om bolagsstämman skall pröva en fråga om likvidation, skall styrelsen eller,

 om förslaget väcks av någon annan, förslagsställaren upprätta ett förslag till

beslut.

I förslaget till beslut skall följande uppgifter anges:

1. skälen för att bolaget skall gå i likvidation och vilka alternativ till

likvidation som finns,

2. från vilken dag beslutet om likvidation föreslås gälla,

3. den beräknade tidpunkten för skifte,

4. skifteslikvidens beräknade storlek, samt

5. i förekommande fall, vem som föreslås till likvidator.

3 § Om årsredovisningen inte skall behandlas på bolagsstämman, skall följande

handlingar fogas till förslaget till beslut:

1. en kopia av den årsredovisning som innehåller de senast fastställda balans-

och resultaträkningarna, försedd med en anteckning om bolagsstämmans beslut om

bolagets vinst eller förlust,

2. en kopia av revisionsberättelsen för det år årsredovisningen avser,

3. en av styrelsen undertecknad redogörelse för sådana händelser av väsentlig

betydelse för bolagets ställning som har inträffat efter det att

årsredovisningen lämnades, samt

4. ett yttrande från bolagets revisor över den redogörelse som avses i 3.

Kallelsens innehåll

4 § Kallelsen till bolagsstämman skall ange det huvudsakliga innehållet i

förslaget till beslut om likvidation.

Tillhandahållande av förslaget till beslut

5 § Förslaget till beslut om likvidation, i förekommande fall tillsammans med

handlingar som avses i 3 §, skall hållas tillgängligt för aktieägarna under

minst två veckor före den bolagsstämma där frågan om likvidation skall prövas.

Kopior av handlingarna skall genast sändas till den aktieägare som begär det och

 uppger sin postadress.

Handlingarna skall läggas fram på stämman.

Majoritetskrav

6 § Ett beslut av bolagsstämman om likvidation är giltigt om det har biträtts av

 aktieägare med mer än hälften av de avgivna rösterna. Vid lika röstetal är

beslutet giltigt om det biträds av ordföranden.

Första stycket gäller inte, om annat föreskrivs i bolagsordningen. Även om det i

 bolagsordningen föreskrivs kvalificerad majoritet för beslut om likvidation,

fattas dock ett sådant beslut med sådan majoritet som anges i första stycket,

när det finns grund för tvångslikvidation enligt 10, 11 eller 16 §.

Registrering

7 § Bolagsstämmans beslut om likvidation skall genom stämmans försorg genast

anmälas för registrering.

Tidpunkt då beslutet om likvidation börjar gälla

8 § Bolagsstämmans beslut om likvidation gäller omedelbart eller från och med

den dag bolagsstämman bestämmer. Om inte bolagsordningen föreskriver en senare

dag, får dagen inte sättas senare än det närmast följande räkenskapsårets första

 dag. När det finns grund för tvångslikvidation enligt 10, 11 eller 16 §, gäller

 beslutet alltid omedelbart.

Allmänt om tvångslikvidation

9 § I 10 § finns bestämmelser om att registreringsmyndigheten i vissa fall skall

 besluta om likvidation. I 11, 16, 20, 49 och 50 §§ finns bestämmelser om att

rätten i vissa fall skall besluta om likvidation.

Registreringsmyndighetens och rättens beslut skall registreras.

Tvångslikvidation på grund av registreringsmyndighetens beslut

10 § Registreringsmyndigheten skall besluta att bolaget skall gå i likvidation,

om

1. bolaget inte på föreskrivet sätt har kommit in med anmälan till

registreringsmyndigheten om sådan behörig styrelse, verkställande direktör,

särskild delgivningsmottagare eller revisor som skall finnas enligt denna lag,

2. bolaget inte till registreringsmyndigheten har kommit in med årsredovisning

och revisionsberättelse enligt 8 kap. 3 § första stycket årsredovisningslagen

(1995:1554) eller, i förekommande fall, koncernredovisning och

koncernrevisionsberättelse enligt 8 kap. 16 § samma lag inom elva månader från

räkenskapsårets utgång,

3. bolaget efter beslut om att aktiekapitalet skall vara bestämt i kronor i

stället för i euro har ett registrerat aktiekapital eller minimikapital som inte

 står i överensstämmelse med 1 kap. 3 § andra stycket och bolaget inte inom sex

månader från det att beslutet fick verkan har anmält nödvändiga beslut om

ändring i bolagsordningen och om ökning av aktiekapitalet för registrering,

eller

4. bolaget på grund av bestämmelserna i 7 kap. 5 eller 10 § är skyldigt att

sätta ned aktiekapitalet till ett belopp som understiger lägsta tillåtna

aktiekapital enligt 1 kap. 3 §.

Beslut om likvidation skall dock inte meddelas, om likvidationsgrunden har

upphört under ärendets handläggning hos registreringsmyndigheten och avgift som

har påförts enligt 25 § har betalats.

En fråga om likvidation enligt första stycket prövas av

registre-ringsmyndigheten självmant eller på ansökan av styrelsen, en

styrelse-ledamot, den verkställande direktören, en aktieägare, en borgenär

eller, i fall som avses i första stycket 1, någon annan vars rätt är beroende av

 att det finns någon som kan företräda bolaget.

Beslutet om likvidation gäller omedelbart.

Tvångslikvidation på grund av bestämmelse i bolagsordningen

11 § Rätten skall besluta att bolaget skall gå i likvidation, om bolaget enligt

 bolagsordningen är skyldigt att gå i likvidation.

En fråga om likvidation enligt första stycket prövas på anmälan av

registreringsmyndigheten eller på ansökan av styrelsen, en styrelseledamot, den

verkställande direktören eller en aktieägare.

Beslutet om likvidation gäller omedelbart.

Tvångslikvidation på grund av kapitalbrist, m.m.

Skyldighet att upprätta kontrollbalansräkning

12 § Styrelsen skall genast upprätta och låta bolagets revisor granska en

kontrollbalansräkning

1. när det finns skäl att anta att bolagets eget kapital, beräknat enligt 13 §,

understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet, eller

2. när det vid verkställighet enligt 4 kap. utsökningsbalken har visat sig att

bolaget saknar utmätningsbara tillgångar.

Kontrollbalansräkningens innehåll

13 § En kontrollbalansräkning skall upprättas enligt tillämplig lag om

årsredovisning. Vid beräkningen av det egna kapitalets storlek får följande

justeringar göras.

1. Tillgångar får tas upp till ett högre värde och avsättningar och skulder tas

upp till ett lägre värde än i den ordinarie redovisningen, om de

värderingsprinciper som används vid upprättande av kontrollbalansräkningen är

förenliga med god redovisningssed. Pensionsåtaganden som enligt 8 a § lagen

(1967:531) om tryggande av pensionsutfästelser m.m. har redovisats under en

delpost under rubriken Avsättningar för pensioner och liknande förpliktelser får

 dock inte tas upp till lägre belopp än vad som är tillåtet enligt 7 § samma

lag.

2. Tillgångar får redovisas till nettoförsäljningsvärdet.

3. Skulder på grund av statligt stöd för vilket återbetalningsskyldigheten är

beroende av bolagets ekonomiska ställning behöver inte redovisas, om stödet, i

händelse av konkurs eller likvidation, skall betalas tillbaka först sedan övriga

 skulder har betalats.

Obeskattade reserver skall delas upp på eget kapital och uppskjuten skatteskuld.

Justeringar enligt första och andra styckena skall redovisas särskilt.

Kontrollbalansräkningen skall undertecknas av styrelsen.

Första kontrollstämman

14 § Om kontrollbalansräkningen visar att bolagets eget kapital understiger

hälften av det registrerade aktiekapitalet, skall styrelsen snarast möjligt

utfärda kallelse till en bolagsstämma som skall pröva om bolaget skall gå i

likvidation (första kontrollstämman). I fråga om beslutsunderlag och kallelse

skall bestämmelserna i 2-5 §§ tillämpas.

Kontrollbalansräkningen och ett yttrande av revisorn över denna skall läggas

fram på stämman.

Andra kontrollstämman

15 § Om den kontrollbalansräkning som har lagts fram vid den första

kontrollstämman inte utvisar att det egna kapitalet, beräknat enligt 13 §, vid

tiden för stämman uppgick till minst det registrerade aktiekapitalet och stämman

 inte har beslutat att bolaget skall gå i likvidation, skall bolagsstämman inom

åtta månader från den första kontrollstämman på nytt pröva frågan om bolaget

skall gå i likvidation (andra kontrollstämman). I fråga om beslutsunderlag och

kallelse skall bestämmelserna i 2-5 §§ tillämpas.

Styrelsen skall inför den andra kontrollstämman upprätta en ny

kontrollbalansräkning enligt 13 § och låta bolagets revisor granska den. Den nya

 kontrollbalansräkningen och ett yttrande av revisorn över denna skall läggas

fram på stämman.

Beslut om tvångslikvidation

16 § Rätten skall besluta att bolaget skall gå i likvidation, om

1. någon andra kontrollstämma inte hålls inom den tid som anges i 15 § första

stycket, eller

2. den kontrollbalansräkning som har lagts fram vid den andra kontrollstämman

inte har granskats av bolagets revisor eller inte utvisar att det egna

kapitalet, beräknat enligt 13 §, vid tiden för stämman uppgick till minst det

registrerade aktiekapitalet och stämman inte har beslutat att bolaget skall gå i

 likvidation.

I fall som avses i första stycket skall styrelsen ansöka hos rätten om beslut om

 likvidation. Ansökan skall göras inom två veckor från den andra kontrollstämman

 eller, om en sådan inte har hållits, från den tidpunkt då den senast skulle ha

hållits. Frågan om likvidation kan även prövas på ansökan av en styrelseledamot,

 den verkställande direktören, en revisor i bolaget eller en aktieägare.

Beslut om likvidation skall inte meddelas, om det under ärendets handläggning

vid tingsrätten visas att bolagsstämman har fastställt en kontrollbalansräkning

 som utvisar att det egna kapitalet uppgår till minst det registrerade

aktiekapitalet.

Beslutet om likvidation gäller omedelbart.

Personligt betalningsansvar för bolagets företrädare

17 § Om styrelsen har underlåtit att

1. i enlighet med 12 § upprätta och låta bolagets revisor granska en

kontrollbalansräkning enligt 13 §,

2. i enlighet med 14 § sammankalla en första kontrollstämma,

3. i enlighet med 16 § ansöka hos rätten om att bolaget skall gå i likvidation,

svarar styrelsens ledamöter solidariskt för de förpliktelser som uppkommer för

bolaget under den tid som underlåtenheten består.

Den som med vetskap om styrelsens underlåtenhet handlar på bolagets vägnar

svarar solidariskt med styrelsens ledamöter för de förpliktelser som därigenom

uppkommer för bolaget.

Ansvaret enligt första och andra styckena gäller inte för den som visar att han

eller hon inte har varit försumlig.

I fall som avses i 12 § 1 gäller ansvaret enligt första stycket 1 endast om

bolagets eget kapital, beräknat enligt 13 §, understeg hälften av bolagets

registrerade aktiekapital vid den tidpunkt då styrelsens skyldighet att upprätta

 kontrollbalansräkning uppkom. Ansvaret gäller inte om bolagets eget kapital

hade stigit över denna gräns efter den angivna tidpunkten men innan

kontrollbalansräkningen senast skulle vara upprättad.

Personligt betalningsansvar för aktieägare

18 § En aktieägare som med vetskap om att bolaget är skyldigt att gå i

likvidation enligt 16 § första stycket deltar i ett beslut att fortsätta

bolagets verksamhet ansvarar solidariskt med dem som svarar enligt 17 § för de

förpliktelser som uppkommer för bolaget efter den tidpunkt som anges i 16 §

andra stycket.

Ansvarsperiodens slut

19 § Ansvar enligt 17 och 18 §§ gäller inte för förpliktelser som uppkommer

sedan

1. en ansökan enligt 16 § andra stycket har gjorts,

2. en kontrollbalansräkning som utvisar att bolagets eget kapital, beräknat

enligt 13 §, uppgår till det registrerade aktiekapitalet har granskats av

bolagets revisor och lagts fram på bolagsstämma, eller

3. bolagsstämman, registreringsmyndigheten eller rätten har beslutat om

likvidation.

Tvångslikvidation och inlösen på grund av majoritetsmissbruk

Likvidation

20 § Om en aktieägare genom missbruk av sitt inflytande i bolaget uppsåtligen

har medverkat till en överträdelse av denna lag, tillämplig lag om

årsredovisning eller bolagsordningen, kan rätten på talan av ägare till en

tiondel av samtliga aktier besluta att bolaget skall gå i likvidation, om det

finns särskilda skäl till det på grund av missbrukets långvarighet eller någon

annan anledning.

Om en aktieägare, sedan en talan enligt första stycket har väckts, för sin del

återkallar talan, kan övriga aktieägare som har väckt talan fullfölja denna.

Inlösen av aktier

21 § I det fall som avses i 20 § kan rätten på yrkande av bolaget i stället för

att besluta om likvidation ålägga bolaget att inom viss tid lösa in kärandens

aktier. Om bolaget inte löser in aktierna inom den tid som rätten har

fastställt, skall rätten på talan av den vars aktier skulle ha lösts in besluta

att bolaget skall gå i likvidation.

När rätten prövar bolagets yrkande skall den ta särskild hänsyn till de

anställdas och borgenärernas intressen. Inlösen får inte ske om bolagets eget

kapital, beräknat enligt 13 §, efter inlösen skulle understiga hälften av det

registrerade aktiekapitalet.

Förordnande av syssloman

22 § Om talan har väckts enligt 20 § och det finns en påtaglig risk att fortsatt

 missbruk väsentligt skadar kärandens rätt, får rätten förordna en eller flera

sysslomän att i styrelsens och den verkställande direktörens ställe förvalta

bolaget till dess att rättens beslut i frågan om likvidation har vunnit laga

kraft. Beslutet att förordna en syssloman gäller omedelbart. Beslutet skall

registreras.

Handläggningen av frågor om likvidation

Handläggning hos registreringsmyndigheten

23 § I ett ärende enligt 10 § skall registreringsmyndigheten förelägga bolaget

samt aktieägare och borgenärer som vill yttra sig i ärendet att komma in med ett

 skriftligt yttrande eller efterfrågade handlingar till myndigheten inom en viss

 tid. Föreläggandet skall delges bolaget, om det kan ske på annat sätt än enligt

 15-17 §§ delgivningslagen (1970:428). Registreringsmyndigheten skall låta

kungöra föreläggandet i Post- och Inrikes Tidningar minst en månad före utgången

 av den utsatta tiden.

Handläggning hos rätten

24 § I ett ärende enligt 11 eller 16 § skall rätten förelägga bolaget samt

aktieägare och borgenärer som vill yttra sig i ärendet att komma in med ett

skriftligt yttrande till rätten inom en viss tid. Föreläggandet skall delges

bolaget, om det kan ske på annat sätt än enligt 15-17 §§ delgivningslagen

(1970:428). Rätten skall låta kungöra föreläggandet i Post- och Inrikes

Tidningar minst en månad före utgången av den utsatta tiden.

Avgift

25 § Om registreringsmyndigheten självmant meddelar bolaget ett

lik-vidationsföreläggande på den grund som anges i 10 § första stycket 1, skall

bolaget förpliktas att betala en särskild avgift för kostnaderna i

likvidationsärendet.

Bolaget får förpliktas att betala en avgift enligt första stycket endast om

registreringsmyndigheten senast sex veckor innan föreläggandet meddelades har

skickat en påminnelse till bolaget på dess senast anmälda postadress om den

brist som föreläggandet avser. Påminnelsen skall innehålla en upplysning om att

bolaget kan bli skyldigt att betala en avgift om bristen inte avhjälps.

Om det i likvidationsärendet framkommer att det inte fanns grund för

tvångslikvidation när föreläggandet meddelades, skall avgiftsbeslutet upphävas.

Regeringen får meddela föreskrifter om avgiftens storlek.

26 § En avgift enligt 25 § skall efterges, om den underlåtenhet som har

föranlett avgiften framstår som ursäktlig med hänsyn till omständigheter som

bolaget inte har kunnat råda över. Avgiften skall också efterges om det framstår

 som uppenbart oskäligt att ta ut den.

Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om något yrkande om detta inte

har framställts, om det föranleds av vad som har förekommit i ärendet.

Om en avgift inte har betalats efter betalningsuppmaning, skall avgiften lämnas

för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras

för ringa belopp.

Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga

fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske.

Förordnande och entledigande av likvidator

Förordnande av likvidator

27 § En domstol skall förordna en eller flera likvidatorer när den beslutar om

likvidation.

Registreringsmyndigheten skall förordna en eller flera likvidatorer

1. när den beslutar om likvidation,

2. när den har registrerat en anmälan enligt 7 §, och

3. när ett bolag i likvidation i annat fall saknar en till registret anmäld

behörig likvidator.

Ett förordnande av en likvidator skall registreras.

Den som förordnas till likvidator skall vara lämplig för uppdraget. Den som har

ingått i bolagets ledning eller som genom aktieinnehav har utövat ett

bestämmande inflytande över bolaget får förordnas till likvidator endast om det

finns särskilda skäl.

Entledigande av likvidator

28 § Om en likvidator begär att få avgå och visar skäl till det, skall

likvidatorn entledigas. En likvidator skall också entledigas om han eller hon

inte är lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas från uppdraget.

En likvidator entledigas av domstol eller, om likvidatorn har förordnats av

registreringsmyndigheten och själv begär att bli entledigad, av

registreringsmyndigheten.

En ansökan om att domstol skall besluta om entledigande kan göras av

registreringsmyndigheten, likvidatorn, en aktieägare eller någon annan vars rätt

 är beroende av likvidationen.

Den som entledigar en likvidator skall genast förordna en ny. Detta gäller dock

inte om det finns någon annan likvidator och det inte kan anses nödvändigt att

förordna en ny likvidator i den entledigades ställe.

Genomförandet av likvidationen

Likvidatorns ställning

29 § En likvidator träder i styrelsens och den verkställande direktörens ställe

och har i uppdrag att genomföra likvidationen. Bestämmelserna om styrelse och

styrelseledamöter i denna lag och tillämplig lag om årsredovisning gäller även i

 fråga om likvidatorn, om inte annat följer av detta kapitel.

Om bolagsstämman har beslutat att bolaget skall gå i likvidation, företräds

bolaget av styrelsen och, i förekommande fall, den verkställande direktören till

 dess att en likvidator har förordnats.

Revision och annan granskning under likvidationen

30 § Uppdrag att vara revisor, lekmannarevisor eller särskild granskare upphör

inte genom att bolaget går i likvidation. Bestämmelserna i 10 och 11 kap. skall

tillämpas under likvidationen.

Revisorn skall i revisionsberättelsen uttala sig om huruvida likvidationen

fördröjs i onödan.

Bolagsstämmans ställning under likvidationen

31 § Bestämmelserna i denna lag om bolagsstämma gäller även under likvidationen,

 om inte annat följer av bestämmelserna i detta kapitel eller av ändamålet med

likvidationen.

Redovisning för tiden före förordnandet av likvidator

32 § När bolaget har gått i likvidation och en likvidator har förordnats, skall

styrelsen och den verkställande direktören genast redovisa sin förvaltning av

bolagets angelägenheter under den tid för vilken redovisningshandlingar inte

förut har lagts fram på bolagsstämma. Redovisningen skall läggas fram på

bolagsstämma så snart det kan ske. Bestämmelserna om årsredovisning i tillämplig

 lag om årsredovisning samt om revisionsberättelse enligt denna lag skall

tillämpas.

Om den tid som redovisningen skall avse omfattar även föregående räkenskapsår,

skall det upprättas en särskild redovisning för det året och, om bolaget är ett

moderbolag som är skyldigt att upprätta koncernredovisning, en särskild

koncernredovisning.

Kallelse på okända borgenärer

33 § Likvidatorn skall genast ansöka om kallelse på bolagets okända borgenärer.

Avvecklingen av rörelsen

34 § Så snart det kan ske skall likvidatorn genom försäljning på offentlig

auktion eller på annat lämpligt sätt förvandla bolagets egendom till pengar, i

den mån det behövs för likvidationen, samt betala bolagets skulder. Bolagets

rörelse får fortsättas, om det behövs för en ändamålsenlig avveckling eller för

att de anställda skall få skälig tid att skaffa sig ny anställning.

Obestånd

35 § Om bolaget är på obestånd och inte kan betala likvidationskostnaderna,

skall likvidatorn ansöka om att bolaget försätts i konkurs.

Redovisning under likvidationen

36 § Likvidatorn skall för varje räkenskapsår upprätta en årsredovisning, som

skall läggas fram på ordinarie bolagsstämma. I fråga om stämman och

redovisningen skall följande bestämmelser inte tillämpas:

9 kap. 7 § andra stycket 2 denna lag,

2 kap. 1 § andra stycket, 5 kap. 18-25 §§, 6 kap. 2 och 5 §§

årsredovisningslagen (1995:1554), samt

5 kap. 2 § 3 och 6 kap. 3 § lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut

 och värdepappersbolag.

I balansräkningen får det egna kapitalet tas upp i en post. Balansräkningen

skall innehålla uppgift om aktiekapitalet, i förekommande fall fördelat på olika

 aktieslag.

En tillgång får inte tas upp till högre värde än den beräknas inbringa efter

avdrag för försäljningskostnaderna. Om en tillgång kan beräknas inbringa ett

väsentligt högre belopp än det värde som tas upp i balansräkningen, skall det

beräknade beloppet anges särskilt vid tillgångsposten. Om en skuld eller

likvidationskostnad kan beräknas kräva ett belopp som väsentligt avviker från

redovisad skuld, skall det beräknade beloppet anges vid skuldposten.

Bestämmelserna om koncernredovisning och om delårsrapport i tillämplig lag om

årsredovisning skall inte tillämpas på bolag i likvidation.

Skifte

37 § När den anmälningstid som har satts ut i kallelsen på okända borgenärer har

 löpt ut och alla kända skulder har betalats, skall likvidatorn skifta bolagets

återstående tillgångar. Om det råder tvist om en skuld eller om en skuld inte

har förfallit till betalning eller av annan orsak inte kan betalas, skall pengar

 sättas av till betalning av skulden och återstoden skiftas.

Klander av skifte

38 § En aktieägare som vill klandra skiftet skall väcka talan mot bolaget senast

 tre månader efter det att slutredovisning enligt 39 § lades fram på

bolagsstämma.

Slutredovisning

39 § När uppdraget som likvidator har fullgjorts, skall likvidatorn så snart som

 möjligt lämna slutredovisning för förvaltningen genom en förvaltningsberättelse

 som avser likvidationen i dess helhet. Berättelsen skall även innehålla en

redogörelse för skiftet. Till berättelsen skall redovisningshandlingar för hela

likvidationstiden fogas.

Berättelsen och redovisningshandlingarna skall lämnas till bolagets revisor.

Revisorn skall inom en månad därefter lämna en revisionsberättelse över

slutredovisningen och förvaltningen under likvidationen.

När revisionsberättelsen har lämnats till likvidatorn, skall denne genast kalla

aktieägarna till en bolagsstämma för granskning av slutredovisningen.

Förvaltningsberättelsen med bifogade redovisningshandlingar och

revisionsberättelsen skall hållas tillgängliga hos bolaget för aktieägarna.

Kopior av handlingarna skall sändas till de aktieägare som begär det och uppger

sin postadress. Handlingarna skall läggas fram på stämman.

Bolagsstämman skall fatta beslut om ansvarsfrihet för likvidatorn. I fråga om

beslutet gäller bestämmelserna i 9 kap. 9 § andra stycket.

Bolagets upplösning

40 § När likvidatorn har lagt fram slutredovisning, är bolaget upplöst.

Likvidatorn skall genast anmäla detta för registrering. Till anmälan skall fogas

 bestyrkta kopior av de handlingar som anges i 39 § tredje stycket.

Preskription av rätt till andel i tillgångarna

41 § En aktieägare som inte inom fem år efter det att slutredovisningen lades

fram på bolagsstämma anmäler sig för att lyfta vad han eller hon har fått vid

skiftet, förlorar sin rätt till andel i de skiftade tillgångarna. Med

tillämpning av 43 § skall kvarvarande tillgångar då skiftas mellan bolagets

övriga aktieägare. Om tillgångarna är av obetydligt värde, kan rätten på anmälan

 av likvidatorn besluta att tillgångarna skall tillfalla Allmänna arvsfonden.

Skadeståndstalan

42 § Trots vad som sägs i 40 § kan ägare till en tiondel av samtliga aktier hos

likvidatorn begära bolagsstämma för behandling av en fråga om talan om

skadestånd till bolaget enligt 15 kap. 1-3 §§. Bestämmelsen i 9 kap. 12 § andra

stycket skall då tillämpas.

Fortsatt likvidation

43 § Om en tillgång framkommer för bolaget efter dess upplösning enligt 40 §

eller om talan väcks mot bolaget eller det av annat skäl uppkommer behov av en

likvidationsåtgärd, skall likvidationen fortsätta.

Likvidatorn skall genast anmäla den fortsatta likvidationen för registrering.

Kallelse till den första bolagsstämman efter återupptagandet skall ske enligt

bolagsordningen. Dessutom skall skriftlig kallelse sändas till varje aktieägare

vars postadress är införd i aktieboken eller på annat sätt känd för bolaget.

Om den tillgång som avses i första stycket är av obetydligt värde, kan rätten på

 anmälan av likvidatorn besluta att tillgången i stället skall tillfalla

Allmänna arvsfonden.

Upphörande av likvidation

44 § Om bolaget har gått i likvidation på grund av bolagsstämmans beslut eller,

i fall som avses i 16 § och 50 § första stycket, på grund av rättens beslut, kan

 stämman sedan bolagets revisor har yttrat sig besluta att likvidationen skall

upphöra och bolagets verksamhet återupptas. Ett sådant beslut får dock inte

fattas, om

1. det finns grund för tvångslikvidation enligt 10 eller 11 §,

2. bolagets eget kapital, beräknat enligt 13 §, enligt revisorns yttrande inte

uppgår till det registrerade aktiekapitalet, eller

3. utskiftning har ägt rum.

När bolagsstämman beslutar att likvidationen skall upphöra, skall den samtidigt

välja styrelse.

Likvidatorn skall se till att beslutet om att likvidationen skall upphöra och

valet av styrelse genast anmäls för registrering. Beslutet får inte verkställas

förrän det har registrerats.

45 § Om ett likvidationsbeslut som har gått i verkställighet har blivit upphävt

genom en domstols dom eller beslut som har vunnit laga kraft, skall likvidatorn

genast anmäla detta för registrering och kalla till bolagsstämma för val av

styrelse.

46 § När en likvidation har upphört enligt 44 eller 45 §, skall 39 § tillämpas.

Kopior av de handlingar som anges i 39 § tredje stycket skall ges in till

registreringsmyndigheten.

Konkurs

Registrering

47 § Beslut om konkurs och beslut om företagsrekonstruktion skall registreras.

Företrädare för bolaget i dess egenskap av konkursgäldenär

48 § Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som fanns vid konkursens början.

Bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om entledigande och om

nytillsättning gäller dock även under konkursen.

Bolagets upplösning efter konkurs

49 § Om bolaget är försatt i konkurs och denna avslutas utan överskott, är

bolaget upplöst när konkursen avslutas. Finns det efter konkursens avslutande

tillgångar som inte omfattas av konkursen, skall rätten på ansökan av den som

berörs besluta om likvidation. Ett sådant beslut gäller omedelbart. Kallelse

till den första bolagsstämman efter beslutet skall ske enligt 43 § andra

stycket.

Likvidation efter överskottskonkurs m.m.

50 § Om en konkurs avslutas med överskott eller läggs ned efter frivillig

uppgörelse eller om egendomen i konkursboet återställs till bolaget till följd

av att ackord har fastställts, skall rätten i samband med att konkursen avslutas

 besluta att bolaget skall gå i likvidation. Ett sådant beslut gäller

omedelbart.

Var bolaget i likvidation när det försattes i konkurs, skall likvidationen

fortsätta enligt 43 §, om konkursen avslutas på det sätt som anges i första

stycket.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap.

2 §9

Fusion får ske utan hinder av att överlåtande bolag har trätt i likvidation,

under förutsättning att skifte av bolagets tillgångar inte har påbörjats.

Fusion får ske utan hinder av att överlåtande bolag har gått i likvidation,

under förutsättning att skifte av bolagets tillgångar inte har påbörjats.

I fall som avses i första stycket skall likvidatorerna, när en fusionsplan har

upprättats enligt 4 §, avge slutredovisning över sin förvaltning.

Slutredovisningen skall, sedan fusionsplanen har blivit gällande i bolaget,

framläggas på stämma. För slutredovisningen och dess granskning gäller i övrigt

vad som föreskrivs i 13 kap. 14 §.

Likvidationen skall anses avslutad när anmälan enligt 19 § har registrerats

eller registrering enligt 28 § har skett.

I fall som avses i första stycket skall likvidatorn, när en fusionsplan har

upprättats enligt 4 §, avge slutredovisning över sin förvaltning.

Slutredovisningen skall, sedan fusionsplanen har blivit gällande i bolaget,

framläggas på en stämma. För slutredovisningen och dess granskning gäller i

övrigt vad som föreskrivs i 13 kap. 39 §.

Likvidationen skall anses avslutad när en anmälan enligt 19 § har registrerats

eller registrering enligt 28 § har skett.

20 §10

När en anmälan enligt 19 § har registrerats, är överlåtande bolag upplöst.

Överlåtande bolags tillgångar och skulder med undantag för skadeståndsanspråk

enligt 15 kap. 1-3 §§ övergår samtidigt till det övertagande bolaget och

aktieägare i överlåtande bolag blir, om aktier ingår i fusionsvederlaget,

aktieägare i det övertagande bolaget.

Ägare till minst en tiondel av samtliga aktier i ett överlåtande bolag kan trots

 bestämmelserna i första stycket hos styrelsen begära att det hålls bolagsstämma

 för behandling av fråga om talan enligt 15 kap. 7 §. Därvid skall 9 kap. 12 §

andra stycket tillämpas. Om sådan talan väcks, gäller 13 kap. 16 § i tillämpliga

 delar.

Ägare till minst en tiondel av samtliga aktier i ett överlåtande bolag kan trots

 bestämmelserna i första stycket hos styrelsen begära att det hålls en

bolagsstämma för behandling av fråga om talan om skadestånd till bolaget enligt

15 kap. 1-3 §§. Därvid skall 9 kap. 12 § andra stycket tillämpas. Om sådan talan

 väcks, gäller 13 kap. 43 § i tillämpliga delar.

18 kap.

2 §

Registreringsmyndigheten skall utan dröjsmål i Post- och Inrikes Tidningar

kungöra vad som införes i aktiebolagsregistret med undantag av registrering av

underrättelse enligt 13 kap. 20 §. En kungörelse som avser ändring i ett

förhållande som tidigare har införts i registret skall endast ange ändringens

art.

Registreringsmyndigheten skall utan dröjsmål i Post- och Inrikes Tidningar

kungöra vad som införs i aktiebolagsregistret med undantag av registrering

enligt 13 kap. 47 §. En kungörelse som avser ändring i ett förhållande som

tidigare har införts i registret skall endast ange ändringens art.

4 §11

Har sökande vid anmälan för registrering ej iakttagit vad som är föreskrivet om

anmälan, skall sökanden föreläggas att inom viss tid avge yttrande eller vidtaga

 rättelse. Detsamma gäller, om registreringsmyndigheten finner att beslut som

anmäles för registrering eller handling som bifogas anmälningen ej har

tillkommit i behörig ordning eller till sitt innehåll strider mot lag eller

annan författning eller mot bolagsordningen eller har i något viktigare

hänseende otydlig eller vilseledande avfattning. Underlåter sökanden att

efterkomma föreläggandet, skall anmälningen avskrivas. Underrättelse om denna

påföljd skall intagas i föreläggande. Föreligger även efter det yttrande

avgivits hinder för registrering och har sökanden haft tillfälle att yttra sig

över hindret, skall registrering vägras, om anledning ej förekommer att ge

sökanden nytt föreläggande.

Bestämmelserna i första stycket hindrar inte registrering av ett

bolagsstämmobeslut, om rätten till talan mot beslutet har gått förlorad enligt 9

 kap. 40 § första stycket.

Registreringsmyndigheten skall genast skriftligen underrätta bolaget när

registreringsmyndigheten fattar beslut enligt 4 kap. 13 § andra stycket, 6 kap.

7 § tredje stycket, 13 kap. 6 a eller 18 §, 14 kap. 15 § första stycket, 21

eller 29 § eller 19 kap. 2 §.

Registreringsmyndigheten skall genast skriftligen underrätta bolaget när

registreringsmyndigheten fattar beslut enligt 4 kap. 13 § andra stycket, 6 kap.

7 § tredje stycket, 13 kap. 25 §, 14 kap. 15 § första stycket, 21 eller 29 §

eller 19 kap. 2 §.

7 §12

En myndighets beslut i tillståndsärende enligt 2 kap. 1 §, 8 kap. 8, 26 eller 31

 §, 10 kap. 14 § eller 12 kap. 8 § får överklagas till regeringen.

Finansinspektionens beslut enligt 7 kap. 7 § första stycket 2 och 18 § första

stycket 2 får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Länsstyrelsens beslut enligt denna lag i annat fall än enligt första stycket får

 överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Länsstyrelsens beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Ett beslut av registreringsmyndigheten att avskriva anmälan eller vägra

registrering enligt 4 § första stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två månader från beslutets dag. Detsamma gäller ett

sådant beslut av registreringsmyndigheten som avses i 4 a §, 4 kap. 13 § andra

stycket, 6 kap. 7 § tredje stycket, 13 kap. 18 §, 14 kap. 15 § första stycket,

21 och 29 §§ samt 19 kap. 2 §.

Ett beslut av registreringsmyndigheten att avskriva en anmälan eller vägra

registrering enligt 4 § första stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två månader från beslutets dag. Detsamma gäller ett

sådant beslut av registreringsmyndigheten som avses i 4 a §, 4 kap. 13 § andra

stycket, 6 kap. 7 § tredje stycket, 14 kap. 15 § första stycket, 21 och 29 §§

samt 19 kap. 2 §.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

8 §13

Beslut av registreringsmyndigheten i ärende enligt 13 kap. 4 a eller 7 §

överklagas till tingsrätten i den ort där bolagets styrelse har sitt säte.

Skrivelsen med överklagandet skall ges in till registreringsmyndigheten inom tre

 veckor från dagen för beslutet.

Vid överklaganden av registreringsmyndighetens beslut i ärenden enligt 13 kap. 4

 a eller 7 § gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden.

Beslut av registreringsmyndigheten i ärende enligt 13 kap. 10, 27 eller 28 §

överklagas till tingsrätten i den ort där bolagets styrelse har sitt säte.

Skrivelsen med överklagandet skall ges in till registreringsmyndigheten inom tre

 veckor från dagen för beslutet.

Vid överklaganden av registreringsmyndighetens beslut i ärenden enligt 13 kap.

10, 27 eller 28 § gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden.

19 kap.

1 §14

Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som

1. uppsåtligen bryter mot 1 kap. 4 §,

2. uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att enligt denna lag föra

aktiebok, förteckning enligt 3 kap. 12 § eller hålla aktiebok tillgänglig,

3. uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 3 kap. 12 § tredje stycket, 8 kap.

 15 § andra meningen, 17 § första stycket eller 18 § andra stycket,

4. uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot 12 kap. 7 eller 9 §.

Till straff som anges i första stycket döms också den som uppsåtligen medverkar

till ett beslut att utse en styrelseledamot, styrelsesuppleant, verkställande

direktör eller vice verkställande direktör i strid med 8 kap. 9 § andra stycket

eller 27 § andra stycket, om åtgärden är ägnad att dölja vem eller vilka som

utövar eller har utövat den faktiska ledningen av bolaget. Detsamma gäller den

som uppsåtligen åtar sig ett sådant uppdrag i strid med 8 kap. 9 § andra stycket

 eller 27 § andra stycket.

Utan hinder av 35 kap. 1 § brottsbalken får påföljd för brott enligt första

stycket 4 mot 12 kap. 7 § ådömas, om den misstänkte häktats eller erhållit del

av åtal för brottet inom fem år från brottet.

I fall som avses i 10 kap. 37 § och 11 kap. 17 § skall inte följa ansvar enligt

20 kap. 3 § brottsbalken.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2. En kontrollbalansräkning som har upprättats före lagens ikraftträdande enligt

 äldre bestämmelser skall anses upprättad enligt den nya 13 kap. 13 §.

3. Om ett bolag är försatt i konkurs och konkursen har avslutats före

ikraftträdandet, gäller 13 kap. 4 a § första stycket 1 och 19 § andra stycket i

sin äldre lydelse.

2.1

2.2 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

Härigenom föreskrivs i fråga om bankrörelselagen (1987:617)

dels att 9 kap. 19 och 20 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 9 kap. 19 a § och 20 a §

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

19 §1

Förutom i fall som anges i 13 kap. 3 och 4 §§ aktiebolags-lagen (1975:1385)

skall rätten förordna att ett bankaktiebolag skall träda i likvidation om

oktrojen har återkallats.

Förutom i fall som anges i 13 kap. 11, 16, 20, 49 och 50 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385) skall rätten förordna att ett bankaktiebolag skall gå i likvidation

om oktrojen har återkallats.

19 a §

Vid tillämpningen av 13 kap. 10 § aktiebolagslagen (1975:1385) skall vad som

sägs i första stycket 2 om 8 kap. 3 § första stycket och 16 §

årsredovisningslagen (1995:1554) i stället avse 8 kap. 5 och 8 §§ lagen

(1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag.

20 §2

Anmälan om likvidation enligt 19 § detta kapitel eller 13 kap. 2 §

aktiebolagslagen (1975:1385) kan också göras av Finansinspektionen.

Ansökan om likvidation enligt 19 § detta kapitel eller 13 kap. 10 eller 16 §

aktiebolagslagen (1975:1385) kan också göras av Finansinspektionen.

20 a §

Utöver vad som föreskrivs i 13 kap. 44 § aktiebolagslagen (1975:1385) gäller att

 något beslut om att en likvidation skall upphöra och bankaktiebolagets

verksamhet återupptas inte får fattas, om bolagets oktroj har återkallats.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2.2

2.3 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 15 § konkurslagen (1987:672) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

15 §

Förvaltaren skall snarast upprätta en skriftlig berättelse om boets tillstånd

och om orsakerna till gäldenärens obestånd, såvitt de har kunnat utrönas, och om

 möjligt ange vid vilken tidpunkt obeståndet kan antas ha inträtt. Berättelsen

skall vidare innehålla

1. en översikt över tillgångar och skulder av olika slag,

2. en uppgift om huruvida det har förekommit något sådant förhållande som kan

föranleda återvinning till konkursboet,

3. en uppgift om huruvida det finns skälig anledning att anta att någon enligt

bestämmelserna i aktiebolagslagen (1975:1385) eller lagen (1987:667) om

ekonomiska föreningar är skyldig att återbära olovlig vinstutdelning eller annan

 olovlig utbetalning eller att enligt dessa lagar eller lagen (1980:1102) om

handelsbolag och enkla bolag utge skadestånd till aktiebolag, ekonomisk förening

 eller handelsbolag,

4. en uppgift i förekommande fall om vid vilken tidpunkt skyldighet enligt 13

kap. 2 § aktiebolagslagen att upprätta särskild balansräkning kan antas ha

inträtt, om denna tidpunkt kan utrönas,

4. en uppgift i förekommande fall om vid vilken tidpunkt skyldighet enligt 13

kap. 12 § aktiebolagslagen att upprätta en kontrollbalansräkning kan antas ha

inträtt, om denna tidpunkt kan utrönas,

5. en uppgift i förekommande fall om att misstanke om brott som avses i 11 kap.

brottsbalken eller om sådant förfarande som kan föranleda näringsförbud enligt 2

 § lagen (1986:436) om näringsförbud har anmälts till åklagaren,

6. en uppgift om vilket bokföringssystem en gäldenär som är eller under det

senaste året före konkursansökningen har varit bokföringsskyldig har tillämpat

och hur bokföringsskyldigheten har fullgjorts.

Berättelsen skall snarast och senast sex månader från konkursbeslutet skickas

till rätten, tillsynsmyndigheten och varje borgenär som begär det. När det finns

 särskilda omständigheter får rätten medge anstånd med avlämnandet av

berättelsen. Har gäldenären varit bokföringsskyldig, skall den av gäldenären

senast uppgjorda balansräkningen bifogas berättelsen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 7 § lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 kap.

7 §1

Auktorisation eller tillstånd som enligt denna lag har lämnats ett företag skall

 återkallas av Finansinspektionen om

1. företaget genom att överträda denna lag eller någon föreskrift som har

meddelats med stöd av lagen eller på annat sätt visat sig olämpligt att utöva

sådan verksamhet som auktorisationen eller tillståndet avser,

2. företaget inte bedriver sådan verksamhet som auktorisationen eller

tillståndet avser,

3. såvitt avser svenskt aktiebolag, bolagets egna kapital understiger två

tredjedelar av det registrerade aktiekapitalet och bristen inte har täckts inom

tre månader från det att den blev känd för bolaget, eller

4. någon som ingår i företagets styrelse eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare inte uppfyller de krav som anges i 2 kap. 2 § första

stycket 4 eller 8 kap. 2 § första stycket 4.

Om det är tillräckligt får inspektionen i de fall som anges i första stycket 1

meddela varning i stället för att återkalla auktorisationen eller tillståndet.

Vid tillämpning av första stycket 3 skall det egna kapitalet beräknas enligt 13

kap. 2 § tredje stycket aktiebolagslagen (1975:1385).

Vid tillämpning av första stycket 3 skall det egna kapitalet beräknas enligt 13

kap. 13 § aktiebolagslagen (1975:1385).

I fall som avses i första stycket 4 får auktorisationen eller tillståndet

återkallas bara om Finansinspektionen först invänt mot att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande direktör eller dennes ställföreträdare och om

han eller hon, efter en av inspektionen bestämd tid av högst tre månader,

fortfarande finns kvar i styrelsen eller är verkställande direktör eller dennes

ställföreträdare.

Vid återkallelse av ett tillstånd att driva clearingverksamhet får inspektionen

besluta om hur rörelsen skall avvecklas.

Ett beslut om återkallelse av tillstånd att driva clearingverksamhet får förenas

 med förbud att fortsätta verksamheten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2.5 Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 14 § och 8 kap. 7 § årsredovisningslagen

(1995:1554) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

14 §1

Egna aktier får inte tas upp som tillgång.

Vid värdering av ett moderbolags andelar i ett dotterföretag skall andelar som

dotterföretaget äger i moderbolaget inte anses ha något värde.

Vid värdering av ett moderföretags andelar i ett dotterföretag skall andelar som

 dotterföretaget äger i moderföretaget inte anses ha något värde.

8 kap.

7 §

Har registrering skett av beslut om att bolaget försatts i konkurs eller trätt i

 likvidation, får beslut om förseningsavgift inte meddelas.

Om ett beslut om att bolaget har försatts i konkurs har registrerats, får beslut

 om förseningsavgift inte meddelas.

Om ett beslut om att bolaget har gått i likvidation har registrerats, får beslut

 om förseningsavgift inte meddelas när det gäller redovisning för tiden före

likvidationsbeslutet.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2. De nya bestämmelserna i 8 kap. 7 § tillämpas beträffande årsredovisningar och

 revisionsberättelser för räkenskapsår som avslutas den 31 december 2001 eller

senare.

2.5

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:1479) om kontoföring av

finansiella instrument

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 3 § lagen (1998:1479) om kontoföring av

finansiella instrument skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

3 §

Auktorisation som central värdepappersförvarare skall återkallas av

Finansinspektionen, om

1. värdepappersförvararen genom att överträda denna lag eller någon föreskrift

som har meddelats med stöd av lagen eller på annat sätt visat sig olämplig att

utöva verksamheten,

2. värdepappersförvararen inte bedriver sådan verksamhet som auktorisationen

avser,

3. såvitt gäller ett svenskt aktiebolag, bolagets egna kapital understiger två

tredjedelar av det registrerade aktiekapitalet och bristen inte har täckts inom

tre månader från det att den blev känd för bolaget, eller

4. någon som ingår i värdepappersförvararens styrelse eller är verkställande

direktör eller dennes ställföreträdare inte uppfyller de krav som anges i 2 kap.

 2 § första stycket 4.

Om det är tillräckligt får Finansinspektionen i fall som avses i första stycket

1 meddela varning i stället för att återkalla auktorisationen.

Vid tillämpning av första stycket 3 skall det egna kapitalet beräknas enligt 13

kap. 2 § tredje stycket aktiebolagslagen (1975:1385).

Vid tillämpning av första stycket 3 skall det egna kapitalet beräknas enligt 13

kap. 13 § aktiebolagslagen (1975:1385).

I fall som avses i första stycket 4 får auktorisationen återkallas bara om

Finansinspektionen först invänt mot att personen ingår i styrelsen eller är

verkställande direktör eller dennes ställföreträdare och om han, efter en av

inspektionen bestämd tid av högst tre månader, fortfarande finns kvar i

styrelsen eller är verkställande direktör eller dennes ställföreträdare.

Vid återkallelse av auktorisation får Finansinspektionen besluta om hur

verksamheten skall avvecklas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen bemyndigade i juni 1990 chefen för Justitiedepartementet att

tillkalla en kommitté (Ju 1990:08) med uppdrag att göra en översyn av

aktiebolagslagen (dir 1990:46). Kommittén antog namnet Aktiebolagskommittén.

Kommittén har genom tilläggsdirektiv (dir 1998:90) fått i uppdrag att bl.a.

lämna förslag till åtgärder mot aktiebolag som saknar styrelse.

Kommittén har avgett delbetänkandena Bundna aktier (SOU 1992:13),

Aktiebolagslagen och EG (SOU 1992:83), Aktiebolagets organisation (SOU 1995:44),

 Aktiebolagets kapital (SOU 1997:22), Vinstutdelning i aktiebolag (SOU 1997:168)

 och Likvidation av aktiebolag (SOU 1999:36) samt slutbetänkandet Ny

aktiebolagslag (SOU 2001:1).

I denna proposition tar vi upp de frågor som har behandlats i delbetänkandet

Likvidation av aktiebolag, dvs. dels frågor om likvidation av aktiebolag, dels

frågor om åtgärder mot bolag som saknar styrelse. En sammanfattning av

delbetänkandet finns i bilaga 1. Kommitténs lagförslag finns i bilaga 2.

Delbetänkandet har remissbehandlats. I bilaga 3 finns en förteckning över de

remissinstanser som har yttrat sig. En sammanställning av remissyttrandena finns

 tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Ju 1999/2100).

Den s.k. Bulvanutredningen överlämnade i februari 1998 betänkandet Bulvaner och

annat (SOU 1998:47). I betänkandet behandlade utredningen bl.a. åtgärder mot

olika slag av missbruk inom associationsrätten. Delar av utredningens förslag

har behandlats i prop. 2000/01:105 Förbud mot juridiskt eller ekonomiskt biträde

 i vissa fall. I denna proposition behandlar vi utredningens övriga förslag,

bl.a. de förslag som har att göra med användandet av s.k. målvakter och

generalfullmakter. En sammanfattning av utredningens förslag finns i bilaga 4.

Utredningens lagförslag i nu aktuella delar finns i bilaga 5. En förteckning

över remissinstanserna finns i bilaga 6. En sammanställning av remissyttrandena

finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Ju 1998/1380).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 17 maj 2001 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 7.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Vi har i väsentliga delar följt Lagrådets

förslag. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 4.3.6, 4.7.4 och 5.3 samt i

författningskommentaren.

I förhållande till lagrådsremissen har vi dessutom gjort några ändringar av

väsentligen redaktionell natur. Förslagen i 9 kap. 15 § aktiebolagslagen

(1975:1385) och 9 kap. 20 a § bankrörelselagen (1987:617) fanns inte med i

lagrådsremissen. Med hänsyn till förslagens enkla beskaffenhet har det ansetts

att Lagrådets hörande i de delarna skulle sakna betydelse.

4 Likvidation

4.1 Bakgrund

Upplösning av ett aktiebolag kan ske genom bl.a. likvidation. Vid likvidationen

realiseras vanligen bolagets tillgångar. Skulderna betalas och de överskjutande

medlen fördelas bland aktieägarna. Ett aktiebolag kan besluta att gå i

likvidation utan att någon skyldighet att göra detta föreligger (frivillig

likvidation). I vissa fall är bolaget emellertid skyldigt att gå i likvidation

vare sig aktieägarna vill det eller inte (tvångslikvidation). Ett beslut om

likvidation kan alltid fattas av bolagsstämman. Om det finns grund för

tvångslikvidation och bolagsstämman inte beslutar om likvidation, kan ett sådant

 beslut även fattas av rätten eller Patent- och registreringsverket.

De stora dragen i aktiebolagslagens regler om likvidation har varit oförändrade

under lång tid. Reglerna synes i huvudsak ha fungerat väl och det finns därför

knappast behov av någon mer genomgripande reform. Däremot har vissa enskildheter

 i regleringen ibland kritiserats eller ansetts oklara till sin innebörd.

Särskilt gäller detta reglerna om bolags skyldighet att gå i likvidation på

grund av brist på kapital (se närmare avsnitt 4.3). Det har också hävdats att

det behövs strängare likvidationsregler för att komma till rätta med

styrelselösa bolag (se avsnitt 5.1). Inom ramen för den pågående allmänna

översynen av aktiebolagslagen finns det anledning att se över

likvidationsbestämmelserna även i andra avseenden.

4.2 Frivillig likvidation

4.2.1 Bolagsstämmans beslut om likvidation

Regeringens förslag: Bolagsstämman skall liksom hittills kunna besluta om

likvidation med s.k. absolut majoritet, om inte annat föreskrivs i

bolagsordningen (13 kap. 1 och 6 §§ aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 1999:36 s. 88).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot

kommitténs förslag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 13 kap. 1 § aktiebolagslagen kan

bolagsstämman besluta att bolaget skall gå i likvidation. Denna möjlighet har

bolagsstämman oavsett om det finns någon grund för tvångslikvidation eller inte.

 Att en sådan möjlighet skall finnas även i fortsättningen anser vi vara

självklart. Vi föreslår alltså inte någon förändring i detta avseende.

Enligt gällande regler fattas bolagsstämmans beslut om likvidation med enkel

majoritet, om inte bolagsordningen innehåller avvikande föreskrifter. Med enkel

majoritet avses här att beslutet skall biträdas av aktieägare som innehar mer än

 hälften av de avgivna rösterna (dvs. s.k. absolut majoritet). Även om

bolagsordningen innehåller ett krav på kvalificerad majoritet gäller huvudregeln

 om det finns grund för tvångslikvidation. I såväl 1910 som 1944 års

aktiebolagslagar var huvudregeln i stället att bolagsstämmans beslut måste

fattas med kvalificerad majoritet. Syftet med denna regel var att skydda

aktieägarminoriteten mot att en knapp majoritet bland aktieägarna beslutade att

bolaget skulle gå i likvidation trots att bolaget, enligt minoritetens

uppfattning, hade förutsättningar att fortsätta sin verksamhet. Vi anser inte

att det finns anledning att återgå till en sådan ordning. Minoriteten har

knappast något berättigat intresse av en fortsatt drift i en situation då

majoriteten av aktieägarna vill avveckla bolaget (jfr prop. 1975:103 s. 500).

Förutsättningarna för att minoriteten på ett framgångsrikt sätt skall kunna

driva bolaget vidare mot majoritetens vilja torde dessutom i allmänhet vara

dåliga. Det nu gällande kravet på absolut majoritet bör därför bestå. Vid lika

röstetal bör, i enlighet med vad som normalt gäller för andra bolagsstämmobeslut

 än val (se 9 kap. 28 § aktiebolagslagen), ordföranden ha utslagsröst.

Även möjligheten att i bolagsordningen föreskriva andra majoritetskrav än

absolut majoritet bör finnas kvar. Liksom i dag bör emellertid en bestämmelse i

bolagsordningen om kvalificerad majoritet stå tillbaka för huvudregeln, om det

finns grund för tvångslikvidation.

4.2.2 Förslag till beslut om likvidation

Regeringens förslag: I lagen regleras vilket beslutsunderlag som skall finnas

tillgängligt när aktieägarna prövar frågan om bolaget skall gå i likvidation. I

förslaget till beslut skall anges bl.a. skälen för att bolaget skall likvideras,

 den tidpunkt då bolaget föreslås gå i likvidation, den beräknade tidpunkten för

 skifte, skifteslikvidens beräknade storlek och, i förekommande fall, vem som

föreslås till likvidator. Om frågan om likvidation skall prövas på en stämma som

 inte skall behandla årsredovisningen, skall till förslaget till beslut fogas

vissa handlingar om bolagets ekonomiska ställning (13 kap. 2 §

aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (SOU

1999:36 s. 89 och 109).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har instämt i kommitténs förslag

eller har inte haft några invändningar mot det. Sveriges advokatsamfund och

Konkursförvaltarkollegiernas förening har dock motsatt sig att det i lagen

föreskrivs att förslaget till beslut skall innehålla uppgifter om den beräknade

tidpunkten för skifte och skifteslikvidens beräknade storlek.

Skälen för regeringens förslag: För att bolagsstämman skall kunna ta ställning

till frågan om likvidation är det viktigt att det finns ett tillfredsställande

underlag för beslutet. I dag finns inte några bestämmelser om vilket

beslutsunderlag som aktieägarna skall ha tillgång till. Detta framstår som en

brist. Vi föreslår därför att sådana bestämmelser införs.

Bestämmelserna bör lämpligen utformas så att det inför bolagsstämman skall

upprättas ett förslag till beslut med visst innehåll. Det är naturligt att ett

sådant förslag innehåller skälen för att likvidera bolaget och uppgift om vilken

 dag bolaget föreslås gå i likvidation. Om det finns ett förslag till

likvidator, bör även denna uppgift ingå. Därutöver kan den beräknade tidpunkten

för skifte och den beräknade skifteslikviden vara av intresse för aktieägarna.

Sveriges advokatsamfund och Konkursförvaltarkollegiernas förening har menat att

det ofta kan vara svårt att göra några uppskattningar i dessa frågor. Vi vill

inte bestrida att sådana svårigheter kan uppstå och att uppgifterna ibland måste

 få karaktären av förhållandevis grova uppskattningar. I andra situationer kan

det dock vara möjligt att med viss precision förutse även dessa uppgifter. Även

om förutsättningarna för uppskattningen i dessa delar alltså kan variera från

fall till fall anser vi att det är önskvärt att aktieägarna får tillgång till de

 uppskattningar som i det enskilda fallet låter sig göras. Vi föreslår därför

att även upplysningar av dessa slag tas med i förslaget till beslut.

När en fråga om likvidation aktualiseras, är de ekonomiska frågorna av särskilt

intresse för aktieägarna. Om likvidationsfrågan prövas på en bolagsstämma som

också skall behandla årsredovisningen, har aktieägarna redan tillgång till ett

material som de kan lägga till grund för en analys av bolagets ställning. Om

frågan däremot prövas på en extra bolagsstämma, saknar de, med nuvarande

ordning, tillgång till ett sådant material. Beslutsunderlaget är därmed sämre än

 när en extra stämma prövar en fråga om ökning eller nedsättning av

aktiekapitalet. I de senare fallen har aktieägarna rätt att få tillgång till

kompletterande material angående bolagets ekonomiska förhållanden. Vi föreslår

att aktieägarna ges rätt att få tillgång till motsvarande material, när

bolagsstämman skall pröva en fråga om likvidation.

En särskild fråga är vem som skall upprätta det aktuella materialet. Kommittén

har förordat att förslaget alltid upprättas av styrelsen. Kommittén har

samtidigt förutsatt att styrelsen skall göra detta enbart när den har fått

bolagsstämmans uppdrag eller under hand har funnit att ett förslag om att

bolaget skall gå i likvidation kan beräknas få erforderlig majoritet bland

aktieägarna.

Vad kommittén i denna del har föreslagit innebär en viss begränsning av

aktieägarnas möjligheter att få en fråga om likvidation prövad på stämman.

Enligt vår uppfattning bör även enskilda aktieägare ha möjlighet att upprätta

förslag till likvidationsbeslut och lägga fram dem på stämman. Detta bör komma

till uttryck i lagtexten.

Det kan hävdas att det kan innebära vissa svårigheter för en aktieägare att ta

fram det material som förslaget skall innehålla, t.ex. i fråga om beräkningen av

 skifteslikvidens storlek. Att ställa lägre krav på innehållet i förslaget, när

detta framläggs av en aktieägare, anser vi dock vara mindre lämpligt. Om det i

ett enskilt fall inte är möjligt för aktieägaren att ta fram materialet, har

aktieägaren alltid möjlighet att på stämman väcka förslag om att ett förslag

skall upprättas genom styrelsens försorg.

4.3

Tvångslikvidation på grund av kapitalbrist m.m.

4.3.1 Allmänna utgångspunkter

Regeringens bedömning: Huvudpunkterna i dagens reglering av tvångslikvidation på

 grund av kapitalbrist bör bestå. Liksom hittills skall alltså styrelsen vid

misstanke om att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade

aktiekapitalet vara skyldig att upprätta en kontrollbalansräkning och lägga fram

 den på en bolagsstämma. Detsamma skall gälla efter ett resultatlöst

utmätningsförsök hos bolaget. Om bolagets kapitalbrist består, skall bolaget

vara skyldigt att gå i likvidation. Styrelseledamöter och aktieägare skall,

under vissa förutsättningar, kunna drabbas av personligt betalningsansvar för

bolagets förpliktelser om de åsidosätter dessa bestämmelser.

Kommitténs bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (SOU 1999:36 s.

90 f.).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har godtagit de angivna huvuddragen

 i kommitténs förslag. Svenska Revisorsamfundet SRS har dock förordat att

underkapitaliserade bolag skall tillåtas att fortsätta sin verksamhet så länge

som bolagets ställning inte försämras, förutsatt att bolaget har

tillfredsställande likviditet och goda framtidsutsikter.

Bakgrund: I aktiebolagslagen finns olika bestämmelser som syftar till att trygga

 att det inom bolaget finns ett visst eget kapital. Till dessa bestämmelser hör

i första hand reglerna i 12 kap. om vinstutdelning och andra former av

värdeöverföring från bolaget. Därutöver finns det i 13 kap. 2 § aktiebolagslagen

 bestämmelser som syftar till att förhindra att bolaget drivs vidare trots att

det saknas tillräckligt eget kapital. De sistnämnda bestämmelserna innebär att

styrelsen i två situationer är skyldig att vidta särskilda åtgärder. Den ena

situationen är när styrelsen har anledning att befara att bolagets eget kapital

understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet ("den kritiska gränsen").

 Den andra är när det har gjorts ett resultatlöst utmätningsförsök hos bolaget.

Den första åtgärd som styrelsen är skyldig att vidta i dessa situationer är att

ofördröjligen låta upprätta en kontrollbalansräkning. Kontrollbalansräkningen

skall granskas av bolagets revisorer. Visar kontrollbalansräkningen att bolagets

 kapital understiger den kritiska gränsen, skall styrelsen snarast möjligt

hänskjuta frågan om bolaget skall gå i likvidation till bolagsstämman (första

kontrollstämman). Om bolagsstämman inte beslutar att bolaget skall gå i

likvidation, har aktieägarna åtta månader på sig att läka kapitalbristen. Innan

denna frist har löpt ut skall en ny bolagsstämma (andra kontrollstämman) hållas,

 vid vilken en ny kontrollbalansräkning skall läggas fram. Om denna inte visar

att det egna kapitalet motsvarar minst det registrerade aktiekapitalet, är

bolaget likvidationspliktigt.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt vår uppfattning finns det starka skäl

för att behålla bestämmelser av det slag som finns i 13 kap. 2 §.

Aktiebolagslagen karaktäriseras av att aktieägarna inte har något personligt

ansvar för bolagets skulder. Denna ägarnas frihet från personligt ansvar

balanseras genom regler som skall garantera att bolaget alltid har tillgångar

som minst motsvarar bolagets förpliktelser. Bestämmelserna i 13 kap. 2 § utgör

ett viktigt inslag i detta regelverk. Såvitt gäller de publika aktiebolagen

ställer dessutom EG-rätten i detta avseende upp vissa krav på de nationella

rättsordningarna (se främst artikel 17 i EG:s andra bolagsrättsliga direktiv).

Vi anser därför att aktiebolagslagen även i fortsättningen skall innehålla

bestämmelser av det slag som finns i 13 kap. 2 §. Vad gäller bestämmelsernas

utformning gör vi följande överväganden. Syftet med bestämmelserna är att se

till att aktieägarna i aktiebolag med alltför låg konsolideringsgrad utan

dröjsmål antingen vidtar åtgärder för att stärka bolagets ställning eller

inleder en ordnad avveckling av bolaget. Detta är ägnat att skydda bolagets

borgenärer mot att bolagets hela kapital konsumeras, innan avvecklingen av

bolaget inleds (jfr prop. 1982/83:94 s. 54). En förutsättning för att adekvata

åtgärder skall kunna vidtas är att bolagets ekonomiska ställning klarläggs så

snart det uppkommer misstanke om kapitalbrist. Bestämmelserna om att det vid

misstanke om kapitalbrist eller efter ett resultatlöst utmätningsförsök skall

upprättas en särskild kontrollbalansräkning och att denna skall granskas av

bolagets revisorer framstår därför fortfarande som ändamålsenliga. Nuvarande

bestämmelser tillgodoser också aktieägarnas intresse av att i tid bli varskodda

om bolagets situation för att kunna överväga vilka åtgärder som lämpligen bör

vidtas (jfr prop. 1975:103 s. 501). Även bestämmelserna om att

kontrollbalansräkningen skall behandlas på stämma fyller därmed en viktig

funktion.

Svenska Revisorsamfundet SRS har föreslagit att kontrollbalansräkningen inte

ensam skall vara avgörande för likvidationsfrågan utan att denna skall

kompletteras med en likviditetsprognos och en bedömning av bolagets

framtidsutsikter. Om dessa handlingar visar att bolagets likviditet är

tillfredsställande och att framtidsutsikterna framstår som goda, skall bolaget,

enligt samfundets förslag, tillåtas att driva bolaget vidare trots att det finns

 en kritisk kapitalbrist så länge som bolagets ställning inte försämras. Enligt

vår uppfattning är en sådan ordning inte ägnad att ge borgenärerna ett

ändamålsenligt skydd. Liksom i dag bör därför bolagets ställning enligt

kontrollbalansräkningen vara utslagsgivande; visar denna på en kvalificerad

kapitalbrist, bör bolaget vara skyldigt att antingen avveckla sin verksamhet

eller omedelbart vidta erforderliga rekonstruktionsåtgärder. För att

upprätthålla effektiviteten i en sådan reglering måste det finnas en tidsgräns

inom vilken det egna kapitalet senast skall vara återställt. Om detta inte

lyckas, bör liksom i dag den yttersta sanktionen vara att bolaget blir skyldigt

att gå i likvidation.

Inom ramen för dessa huvuddrag i regleringen uppkommer en mängd frågor om

bestämmelsernas närmare utformning. Vi tar i det följande upp några sådana

frågor som vi anser kräver särskilda överväganden. En sådan fråga handlar om

kontrollbalansräkningens innehåll och utformning. Vi återkommer till den i

avsnitt 4.3.2. Ytterligare en fråga är vilka sanktioner som skall finnas för det

 fall att regelsystemet åsidosätts. Den nuvarande regleringen bygger på att de

bolagsföreträdare och aktieägare som gör sig skyldiga till ett sådant

åsidosättande kan drabbas av personligt betalningsansvar för bolagets

förpliktelser. Detta är enligt vår uppfattning i princip en lämplig ordning.

Reglerna om personligt betalningsansvar innefattar dock flera problem och svåra

avvägningar. Vi återkommer till dessa frågor i avsnitten 4.3.3-4.3.6.

4.3.2 Kontrollbalansräkningen

Regeringens förslag: En kontrollbalansräkning skall upprättas enligt

bestämmelserna i årsredovisningslagen (1995:1554) eller, såvitt gäller bl.a.

bankaktiebolag och värdepappersbolag, lagen (1995:1559) om årsredovisning för

kreditinstitut och värdepappersbolag.

När kontrollbalansräkningen upprättas skall följande justeringar kunna göras.

1. Tillgångarna och skulderna skall få värderas enligt andra värderingsprinciper

 än de som används i årsredovisningen, om principerna är förenliga med god

redovisningssed. Pensionsåtaganden som har redovisats under en sådan post som

enligt lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. inte får minskas

 skall dock alltid tas upp i kontrollbalansräkningen.

2. Tillgångarna skall få värderas till nettoförsäljningsvärdet.

3. Skulder till staten som beror på statligt stöd för vilket

återbetalningsskyldigheten är beroende av bolagets ekonomiska ställning skall få

 utelämnas, om skulden är efterställd i händelse av konkurs eller likvidation.

Obeskattade reserver skall delas upp på eget kapital och uppskjuten skatteskuld,

 om en skatteskuld kan förutses.

Kontrollbalansräkningen skall undertecknas av minst hälften av hela antalet

styrelseledamöter (13 kap. 13 § aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer i väsentliga delar med regeringens förslag.

Kommittén har dock föreslagit en bestämmelse om att värderingen skall ske under

antagande av att bolagets verksamhet skall fortsätta (den s.k.

fortlevnadsprincipen). En annan skillnad mot regeringens förslag är att

kommittén inte har föreslagit någon uttrycklig bestämmelse om att det skall vara

 tillåtet att använda andra värderingsprinciper i kontrollbalansräkningen än i

årsredovisningen. Vidare har kommittén föreslagit att uppskjuten skatt skall få

tas upp till nuvärde samt att kontrollbalansräkningen skall undertecknas av

samtliga styrelseledamöter och den verkställande direktören.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft

något att invända mot förslaget. Bland annat Sveriges advokatsamfund har ansett

att den s.k. fortlevnadsprincipen inte bör vara generellt tillämplig.

Kammarrätten i Sundsvall, Bokföringsnämnden m.fl. har ansett att det bör framgå

tydligare att tillgångar och skulder kan tas upp till det högre eller lägre

värde som lagen medger, även om så inte har skett i årsredovisningen. Några

remissinstanser, däribland Svenska Arbetsgivareföreningen och Sveriges

Industriförbund, har menat att möjligheten att utesluta vissa efterställda lån

inte bör begränsas till skulder på grund av statligt stöd. Sydsvenska Industri-

och Handelskammaren har invänt mot att obeskattade reserver skall delas upp på

eget kapital och skuld avseende framtida skatt. Bland annat Kammarrätten i

Sundsvall har invänt mot kommitténs förslag om undertecknande av

kontrollbalansräkningen.

Bakgrund: I dag gäller - utan att detta framgår klart av lagen - att en

kontrollbalansräkning skall upprättas enligt de värderingsregler som finns i den

 för respektive bolag tillämpliga lagen om årsredovisning. Vid värderingen skall

 dock vissa särregler tillämpas (se 13 kap. 2 § tredje stycket

aktiebolagslagen). "Inom linjen" skall läggas till en post som visar hur mycket

tillgångarnas sammanlagda värde skulle öka, om tillgångarna redovisades till

försäljningsvärdet med avdrag för försäljningskostnaderna. Anläggningstillgångar

 som undergår fortlöpande värdeminskning får tas upp till anskaffningsvärdet

minskat med erforderliga avskrivningar och nedskrivningar, om det därigenom

erhålls ett högre värde. Skulder på grund av statligt stöd för vilket

återbetalningsskyldighet är beroende av bolagets ekonomiska ställning behöver

inte tas upp i kontrollbalansräkningen, om stödet - för det fall att bolaget

försätts i konkurs eller träder i likvidation - skall återbetalas först sedan

övriga skulder till fullo har betalats.

Skälen för regeringens förslag

Allmänna utgångspunkter

Som vi redan har konstaterat bör aktiebolagslagen även fortsättningsvis

innehålla bestämmelser om upprättande av kontrollbalansräkning vid misstanke om

kapitalbrist m.m.

Kontrollbalansräkningen bör, såsom tidigare har nämnts, tjäna som underlag för

bolagsstämmans beslut i frågan om bolaget skall gå i likvidation eller inte. Det

 är därför viktigt att den utformas på ett sätt som ger aktieägarna ett gott

beslutsunderlag i den frågan. Därutöver bör kontrollbalansräkningen utgöra ett

instrument för att kontrollera om bolagets ekonomiska ställning är sådan att

bolaget skall vara skyldigt att, om rekonstruktionsåtgärder inte vidtas, upphöra

 med sin verksamhet. Kontrollbalansräkningens funktion kan alltså sägas vara att

 skilja ut de bolag som inte har ekonomiska förutsättningar att fortsätta

verksamheten. Det är naturligt att vid den prövningen utgå från sedvanliga

redovisningsprinciper vilka normalt kan antas ge en rättvisande bild av bolagets

 ställning. Samtidigt måste det emellertid beaktas att dessa principer inte

alltid tar hänsyn till kontrollbalansräkningens speciella funktion. Så kan t.ex.

 den allmänna försiktighet som kommer till uttryck i flera av

årsredovisningslagens redovisningsregler medföra att bolagets

framtidsmöjligheter och fortlevnadsförmåga inte fångas upp i tillräcklig grad;

en generell tillämpning av årsredovisningslagen skulle då kunna leda till att i

och för sig livsdugliga bolag tvingas vidta åtgärder som egentligen inte är

nödvändiga.

Vad som nu har sagts innebär att utgångspunkten, liksom i dag, bör vara att

kontrollbalansräkningen upprättas enligt allmänna redovisningsprinciper.

Årsredovisningslagens bestämmelser bör alltså tillämpas. När det gäller bl.a.

bankaktiebolag och värdepappersbolag bör lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag tillämpas. För att säkerställa att

livsdugliga bolag inte tvingas i likvidation bör emellertid vissa avsteg från de

 redovisningsprinciper som kommer till uttryck i årsredovisningslagarna

tillåtas.

Eftersom den påföljd som är knuten till en försummelse att upprätta

kontrollbalansräkning - personligt betalningsansvar för bolagets företrädare -

är så ingripande, är det viktigt att reglerna om vilka avsteg som får göras är

tydliga och enkla att tillämpa. Det innebär bl.a. att den i lag angivna

uppräkningen av möjligheterna att göra avsteg bör vara uttömmande. Dessa

möjligheter behandlas i det följande.

Fortlevnadsprincipen

En viktig fråga är om fortlevnadsprincipen i 2 kap. 4 § årsredovisningslagen

skall gälla också när en kontrollbalansräkning skall upprättas. Principen

innebär att redovisningen skall ske under antagande att bolagets verksamhet

skall fortsätta. Alternativet är att värdera bolagets tillgångar med

utgångspunkt i deras s.k. slaktvärde, dvs. det värde som tillgångarna skulle

kunna inbringa vid en försäljning. Eftersom tillgångarnas slaktvärde ofta

understiger deras bokförda värden, skulle emellertid en sådan ordning innebära

att likvidationsplikten drabbade många bolag som i och för sig har goda

möjligheter att på ett framgångsrikt sätt fortsätta sin verksamhet. Som vi

tidigare har varit inne på bör detta undvikas. Liksom kommittén anser vi därför

att värderingen i stället normalt bör ske under antagande att bolagets

verksamhet skall fortsätta (jfr NJA 1993 s. 484).

Såsom bl.a. Sveriges advokatsamfund har uttalat är det dock inte lämpligt att

värdering av tillgångar och skulder generellt får ske under antagande om

fortsatt drift. Fortlevnadsprincipen bör sålunda inte tillämpas om det saknas

vilja eller ekonomiska förutsättningar att fortsätta verksamheten, såsom när det

 finns ett beslut om att bolaget skall läggas ned eller när det står klart att

bolagets ekonomiska situation är sådan att verksamheten måste läggas ned (jfr

prop. 1995/96:10 del II s. 183 f. och bl.a.[REDACTED_EFTERNAMN], Aktiebolagslagen 12:e och

13:e kap. Kapitalskydd och likvidation, 2 upplagan 1995, s. 220). I lagen bör

därför inte tas in något generellt antagande om att bolagets verksamhet kommer

att fortsätta. I stället bör 2 kap. 4 § årsredovisningslagen och den goda

redovisningssed som har utvecklats i anslutning till den bestämmelsen tillämpas.

Byte av redovisningsprincip

Enligt 2 kap. 4 § årsredovisningslagen gäller som huvudregel att ett företag

inte får byta redovisningsprinciper från ett år till ett annat. Därmed

upprätthålls jämförbarheten mellan ett företags årsredovisningar för skilda

räkenskapsår. Behovet av jämförbarhet gör sig dock inte gällande när det gäller

kontrollbalansräkningar. Syftet med en kontrollbalansräkning är inte att

möjliggöra jämförelser mellan olika räkenskapsår utan enbart att mäta bolagets

eget kapital vid en viss given tidpunkt. Det finns därför inte anledning att

förbjuda ett bolag att i kontrollbalansräkningen tilllämpa andra

värderingsprinciper än det har tillämpat i årsredovisningen eller i en tidigare

kontrollbalansräkning, under förutsättning att de tillämpade

värderingsprinciperna står i överensstämmelse med lag och god redovisningssed.

Om en annan värderingsprincip leder till ett större eget kapital än de

värderingsprinciper som har tillämpats i årsredovisningen, bör således den

förstnämnda principen kunna tillämpas. Det gäller t.ex. då ett bolag har

underskattat livslängden på en anläggningstillgång. I en sådan situation bör det

 sålunda vara möjligt att i kontrollbalansräkningen justera tillgångens bokförda

 värde till det högre belopp som den skulle ha varit bokförd till om en korrekt

bedömning av tillgångens ekonomiska livslängd hade gjorts vid det tillfälle då

avskrivningsplanen fastställdes. Ett annat exempel är då bolaget i

årsredovisningen har kostnadsfört utgifter som enligt årsredovisningslagen

skulle ha kunnat aktiveras i balansräkningen (dvs. tas upp som tillgång). I den

situationen bör ett beräknat restvärde kunna tas upp i kontrollbalansräkningen.

Kommittén har inte föreslagit någon bestämmelse om att bolaget får använda sig

av andra redovisningsprinciper i kontrollbalansräkningen än i den ordinarie

redovisningen. Såsom några remissinstanser har påpekat är det emellertid

lämpligt att ta in en sådan bestämmelse i lagen.

Justeringar med hänsyn till förekommande övervärden

I många fall understiger det bokförda värdet tillgångarnas marknadsvärde.

Gällande rätt tillåter att dessa övervärden beaktas, dels genom att bolaget

skriver upp värdet av tillgångarna, dels genom att bolaget tar upp en särskild

justeringspost i kontrollbalansräkningen. Vi anser det naturligt att denna

ordning består. I annat fall skulle i och för sig solida bolag riskera att bli

skyldiga att träda i likvidation.

Liksom hittills bör alltså justeringar kunna göras med tillämpning av sedvanliga

 uppskrivningsregler. Detta kräver ingen särskild lagreglering utan är en följd

av att årsredovisningslagen skall tillämpas.

Vidare bör det, liksom i dag, vara möjligt att i kontrollbalansräkningen ta upp

en särskild post som utvisar den ökning av tillgångarnas värde som kan följa av

en redovisning till försäljningsvärdet med avdrag för försäljningskostnaderna

(nettoförsäljningsvärdet). I detta avseende fordras en särskild regel. Enligt

årsredovisningslagen får nämligen, som huvudregel, orealiserade värdeökningar

inte föranleda någon ökning av eget kapital. Inte heller går det alltid att

tillämpa årsredovisningslagens bestämmelser om uppskrivning av

anläggningstillgångar, eftersom en uppskrivning förutsätter att det kan påvisas

att det högre värdet är tillförlitligt och bestående samt att värdet är

väsentligt högre än det bokförda värdet. Vidare kan bestämmelserna om

uppskrivning inte tillämpas på omsättningstillgångar. En särskild regel om att

tillgångarna i kontrollbalansräkningen får tas upp till sitt

nettoförsäljningsvärde bör därför finnas kvar.

En särskild fråga är om en sådan möjlighet bör vara begränsad till sådant som

enligt årsredovisningslagen får tas upp som tillgång eller om även annat som

representerar ett förmögenhetsvärde skall kunna beaktas. Frågan får särskild

betydelse i fråga om vissa särskilda slag av utgifter som ett bolag har för att

bygga upp immateriella värden i bolaget men som enligt god redovisningssed inte

får aktiveras som tillgång. Så kan exempelvis vara fallet med utgifter som ett

bolag har haft för att internt arbeta fram ett varumärke. Ibland kan det vara

uppenbart att det upparbetade varumärket, trots att det inte får tas upp som

tillgång i den offentliga redovisningen, har ett betydande försäljningsvärde.

Mot bakgrund av kontrollbalansräkningens särskilda syfte - att skilja ut de

företag som har ekonomiska förutsättningar att fortleva - är det naturligt att

den som upprättar en kontrollbalansräkning får ta hänsyn till även detta slag av

 resurser, under förutsättning att de har ett påvisbart försäljningsvärde. Att

begreppet "tillgång" i detta sammanhang måste ges en sådan vidare innebörd får

med hänsyn till reglernas angivna syfte anses så självklart att det inte

särskilt behöver anmärkas i lagtexten.

Det planmässiga restvärdet

Kommittén har föreslagit att det i lagen också tas in en möjlighet att,

beträffande sådana anläggningstillgångar som undergår fortlöpande

värdeminskning, ta upp tillgången till anskaffningsvärdet minskat med

erforderliga avskrivningar och nedskrivningar ("planmässigt restvärde"). En

sådan bestämmelse finns redan i dag. Den kan motiveras av att vissa tillgångar

anses ha ett företagsekonomiskt värde för det enskilda företaget som överstiger

ett allmänt marknadsvärde, t.ex. en anläggning som är utformad för en

specialiserad verksamhet.

Vi delar uppfattningen att det i sådana fall bör vara tillåtet att ta upp det

högre värdet i kontrollbalansräkningen. Till följd av vårt förslag att bolaget

skall kunna byta en värderingsprincip mot en annan finns det dock inte något

behov att särskilt reglera möjligheten att ta upp tillgångar till det

planmässiga restvärdet. Bolaget kommer ändå att - inom ramen för vad som är

möjligt enligt god redovisningssed - kunna redovisa tillgången till planmässigt

restvärde.

Stöd i form av statligt lån med efterställningsgaranti

I dag gäller att man i kontrollbalansräkningen inte behöver ta hänsyn till

skulder på grund av statligt stöd, om återbetalningsskyldigheten för skulden är

beroende av bolagets ekonomiska ställning och stödet - i fall av likvidation

eller konkurs - skall återbetalas först sedan övriga skulder till fullo har

betalats. Kommittén har föreslagit att en motsvarande bestämmelse tas in i den

nya regleringen.

Vi är av samma uppfattning. Det är här fråga om skulder som har uppkommit genom

lån som har lämnats av hänsyn till sysselsättningen eller av andra

näringspolitiska skäl. Stödet är avsett att ge kapitaltillskott som undanröjer

ett likvidationshot som har uppkommit genom kapitalförbrukning i förlustlägen.

Avsikten med det statliga stödet skulle förfelas om skulden ograverat måste tas

in i kontrollbalansräkningen. Vi föreslår sålunda att dessa skulder inte heller

i fortsättningen skall behöva tas upp i kontrollbalansräkningen. Visserligen

medför detta att kontrollbalansräkningen kommer att ge en oriktig bild av

bolagets verkliga egna kapital men med hänsyn till lånens karaktär torde detta

inte innebära några olägenheter.

Några remissinstanser har ansett att bestämmelsen inte bör vara begränsad till

sådana efterställda lån som har lämnats av staten. Det finns utan tvivel en del

som talar för detta. Det skulle skapa ytterligare möjligheter att genom krediter

 från aktieägare och andra rekonstruera bolag med ekonomiska problem. Mot detta

måste dock vägas den försämring av bolagets kapitalskydd som en sådan förändring

 skulle kunna medföra. Framför allt finns det en risk för att bolaget närstående

 personer genom kortfristiga lån till bolaget skulle kunna skjuta nödvändiga

avvecklingsåtgärder på framtiden. Detta skulle uppenbarligen innebära risker för

 övriga borgenärer, särskilt som bolagets återbetalning av lånen inte skulle

vara underkastad aktiebolagslagens utbetalningsbegränsningar. Dessa risker är

avgjort mindre när det gäller efterställda lån som har lämnats som statliga stöd

 och där det normala är att återbetalning skall ske först om stödet ger

ekonomiskt utbyte. Vi förordar därför att andra efterställda lån liksom hittills

 tas upp i kontrollbalansräkningen. Om det finns finansiella förutsättningar för

 en rekonstruktion av bolaget, kan den lämpligen genomföras exempelvis genom

aktieägartillskott som ökar bolagets tillgångar utan någon motsvarande ökning av

 skulderna.

Uppskjuten skatt

Övervärden på tillgångar skulle, om tillgångarna realiserades, i de flesta fall

ge upphov till en skattepliktig vinst. I de situationer då en

kontrollbalansräkning måste upprättas finns det i regel förlustavdrag som kan

räknas av mot en sådan vinst. Normalt behöver man därför inte beakta någon

uppskjuten skatteskuld i kontrollbalansräkningen. Ibland går det emellertid att

förutse att bolaget i framtiden kommer att bli skyldigt att betala skatt. Enligt

 vår mening bör det i kontrollbalansräkningen tas hänsyn till sådan "uppskjuten

skatt", i den utsträckning god redovisningssed fordrar att den tas upp som skuld

 i den offentliga redovisningen.

Frågan är emellertid hur en sådan uppskjuten skatt bör beräknas. Kommittén har

föreslagit att den skall få tas upp till nuvärde. Både Bokföringsnämnden och FAR

 har anmält tveksamhet till detta. Kommitténs förslag avviker från vad

Redovisningsrådet har uttalat i rekommendationen RR 9 Inkomstskatter. Enligt

Redovisningsrådet skall uppskjuten skatt tas upp till nominellt belopp.

Redovisningsrådets uttalande torde i första hand bero på att en tillförlitlig

beräkning till ett diskonterat värde anses så komplex att det inte är lämpligt

att kräva en sådan beräkning (jfr RR 9 p. 45). Såsom vi tidigare har uttalat bör

 bestämmelserna om kontrollbalansräkning vara tydliga och enkla att tillämpa. En

 bestämmelse om diskontering av uppskjuten skatt kan bli så komplicerad att

tillämpa att den fördyrar och fördröjer upprättandet av kontrollbalansräkningen

och försvårar för tredje man att bedöma dess riktighet. Mot den bakgrunden anser

 vi att någon sådan bestämmelse inte bör införas.

Obeskattade reserver

Posten Obeskattade reserver belastas av en latent skatteskuld. Detta talar för

att enbart en del av posten bör hänföras till eget kapital. I ett bolag som är

skyldigt att upprätta en kontrollbalansräkning torde det emellertid regelmässigt

 finnas underskottsavdrag i sådan omfattning att en upplösning av obeskattade

reserver inte skulle utlösa någon beskattning. I praxis hänförs därför ofta

obeskattade reserver i sin helhet till eget kapital. En remissinstans har i

linje härmed ansett att obeskattade reserver i sin helhet skall hänföras till

eget kapital.

Enligt vår uppfattning kan det dock även i samband med kontrollbalansräkning

undantagsvis förekomma situationer då en upplösning av obeskattade reserver

leder till att det uppkommer en skattekostnad. Så blir fallet när det inte finns

 några rörelseförluster eller underskottsavdrag som är så stora att de kan

neutralisera upplösningen av reserven (jfr FAR, Förslag till rekommendation om

kontrollbalansräkning). Mot den bakgrunden föreslår vi att obeskattade reserver

skall delas upp på eget kapital och uppskjuten skatteskuld, om en sådan skuld

kan förutses.

Pensionsåtaganden

Årsredovisningslagen kräver inte att pensionsåtaganden skuldförs. De kan

redovisas inom linjen som ansvarsförbindelser. God redovisningssed kan dock

innebära att i varje fall en utfästelse enligt allmän pensionsplan redovisas som

 avsättning. I den utsträckning god redovisningssed medger att pensionsåtaganden

 inte redovisas som avsättning - och därmed inte heller behöver påverka

storleken av det egna kapitalet - bör de enligt vår mening också kunna utelämnas

 i kontrollbalansräkningen.

Vissa pensionsförpliktelser tas emellertid upp under en särskild delpost under

rubriken Avsättning till pensioner och liknande förpliktelser. Enligt lagen

(1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. får den posten inte minskas.

En pensionsförpliktelse som har redovisats på detta sätt får enligt praxis inte

utelämnas från kontrollbalansräkningen. Vi anser att detta är en lämplig ordning

 och föreslår att den kommer till uttryck i lagen.

Undertecknande av kontrollbalansräkningen

I dag saknas regler om undertecknande av kontrollbalansräkningen. I fråga om

årsredovisningen gäller, enligt 2 kap. 7 § årsredovisningslagen (1995:1554), att

 den skall undertecknas av samtliga styrelseledamöter och den verkställande

direktören. Kommittén har föreslagit en bestämmelse om att också en

kontrollbalansräkning skall undertecknas av samtliga styrelseledamöter och den

verkställande direktören. Några remissinstanser har invänt mot detta förslag.

Enligt vår mening skulle ett krav på att samtliga styrelseledamöter skall

underteckna kontrollbalansräkningen kunna leda till att nödvändiga åtgärder

fördröjs, t.ex. på grund av en styrelseledamots tillfälliga bortovaro. Vi

föreslår i stället att kontrollbalansräkningen skall undertecknas av minst

hälften av styrelsens ledamöter. Detta överensstämmer med vad som allmänt gäller

 om undertecknande av sådana handlingar som enligt aktiebolagslagen skall

undertecknas av styrelsen (jfr 8 kap. 29 § andra stycket aktiebolagslagen).

4.3.3 Styrelseledamöternas personliga betalningsansvar

Regeringens förslag: Liksom hittills skall styrelseledamöter kunna bli

personligt betalningsansvariga för bolagets förpliktelser, om de inte vidtar de

åtgärder som lagen föreskriver vid misstänkt kapitalbrist eller ett resultatlöst

 utmätningsförsök. Nuvarande reglering kompletteras dels genom att de fall av

underlåtenhet som utlöser personligt betalningsansvar anges i lagtexten, dels

genom att det i lagtexten anges att även aktivt agerande från en

styrelseledamots sida kan utlösa sådant ansvar. Vidare klargörs i lagtexten att

ansvaret omfattar endast fordringar som uppkommer under den tid som

underlåtenheten består (13 kap. 17 § aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Kommittén

 har dock inte föreslagit någon bestämmelse om att även aktivt handlande från

styrelseledamöters sida skall kunna utlösa personligt betalningsansvar.

Kommittén har inte heller föreslagit någon reglering i fråga om ansvaret för

fordringar som uppkommer sedan underlåtenheten har avhjälpts (SOU 1999:36 s. 99

f.).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt kommitténs förslag eller

inte haft några invändningar mot det. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

universitet har dock efterlyst en närmare analys av innebörden av det personliga

 betalningsansvaret.

Skälen för regeringens förslag: I dag gäller att styrelsens ledamöter kan bli

solidariskt betalningsansvariga för bolagets förpliktelser, om styrelsen

underlåter att vidta de åtgärder som en befarad kapitalbrist eller ett

resultatlöst utmätningsförsök skall föranleda. Vi anser att det personliga

betalningsansvaret för styrelsens ledamöter utgör ett viktigt inslag i de

nuvarande reglerna. Ansvaret utgör ett effektivt påtryckningsmedel för att få

styrelsen att följa det handlingsmönster som lagen föreskriver för

underkapitaliserade bolag. Som vi tidigare har varit inne på anser vi därför att

 bestämmelserna om personligt betalningsansvar i sina huvuddrag bör bestå.

Den närmare innebörden av bestämmelserna har i vissa avseenden ansetts vara

oklar. Detta gäller t.ex. frågan om vilka fall av underlåtenhet från styrelsens

sida som omfattas av bestämmelserna. Enligt vår uppfattning är det fråga om tre

fall.

Det första fallet är att styrelsen underlåter att på föreskrivet sätt upprätta

och låta revisorerna granska en kontrollbalansräkning, trots att det finns skäl

att anta att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade

aktiekapitalet eller att ett resultatlöst utmätningsförsök har ägt rum. Det

andra fallet är att styrelsen underlåter att sammankalla en första

kontrollstämma, trots att kontrollbalansräkningen visar att bolagets eget

kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet. Det tredje

fallet är att styrelsen underlåter att hos rätten ansöka om likvidation, trots

att någon andra kontrollstämma inte har hållits inom åttamånadersfristen eller

trots att det vid den andra kontrollstämman inte har förelegat någon

kontrollbalansräkning som utvisar att aktiekapitalet är till fullo täckt.

Enligt vår uppfattning finns det skäl att även i fortsättningen knyta personligt

 ansvar till dessa fall av underlåtenhet. Vi föreslår att de tre fallen anges i

lagtexten. Liksom tidigare bör en styrelseledamot som kan visa att han eller hon

 inte har varit försumlig - t.ex. därför att han eller hon har reserverat sig

mot styrelsens beslut att inte upprätta någon kontrollbalansräkning - vara fri

från ansvar.

En annan fråga som har varit oklar är om ansvaret för underlåtenhet fortsätter

att gälla även efter att styrelsen har vidtagit den åtgärd som den tidigare har

försummat att vidta. Vad gäller t.ex. om styrelsen inte i tid har reagerat på en

 misstänkt kritisk kapitalbrist men så småningom rättar till detta genom att, på

 sätt som lagen föreskriver, upprätta en kontrollbalansräkning och hänskjuta

frågan till bolagsstämman? Skall ansvaret gälla även de förpliktelser som

uppkommer efter det att styrelsen har börja agera? Enligt vår uppfattning bör

den frågan bedömas mot bakgrund av det personliga betalningsansvarets syfte.

Tanken är att bestämmelserna om personligt ansvar skall sätta press på styrelsen

 att följa det handlingsmönster som lagen föreskriver. Detta syfte befrämjas

inte av att ansvaret fortsätter att gälla även efter att styrelsen har avhjälpt

en tidigare försummelse. Tvärtom kan en ordning som innebär att ansvaret

omfattar endast de fordringar som uppkommer under den tid som underlåtenheten

består vara ett incitament för styrelsen att agera så snart som möjligt. Vi

föreslår därför att lagtexten utformas så att detta kommer till klart uttryck.

Enligt den nuvarande lagtexten kan andra än styrelseledamöter bli personligt

betalningsansvariga om de med vetskap om styrelsens underlåtenhet rättshandlar

för bolaget (se vidare avsnitt 4.3.4). Däremot framgår inte av lagtexten att

aktivt rättshandlande från en styrelseledamots sida kan utlösa personligt

betalningsansvar. Enligt vår uppfattning är det inte rimligt att en

styrelseledamot i detta avseende skall ha ett mindre omfattande ansvar än t.ex.

den verkställande direktören. Frågan kan bli aktuell t.ex. i de fall då en

styrelseledamot inte kan göras ansvarig på grund av underlåtenhet, därför att

han eller hon inte har varit försumlig. Om styrelseledamoten senare aktivt

verkar för att bolagets verksamhet fortsätter, bör han eller hon ansvara i samma

 utsträckning som en verkställande direktör som agerar på samma sätt. Vi

föreslår därför att lagtexten utformas så att en styrelseledamot kan bli

personligt betalningsansvarig även till följd av aktivt rättshandlande.

I rättspraxis har det ansetts att personligt betalningsansvar inte kan göras

gällande mot en styrelseledamot med mindre den misstanke om kapitalbrist som

utlöste styrelsens handlingsskyldighet motsvarades av en verklig brist. Vi

återkommer till den frågan i avsnitt 4.3.6.

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har berört frågan om det

personliga betalningsansvaret för avgående respektive tillträdande

styrelseledamöter. Innebörden i gällande rätt är oklar. I doktrinen har hävdats

att denna fråga bör bedömas med beaktande av den avträdde respektive

nytillträdde ledamotens agerande i det enskilda fallet (se t.ex.[REDACTED_EFTERNAMN],

Aktiebolagslagen 12:e och 13:e kap. Kapitalskydd och likvidation, 2 upplagan

1995 s. 239 f.). Vi delar detta synsätt och anser att en lagreglering skulle

riskera att bli alltför stelbent. Frågan bör i stället överlämnas till

rättstillämpningen.

4.3.4 Personligt betalningsansvar för andra än styrelsens ledamöter

Regeringens bedömning: Den nuvarande regleringen av det personliga

betalningsansvaret för andra än styrelsens ledamöter bör bestå. Den som med

vetskap om styrelsens underlåtenhet handlar på bolagets vägnar skall alltså

svara solidariskt med styrelseledamöterna för de förpliktelser som därigenom

uppkommer för bolaget (13 kap. 17 § andra och tredje styckena aktiebolagslagen).

Liksom hittills skall aktieägare bli personligt betalningsansvariga, om de

deltar i ett beslut att fortsätta bolagets verksamhet trots att de känner till

att bolaget är likvidationspliktigt (13 kap. 18 § aktiebolagslagen).

Kommitténs bedömning och förslag: Överensstämmer delvis med regeringens

bedömning. Kommittén har dock föreslagit att enligt lagtexten, utöver

styrelseledamöter, endast den verkställande direktören som företrädare för

bolaget skall kunna drabbas av personligt betalningsansvar (SOU 1999:36 s. 99

f.). Enligt kommittén skall det överlämnas åt rättstillämpningen att bedöma i

vad mån även andra skall kunna åläggas ett personligt ansvar.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har instämt i kommitténs bedömning

och förslag eller inte haft några invändningar mot dessa. Några remissinstanser,

 bl.a. Svea hovrätt och Sveriges advokatsamfund, har dock ifrågasatt om det

kommer att vara möjligt att ålägga andra än styrelseledamöter och den

verkställande direktören personligt betalningsansvar om endast dessa personer

anges i lagtexten. Ekobrottsmyndigheten och Riksskatteverket har ansett att

bestämmelserna, liksom hittills, skall omfatta även andra företrädare än den

verkställande direktören.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt nuvarande lagtext kan även andra än

styrelseledamöter bli personligt betalningsansvariga för bolagets förpliktelser.

 Detta gäller dels aktieägare som deltar i beslut att fortsätta bolagets

verksamhet trots att de känner till att bolaget är likvidationspliktigt, dels

andra bolagsföreträdare än styrelseledamöter som med vetskap om styrelsens

underlåtenhet "handlar på bolagets vägnar".

Vad gäller aktieägarnas ansvar anser vi att den nuvarande regleringen är

tillfredsställande. Det är enligt vår uppfattning rimligt att en aktieägare som

ignorerar likvidationsplikten skall kunna drabbas av ansvar. Vi föreslår alltså

att denna ordning skall bestå.

Vad gäller ansvaret för andra bolagsföreträdare än styrelseledamöter gör vi

följande överväganden.

I doktrinen har det framförts olika uppfattningar om vilka bolagsföreträdare som

 åsyftas med bestämmelsen och under vilka närmare förutsättningar ansvaret kan

uppkomma. De personer som i första hand har ansetts kunna komma i fråga är den

verkställande direktören, särskilda firmatecknare och ombud. Kommittén har

föreslagit att bestämmelsen förtydligas. Kommitténs utgångspunkt har därvid

varit att personligt betalningsansvar skall kunna drabba endast de personer som

också har möjlighet att freda sig från ansvaret genom att ansöka om

tvångslikvidation, dvs. styrelseledamöterna och den verkställande direktören.

Kommittén - som har förutsatt att bestämmelsen i viss utsträckning skall kunna

tillämpas analogt - har därför föreslagit att lagtexten skall ange endast dessa

personer.

Enligt vår uppfattning finns det starka skäl som talar mot att begränsa

lagtexten till att avse endast styrelseledamöterna och den verkställande

direktören. Det är som regel rimligt att även andra som har ådragit bolaget nya

förpliktelser trots att de har känt till att styrelsen har försummat sina

skyldigheter i fråga om kontrollbalansräkning m.m. ansvarar personligen för

förpliktelserna. Enligt vår mening utgör inte heller det förhållandet att endast

 styrelseledamöter och den verkställande direktören har behörighet att ansöka om

 tvångslikvidation något avgörande skäl mot att låta bestämmelsen omfatta även

andra företrädare. Andra företrädare för bolaget kan ju freda sig mot personligt

 betalningsansvar genom att avträda från sina uppdrag eller avstå från

rättshandlingar som binder bolaget. Att - såsom kommittén har varit inne på -

förlita sig på att domstolarna vid behov tillämpar bestämmelsen om personligt

betalningsansvar analogt framstår inte heller som lämpligt. Vi anser därför att

bestämmelsen bör gälla var och en som företräder bolaget. Givetvis bör ansvaret

i dessa fall liksom i dag avse endast de förpliktelser som uppkommer genom

företrädarens handlande.

En reglering av beskrivet slag torde normalt inte leda till att lägre

befattningshavare inom bolaget drabbas av ansvar. Som regel har dessa inte den

insikt om styrelsens försummelse som krävs för ansvar. Dessutom bör gälla att

den som kan visa att han eller hon inte har varit försumlig skall gå fri från

ansvar.

4.3.5 När skall det personliga betalningsansvaret upphöra?

Regeringens förslag: Det personliga betalningsansvaret skall inte omfatta

förpliktelser som har uppkommit efter det att

1. likvidationsfrågan har hänskjutits till rättens prövning,

2. en kontrollbalansräkning som utvisar att bolagets eget kapital uppgår till

det registrerade aktiekapitalet har blivit granskad av revisorerna och lagts

fram på bolagsstämma, eller

3. bolagsstämman, Patent- och registreringsverket eller rätten har beslutat om

likvidation ( 13 kap. 19 § aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Kommittén

 har dock beträffande kontrollbalansräkningen föreslagit att denna skall

godkännas av stämman för att ansvaret skall upphöra (SOU 1999:36 s. 100).

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt kommitténs

förslag eller inte haft några invändningar mot det. Svenska Revisorsamfundet SRS

 har dock föreslagit att det personliga betalningsansvaret skall bortfalla efter

 viss tid om det egna kapitalet har återställts.

Skälen för regeringens förslag: Den definitiva slutpunkten på den period under

vilken personligt betalningsansvar kan uppkomma ("ansvarsperioden") inträder,

enligt nuvarande bestämmelser, när likvidationsfrågan har hänskjutits till

rättens prövning eller när en balansräkning som utvisar att bolagets eget

kapital uppgår till det registrerade aktiekapitalet har blivit granskad av

revisorerna och godkänd av bolagsstämman. De fordringar som uppkommer därefter

omfattas alltså inte av det personliga betalningsansvaret. Däremot kvarstår

ansvaret för förpliktelser som har uppkommit dessförinnan. Vi anser att detta i

allt väsentligt är en lämplig ordning och föreslår att den består.

Ansvarsperiodens upphörande bör emellertid inte vara avhängig av stämmans

godkännande av kontrollbalansräkningen. I stället bör kontrollbalansräkningens

innehåll vara avgörande. Om det egna kapitalet är fullt återställt och detta har

 manifesterats i en av bolagets revisorer granskad kontrollbalansräkning, bör

alltså ansvarsperioden upphöra genom att denna kontrollbalansräkning läggs fram

på stämman. Vi föreslår att reglerna utformas i enlighet med detta.

En situation som, utöver dem som anges i den nuvarande lagtexten, bör medföra

att ansvarsperioden upphör är den att bolagsstämman, Patent- och

registreringsverket eller rätten har beslutat om likvidation. Efter ett sådant

beslut är det inte längre bolagets styrelse som företräder bolaget och

styrelseledamöterna bör då heller inte kunna drabbas av betalningsansvar för de

förpliktelser som uppkommer för bolaget. Vi föreslår därför ett tillägg i

lagtexten av den innebörden.

Som tidigare har framgått anser vi att styrelseledamöternas personliga

betalningsansvar bör omfatta endast de förpliktelser som uppkommer under den tid

 som styrelsens underlåtenhet består (se avsnitt 4.3.3). Svenska

Revisorsamfundet SRS har föreslagit att ansvaret för de förpliktelser som har

uppkommit under denna tid skall kunna bortfalla när en viss tid har förflutit,

om bolagets eget kapital senare har blivit fullt återställt. Vi anser dock att

övervägande skäl talar mot en sådan ordning. Som vi tidigare har varit inne på

syftar bestämmelserna om personligt betalningsansvar till att sätta en press på

styrelsen att så snart som möjligt vidta de åtgärder som lagen föreskriver.

Denna press skulle minska om styrelseledamöternas ansvar begränsades på det sätt

 som samfundet har föreslagit. Till detta kommer att det personliga

betalningsansvaret endast mera sällan kommer att aktualiseras om bolagets

kapitalbrist senare har läkts. I vart fall kommer den styrelseledamot som under

sådana omständligheter har infriat en förpliktelse för bolagets räkning att ha

rätt och möjlighet att regressvis få denna utgift ersatt av bolaget. Vi föreslår

 därför inte någon ändring i detta avseende.

4.3.6 Den faktiska kapitaltäckningsgraden

Regeringens förslag: Om det personliga betalningsansvaret för en

bolagsföreträdare har sin grund i att styrelsen har försummat sin skyldighet att

 vid misstanke om kritisk kapitalbrist upprätta en första kontrollbalansräkning,

 skall betalningsansvaret inte kunna göras gällande med mindre det har förelegat

 en faktisk kritisk kapitalbrist i bolaget (13 kap. 17 § fjärde stycket

aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Kommitténs

lagförslag innebär dock att faktisk kapitalbrist skall vara en förutsättning för

 personligt betalningsansvar även när styrelsens skyldighet att upprätta en

kontrollbalansräkning har sin grund i ett resultatlöst utmätningsförsök.

Kommittén har också föreslagit att frågan om vem som skall bevisa den faktiska

kapitalbristen regleras i lagtexten (SOU 1999:36 s. 115, jfr SOU 2001:1 s. 159).

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt kommitténs

förslag eller inte haft några invändningar mot det. Sveriges advokatsamfund,

Sveriges Inkassoorganisation och Kammarrätten i Sundsvall har dock haft

invändningar mot den bevisregel som kommittén har föreslagit. Sveriges

Inkassoorganisation har också invänt mot att visad faktisk kapitalbrist skall

vara en förutsättning för personligt betalningsansvar i utmätningsfallen.

Skälen för regeringens förslag

Den faktiska kapitaltäckningsgraden vid misstänkt kapitalbrist

Såsom har framgått av redogörelsen i avsnitt 4.3.3 undgår styrelseledamöterna

ansvar om de kan visa att underlåtenheten att upprätta en kontrollbalansräkning

inte beror på att de har varit försumliga. Av rättspraxis framgår vidare att

något personligt betalningsansvar inte uppkommer om den befarade kapitalbrist

som utlöste styrelsens handlingsskyldighet visar sig inte ha motsvarats av en

faktisk sådan brist (se NJA 1988 s. 620 och NJA 1993 s. 484). Rättsfallen avser

den situationen då styrelsens handlingsskyldighet beror på att det har funnits

anledning att misstänka en kritisk kapitalbrist. Vi återkommer senare till vad

som skall gälla när styrelsens handlingsskyldighet i stället har utlösts av ett

resultatlöst utmätningsförsök.

Kommittén har föreslagit att kravet på en faktisk kritisk kapitalbrist skall

komma till uttryck i lagtexten. Vi delar den uppfattningen. Kommittén har även

föreslagit att kravet skall gälla kapitaltäckningsgraden vid den tidpunkt då

borgenärens fordran uppkom. Sveriges advokatsamfund har invänt mot detta och

hävdat att rättspraxis bör tolkas så att den relevanta tidpunkten är den då det

uppkom anledning att misstänka en kritisk kapitalbrist. Vi instämmer i att det

är förhållandena vid den tidpunkten som bör vara avgörande och föreslår att

lagtexten formuleras i enlighet med detta.

Enligt kommitténs förslag skall bevisbördan beträffande kapitalbristen ligga på

borgenären. Kammarrätten i Sundsvall och Sveriges Inkasso-organisation har

framfört synpunkter i denna del. Sveriges Inkassoorganisation har förordat att

borgenärens bevisbörda skall avse endast det förhållandet att det har funnits

skäl att anta att det har förelegat en kritisk kapitalbrist. Organisationen har

ansett att det, om borgenären uppfyller denna bevisbörda, skall ankomma på den

mot vilken ansvaret görs gällande att visa att det faktiskt inte har förelegat

någon sådan brist. Kammarrätten i Sundsvall har inte ifrågasatt den föreslagna

regleringen av bevisbördans placering men har tagit upp frågan om vilket krav

som skall ställas på bevisningens styrka.

Innebörden i gällande rätt är att bevisbördan beträffande den faktiska

kapitalbristen ligger på borgenären men att denne åtnjuter en viss bevislättnad

i förhållande till det beviskrav som normalt gäller i tvistemål (se NJA 1988 s.

620 och NJA 1993 s. 484). Vi anser att detta är en lämplig ordning och att den

bör bestå. I lagrådsremissen gjorde vi emellertid bedömningen att det inte är

nödvändigt eller lämpligt att precisera beviskravet i lagtexten. Vi föreslog,

liksom kommittén, att ordet "visa" skulle användas för att ange bevisbördans

placering men avsåg därmed inte att ge några anvisningar om beviskravets styrka.

 Lagrådet har invänt mot detta och menat att ordet "visa" implicerar kravets

styrka, nämligen ett krav på vad som i äldre rätt brukade kallas "full

bevisning". Lagrådet har därför förordat att bevisregeln antingen byts ut mot en

 materiell regel - dvs. en regel som inte säger något alls om kraven på

bevisning - eller att beviskravet anges med ett uttryck som bättre återger

avsikten med regeln, t.ex. "göra det sannolikt".

Enligt vår uppfattning kan det i och för sig hävdas att uttrycket "visa" har

skilda betydelser beroende på hur det används. Uttrycket används av Högsta

domstolen i de nämnda avgörandena, trots att domstolen i båda fallen synes ha

ställt ett lägre beviskrav än det som normalt gäller i tvistemål. För att

undvika missförstånd på denna punkt kan det ändå finnas anledning att, såsom

Lagrådet har förordat, undvika uttrycket i lagtexten. Av de alternativ som

Lagrådet har föreslagit anser vi att det första är det lämpligaste. Vi föreslår

alltså att det i lagtexten endast uppställs ett materiellt krav på att det skall

 ha förelegat en faktisk kritisk kapitalbrist vid den tidpunkt då styrelsens

skyldighet att upprätta kontrollbalansräkning uppkom. Frågan om vem som har

bevisbördan i fråga om kapitalbeståndet och vilka beviskrav som skall ställas

får bedömas med ledning av tidigare rättspraxis.

Vad skall gälla om det egna kapitalet återhämtar sig?

En särskild fråga är vad som skall gälla om det egna kapitalet återhämtar sig

till en nivå över den kritiska gränsen efter den tidpunkt då styrelsens

skyldighet att upprätta kontrollbalansräkning uppkom. I doktrinen (se t.ex.

Rodhe, Aktiebolagsrätt, 19 upplagan, s. 280) har det gjorts gällande att

styrelseledamöter under vissa förutsättningar skulle kunna undgå ansvar i en

sådan situation. En sådan uppfattning vinner också stöd i rättspraxis. Av NJA

1988 s. 620 framgår att något betalningsansvar i vart fall inte bör komma i

fråga om återhämtningen har skett före den tidpunkt då kontrollbalansräkningen

senast skulle ha upprättats. Rättsfallet NJA 1942 s. 696 ger stöd för att

detsamma skall gälla även om återhämtningen sker i ett senare skede (jfr Nial i

SvJT 1943 s. 704).

Frågan bör enligt vår uppfattning bedömas utifrån det personliga

betalningsansvarets handlingsstyrande syfte (jfr avsnitt 4.3.3). Med ett sådant

synsätt ligger det närmast till hands att låta tidpunkten då

kontrollbalansräkningen senast skall vara upprättad utgöra den bortre gränsen i

detta avseende. Det rör sig alltså här om den tid som en styrelse behöver ha på

sig för att få fram en kontrollbalansräkning. Hur lång denna tid bör tillåtas

vara måste bedömas från fall till fall men det bör i alla fall inte kunna bli

fråga om mer än någon eller ett par månader (jfr RH 1989:43). Om det egna

kapitalet stiger över den kritiska gränsen under denna tid, har grunden för

styrelsens handlingsskyldighet undanröjts redan innan styrelsen har hamnat i

dröjsmål. I en sådan situation saknas det enligt vår mening skäl att

upprätthålla styrelsens handlingsskyldighet. Vi anser dessutom att en ordning

som innebär att ansvaret fortsätter att gälla även i de fall då det egna

kapitalet har återhämtat sig under denna period skulle kunna leda till

oproportionerligt stränga konsekvenser för bolagets företrädare. Som exempel kan

 nämnas den situationen att en styrelse uppmärksammar en kritisk kapitalbrist

någon vecka för sent men samtidigt konstaterar att det egna kapitalet redan har

återhämtat sig till en nivå över den kritiska gränsen. I en sådan situation bör

styrelsen kunna avstå från att upprätta en kontrollbalansräkning utan att

styrelseledamöterna därigenom skall bli personligen ansvariga för de

förpliktelser som uppkommer under bolagets fortsatta verksamhet.

Vi föreslår därför att lagtexten utformas så att en styrelseledamot, utan risk

för personligt betalningsansvar, skall kunna avstå från att upprätta en

kontrollbalansräkning, om det egna kapitalet har stigit över den kritiska

gränsen redan innan kontrollbalansräkningen senast skulle vara upprättad. Det

faller sig naturligt att bevisbördan i detta hänseende skall ligga hos den mot

vilken ansvaret görs gällande (jfr NJA 1942 s. 696). I konsekvens med våra

tidigare överväganden bör emellertid bevisfrågan inte regleras i lagen.

I lagrådsremissen utformades förslaget så att styrelseledamoten, i den situation

 som har diskuterats i det föregående, likväl skulle svara för de förpliktelser

som uppkommit för bolaget före tidpunkten då det egna kapitalet åter passerade

den kritiska gränsen. Lagrådet har invänt mot en sådan ordning och föreslagit

att något personligt betalningsansvar över huvud taget inte skall uppkomma om

det egna kapitalet har återhämtat sig inom den angivna tiden. Vi ansluter oss

till Lagrådets uppfattning i denna del.

När den tidpunkt då kontrollbalansräkningen senast skulle vara upprättad väl har

 passerats, finns det enligt vår mening anledning att upprätthålla styrelsens

handlingsskyldighet oberoende av det egna kapitalets utveckling. I annat fall

skulle styrelsen kunna frestas att vid misstanke om kritisk kapitalbrist dröja

med att upprätta en kontrollbalansräkning i hopp om att bolagets ekonomiska

ställning kommer att förbättras. En sådan ordning skulle stå i mindre god

överensstämmelse med bestämmelsernas syfte. Följaktligen bör det inte vara

möjligt för bolagets företrädare att freda sig från betalningsansvar för

förpliktelser som uppkommer i senare skeden av ansvarighetsperioden genom att

förebringa bevisning om kapitaltäckningsgraden i dessa skeden. I sådana fall bör

 bolagsföreträdaren ansvara för sin underlåtenhet oberoende av

kapitaltäckningsgraden fram till dess att han eller hon vidtar de åtgärder som

tidigare har underlåtits (jfr avsnitt 4.3.3) eller till dess att ansvarsperioden

 definitivt upphör (jfr avsnitt 4.3.5). Detta bör komma till uttryck i

lagtexten.

Den faktiska kapitaltäckningsgraden vid ett resultatlöst utmätningsförsök

En särskild fråga är om faktisk kapitalbrist bör utgöra en förutsättning för

personligt betalningsansvar också då styrelsens skyldighet att upprätta en

kontrollbalansräkning har utlösts av ett resultatlöst utmätningsförsök. Sveriges

 Inkassoorganisation har ansett att så inte bör vara fallet.

Innebörden i gällande rätt är oklar. De rättsfall som har nämnts i det

föregående avser inte den situationen. Några klara förarbetsuttalanden finns

inte heller. Det resonemang som förs i förarbetena tyder närmast på att avsikten

 inte var att den faktiska kapitaltäckningsgraden skulle tillmätas betydelse i

dessa situationer (se prop. 1990/91:198 s. 9). I doktrinen har emellertid

motsatsen hävdats (se t.ex.[REDACTED_EFTERNAMN], Aktiebolagslagen 12:e och 13:e kap.,

Kapitalskydd och likvidation, 2 upplagan, 1995 s. 215).

Enligt vår uppfattning bör frågan bedömas med hänsyn till de syften som ligger

bakom regleringen. Den ifrågavarande bestämmelsen tillkom för att minska

svårigheterna att göra det personliga betalningsansvaret gällande i en situation

 då bolagets företrädare invänder att de inte har haft anledning att misstänka

någon kritisk kapitalbrist och att de därför inte har varit skyldiga att

upprätta en kontrollbalansräkning (jfr prop. 1990/91:198 s. 9). Genom att knyta

styrelsens skyldighet till ett resultatlöst utmätningsförsök - vars förekomst i

sig knappast kan ifrågasättas - har lagstiftaren försökt åstadkomma ett

effektivt alternativ för den borgenär som vill göra det personliga

betalningsansvaret gällande. I dessa situationer skall det alltså inte behöva

råda något tvivel om att styrelsen har varit skyldig att upprätta en

kontrollbalansräkning. Enligt vår uppfattning bör regelverket då också utformas

så att det inte uppkommer några motsvarande oklarheter i fråga om det faktiska

kapitalbeståndet i bolaget. Vi föreslår alltså att det personliga

betalningsansvaret i utmätningsfallen skall inträda oberoende av om det har

förelegat en faktisk kapitalbrist.

4.4 Tvångslikvidation på grund av aktieägares maktmissbruk

Regeringens förslag: Liksom hittills skall rätten på talan av en

aktieägarminoritet kunna förordna om att ett bolag skall gå i likvidation när en

 aktieägare på visst sätt har missbrukat sitt inflytande i bolaget (13 kap. 20 §

 aktiebolagslagen).

Rätten skall kunna förordna en syssloman med uppgift att förvalta bolagets

egendom i avvaktan på att en fråga om likvidation på grund av aktieägares

maktmissbruk har blivit slutligt avgjord (13 kap. 22 § aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 1999:36 s. 101).

Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna har instämt i kommitténs

förslag eller inte haft några invändningar mot det. Rikspolisstyrelsen har

föreslagit att även en styrelseledamot och den verkställande direktören skall

ges talerätt i fråga om likvidation på grund av aktieägares maktmissbruk.

Skälen för regeringens förslag: I 13 kap. 3 § aktiebolagslagen finns

bestämmelser om likvidation på grund av aktieägares maktmissbruk.

Bestämmelserna innebär att rätten, på talan av minst en tiondel av aktieägarna,

kan besluta att bolaget skall gå i likvidation om en aktieägare uppsåtligen

genom missbruk av sitt inflytande i bolaget har medverkat till en överträdelse

av aktiebolagslagen eller bolagsordningen. Som alternativ till likvidation kan

rätten besluta om inlösen av minoritetens aktier.

Vi anser att dessa regler fyller en viktig skyddsfunktion för

aktieägarminoriteten och föreslår därför att de behålls.

Frågan om likvidation på grund av maktmissbruk kom att bli särskilt

uppmärksammad i samband med den s.k. Trustoraffären. I den rapport om denna

affär som Stockholms fondbörs publicerade 1998 (Trustor - händelser och

slutsatser) påtalades att en aktieägare som har missbrukat sitt inflytande i

bolaget kan behålla detta inflytande under den tid rätten prövar

likvidationsfrågan. För att begränsa de risker som detta kan innebära föreslår

vi att det införs en möjlighet för rätten att omedelbart förordna en syssloman

med uppgift att förvalta bolaget till dess likvidationsfrågan har blivit

slutligt avgjord. Bestämmelserna bör utformas så att sysslomannen, på samma sätt

 som en likvidator, träder i styrelsens och den verkställande direktörens

ställe. Därigenom kan kompetenskonflikter mellan sysslomannen och styrelsen

undvikas.

Bestämmelserna är till för aktieägarminoritetens skydd och det ligger därför

närmast till hands att talerätten inte skall tillkomma andra än aktieägarna.

Rikspolisstyrelsen har, under hänvisning till att det kan ta en viss tid innan

en talan av det aktuella slaget hinner anhängiggöras, förordat att även den

verkställande direktören och styrelseledamöterna ges talerätt. Enligt vår

uppfattning skulle en sådan ordning dock stå i mindre god överensstämmelse med

bestämmelsernas syfte. Normalt har ju styrelsen och den verkställande direktören

 anknytning till just den aktieägarmajoritet som bestämmelserna avser att skydda

 minoriteten från. Vi föreslår därför att talerätten, liksom i dag, skall

tillkomma endast aktieägare som tillsammans äger minst en tiondel av aktierna i

bolaget.

4.5 Övriga grunder för tvångslikvidation

Regeringens förslag: Liksom hittills skall ett aktiebolag vara skyldigt att gå i

 likvidation bl.a. om likvidationsskyldighet föreligger enligt bolagsordningen

eller om bolaget inte på föreskrivet sätt har anmält behörig styrelse,

verkställande direktör eller revisor för registrering. Detsamma skall gälla

aktiebolag som är skyldiga att ha en särskild delgivningsmottagare i Sverige men

 försummar att anmäla en sådan för registrering (13 kap. 10 och 11 §§

aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer med kommitténs förslag (SOU 1999:36 s. 101).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot

kommitténs förslag.

Skälen för regeringens förslag: Utöver de situationer som har behandlats i

avsnitten 4.3 och 4.4 är ett aktiebolag skyldigt att gå i likvidation om en

sådan skyldighet föreligger enligt bolagsordningen eller om det inte på

föreskrivet sätt har gett in anmälan om behörig styrelse, verkställande direktör

 eller revisor till Patent- och registreringsverket. Bolaget är också skyldigt

att gå i likvidation om det inte har gett in årsredovisning och

revisionsberättelse till Patent- och registreringsverket. Detsamma är fallet om

bolaget, efter byte av aktiekapitalsvaluta, inte har anmält nödvändiga

följdbeslut för registrering samt om bolaget, efter otillåtna förvärv av egna

aktier, är skyldigt att sätta ned aktiekapitalet till ett belopp som understiger

 lägsta tillåtna aktiekapital. Slutligen är bolaget likvidationsskyldigt om det

har försatts i konkurs och konkursen har avslutats med överskott (se 13 kap. 4

och 4 a §§ aktiebolagslagen).

Att ett bolag även fortsättningsvis skall vara skyldigt att gå i likvidation om

bolagsordningen föreskriver det är givet. Enligt vår mening finns det också

anledning att ha kvar bestämmelserna om tvångslikvidation vid åsidosättande av

aktiebolagslagens krav på registrering av styrelse m.m. liksom vid försummelse

att inge redovisningshandlingar och vid brister i förhållande till

aktiebolagslagens bestämmelser om lägsta tillåtna aktiekapital m.m.

Bestämmelserna om tvångslikvidation utgör viktiga instrument för att

upprätthålla aktiebolagslagens krav i dessa avseenden.

I aktiebolag som inte har någon behörig ställföreträdare här i landet skall

styrelsen bemyndiga en i Sverige bosatt person att ta emot delgivning på

bolagets vägnar (se 8 kap. 33 § aktiebolagslagen). Den regeln fanns inte när

bestämmelsen om likvidationsskyldighet på grund av utebliven anmälan av styrelse

 m.m. tillkom. Till kravet på att det skall finnas en sådan särskild

delgivningsmottagare är därför inte knuten någon likvidationsbestämmelse. Det

förekommer att bolag, som saknar behörig företrädare i Sverige, inte utser någon

 i Sverige bosatt person att ta emot delgivning med bolaget. Enligt vår mening

bör bestämmelserna om tvångslikvidation kunna tillämpas även i ett sådant fall.

Vi föreslår därför att bestämmelserna kompletteras i detta avseende.

Vi återkommer i avsnitt 4.9 till frågan om likvidation efter konkurs.

4.6 Handläggningen av frågor om likvidation

4.6.1 Uppdelningen av likvidationsärenden mellan allmän domstol och Patent- och

registreringsverket

Regeringens bedömning: Den nuvarande uppdelningen av likvidationsärenden mellan

allmän domstol och Patent- och registreringsverket bör bestå.

Kommitténs bedömning och förslag: Överensstämmer delvis med regeringens

bedömning. Kommittén har dock föreslagit att handläggningen av frågor om

tvångslikvidation på grund av bestämmelse i bolagsordningen skall flyttas från

allmän domstol till Patent- och registreringsverket (SOU 1999:36 s. 102).

Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har inte haft några

invändningar mot kommitténs bedömning och förslag. Svea hovrätt har dock anmärkt

 att betänkandet inte innehåller någon analys av frågan om ärenden om

tvångslikvidation på grund av bestämmelse i bolagsordningen kan kräva rättsliga

överväganden eller muntlig handläggning. Länsrätten i Västernorrland har

föreslagit att Patent- och registreringsverkets beslut i likvidationsärenden

skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Bakgrund: Tidigare prövades alla likvidationsärenden av allmän domstol. I mitten

 av 1990-talet fördes emellertid vissa av ärendena över till Patent- och

registreringsverket. Det ansågs att ärendena borde handläggas i domstol, om det

var fråga om att avgöra tvister mellan olika intressenter. Om det å andra sidan

närmast var fråga om att konstatera förekomsten av faktiska förhållanden, borde

saken hellre handläggas av Patent- och registreringsverket (se prop. 1993/94:43

s. 11).

Skälen för regeringens bedömning: Uppdelningen av likvidationsärendena mellan

Patent- och registreringsverket och allmän domstol är enligt vår uppfattning väl

 avvägd. Något behov av mer genomgripande förändringar i detta avseende finns

alltså inte.

Kommittén har emellertid föreslagit att ytterligare en kategori av

likvidationsärenden, nämligen tvångslikvidation på grund av bestämmelse i

bolagsordningen, flyttas över från allmän domstol till Patent- och

registreringsverket. Enligt kommittén torde många av de

bolagsordningsbestämmelser som föreskriver likvidation vid en viss tidpunkt

eller viss händelse vara mycket enkla att tillämpa. Kommittén anser därför att

det inte bör möta något hinder att Patent- och registreringsverket - med dess

breda erfarenhet av aktiebolagsrätt i allmänhet och likvidationsfrågor i

synnerhet - handlägger dessa ärenden.

Vi delar i och för sig uppfattningen att sådana likvidationsärenden ibland kan

vara av enkel beskaffenhet. Icke desto mindre handlar de i grund och botten om

tillämpning och tolkning av det civilrättsliga avtal som en bolagsordning kan

sägas utgöra. Ärendena torde dessutom som regel vara tvistiga i något avseende.

Vi anser därför inte att det nu finns anledning att göra någon annan bedömning

än den som gjordes i det tidigare lagstiftningsärendet (jfr prop. 1993/94:43 s.

12) och förordar alltså att dessa ärenden även fortsättningsvis handläggs av

allmän domstol.

I dag gäller att Patent- och registreringsverkets beslut i likvidationsärenden

överklagas till tingsrätten i den ort där bolagets styrelse har sitt säte. Det

har inte framkommit några omständigheter som ger anledning att ändra detta. Vi

förordar därför att nuvarande ordning består.

4.6.2 Vissa handläggningsfrågor

Regeringens förslag: Rättens handläggning av likvidationsärenden skall vara

skriftlig. Sammanträde skall dock kunna hållas, bl.a. när det kan antas vara

till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av ärendet.

Rätten och Patent- och registreringsverket skall liksom tidigare bereda

aktieägare och borgenärer tillfälle att yttra sig i likvidationsärenden samt

kungöra likvidationsföreläggandena i Post- och Inrikes Tidningar (13 kap. 23 och

 24 §§ aktiebolagslagen).

De nuvarande bestämmelserna om sökandens rätt till ersättning för vissa

kostnader i likvidationsärenden utmönstras ur lagen.

Kommitténs förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Kommittén har

 emellertid inte föreslagit någon ändring när det gäller rättens skyldighet att

hålla sammanträde i likvidationsärenden eller sökandens rätt till ersättning för

 kostnader i likvidationsärenden. Kommittén har föreslagit att Patent- och

registreringsverket inte skall vara skyldigt att bereda andra än bolaget

tillfälle att yttra sig i likvidationsärenden (SOU 1999:36 s. 118).

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte uttalat sig i dessa

frågor. Patent- och registreringsverket har förordat att dess skyldighet att

kungöra likvidationsförelägganden tas bort.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 13 kap. 5 § aktiebolagslagen skall

rätten, när en ansökan eller anmälan om likvidation har kommit in, genast kalla

till sammanträde för prövning av likvidationsfrågan. Något sådant generellt krav

 på muntlighet gäller normalt inte vid handläggning av domstolsärenden. Enligt

lagen (1996:242) om domstolsärenden bör sammanträde hållas endast när detta kan

antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av

ärendet (12 § andra stycket). Sammanträde skall normalt också hållas, om en part

 begär det (14 §). I övrigt är handläggningen skriftlig. Enligt vår mening finns

 det inte någon anledning att särbehandla likvidationsärendena i detta avseende.

 I många fall torde en skriftlig handläggning vara fullt tillräcklig. Vi

föreslår därför att kravet på sammanträde för prövning av likvidationsfrågor tas

 bort och att reglerna om sammanträde i lagen om domstolsärenden tillämpas i

stället.

Enligt 13 kap. 5 och 5 a §§ aktiebolagslagen skall bolaget samt de aktieägare

och borgenärer som vill yttra sig i ärendet beredas tillfälle att göra det. Den

kallelse som rätten utfärdar och det föreläggande som Patent- och

registreringsverket utfärdar skall därför kungöras i Post- och Inrikes

Tidningar. Kommittén har föreslagit att skyldigheten att bereda aktieägare och

borgenärer tillfälle att yttra sig skall tas bort i de likvidationsärenden som

handläggs av Patent- och registreringsverket. Patent- och registreringsverket

har påpekat att det i så fall knappast heller finns anledning att i dessa fall

behålla kravet på kungörande i Post- och Inrikes Tidningar. Vi delar kommitténs

uppfattning att borgenärer och aktieägare sällan kan antas tillföra något i

likvidationsärendena. Samtidigt bör det beaktas att det som regel finns ett

allmänt intresse för såväl aktieägare som borgenärer att så snabbt som möjligt

bli varskodda om ett initierat ärende om tvångslikvidation (jfr prop. 1975:103

s. 505). Det kan också förekomma situationer då en borgenär eller aktieägare har

 ett berättigat intresse av att ta del i ärendet. Detta kan gälla såväl i själva

 likvidationsfrågan som i andra frågor som uppkommer i ärendet, t.ex. frågan om

vem som skall förordnas som likvidator. Vi föreslår därför att skyldigheten att

bereda aktieägare och borgenärer tillfälle att yttra sig behålls såväl för de

ärenden som handläggs av rätten som för dem som handläggs av Patent- och

registreringsverket. Det mest ändamålsenliga sättet att säkerställa att

aktieägarna och borgenärerna också får kännedom om ärendet är att kungöra

föreläggandet. Även kungörelseförfarandet bör alltså behållas.

Enligt 13 kap. 6 § aktiebolagslagen har sökanden i ett likvidationsärende under

vissa förutsättningar rätt till ersättning av bolagets medel för de kostnader

som han eller hon har haft för delgivning, kungörelse och expeditioner i

ärendet. Några sådana kostnader kan numera inte uppkomma för sökanden annat än i

 mycket speciella fall. Bestämmelsen har därmed i stort sett förlorat sin

praktiska betydelse. När det gäller sådana ärenden som handläggs i domstol finns

 det dessutom möjlighet för sökanden att begära ersättning för sina kostnader

enligt bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden. Vi föreslår därför

att ersättningsbestämmelsen i 13 kap. 6 § aktiebolagslagen utmönstras ur lagen.

4.7 Genomförandet av likvidationen

4.7.1 Allmänt

Regeringens bedömning: Likvidationsförfarandet bör vara utformat på i huvudsak

samma sätt som tidigare.

Kommitténs bedömning: Kommittén har inte uttalat sig särskilt i denna fråga.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte särskilt berört frågan.

Skälen för regeringens bedömning: Likvidationsförfarandet syftar till en

avveckling av bolaget så att bolagets skulder kan betalas och de återstående

tillgångarna fördelas bland aktieägarna. För att garantera att detta sker på ett

 effektivt och rättssäkert sätt innehåller aktiebolagslagen olika bestämmelser

om hur likvidationen skall genomföras. Nuvarande regler bygger på att

likvidatorn, efter kallelse på bolagets borgenärer, avvecklar bolagets rörelse,

betalar skulderna och skiftar återstående tillgångar mellan aktieägarna.

Förfarandet synes i huvudsak ha fungerat väl och vi föreslår därför inte några

genomgripande förändringar i dessa bestämmelser. I det följande tar vi upp några

 frågor där det enligt vår uppfattning ändå finns anledning till särskilda

överväganden, ändringar eller klarlägganden.

4.7.2 Ett förenklat likvidationsförfarande?

Regeringens bedömning: Det bör inte införas några bestämmelser om ett förenklat

likvidationsförfarande.

Kommitténs bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (SOU 1999:36 s.

89).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har instämt i kommitténs bedömning

eller inte haft några invändningar mot den. Ekobrottsmyndigheten Östra

avdelningen och Svenska Revisorsamfundet SRS har dock ansett att det finns ett

behov av ett förenklat likvidationsförfarande.

Bakgrund: Ett likvidationsförfarande är förknippat med vissa kostnader för

bolaget, t.ex. för likvidatorns arvode. Ett bolag som har små tillgångar kan

därför tänkas tveka inför att initiera ett likvidationsförfarande trots att så

borde ske. Detta kan medföra att nödvändiga avvecklingsåtgärder uteblir eller

att avvecklingen sker i andra former, t.ex. genom att bolaget säljs som ett

skalbolag. Det har mot den bakgrunden från vissa håll efterfrågats bestämmelser

om ett förenklat likvidationsförfarande. Ett sådant förfarande skulle, har det

sagts, tjäna ett särskilt angeläget syfte i de fall då aktiebolagets ägare

önskar driva verksamheten vidare i en annan företagsform.

Bestämmelser om ett förenklat likvidationsförfarande, s.k. fattiglikvidation,

fanns i aktiebolagslagen fram till början av 1980-talet. Förfarandet var

tillämpligt i de fall då bolaget inte hade tillgångar som täckte

likvidationskostnaderna. I sådana fall skulle rätten på anmälan av likvidatorn

förklara att likvidationen skulle läggas ned och att bolaget skulle anses

upplöst. Någon kallelse på okända borgenärer behövde inte ske. Eventuella

tillgångar tillföll efter rättens förordnande allmänna arvsfonden. Huvudskälet

till att fattiglikvidationerna avskaffades var att det, sedan de s.k.

fattigkonkurserna hade avskaffats, ansågs finnas en överhängande risk för att

fattiglikvidationerna skulle komma att användas för att dölja ekonomisk

brottslighet (se prop. 1980/81:146 s. 12).

I övriga nordiska länder finns, med ett undantag, inte några förenklade

likvidationsförfaranden. I Danmark förekommer emellertid ett förfarande för

formlös upplösning av anpartsselskab. Förfarandet fungerar så att bolagsmännen

till Erhvervs- og Selskabsstyrelsen ger in en anmälan i vilken de förklarar att

bolaget är upplöst. För att anmälan skall godtas krävs att den innehåller en

försäkran från bolagsmännen om att alla bolagets skulder är betalda. Försäkran

lämnas under straffansvar. Om det senare visar sig att det vid tidpunkten för

anmälan fanns kända skulder, svarar bolagsmännen solidariskt och obegränsat för

dessa. Bolagsmännen skall också bifoga intyg från tull- och skattemyndigheterna

om att företaget inte har några skulder till dessa myndigheter.

Skälen för regeringens bedömning: Kommittén har ifrågasatt det praktiska behovet

 av ett förenklat likvidationsförfarande och påtalat att det ofta finns

möjligheter för bolaget att inom ramen för det gällande regelverket hålla ned

likvidationskostnaderna. Enligt vår mening är det dock tveksamt om de

förfaranden som ryms inom gällande rätt alltid är så enkla som i och för sig

hade varit önskvärt. Vi har därför förståelse för de remissinstanser som har

förespråkat ett förenklat likvidationsförfarande.

Vi anser dock inte att de tidigare fattiglikvidationerna bör återinföras. Enligt

 vår uppfattning gör sig de skäl som föranledde att fattiglikvidationerna

avskaffades inte gällande med mindre styrka i dag. Problemen med utnyttjande av

aktiebolagsformen för ekonomiska oegentligheter har snarast tilltagit sedan

början av 1980-talet. Under sådana förhållanden bör det inte komma i fråga att

återinföra ett förfarande som avskaffades just på grund av risken för sådana

problem. En förutsättning för ett nytt förenklat likvidationsförfarande är

alltså att det innefattar ett bättre skydd mot sådana risker.

I det sammanhanget kan det finnas anledning att titta närmare på bl.a. den

danska modellen för förenklad upplösning av anpartsselskab. Ett inslag i denna

utgörs av att bolagsföreträdarna i en särskild skriftlig förklaring intygar att

bolaget är skuldfritt. Till denna förklaring har kopplats dels ett

straffrättsligt ansvar för osant intygande, dels ett personligt betalningsansvar

 för de skulder som senare visar sig ha förelegat vid tidpunkten för

förklaringen.

Bestämmelser om personligt betalningsansvar och straffansvar utgör dock enligt

vår uppfattning inte ett tillräckligt skydd mot de risker som låg bakom

fattiglikvidationernas avskaffande. Sådana bestämmelser innebär visserligen att

möjligheterna att använda likvidationsförfarandet för att undgå betalningsansvar

 begränsas. De kan emellertid inte ersätta de mekanismer för kontroll och insyn

som ligger i det nuvarande likvidationsförfarandet. Inom ramen för detta

förfarande blir bolagets förhållanden föremål för granskning genom likvidatorns

arbete med att avveckla bolaget och genom den revision av bolaget som fortgår

under likvidationen. Därtill kommer att de bolag som saknar tillgångar att

bekosta ett likvidationsförfarande slussas över till den ingående granskning som

 sker inom konkursförfarandets ram. I denna granskning ingår bl.a. att undersöka

 huruvida det har förekommit brott i bolaget.

För ett bolag vars aktieägare vill undvika en granskning av angivet slag, skulle

 ett förenklat likvidationsförfarande därför kunna vara ett attraktivt

alternativ även om det var förenat med bestämmelser om straff- och

betalningsansvar. Förhållandena kan också vara sådana att bolagsföreträdarna är

beredda att ta på sig personligt betalningsansvar, om det innebär att de slipper

 de allvarligare konsekvenser som en granskning av bolagets förhållanden skulle

kunna föranleda.

Till det sagda kommer att bestämmelser om personligt betalningsansvar och

straffansvar rent allmänt kan vara trubbiga instrument att använda mot oseriösa

företagare. För att sådana bestämmelser skall få önskad effekt krävs att det

finns goda möjligheter att göra ansvaret gällande. Det går emellertid inte att

utesluta att personer som står bakom bolaget kringgår reglerna om straff- och

betalningsansvar genom att t.ex. inför likvidationen sätta andra i sitt ställe

(jfr avsnitt 5.2).

Förekommande kontrollbehov kan i någon mån tillgodoses om man, liksom i den

danska modellen, kräver att bolaget i samband med likvidationsanmälan ger in

intyg om skuldfrihet från sådana myndigheter som typiskt sett skulle kunna ha

fordringar mot bolaget. Det medför emellertid att en del av den kontroll som i

dag sker genom likvidatorn och, i förekommande fall, konkursförvaltaren

övervältras på olika myndigheter. Därtill kommer de praktiska svårigheter som

sådana intyg skulle kunna ge upphov till. Som exempel kan nämnas svårigheterna

för skattemyndigheten att under ett pågående beskattningsår uttala sig om

huruvida myndigheten har eller kan tänkas få några skattekrav mot ett bolag som

intill nyligen har bedrivit verksamhet.

Vi är mot denna bakgrund inte beredda att föreslå något förenklat

likvidationsförfarande.

4.7.3 Likvidatorns kvalifikationer

Regeringens förslag: Det införs en uttrycklig bestämmelse om att likvidatorer

skall vara lämpliga för uppdraget och att de inte får ha ingått i den tidigare

bolagsledningen (13 kap. 27 § aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Kommittén har inte föreslagit några ändringar i detta

avseende (SOU 1999:36 s. 119).

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte berört denna fråga.

Ekobrottsmyndigheten, Riksskatteverket och Skattemyndigheten i Stockholm har

dock ansett att det bör övervägas att skärpa reglerna om vem som kan utses till

likvidator.

Bakgrund: En grundläggande förutsättning för att likvidationen skall kunna

genomföras på ett korrekt och ändamålsenligt sätt är att likvidatorn är lämpad

för sin uppgift. Aktiebolagslagen innehåller i dag inte några särskilda

bestämmelser om vem som kan utses till likvidator. Samma kvalifikationskrav

gäller för en likvidator som för en styrelseledamot. Det innebär bl.a. att en

likvidator inte får vara försatt i konkurs eller ha näringsförbud. Även

aktiebolagslagens bestämmelser om jäv för styrelseledamot (se 8 kap. 20 §) är

tillämpliga. Dessa bestämmelser innebär att likvidatorn inte får handlägga

frågor om sådana avtal som likvidatorn kan ha ett direkt eller indirekt intresse

 i. Någon jävsregel som tar sikte på likvidatorns förhållande till bolaget eller

 dess styrelse finns däremot inte.

I dag förordnas en likvidator alltid av Patent- och registreringsverket eller

rätten. Tidigare utsågs likvidatorn av bolagsstämman i de fall då det var

stämman som hade fattat beslutet om likvidation. I samband med att den ordningen

 övergavs övervägdes att införa särskilda kompetenskrav för likvidatorer i

aktiebolagslagen (se prop. 1982/83:139 s. 10 f.). En sådan lösning ansågs

emellertid stelbent och i stället infördes den ordningen att rätten alltid

skulle utse likvidator. Detta ansågs ge tillräckliga garantier för att endast

lämpliga personer utsågs. I detta lämplighetskrav låg, enligt

förarbetsuttalandena, att likvidatorn normalt inte skall ha ingått i

bolagsledningen och inte heller tillhöra den aktieägarkrets som har det

bestämmande inflytandet över bolaget. Det ansågs emellertid finnas situationer

då det är motiverat att göra undantag från denna huvudregel (se prop.

1982/83:139 s. 13 f.).

Skälen för regeringens förslag: För såväl aktieägare som borgenärer är det

viktigt att likvidationen genomförs på ett kunnigt och seriöst sätt. Det är

också angeläget att likvidationsinstitutet inte används för att sopa igen spåren

 efter oegentligheter som den tidigare bolagsledningen eventuellt har gjort sig

skyldig till. Det är mot den bakgrunden väsentligt att de krav på lämplighet och

 självständighet som har berörts i det föregående - och som torde motsvara

gällande rätt - verkligen upprätthålls. Enligt vår mening bör kraven därför

komma till uttryck i lagtexten.

Vi föreslår således att det i lagtexten tas in ett allmänt krav på att en

likvidator skall vara lämplig för uppdraget. Vi föreslår vidare en lagregel om

att det till likvidator inte får utses någon som har ingått i bolagets ledning

eller genom aktieinnehav har haft det bestämmande inflytandet i bolaget. Från

den sistnämnda regeln bör dock avsteg kunna göras, om det finns särskilda skäl.

Vi har övervägt om det därutöver bör ställas särskilda krav på likvidatorernas

kompetens, t.ex. att de måste vara advokater e.d. Vi har dock funnit att ett

generellt sådant krav skulle kunna bli alltför betungande. Vad gäller

likvidatorns kvalifikationer bör det därför - utöver det nyssnämnda kravet på

lämplighet - inte ställas andra krav än de krav som gäller för

styrelseledamöter. Till frågan om styrelseledamöters kvalifikationer återkommer

vi i avsnitt 5.3.

4.7.4 Entledigande av likvidator

Regeringens förslag: Det införs en uttrycklig bestämmelse om att en likvidator

kan entledigas. Om likvidatorn själv ansöker om att bli entledigad, skall

ansökan prövas av den instans som har förordnat honom eller henne. I övriga fall

 skall frågor om entledigande av likvidator prövas av allmän domstol (13 kap. 28

 § aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Kommittén har inte lämnat något förslag i denna del.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört denna fråga.

Skälen för regeringens förslag: Det finns i dag - till skillnad från i 1944 års

aktiebolagslag - inte några särskilda bestämmelser om entledigande av

likvidator. Det får anses följa av 8 kap. 11 § aktiebolagslagen att en

likvidator som själv önskar frånträda sitt uppdrag i förtid har rätt göra det. I

 vilken utsträckning bestämmelserna i 8 kap. om entledigande av

styrelseledamöter kan tillämpas på likvidatorer är däremot oklart. Det har dock

ansetts att det är möjligt att entlediga en likvidator (se t.ex. prop. 1975:103

s. 507). Det har därvid antagits att det ankommer på den instans som har

förordnat likvidatorn att fatta beslut om entledigande (se t.ex. prop.

1993/94:43 s. 18).

Vi anser att möjligheten att entlediga en likvidator bör komma till uttryck i

lagtexten. I de fall då likvidatorn själv ansöker om att bli entledigad är det

naturligt att frågan prövas av den instans som har förordnat honom eller henne.

Detta stämmer också med den ordning som hittills har ansetts gälla. I de

situationer då någon annan begär att likvidatorn skall entledigas kan emellertid

 en sådan ordning ifrågasättas. I dessa situationer är frågan om entledigande

typiskt sett tvistig i något avseende. Det kan vara fråga om motsättningar

mellan olika aktieägare eller mellan likvidatorn och vissa aktieägare. Om frågan

 om entledigande initieras av någon annan än likvidatorn själv, bör den därför

prövas av domstol, oavsett vem som har förordnat likvidatorn.

Såsom Lagrådet har påtalat, bör det i lagtexten anges vad som krävs för att en

likvidator skall entledigas. Bestämmelserna om detta kan lämpligen utformas med

konkurslagens (1987:672) bestämmelser om entledigande av förvaltare som förebild

 (se 7 kap. 5 §). Vi föreslår sålunda att en likvidator skall entledigas dels om

 han eller hon begär att få avgå och visar skäl till det, dels om han eller hon

inte är lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas från uppdraget.

4.7.5 Förseningsavgifter

Regeringens förslag: Bolag i likvidation skall kunna åläggas att betala

förseningsavgift, om de inte i rätt tid ger in årsredovisningshandlingar som

avser tiden efter likvidationsbeslutet (8 kap. 7 § årsredovisnings-lagen).

Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att förbudet mot att förplikta

bolag i likvidation att betala förseningsavgift tas bort helt (SOU 1999:36 s.

121).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte uttalat sig i denna fråga.

Skälen för regeringens förslag: I 8 kap. 5-11 §§ årsredovisningslagen

(1995:1554) finns bestämmelser om att Patent- och registreringsverket kan

besluta om att bolag som inte ger in årsredovisningshandlingar till Patent- och

registreringsverket i rätt tid skall betala särskilda förseningsavgifter. Enligt

 7 § får någon sådan avgift dock inte åläggas bolag som har gått i likvidation.

Undantagsbestämmelsen tillkom på inrådan av Lagrådet och motiverades med att

syftet med förseningsavgifter knappast gör sig gällande sedan ett bolag har gått

 i likvidation (se prop. 1994/95:67 s. 45 och 84 f.).

I likhet med kommittén anser vi att det inte är motiverat att undanta bolag i

likvidation från bestämmelserna om förseningsavgifter, såvitt gäller den

redovisning som likvidatorn är skyldig att avge under likvidationen. Det är

viktigt att också bolag i likvidation offentliggör sina årsredovisningar i rätt

tid. Försummar de att göra det, bör de, liksom vanliga bolag, kunna drabbas av

sanktioner.

Däremot finns det, enligt vår uppfattning, fortfarande fog för den nuvarande

undantagsbestämmelsen, såvitt gäller redovisningshandlingar som avser tiden före

 likvidationsbeslutet. Redovisningen för tiden före likvidationsbeslutet skall

upprättas av den styrelse som bolaget då hade. Ofta rör det sig emellertid här

om bolag som har gått i likvidation just därför att de inte har haft någon

styrelse eller därför att styrelsen tidigare inte har gett in

redovisningshandlingar till Patent- och registreringsverket. Likvidatorn kan i

dessa situationer ha svårigheter att läka brister som avser tiden före

likvidationen.

4.8 Upplösning genom avregistrering

Regeringens förslag: Den nuvarande bestämmelsen om upplösning av aktiebolag

genom avförande ur aktiebolagsregistret tas bort.

Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 1999:36 s. 102

f.).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot

kommitténs förslag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 13 kap. 18 § aktiebolagslagen skall ett

aktiebolag som inte har gett in någon anmälan till Patent- och

registreringsverket under de tio senaste åren, under vissa i lagtexten närmare

angivna förutsättningar, avföras ur registret och därmed anses upplöst. Denna

bestämmelse fyller numera knappast någon praktisk funktion, eftersom verket är

skyldigt att bevaka att bolagen sänder in årsredovisningar varje år och att

verka för likvidation av bolagen om så inte sker. Vi föreslår därför att

bestämmelsen tas bort.

4.9 Upplösning efter konkurs

4.9.1 Frågor om rättskapacitet och partshabilitet

Regeringens bedömning: Frågor om aktiebolags rättskapacitet och partshabilitet

under och efter en konkurs bör inte lagregleras i detta sammanhang.

Kommitténs bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (SOU 1999:36 s.

103 f.).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot

kommitténs bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: En fråga som har behandlats ofta inom såväl

doktrin som rättspraxis är den om ett aktiebolags rättskapacitet och

partshabilitet under och efter en konkurs. Rättsläget på detta område är, trots

en ganska omfattande rättspraxis, delvis oklart. De frågeställningar som

aktualiseras är komplicerade och inrymmer flera svåra avvägningar. Liksom

kommittén anser vi att den pågående översynen av aktiebolagslagen inte är rätt

sammanhang att lösa dessa frågor. Samma frågor uppkommer i fråga om andra

associationer och de bör lösas i ett större sammanhang. Vi lämnar därför inte

några förslag i denna del.

4.9.2 Likvidation efter avslutad underskottskonkurs

Regeringens förslag: Om det efter en avslutad underskottskonkurs framkommer

någon tillgång som inte omfattas av konkursen, skall det inledas ett

likvidationsförfarande (13 kap. 49 § aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 1999:36 s. 124).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot

kommitténs förslag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande rätt skall ett bolag anses

upplöst om konkurs har ägt rum och denna har avslutats utan överskott. I sådana

situationer kan det emellertid förekomma att det efter konkursen visar sig

finnas tillgångar som inte omfattas av konkursen. Detta kan inträffa t.ex. om

bolaget vinner en rättegång som konkursboet har valt att inte inträda i. Det

finns i dag inte några bestämmelser om hur en sådan situation skall hanteras. I

praxis har det ansetts att ett likvidationsförfarande bör kunna inledas (se

t.ex. NJA 2000 s. 144 och NJA 2001 s. 144). Situationen bär likheter med den som

 föreligger vid en s.k. överskottskonkurs (se 13 kap. 19 § andra stycket

aktiebolagslagen). Om ett bolag har försatts i konkurs och konkursen har

avslutats med överskott, är bolaget skyldigt att gå i likvidation. Enligt vår

uppfattning är ett likvidationsförfarande ändamålsenligt även i den situation

som har beskrivits här. Vi föreslår att regler om detta tas in i lagen.

En särskild fråga är hur man skall hantera situationen då det efter konkursen

finns kvar egendom som saknar värde eller som har ett negativt värde. Det kan

gälla t.ex. fastigheter som är föremål för rivningsförelägganden eller som

kräver miljösanering. Sådan egendom är av naturliga skäl svår att avyttra och

egendomen riskerar då att bli kvar i det upplösta bolaget efter att konkursen

har avslutats. Problemet med s.k. abandonerad egendom har konkursrättslig och

miljörättslig anknytning och är f.n. föremål för överväganden inom

Regeringskansliet. Vi lämnar därför inte här några förslag i detta avseende.

4.9.3 Likvidation efter avslutad överskottskonkurs

Regeringens förslag: Nuvarande förfarande för likvidation efter avslutad

överskottskonkurs förenklas så att rätten i anslutning till beslutet om

utdelning också skall besluta om att bolaget skall gå i likvidation (13 kap. 50

§ aktiebolagslagen).

Om ett bolag har gått i likvidation på grund av en överskottskonkurs, skall

bolagsstämman, under vissa i lagen angivna förutsättningar, kunna besluta att

bolaget skall fortsätta verksamheten i stället för att likvideras (13 kap. 44 §

aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Förslaget om att

rätten skall besluta om likvidation i anslutning till beslut om utdelning i

överskottskonkurser har dock inte kommit till uttryck i författningsförslaget

(SOU 1999:36 s. 105).

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har i huvudsak instämt i kommitténs

 förslag eller inte haft några invändningar mot det. Skattemyndigheten i

Stockholm och Patent- och registreringsverket har dock avstyrkt förslaget om att

 ett bolag skall kunna fortsätta verksamheten efter avslutad överskottskonkurs.

Riksskatteverket har, utan att avstyrka förslaget om att bolaget skall kunna

återuppta verksamheten efter en överskottskonkurs, ansett att det inte bör vara

möjligt för aktieägarna att själva råda över frågan om fortsatt drift genom att

under konkursen tillskjuta medel eller ingå underhandsackord.

Skälen för regeringens förslag: Om ett aktiebolag har försatts i konkurs och

konkursen avslutas med överskott, skall bolagsstämman inom en månad efter

konkursens avslutande besluta att bolaget skall gå i likvidation (se 13 kap. 19

§ aktiebolagslagen). Detta förfarande bör enligt vår mening kunna förenklas på

så sätt att rätten i anslutning till att den beslutar om utdelning i konkursen

också beslutar om likvidation. Vi föreslår därför bestämmelser med denna

innebörd.

En särskild fråga är om det bör vara möjligt för aktieägarna att efter en

avslutad överskottskonkurs besluta att bolaget skall återuppta verksamheten i

stället för att upplösas genom likvidation. I dag har bolagsstämman i vissa

situationer möjlighet att avbryta en inledd likvidation. Någon sådan möjlighet

finns emellertid inte när likvidationen har föregåtts av en konkurs (se 13 kap.

17 § första stycket aktiebolagslagen). Bolaget är då förhindrat att fortsätta

sin verksamhet även om det skulle finnas såväl vilja som ekonomiska

förutsättningar för fortsatt drift. Denna begränsning kan förefalla onödig,

t.ex. om det under konkursen har visat sig att bolagets ekonomiska ställning är

bättre än vad man tidigare hade anledning att utgå från. Man kan också tänka sig

 att bolagets aktieägare under konkursen önskar tillskjuta medel för att

möjliggöra fortsatt drift av bolaget eller att fortsatt drift möjliggörs genom

underhandsackord med borgenärerna. En möjlighet för aktieägarna att i de

beskrivna situationerna driva bolaget vidare efter konkursen skulle alltså kunna

 sägas vara i såväl bolagets som borgenärernas intresse.

Mot dessa skäl bör, såsom flera remissinstanser har påpekat, ställas intresset

av att upprätthålla den princip som i dag gäller om att ett bolag som har

försatts i konkurs skall upplösas (jfr dock avsnitt 4.9.1). Man kan alltså räkna

 med att ett bolag som en gång har försatts i konkurs genom ett lagakraftvunnet

beslut inte kommer att kunna uppträda på marknaden på nytt. En ändring i detta

avseende skulle medföra att det inte längre skulle kunna dras några sådana

bestämda slutsatser av ett konkursbeslut.

Enligt vår uppfattning bör man inte låta överväganden av ordningskaraktär vara

avgörande. Av större betydelse är om en möjlighet till fortsatt drift efter en

överskottskonkurs är ägnad att medföra några praktiska olägenheter eller risker.

 Det kan då konstateras att möjligheten till fortsatt drift naturligtvis endast

skall kunna komma i fråga sedan konkursen har avslutats och borgenärerna har

erhållit betalning. Borgenärernas rätt i konkursen kommer alltså inte att

påverkas och någon risk för att ett bolag använder förfarandet i syfte att

undkomma betalningsansvar uppkommer därmed inte. Inte heller torde möjligheten

till fortsatt drift efter konkurs kunna utnyttjas för att kringgå

aktiebolagslagens kapitalskyddsregler. Redan i dag gäller, som förutsättning för

 att bolagsstämman skall kunna besluta om upphörande av likvidationen, att

bolagets eget kapital är intakt. Därtill kommer att bolagsstämmans beslut om

upphörande av likvidation förutsätter att det inte har skett någon utskiftning

(se 13 kap. 17 § första stycket aktiebolagslagen). Detta ger enligt vår

uppfattning tillräckliga garantier för att aktieägarna inte tillgodogör sig

bolagets tillgångar på ett otillbörligt sätt.

Om bestämmelserna förenas med begränsningar av de angivna slagen bör, enligt vår

 mening, en möjlighet till fortsatt drift efter överskottskonkurs inte innebära

några beaktansvärda olägenheter eller risker. Vi föreslår därför att sådana

bestämmelser införs. Enligt vår uppfattning finns det inte anledning att, såsom

Riksskatteverket har ansett, särreglera den situationen att överskottet i

konkursen har uppkommit till följd av ett underhandsackord eller tillskott från

aktieägarna.

5 Åtgärder mot oseriösa förfaranden i aktiebolag

5.1 Styrelselösa bolag

5.1.1 Problembilden

Så kallad bolagsplundring går som regel till så att oseriösa personer köper ett

aktiebolag och tömmer det på samtliga eller huvuddelen av dess tillgångar. De

plundrade bolagen innehåller därefter ofta endast skulder. Den gamla styrelsen

brukar avträda från sitt uppdrag i samband med köpet och köparen utser i regel

inte någon ny styrelse. När förundersökning inleds, finns det inte någon

styrelse som kan redogöra för vad som har förekommit i bolaget. Det förekommer

också att de bolag som plundras byter ägare och styrelse upprepade gånger.

Avsaknaden av styrelse är uppenbarligen ägnad att försvåra utredandet av

ekonomisk brottslighet.

Att ett aktiebolag saknar styrelse kan också leda till andra slag av problem. I

aktiebolagslagen finns bestämmelser om personligt betalningsansvar för

styrelseledamöter, som fortsätter bolagets verksamhet trots att bolaget saknar

föreskriven täckning för sitt aktiekapital (se avsnitt 4.3). Vidare finns det

bestämmelser om skadeståndsskyldighet för styrelseledamöter gentemot bl.a.

bolagets borgenärer (se 15 kap. aktiebolagslagen). Det är tydligt att för en

borgenär som önskar vända sig mot en ledamot i styrelsen för betalning av en

bolagets skuld eller för att utkräva skadestånd möter det svårigheter om någon

styrelse inte finns registrerad.

Saknar bolaget styrelse eller annan behörig ställföreträdare, medför det också

olägenheter för den som vill rikta anspråk mot bolaget, eftersom det inte finns

någon som kan ta emot anspråket på bolagets vägnar. Dessa olägenheter har

visserligen sedan några år minskat genom särskilda delgivningsbestämmelser. Om

ett försök med sedvanlig delgivning med ett aktiebolag har misslyckats eller

delgivningsförsök bedöms som utsiktslösa och det inte är olämpligt med hänsyn

till omständigheterna, får delgivning ske genom att myndigheten sänder

handlingen med post till aktiebolaget på dess registrerade postadress och minst

en dag senare skickar ett meddelande om att handlingen har sänts (se 9 § tredje

stycket delgivningslagen, 1970:428). Genom denna bestämmelse blir det som regel

praktiskt möjligt att delge ett styrelselöst bolag. Fortfarande kan det

emellertid för borgenärer m.fl. vara angeläget att komma i direkt kontakt med

någon som har behörighet att företräda bolaget.

För att komma tillrätta med bolag som saknar registrerad behörig styrelse

innehåller aktiebolagslagen bestämmelser om att Patent- och registreringsverket

i dessa fall skall besluta att bolaget skall gå i likvidation (se 13 kap. 4 a §

aktiebolagslagen, jfr ovan avsnitt 4.5). Det har emellertid visat sig att en del

 bolag försöker kringgå likvidationsreglerna. Det har exempelvis hänt att ett

styrelselöst bolag har anmält en ny styrelse strax före den dag då Patent- och

registreringsverket enligt vad verket meddelat skulle avgöra frågan om

likvidation. Patent- och registreringsverket har då avbrutit

likvidationsförfarandet. Så snart det sistnämnda beslutet förelegat, har den nya

 styrelsen avgått och bolaget har på nytt stått utan registrerad styrelse.

Också i de fall då aktiebolagsregistret innehåller uppgifter om bolagets

styrelse kan olika slag av problem uppkomma. När det inleds en förundersökning

rörande brott i bolaget, gör inte sällan de som enligt aktiebolagsregistret

sitter i styrelsen invändning om att de avgått innan de aktuella

oegentligheterna började och att de därför inte känner till vad som har

förekommit. Vanligen företes protokoll och andra handlingar som stöder en sådan

invändning. Till följd därav kan de personer som utåt har stått som ansvariga

för bolaget inte alltid hållas ansvariga för vad som har förekommit inom

bolaget.

Det finns mot den bakgrunden anledning att överväga om reglerna behöver skärpas.

5.1.2 Förkortade tidsfrister i likvidationsförfarandet?

Regeringens förslag: Bestämmelserna om tvångslikvidation skärps så att ett bolag

 utan behörig styrelse skall kunna förpliktas att gå i likvidation efter kortare

 tid än i dag (13 kap. 23 § aktiebolagslagen).

Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 1999:36 s. 79

f.).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt kommitténs förslag eller

inte haft några invändningar mot det. Ett par remissinstanser har ansett att

likvidationsförfarandet kan förkortas ytterligare.

Bakgrund: Det förfarande som föregår Patent- och registreringsverkets beslut om

tvångslikvidation av styrelselösa bolag ser i dag ut på följande sätt.

När Patent- och registreringsverket har uppmärksammat att bolaget saknar

beslutför registrerad styrelse, sänder verket en påminnelse till bolaget med

anmaning att utse så många ledamöter som behövs för att styrelsen skall bli

fulltalig och anmäla de nyvalda till Patent- och registreringsverket inom sex

veckor. Påminnelsen delges inte bolaget utan sänds med vanlig post till bolagets

 senast anmälda postadress. Under åren 1999 och 2000 utfärdade verket 846

respektive 914 sådana påminnelser.

Vidtar bolaget inte några åtgärder inom den angivna tiden, förelägger Patent-

och registreringsverket bolaget samt aktieägare och borgenärer som vill yttra

sig i ärendet att komma in med skriftligt yttrande till myndigheten inom viss

tid. I föreläggandet upplyses att bolaget kan förpliktas att gå i likvidation,

om behörig styrelse inte anmäls inom angiven tid. Föreläggandet delges bolaget

och kungörs i Post- och Inrikes Tidningar minst två och högst fyra månader före

utgången av den utsatta tiden. Under åren 1999 och 2000 utfärdades förelägganden

 i 162 respektive 217 fall och beslut om likvidation fattades i 89 respektive

114 fall.

Skälen för regeringens förslag: Det står klart att ett förkortat

likvidationsförfarande skulle öka möjligheterna att inom rimlig tid komma

tillrätta med styrelselösa bolag. Det finns därför all anledning att undersöka

om något eller några av momenten i det nuvarande förfarandet kan tas bort eller

förkortas. Vad som närmast kan övervägas är ett avskaffande av de påminnelser

som föregår föreläggandet, en förkortning av tiden för yttrande och ett

avskaffande av kravet på att bolaget delges föreläggandet.

Behövs påminnelse?

Också seriöst drivna aktiebolag kan ibland stå utan behörig styrelse på grund av

 dödsfall och andra hastigt inträffade händelser. Det framstår som rimligt att

dessa bolag först tillsänds en påminnelse, innan föreläggandefasen tar vid.

Påminnelserna har också visat sig ha effekt i ungefär 75 procent av fallen. Det

mera kostnads- och tidskrävande föreläggandeförfarandet kan i dessa fall

undvikas. Systemet med utsändande av påminnelser bör alltså bestå.

Det kan visserligen förekomma att Patent- och registreringsverket har tillgång

till sådan information om bolaget att det får anses mindre lämpligt att fördröja

 ärendet genom att sända ut en påminnelse. Så kan t.ex. vara fallet om bolaget

nyligen har varit föremål för ett likvidationsförfarande som har avbrutits

därför att bolaget i sista stund har anmält en ny styrelse. Om den nya styrelsen

 har avgått kort därefter, är det - såsom en remissinstans har varit inne på -

rimligt att Patent- och registreringsverket omedelbart kan utfärda ett nytt

likvidationsföreläggande. Det kan emellertid ske redan enligt gällande regler

och fordrar alltså ingen lagändring.

Nästa fråga är om påminnelsefasen, f.n. sex veckor, bör förkortas. Tiden bör

uppenbarligen inte vara så kort att aktieägarna inte får tid och rådrum att

vidtala nya styrelseledamöter samt att kalla till och hålla en extra

bolagsstämma för styrelseval. Enligt vår mening går det därför knappast att

sätta tiden kortare än sex veckor. Vi föreslår därför inte någon ändring i denna

 del.

Kan tiden för yttrande förkortas?

Ett likvidationsföreläggande skall kungöras i Post- och Inrikes Tidningar minst

två och högst fyra månader före utgången av den i föreläggandet utsatta tiden.

Det är i praktiken inte möjligt att kungöra föreläggandet samma dag som det

meddelas. Minsta tid för yttrandet blir därför drygt två månader. Enligt Patent-

 och registreringsverkets rutiner bestäms tiden regelmässigt till två och en

halv månad.

Enligt vår uppfattning finns det inte något behov av att ge bolagen så lång tid

för yttrande som nuvarande regler medger. Föreläggandet till bolaget har som

regel föregåtts av en påminnelse och kommer alltså inte överraskande för

bolaget. Minsta tiden för yttrande bör därför sättas till en månad. Det bör

emellertid vara möjligt för Patent- och registreringsverket att i det enskilda

fallet bestämma en längre tid, t.ex. när föreläggandet inte har föregåtts av

någon påminnelse. Någon längsta tid för yttrandet bör inte anges i lagen.

Med vårt förslag att tiden för yttrande i likvidationsärendet skall vara minst

en månad kommer ett bolag som saknar behörig styrelse att kunna förpliktas att

gå i likvidation drygt två månader efter det att bristen på behörig styrelse

uppmärksammades. Det innebär en halvering av tiden jämfört med idag.

Behöver likvidationsföreläggandet delges bolaget?

I dag delges alltid likvidationsföreläggandet med bolaget. Just det förhållandet

 att bolaget saknar behörig styrelse ökar typiskt sett delgivningssvårigheterna.

 Det kan synas tala för att bolaget borde få stå sitt kast och acceptera att

likvidationsärendet genomförs utan formell delgivning. Samtidigt är det rimligt

att bolaget så långt möjligt bereds tillfälle att bevaka sin rätt i

likvidationsärendet. Det kan också konstateras att de nya bestämmelserna om

särskild delgivning med aktiebolag av allt att döma avsevärt har förbättrat

möjligheterna till delgivning med aktiebolag. I enstaka fall torde visserligen

svårigheterna fortfarande vara betydande, t.ex. om bolaget inte har någon

registrerad postadress. Enligt vår mening kan emellertid dessa fall - som är

mycket få och där delgivning i sista hand ändå kan ske med hjälp av

kungörelsedelgivning - inte motivera att kravet på delgivning av

likvidationsföreläggandet tas bort.

Frågan om föreläggandet behöver kungöras i Post- och Inrikes Tidningar har

behandlats i avsnitt 4.6.2.

5.1.3 Tvångslikvidation trots anmälan om ny styrelse?

Regeringens bedömning: Det bör inte införas några regler om att ett ärende om

tvångslikvidation skall kunna fullföljas trots att bolaget under förfarandet har

 anmält en ny styrelse.

Kommitténs bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har instämt i eller inte haft några

 invändningar mot kommitténs bedömning. Några remissinstanser, däribland

Stockholms tingsrätt och Ekobrottsmyndigheten, har dock ansett att frågan bör

utredas vidare. Svenska Bankföreningen och Svenska Revisorsamfundet SRS har

lämnat alternativa förslag till reglering.

Skälen för regeringens bedömning: Som tidigare har nämnts har det förekommit att

 ett bolag, som har undgått tvångslikvidation genom att strax före den förelagda

 tidens slut anmäla en ny styrelse, kort tid därefter åter står utan registrerad

 styrelse. Förfaranden av detta slag framstår som försök att kringgå

regelverket. År 1995 infördes en bestämmelse som gav Patent- och

registreringsverket rätt att påföra bolag, mot vilket ett

likvidationsföreläggande har inletts därför att bolaget saknat behörig styrelse,

 en särskild avgift. Avgiften uppgår f.n. till 2 700 kr. Därefter har detta slag

 av förfarande blivit mindre vanligt. Det finns likväl anledning att överväga

åtgärder mot sådant missbruk.

En möjlighet kan synas vara att ge Patent- och registreringsverket möjlighet att

 besluta om likvidation trots att det har anmälts en ny styrelse. En sådan

bestämmelse skulle kunna utformas på olika sätt. Ett alternativ är att bolag som

 saknar eller under viss tid har saknat behörig styrelse alltid skall förpliktas

 att gå i likvidation, om det inte förekommer extraordinära omständigheter,

såsom att bolaget faktiskt har sänt in anmälan för registrering i tid men verket

 har försummat att registrera de nya uppgifterna.

I sammanhanget bör enligt vår mening beaktas att det sannolikt finns nära 200

000 aktiebolag, där styrelsen består av en enda ledamot med en suppleant.

Avlider styrelseledamoten, måste styrelsen kompletteras med en ny

styrelseledamot eller suppleant och anmälan göras till Patent- och

registreringsverket. Man kan inte räkna med att dödsbodelägarna alltid känner

till detta eller under rådande omständigheter omedelbart vidtar de åtgärder som

lagen kräver. Regler av det ovan angivna slaget framstår mot den bakgrunden som

orimligt hårda.

Reglerna skulle givetvis också kunna utformas så att bolaget inte skall

förpliktas gå i likvidation, om det styrks att avsaknaden av en styrelse beror

på förhållanden som aktieägarna inte kan hållas ansvariga för. Svenska

Bankföreningen har förordat en bestämmelse enligt vilken Patent- och

registreringsverket skall fullfölja likvidationsförfarandet även sedan en ny

styrelse har anmälts, om inte verket konstaterar att anledningen till att

bolaget har saknat styrelse var att en ledamot hade avlidit.

Om sådana regler införs, bör de emellertid rimligen innehålla undantag för en

flertal andra situationer där aktieägarnas underlåtenhet att anmäla ny styrelse

har varit ursäktlig, t.ex. sjukdom. Den prövning som Patent- och

registreringsverket i så fall måste göra skulle bli ganska grannlaga. Vi anser

därför att en sådan ordning inte bör införas.

Svenska Revisorsamfundet SRS har föreslagit en annan ordning. Enligt samfundets

förslag bör en anmälan om ny styrelse föranleda att ärendet om tvångslikvidation

 förklaras vilande. Först om den anmälde styrelseledamoten efter viss tid

fortfarande är kvar på sin post skall, enligt förslaget, ärendet avskrivas.

Förslaget har enligt vår mening vissa fördelar. Samtidigt medför det en viss

administrativ omgång för Patent- och registreringsverket. Mot den bakgrunden och

 då det diskuterade problemet numera synes ganska litet vill vi inte förorda att

 sådana regler införs. Om missbruk av det aktuella slaget skulle tendera att

öka, är vi emellertid beredda att längre fram ta upp frågan på nytt.

5.1.4 Andra åtgärder

Regeringens bedömning: Det bör inte införas regler om att en avgången

styrelseledamot behåller sitt ansvar som styrelseledamot till dess att avgången

har registrerats i aktiebolagsregistret. Det bör inte heller införas någon

bestämmelse som förhindrar en kvarvarande styrelseledamot att avgå innan han

eller hon har sammankallat en bolagsstämma.

Det bör ytterligare övervägas att införa regler som innebär att en

styrelseledamots avgång förlorar sin verkan om avgången inte anmäls för

registrering inom en viss tid.

Kommitténs bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Kommittén

 har dock ansett att det inte bör införas regler om att en styrelseledamots

avgång skall förlora sin verkan om det inte anmäls för registrering inom viss

tid.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har instämt i eller inte haft några

 invändningar mot kommitténs bedömning. Några, däribland Stockholms tingsrätt,

Ekobrottsmyndigheten och Patent- och registreringsverket, har dock menat att

förändringar i kretsen av styrelseledamöter skall få rättsverkan först i och med

 registreringen. Riksskatteverket har ansett att en styrelseledamots avgång bör

få rättsverkan endast under förutsättning att anmälan för registrering sker inom

 en viss tid. Ackordscentralen, Svenska Revisorsamfundet SRS och Sveriges

Inkassoorganisation har redovisat en liknande uppfattning.

Bakgrund: Enligt gällande rätt får ett beslut om att utse någon till

styrelseledamot eller entlediga någon från ett sådant uppdrag rättsverkan vid

den tidpunkt som sägs i beslutet eller, om någon tidpunkt inte anges där, från

och med beslutet. Det ansvar och den behörighet som är knutna till uppdraget

inträder respektive upphör alltså vid denna tidpunkt. Om styrelseledamoten själv

 avsäger sig uppdraget, inträder rättsverkan därav när avsägelsen anmäls till

styrelsen. Såväl beslutet att utse styrelseledamoten som det förhållandet att

denne har avgått eller entledigats skall anmälas till Patent- och

registreringsverket för registrering. Om någon sådan anmälan inte sker, saknar

detta dock betydelse för frågan om den registrerades ansvar och behörighet. I 18

 kap. 3 § aktiebolagslagen finns visserligen bestämmelser om registreringens

"positiva och negativa rättsverkningar". Dessa medför att ett bolag i viss

utsträckning kan bli bundet av rättshandlingar som en entledigad men ännu inte

avregistrerad företrädare vidtar. Bestämmelserna reglerar emellertid inte vilka

som kan hållas ansvariga för missförhållanden med anknytning till bolaget.

Enligt en rapport från åklagarväsendet (rapport 1996:1 om bolagsplundring s. 54)

 är det vanligt att personer som är registrerade som styrelseledamöter i

aktiebolagsregistret påstår att de i själva verket har avgått före en viss

kritisk tidpunkt och att de därför inte kan göras ansvariga för de handlingar

som har företagits i bolagets namn. Ibland presenteras ett förfalskat

bolagsstämmo- eller styrelseprotokoll till stöd för påståendet. I rapporten

föreslås, för att komma till rätta med problemet, att förändringar i kretsen av

styrelseledamöter skall ges rättsverkan först i och med att uppgifterna om

förändringarna registreras i aktiebolagsregistret.

Skälen för regeringens bedömning

Rättsverkan av registrering i aktiebolagsregistret

Det är angeläget att de som står bakom kriminell eller på annat sätt oseriös

verksamhet kan hållas ansvariga för verksamheten. Det gäller självfallet även om

 verksamheten bedrivs i aktiebolagsform. Det kan framstå som stötande om sådana

personer undgår ansvar därför att de i efterhand felaktigt hävdar att de hade

lämnat styrelseuppdraget vid den aktuella tidpunkten. Mot den bakgrunden kan det

 i förstone synas rimligt att en styrelseledamot ansvarar så länge han eller hon

 fortfarande står registrerad som styrelseledamot.

Innan vi går närmare in på denna fråga, vill vi först framhålla att det finns

anledning att skilja mellan å ena sidan den rättsverkan som följer med ett

styrelseuppdrag - en rättsverkan som bl.a. innebär behörighet att tillsammans

med andra besluta i bolagets angelägenheter och företräda bolaget utåt samt ett

ansvar för bolagets organisation och förvaltning - och å andra sidan det

straffrättsliga och civilrättsliga ansvaret för vad som sker inom företaget. Det

 bör sålunda understrykas att det som sker inom ett bolag kan föranleda

straffrättsligt eller civilrättsligt ansvar även för personer som inte har

ställning som styrelseledamöter. I rättspraxis har s.k. de facto-företrädare

ansetts ansvariga på samma sätt som styrelseledamöter (jfr O. Åhman, Behörighet

och befogenhet i aktiebolagsrätten, 1997 s. 382 f., från rättspraxis kan nämnas

NJA 1979 s. 555, jfr även NJA 1993 s. 740). Det bör vidare framhållas att det

förhållandet att någon har utsetts till styrelseledamot inte med nödvändighet

innebär att han eller hon kan hållas straffrättsligt eller civilrättsligt

ansvarig för det som händer inom bolaget. För att sådant ansvar skall kunna

utdömas måste det normalt visas att vederbörande uppsåtligen eller av

vårdslöshet har brutit mot någon straffsanktionerad föreskrift eller har handlat

 på ett sådant sätt att någon annan har vållats skada. Det fordras vanligen

bevis i form av styrelseprotokoll och andra dokument som visar vem eller vilka

som deltog i det aktuella beslutet eller den aktuella åtgärden.

Vad som nu har sagts innebär att det inte alltid har någon avgörande betydelse

vid utkrävandet av ansvar vem som intog ställning som styrelseledamot vid ett

visst givet tillfälle. I flertalet fall är det dock av största betydelse att

bolagets styrelse i efterhand går att identifiera, inte minst därför att det

vanligen underlättar utredningen och ansvarsutkrävandet i samband med

oegentligheter i bolaget. Det kan f.ö. tilläggas att en styrelseledamot i viss

utsträckning kan bli ansvarig trots att något brottsligt eller

skadeståndsgrundande handlande inte kan läggas honom eller henne personligen

till last. Om det är fråga om något underlåtenhetsbrott - såsom t.ex. vissa slag

 av bokförings- och uppbördsbrott - torde sålunda straffrättsligt ansvar inte

alltid förutsätta att vederbörande har varit aktiv inom styrelsen under den

aktuella tiden. I viss utsträckning kan en styrelseledamot också bli

skadeståndsskyldig på grund av sin underlåtenhet att agera, särskilt om han

eller hon försummar se till att bolagets bokföring, medelsförvaltning och

ekonomiska förhållanden i övrigt kontrolleras på ett betryggande sätt (jfr 8

kap. 3 § aktiebolagslagen). Det är tydligt att det härvid är viktigt att den

eller de ansvariga styrelseledamöterna går att identifiera. En ordning där

ställningen som styrelseledamot knyts till registreringen i aktiebolagsregistret

 skulle uppenbarligen underlätta detta.

Samtidigt måste det konstateras att en sådan ordning skulle innebära praktiska

olägenheter, olägenheter som skulle drabba även seriöst verkande bolag.

En sådan olägenhet är att en nyvald styrelse inte skulle kunna fatta några

beslut förrän registrering har skett. Fram till registreringen - som även i

normala fall kan dröja någon eller ett par veckor - skulle den gamla styrelsen

fortfarande vara ensam kompetent att fatta styrelsebeslut. Särskilt

problematiskt blir detta givetvis om styrelsebytet beror på att aktieägarna inte

 längre har förtroende för den gamla styrelsen och är angelägna att snabbt ge

bolaget en ny ledning.

Det måste också beaktas att en styrelseledamot kan ha fullt legitima skäl att

omedelbart lämna styrelsen. Ett särskilt tydligt exempel på detta är om den

övriga styrelsen står i begrepp att fatta något lagstridigt beslut och

styrelseledamoten därför inte längre anser sig kunna delta i bolagets

verksamhet. I dag anses en styrelseledamot ha rätt att avgå med omedelbar

verkan. En ordning av det nu diskuterade slaget skulle medföra att den faktiska

avgången förskjuts några dagar eller veckor fram i tiden. Det torde visserligen

vara uteslutet att den avgångne ledamoten skulle kunna hållas straffrättsligt

ansvarig för de beslut som styrelsen fattar när han eller hon inte är med. Såsom

 regelverket i övrigt är utformat skulle den avgångne ledamoten emellertid ändå

kunna bli betalningsskyldig på grund av försummelser som egentligen är att

hänföra till de kvarvarande styrelseledamöterna. Exempelvis skulle han eller hon

 kunna bli ansvarig för betalningen av innehållna källskatter m.m. som de

kvarvarande ledamöterna har beslutat att inte betala in i tid eller drabbas av

personligt betalningsansvar enligt 13 kap. 2 § aktiebolagslagen. Uppenbarligen

skulle detta kunna leda till stötande resultat.

Enligt vår mening är de nu angivna olägenheterna så betydande att det inte bör

införas några regler som innebär att ställningen som styrelseledamot knyts till

registreringen i aktiebolagsregistret.

Registreringsanmälan en förutsättning för att styrelseledamots avgång skall bli

bestående?

En modell som kommittén och flera remissinstanser har diskuterat är att

styrelseledamotens avgång ur styrelsen liksom hittills skall få omedelbar

rättsverkan men att denna verkan skall vara villkorad av att

registreringsanmälan sker inom viss tid. Om någon registreringsanmälan inte görs

 inom denna tid, skall, enligt modellen, den avgångne styrelseledamoten åter

ansvara som styrelseledamot. Härigenom skulle falska påståenden från en

styrelseledamot om att han eller hon har avträtt från sitt uppdrag som regel

kunna lämnas utan avseende. Modellen skulle sannolikt även leda till en bättre à

 jourföring av aktiebolagsregistret. Den skulle inte heller vara förenad med de

ovan angivna olägenheterna. En styrelseledamot som aktieägarna är missnöjd med

skulle kunna avsättas med omedelbar verkan och en styrelseledamot som inte

längre anser sig kunna delta i bolagets verksamhet skulle kunna avgå utan det

dröjsmål som ett krav på registrering innebär. Den avgångne ledamoten skulle

tvingas ta ansvar för det som händer i bolaget först om han eller hon försummar

att inom rimlig tid anmäla sin avgång till Patent- och registreringsverket.

Också mot en sådan ordning kan riktas invändningar. Regler av detta slag kan ge

upphov till praktiska och rättsliga problem. Så blir t.ex. fallet om den

avgångne ledamoten till följd av försummad registreringsanmälan återinträder som

 ledamot och bolaget vid den tidpunkten redan har utsett en ny ledamot i hans

eller hennes ställe. Detta kräver ytterligare överväganden. Vi är därför inte

beredda att nu lägga fram några lagförslag i denna del men avser att längre

fram, sedan frågan har blivit ytterligare belyst, återkomma till riksdagen med

lagförslag.

Skyldighet för siste styrelseledamot att sammankalla stämma?

I Finland gäller att om alla styrelseledamöter avgår i förtid så är den

styrelseledamot som kvarstår till sist skyldig att vända sig till länsstyrelsen

och begära tillstånd att utlysa en extra stämma där frågan om nyval av styrelse

skall behandlas. Ledamoten är också skyldig att utfärda en sådan kallelse innan

han eller hon själv avgår. Avgår ledamoten ändå, riskerar han eller hon

skadestånd. Några remissinstanser har förordat att en liknande ordning införs i

Sverige.

Snarlika bestämmelser finns redan i svensk rätt. Enligt 8 kap. 12 §

aktiebolagslagen är styrelsen skyldig att föranstalta om kompletteringsval om en

 styrelseledamots uppdrag har upphört i förtid. Bestämmelsen får anses innebära

att kvarvarande styrelseledamot eller styrelseledamöter skall kalla till stämma

för detta ändamål, även om styrelsen vid det tillfället inte längre är

beslutför.

I svensk rätt finns emellertid ingen bestämmelse om att en kvarvarande

styrelseledamot inte får avgå förrän han eller hon har fullgjort denna

skyldighet.

En bestämmelse som på detta sätt förhindrar styrelseledamoten att avgå

omedelbart ligger väl i linje med den allmänna vårdplikt mot bolaget som

styrelseledamöter anses ha. Det kan framstå som rimligt att den som åtar sig ett

 uppdrag som styrelseledamot inte skall kunna lämna bolaget vind för våg, när

det inte finns någon annan som tar hand om det. En bestämmelse av detta slag kan

 också synas motverka förekomsten av styrelselösa bolag.

Vi anser trots detta att övervägande skäl talar mot införandet av en sådan

bestämmelse. Till att börja med är det tveksamt om bestämmelsen verkligen skulle

 få någon större betydelse vad gäller mindre seriösa bolag. Det är ju långt

ifrån säkert att aktieägarna hörsammar en kallelse till stämma och utser en ny

styrelse. Härtill kommer att en styrelseledamot ibland kan ha fullt legitima

skäl att omedelbart avgå från sitt uppdrag, t.ex. att han eller hon inte längre

åtnjuter aktieägarnas förtroende. Slutligen kan en skyldighet för en kvarvarande

 styrelseledamot att stanna kvar på sin post ännu någon tid ge upphov till

oönskade effekter i de fall då styrelsen inte längre är beslutför. Som exempel

kan nämnas det ansvar som styrelseledamoten kan drabbas av enligt

skattebetalningslagen. Enligt den lagen kan en styrelseledamot bli personligt

betalningsansvarig för bolagets skatteskulder, om bolaget inte förmår betala

dessa i tid och inte vidtar adekvata åtgärder för en samlad avveckling av

bolagets skulder. Om styrelseledamoten inte utgör beslutför styrelse och därmed

inte äger företräda bolaget, saknar ledamoten möjlighet att å bolagets vägnar

vidta sådana åtgärder.

5.2

Generalfullmakter

Regeringens bedömning: Det bör inte införas något krav på registrering av

generalfullmakter.

Regeringens förslag: I aktiebolagslagen införs en bestämmelse om att styrelsen

inte kan överlåta ansvaret för bolagets organisation och förvaltning och för

tillsynen över bolagets förhållanden på annan (8 kap. 3 § aktiebolagslagen).

Bulvanutredningens förslag: Utredningen har föreslagit att det i

aktiebolagslagen införs en bestämmelse om att en generell fullmakt för den som

inte är styrelseledamot eller verkställande direktör att företräda bolaget och

teckna dess firma inte medför behörighet att företräda bolaget förrän fullmakten

 har registrerats.

I övrigt överensstämmer utredningens förslag med regeringens förslag (SOU

1998:47 s. 77-79).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag

 eller har inte haft några invändningar mot dem. Utredningens förslag om

registrering av fullmakt har dock mött viss kritik. Bl.a. Stockholms tingsrätt

och Riksåklagaren har påpekat att bestämmelsen blir lätt att kringgå, medan

Sveriges advokatsamfund har ansett att förslaget kan försvåra seriösa

transaktioner. Ekobrottsmyndigheten har förordat att även andra fullmakter

registreras.

Bakgrund: Begreppet "generalfullmakt" eller "generell fullmakt" förekommer inte

i lag. I doktrinen har "generalfullmakt" definierats som en fullmakt som

tillägger innehavaren en generell eller i det närmaste generell behörighet att

företräda fullmaktsgivaren gentemot tredje man.

Det har diskuterats om generalfullmakter i aktiebolag är tillåtna. Enligt en

uppfattning (se O. Åhman, Behörighet och befogenhet i aktiebolagsrätten, 1997 s.

 452 f.) utgör generalfullmakter det slaget av generellt bemyndigande som i ett

aktiebolag enbart kan ges i form av bemyndigande att teckna bolagets firma (se 8

 kap. 31 § aktiebolagslagen). Bl.a. Bulvanutredningen har däremot sagt sig inte

vara övertygad om att generalfullmakter i alla lägen saknar verkan.

Det har även framförts olika meningar om vilket praktiskt behov som det finns

att använda generalfullmakter i aktiebolag. Klart är dock att generalfullmakter

förekommer i samband med köp av aktiebolag. I anslutning till köpet utfärdar den

 gamla styrelsen en generalfullmakt för köparen. Samtidigt upprättas protokoll

med beslut som innebär att köparen utses till ny styrelse i bolaget. Med hjälp

av generalfullmakten vidtar köparen sedan de åtgärder som bör vidtas omedelbart

efter köpet, såsom spärrande av konton, ändring av adress m.m. Åtgärderna skulle

 i och för sig kunna vidtas även med åberopande av protokollet från den

bolagsstämma där den nya styrelsen har utsetts. Sådana protokoll möts emellertid

 ofta med misstänksamhet, innan de har registrerats hos Patent- och

registreringsverket.

I prop. 2000/01:105 har vi behandlat problemet med generalfullmakter såsom ett

medel att kringgå näringsförbud; den som har ålagts näringsförbud fortsätter att

 bedriva näringsverksamhet med stöd av en fullmakt, utfärdad av någon "målvakt".

 För att komma tillrätta med det problemet har vi föreslagit att den som har

näringsförbud inte får inneha fullmakt att företräda en enskild näringsidkare i

dennes näringsverksamhet. Den som har näringsförbud skall enligt vårt förslag

inte heller få inneha fullmakt att företräda en sådan juridisk person som han

eller hon till följd av näringsförbudet inte får vara styrelseledamot i. Det

föreslagna förbudet träffar även generalfullmakter.

I det följande behandlar vi frågan om det är påkallat med några ytterligare

åtgärder, såvitt gäller generalfullmakter.

Skälen för regeringens bedömning och förslag: Generalfullmakter används ibland i

 brottsliga sammanhang. Det förekommer att ett aktiebolags styrelse utfärdar en

generell fullmakt och därefter avgår, så att den enda som kan företräda bolaget

är innehavaren av fullmakten. Man kringgår därigenom aktiebolagslagens system

för ledning av aktiebolag. Det kan uppkomma svårigheter att identifiera dem som

skall göras ansvariga för straffbara gärningar som har företagits i bolagets

namn och med dess medel. Det är givetvis önskvärt att dessa slag av olägenheter

kan förebyggas.

Såsom Sveriges advokatsamfund har påpekat kan emellertid generalfullmakter

ibland ha praktiskt värde i seriös verksamhet. Ett exempel på detta är rutinerna

 kring överlåtelser av bolag. Ett generellt förbud mot generalfullmakter

framstår redan mot den bakgrunden som olämpligt.

Ett sätt att minska olägenheterna med generalfullmakter skulle kunna vara att,

såsom Bulvanutredningen har föreslagit, föreskriva att en sådan fullmakt blir

giltig först i och med att den registreras. Härigenom skulle det bli lättare att

 i efterhand kontrollera vem som har innehaft fullmakten. Också mot en sådan

ordning kan emellertid riktas invändningar. Behovet av att använda

generalfullmakter vid en normal företagsöverlåtelse sammanhänger just med det

förhållandet att det kan dröja viss tid innan den nya styrelsen har

registrerats. Ett krav på att också generalfullmakten skall registreras skulle

alltså kunna försvåra affärstransaktioner som i det stora flertalet fall torde

vara helt seriösa.

Till detta kommer att ett krav på registrering av generalfullmakter lätt kan

kringgås genom olika slag av begränsningar i fullmakten. Sådana begränsningar

skulle kunna medföra att fullmakten inte blev att anse som en generalfullmakt,

trots att fullmaktens innehavare skulle kunna företa mycket vittgående åtgärder

med stöd av fullmakten. För att ett krav på registrering skall bli effektivt är

det därför nödvändigt att utvidga det till även andra slag av fullmakter, något

som Ekobrottsmyndigheten har varit inne på. Enligt vår mening skulle emellertid

en sådan ordning föra alltför långt och innebära ett oproportionerligt arbete

för seriösa näringsidkare.

En annan olägenhet med ett krav på registrering av generalfullmakter är att det

ofta kan vara svårt att fastslå om en fullmakt är en generalfullmakt. Detta kan

- såsom Stockholms tingsrätt har påtalat - leda till rättsosäkerhet för tredje

man. Den som vill träffa avtal med ett aktiebolag som företräds av en fullmäktig

 torde inte sällan få svårt att bedöma om en oregistrerad fullmakt borde ha

registrerats och därmed är ogiltig eller om den inte behöver registreras och

alltså är giltig.

Vi anser därför att det inte bör införas något krav på registrering av

generalfullmakter.

Såsom tidigare har nämnts förekommer det att styrelsen avgår, sedan den har

utfärdat generalfullmakten, och att innehavaren av generalfullmakten därefter är

 den ende som har generell rätt att företräda bolaget. En remissinstans har mot

den bakgrunden förordat en regel om att en fullmakt att teckna ett aktiebolags

firma upphör att gälla om det inte finns någon behörigen registrerad styrelse

för bolaget. Enligt vår mening skulle det emellertid föra för långt att införa

en generell regel om att fullmakter förlorar sin giltighet när det inte längre

finns någon styrelse. Det skulle innebära risker för rättsförluster för tredje

man som träder i kontakt med bolaget. Det skulle också innebära risker för att

seriösa bolag som tillfälligt och utan egen förskyllan står utan styrelse inte

kan ingå avtal med omvärlden.

Det torde emellertid förekomma att generalfullmakter används för att flytta över

 hela det faktiska handhavandet av ett aktiebolags förvaltning från styrelsen

till innehavaren av generalfullmakten. Vi menar att en sådan åtgärd aldrig kan

medföra att styrelsens ansvar för bolagets organisation och förvaltning

bortfaller. Mot bakgrund av de problem som generalfullmakter annars kan ge

upphov till finns det skäl att tydliggöra styrelsens bestående ansvar i

lagtexten. Vi föreslår därför att det i lagen klargörs att styrelsen inte kan

överlåta sitt övergripande ansvar för bolagets organisation och förvaltning på

annan. Vi föreslår också att det klargörs att styrelsen inte kan delegera bort

sin skyldighet att ansvara för tillsynen över bolagets medelsförvaltning,

bokföring och ekonomiska förhållanden. Bestämmelser av detta slag är givetvis

inte avsedda att förhindra att styrelsen delegerar vissa slag av uppgifter som

har med bolagets organisation och förvaltning att göra till andra personer. De

tydliggör emellertid att det yttersta ansvaret alltid ligger hos styrelsen.

5.3 S.k. målvakter

Regeringens bedömning: Det bör inte införas några särskilda kompetenskrav

beträffande den som skall utses till styrelseledamot eller verkställande

direktör i ett aktiebolag.

Regeringens förslag: Den som inte avser att ta del i den verksamhet som ankommer

 på en styrelseledamot eller verkställande direktör i ett aktiebolag skall inte

utan godtagbara skäl kunna utses till en sådan befattning. Den som uppsåtligen

deltar i ett beslut som står i strid med denna bestämmelse skall kunna dömas

till straff. Också den som låter sig utses skall kunna straffas (8 kap. 9 och 27

 §§ samt 19 kap. 1 § aktiebolagslagen).

Bulvanutredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning och

förslag. Utredningen har även föreslagit en bestämmelse att en styrelseledamot

och en verkställande direktör skall ha en sådan insikt och erfarenhet som med

hänsyn till arten och omfånget av bolagets verksamhet samt omständigheterna i

övrigt fordras för uppdragets fullgörande (SOU 1998:47 s. 70-73).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller godtagit

utredningens förslag.

Bl.a. Malmö tingsrätt, Brottsförebyggande rådet, NUTEK, Sveriges Industriförbund

 och Företagarnas Riksorganisation har dock avstyrkt den föreslagna regeln om

att lagen skall ställa särskilda kompetenskrav på styrelseledamot och

verkställande direktör.

Skälen för regeringens bedömning och förslag: Det förekommer att den som

planerar att begå ekonomisk brottslighet genom ett bolag sätter in en "målvakt"

som styrelse i bolaget. Med målvakter avses här personer som aldrig har haft för

 avsikt att seriöst delta i bolagets verksamhet utan enbart lånar ut sina namn

för att därmed uppfylla lagens formella krav. Målvakterna är ofta missbrukare

och socialt utslagna, inte sällan tidigare straffade. De saknar som regel

kännedom om den verksamhet som de företräder men är beredda att mot ersättning

bära det formella ansvaret för bolagets handlande.

Det bör först understrykas att användandet av målvakter inte behöver innebära

att bolagets faktiska företrädare - dvs. den som döljer sig bakom målvakten -

undgår civilrättsligt och straffrättsligt ansvar för bolagets handhavande. Såsom

 har nämnts ovan (avsnitt 5.1.4) har i rättspraxis s.k. de facto-företrädare

ansetts ansvariga på samma sätt som styrelseledamöter. Det råder emellertid

ingen tvekan om att användandet av målvakter är ägnat att försvåra de

brottsbekämpande myndigheternas arbete, eftersom det blir svårare att

identifiera de ansvariga. Det finns därför anledning att söka förhindra

användandet av målvakter.

Såsom utredningen har varit inne på kan förfarandet möjligen redan i dag

bestraffas som osant intygande. Rättsläget på denna punkt är emellertid inte

helt klart. Införandet av nya bestämmelser bör därför övervägas.

Ett särskilt kompetenskrav för styrelseledamöter och verkställande direktör?

En modell som utredningen har visat på är att i aktiebolagslagen införa en

bestämmelse om att till styrelseledamot eller verkställande direktör får utses

endast den som har sådan insikt och erfarenhet som med hänsyn till arten och

omfånget av bolagets verksamhet samt omständigheterna i övrigt fordras för att

fullgöra uppdraget.

För att en sådan bestämmelse skall få någon effekt på oseriösa företagare måste

den dock förenas med något slag av straffsanktion. Detta förutsätter i sin tur

att den utformas på ett så tydligt sätt att de som kan beröras av den utan

större svårighet kan avgöra dess betydelse i det enskilda fallet. Vad som

fordras av insikt och erfarenhet för att på ett tillfredsställande sätt kunna

fullgöra ett styrelseuppdrag torde emellertid i hög grad variera från fall till

fall. En regel av detta slag framstår därför - såsom flera remissinstanser har

påtalat - som mycket oprecis. Det går inte heller att bortse från att

aktiebolagsformen i Sverige i mycket stor utsträckning används av

enmansföretagare. Enmansföretagaren, som ofta är ensam styrelseledamot i det

bolag som han eller hon äger, har många gånger begränsade insikter i

företagsekonomi och juridik men kompenserar dessa begränsningar genom att anlita

 experter, såsom redovisningskonsulter, revisorer m.m. Så länge bolaget sköts på

 ett seriöst och omdömesgillt sätt finns det knappast någon anledning att

invända mot detta. Det sagda visar emellertid att det knappast är möjligt eller

ens ändamålsenligt att precisera vilken grad av insikt och erfarenhet som en

styrelseledamot i ett aktiebolag bör ha.

En bestämmelse av det nu diskuterade slaget inger alltså vissa betänkligheter.

Syftet med bestämmelsen - att förhindra användandet av målvakter - kan dessutom

tillgodoses på ett bättre sätt genom en bestämmelse av det slag som behandlas

under nästa rubrik. Vi anser därför att det inte bör införas något allmänt krav

i aktiebolagslagen på att en styrelseledamot eller verkställande direktör skall

ha viss insikt och erfarenhet.

Ett förbud att åta sig styrelseuppdrag m.m. för den som inte avser att delta i

verksamheten?

Det typiska vid användandet av målvakter är att målvakten inte avser att själv

ta någon del i bolagets skötsel. Att till styrelseledamot eller verkställande

direktör utse någon som inte avser att ta befattning med bolaget strider

uppenbarligen mot de principer som bär upp reglerna om aktiebolags organisation.

 Såsom utredningen har föreslagit bör det därför införas en bestämmelse av

innebörd att till styrelseledamot eller verkställande direktör inte får utses

den som inte avser att delta i sådan verksamhet som ankommer på styrelseledamot

respektive verkställande direktör.

Utredningen har föreslagit att förbudet begränsas så att det inte träffar de

fall då det finns "godtagbara skäl" för att utse någon som inte har för avsikt

att delta i verksamheten. I lagrådsremissens förslag utformades emellertid

förbudet utan någon sådan begränsning. Lagrådet har påtalat att ett sådant

generellt förbud skulle komma att omfatta även t.ex. det fallet att en

småföretagare låter en nära anhörig ta plats i styrelsen för ett bolag som

företagaren i realiteten avser att sköta helt och hållet på egen hand. Enligt

Lagrådets uppfattning skulle detta, såsom förhållandena i mindre företag är

beskaffade, medföra svåröverblickbara konsekvenser. Lagrådet har därför förordat

 att förbudet i stället utformas i enlighet med kommitténs förslag.

Enligt vår uppfattning skulle ett sådant generellt förbud som vi föreslog i

lagrådsremissen i och för sig stå i bättre överensstämmelse med de krav som

aktiebolagslagen i övrigt ställer på bolagets organisation och dess ledning. Som

 vi tidigare har varit inne på bygger aktiebolagslagen på principen att den som

innehar en viss befattning i bolaget också utövar de funktioner som är förenade

med befattningen. Samtidigt kan det inte uteslutas att ett undantagslöst förbud

skulle kunna ge upphov till problem för den kategori av företag som Lagrådet har

 nämnt i sitt yttrande. Vi ansluter oss därför till vad Lagrådet har anfört i

denna del och föreslår att förbudet begränsas på det sätt som kommittén har

föreslagit.

För att en bestämmelse av detta slag skall få effekt bör den straffsanktioneras.

 Det är sålunda rimligt att en straffsanktion skall kunna riktas mot den som

deltar i beslut om att till styrelseledamot eller verkställande direktör utse

någon med vetskap om att den som utses enbart kommer att fungera som målvakt.

Kriminaliseringen bör emellertid begränsas till fall då förfarandet är ägnat att

 dölja den egentliga ledningen av bolaget, vare sig syftet är att skapa

förutsättningar för vilseledande affärstransaktioner eller försvåra

skattekontrollen eller de brottsbekämpande myndigheternas ansträngningar eller

förfarandet har annat liknande ändamål.

Straffbestämmelsen bör rikta sig mot den som medverkar till att utse målvakten.

Kommittén har föreslagit att även den som tar på sig uppgiften som målvakt skall

 kunna straffas. En remissinstans har påpekat att målvakten ofta är straffimmun

och att en straffsanktion mot denne därför inte framstår som ändamålsenlig.

Enligt vår uppfattning utgör detta inte något avgörande skäl mot att låta

straffbestämmelsen omfatta också den som låter sig utnyttjas som målvakt. I

lagrådsremissen föreslog vi ändå inte något särskilt straffstadgande för

målvakten utan utgick från att det i princip skulle vara möjligt att straffa

målvakten med tillämpning av allmänna bestämmelser om medverkansansvar. Lagrådet

 har emellertid, under hänvisning till principerna för s.k. concursus

necessarius, ansett att övervägande skäl talar för att allmänna bestämmelser om

medverkansansvar innebär att målvakten inte drabbas av något sådant ansvar. Vi

ansluter oss till den uppfattningen och föreslår därför att straffbestämmelsen

utformas så att den uttryckligen omfattar målvakten.

5.4 Åtgärder mot vilseledande anmälningar i registreringsärenden

Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon straffbestämmelse som särskilt

 tar sikte på att det i en anmälan till aktiebolagsregistret anges fingerade

personer som styrelseledamöter eller andra bolagsföreträdare.

Bulvanutredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har godtagit utredningens bedömning.

Riksskatteverket har föreslagit att straffmaximum för osant intygande skall

höjas.

Skälen för regeringens bedömning: Det förekommer att anmälningar om nya

styrelseledamöter och andra bolagsföreträdare som lämnas till

aktiebolagsregistret innehåller namn på fingerade personer eller personer utan

all faktisk anknytning till bolaget. Detta är självfallet inte acceptabelt.

Under senare år har vidtagits flera åtgärder för att förhindra detta slag av

falsarier. Patent- och registreringsverket kontrollerar numera de anmälda

personernas namn och personnummer mot uppgifterna i SPAR. Det har vidare införts

 en särskild aviseringsrutin som innebär att Patent- och registreringsverket vid

 flertalet registreringar underrättar den som registreras i eller avförs från

aktiebolagsregistret om åtgärden (se 44 a § aktiebolagsförordningen, 1975:1387).

 Sedan ett par år ställs också särskilda krav när den som anmäls som

styrelseledamot, styrelsesuppleant, verkställande direktör, vice verkställande

direktör och firmatecknare inte är folkbokförd i Sverige. Vid anmälan skall då

ges en fotokopia av passhandling eller annan identitetshandling som avser den

anmälde. Patent- och registreringsverket får även kräva in ytterligare

handlingar, om det behövs för att säkerställa den anmäldes identitet (se 3 §

andra stycket aktiebolagsförordningen).

De nu angivna rutinerna minskar väsentligt riskerna för falsarier. Det hindrar

inte att det kan finnas fog för att dessutom överväga straffbestämmelser,

särskilt som de aktuella förfarandena har ett betydande straffvärde.

Såsom utredningen har konstaterat är emellertid förfarandena redan

straffbelagda. Ett bolagsstämmoprotokoll där det anges att en fingerad person

utses till styrelseledamot måste anses som en för skens skull upprättad urkund

rörande rättshandling. Upprättandet kan därför bestraffas som osant intygande,

medan åberopandet av protokollet i ett registreringsärende kan bestraffas som

brukande av falsk urkund (se 15 kap. 11 § brottsbalken). I registreringsärendet

måste f.ö. företes en handling på vilken styrelseledamoten har skrivit sin

namnteckning. Att skriva en diktad persons namn utgör urkundsförfalskning (jfr

14 kap. 1 § brottsbalken).

Mot den bakgrunden finns det inte skäl att införa några särskilda

straffbestämmelser för detta slag av ageranden. Det finns inte heller skäl att

justera straffskalorna för de aktuella brotten.

6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Regeringens förslag: De nya bestämmelserna skall träda i kraft den 1 januari

2002 och tillämpas också på bolag som har gått i likvidation före

ikraftträdandet. En kontrollbalansräkning som före ikraftträdandet har

upprättats enligt tidigare bestämmelser skall dock kunna tjäna som underlag vid

en kontrollstämma som äger rum efter ikraftträdandet. Om ett aktiebolag har

försatts i konkurs och denna har avslutats med överskott före ikraftträdandet,

skall äldre bestämmelser tillämpas i fråga om bolagets skyldighet att gå i

likvidation.

Kommitténs och Bulvanutredningens förslag: Varken kommittén eller

Bulvanutredningen har föreslagit några särskilda övergångsbestämmelser.

Remissinstanserna: Sveriges advokatsamfund har invänt mot att en

kontrollbalansräkning som har upprättats enligt nu gällande bestämmelser skall

behöva ersättas av en ny kontrollbalansräkning om kontrollstämman skall hållas

efter ikraftträdandet.

Skälen för regeringens förslag: Vi anser att de förbättringar som de föreslagna

reglerna innebär bör tas till vara så snart som möjligt och i största

utsträckning. De bör därför tillämpas så snart som lagändringarna har trätt i

kraft. Med hänsyn till att riksdagen inte kommer att kunna ta ställning till

propositionen förrän hösten 2001 bör reglerna börja gälla den 1 januari 2002. De

 nya reglerna bör tillämpas även på sådana bolag som har gått i likvidation före

 ikraftträdandet. Såsom Sveriges advokatsamfund har påpekat skulle det dock vara

 onödigt betungande att kräva att ett bolag som före ikraftträdandet har låtit

upprätta en kontrollbalansräkning enligt tidigare regler skall behöva ta fram en

 ny kontrollbalansräkning inför en kontrollstämma som äger rum efter

ikraftträdandet. Vi föreslår därför en särskild övergångsbestämmelse för den

situationen.

Även i ett annat avseende finns det behov av en särskild övergångsregel. Det

gäller den situationen då ett aktiebolag har försatts i konkurs och konkursen

har avslutats med överskott. Om konkursen avslutas före ikraftträdandet, kan den

 föreslagna nya regeln om att rätten skall besluta om likvidation i samband med

konkursens avslutande (jfr avsnitt 4.9.3) inte tillämpas. Vi föreslår därför att

 äldre bestämmelser om skyldighet för bolaget att inom en månad efter konkursens

 avslutande gå i likvidation skall fortsätta att gälla för dessa bolag.

7 Kostnader

Förslagen syftar huvudsakligen till att förenkla och förtydliga dagens

bestämmelser om likvidation samt att komma till rätta med vissa oseriösa

förfaranden inom associationsrätten. De torde därför ha en positiv påverkan på

samhällsekonomin i stort. Några smärre justeringar har gjorts i de typer av

likvidationsärenden som skall handläggas hos Patent- och registreringsverket

respektive i allmän domstol. Vidare ersätts det muntliga förfarandet i domstol

av ett skriftligt förfarande. Dessa förändringar torde dock inte påverka

resursbehovet för vare sig Patent- och registreringsverket eller

domstolsväsendet. Inte heller kan övriga förslag väntas leda till några

beaktansvärda ekonomiska konsekvenser för det allmänna.

Förslagen innebär inte några genomgripande förändringar för företagens del och

bör inte heller för dessa leda till några beaktansvärda ekonomiska konsekvenser.

8 Författningskommentar

8.1 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

3 kap. 4 §

Aktiebrev skall ställas till viss man. Det får utlämnas endast till aktieägare

som är införd i aktieboken och först när full betalning erlagts för den eller de

 aktier brevet lyder på. Vidare fordras

1. att bolaget registrerats, om aktien tecknats vid bolagets bildande,

2. att nyemission eller fondemission registrerats, om aktien tillkommit på grund

 av emissionen, eller

3. att registrering skett enligt 5 kap. 14 §, om aktien tillkommit på grund av

utbyte eller nyteckning enligt 5 kap.

Aktiebrev skall undertecknas av styrelsen eller enligt styrelsens fullmakt av

bank. Namnteckning får återges genom tryckning eller på annat liknande sätt.

Brevet skall ange bolagets firma, ordningsnummer på den eller de aktier varå

brevet lyder, akties nominella belopp och dagen för utfärdandet. Kan när

aktiebrev utges aktier av olika slag finnas enligt bolagsordningen, skall

aktieslaget anges i brevet. Om bolagsordningen innehåller förbehåll enligt 1 §

sjätte stycket, 3 §, 8 § eller 6 kap. 8 §, skall tydlig uppgift om detta tas in

i brev på aktie som avses med förbehållet. Uppgiften kan ges i förkortad form.

Förkortningsformer fastställs av regeringen eller myndighet som regeringen

bestämmer.

När utbetalning görs vid inlösning av aktie eller minskning av dess nominella

belopp eller vid skifte av bolagets tillgångar, skall aktiebrevet förses med

påskrift om utbetalningen. Påskrift skall även göras så snart det kan ske när

aktie dragits in utan återbetalning. En påskrift skall också göras när det

nominella beloppet har ändrats, dock inte när ändringen görs på grund av beslut

om att aktiekapitalet skall vara bestämt i annan valuta än tidigare.

Aktiebrev, som i samband med dödning eller vid utbyte utges i stället för annat,

 skall innehålla uppgift därom. Utbytes aktiebrev mot ett eller flera andra

aktiebrev skall det äldre aktiebrevet jämte därtill hörande kupongark makuleras

på betryggande sätt.

Emissionsbevis samt skuldebrev och optionsbevis, som avses i 5 kap., skall

undertecknas på sätt som anges i andra stycket.

(Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs och Bulvanutredningens förslag.)

I andra stycket har en tidigare felaktig hänvisning till 1 § fjärde stycket

rättats. Därutöver har några mindre språkliga justeringar gjorts.

8 kap. 3 §

Styrelsen svarar för bolagets organisation och förvaltningen av bolagets

angelägenheter.

Styrelsen skall se till att bolagets organisation är utformad så att

bokföringen, medelsförvaltningen och bolagets ekonomiska förhållanden i övrigt

kontrolleras på ett betryggande sätt.

Styrelsen skall i skriftliga instruktioner ange arbetsfördelningen mellan å ena

sidan styrelsen och å andra sidan den verkställande direktören och de andra

organ som styrelsen inrättar.

Styrelsens ansvar och tillsynsskyldighet kan inte överlåtas på någon annan.

(Jfr 8 kap. 6 § i SOU 1998:47.)

I ett nytt fjärde stycke har lagts till en bestämmelse om att styrelsen inte kan

 överlåta sitt ansvar och sin tillsynsskyldighet på någon annan. Bestämmelsen

har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Motiven till bestämmelsen har

behandlats i avsnitt 5.2. Den nya bestämmelsen - som har karaktären av

förtydligande av gällande rätt (jfr prop. 1997/98:99 s. 80) - innebär att

styrelsen inte genom delegation, utfärdande av fullmakter eller på annat sätt

kan avbörda sig det yttersta ansvaret för bolagets organisation och förvaltning

eller skyldigheten att sörja för en betryggande kontroll av bolagets bokföring,

medelsförvaltning och ekonomiska förhållanden.

Bestämmelsen innebär i och för sig inte någon begränsning i styrelsens

möjligheter att genom delegation överlämna uppgifter till andra. Liksom hittills

 kan en sådan delegation också ske genom utfärdande av fullmakter som ger

fullmaktshavaren mer eller mindre vidsträckt behörighet. De delegationsbeslut

som fattas och de fullmakter som utfärdas kan emellertid aldrig medföra att

styrelsens ansvar för de uppgifter som den har enligt förevarande paragraf

bortfaller.

Med anledning av vad Lagrådet har uttalat om risken för motsatsslut bör det

framhållas att avsikten inte har varit att bestämmelsen skall läsas motsatsvis.

Bestämmelsen reglerar alltså inte i vilken omfattning styrelsen kan överlåta

sitt ansvar för frågor som inte ryms inom paragrafen.

8 kap. 9 §

Den som är underårig eller i konkurs eller som har en förvaltare enligt 11 kap.

7 § föräldrabalken kan inte vara styrelseledamot. Att detsamma gäller den som

har näringsförbud följer av 6 § lagen (1986:436) om näringsförbud.

Till styrelseledamot får inte utan godtagbara skäl utses någon som inte avser

att ta del i sådan verksamhet som enligt denna lag ankommer på styrelsen.

(Jfr 8 kap. 4 § andra stycket i SOU 1998:47.)

Andra stycket är nytt. Det har utformats med beaktande av de synpunkter som

Lagrådet har framfört. Motiven till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3.

Bestämmelsen är i viss utsträckning straffsanktionerad, se 19 kap. 1 §.

8 kap. 27 §

Den som är underårig eller i konkurs eller som har en förvaltare enligt 11 kap.

7 § föräldrabalken kan inte vara verkställande direktör. Att detsamma gäller den

 som har näringsförbud följer av 6 § lagen (1986:436) om näringsförbud.

Till verkställande direktör får inte utan godtagbara skäl utses någon som inte

avser att ta del i sådan verksamhet som enligt denna lag ankommer på den

verkställande direktören.

(Jfr 8 kap. 4 § andra stycket i SOU 1998:47.)

Andra stycket är nytt. Det har utformats med beaktande av de synpunkter som

Lagrådet har framfört. Motiven till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3.

Bestämmelsen är i viss utsträckning straffsanktionerad, se 19 kap. 1 §.

9 kap. 15 §

Kallelsen skall innehålla ett förslag till dagordning för bolagsstämman. I

förslaget till dagordning skall styrelsen tydligt ange de ärenden som skall

behandlas vid bolagsstämman. Ärendena skall vara numrerade.

Det huvudsakliga innehållet i varje framlagt förslag skall anges, om förslaget

inte rör en fråga av mindre betydelse för bolaget. Avser ett ärende ändring av

bolagsordningen, skall det huvudsakliga innehållet i förslaget till ändring

alltid anges.

Särskilda bestämmelser om innehållet i kallelser finns i 2 § detta kapitel, i 4

kap. 4 § andra stycket, 5 kap. 3 §, 6 kap. 2 §, 7 kap. 12 och 21 §§ och 13 kap.

4 § samt i 6 och 7 §§ lagen (1987:464) om vissa riktade emissioner i

aktiemarknadsbolag, m.m.

(Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs och Bulvanutredningens förslag)

Det tredje stycket innehåller hänvisningar till särskilda bestämmelser om

innehållet i kallelser till bolagsstämma. Till dessa bestämmelser har lagts den

nya bestämmelsen i 13 kap. 4 § om kallelse till en stämma som skall behandla en

fråga om likvidation, bestämmelserna i 7 kap. 12 och 21 §§ om behandling av ett

förslag om förvärv respektive överlåtelse av egna aktier samt bestämmelsen i 7 §

 i den s.k. Leo-lagen.

9 kap. 31 §

I följande fall är ett beslut om ändring av bolagsordningen giltigt endast om

det har biträtts av samtliga aktieägare som är närvarande vid bolagsstämman och

dessa tillsammans företräder minst nio tiondelar av samtliga aktier i bolaget,

nämligen om beslutet när det gäller redan utgivna aktier innebär att

1. aktieägarnas rätt till bolagets vinst eller övriga tillgångar minskas genom

en bestämmelse enligt 12 kap. 1 § tredje stycket,

2. rätten att förvärva aktier i bolaget inskränks genom ett förbehåll enligt 3

kap. 3 §, eller

3. rättsförhållandet mellan aktier rubbas.

(Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs och Bulvanutredningens förslag.)

Ändringen beror på ändrad styckeindelning i 12 kap. 1 § (jfr SFS 2000:66).

13 kap. Likvidation och konkurs

Frivillig likvidation

Bolagsstämmans beslut om likvidation

13 kap. 1 §

Bolagsstämman kan besluta att bolaget skall gå i likvidation.

(Jfr 13 kap. 1 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 1 § första stycket i dess hittills gällande

lydelse.

Liksom tidigare har bolagsstämman rätt att besluta om att bolaget skall gå i

likvidation. Av 10, 11, 16, 20, 49 och 50 §§ framgår att bolaget i vissa fall är

 skyldigt att gå i likvidation. Bolagsstämmans rätt att besluta om likvidation

gäller såväl när det föreligger en sådan skyldighet som när det inte gör det.

Stämman får besluta om likvidation också då bolagsordningen innehåller

bestämmelser om att bolaget skall upphöra vid en viss senare tidpunkt.

Ett stämmobeslut krävs även när bolagsordningen föreskriver att bolaget skall gå

 i likvidation vid en viss preciserad tidpunkt. En sådan föreskrift innebär

alltså inte att bolaget automatiskt går i likvidation vid den angivna

tidpunkten. Ett bolagsstämmobeslut krävs också när bolagsordningen har överlåtit

 till någon annan att besluta om likvidation och denne har fattat ett sådant

beslut.

Förslag till beslut

13 kap. 2 §

Om bolagsstämman skall pröva en fråga om likvidation, skall styrelsen eller, om

förslaget väcks av någon annan, förslagsställaren upprätta ett förslag till

beslut.

I förslaget till beslut skall följande uppgifter anges:

1. skälen för att bolaget skall gå i likvidation och vilka alternativ till

likvidation som finns,

2. från vilken dag beslutet om likvidation föreslås gälla,

3. den beräknade tidpunkten för skifte,

4. skifteslikvidens beräknade storlek, samt

5. i förekommande fall, vem som föreslås till likvidator.

(Jfr 13 kap. 4 § i SOU 1999:36.)

I 2-5 §§, som saknar motsvarighet i aktiebolagslagens hittills gällande lydelse,

 har införts bestämmelser om det underlag som bolagsstämman skall ha tillgång

till inför prövningen av likvidationsfrågan och om tillhandahållande av detta

material. De frågor som regleras i paragraferna har behandlats i avsnitt 4.2.2.

Som underlag för beslut i likvidationsfrågan skall aktieägarna kunna ta del av

dels ett förslag till beslut, dels redovisningshandlingar och ett

revisorsyttrande. I denna paragraf regleras förslaget till beslut. I första

stycket förutsätts att det normalt är styrelsen som upprättar förslaget. Om

förslaget framförs av någon annan än styrelsen, är det emellertid i stället

förslagsställaren som skall upprätta förslaget till beslut. Detta kan bli

aktuellt t.ex. om en aktieägare med stöd av 9 kap. 11 § för upp en fråga om

likvidation på bolagsstämman. Om styrelsen bedömer att ett förslag som har

väckts på detta sätt skulle kunna få erforderlig majoritet på stämman, kan det

dock - trots att någon sådan skyldighet inte föreligger - vara lämpligt att

styrelsen tar fram ett beslutsunderlag även i en sådan situation. Om styrelsen

anser att den inte själv bör upprätta något förslag åt förslagsställaren, får

den ändå normalt anses skyldig att biträda denne med en sådan redogörelse som

avses i 3 § 3.

I andra stycket regleras innehållet i förslaget till beslut. Av intresse för

aktieägarna är naturligtvis varför bolaget föreslås gå i likvidation. I

förslaget skall därför skälen för förslaget anges. Den som har upprättat

förslaget skall också redogöra för om det finns något eller några alternativ

till likvidation och vilka dessa i så fall är (punkten 1). Om bedömningen är att

 det över huvud taget inte finns något alternativ, räcker det att ange detta.

Av 8 § följer att beslut om likvidation gäller omedelbart eller från och med en

viss dag som bolagsstämman beslutar. Vad som föreslås i det hänseendet skall

framgå av förslaget till beslut (punkten 2). Vidare skall av förslaget framgå

den beräknade tidpunkten för skifte (punkten 3) och skifteslikvidens beräknade

storlek (punkten 4). Det rör sig här om uppskattningar, eftersom det ju är

likvidatorn som svarar för avvecklingen av bolaget. Uppgifterna skall lämnas

även om den som har upprättat förslaget inte anser sig kunna göra annat än grova

 uppskattningar. I sådana fall kan detta lämpligen anges i förslaget.

Uppgifterna är till för att ge aktieägarna ett så gott beslutsunderlag som

möjligt och inte för att vägleda den likvidator som senare kan komma att

förordnas. Likvidatorn har följaktligen inte någon skyldighet att beakta dessa

uppskattningar vid avvecklingen av bolaget.

Som framgår av 27 § är det Patent- och registreringsverket som utser likvidator.

 Detta hindrar inte att aktieägarna kan ha synpunkter och önskemål i frågan om

valet av person. Det kan därför vara lämpligt att personfrågorna tas upp på

stämman och att ett namnförslag tas fram. Om styrelsen vill föreslå ett namn,

skall detta namn tas med i styrelsens förslag till beslut (punkten 5). Detsamma

gäller om någon annan är förslagsställare. Till skillnad från de övriga

uppgifter som anges i paragrafen är denna uppgift frivillig.

13 kap. 3 §

Om årsredovisningen inte skall behandlas på bolagsstämman, skall följande

handlingar fogas till förslaget till beslut:

1. en kopia av den årsredovisning som innehåller de senast fastställda balans-

och resultaträkningarna, försedd med en anteckning om bolagsstämmans beslut om

bolagets vinst eller förlust,

2. en kopia av revisionsberättelsen för det år årsredovisningen avser,

3. en av styrelsen undertecknad redogörelse för sådana händelser av väsentlig

betydelse för bolagets ställning som har inträffat efter det att

årsredovisningen lämnades, samt

4. ett yttrande från bolagets revisor över den redogörelse som avses i 3.

(Jfr 13 kap. 5 och 6 §§ i SOU 1999:36.)

Paragrafen är ny men har motsvarigheter i bl.a. bestämmelserna om ökning och

nedsättning av aktiekapitalet. Den reglerar vilken ekonomisk information som

skall fogas till styrelsens förslag till beslut, om en fråga om likvidation

skall prövas på en bolagsstämma som inte skall behandla årsredovisningen. Denna

fråga har behandlats i avsnitt 4.2.2.

Informationen skall bestå av den årsredovisning som senast har fastställts av

bolagsstämman samt revisionsberättelsen för samma år och en redogörelse för

händelser av väsentlig betydelse som har inträffat efter det att

årsredovisningen lämnades (punkterna 1-3). Den sistnämnda redogörelsen kan

lämnas i form av den senaste delårsrapporten, om en sådan har upprättats. I

förekommande fall måste rapporten kompletteras med uppgifter om viktigare

händelser som har inträffat efter rapportperiodens slut. Redogörelsen skall

granskas av bolagets revisor, som därefter skall avge ett yttrande över

redogörelsen (punkten 4). Yttrandet skall avse endast innehållet i redogörelsen

och alltså inte behandla likvidationsfrågan.

Kallelsens innehåll

13 kap. 4 §

Kallelsen till bolagsstämman skall ange det huvudsakliga innehållet i förslaget

till beslut om likvidation.

(Jfr 13 kap. 8 § i SOU 1999:36.)

I paragrafen, som är ny, uppställs ett krav på att kallelsen skall innehålla

likvidationsförslagets huvudsakliga innehåll. Paragrafen har sin motsvarighet i

bl.a. bestämmelserna om nedsättning av aktiekapitalet. Redogörelsen för

innehållet bör vara utformad så att aktieägarna får en rimlig möjlighet att,

utan att ta del av det fullständiga förslaget, bilda sig en uppfattning om vad

förslaget innebär.

Hur långt före bolagsstämman som kallelsen måste skickas ut bestäms av reglerna

om kallelse till bolagsstämma i 9 kap.

Tillhandahållande av förslaget till beslut

13 kap. 5 §

Förslaget till beslut om likvidation, i förekommande fall tillsammans med

handlingar som avses i 3 §, skall hållas tillgängligt för aktieägarna under

minst två veckor före den bolagsstämma där frågan om likvidation skall prövas.

Kopior av handlingarna skall genast sändas till den aktieägare som begär det och

 uppger sin postadress.

Handlingarna skall läggas fram på stämman.

(Jfr 13 kap. 7 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen, som saknar motsvarighet i aktiebolagslagens nuvarande lydelse,

behandlar tillhandahållandet av förslaget till beslut om likvidation (se första

stycket). Liknande bestämmelser finns i bl.a. 7 kap. 13 §.

Att de aktuella handlingarna även skall finnas tillgängliga vid bolagsstämman

framgår av andra stycket.

Av 9 kap. 17 § följer att likvidationsbeslutet kan fattas även om det

föreskrivna beslutsunderlaget inte har tillhandahållits på föreskrivet sätt

förutsatt att de aktieägare som berörs av felet lämnar sitt samtycke.

Majoritetskrav

13 kap. 6 §

Ett beslut av bolagsstämman om likvidation är giltigt, om det har biträtts av

aktieägare med mer än hälften av de avgivna rösterna. Vid lika röstetal är

beslutet giltigt om det biträds av ordföranden.

Första stycket gäller inte, om annat föreskrivs i bolagsordningen. Även om det i

 bolagsordningen föreskrivs kvalificerad majoritet för beslut om likvidation,

fattas dock ett sådant beslut med sådan majoritet som anges i första stycket,

när det finns grund för tvångslikvidation enligt 10, 11 eller 16 §.

(Jfr 13 kap. 2 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar närmast den bestämmelse som hittills har funnits i 13 kap.

1 § andra stycket. Andra meningen i första stycket har lagts till efter

påpekande från Lagrådet. De frågor som regleras i bestämmelsen har behandlats i

avsnitt 4.2.1.

I första stycket fastslås huvudregeln om att likvidationsbeslut fattas med s.k.

absolut majoritet. Vid lika röstetal har ordföranden utslagsröst (jfr 9 kap. 28

§). Av andra stycket följer att det är möjligt att i bolagsordningen föreskriva

avvikelser från huvudregeln. I en sådan föreskrift kan uppställas högre eller

lägre majoritetskrav. En särskild regel gäller dock om det finns grund för

tvångslikvidation enligt 10, 11 eller 16 §. I så fall får en föreskrift om

kvalificerad majoritet stå tillbaka för huvudregeln. Föreskrifter om lägre

majoritetskrav än hälften av de avgivna rösterna gäller däremot oavsett om det

finns grund för tvångslikvidation.

Registrering

13 kap. 7 §

Bolagsstämmans beslut om likvidation skall genom stämmans försorg genast anmälas

 för registrering.

(Jfr 13 kap. 9 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen innehåller en bestämmelse som hittills har funnits i 13 kap. 7 §

första stycket första meningen.

Liksom hittills skall ett beslut om likvidation anmälas för registrering till

Patent- och registreringsverket. Detta skall ske "genom stämmans försorg".

Stämman måste alltså uppdra åt någon att ombesörja anmälan. Uppdraget kan

självfallet lämnas till styrelsen eller, när en sådan finns, den verkställande

direktören. Det står emellertid stämman fritt att utse någon annan att göra

anmälan.

Tidpunkt då beslutet om likvidation börjar gälla

13 kap. 8 §

Bolagsstämmans beslut om likvidation gäller omedelbart eller från och med den

dag bolagsstämman bestämmer. Om inte bolagsordningen föreskriver en senare dag,

får dagen inte sättas senare än det närmast följande räkenskapsårets första dag.

 När det finns grund för tvångslikvidation enligt 10, 11 eller 16 §, gäller

beslutet alltid omedelbart.

(Jfr 13 kap. 3 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 1 § andra stycket andra och tredje

meningarna i den paragrafens hittills gällande lydelse. Andra meningen är ny. En

 liknande bestämmelse fanns i 1944 års aktiebolagslag.

Ett bolagsstämmobeslut om likvidation gäller som regel omedelbart. Om det inte

finns grund för tvångslikvidation enligt 10, 11 eller 16 §, kan stämman dock

besluta att likvidationen skall träda i kraft viss senare dag. Denna dag får

emellertid inte sättas hur långt bort som helst. I paragrafen anges sålunda att

likvidationsbeslutet måste få verkan senast den första dagen under det närmast

följande räkenskapsåret. Om dagen sätts senare än så, är likvidationsbeslutet

ogiltigt. Undantag görs för de fall då bolaget enligt bolagsordningen skall gå i

 likvidation vid en viss tidpunkt. I sådana fall kan tiden mellan bolagsstämmans

 beslut och likvidations-tidpunkten alltså vara längre.

Allmänt om tvångslikvidation

13 kap. 9 §

I 10 § finns bestämmelser om att registreringsmyndigheten i vissa fall skall

besluta om likvidation. I 11, 16, 20, 49 och 50 §§ finns bestämmelser om att

rätten i vissa fall skall besluta om likvidation.

Registreringsmyndighetens och rättens beslut skall registreras.

(Jfr 13 kap. 21, 22 och 29 §§ i SOU 1999:36.)

Paragrafen är ny. I första stycket anges de olika bestämmelser som föreskriver

att registreringsmyndigheten (dvs. Patent- och registreringsverket) respektive

rätten skall eller kan besluta om tvångslikvidation. Registreringsmyndigheten

skall besluta om likvidation vid åsidosättande av aktiebolagslagens krav på

registrering av styrelse m.m. liksom vid försummelse att inge

redovisningshandlingar m.m. (10 §). Rätten skall fatta ett sådant beslut då

likvidationsskyldighet föreligger på grund av en föreskrift i bolagsordningen

(11 §) eller på grund av bolagets kapitalbrist (16 §) samt i vissa fall efter

avslutad konkurs (49 och 50 §§). Rätten kan även besluta om likvidation när en

aktieägare har missbrukat sitt inflytande i bolaget (20 §). De närmare

förutsättningarna för beslut om likvidation anges i de bestämmelser till vilka

paragrafen hänvisar.

I andra stycket anges att ett beslut om likvidation skall registreras.

Regeringen avser att i aktiebolagsförordningen ta in bestämmelser om skyldighet

för domstol att till Patent- och registreringsverket anmäla beslut i

likvidationsärenden.

Tvångslikvidation på grund av registreringsmyndighetens beslut

13 kap. 10 §

Registreringsmyndigheten skall besluta att bolaget skall gå i likvidation, om

1. bolaget inte på föreskrivet sätt har kommit in med anmälan till

registreringsmyndigheten om sådan behörig styrelse, verkställande direktör,

särskild delgivningsmottagare eller revisor som skall finnas enligt denna lag,

2. bolaget inte till registreringsmyndigheten har kommit in med årsredovisning

och revisionsberättelse enligt 8 kap. 3 § första stycket årsredovisningslagen

(1995:1554) eller, i förekommande fall, koncernredovisning och

koncernrevisionsberättelse enligt 8 kap. 16 § samma lag inom elva månader från

räkenskapsårets utgång,

3. bolaget efter beslut om att aktiekapitalet skall vara bestämt i kronor i

stället för i euro har ett registrerat aktiekapital eller minimikapital som inte

 står i överensstämmelse med 1 kap. 3 § andra stycket och bolaget inte inom sex

månader från det att beslutet fick verkan har anmält nödvändiga beslut om

ändring i bolagsordningen och om ökning av aktiekapitalet för registrering,

eller

4. bolaget på grund av bestämmelserna i 7 kap. 5 eller 10 § är skyldigt att

sätta ned aktiekapitalet till ett belopp som understiger lägsta tillåtna

aktiekapital enligt 1 kap. 3 §.

Beslut om likvidation skall dock inte meddelas, om likvidationsgrunden har

upphört under ärendets handläggning hos registreringsmyndigheten och avgift som

har påförts enligt 25 § har betalats.

En fråga om likvidation enligt första stycket prövas av

registre-ringsmyndigheten självmant eller på ansökan av styrelsen, en

styrelse-ledamot, den verkställande direktören, en aktieägare, en borgenär

eller, i fall som avses i första stycket 1, någon annan vars rätt är beroende av

 att det finns någon som kan företräda bolaget.

Beslutet om likvidation gäller omedelbart.

(Jfr 13 kap. 22 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen, som närmast motsvarar 13 kap. 4 a § i dess hittills gällande

lydelse, reglerar samtliga fall då Patent- och registreringsverket skall besluta

 om tvångslikvidation. De aktuella grunderna för tvångslikvidation har

behandlats i avsnitt 4.5. En ny grund har införts, nämligen utebliven anmälan av

 sådan särskild delgivningsmottagare som enligt 8 kap. 33 § skall finnas om

bolaget inte har någon behörig ställföreträdare i Sverige. Beslut om likvidation

 efter avslutad konkurs - som hittills har meddelats av Patent- och

registreringsverket - skall i fortsättningen fattas av rätten (se 50 §). I

övrigt är de fall då Patent- och registreringsverket skall besluta om

likvidation desamma som hittills.

Av fjärde stycket framgår att Patent- och registreringsverkets beslut gäller

omedelbart. Beslutet kan överklagas till tingsrätt (se 18 kap. 8 §). Av 26 §

andra stycket lagen (1996:242) om domstolsärenden följer att rätten i så fall

kan besluta om inhibition.

Tvångslikvidation på grund av bestämmelse i bolagsordningen

13 kap. 11 §

Rätten skall besluta att bolaget skall gå i likvidation, om bolaget enligt

bolagsordningen är skyldigt att gå i likvidation.

En fråga om likvidation enligt första stycket prövas på anmälan av

registreringsmyndigheten eller på ansökan av styrelsen, en styrelseledamot, den

verkställande direktören eller en aktieägare.

Beslutet om likvidation gäller omedelbart.

(Jfr 13 kap. 22 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen, som närmast motsvarar den bestämmelse som hittills har funnits i 13

kap. 4 §, innehåller bestämmelser om tvångslikvidation när bolaget enligt

bolagsordningen är skyldigt att gå i likvidation. Såsom framgår av första

stycket är det, liksom hittills, allmän domstol som skall besluta om likvidation

 på denna grund (se vidare avsnitt 4.6.1). En förutsättning för ett sådant

beslut är emellertid, liksom för övriga fall av tvångslikvidation, att stämman

inte dessförinnan själv har beslutat att bolaget skall gå i likvidation

Den bestämmelse som hittills har funnits i 13 kap. 4 § andra stycket om att

beslut om likvidation inte skall meddelas om det visas att likvidationsgrunden

har upphört under handläggningen i tingsrätten har tagits bort. Det följer dock

redan av första stycket att rätten skall bifalla en ansökan om likvidation

endast om det finns grund för likvidation vid den tidpunkt då rätten fattar sitt

 beslut. När det gäller prövningen i tingsrätten innebär ändringen alltså inte

någon skillnad i sak. Däremot är det en skillnad från tidigare att högre rätt

skall kunna beakta även förhållanden som har inträffat efter tingsrättens

beslut.

Vilka som är behöriga att initiera en prövning av frågan om likvidation framgår

av andra stycket.

Av tredje stycket framgår att rättens beslut om likvidation gäller omedelbart

(jfr NJA 1992 s. 518). Om rättens beslut överklagas, kan dock högre rätt besluta

 om inhibition (jfr kommentaren till 10 §).

Tvångslikvidation på grund av kapitalbrist, m.m.

Skyldighet att upprätta kontrollbalansräkning

13 kap. 12 §

Styrelsen skall genast upprätta och låta bolagets revisor granska en

kontrollbalansräkning

1. när det finns skäl att anta att bolagets eget kapital, beräknat enligt 13 §,

understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet, eller

2. när det vid verkställighet enligt 4 kap. utsökningsbalken har visat sig att

bolaget saknar utmätningsbara tillgångar.

(Jfr 13 kap. 10 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen, som motsvarar 13 kap. 2 § första stycket första och andra meningarna

 i aktiebolagslagens hittills gällande lydelse, behandlar styrelsens skyldighet

att i vissa situationer upprätta en kontrollbalansräkning. Denna fråga har

behandlats i avsnitt 4.3.1.

Skyldigheten inträder liksom hittills i två situationer. Den ena situationen är

när styrelsen har anledning att befara att bolagets eget kapital understiger

hälften av det registrerade aktiekapitalet (punkten 1). Den andra är när det vid

 verkställighet enligt 4 kap. utsökningsbalken har visat sig att bolaget saknar

utmätningsbara tillgångar (punkten 2). Härmed avses såväl den situationen då en

utmätningsförrättning har ägt rum utan att några utmätningsbara tillgångar har

påträffats som den då det utan en sådan förrättning har konstaterats att bolaget

 saknar sådana tillgångar (jfr prop. 1990/91:198 s. 16).

I första punkten har inskjutits orden "beräknat enligt 13 §" för att markera att

 styrelsens skyldighet att upprätta en kontrollbalansräkning på grund av

misstanke om kapitalbrist gäller endast om det finns skäl att anta att

kontrollbalansräkningen skulle utvisa att bolagets eget kapital understiger

hälften av det registrerade aktiekapitalet. Någon kontrollbalansräkning behöver

alltså inte upprättas i sådana fall då det synliga egna kapitalet enligt den

offentliga redovisningen visserligen understiger hälften av det registrerade

aktiekapitalet men det är uppenbart att det finns dolda övervärden, av det slag

som får beaktas enligt 13 §, som täcker bristen. I sådana fall är det dock

lämpligt att de överväganden som styrelsen har gjort noteras i

styrelseprotokollet.

I bolagsordningen kan finnas bestämmelser om att styrelsen är skyldig att

upprätta en kontrollbalansräkning redan vid en mindre differens mellan det egna

kapitalet och aktiekapitalet än hälften. Det personliga betalningsansvar som

styrelsens ledamöter enligt 17 § kan drabbas av om styrelsen inte upprättar

någon kontrollbalansräkning inträder dock först om differensen har uppgått till

minst den i lagen angivna.

Kontrollbalansräkningen skall upprättas "genast". I den hittills gällande

lagtexten används uttrycket "ofördröjligen". Någon saklig skillnad är inte

avsedd. Hur lång tid som styrelsen har på sig innan kontrollbalansräkningen

senast skall vara upprättad får bedömas från fall till fall. Det bör inte kunna

bli fråga om mer än högst någon eller ett par månader (jfr RH 1989:43).

Kontrollbalansräkningen skall granskas av bolagets revisor. Revisorn skall

kontrollera att tillgångar och skulder är riktigt angivna och att de har

värderats i enlighet med 13 §. Såsom framgår av 14 § andra stycket skall

granskningen utmynna i ett skriftligt yttrande.

Kontrollbalansräkningens innehåll

13 kap. 13 §

En kontrollbalansräkning skall upprättas enligt tillämplig lag om

årsredovisning. Vid beräkningen av det egna kapitalets storlek får följande

justeringar göras.

1. Tillgångar får tas upp till ett högre värde och avsättningar och skulder tas

upp till ett lägre värde än i den ordinarie redovisningen, om de

värderingsprinciper som används vid upprättande av kontrollbalansräkningen är

förenliga med god redovisningssed. Pensionsåtaganden som enligt 8 a § lagen

(1967:531) om tryggande av pensionsutfästelser m.m. har redovisats under en

delpost under rubriken Avsättningar för pensioner och liknande förpliktelser får

 dock inte tas upp till lägre belopp än vad som är tillåtet enligt 7 § samma

lag.

2. Tillgångar får redovisas till nettoförsäljningsvärdet.

3. Skulder på grund av statligt stöd för vilket återbetalningsskyldigheten är

beroende av bolagets ekonomiska ställning behöver inte redovisas, om stödet, i

händelse av konkurs eller likvidation, skall betalas tillbaka först sedan övriga

 skulder har betalats.

Obeskattade reserver skall delas upp på eget kapital och uppskjuten skatteskuld.

Justeringar enligt första och andra styckena skall redovisas särskilt.

Kontrollbalansräkningen skall undertecknas av styrelsen.

(Jfr 13 kap. 11 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen, som motsvarar 13 kap. 2 § tredje stycket i den paragrafens hittills

gällande lydelse, innehåller bestämmelser om kontrollbalansräkningens innehåll.

Dessa frågor har behandlats i avsnitt 4.3.2.

Utgångspunkten i paragrafen är - såsom framgår av första meningen i första

stycket - att kontrollbalansräkningen skall upprättas enligt tillämplig lag om

årsredovisning. För aktiebolag i allmänhet skall alltså årsredovisningslagen

tillämpas, medan man i bankaktiebolag och värdepappersbolag skall tillämpa lagen

 (1995:1559) om årsredovisning för kreditinstitut och värdepappersbolag.

Hänvisningen till årsredovisningslagarna innebär att, om inte annat sägs i

förevarande paragraf, samtliga där aktuella bestämmelser skall tillämpas. Här i

ligger också att ett bolag måste följa god redovisningssed. Detta kan innebära

att delvis olika värderingsprinciper skall tillämpas för olika stora bolag (jfr

BFNAR 2000:2).

Det kan vara naturligt att kontrollbalansräkningen upprättas i överensstämmelse

med de värderingsprinciper som har tillämpats i den senaste årsredovisningen. De

 särskilda omständigheter som kan vara för handen när kontrollbalansräkningen

upprättas kan dock motivera att man - inom ramen för vad årsredovisningslagarna

och god redovisningssed medger - avviker från de redovisningsprinciper som har

tillämpats i den senaste årsredovisningen. Av särskilt intresse är här den s.k.

fortlevnadsprincipen i 2 kap. 4 § första stycket 1 årsredovisningslagen. Den

bestämmelsen innebär att redovisningen skall upprättas under antagande att

företagets verksamhet skall fortsätta. Utgångspunkten är att den principen skall

 tillämpas också vid upprättandet av en kontrollbalansräkning. I vissa fall kan

det dock stå klart att ett antagande om fortsatt drift saknar fog och det är då

naturligt att kontrollbalansräkningen upprättas under antagande av att bolagets

verksamhet kommer att avvecklas genom försäljning av tillgångarna. En situation

då det kan finnas anledning att värdera bolagets tillgångar på det sättet är när

 ett beslut har fattats om att verksamheten skall läggas ned. En annan situation

 är då bolaget uppenbarligen inte har tillräckligt kapital för att fortsätta

verksamheten.

Vid beräkningen av det egna kapitalet är det tillåtet att göra vissa

justeringar. Vilka dessa är framgår av punkterna 1-3 i första stycket samt av

andra stycket.

Enligt 2 kap. 4 § första stycket 2 årsredovisningslagen är ett företag skyldigt

att tillämpa samma redovisningsprinciper från ett år till ett annat. Den

bestämmelsen gäller inte vid upprättandet av en kontrollbalansräkning. Detta

framgår av punkten 1 i första stycket. Tillgångar får sålunda tas upp till ett

högre värde än i årsredovisningen medan avsättningar och skulder får tas upp

till ett lägre värde, under förutsättning att de värderingsprinciper som används

 i kontrollbalansräkningen är förenliga med god redovisningssed. Som exempel kan

 nämnas att ett bolag, som har skrivit av en tillgång enligt en avskrivningsplan

 som har visat sig bygga på en felaktig uppfattning om tillgångens livslängd, i

kontrollbalansräkningen bör kunna ta upp tillgången till det värde som den

skulle ha bokförts till om en mera korrekt avskrivningsplan hade tillämpats.

Bestämmelsen är avsedd att kunna användas också när en tillgång över huvud taget

 inte har tagits upp i årsredovisningen, under förutsättning att så hade kunnat

ske. En sådan situation är när bolaget tidigare har kostnadsfört utgifter, vilka

 enligt god redovisningssed hade kunnat aktiveras och tas upp som en tillgång;

bolaget får då i kontrollbalansräkningen göra en dylik aktivering. Det är givet

att denna möjlighet bör utnyttjas med försiktighet.

En särskild situation då punkten 1 kan tillämpas är när bolaget i sin

årsredovisning har redovisat ett större pensionsåtagande än vad som är

nödvändigt enligt god redovisningssed. Såsom framgår av lagtexten får bolaget

dock aldrig ta upp ett åtagande som tidigare har särredovisats under posten

Avsättning för pensioner och liknande förpliktelser till lägre belopp än vad som

 är tillåtet enligt 7 § lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m.

Enligt punkten 2 får tillgångar värderas till nettoförsäljningsvärde, dvs. det

beräknade försäljningsvärdet med avdrag för förutsebara försäljningskostnader.

En liknande bestämmelse finns i hittills gällande rätt. Med ordet "tillgångar"

avses i detta sammanhang inte endast sådana tillgångar som enligt god

redovisningssed får redovisas i den offentliga redovisningen utan också andra

resurser som har ett påvisbart värde för bolaget. Användandet av ordet

"nettoförsäljningsvärde" är inte avsett att förhindra att en tillgång eller

skuld tas upp till ett uppskattat nettoförsäljningsvärde i de fall ett

observerbart sådant inte existerar. Det kan ibland vara nödvändigt när det t.ex.

 gäller aktier i dotterbolag, vilka då lämpligen kan upptas till ett värde

motsvarande moderbolagets andel i dotterbolagets eget kapital, beräknat enligt

de värderingsregler som kan tillämpas vid upprättandet av en

kontrollbalansräkning (jfr FAR Förslag till rekommendation,

Kontrollbalansräkning).

Skulder på grund av statliga stöd som, i händelse av konkurs eller likvidation,

är förenade med en efterställningsklausul får enligt punkten 3 utelämnas från

kontrollbalansräkningen. Detta överensstämmer med hittills gällande rätt.

Bestämmelsen är avsedd att omfatta inte bara stöd som har lämnats direkt från

staten utan också stöd som har lämnats genom andra organisationer som fullgör

uppgifter inom den statliga stödverksamheten, t.ex. ALMI-koncernen.

I andra stycket finns en bestämmelse om att obeskattade reserver skall delas upp

 på eget kapital och uppskjuten skatteskuld. Ofta torde situationen vara den att

 bolaget är berättigat till underskottsavdrag i en sådan omfattning att en

upplösning av den obeskattade reserven inte föranleder någon beskattning. I så

fall skall givetvis hela det belopp som redovisas som obeskattad reserv hänföras

 till eget kapital.

Av tredje stycket följer att alla justeringar som har gjorts enligt första och

andra styckena skall redovisas särskilt i kontrollbalansräkningen. I paragrafen

regleras inte närmare hur justeringarna skall komma till uttryck. I praxis finns

 dock sedan länge principer för hur en kontrollbalansräkning kan utformas (se

bl.a. FAR Förslag till rekommendation, Kontrollbalansräkning). De nya

bestämmelserna är inte avsedda att förändra vedertagen praxis i detta avseende.

Paragrafen innehåller ingen bestämmelse om värderingstidpunkten. Det ligger

emellertid i sakens natur att den kontrollbalansräkning som styrelsen lägger

till grund för sitt beslut att kalla till stämma så långt möjligt skall avse

situationen på själva stämmodagen. I praktiken innebär det att värderingen skall

 inriktas på en tidpunkt så nära inpå stämman som möjligt (jfr bet. LU

1991/92:10 s. 7 f.).

Fjärde stycket innehåller en bestämmelse om undertecknandet av

kontrollbalansräkningen. Kommittén föreslog att kontrollbalansräkningen, i

likhet med vad som enligt 2 kap. 7 § årsredovisningslagen gäller i fråga om

årsredovisningen, skall undertecknas av samtliga styrelseledamöter och av den

verkställande direktören. Det har ansetts att ett sådant krav skulle onödigtvis

öka risken för att kontrollbalansräkningen inte färdigställs i tid. Här

föreskrivs därför i stället att kontrollbalansräkningen skall undertecknas av

styrelsen. Såsom framgår av 8 kap. 29 § andra stycket får detta till följd att

kontrollbalansräkningen måste undertecknas av minst hälften av styrelsens

ledamöter.

Första kontrollstämman

13 kap. 14 §

Om kontrollbalansräkningen visar att bolagets eget kapital understiger hälften

av det registrerade aktiekapitalet, skall styrelsen snarast möjligt utfärda

kallelse till en bolagsstämma som skall pröva om bolaget skall gå i likvidation

(första kontrollstämman). I fråga om beslutsunderlag och kallelse skall

bestämmelserna i 2-5 §§ tillämpas.

Kontrollbalansräkningen och ett yttrande av revisorn över denna skall läggas

fram på stämman.

(Jfr 13 kap. 12 § i SOU 1999:36.)

I paragrafen anges vad styrelsen skall göra när den första

kontrollbalansräkningen har upprättats och misstanken om kapitalbrist har

bekräftats. Denna fråga har behandlats i avsnitt 4.3.1.

Första stycket överensstämmer i sak med hittills gällande rätt. Bestämmelsen

ålägger styrelsen att, så snart kontrollbalansräkningen har granskats av

revisorerna, ta ställning till om en bolagsstämma skall sammankallas. Om

kontrollbalansräkningen visar att bolagets eget kapital understiger hälften av

det registrerade aktiekapitalet, är styrelsen skyldig att kalla till

bolagsstämma som skall pröva om bolaget skall gå i likvidation.

Kallelse skall utfärdas "snarast möjligt". Styrelsen måste alltså genast

föranstalta om kallelseåtgärder. Den har rätt att utnyttja den längsta

kallelsefrist som lag och bolagsordning föreskriver (maximalt sex veckor, se 9

kap. 13 §). Om nästa ordinarie bolagsstämma skall hållas inom sex-åtta veckor

från det att revisorn slutförde sin granskning, bör styrelsen kunna underlåta

att kalla till extra stämma och i stället lägga fram kontrollbalansräkningen på

den ordinarie stämman.

Stämmans uppgift är att pröva om bolaget skall gå i likvidation. Såsom framgår

av paragrafens hänvisning till 2-5 §§ har aktieägarna rätt till samma

beslutsunderlag som inför prövningen av en fråga om frivillig likvidation. Detta

 innebär bl.a. att styrelsen skall upprätta ett fullständigt förslag till beslut

 om likvidation med de uppgifter som anges i 2 §. Ett sådant förslag skall

upprättas även om styrelsens primära förslag skulle vara att bolaget inte skall

gå i likvidation.

Kontrollbalansräkningen skall läggas fram på stämman (se andra stycket). Stämman

 skall inte godkänna kontrollbalansräkningen. Den tjänar enbart som underlag för

 stämmans prövning av styrelsens förslag i frågan om bolaget skall gå i

likvidation eller fortsätta verksamheten.

Utgångspunkten för prövningen av likvidationsfrågan är kontrollbalansräkningen

sådan den läggs fram på stämman. Stämman har emellertid möjlighet att göra de

justeringar som behövs för att kontrollbalansräkningen skall spegla

förhållandena på stämmodagen. Det kan leda till att kontrollbalansräkningen

visar att bolagets eget kapital trots allt överstiger "den kritiska gränsen",

dvs. hälften av det registrerade aktiekapitalet. Det finns då anledning att

skilja på tre situationer.

I den första situationen har bolaget till följd av aktieägartillskott,

vinstgivande försäljningar av tillgångar m.m. ett eget kapital som motsvarar

eller överstiger det registrerade aktiekapitalet. Av 15 § följer att styrelsen i

 en sådan situation inte är skyldig att upprätta någon ny kontrollbalansräkning

eller kalla till någon ny kontrollstämma. De båda andra situationerna

karaktäriseras av att det egna kapitalet efter justeringarna visserligen inte

motsvarar det registrerade aktiekapitalet men ändå överstiger den kritiska

gränsen. Om det beror på ny information om bolagets ekonomiska förhållanden vid

tidpunkten för kallelsen till kontrollstämma, behöver några ytterligare åtgärder

 inte vidtas. Styrelsen skulle ju inte ha behövt sammankalla någon

kontrollstämma, om den redan från början hade haft tillgång till ett korrekt

beslutsunderlag. Om justeringarna i stället är ett uttryck för en partiell

återhämtning av kapitalet efter tidpunkten för kallelse till den första

kontrollstämman (aktieägartillskott, vinstgivande verksamhet m.m.), förhåller

sig saken annorlunda. I denna situation - där det egna kapitalet en gång har

understigit den kritiska gränsen - kan bolaget undgå likvidation endast genom

att en balansräkning som visar att kapitalet är fullt återställt läggs fram på

en bolagsstämma (jfr 15 § första stycket och 16 § första stycket 2). I detta

fall kvarstår därför styrelsens skyldighet att upprätta en andra

kontrollbalansräkning och att kalla till en andra kontrollstämma.

Bolagsstämman har rätt att ta del av ett yttrande från revisorn över den

granskning av kontrollbalansräkningen som denne har utfört. Om stämman överväger

 justeringar av kontrollbalansräkningen, bör revisorn yttra sig även över dessa.

Andra kontrollstämman

13 kap. 15 §

Om den kontrollbalansräkning som har lagts fram vid den första kontrollstämman

inte utvisar att det egna kapitalet, beräknat enligt 13 §, vid tiden för stämman

 uppgick till minst det registrerade aktiekapitalet och stämman inte har

beslutat att bolaget skall gå i likvidation, skall bolagsstämman inom åtta

månader från den första kontrollstämman på nytt pröva frågan om bolaget skall gå

 i likvidation (andra kontrollstämman). I fråga om beslutsunderlag och kallelse

skall bestämmelserna i 2-5 §§ tillämpas.

Styrelsen skall inför den andra kontrollstämman upprätta en ny

kontrollbalansräkning enligt 13 § och låta bolagets revisor granska den. Den nya

 kontrollbalansräkningen och ett yttrande av revisorn över denna skall läggas

fram på stämman.

(Jfr 13 kap. 13 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen reglerar vad som skall gälla om det egna kapitalet vid den första

kontrollstämman inte uppgår till minst det registrerade aktiekapitalet och

stämman inte beslutar att bolaget skall gå i likvidation. Frågan har behandlats

i avsnitt 4.3.1. Paragrafen motsvaras delvis av 13 kap. 2 § första stycket

fjärde meningen i dess hittills gällande lydelse.

Liksom tidigare gäller att bolaget i denna situation är skyldigt att en andra

gång pröva frågan om bolaget skall gå i likvidation (se dock kommentaren till 14

 §). Prövningen av likvidationsfrågan skall, såsom framgår av första stycket,

ske på en andra kontrollstämma. Denna skall hållas inom åtta månader från den

första kontrollstämman. Fristen löper från dagen för den första kontrollstämman,

 oavsett om aktieägarna då fattade ett formellt beslut om att bolaget skall

bestå. Om ingen aktieägare har infunnit sig vid den första stämman, räknas tiden

 från den utsatta stämmodagen. Beträffande innebörden av hänvisningen till 2-5

§§ hänvisas till kommentaren till 14 §.

Såsom framgår av andra stycket skall styrelsen inför den andra kontrollstämman

upprätta en ny kontrollbalansräkning. Också denna kontrollbalansräkning skall

upprättas enligt bestämmelserna i 13 §. Den nya kontrollbalansräkningen skall på

 samma sätt som den tidigare granskas av bolagets revisor (jfr kommentaren till

12 §).

Kontrollbalansräkningen och revisorernas yttrande skall läggas fram på

bolagsstämman. Något krav på att bolagsstämman skall besluta att godkänna eller

inte godkänna kontrollbalansräkningen uppställs inte utan denna skall endast

tjäna som beslutsunderlag (se i övrigt kommentaren till 14 §).

Om kontrollbalansräkningen inte utvisar att det finns full täckning för det

registrerade aktiekapitalet, är bolagsstämman skyldig att besluta att bolaget

skall gå i likvidation. Detta framgår indirekt av 16-18 §§.

Beslut om tvångslikvidation

13 kap. 16 §

Rätten skall besluta att bolaget skall gå i likvidation, om

1. någon andra kontrollstämma inte hålls inom den tid som anges i 15 § första

stycket, eller

2. den kontrollbalansräkning som har lagts fram vid den andra kontrollstämman

inte har granskats av bolagets revisor eller inte utvisar att det egna

kapitalet, beräknat enligt 13 §, vid tiden för stämman uppgick till minst det

registrerade aktiekapitalet och stämman inte har beslutat att bolaget skall gå i

 likvidation.

I fall som avses i första stycket skall styrelsen ansöka hos rätten om beslut om

 likvidation. Ansökan skall göras inom två veckor från den andra kontrollstämman

 eller, om en sådan inte har hållits, från den tidpunkt då den senast skulle ha

hållits. Frågan om likvidation kan även prövas på ansökan av en styrelseledamot,

 den verkställande direktören, en revisor i bolaget eller en aktieägare.

Beslut om likvidation skall inte meddelas, om det under ärendets handläggning

vid tingsrätten visas att bolagsstämman har fastställt en kontrollbalansräkning

som utvisar att det egna kapitalet uppgår till minst det registrerade

aktiekapitalet.

Beslutet om likvidation gäller omedelbart.

(Jfr 13 kap. 14 och 21 §§ i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 2 § första stycket fjärde och femte

meningarna samt andra stycket i aktiebolagslagens hittills gällande lydelse. De

frågor som regleras i paragrafen har behandlats i avsnitt 4.3.1.

I första stycket anges de fall då rätten skall besluta om likvidation på grund

av kapitalbrist. Det ena fallet är att en andra kontrollstämma inte hålls inom

föreskriven tid (punkten 1). Det andra fallet är att det vid en andra

kontrollstämma inte läggs fram någon av bolagets revisor granskad

kontrollbalansräkning som visar att det egna kapitalet uppgår till minst det

registrerade aktiekapitalet och bolagsstämman inte beslutar om likvidation

(punkten 2). I de fall då en andra kontrollstämma har hållits är det alltså

kontrollbalansräkningens innehåll - eventuellt med de justeringar som har gjorts

 inför eller vid stämman (jfr kommentaren till 14 §) - som avgör om bolaget är

likvidationspliktigt eller inte. Till skillnad från tidigare är frågan om

likvidationsplikt således inte knuten till stämmans godkännande av

kontrollbalansräkningen.

Likvidationsplikten i den situation som avses i punkten 2 inträder i och med att

 den andra kontrollstämman avslutas. Beslutar aktieägarna vid stämman att skjuta

 upp ställningstagandet i likvidationsfrågan till en senare tidpunkt - antingen

genom att stämman ställs in eller genom ett beslut om att den skall fortsätta en

 senare dag - inträder således inte någon omedelbar likvidationsplikt. Om den

sålunda uppskjutna prövningen inte äger rum inom åtta månader från den första

kontrollstämman, blir bolaget emellertid likvidationspliktigt enligt punkten 1 i

 och med att denna frist löper ut.

Om likvidationsplikt föreligger, är styrelsen enligt andra stycket skyldig att

ansöka om likvidation. Underlåtenhet kan medföra personligt betalningsansvar (se

 17 §). Utöver styrelsen har enskilda styrelseledamöter, den verkställande

direktören samt bolagets revisorer och aktieägare rätt att ge in en sådan

ansökan. Däremot har en borgenär inte en sådan rätt. I den mån bolagets

ekonomiska situation är sådan att bolaget inte kan betala sina skulder kan

borgenären i stället, om övriga förutsättningar är uppfyllda, begära bolaget i

konkurs.

Av tredje stycket framgår att bolaget undgår likvidation om bolagsstämman under

ärendets handläggning i tingsrätten fastställer en kontrollbalansräkning som

utvisar att det egna kapitalet är fullt återställt. Detta gäller såväl när det

tidigare inte har upprättats någon andra kontrollbalansräkning som när en sådan

har upprättats men den har utvisat ett alltför litet eget kapital.

Av sista stycket framgår att rättens beslut gäller omedelbart. Om rättens beslut

 överklagas, kan dock högre rätt besluta om inhibition (jfr kommentaren till 10

§).

Personligt betalningsansvar för bolagets företrädare

13 kap. 17 §

Om styrelsen har underlåtit att

1. i enlighet med 12 § upprätta och låta bolagets revisor granska en

kontrollbalansräkning enligt 13 §,

2. i enlighet med 14 § sammankalla en första kontrollstämma,

3. i enlighet med 16 § ansöka hos rätten om att bolaget skall gå i likvidation,

svarar styrelsens ledamöter solidariskt för de förpliktelser som uppkommer för

bolaget under den tid som underlåtenheten består.

Den som med vetskap om styrelsens underlåtenhet handlar på bolagets vägnar

svarar solidariskt med styrelsens ledamöter för de förpliktelser som därigenom

uppkommer för bolaget.

Ansvaret enligt första och andra styckena gäller inte för den som visar att han

eller hon inte har varit försumlig.

I fall som avses i 12 § 1 gäller ansvaret enligt första stycket 1 endast om

bolagets eget kapital, beräknat enligt 13 §, understeg hälften av bolagets

registrerade aktiekapital vid den tidpunkt då styrelsens skyldighet att upprätta

 kontrollbalansräkning uppkom. Ansvaret gäller inte om bolagets eget kapital

hade stigit över denna gräns efter den angivna tidpunkten men innan

kontrollbalansräkningen senast skulle vara upprättad.

(Jfr 13 kap. 15 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen, som delvis motsvarar 13 kap. 2 § fjärde stycket första och andra

meningarna i aktiebolagslagens hittills gällande lydelse, reglerar frågor om

personligt betalningsansvar för bolagets företrädare. Dessa frågor har

behandlats i avsnitten 4.3.3, 4.3.4 och 4.3.6.

I första stycket anges de olika fall av underlåtenhet från styrelsens sida som

utlöser personligt betalningsansvar för styrelseledamöterna. Fallen knyter an

till de skyldigheter som enligt 12-16 §§ åvilar styrelsen efter det att det har

uppkommit skäl att misstänka en kritisk kapitalbrist eller efter det att ett

resultatlöst utmätningsförsök har ägt rum. Det handlar alltså om styrelsens

skyldighet att upprätta och låta revisorerna granska en kontrollbalansräkning

(punkten 1), att kalla till en första kontrollstämma (punkten 2) och att under

vissa förhållanden ansöka om likvidation (punkten 3). Kommittén hade utöver

dessa fall även angett det fallet då styrelsen underlåter att kalla till en

andra kontrollstämma. Det har emellertid inte ansetts nödvändigt att ta upp det

fallet särskilt. Om styrelsen gör sig skyldig till en sådan underlåtenhet,

kommer i stället ansvar att inträda enligt punkten 3 när tidsfristen för den

andra kontrollstämman har löpt ut.

Om styrelsen försummar någon av nämnda skyldigheter, ansvarar

styrelseledamöterna solidariskt för de förpliktelser som uppkommer för bolaget

efter det att styrelsen senast skulle ha vidtagit den åtgärd som den har

underlåtit att vidta. Därefter löper ansvaret så länge som underlåtenheten

består. Om styrelsen vidtar de åtgärder som den tidigare har underlåtit,

ansvarar ledamöterna inte för de förpliktelser som uppkommer därefter. Däremot

kvarstår ansvaret för de förpliktelser som har uppkommit dessförinnan.

I andra stycket anges att personligt betalningsansvar kan uppkomma även för den

som med vetskap om styrelsens underlåtenhet handlar för bolagets räkning. Att

någon "handlar för bolagets räkning" innebär främst att vederbörande företräder

bolaget utåt i samband med att en rättshandling företas. Också den som deltar i

ett beslut om att bolaget skall företa en rättshandling med annan får dock anses

 handla för bolagets räkning, oavsett om det är någon annan som företräder

bolaget när rättshandlingen företas.

Ansvaret enligt andra stycket omfattar dock endast de förpliktelser som

uppkommer för bolaget genom företrädarens handlande. Bestämmelsen torde framför

allt få betydelse när en verkställande direktör fortsätter att driva bolaget

trots att han eller hon känner till styrelsens underlåtenhet. En styrelseledamot

 som agerar på motsvarande sätt är normalt ansvarig redan enligt första stycket.

 Man kan dock tänka sig att en eller flera styrelseledamöter kan visa att de,

såvitt gäller styrelsens skyldigheter enligt första stycket, inte har varit

försumliga, t.ex. genom att de har reserverat sig mot ett beslut att inte

upprätta kontrollbalansräkning. Om de därefter medverkar i åtgärder för att

driva bolaget vidare, blir de enligt andra stycket - på samma sätt som en

verkställande direktör - personligen ansvariga för de förpliktelser som

därigenom uppkommer för bolaget. Även andra företrädare för bolaget kan komma i

fråga för personligt betalningsansvar på denna grund. Det kan gälla t.ex. en

särskild firmatecknare, ett ombud eller en anställd med ställningsfullmakt.

Företrädare som har haft en underordnad ställning i bolaget torde dock

regelmässigt undgå ansvar därför att de saknat vetskap om styrelsens

underlåtenhet eller därför att de med hänsyn till omständigheterna inte kan

anses ha varit försumliga (jfr kommentaren till tredje stycket).

Av tredje stycket framgår att det personliga betalningsansvaret enligt första

eller andra stycket gäller endast den som har varit försumlig. Bevisbördan

ligger hos den som det personliga betalningsansvaret görs gällande mot. För att

undgå ansvar måste han eller hon alltså visa att någon försummelse inte

förelegat. Frågan om försumlighet får bedömas utifrån företrädarens roll i

bolaget och den information som han eller hon har haft tillgång till.

Styrelseledamöternas ansvar måste bedömas med utgångspunkten i det förhållandet

att varje styrelseledamot är skyldig att hålla sig underrättad om förhållandena

i bolaget (jfr 8 kap. 4 §). Den verkställande direktörens ansvar får bedömas på

liknande sätt. I vilken utsträckning andra befattningshavare skall anses ha

varit försumliga beror i hög grad på omständigheterna i det enskilda fallet. Den

 som på grund av sin faktiska ställning har ett bestämmande inflytande över

bolagets medelsförvaltning och drift bör regelmässigt jämställas med

styrelseledamöterna. Den som enbart har en underordnad befattning i bolaget och

har blivit ålagd att rättshandla på bolagets vägnar kan däremot normalt inte

anses ha varit försumlig, inte ens om han eller hon har varit medveten om att

styrelsen har försummat sina skyldigheter enligt första stycket.

Av bestämmelserna i fjärde stycket framgår att bolagets företrädare i vissa

situationer kan undgå personligt betalningsansvar om det visar sig att det inte

har förelegat någon faktisk kritisk kapitalbrist i bolaget. Bestämmelserna, som

har utformats med beaktande av de synpunkter som Lagrådet har fört fram, gäller

endast för de fall då personligt betalningsansvar görs gällande på grund av att

styrelsen har försummat sin skyldighet att efter misstanke om kritisk

kapitalbrist upprätta en första kontrollbalansräkning (12 § 1). De är alltså

inte tillämpliga om denna skyldighet i stället har sin grund i ett resultatlöst

utmätningsförsök (12 § 2) eller om det är fråga om underlåtenhet att kalla till

en första kontrollstämma (14 §) eller att efter en andra kontrollstämma ansöka

om likvidation (16 §).

I första meningen klargörs att om styrelsen har försummat sin skyldighet att

efter misstanke om kapitalbrist upprätta en första kontrollbalansräkning, kan

personligt betalningsansvar komma i fråga endast om det förelåg en faktisk

kritisk kapitalbrist vid den tidpunkt då skyldigheten uppkom. Frågan om vem som

har bevisbördan beträffande kapitalbeståndet och vilka krav som skall ställas på

 bevisningens styrka har överlämnats till rättstillämpningen. I tidigare

rättspraxis (se NJA 1988 s. 620 och NJA 1993 s. 484) har det ansetts att

bevisbördan ligger på borgenären men att det kan vara fråga om ett lägre

beviskrav än det som normalt gäller i tvistemål. Någon ändring i detta avseende

är inte avsedd.

Av fjärde stycket andra meningen framgår vidare att bolagsföreträdaren kan undgå

 personligt betalningsansvar om det egna kapitalet, sedan skyldigheten att

upprätta kontrollbalansräkning uppkom, återhämtar sig till en nivå över den

kritiska gränsen. Denna återhämtning måste dock ha skett före den tidpunkt då

kontrollbalansräkningen senast skulle vara upprättad. Det är här alltså fråga om

 den förhållandevis korta period som löper från det att anledning uppkom att

misstänka kritisk kapitalbrist till dess att kontrollbalansräkningen senast

skulle ha varit klar (jfr kommentaren till 12 §). Inte heller här har

bevisfrågorna reglerats i lagtexten. Det faller sig dock naturligt att

bevisbördan i detta hänseende skall ligga på den som betalningsansvaret görs

gällande mot (jfr NJA 1942 s. 696 och Lagrådets yttrande).

Av fjärde stycket framgår motsatsvis att en bolagsföreträdare inte kan freda sig

 från ansvar för förpliktelser som uppkommer efter den tidpunkt, då

kontrollbalansräkningen senast skulle vara upprättad, genom att visa att det

egna kapitalet vid tidpunkten för förpliktelsens uppkomst hade återhämtat sig.

Detta gäller även om bolagsföreträdaren skulle kunna visa att det egna kapitalet

 har blivit fullt återställt. Av första stycket följer dock att

bolagsföreträdaren alltid kan undgå fortsatt ansvar genom att avhjälpa den

underlåtenhet som har utlöst ansvaret.

Personligt betalningsansvar för aktieägare

13 kap. 18 §

En aktieägare som med vetskap om att bolaget är skyldigt att gå i likvidation

enligt 16 § första stycket deltar i ett beslut att fortsätta bolagets verksamhet

 ansvarar solidariskt med dem som svarar enligt 17 § för de förpliktelser som

uppkommer för bolaget efter den tidpunkt som anges i 16 § andra stycket.

(Jfr 13 kap. 16 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen, som reglerar aktieägares personliga betalningsansvar, motsvarar 13

kap. 2 § fjärde stycket tredje meningen i den paragrafens hittills gällande

lydelse. Frågan har behandlats i avsnitt 4.3.4.

Ett personligt betalningsansvar för aktieägare kan komma i fråga endast när

händelseförloppet har nått så långt att bolaget är skyldigt att gå i

likvidation. Av 16 § framgår att denna skyldighet kan inträda antingen i

anslutning till den andra kontrollstämman eller vid den tidpunkt då en sådan

stämma senast borde ha hållits (se vidare kommentaren till 16 §). Om en

aktieägare deltar i ett beslut att driva bolaget vidare efter att skyldigheten

har inträtt, blir han eller hon solidariskt ansvarig för de förpliktelser som

uppkommer för bolaget efter den tidpunkt då ansökan om likvidation senast skulle

 ha getts in.

Det beslut som utlöser det personliga betalningsansvaret kan vara ett vid den

andra kontrollstämman fattat beslut att driva bolaget vidare, trots att

kontrollbalansräkningen visar att det inte finns full täckning för det

registrerade aktiekapitalet. Det personliga betalningsansvaret kan emellertid

även utlösas av andra beslut som innebär att verksamheten skall fortsätta. Det

krävs inte att beslutet uttryckligen anger att bolaget skall fortsätta

verksamheten. Det är tillräckligt att beslutet i praktiken innebär eller

förutsätter att verksamheten fortsätter.

För att en aktieägare skall anses ha deltagit i ett beslut fordras att han eller

 hon har varit närvarande när det fattades. En aktieägare som reserverar sig mot

 beslutet kan givetvis inte anses ha deltagit i beslutet i paragrafens mening.

Att en aktieägare kan förhindra en fortsatt drift genom att ansöka om

likvidation framgår av 16 §.

Ansvarsperiodens slut

13 kap. 19 §

Ansvar enligt 17 och 18 §§ gäller inte för förpliktelser som uppkommer sedan

1. en ansökan enligt 16 § andra stycket har gjorts,

2. en kontrollbalansräkning som utvisar att bolagets eget kapital, beräknat

enligt 13 §, uppgår till det registrerade aktiekapitalet har granskats av

bolagets revisor och lagts fram på bolagsstämma, eller

3. bolagsstämman, registreringsmyndigheten eller rätten har beslutat om

likvidation.

(Jfr 13 kap. 17 § i SOU 1999:36.)

I paragrafen anges de tre fall som utgör den definitiva slutpunkten på den

period under vilken personligt betalningsansvar för bolagets förpliktelser kan

uppkomma. Frågan har behandlats i avsnitt 4.3.5. De första två punkterna i

paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 2 § fjärde stycket första meningen i dess

hittills gällande lydelse. Punkten 3 är ny.

För det första avbryts ansvarsperioden när likvidationsfrågan har hänskjutits

till rättens prövning (punkten 1). Det gäller oavsett vem som ansöker om

likvidation under förutsättning att vederbörande är behörig att göra ansökan.

Det andra fallet är att en av revisorn granskad kontrollbalansräkning som

utvisar att bolagets eget kapital är helt återställt har lagts fram på

bolagsstämma (punkten 2). Till skillnad från vad som hittills har gällt krävs

inte att kontrollbalansräkningen också har blivit godkänd av stämman (jfr

kommentaren till 16 §). Det tredje fallet - vilket hittills inte har angetts i

lagtexten - är att bolagsstämman, Patent- och registreringsverket eller rätten

har beslutat om likvidation (punkten 3).

Även om ansvarsperioden upphör kvarstår ansvaret för tidigare uppkomna

förpliktelser. Detta framgår motsatsvis av bestämmelsen.

Tvångslikvidation och inlösen på grund av majoritetsmissbruk

Likvidation

13 kap. 20 §

Om en aktieägare genom missbruk av sitt inflytande i bolaget uppsåtligen har

medverkat till en överträdelse av denna lag, tillämplig lag om årsredovisning

eller bolagsordningen, kan rätten på talan av ägare till en tiondel av samtliga

aktier besluta att bolaget skall gå i likvidation, om det finns särskilda skäl

till det på grund av missbrukets långvarighet eller någon annan anledning.

Om en aktieägare, sedan en talan enligt första stycket har väckts, för sin del

återkallar talan, kan övriga aktieägare som har väckt talan fullfölja denna.

(Jfr 13 kap. 18 och 20 §§ i SOU 1999:36.)

De frågor som regleras i paragrafen har behandlats i avsnitt 4.4.

I första stycket, som motsvarar 13 kap. 3 § första stycket i den paragrafens

hittills gällande lydelse, regleras tvångslikvidation på grund av aktieägares

maktmissbruk. Förutsättningarna för rättens likvidationsbeslut är desamma som

hittills. Till skillnad från övriga fall av tvångslikvidation anhängiggörs saken

 i dessa fall genom väckande av talan. De taleberättigade aktieägarna skall

alltså ge in en ansökan om stämning mot bolaget. Handläggningen följer

rättegångsbalkens regler för tvistemål och rättens avgörande av saken sker genom

 dom.

Det har inte ansetts motiverat att i detta sammanhang göra något undantag från

huvudregeln att domar verkställs först när de har laga kraft. Till skillnad från

 övriga bestämmelser om rättens beslut om likvidation (se 11, 16, 49 och 50 §§)

innehåller paragrafen därför inte någon föreskrift om att rättens beslut gäller

omedelbart. De olägenheter som kan följa av att likvidationsförfarandet inte kan

 sättas i gång omedelbart kan i stället normalt undanröjas genom att rätten

redan under målets handläggning förordnar en särskild syssloman att förvalta

bolagets egendom till dess likvidationsfrågan har avgjorts slutligt (se 22 §).

Av 17 kap. 14 § rättegångsbalken följer dessutom att rätten, när det finns skäl

till det, får besluta om omedelbar verkställighet av domslutet om likvidation.

Ett sådant beslut bör dock inte fattas om en syssloman har förordnats enligt 22

§.

Andra stycket motsvarar, med vissa språkliga justeringar, 13 kap. 3 § fjärde

stycket i den lydelse som den paragrafen hittills har haft.

Inlösen av aktier

13 kap. 21 §

I det fall som avses i 20 § kan rätten på yrkande av bolaget i stället för att

besluta om likvidation ålägga bolaget att inom viss tid lösa in kärandens

aktier. Om bolaget inte löser in aktierna inom den tid som rätten har

fastställt, skall rätten på talan av den vars aktier skulle ha lösts in besluta

att bolaget skall gå i likvidation.

När rätten prövar bolagets yrkande skall den ta särskild hänsyn till de

anställdas och borgenärernas intressen. Inlösen får inte ske om bolagets eget

kapital, beräknat enligt 13 §, efter inlösen skulle understiga hälften av det

registrerade aktiekapitalet.

(Jfr 13 kap. 19 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar, med några språkliga justeringar, 13 kap. 3 § första

stycket andra och tredje meningarna samt andra stycket i aktiebolagslagens

hittills gällande lydelse. Den fråga som regleras i paragrafen har behandlats i

avsnitt 4.4.

Förordnande av syssloman

13 kap. 22 §

Om talan har väckts enligt 20 § och det finns en påtaglig risk att fortsatt

missbruk väsentligt skadar kärandens rätt, får rätten förordna en eller flera

sysslomän att i styrelsens och den verkställande direktörens ställe förvalta

bolaget till dess att rättens beslut i frågan om likvidation har vunnit laga

kraft. Beslutet att förordna en syssloman gäller omedelbart. Beslutet skall

registreras.

(Jfr 13 kap. 18 § andra stycket i SOU 1999:36.)

Bestämmelserna i paragrafen saknar tidigare motsvarighet. Motiven har behandlats

 i avsnitt 4.4. Syftet är att förhindra en aktieägare som har missbrukat sitt

inflytande i bolaget och därmed har föranlett en minoritetstalan enligt 20 § att

 fortsätta missbruket under den tid som rätten prövar likvidationsfrågan. Rätten

 har därför getts en möjlighet att förordna en eller flera särskilda sysslomän

som skall förvalta bolaget i avvaktan på beslutet i likvidationsfrågan.

Sysslomannen träder in i styrelsens och den verkställande direktörens ställe.

Därmed förlorar styrelsen och den verkställande direktören sin behörighet att

företräda bolaget. Ett förordnande av syssloman gäller omedelbart.

Några särskilda inskränkningar i sysslomannens behörighet finns inte. I princip

har sysslomannen alltså samma behörighet som en likvidator (jfr 29 §).

Sysslomannens uppdrag inskränker sig dock till att förvalta bolaget till dess

likvidationsfrågan har avgjorts. De åtgärder som sysslomannen vidtar skall

följaktligen ligga inom ramen för detta uppdrag. Sysslomannen skall därför

normalt inte företa åtgärder av mera långsiktig karaktär.

Sysslomannens uppdrag upphör när det finns ett lagakraftvunnet beslut i

likvidationsfrågan. Om detta beslut innebär att bolaget skall gå i likvidation,

träder likvidatorn in i sysslomannens ställe. I annat fall återinträder

styrelsen och den verkställande direktören.

Handläggningen av frågor om likvidation

Handläggning hos registreringsmyndigheten

13 kap. 23 §

I ett ärende enligt 10 § skall registreringsmyndigheten förelägga bolaget samt

aktieägare och borgenärer som vill yttra sig i ärendet att komma in med ett

skriftligt yttrande eller efterfrågade handlingar till myndigheten inom en viss

tid. Föreläggandet skall delges bolaget, om det kan ske på annat sätt än enligt

15-17 §§ delgivningslagen (1970:428). Registreringsmyndigheten skall låta

kungöra föreläggandet i Post- och Inrikes Tidningar minst en månad före utgången

 av den utsatta tiden.

(Jfr 13 kap. 24 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen, som närmast motsvarar 13 kap. 5 a § i aktiebolagslagens hittills

gällande lydelse, innehåller särskilda bestämmelser om Patent- och

registreringsverkets handläggning av ärenden om tvångslikvidation. I

lagrådsremissens förslag hade kravet på delgivning fått en annan saklig innebörd

 än det hittills har haft. Denna förändring var inte avsedd och den hittills

gällande lydelsen har därför bibehållits.

Av paragrafen framgår bl.a. att verket skall skicka ut ett föreläggande med

visst innehåll till bolaget. Liksom tidigare skall även aktieägare och

borgenärer beredas tillfälle att yttra sig. Föreläggandet skall kungöras i Post-

 och Inrikes Tidningar.

Som ett led i strävan att komma till rätta med vissa problem med styrelselösa

bolag har tiden för yttrande kortats till en månad. Denna fråga har, såvitt

gäller likvidation av styrelselösa bolag, behandlats i avsnitt 5.1.2. Det har

ansetts naturligt med samma frist i de andra slag av likvidationsärenden som

Patent- och registreringsverket handlägger.

Beträffande handläggningen hos Patent- och registreringsverket gäller i övrigt

förvaltningslagen (1986:223).

Handläggning hos rätten

13 kap. 24 §

I ett ärende enligt 11 eller 16 § skall rätten förelägga bolaget samt aktieägare

 och borgenärer som vill yttra sig i ärendet att komma in med ett skriftligt

yttrande till rätten inom en viss tid. Föreläggandet skall delges bolaget, om

det kan ske på annat sätt än enligt 15-17 §§ delgivningslagen (1970:428). Rätten

 skall låta kungöra föreläggandet i Post- och Inrikes Tidningar minst en månad

före utgången av den utsatta tiden.

(Jfr 13 kap. 23 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar, med vissa ändringar, 13 kap. 5 § i dess hittills gällande

lydelse. De frågor som regleras i paragrafen har behandlats i avsnitt 4.6.2. I

lagrådsremissens förslag hade kravet på delgivning fått en annan saklig innebörd

 än det hittills har haft. Denna förändring var inte avsedd och den hittills

gällande lydelsen har därför bibehållits.

Paragrafen innehåller vissa särskilda bestämmelser om rättens handläggning av

ärenden om likvidation på grund av föreskrift i bolagsordningen eller

kapitalbrist. I dessa ärenden gäller i övrigt lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

En nyhet är att rätten inte längre behöver kalla till sammanträde för prövning

av likvidationsfrågan. Rätten skall i stället utfärda föreläggande för bolaget,

borgenärer och aktieägare att yttra sig skriftligen. Av 12 § andra stycket lagen

 om domstolsärenden följer dock att sammanträde bör hållas när det kan antas

vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av ärendet.

Vidare skall sammanträde normalt också hållas, om en part begär det (se 14 §

lagen om domstolsärenden).

Enligt hittills gällande rätt skall rätten pröva likvidationsfrågan vid

sammanträdet. I rättspraxis har det ansetts att rätten i princip är förhindrad

att lägga omständigheter som har inträffat efter sammanträdet till grund för

sitt avgörande (se NJA 1989 s. 516). Någon sådan preklusionsregel har inte

ansetts nödvändig för det skriftliga förfarande som nu införs. Frågan om vad som

 skall ligga till grund för rättens avgörande får i stället avgöras enligt

allmänna regler och principer för prövning av domstolsärenden (se t.ex. 27 §

lagen om domstolsärenden).

Likvidationsföreläggandet skall kungöras i Post- och Inrikes Tidningar. Tiden

för yttrande har kortats till en månad. Detta överensstämmer med den ändring som

 har gjorts i 23 §.

Paragrafen behandlar inte handläggningen av frågor om likvidation m.m. på grund

av majoritetsmissbruk (se i den delen kommentaren till 20 §).

Avgift

13 kap. 25 §

Om registreringsmyndigheten självmant meddelar bolaget ett

lik-vidationsföreläggande på den grund som anges i 10 § första stycket 1, skall

bolaget förpliktas att betala en särskild avgift för kostnaderna i

likvidationsärendet.

Bolaget får förpliktas att betala en avgift enligt första stycket endast om

registreringsmyndigheten senast sex veckor innan föreläggandet meddelades har

skickat en påminnelse till bolaget på dess senast anmälda postadress om den

brist som föreläggandet avser. Påminnelsen skall innehålla en upplysning om att

 bolaget kan bli skyldigt att betala en avgift om bristen inte avhjälps.

Om det i likvidationsärendet framkommer att det inte fanns grund för

tvångslikvidation när föreläggandet meddelades, skall avgiftsbeslutet upphävas.

Regeringen får meddela föreskrifter om avgiftens storlek.

(Jfr 13 kap. 27 § första-tredje och femte styckena i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 6 a § första-tredje och femte styckena i

aktiebolagslagens hittills gällande lydelse (jfr prop. 1994/95:67 s. 34 f. och

51 f.).

13 kap. 26 §

En avgift enligt 25 § skall efterges, om den underlåtenhet som har föranlett

avgiften framstår som ursäktlig med hänsyn till omständigheter som bolaget inte

har kunnat råda över. Avgiften skall också efterges om det framstår som

uppenbart oskäligt att ta ut den.

Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om något yrkande om detta inte

har framställts, om det föranleds av vad som har förekommit i ärendet.

Om en avgift inte har betalats efter betalningsuppmaning, skall avgiften lämnas

för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras

för ringa belopp.

Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga

fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske.

(Jfr 13 kap. 27 § fjärde stycket i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar i sak den hänvisning till 8 kap. 9 och 10 §§

årsredovisningslagen (1995:1554) som hittills har funnits i 13 kap. 6 a § fjärde

 stycket aktiebolagslagen.

Förordnande och entledigande av likvidator

Förordnande av likvidator

13 kap. 27 §

En domstol skall förordna en eller flera likvidatorer när den beslutar om

likvidation.

Registreringsmyndigheten skall förordna en eller flera likvidatorer

1. när den beslutar om likvidation,

2. när den har registrerat en anmälan enligt 7 §, och

3. när ett bolag i likvidation i annat fall saknar en till registret anmäld

behörig likvidator.

Ett förordnande av en likvidator skall registreras.

Den som förordnas till likvidator skall vara lämplig för uppdraget. Den som har

ingått i bolagets ledning eller som genom aktieinnehav har utövat ett

bestämmande inflytande över bolaget får förordnas till likvidator endast om det

finns särskilda skäl.

(Jfr 13 kap. 28 och 29 §§ i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 7 § första och andra styckena i

aktiebolagslagens hittills gällande lydelse. Bestämmelsen i fjärde stycket är

ny. Den har behandlats i avsnitt 4.7.3.

I första och andra styckena regleras vem som förordnar likvidatorer och när ett

sådant förordnande skall meddelas. Av 28 § framgår också att den som entledigar

en likvidator i regel samtidigt skall förordna en ny likvidator i den

entledigades ställe.

Tredje stycket innehåller en bestämmelse om att ett förordnande av likvidator

skall registreras.

I fjärde stycket regleras vem som kan förordnas till likvidator. Bestämmelserna

innehåller till en början ett allmänt krav på lämplighet. Omständigheterna i det

 enskilda fallet blir avgörande för vilken kompetens och erfarenhet som krävs.

När det är fråga om större bolag eller särskilt komplicerade förhållanden kan

det vara naturligt att kräva förhållandevis hög kompetens och lång erfarenhet av

 liknande uppdrag. Något allmänt krav på likvidatorns kvalifikationer, såsom

t.ex. att endast advokater får förordnas, har dock inte uppställts.

Utöver det allmänna lämplighetskravet föreskrivs att den som har ingått i

bolagsledningen eller som genom aktieinnehav har utövat ett bestämmande

inflytande över bolaget normalt inte får förordnas till likvidator. Till

bolagets ledning hör i första hand styrelseledamöter och den verkställande

direktören men även andra som har innehaft faktiska ledningsfunktioner i

bolaget. Med bestämmande inflytande avses innehav av mer än hälften av rösterna

i bolaget. Undantag från huvudregeln kan göras om det finns särskilda skäl.

Sådana särskilda skäl kan föreligga exempelvis när likvidationen är ett led i

ett samgående mellan två bolag (jfr prop. 1982/83:139 s. 14).

En likvidator omfattas även av de kvalifikations- och jävsbestämmelser som

gäller för styrelseledamöter, däribland bosättningskraven i 8 kap. 8 §,

obehörighetsreglerna i 8 kap. 9 § och jävsbestämmelserna i 8 kap. 20 §. Detta

följer av 29 §.

Entledigande av likvidator

13 kap. 28 §

Om en likvidator begär att få avgå och visar skäl till det, skall likvidatorn

entledigas. En likvidator skall också entledigas om han eller hon inte är

lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas från uppdraget.

En likvidator entledigas av domstol eller, om likvidatorn har förordnats av

registreringsmyndigheten och själv begär att bli entledigad, av

registreringsmyndigheten.

En ansökan om att domstol skall besluta om entledigande kan göras av

registreringsmyndigheten, likvidatorn, en aktieägare eller någon annan vars rätt

 är beroende av likvidationen.

Den som entledigar en likvidator skall genast förordna en ny. Detta gäller dock

inte om det finns någon annan likvidator och det inte kan anses nödvändigt att

förordna en ny likvidator i den entledigades ställe.

(Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag.)

Paragrafen är ny och reglerar frågan om entledigande av likvidator. Frågan har

behandlats i avsnitt 4.7.4. Första stycket har tillkommit på förslag från

Lagrådet.

I paragrafens första stycke klargörs att en likvidator under vissa

förutsättningar kan entledigas. Om likvidatorn själv ansöker om att bli

entledigad, skall ansökan bifallas om han eller hon visar skäl till det. Ett

sådant skäl kan vara att likvidatorn på grund av personliga eller andra

omständigheter inte längre kan utföra uppdraget på ett tillfredsställande sätt.

Därutöver skall likvidatorn entledigas om han eller hon inte är lämplig eller av

 någon annan orsak bör skiljas från uppdraget. Det faller sig naturligt att

bedömningen härav sker med utgångspunkt i de krav som enligt 27 § fjärde stycket

 ställs på en likvidator. Det kan vara fråga om förhållanden som inte var kända

för rätten eller Patent- och registreringsverket vid tidpunkten för förordnandet

 eller om omständigheter som därefter har inträffat. Som exempel kan nämnas att

likvidatorn har utfört sitt uppdrag på ett oskickligt sätt eller att det har

framkommit att likvidatorn genom aktieinnehav har utövat ett bestämmande

inflytande över bolaget före likvidationen.

Av andra stycket framgår att, om likvidatorn själv ansöker om att bli

entledigad, ansökan skall prövas av den instans som har förordnat likvidatorn.

Annars skall ansökan alltid prövas av domstol.

I tredje stycket anges vilka som har rätt att ansöka hos rätten om att

likvidatorn entledigas.

I fjärde stycket anges att den som entledigar en likvidator genast skall

förordna en ny. Finns det någon annan likvidator utöver den entledigade, behöver

 dock någon ny likvidator inte förordnas, om det inte bedöms nödvändigt.

Genomförandet av likvidationen

Likvidatorns ställning

13 kap. 29 §

En likvidator träder i styrelsens och den verkställande direktörens ställe och

har i uppdrag att genomföra likvidationen. Bestämmelserna om styrelse och

styrelseledamöter i denna lag och tillämplig lag om årsredovisning gäller även i

 fråga om likvidatorn, om inte annat följer av detta kapitel.

Om bolagsstämman har beslutat att bolaget skall gå i likvidation, företräds

bolaget av styrelsen och, i förekommande fall, den verkställande direktören till

 dess att en likvidator har förordnats.

(Jfr 13 kap. 30 § i SOU 1999:36.)

Paragrafens första stycke motsvarar 13 kap. 7 § första stycket tredje meningen

och fjärde stycket i aktiebolagslagens hittills gällande lydelse. Det andra

stycket är nytt.

Av första stycket framgår att likvidatorn ersätter styrelsen och den

verkställande direktören. I de fall då en syssloman enligt 22 § har varit

förordnad ersätter likvidatorn i stället närmast denne. Likvidatorn har

ställning som bolagets ställföreträdare under likvidationen. Likvidatorn

ersätter därmed även en sådan särskild firmatecknare som har utsetts av

styrelsen.

Likvidatorns befogenhet begränsas dock av ramen för hans eller hennes uppdrag,

nämligen att "genomföra likvidationen". Detta innebär att de åtgärder som

likvidatorn vidtar skall syfta till att få till stånd en skyndsam och för

aktieägarna gynnsam avveckling av bolaget. I detta ligger bl.a. att likvidatorn

inte får vidta åtgärder som innebär att bolagets rörelse fortsätter under längre

 tid än vad som behövs för en ordnad och ändamålsenlig avveckling (jfr 34 §).

Om inte annat föreskrivs, skall bestämmelserna om styrelseledamöter i övriga

delar av aktiebolagslagen (främst 8 kap.) och i tillämplig lag om årsredovisning

 tillämpas på likvidatorn. Det innebär bl.a. att bestämmelserna om

obehörighetsgrunder och jäv i 8 kap. skall tillämpas. Finns det flera

likvidatorer, beslutar de gemensamt enligt de regler om styrelsens

beslutsfattande som finns i 8 kap.

För att undvika att det uppkommer ett företrädarlöst tillstånd mellan

bolagsstämmans beslut om likvidation och Patent- och registreringsverkets

förordnande av likvidator, har i andra stycket införts en ny bestämmelse om att

styrelsen och den verkställande direktören kvarstår som bolagsföreträdare fram

till dess att en likvidator har förordnats. Även deras behörighet begränsas dock

 av vad som följer av likvidationsändamålet (jfr ovan).

Frågan om ersättning till likvidatorn regleras inte i lagen. I dag anses en

likvidator ha rätt till ersättning i enlighet med allmänna principer om

uppdragsavtal. Likvidatorn är härvid att anse som bolagets uppdragstagare. Detta

 innebär att en likvidator har rätt till skäligt arvode för sitt arbete samt

till kompensation för kostnader och utlägg och att ersättningen enligt

huvudregeln skall betalas ur bolagets tillgångar (jfr prop. 1993/94:43 s. 16).

Enligt förordningen (2000:306) om ersättning av allmänna medel till

bouppteckningsförrättare och likvidator har dock en likvidator som har

förordnats av rätten i vissa fall rätt till ersättning av allmänna medel. Även

Patent- och registreringsverket kan under vissa förutsättningar betala ut

ersättning till de likvidatorer som verket har förordnat.

Revision och annan granskning under likvidationen

13 kap. 30 §

Uppdrag att vara revisor, lekmannarevisor eller särskild granskare upphör inte

genom att bolaget går i likvidation. Bestämmelserna i 10 och 11 kap. skall

tillämpas under likvidationen.

Revisorn skall i revisionsberättelsen uttala sig om huruvida likvidationen

fördröjs i onödan.

(Jfr 13 kap. 31 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 7 § femte stycket i den paragrafens hittills

gällande lydelse. En nyhet är att det i bestämmelsen anges att även uppdrag som

lekmannarevisor och särskild granskare kvarstår under likvidationen.

Bolagsstämmans ställning under likvidationen

13 kap. 31 §

Bestämmelserna i denna lag om bolagsstämma gäller även under likvidationen, om

inte annat följer av bestämmelserna i detta kapitel eller av ändamålet med

likvidationen.

(Jfr 13 kap. 32 § i SOU 1999:36.)

Av paragrafen, som närmast motsvarar 13 kap. 8 § i dess hittills gällande

lydelse, framgår att bolagsstämman i huvudsak behåller sin ställning i bolaget

under likvidationen. I bestämmelsens sista led, som är nytt, anges att stämmans

kompetens efter likvidationsbeslutet begränsas av likvidationsändamålet. Detta

innebär bl.a. att stämman inte får besluta om vinstutdelning under likvidationen

 och att beslut om ökning av aktiekapitalet får fattas enbart som ett led i

genomförandet av likvidationen. Det har överlämnats till rättstillämpningen att

närmare avgöra vilka bolagsstämmobeslut som kan fattas, registreras och

verkställas under likvidationen.

Redovisning för tiden före förordnandet av likvidator

13 kap. 32 §

När bolaget har gått i likvidation och en likvidator har förordnats, skall

styrelsen och den verkställande direktören genast redovisa sin förvaltning av

bolagets angelägenheter under den tid för vilken redovisningshandlingar inte

förut har lagts fram på bolagsstämma. Redo-visningen skall läggas fram på

bolagsstämma så snart det kan ske. Be-stämmelserna om årsredovisning i

tillämplig lag om årsredovisning samt om revisionsberättelse enligt denna lag

skall tillämpas.

Om den tid som redovisningen skall avse omfattar även föregående räkenskapsår,

skall det upprättas en särskild redovisning för det året och, om bolaget är ett

moderbolag som är skyldigt att upprätta koncern-redovisning, en särskild

koncernredovisning.

(Jfr 13 kap. 33 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 9 § i dess hittills gällande lydelse.

Genom den nya formuleringen i första stycket klargörs att den redovisning som

styrelsen och den verkställande direktören skall lämna för sin förvaltning avser

 tiden från utgången av det sista räkenskapsår för vilket årsredovisning har

fastställts till den dag då likvidator förordnades.

Andra stycket har formulerats om, bl.a. med beaktande av att moderbolag inte

längre är generellt skyldiga att upprätta koncernredovisning (jfr 7 kap. 1-3 §§

årsredovisningslagen [1995:1554]).

Kallelse på okända borgenärer

13 kap. 33 §

Likvidatorn skall genast ansöka om kallelse på bolagets okända borgenärer.

(Jfr 13 kap. 34 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 10 § i dess hittills gällande lydelse.

Avvecklingen av rörelsen

13 kap. 34 §

Så snart det kan ske skall likvidatorn genom försäljning på offentlig auktion

eller på annat lämpligt sätt förvandla bolagets egendom till pengar, i den mån

det behövs för likvidationen, samt betala bolagets skulder. Bolagets rörelse får

 fortsättas, om det behövs för en ändamålsenlig avveckling eller för att de

anställda skall få skälig tid att skaffa sig ny anställning.

(Jfr 13 kap. 35 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 11 § i dess hittills gällande lydelse.

Obestånd

13 kap. 35 §

Om bolaget är på obestånd och inte kan betala likvidationskostnaderna, skall

likvidatorn ansöka om att bolaget försätts i konkurs.

(Jfr 13 kap. 43 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 15 § tredje stycket i den paragrafens hittills

gällande lydelse.

Redovisning under likvidationen

13 kap. 36 §

Likvidatorn skall för varje räkenskapsår upprätta en årsredovisning, som skall

läggas fram på ordinarie bolagsstämma. I fråga om stämman och redovisningen

skall följande bestämmelser inte tillämpas:

9 kap. 7 § andra stycket 2 denna lag,

2 kap. 1 § andra stycket, 5 kap. 18-25 §§, 6 kap. 2 och 5 §§

årsredovisningslagen (1995:1554), samt

5 kap. 2 § 3 och 6 kap. 3 § lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut

 och värdepappersbolag.

I balansräkningen får det egna kapitalet tas upp i en post. Balansräkningen

skall innehålla uppgift om aktiekapitalet, i förekommande fall fördelat på olika

 aktieslag.

En tillgång får inte tas upp till högre värde än den beräknas inbringa efter

avdrag för försäljningskostnaderna. Om en tillgång kan beräknas inbringa ett

väsentligt högre belopp än det värde som tas upp i balansräkningen, skall det

beräknade beloppet anges särskilt vid tillgångsposten. Om en skuld eller

likvidationskostnad kan beräknas kräva ett belopp som väsentligt avviker från

redovisad skuld, skall det beräknade beloppet anges vid skuldposten.

Bestämmelserna om koncernredovisning och om delårsrapport i tillämplig lag om

årsredovisning skall inte tillämpas på bolag i likvidation.

(Jfr 13 kap. 36 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar i huvudsak 13 kap. 12 § i dess hittills gällande lydelse.

Fjärde stycket är nytt.

Av första stycket framgår att likvidatorn skall upprätta en årsredovisning som

skall läggas fram på ordinarie bolagsstämma. Utgångspunkten är att samma regler

gäller för stämman och årsredovisningen som för bolag som inte har gått i

likvidation, jfr 6 kap. 2 § bokföringslagen (1999:1078) och 29 § i detta

kapitel. Detta innebär bl.a. att bestämmelserna i årsredovisningslagen

(1995:1554) och 9 kap. aktiebolagslagen är tillämpliga. I förevarande paragraf

anges vissa undantag från denna huvudregel. Undantagen avser bl.a. kravet på

finansieringsanalys i 2 kap. 1 § andra stycket årsredovisningslagen och

bestämmelsen om dispositioner beträffande bolagets vinst eller förlust i 9 kap.

7 § andra stycket 2 aktiebolagslagen. I hittills gällande lagtext har även

bestämmelsen i 9 kap. 7 § första stycket 1 om fastställelse av resultaträkning

och balansräkning undantagits. I stället har föreskrivits att årsredovisningen

skall läggas fram "för godkännande". Det har emellertid inte ansetts motiverat

att upprätthålla denna terminologiska skillnad. Någon saklig förändring är inte

avsedd.

I andra och tredje styckena behandlas vissa frågor om värdering m.m. i

balansräkningen. Bestämmelserna överensstämmer i sak med gällande rätt. I

lagrådsremissens förslag angavs i andra styckets andra mening att aktiekapitalet

 skall "anges särskilt". Såsom Lagrådet har påtalat kan en sådan formulering

uppfattas som motsägelsefull i förhållande till föreskriften i första meningen

om att det egna kapitalet skall tas upp i en post. Lagrådet har förordat att

bestämmelsen utformas så att aktiekapitalet skall anges "inom linjen".

Regeringen har emellertid bedömt att uttrycket "inom linjen" - som avspeglar en

äldre bokföringsteknik - inte är tillräckligt klargörande. Lagtexten har därför

i stället utformats så att balansräkningen skall "innehålla en uppgift om

aktiekapitalet".

I fjärde stycket klargörs att de bestämmelser som annars gäller om

koncernredovisning och delårsrapport inte är tillämpliga på ett bolag i

likvidation. De bestämmelser som åsyftas är bestämmelserna i 7 och 9 kap.

årsredovisningslagen samt 7 och 9 kap. lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag. Någon ändring i sak är inte avsedd (jfr

prop. 1995/96:10 Del II s. 301).

Skifte

13 kap. 37 §

När den anmälningstid som har satts ut i kallelsen på okända borgenärer har löpt

 ut och alla kända skulder har betalats, skall likvidatorn skifta bolagets

återstående tillgångar. Om det råder tvist om en skuld eller om en skuld inte

har förfallit till betalning eller av annan orsak inte kan betalas, skall pengar

 sättas av till betalning av skulden och återstoden skiftas.

(Jfr 13 kap. 37 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar, med några språkliga justeringar, 13 kap. 13 § första

stycket i den paragrafens hittills gällande lydelse

Klander av skifte

13 kap. 38 §

En aktieägare som vill klandra skiftet skall väcka talan mot bolaget senast tre

månader efter det att slutredovisning enligt 39 § lades fram på bolagsstämma.

(Jfr 13 kap. 38 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 13 § andra stycket i den lydelse som den paragrafen

 hittills har haft.

Slutredovisning

13 kap. 39 §

När uppdraget som likvidator har fullgjorts, skall likvidatorn så snart som

möjligt lämna slutredovisning för förvaltningen genom en förvaltningsberättelse

som avser likvidationen i dess helhet. Berättelsen skall även innehålla en

redogörelse för skiftet. Till berättelsen skall redovisningshandlingar för hela

likvidationstiden fogas.

Berättelsen och redovisningshandlingarna skall lämnas till bolagets revisor.

Revisorn skall inom en månad därefter lämna en revisionsberättelse över

slutredovisningen och förvaltningen under likvidationen.

När revisionsberättelsen har lämnats till likvidatorn, skall denne genast kalla

aktieägarna till en bolagsstämma för granskning av slutredovisningen.

Förvaltningsberättelsen med bifogade redovisningshandlingar och

revisionsberättelsen skall hållas tillgängliga hos bolaget för aktieägarna.

Kopior av handlingarna skall sändas till de aktieägare som begär det och uppger

sin postadress. Handlingarna skall läggas fram på stämman.

Bolagsstämman skall fattas beslut om ansvarsfrihet för likvidatorn. I fråga om

beslutet gäller bestämmelserna i 9 kap. 9 § andra stycket.

(Jfr 13 kap. 39 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 14 § i dess hittills gällande lydelse. Ändringarna

är av redaktionellt slag.

Bolagets upplösning

13 kap. 40 §

När likvidatorn har lagt fram slutredovisning, är bolaget upplöst. Likvidatorn

skall genast anmäla detta för registrering. Till anmälan skall fogas bestyrkta

kopior av de handlingar som anges i 39 § tredje stycket.

(Jfr 13 kap. 40 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 15 § första stycket i den paragrafens hittills

gällande lydelse. Den sista meningen är ny. Den klargör att slutredovisningen

skall ges in till Patent- och registreringsverket där den blir allmän handling.

Att bolaget är upplöst betyder att det har förlorat sin rättskapacitet. Av 43 §

följer att ett upplöst bolag i vissa fall kan återfå rättskapaciteten.

Preskription av rätt till andel i tillgångarna

13 kap. 41 §

En aktieägare som inte inom fem år efter det att slutredovisningen lades fram på

 bolagsstämma anmäler sig för att lyfta vad han eller hon har fått vid skiftet,

förlorar sin rätt till andel i de skiftade tillgångarna. Med tillämpning av 43 §

 skall kvarvarande tillgångar då skiftas mellan bolagets övriga aktieägare. Om

tillgångarna är av obetydligt värde, kan rätten på anmälan av likvidatorn

besluta att tillgångarna skall tillfalla Allmänna arvsfonden.

(Jfr 13 kap. 41 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen, som överensstämmer i sak med 13 kap. 13 § tredje stycket i dess

hittills gällande lydelse, reglerar preskription av aktieägares rätt till den

egendom som han eller hon har fått vid ett skifte. För att undvika preskription

måste aktieägaren anmäla sitt anspråk inom fem år från det att slutredovisningen

 lades fram på stämma enligt 39 §. Det faller sig naturligt att en sådan anmälan

 skall göras hos likvidatorn. Det har inte ansetts nödvändigt att låta detta

komma till uttryck i lagtexten.

I tredje meningen anges att rätten, som alternativ till fortsatt likvidation,

kan förordna att sådana tillgångar som aktieägare inte har gjort anspråk på

skall tillfalla Allmänna arvsfonden. En förutsättning för detta är att

tillgångarna är av obetydligt värde, såsom när tillgångarna inte kan täcka

kostnaderna för en fortsatt likvidation eller när det överskjutande värdet är så

 lågt att aktieägarna inte kan förväntas fästa något avseende vid det.

Tillgångarna måste dock ha något värde och får alltså inte utgöra en belastning

för Allmänna arvsfonden.

Skadeståndstalan

13 kap. 42 §

Trots vad som sägs i 40 § kan ägare till en tiondel av samtliga aktier hos

likvidatorn begära bolagsstämma för behandling av en fråga om talan om

skadestånd till bolaget enligt 15 kap. 1-3 §§. Bestämmelsen i 9 kap. 12 § andra

stycket skall då tillämpas.

(Jfr 13 kap. 42 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar i sak 13 kap. 15 § andra stycket i dess hittills gällande

lydelse.

Fortsatt likvidation

13 kap. 43 §

Om en tillgång framkommer för bolaget efter dess upplösning enligt 40 § eller om

 talan väcks mot bolaget eller det av annat skäl uppkommer behov av en

likvidationsåtgärd, skall likvidationen fortsätta.

Likvidatorn skall genast anmäla den fortsatta likvidationen för registrering.

Kallelse till den första bolagsstämman efter återupptagandet skall ske enligt

bolagsordningen. Dessutom skall skriftlig kallelse sändas till varje aktieägare

vars postadress är införd i aktieboken eller på annat sätt känd för bolaget.

Om den tillgång som avses i första stycket är av obetydligt värde, kan rätten på

 anmälan av likvidatorn besluta att tillgången i stället skall tillfalla

Allmänna arvsfonden.

(Jfr 13 kap. 44 § i SOU 1999:36.)

Paragrafens första två stycken motsvarar 13 kap. 16 § i dess hittills gällande

lydelse. Tredje stycket är nytt.

Av första stycket framgår att en likvidation i vissa fall skall fortsätta efter

det att bolaget har upplösts. Det första fallet är att en tillgång kommer fram

efter bolagets upplösning. Det andra fallet är att talan väcks mot bolaget. Det

tredje fallet är att "det av annat skäl uppkommer behov av en

likvidationsåtgärd". Med detta avses andra situationer då det upplösta bolaget

av någon anledning behöver ha en ställföreträdare. Ett exempel som har nämnts i

doktrinen är att bolagets medkontrahent behöver en bekräftelse på ett avtal som

har träffats med bolaget under likvidationen (se Gomard, Aktieselskaber og

anpartsselskaber, 2 upp-lagan, 1992 s. 339).

I andra stycket anges att likvidatorn genast skall anmäla den fortsatta

likvidationen för registrering och kalla till en bolagsstämma.

Det tredje stycket innebär att det, liksom i de fall som behandlas i 41 §, finns

 en möjlighet att låta tillgångar av obetydligt värde tillfalla Allmänna

arvsfonden i stället för att skifta dem bland aktieägarna genom en fortsatt

likvidation (se vidare kommentaren till 41 §). Om det framkommer flera

tillgångar, skall bestämmelsen tillämpas på samtliga dessa. Det är alltså

tillgångarnas samlade värde som avgör om likvidationen skall fortsätta eller

inte och likvidatorns beslut i frågan måste avse samtliga tillgångar.

Likvidatorn kan inte välja att lämna viss tillgång till Allmänna arvsfonden för

att fortsätta likvidationen såvitt gäller övriga tillgångar.

Upphörande av likvidation

13 kap. 44 §

Om bolaget har gått i likvidation på grund av bolagsstämmans beslut eller, i

fall som avses i 16 § och 50 § första stycket, på grund av rättens beslut, kan

stämman sedan bolagets revisor har yttrat sig besluta att likvidationen skall

upphöra och bolagets verksamhet återupptas. Ett sådant beslut får dock inte

fattas, om

1. det finns grund för tvångslikvidation enligt 10 eller 11 §,

2. bolagets eget kapital, beräknat enligt 13 §, enligt revisorns yttrande inte

uppgår till det registrerade aktiekapitalet, eller

3. utskiftning har ägt rum.

När bolagsstämman beslutar att likvidationen skall upphöra, skall den samtidigt

välja styrelse.

Likvidatorn skall se till att beslutet om att likvidationen skall upphöra och

valet av styrelse genast anmäls för registrering. Beslutet får inte verkställas

förrän det har registrerats.

(Jfr 13 kap. 45 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 13 kap. 17 § första-tredje styckena i

aktiebolagslagens hittills gällande lydelse.

I första stycket anges de fall då bolagsstämman kan besluta om upphörande av

likvidation. Ett sådant beslut innebär att bolaget fortsätter sin verksamhet i

stället för att upplösas. En nyhet är att denna möjlighet finns även i de fall

då bolaget har gått i likvidation efter en avslutad överskottskonkurs (jfr 50 §

första stycket). Motiven för detta har behandlats i avsnitt 4.9.3.

Av andra stycket framgår att ett beslut om upphörande av likvidation inte får

verkställas förrän det har registrerats.

13 kap. 45 §

Om ett likvidationsbeslut som har gått i verkställighet har blivit upphävt genom

 en domstols dom eller beslut som har vunnit laga kraft, skall likvidatorn

genast anmäla detta för registrering och kalla till bolagsstämma för val av

styrelse.

(Jfr 13 kap. 46 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar, med vissa ändringar, 13 kap. 17 § fjärde stycket i dess

hittills gällande lydelse. I paragrafen regleras likvidatorns respektive rättens

 skyldigheter i samband med att ett likvidationsbeslut upphävs.

De flesta likvidationsbeslut går i omedelbar verkställighet (se 10, 11, 16, 49

och 50 §§). Om ett sådant likvidationsbeslut senare upphävs, ankommer det enligt

 förevarande paragraf på den likvidator som har tillträtt att vidta vissa

åtgärder. Likvidatorn skall sålunda dels anmäla förhållandet till

registreringsmyndigheten, dels kalla till bolagsstämma för val av styrelse.

Ett beslut om likvidation enligt 20 § får däremot inte verkan förrän det har

vunnit laga kraft, såvida inte rätten särskilt förordnar om omedelbar

verkställighet. Om högre rätt i ett sådant fall upphäver likvidationsbeslutet,

har likvidatorn alltså normalt ännu inte tillträtt sitt uppdrag ännu. Av

paragrafen följer motsatsvis att likvidatorn då inte behöver vidta några

åtgärder.

Regeringen avser att i aktiebolagsförordningen ta in bestämmelser om att den

domstol som i en sådan situation upphäver beslutet om likvidation skall

underrätta Patent- och registreringsverket.

13 kap. 46 §

När en likvidation har upphört enligt 44 eller 45 §, skall 39 § tillämpas.

Kopior av de handlingar som anges i 39 § tredje stycket skall ges in till

registreringsmyndigheten.

(Jfr 13 kap. 47 § i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar 13 kap. 17 § femte stycket i dess hittills gällande

lydelse. Den innebär att bestämmelserna om likvidatorns slutredovisning skall

tillämpas också när en likvidation har upphört på de sätt som anges i 44 eller

45 §.

Konkurs

Registrering

13 kap. 47 §

Beslut om konkurs och beslut om företagsrekonstruktion skall registreras.

(Jfr 13 kap. 48 § första och tredje styckena i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 20 § första och tredje styckena i den

paragrafens hittills gällande lydelse. De bestämmelser som tidigare har funnits

om rättens skyldighet att anmäla beslut om konkurs m.m. till Patent- och

registreringsverket har inte tagits med i lagen. Regeringen avser i stället att

ta in sådana bestämmelser i aktiebolagsförordningen.

Företrädare för bolaget i dess egenskap av konkursgäldenär

13 kap. 48 §

Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som fanns vid konkursens början.

Bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om entledigande och om

nytillsättning gäller dock även under konkursen.

(Jfr 13 kap. 48 § andra stycket i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar i sak 13 kap. 20 § andra stycket i den paragrafens hittills

 gällande lydelse.

Bolagets upplösning efter konkurs

13 kap. 49 §

Om bolaget är försatt i konkurs och denna avslutas utan överskott, är bolaget

upplöst när konkursen avslutas. Finns det efter konkursens avslutande tillgångar

 som inte omfattas av konkursen, skall rätten på ansökan av den som berörs

besluta om likvidation. Ett sådant beslut gäller omedelbart. Kallelse till den

första bolagsstämman efter beslutet skall ske enligt 43 § andra stycket.

(Jfr 13 kap. 49 § första stycket i SOU 1999:36.)

Paragrafens första mening motsvarar 13 kap. 19 § första stycket i den

paragrafens hittills gällande lydelse.

De nya bestämmelserna i andra och tredje meningarna (jfr avsnitt 4.9.2)

behandlar den situationen att det efter en avslutad underskottskonkurs finns

kvar eller framkommer någon tillgång som inte omfattas av konkursen. Detta kan

inträffa exempelvis om bolaget vinner en rättegång som konkursboet har valt att

inte inträda i. Av andra meningen framgår att rätten då, på ansökan av den vars

rätt berörs, skall besluta om likvidation. Kommittén föreslog att lagtexten

skulle ange endast att rätten skulle förordna en eller flera likvidatorer. Det

har emellertid ansetts lämpligare att, i enlighet med Patent- och

registreringsverkets förslag, utforma lagtexten så att det tydligt framgår att

rättens beslut inleder ett likvidationsförfarande som i huvudsak följer allmänna

 regler om genomförande av likvidation (jfr 43 §). Att rätten skall förordna en

eller flera likvidatorer följer av 27 § första stycket.

Genom rättens beslut om likvidation återuppstår bolaget i form av ett bolag i

likvidation. Bolagets handlingsfrihet begränsas dock av likvidationsändamålet

(jfr 29 och 31 §§ samt NJA 2000 s. 144). Likvidatorn skall kalla till

bolagsstämma efter vad som föreskrivs vid fortsatt likvidation enligt 43 §.

Det bör understrykas att de nya bestämmelserna inte kan tillämpas om de nya

tillgångarna hör till konkursboet.

Likvidation efter överskottskonkurs m.m.

13 kap. 50 §

Om en konkurs avslutas med överskott eller läggs ned efter frivillig uppgörelse

eller om egendomen i konkursboet återställs till bolaget till följd av att

ackord har fastställts, skall rätten i samband med att konkursen avslutas

besluta att bolaget skall gå i likvidation. Ett sådant beslut gäller omedelbart.

Var bolaget i likvidation när det försattes i konkurs, skall likvidationen

fortsätta enligt 43 §, om konkursen avslutas på det sätt som anges i första

stycket.

(Jfr 13 kap. 49 § andra och tredje styckena i SOU 1999:36.)

Paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 19 § andra och tredje styckena i den

paragrafens hittills gällande lydelse. De frågor som regleras i paragrafen har

behandlats i avsnitt 4.9.3.

En nyhet i första stycket är att rätten självmant skall besluta om likvidation

när en konkurs avslutas med överskott. Tidigare var det bolagsstämman som skulle

 besluta om likvidation i dessa fall. Av 11 kap. 18 § konkurslagen (1987:672)

framgår att konkursen avslutas genom rättens beslut om utdelning. Om det finns

ett överskott i konkursen, skall rätten alltså samtidigt besluta att bolaget

skall gå i likvidation. Motsvarande gäller när konkursen läggs ned efter

frivillig uppgörelse med borgenärerna (jfr 12 kap. 1 § konkurslagen) eller när

egendomen i konkursboet återställs till bolaget till följd av att ackord har

fastställts av rätten (jfr 12 kap. 24 § konkurslagen). Rättens beslut gäller

omedelbart men kan inhiberas i samband med överklagande (jfr kommentaren till 10

 §). Den nya regleringen innebär att det inte, såsom tidigare kunde bli fallet,

uppkommer något glapp mellan konkursförvaltarens och likvidatorns förvaltning

(jfr NJA 1993 s. 579).

Andra stycket överensstämmer med hittills gällande rätt.

18 kap. 7 §

En myndighets beslut i tillståndsärende enligt 2 kap. 1 §, 8 kap. 8, 26 eller 31

 §, 10 kap. 14 § eller 12 kap. 8 § får överklagas till regeringen.

Finansinspektionens beslut enligt 7 kap. 7 § första stycket 2 och 18 § första

stycket 2 får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Länsstyrelsens beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Ett beslut av registreringsmyndigheten att avskriva en anmälan eller vägra

registrering enligt 4 § första stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två månader från beslutets dag. Detsamma gäller ett

sådant beslut av registreringsmyndigheten som avses i 4 a §, 4 kap. 13 § andra

stycket, 6 kap. 7 § tredje stycket, 14 kap. 15 § första stycket, 21 och 29 §§

samt 19 kap. 2 §.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

(Jfr 18 kap. 7 § i SOU 1999:36.)

I andra stycket har orden "i annat fall än enligt första stycket" tagits bort.

Det beror på att länsstyrelsen numera inte fattar några sådana tillståndsbeslut

som avses i första stycket.

Den möjlighet till avregistrering av gamla bolag som hittills har reglerats i 13

 kap. 18 § tas genom förevarande förslag bort (se avsnitt 4.8). I tredje

styckets andra mening har därför orden "13 kap. 18 §" fått utgå.

18 kap. 8 §

Beslut av registreringsmyndigheten i ärende enligt 13 kap. 10, 27 eller 28 §

överklagas till tingsrätten i den ort där bolagets styrelse har sitt säte.

Skrivelsen med överklagandet skall ges in till registreringsmyndigheten inom tre

 veckor från dagen för beslutet.

Vid överklaganden av registreringsmyndighetens beslut i ärenden enligt 13 kap.

10, 27 eller 28 § gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden.

(Jfr 18 kap. 8 § i SOU 1999:36.)

Ändringarna är följdändringar med anledning av ändringarna i 13 kap. Patent- och

 registreringsverket har föreslagit att det i paragrafen skulle anges särskilt

att verkets beslut om påförande av särskild avgift överklagas till tingsrätt.

Ett sådant beslut utgör emellertid ett beslut i ett ärende enligt 13 kap. 10 §.

Det har därför inte ansetts nödvändigt att särskilt nämna dessa slag av beslut i

 paragrafen.

19 kap. 1 §

Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som

1. uppsåtligen bryter mot 1 kap. 4 §,

2. uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att enligt denna lag föra

aktiebok, förteckning enligt 3 kap. 12 § eller hålla aktiebok tillgänglig,

3. uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 3 kap. 12 § tredje stycket, 8 kap.

 15 § andra meningen, 17 § första stycket eller 18 § andra stycket,

4. uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot 12 kap. 7 eller 9 §.

Till straff som anges i första stycket döms också den som uppsåtligen medverkar

till ett beslut att utse en styrelseledamot, styrelsesuppleant, verkställande

direktör eller vice verkställande direktör i strid med 8 kap. 9 § andra stycket

eller 27 § andra stycket, om åtgärden är ägnad att dölja vem eller vilka som

utövar eller har utövat den faktiska ledningen av bolaget. Detsamma gäller den

som uppsåtligen åtar sig ett sådant uppdrag i strid med 8 kap. 9 § andra stycket

 eller 27 § andra stycket.

Utan hinder av 35 kap. 1 § brottsbalken får påföljd för brott enligt första

stycket 4 mot 12 kap. 7 § ådömas, om den misstänkte häktats eller erhållit del

av åtal för brottet inom fem år från brottet.

I fall som avses i 10 kap. 37 § och 11 kap. 17 § skall inte följa ansvar enligt

20 kap. 3 § brottsbalken.

(Jfr 19 kap. 1 § i SOU 1998:47.)

I paragrafens nya andra stycke har införts en ny straffbestämmelse som innebär

att den som medverkar till ett beslut att utse en styrelseledamot eller en

verkställande direktör med insikt om att den utsedda personen inte kommer att

delta i verksamheten under vissa förutsättningar kan dömas till straff.

Bestämmelsen, som har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter, syftar

till att motverka användandet av s.k. målvakter. Frågan har behandlats i avsnitt

 5.3.

Bestämmelsen i första meningen träffar i första hand aktieägare som har deltagit

 i styrelseval på bolagsstämman eller styrelseledamöter som har tagit del i

beslut om att utse en verkställande direktör. Den har emellertid utformats så

att den kan tillämpas även på den som genom sitt faktiska inflytande i bolaget

har föranlett att en viss person har utsetts till styrelseledamot eller

verkställande direktör.

En grundläggande förutsättning för att straffbestämmelsen skall kunna tillämpas

är att rekvisiten i 8 kap. 9 eller 27 § är uppfyllda. Härav följer att straff

kan komma i fråga endast om det saknas godtagbara skäl för valet av

befattningshavare. Vidare fordras att åtgärden är ägnad att dölja vem eller

vilka som utövar eller har utövat den faktiska ledningen av bolaget.

Straffbestämmelsen träffar alltså inte den som låter en nära anhörig sitta med i

 styrelsen för ett fåmansbolag enbart för att därigenom uppfylla

aktiebolagslagens krav på styrelsens sammansättning (jfr avsnitt 5.3). Om det

däremot är fråga om att t.ex. skapa förutsättningar för vilseledande

affärstransaktioner, underlätta kreditgivning eller försvåra skattekontroll

eller brottsutredning faller åtgärden inom det straffbara området. Situationen

kan också vara den att bolaget redan har plundrats och står utan både ledning

och verksamhet men målvakten sätts in i slutskedet med den beräkningen att

efterräkningarna skall drabba honom eller henne och inte dem som har legat bakom

 plundringen. Även i den situationen kan straff komma ifråga.

För straffbarhet krävs att den som har medverkat till valet av styrelseledamot

eller verkställande direktör har haft uppsåt som täcker det förhållandet att den

 utsedda personen inte har haft för avsikt att delta i verksamheten. Eventuellt

uppsåt är tillräckligt.

Av den sista meningen i andra stycket framgår att straff även kan ådömas den som

 uppsåtligen åtar sig uppdrag som styrelseledamot eller verkställande direktör

utan att ha för avsikt att delta i den verksamhet som ankommer på en

styrelseledamot eller verkställande direktör. Även här krävs för straffbarhet

att det saknas godtagbara skäl och att åtgärden är ägnad att dölja vem som har

utövat den faktiska ledningen över bolaget.

Övriga ändringar

Ändringarna i 7 kap. 4 §, 14 kap. 2 och 20 §§ samt 18 kap. 2 och 4 §§

aktiebolagslagen är följdändringar med anledning av ändringarna i 13 kap.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2. En kontrollbalansräkning som har upprättats före lagens ikraftträdande enligt

 äldre bestämmelser skall anses upprättad enligt den nya 13 kap. 13 §.

3. Om ett bolag är försatt i konkurs och konkursen har avslutats före

ikraftträdandet, gäller 13 kap. 4 a § första stycket 1 och 19 § andra stycket i

sin äldre lydelse.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 6.

Bestämmelserna innebär, med två undantag, att de nya reglerna börjar gälla

omedelbart vid ikraftträdandet.

Det ena undantaget (punkten 2) avser den situationen då det vid lagens

ikraftträdande har upprättats en kontrollbalansräkning enligt äldre

bestämmelser. En sådan kontrollbalansräkning skall godtas även efter lagens

ikraftträdande, även om den inte i alla hänseenden motsvarar de nya

bestämmelserna i 13 kap. 13 §. Bolaget är dock oförhindrat att - under beaktande

 av de tidsramar som gäller i samband med upprättande av kontrollbalansräkning -

 ersätta den gamla kontrollbalansräkningen med en ny, upprättad enligt de nya

bestämmelserna.

Det andra undantaget (punkten 3) avser den situationen då ett bolag har försatts

 i konkurs och konkursen har avslutats med överskott före ikraftträdandet. I

sådana fall är bolagsstämman enligt äldre bestämmelser skyldig att inom en månad

 besluta att bolaget skall gå i likvidation. Av övergångsbestämmelsen framgår

att denna skyldighet kvarstår även efter att de nya reglerna har trätt i kraft.

Om bolagsstämman inte beslutar om likvidation inom föreskriven tid skall

följaktligen Patent- och registreringsverket, i enlighet med 13 kap. 4 a § i den

 bestämmelsens tidigare lydelse, förordna att bolaget skall gå i likvidation.

8.2 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

9 kap. 19 §

Förutom i fall som anges i 13 kap. 11, 16, 20, 49 och 50 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385) skall rätten förordna att ett bankaktiebolag skall gå i likvidation

om oktrojen har återkallats.

(Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag.)

Paragrafen innehåller, liksom tidigare, en bestämmelse om att bankaktiebolag

skall gå i likvidation om oktrojen har återkallats. Därutöver är

aktiebolagslagens regler om likvidation tillämpliga på bankaktiebolag. Avsikten

har varit att detta skall gälla även bestämmelserna om tvångslikvidation på

grund av kapitalbrist (jfr prop. 1997/98:166 s. 147 f.). Detta har emellertid

tidigare inte framgått klart av lagtexten. Denna brist har nu rättats till.

Övriga ändringar är följdändringar med anledning av ändringar i 13 kap.

aktiebolagslagen.

9 kap. 19 a §

Vid tillämpningen av 13 kap. 10 § aktiebolagslagen (1975:1385) skall vad som

sägs i första stycket 2 om 8 kap. 3 § första stycket och 16 §

årsredovisningslagen (1995:1554) i stället avse 8 kap. 5 och 8 §§ lagen

(1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag.

(Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag.)

Paragrafen, som är ny, har tillkommit på inrådan av Lagrådet. Av bestämmelsen

framgår att likvidationsplikten på grund av utebliven årsredovisning m.m. är

knuten till de bestämmelser i lagen (1995:1559) om årsredovisningslagen i

kreditinstitut och värdepappersbolag som i detta hänseende gäller för

bankaktiebolag. Att bestämmelserna i 13 kap. 10 § aktiebolagslagen är

tillämpliga på bankaktiebolag framgår indirekt genom att bankrörelselagen inte

gör något undantag för den paragrafen (jfr prop. 1995/96:10 s. 299 och

1997/98:166 s. 147 ff. och 153).

9 kap. 20 §

Ansökan om likvidation enligt 19 § detta kapitel eller 13 kap. 10 eller 16 §

aktiebolagslagen (1975:1385) kan också göras av Finansinspektionen.

(Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag.)

Ordet "anmälan" har ändrats till "ansökan". Det har ansetts att

Finansinspektionen bör inta ställning som part i de fall då myndigheten har

anhängiggjort ett ärende om tvångslikvidation hos rätten. Detta innebär bl.a.

att Finansinspektionen kan överklaga rättens beslut. På inrådan av Lagrådet har

ärenden enligt 13 kap. 10 § aktiebolagslagen fogats till de slag av ärenden som

Finansinspektionen kan anhängiggöra.

9 kap. 20 a §

Utöver vad som föreskrivs i 13 kap. 44 § aktiebolagslagen (1975:1385) gäller att

 något beslut om att en likvidation skall upphöra och bankaktiebolagets

verksamhet återupptas inte får fattas, om bankens oktroj har återkallats.

(Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag.)

Paragrafen, som inte fanns med i lagrådsremissens förslag, är ny. Den innehåller

 en bestämmelse om upphörande av likvidation. Av bestämmelsen framgår att ett

bankaktiebolag som har fått oktrojen återkallad inte får återuppta verksamheten

när det har gått i likvidation. I övrigt gäller i detta avseende samma regler

som för andra aktiebolag.

8.3 Förslaget till lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554)

4 kap. 14 §

Egna aktier får inte tas upp som tillgång.

Vid värdering av ett moderföretags andelar i ett dotterföretag skall andelar som

 dotterföretaget äger i moderföretaget inte anses ha något värde.

(Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag.)

I andra stycket har orden "moderbolags" och "moderbolaget" ersatts med orden

"moderföretags" och "moderföretaget". Ändringen beror på att lagens

tillämpningsområde inte längre är begränsat till sådana juridiska personer som

är bolag (jfr SFS 1999:1088).

8 kap. 7 §

Om ett beslut om att bolaget har försatts i konkurs har registrerats, får beslut

 om förseningsavgift inte meddelas.

Om ett beslut om att bolaget har gått i likvidation har registrerats, får beslut

 om förseningsavgift inte meddelas när det gäller redovisning för tiden före

likvidationsbeslutet.

(Jfr 8 kap. 7 § i SOU 1999:36.)

I 8 kap. 5 § finns bestämmelser om att bolag som försummar att ge in

redovisningshandlingar till Patent- och registreringsverket i rätt tid skall

betala särskilda förseningsavgifter. Förevarande paragraf innehåller två

undantag från dessa bestämmelser.

Första stycket överensstämmer i sak med hittills gällande rätt.

Den bestämmelse som finns i andra stycket har genomgått en saklig ändring,

vilken har behandlats i avsnitt 4.7.5. Ändringen innebär att bolag i likvidation

 inte längre är generellt undantagna från bestämmelserna om förseningsavgifter.

Undantaget gäller i stället endast redovisningar för tiden före likvidationen.

Om ett bolag försummar att ge in den redovisning som likvidatorn enligt 13 kap.

36 § aktiebolagslagen skall lämna under likvidationen, skall bolaget alltså

betala förseningsavgift.

Av en särskild övergångsbestämmelse framgår att den utvidgade möjligheten att

besluta om förseningsavgift inte kan tillämpas om de saknade

redovisningshandlingarna hänför sig till räkenskapsår som har avslutats före den

 31 december 2001.

8.4 Övriga förslag till lagändringar

Förslagen till lag om ändring i konkurslagen (1987:672), lag om ändring i lagen

(1992:543) om börs- och clearingverksamhet samt lag om ändring i lagen

(1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument är följdändringar med

anledning av ändringarna i 13 kap. aktiebolagslagen.

Sammanfattning av Aktiebolagskommitténs delbetänkande Likvidation av aktiebolag

(SOU 1999:36)

Aktiebolagskommittén behandlar i förevarande betänkande dels frågan om s.k.

styrelselösa bolag, dels likvidation av aktiebolag.

Styrelselösa bolag

Det är tydligt att det skapar stora problem för bl.a. bolagets borgenärer om ett

 aktiebolag saknar en behörig styrelse som kan företräda bolaget. Regeringen har

 uppdragit åt kommittén att överväga vilka åtgärder som behövs för att lösa

dessa problem. Vad först gäller bolag som helt saknar registrerad styrelse skall

 kommittén överväga en skärpning av aktiebolagslagens likvidationsregler genom

en avkortning av tidsfristerna. Kommittén skall också överväga bestämmelser om

att ett aktiebolag som under viss längre tid har saknat registrerad styrelse kan

 försättas i likvidation även om bolaget under likvidationsförfarandet anmäler

en ny styrelse. Kommittén är fri att pröva även andra lösningar.

Kan tidsfristerna i likvidationsförfarandet förkortas?

Påminnelseförfarandet

Om ett aktiebolag enligt aktiebolagsregistret inte har en behörig styrelse

inleder PRV sitt förfarande med påminnelse i vanligt brev om att bolagets

styrelse inte uppfyller lagens krav och att bolaget bör anmäla ny ledamot så att

 styrelsen blir behörig igen. Den tid om sex veckor som PRV brukar ange i en

sådan påminnelse är inte särskilt lång och har bestämts med hänsyn till den tid

det tar att kalla till och hålla bolagsstämma. Den kan därför inte göras mycket

kortare. Påminnelseinstitutet framstår också som förhållandevis effektivt med

hänsyn till den begränsade myndighetsinsatsen. I 60 procent av fallen räcker det

 med en påminnelse för att bolaget skall vidtaga rättelse. Kommittén anser

därför att det inte finns skäl att ändra i de nuvarande påminnelserutinerna.

Tiden för yttrande

Om ett bolag får en påminnelse om att vidtaga rättelse men inte anmäler behörig

styrelse inom angiven tid, går PRV vidare och utfärdar ett föreläggande för

bolaget samt dess aktieägare och borgenärer att inom viss tid komma in med ett

yttrande i frågan om bolaget skall försättas i likvidation. Tiden bestäms av PRV

 med hänsyn tagen till att föreläggandet skall kungöras i Post- och Inrikes

Tidningar minst två och högst fyra månader före utgången av den utsatta tiden.

Det är i praktiken inte möjligt att kungöra föreläggandet samma dag som det

meddelas. Minsta tid för yttrandet blir därför drygt två månader. Enligt PRV:s

rutiner bestäms tiden regelmässigt till två och en halv månad vilket tillsammans

 med en påminnelsetid om sex veckor innebär att ett bolag utan behörig styrelse

normalt försätts i likvidation drygt fyra månader efter det att PRV inlett

förfarandet.

Ett likvidationsförfarande på grund av en så allvarlig brist som att bolaget

saknar behörig styrelse bör enligt kommitténs mening inte ta så lång tid som det

 gör med gällande regler och PRV:s nuvarande rutiner. Kommittén föreslår därför

att tiden för yttrandet i lagen bestäms till minst en månad. Ett bolag som

saknar behörig styrelse kommer då att kunna försättas i likvidation på sex

veckor plus en månad, dvs. drygt två månader från det förfarandet inleddes. Det

innebär en halvering av tiden jämfört med nuvarande ordning.

Kungörande av föreläggandet

Den minsta tid för föreläggande som kan tillämpas anges i lagen med utgångspunkt

 i dagen för kungörande av föreläggandet i Post- och Inrikes Tidningar. Det

väcker frågan om det är möjligt att avskaffa kungörelseförfarandet.

Kommittén besvarar den frågan nekande. Att bolaget riskerar att försättas i

likvidation kan ha stor betydelse för dess aktieägare och borgenärer. Dessa

måste ha möjlighet att bevaka att bolaget inte upphör utan att de får kännedom

om det. En sådan bevakning kan de uppnå genom att läsa Post- och Inrikes

Tidningar. Om kungörelseplikten försvinner finns det ingen annan lika enkel och

billig möjlighet att ordna denna bevakning. Att avskaffa kungörelseförfarandet

är med hänsyn till det sagda inte möjligt.

Delgivning av föreläggandet

De nuvarande rutinerna för delgivning ger såvitt framkommit inte upphov till

några påtagliga problem. Det är också högst rimligt att ett föreläggande i ett

så avgörande ärende som tvångslikvidation delges bolaget. Kommittén föreslår

därför inte några ändringar såvitt gäller skyldigheten att delge bolaget

föreläggandet eller formerna för delgivningen.

Frågan om tvångslikvidation skall kunna fullföljas utan hinder av att bolaget

under förfarandet anmäler en ny styrelse

Det förekommer att ett aktiebolag enligt aktiebolagsregistret helt saknar

styrelse under en längre tid. När PRV inleder ett likvidationsförfarande mot

bolaget, anmäler detta för registrering en behörig styrelse, varvid PRV avbryter

 likvidationsförfarandet och ärendet avskrivs. Så snart avskrivningsbeslutet

fattats avgår den nya styrelsen och bolaget anmäler detta för registrering,

vilket leder till att bolaget återigen står helt utan registrerad styrelse. PRV

inleder då ett nytt likvidationsförfarande med risk för att detta avslutas på

samma sätt. Det är mot denna bakgrund kommittén har fått i uppdrag att pröva om

det bör vara möjligt att under angivna omständigheter fullfölja en

tvångslikvidation även om bolaget under förfarandet anmäler ny behörig styrelse.

Den statistik som finns visar emellertid att det endast är ett fåtal bolag,

motsvarande några promille av samtliga bolag, som varje år under kortare eller

längre tid saknar behörig styrelse. Det finns dessutom skäl att antaga att bolag

 utan styrelse eller med obehörig styrelse endast i ett mindre antal fall kan

sättas i samband med bolagsplundring och annan ekonomisk kriminalitet. I de

allra flesta fall torde det finnas en naturlig förklaring till att aktiebolag i

registret saknar behörig styrelse, nämligen dödsfall.

PRV får rutinmässigt in uppgifter om dödsfall genom SPAR och avregistrerar

fortlöpande i aktiebolagsregistret bolagsfunktionärer som har avlidit. Det finns

 uppskattningsvis närmare 200.000 aktiebolag där styrelsen består av en enda

ledamot och en enda suppleant. Avlider styrelsefunktionären måste styrelsen

kompletteras med ny styrelseledamot eller suppleant och anmälan för registrering

 ske till PRV. Man kan inte räkna med att suppleanten eller dödsbodelägarna

alltid känner till detta och under rådande omständigheter omedelbart vidtar de

åtgärder som aktiebolagslagen kräver. I sammanhanget kan erinras om att

bouppteckning inte behöver ske omedelbart; det räcker om bouppteckning förrättas

 inom tre månader från dödsfallet. En bestämmelse om att ett aktiebolag som i

aktiebolagsregistret stått utan registrerad styrelse tre månader i sträck skall

försättas i likvidation utan hinder av att behörig styrelse anmäls medan

likvidationsärendet prövas av PRV skulle enligt kommitténs mening slå orimligt

hårt mot enmans- och fåmansbolagen.

På grund av det anförda lägger kommittén inte fram något förslag om

tvångslikvidation av aktiebolag som enligt aktiebolagsregistret helt saknat

styrelse under längre tid.

Frågan om registrerade styrelseledamöter som sanningslöst påstår att de vid viss

 tidpunkt har avgått

I en rapport från åklagarväsendet som överlämnats till regeringen anförs att det

 är vanligt att personer som är registrerade som styrelseledamöter i

aktiebolagsregistret påstår att de i själva verket hade avgått före en viss

kritisk tidpunkt och att de därför inte kan göras ansvariga för de handlingar

som företagits i bolagens namn. Ibland presenteras ett förfalskat

bolagsstämmoprotokoll eller styrelseprotokoll till stöd för påståendet. För att

komma till rätta med problemet föreslås i rapporten att förändringar i kretsen

av styrelseledamöter skall ges rättsverkan först i och med att uppgifterna om

förändringarna registreras hos PRV. Kommittén har fått i uppdrag att pröva om

det finns några problem med en sådan ordning.

I aktiebolagslagen finns bestämmelser om registreringens positiva och negativa

rättsverkningar. Dessa bestämmelser har till syfte att skydda tredje man som

träder i förbindelse med ett aktiebolag och som måste kunna lita på att de som

är registrerade som ställföreträdare för bolaget också har behörighet att binda

detta. Bestämmelserna har alltså tillkommit i omsättningens intresse och säger

ingenting om vilka påföljder som kan åläggas en försumlig eller kriminell

ställföreträdare

Den omständigheten att någon står registrerad som styrelseledamot i

aktiebolagsregistret vid tiden för en viss åtgärd i bolagets förvaltning utgör

som kommittén ser det, en omständighet som talar för att ledamoten kan ha ett

ansvar för åtgärden men det ankommer på den som för talan om skadestånd eller

straff att visa att det faktiskt förhåller sig på det viset. Bevisvärdet av

registreringen skall enligt kommitténs mening inte överdrivas. Avgörande torde i

 praktiken bli andra bevis såsom styrelseprotokoll, kontrakt och andra sådana

handlingar som visar vem eller vilka som deltog i det omtvistade beslutet eller

vidtog den ifrågavarande åtgärden.

En ordning som innebär att ett uppdrag som styrelseledamot börjar och slutar med

 registreringen i aktiebolagsregistret vore visserligen ägnad att skapa klarhet

om hur styrelsen vid varje tillfälle ser ut men skulle enligt kommitténs

bedömning vara förenad med en rad praktiska olägenheter.

Alla bolag skulle då i omedelbar anslutning till styrelseval för registrering

behöva anmäla vilka styrelseledamöter som tillkommit och vilka som avgått. Vid

en försummad anmälan skulle det bli problem med de beslut som den nya styrelsen

fattade, eftersom den gamla styrelsen skulle komma att stå kvar i

aktiebolagsregistret och i lagens mening vara ensam kompetent att fatta beslut i

 styrelsens namn. Dessa problem skulle komma att uppstå i nära nog samtliga

aktiebolag eftersom styrelse normalt väljs på ordinarie bolagsstämma och

traditionen bjuder att den nya styrelsen omedelbart efter stämman håller ett

konstituerande möte. Det är tydligt att om konstituerande styrelsesammanträde

hålls så nära inpå valet, det inte finns någon möjlighet för PRV att hinna

registrera den nya styrelsen innan sammanträdet avslutas.

De största problemen skulle emellertid uppkomma då en styrelseledamot avgick i

förtid. I dag gäller att uppdraget upphör omedelbart i samband med att avgången

anmäls till styrelsen. Bolaget är skyldigt att anmäla saken för registrering och

 den avgångne ledamoten kan själv göra anmälan. Med den skisserade ordningen

skulle uppdraget bestå till dess avgången registrerats i aktiebolagsregistret.

Det skulle få konsekvenser för den som vill avgå. Antag att en ledamot under

pågående styrelsesammanträde finner att han inte vill vara kvar i styrelsen

eftersom majoriteten är beredd att fatta beslut om åtgärder som han anser vara

direkt lagstridiga. Han anmäler sin avgång vid sittande bord och lämnar

omedelbart sammanträdet. De kvarvarande fattar därefter de beslut som utlöst

avgången. Den avgångne anmäler själv efter någon tid att han avgått och detta

registreras någon eller några veckor senare.

Det torde vara uteslutet att den avgångne styrelseledamoten i exemplet kan

hållas straffrättsligt ansvarig för de beslut som styrelsen fattade sedan han

lämnat rummet. Inte heller torde han kunna åläggas skadeståndsansvar enligt

aktiebolagslagen på grund av samma beslut. Varken uppsåt eller försummelse kan

ju läggas honom till last. Men hur förhåller det sig med styrelseledamotens

ansvar om bolaget sedan han lämnat sammanträdet beslutat att inte inbetala

innehållna källskatter på föreskriven dag som infaller innan hans avgång blivit

registrerad i aktiebolagsregistret? Och vad händer om kvarstående

styrelseledamöter bryter mot bestämmelserna om vad som enligt 13 kap. 2 § ABL

skall ske om bolaget saknar föreskriven täckning för sitt aktiekapital? Eller

försummar att sända in bolagets årsredovisning i tid?

För kommittén står det klart att om det skall införas bestämmelser som innebär

att ett uppdrag som styrelseledamot börjar och slutar med registreringen i

aktiebolagsregistret, dessa måste kopplas till ett ansvar för bolagets

uppkommande förpliktelser vid försummelser av sistnämnt slag. Ett sådant ansvar

finns redan i dag, men ansvaret måste rimligen skärpas något om det skall vara

någon mening med nya bestämmelser. Självklart måste det finnas kvar en möjlighet

 för en styrelseledamot som avgår att freda sig genom en omedelbar anmälan av

avgången till aktiebolagsregistret. Om han emellertid förbiser att anmäla

avgången och bolaget inte heller gör anmälan, måste styrelseledamoten

tillsammans med de övriga svara för bolagets uppkommande förpliktelser. Det är

tydligt att en sådan reglering kan leda till resultat som framstår som stötande

i det enskilda fallet.

Vid en samlad bedömning anser kommittén att den skisserade ordningen inte har så

 stora fördelar att de uppväger olägenheterna. Kommittén lägger därför inte fram

 något förslag om att förändringar i kretsen av styrelseledamöter skall ges

rättsverkan först i och med att uppgifterna om förändringarna registreras eller

anmäls till PRV.

Likvidation m.m.

Ett aktiebolag kan upplösas genom bl.a. likvidation. Detta kan ske antingen som

en frivillig likvidation eller som en tvångslikvidation.

Frivillig likvidation

Att aktieägarna måste ha rätt att upplösa aktiebolaget, om de skulle vilja det

är en självklarhet. Beslut om frivillig likvidation fattas enligt gällande rätt

av bolagsstämman med enkel majoritet. Kommittén föreslår i dessa avseenden inte

några ändringar.

I gällande rätt finns inga bestämmelser om vilket beslutsunderlag som skall

finnas när aktieägarna skall pröva fråga om bolaget skall träda i likvidation.

Kommittén föreslår bestämmelser härom efter förebild i bestämmelserna om ökning

och nedsättning av aktiekapitalet.

Tvångslikvidation på grund av kapitalbrist

En viktig del av aktiebolagslagens likvidationsregler utgörs av reglerna om

tvångslikvidation på grund av kapitalbrist. Bestämmelserna innebär i korthet att

 styrelsen, så snart det finns skäl att anta att bolagets eget kapital

understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet, genast skall upprätta

och låta revisorerna granska en kontrollbalansräkning och snarast möjligt till

bolagsstämma hänskjuta fråga om bolaget skall träda i likvidation. Beslutar

stämman att bolaget skall bestå, måste aktieägarna inom åtta månader från

hänskjutandet läka kapitalbristen. Har bolagsstämman inom denna tidsfrist inte

genom en ny kontrollbalansräkning konstaterat att det egna kapitalet täcker hela

 det registrerade aktiekapitalet, är bolaget skyldigt att gå i likvidation.

Beslutar inte stämman om likvidation, skall styrelsen ansöka härom hos rätten.

Sådan ansökan kan också göras av styrelseledamot, verkställande direktören,

revisor eller aktieägare. Styrelseledamot som inte agerar efter det påbjudna

mönstret blir personligen medansvarig för förpliktelser som bolaget därefter

ådrar sig. Detsamma gäller aktieägare som trots vetskap om likvidationsplikten

deltar i beslut om att bolagets verksamhet skall fortsätta.

Som kommittén ser det är det i hög grad påkallat att lagen även

fortsättningsvis, i bolagsborgenärernas intresse, sätter en gräns för hur långt

täckningen för aktiekapitalet får sjunka innan verksamheten måste avbrytas och

bolaget träda i likvidation. Kommittén föreslår därför att aktiebolagslagen även

 fortsättningsvis skall uppta bestämmelser om tvångslikvidation på grund av

kapitalbrist. Vissa mindre ändringar och förtydliganden bör emellertid göras i

bestämmelserna om kontrollbalansräkningen och det personliga betalningsansvaret.

Vad beträffar kontrollbalansräkningen föreslår kommittén att i lagen läggs fast

att denna skall upprättas med utgångspunkt i tillämplig lag om årsredovisning

och att följande justeringar därefter får göras i fråga om värderingen av

balansposterna:

1. Tillgångar får redovisas till försäljningsvärdet med avdrag för

försäljningskostnaderna eller, beträffande sådana anläggningstillgångar som

undergår fortlöpande värdeminskning, anskaffningsvärdet minskat med erforderliga

 avskrivningar och nedskrivningar.

2. Skuld på grund av statligt stöd för vilket återbetalningsskyldigheten är

beroende av bolagets ekonomiska ställning får utelämnas i

kontrollbalansräkningen, om stödet - för det fall att bolaget försätts i konkurs

 eller går i likvidation - skall återbetalas först sedan övriga skulder

betalats.

3. Skuld avseende betalning av framtida skatt får tas upp till nuvärde.

4. Obeskattade reserver skall delas upp på eget kapital och skuld avseende

framtida skatt.

5. Pensionsåtaganden som enligt god redovisningssed kunnat utelämnas i

årsredovisningen men som upptagits som skuld i balansräkningen får utelämnas i

kontrollbalansräkningen. Det gäller dock inte sådana åtaganden som redovisats

under rubriken "Avsatt till pensioner" och som enligt 7 § lagen (1967:531) om

tryggande av pensionsutfästelse m.m. inte får minskas.

Uppräkningen är avsedd att vara uttömmande. De påföljder som är knutna till

försummelse att upprätta kontrollbalansräkning och försätta bolaget i

likvidation vid kapitalbrist är så ingripande att reglerna måste vara tydliga

och enkla för att inte leda till rättsosäkerhet.

Om styrelseledamöterna underlåter att fullgöra vad som åligger dem enligt

bestämmelserna om tvångslikvidation på grund av kapitalbrist svarar de

solidariskt för de förpliktelser som uppkommer för bolaget, oavsett om denna

underlåtenhet lett till någon skada för bolagets borgenärer eller ej. Kommittén

föreslår att i lagen explicit anges vilka fall av underlåtenhet som här åsyftas,

 nämligen att styrelsen underlåter att, om anledning därtill finns, på

föreskrivet sätt upprätta och låta revisorerna granska en kontrollbalansräkning,

 att styrelsen underlåter att sammankalla den första kontrollstämman trots att

kontrollbalansräkningen visar att bolagets eget kapital understiger hälften av

det registrerade aktiekapitalet, att styrelsen underlåter att sammankalla den

andra kontrollstämman inom den föreskrivna fristen på åtta månader, och att

styrelsen underlåter att hos rätten ansöka om att bolaget försätts i

likvidation, trots att den andra kontrollstämman inte fastställt en

kontrollbalansräkning som visar att aktiekapitalet är till fullo täckt.

I enlighet med Högsta domstolens praxis föreslår kommittén vidare att lagtexten

utformas så att det tydligt framgår att det personliga betalningsansvaret

uppkommer endast om bolagets eget kapital vid den aktuella tidpunkten kan anses

ha faktiskt underskridit den kritiska gränsen.

Vad gäller frågan om när styrelseledamöternas betalningsansvarsperiod upphör,

framgår av nuvarande lagtext att ansvarigheten inte gäller för förpliktelser som

 uppkommer sedan likvidationsfrågan har hänskjutits till rättens prövning eller

sedan en kontrollbalansräkning, som utvisar att bolagets eget kapital uppgår

till det registrerade aktiekapitalet, blivit granskad av revisorerna och godkänd

 av bolagsstämma. Även andra händelser kan emellertid sätta punkt för

ansvarsperioden. Går bolaget i likvidation bör förpliktelser för bolaget som

uppkommer därefter inte drabba styrelseledamöter som lämnat plats för

likvidatorerna. Kommittén föreslår att detta kommer till uttryck i lagen.

Enligt gällande rätt kan inte bara styrelseledamöter utan också "andra" som

handlar på bolagets vägnar drabbas av personligt betalningsansvar. Enligt

ordalagen skulle ansvar därmed kunna drabba, förutom bolagets verkställande

direktör, t.ex. särskild firmatecknare. Kommittén menar att det i detta

hänseende bör föreligga en överensstämmelse mellan den krets av personer som kan

 bli personligt betalningsansvariga och de personer som kan freda sig från

ansvaret genom att själva ansöka om tvångslikvidation. Kommittén föreslår därför

 att lagtexten utformas så att, förutom styrelsens ledamöter, endast

verkställande direktören som företrädare för bolaget kan drabbas av

betalningsansvar.

Tvångslikvidation på grund av aktieägares maktmissbruk

I aktiebolagslagen finns bestämmelser om likvidation på grund av aktieägares

maktmissbruk. Som ett alternativ till likvidation föreskrivs tvångsinlösen av

minoritetens aktier. Kommittén anser att dessa bestämmelser till skydd för en

aktieägarminoritet behövs även i den nya lagen. Med utgångspunkt i

erfarenheterna från den s.k. Trustor-affären föreslår kommittén att bestämmelsen

 kompletteras med en möjlighet för rätten att, under vissa i lagen angivna

förutsättningar, omedelbart kunna förordna en syssloman med uppgift att förvalta

 bolaget till dess likvidationsfrågan har blivit slutligt avgjord.

Övriga tvångslikvidationsgrunder

I lagen finns också bestämmelser om andra situationer då bolaget skall träda i

likvidation inte på grund av ett stämmobeslut utan enligt förordnande av domstol

 eller PRV. En motsvarighet till dessa bestämmelser måste finnas även i den nya

lagen.

Bland de situationer som kan föranleda en tvångslikvidation genom förordnande

från PRV:s sida märks det fallet att bolaget saknar behörig styrelse,

verkställande direktör eller revisor. Kommittén föreslår att den bestämmelsen

utvidgas till att också avse det fallet att bolaget saknar sådan delgivningsbar

person som numera skall finnas om bolaget inte har någon behörig

ställföreträdare som är bosatt i Sverige.

Upplösning genom avförande ur aktiebolagsregistret

I aktiebolagslagen finns i dag en bestämmelse om upplösning genom avförande ur

aktiebolagsregistret. Bestämmelsen förutsätter att inte någon anmälan rörande

ett bolag har kommit in till PRV under de tio senaste åren. Med hänsyn till att

PRV har skyldighet att bevaka att bolagen sänder in årsredovisningar årligen och

 verka för likvidation av bolagen om denna skyldighet försummas kan bestämmelsen

 knappast längre fylla någon praktisk funktion. Kommittén föreslår därför att

bestämmelsen utmönstras ur aktiebolagslagen.

Upplösning efter konkurs

I aktiebolagslagen finns vissa regler om aktiebolags upplösning efter konkurs.

Ett aktiebolag skall anses upplöst om konkurs ägt rum och avslutats utan

överskott, s.k. underskottskonkurs. Det innebär att bolaget efter konkursen

saknar rättskapacitet. Från denna huvudregel har emellertid i rättspraxis gjorts

 vissa undantag såvitt avser rättshandlingar nödvändiga för fullgörande av

bolagets avveckling och andra särskilda uppgifter. Kommittén har inte sett det

som sin uppgift att utreda i vilken utsträckning denna praxis bör föranleda

lagstiftning. Det är, som kommittén ser det, en fråga som bör lösas i ett

processrättsligt sammanhang snarare än i en översyn av aktiebolagslagen.

Ett annat problem i anslutning till underskottskonkurser i aktiebolag är att det

 efter konkursens avslutande kan finnas tillgångar som inte omfattas av

konkursen. En sådan situation kan uppkomma exempelvis om konkursboet inte

utnyttjat sin rätt att överta aktiebolagets talan i en pågående process och

bolaget vinner processen. Situationen har betydande likheter med en

överskottskonkurs, vilken skall föranleda likvidation. Kommittén föreslår att

motsvarande ordning lagfästs för det fallet att tillgång som inte omfattas av

konkursen yppas efter bolagets upplösning på grund av konkurs.

Även såvitt avser överskottskonkurser är lagens utgångspunkt att bolaget efter

konkursens avslutande skall upplösas. Enligt gällande rätt skall stämman inom en

 månad från det konkursen avlutades besluta att bolaget skall gå i likvidation.

Fattar stämman inte något sådant beslut skall PRV förordna om tvångslikvidation.

 Kommittén föreslår att denna ordning behålls, men att det i lagen öppnas en

möjlighet för bolagsstämman att även i detta fall besluta att likvidationen

skall upphöra och att bolaget skall fortsätta sin verksamhet, allt under

förutsättning att revisor intygar att bolagets eget kapital uppgår till det

registrerade aktiekapitalet och att utskiftning ännu inte ägt rum.

Författningsförslagen i delbetänkandet (SOU 1999:36)

Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

Härmed föreskrivs att 7 kap. 2 §, 13 kap., 14 kap. 2 och 20 §§ samt 18 kap. 2,

4, 7 och 7 a §§ aktiebolagslagen (1975:1385) skall ha följande lydelse,

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

2 §1

Aktiebolag får ej förvärva eller såsom pant mottaga egen aktie. Dotterföretag

får ej heller förvärva eller såsom pant mottaga aktie i moderbolaget. Avtal i

strid mot detta förbud är ogiltigt.

Första stycket utgör inte hinder för aktiebolag eller dotterföretag att vid

övertagande av affärsrörelse förvärva aktier som ingår i rörelsen, att lösa in

aktier enligt 13 kap. 3 § eller att på auktion ropa in aktier som har utmätts

för företagets fordran. En förvärvad aktie skall, om den inte har dragits in

genom nedsättning av aktiekapitalet, avyttras så snart det kan ske utan förlust,

 dock senast tre år efter förvärvet.

Första stycket utgör inte hinder för aktiebolag eller dotterföretag att vid

övertagande av affärsrörelse förvärva aktier som ingår i rörelsen, att lösa in

aktier enligt 13 kap. 18 § eller att på auktion ropa in aktier som har utmätts

för företagets fordran. En förvärvad aktie skall, om den inte har dragits in

genom nedsättning av aktiekapitalet, avyttras så snart det kan ske utan förlust,

 dock senast tre år efter förvärvet.

Har aktiebolag blivit moderbolag och innehar dotterföretaget aktier i

moderbolaget, skall dessa aktier avyttras enligt vad som sägs i andra stycket.

En aktie, som inte har avyttrats inom tre år från förvärvet, är ogiltig. Bolaget

 skall sätta ned aktiekapitalet med aktiens nominella belopp. Ett förslag till

beslut om nedsättning skall läggas fram på den första bolagsstämma som hålls

sedan ogiltighet har inträtt. Nedsättningsbeloppet skall överföras till

reservfonden.

13 kap. Likvidation och konkurs

Likvidationsgrunder m.m.

Frivillig likvidation

1 § Bolagsstämman kan besluta att bolaget skall gå i likvidation.

Att bolaget i vissa fall är skyldigt att gå i likvidation föreskrivs i 21 och 22

 §§.

2 § Beslut av bolagsstämman om likvidation är giltigt om det har biträtts av

aktieägare med mer än hälften av de avgivna rösterna, om inte annat föreskrivs i

 bolagsordningen.

Även om i bolagsordningen föreskrivits kvalificerad majoritet för beslut om

likvidation, fattas giltigt beslut om likvidation med enkel majoritet, när grund

 för tvångslikvidation enligt 21 eller 22 § föreligger.

3 § Bolagsstämmans beslut om likvidation har verkan omedelbart eller från och

med den dag bolagsstämman bestämmer. Denna dag får inte sättas senare än det

närmast följande räkenskapsårets första dag. När grund för tvångslikvidation

föreligger har beslutet alltid omedelbar verkan.

Förslag till beslut

4 § Om bolagsstämma skall pröva fråga om likvidation, skall styrelsen upprätta

ett förslag till beslut.

I förslaget skall anges

1. skälen för att likvidera bolaget och vilka alternativ till likvidation som

finns,

2. från vilken dag bolaget föreslås gå i likvidation,

3. den beräknade tidpunkten för skifte,

4. skifteslikvidens beräknade storlek, samt i förekommande fall,

5. vem som föreslås till likvidator i anmälan enligt 9 §.

Redovisningshandlingar

5 § Om årsredovisningen inte skall behandlas på stämman, skall till förslaget

till beslut fogas

1. kopia av den senaste årsredovisningen, försedd med anteckning om

bolagsstämmans beslut om bolagets vinst eller förlust, samt kopia av

revisionsberättelsen för det år årsredovisningen avser, och

2. en av styrelsen undertecknad redogörelse för händelser av väsentlig betydelse

 för bolagets ställning, vilka inträffat sedan årsredovisningen lämnades.

Revisorsgranskning

6 § Styrelsens redogörelse enligt 5 § 2 skall granskas av bolagets revisorer.

Revisorernas yttrande skall fogas till förslaget.

Tillhandahållande av förslaget till beslut m.m.

7 § Förslaget till beslut, i förekommande fall tillsammans med handlingar som

avses i 5 § och revisorernas yttrande enligt 6 §, skall hållas tillgängligt för

aktieägarna under minst två veckor före den bolagsstämma vid vilken frågan om

likvidation skall prövas. En kopia av handlingarna skall genast sändas till

aktieägare som begär det och uppger sin postadress. Handlingarna skall läggas

fram på stämman.

Kallelsens innehåll

8 § Kallelsen till bolagsstämman skall ange likvidationsförslagets huvudsakliga

innehåll.

Registrering

9 § När bolagsstämman har fattat beslut om likvidation skall styrelsen,

verkställande direktören eller den som stämman utser genast anmäla detta till

registreringsmyndigheten.

Täckningskontroll

Skyldighet att upprätta kontrollbalansräkning

10 § Styrelsen är skyldig att genast upprätta och låta revisorerna granska en

kontrollbalansräkning så snart det finns skäl att antaga att bolagets eget

kapital, beräknat enligt 11 §, understiger hälften av det registrerade

aktiekapitalet. Samma skyldighet föreligger om bolaget vid verkställighet enligt

 4 kap. utsökningsbalken befunnits sakna utmätningsbara tillgångar.

Kontrollbalansräkningen skall skrivas under av samtliga styrelseledamöter och av

 verkställande direktören. Har en avvikande mening om balansräkningen antecknats

 till styrelsens protokoll, skall yttrandet fogas till balansräkningen.

Kontrollbalansräkningen skall innehålla uppgift om den dag då den

undertecknades.

Kontrollbalansräkningens innehåll

11 § Kontrollbalansräkningen upprättas enligt tillämplig lag om årsredovisning

under antagande att bolagets verksamhet skall fortsätta. Vid beräkningen av det

egna kapitalets storlek får följande justeringar göras.

1. Tillgångar får redovisas till försäljningsvärdet med avdrag för

försäljningskostnaderna eller, beträffande sådana anläggningstillgångar som

undergår fortlöpande värdeminskning, anskaffningsvärdet minskat med erforderliga

 avskrivningar och nedskrivningar.

2. Skuld på grund av statligt stöd för vilket återbetalningsskyldigheten är

beroende av bolagets ekonomiska ställning får utelämnas i

kontrollbalansräkningen, om stödet - för det fall att bolaget försätts i konkurs

 eller går i likvidation - skall återbetalas först sedan övriga skulder

betalats.

3. Skuld avseende betalning av framtida skatt får tas upp till nuvärde.

4. Obeskattade reserver delas upp på eget kapital och skuld avseende framtida

skatt.

5. Pensionsåtaganden som enligt god redovisningssed kunnat utelämnas i

årsredovisningen men som upptagits som skuld i balansräkningen får utelämnas i

kontrollbalansräkningen. Det gäller dock inte sådana åtaganden som redovisats

under rubriken "Avsatt till pensioner" och som enligt 7 § lagen (1967:531) om

tryggande av pensionsutfästelse m.m. inte får minskas.

Justeringar enligt 1-5 skall redovisas särskilt.

Första kontrollstämman

12 § Visar kontrollbalansräkningen att bolagets eget kapital understiger hälften

 av det registrerade aktiekapitalet, skall styrelsen snarast möjligt utfärda

kallelse till bolagsstämma som har att pröva om bolaget skall gå i likvidation

(första kontrollstämman). Därvid skall bestämmelserna i 5-8 §§ tillämpas.

Kontrollbalansräkningen skall läggas fram på stämman.

Andra kontrollstämman

13 § Har första kontrollstämman inte beslutat att bolaget skall gå i

likvidation, skall styrelsen upprätta en ny kontrollbalansräkning och

sammankalla bolagsstämma för att inom åtta månader från första kontrollstämman

på nytt pröva frågan om bolaget skall gå i likvidation (andra kontrollstämman).

Därvid skall bestämmelserna i 5-8 §§ tillämpas. Kontrollbalansräkningen skall

läggas fram på stämman.

Ansökan om tvångslikvidation

14 § Godkänner inte den andra kontrollstämman en kontrollbalansräkning som

utvisar att det egna kapitalet vid tiden för stämman uppgår till det

registrerade aktiekapitalet, skall styrelsen, om inte stämman beslutar att

bolaget skall gå i likvidation, inom två veckor hos rätten ansöka om att bolaget

 försätts i likvidation. En sådan ansökan kan även göras av styrelseledamot,

verkställande direktör, revisor och aktieägare.

Personligt betalningsansvar

15 § Om styrelsen underlåtit att

1) i enlighet med 10 § upprätta och låta revisorerna granska en

kontrollbalansräkning,

2) i enlighet med 12 § sammankalla en första kontrollstämma,

3) i enlighet med 13 § sammankalla en andra kontrollstämma, eller

4) i enlighet med 14 § ansöka hos rätten om att bolaget försätts i likvidation,

svarar styrelsens ledamöter solidariskt för de förpliktelser som därefter

uppkommer för bolaget. Om verkställande direktören med vetskap om sådan

underlåtenhet handlar på bolagets vägnar, svarar han solidariskt med

styrelseledamöterna för de förpliktelser som därigenom uppkommer för bolaget.

Styrelseledamot och verkställande direktör svarar dock inte enligt första

stycket 1 för en bolagets förpliktelse med mindre fordringsägaren visar att

bolagets aktiekapital vid tiden för förpliktelsens uppkomst inte var täckt av

eget kapital i den omfattning som avses i 10 §.

Ansvar enligt första stycket gäller inte för styrelseledamot som visar att

underlåtenheten inte beror på att han varit försumlig.

16 § Solidariskt ansvar för de förpliktelser som uppkommer för bolaget inträder

även för aktieägare som, i fall som avses i 14 §, med vetskap om

likvidationsplikten deltar i beslut att fortsätta bolagets verksamhet.

17 § Ansvarighet enligt 15 § och 16 § gäller inte för förpliktelser som

uppkommer sedan likvidationsfrågan har hänskjutits till rättens prövning eller

sedan en kontrollbalansräkning, som utvisar att bolagets eget kapital uppgår

till det registrerade aktiekapitalet, blivit granskad av revisorerna och godkänd

 av bolagsstämma. Sådan ansvarighet gäller inte heller förpliktelser som

uppkommit sedan bolagsstämman eller registreringsmyndigheten beslutat om

likvidation.

Majoritetsmissbruk

18 § Har aktieägare uppsåtligen genom missbruk av sitt inflytande i bolaget

medverkat till överträdelse av denna lag, tillämplig lag om årsredovisning eller

 bolagsordningen, kan rätten, om det finns särskilda skäl till det på grund av

missbrukets långvarighet eller annan anledning, på talan av ägare till en

tiondel av samtliga aktier besluta att bolaget skall gå i likvidation.

Har talan väckts enligt första stycket och finns det påtaglig risk att fortsatt

missbruk väsentligt förringar kärandens rätt, får rätten förordna en eller flera

 sysslomän att i styrelsens och verkställande direktörens ställe förvalta

bolaget till dess frågan om likvidation har blivit slutligt avgjord.

19 § I fall som avses i 18 § kan rätten på yrkande av bolaget i stället för att

besluta om likvidation ålägga bolaget att inom viss tid lösa in kärandens

aktier. Försummar bolaget att lösa aktierna inom den av rätten fastställda

tiden, skall rätten på talan av den vars aktier skulle ha lösts in besluta att

bolaget skall gå i likvidation.

Vid avgörande av frågan om beslut om likvidation eller beslut om inlösen av

aktier skall meddelas skall särskild hänsyn tas till de anställdas och

fordringsägarnas intressen. Inlösen enligt första stycket får inte ske, om

bolagets eget kapital, beräknat enligt 11 §, efter inlösen skulle understiga

hälften av det registrerade aktiekapitalet. Vid beräkningen av bolagets eget

kapital skall de aktier som skall lösas in tas upp som tillgång utan värde.

20 § Om en aktieägare, sedan talan enligt 18 § behörigen väckts, för sin del

återkallar talan, kan övriga aktieägare som deltagit i väckande av talan

fullfölja denna.

Tvångslikvidation

21 § Rätten förordnar att bolaget omedelbart skall gå i likvidation,

1. i fall som avses i 14 §, om bolagsstämman inte fattat beslut som anges där,

samt

2. i fall som avses i 18 §, om rätten inte i stället förordnar om inlösen enligt

 19 §.

Beslut om likvidation enligt första stycket 1 meddelas inte, om det under

ärendets handläggning i tingsrätten visas att bolagsstämma fastställt en

kontrollbalansräkning som avses i 14 §. Detsamma gäller om det under angivna tid

 visas att den i första stycket 2 angivna likvidationsgrunden upphört.

Fråga om likvidation enligt första stycket prövas på ansökan av styrelsen,

styrelseledamot, verkställande direktör eller aktieägare eller, i fall som avses

 i nämnda stycke 1, revisor i bolaget.

22 § Registreringsmyndigheten förordnar att bolaget omedelbart skall gå i

likvidation, om

1. bolaget inte på föreskrivet sätt till registret har inkommit med anmälan av

sådan behörig styrelse, verkställande direktör, delgivningsbar person eller

revisor som skall finnas enligt denna lag,

2. bolaget inte har inkommit till registreringsmyndigheten med årsredovisning

och revisionsberättelse enligt 8 kap. 3 § första stycket årsredovisningslagen

(1995:1554) och, i förekommande fall, koncernredovisning och

koncernrevisionsberättelse enligt 8 kap. 16 § samma lag, inom elva månader från

räkenskapsårets utgång, eller

3. likvidationsskyldighet föreligger enligt bolagsordningen.

Beslut om likvidation meddelas dock inte, om likvidationsgrunden har upphört

under ärendets handläggning hos registreringsmyndigheten och avgift som påförts

enligt 27 § har betalats.

Fråga om likvidation enligt första stycket tas upp av registreringsmyndigheten

självmant eller på ansökan av styrelsen, styrelseledamot, verkställande

direktör, aktieägare, borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende av att

det finns någon som kan företräda bolaget.

23 § Om anmälan som avses i 21 § görs, skall rätten genast kalla bolaget samt

aktieägare och borgenärer som vill yttra sig i ärendet att inställa sig för

rätten på utsatt dag, då fråga om skyldighet för bolaget att gå i likvidation

skall prövas. Kallelsen skall delges bolaget om det kan ske på annat sätt än

enligt 15-17 § delgivningslagen (1970:428). Kallelsen skall genom rättens

försorg kungöras i Post- och Inrikes Tidningar minst en månad före

inställelsedagen.

24 § I ärende enligt 22 § skall registreringsmyndigheten förelägga bolaget att

komma in med skriftligt yttrande eller efterfrågade handlingar till myndigheten

inom viss tid. Föreläggandet skall delges bolaget, om det kan ske på annat sätt

än enligt 15-17 §§ delgivningslagen (1970:428). Föreläggandet skall genom

registreringsmyndighetens försorg kungöras i Post- och Inrikes Tidningar minst

en månad före utgången av den utsatta tiden.

25 § När en ansökan om likvidation eller om utseende av likvidator har kommit in

 till rätten skall detta genast anmälas till registreringsmyndigheten. Rätten

skall också anmäla beslut om likvidation och förordnande av likvidator till

registreringsmyndigheten.

26 § Har sökanden haft kostnader för delgivning eller kungörelse samt för

expeditioner i ärende enligt 21 eller 22 §, skall ersättning för detta lämnas av

 bolagets medel, om bolaget förpliktas att gå i likvidation. Sådan ersättning

skall också i andra fall lämnas om rätten, eller i fall som avses i 22 §,

registreringsmyndigheten finner det skäligt.

27 § Om registreringsmyndigheten självmant meddelar bolaget ett

likvidationsföreläggande enligt 24 § på den grunden att bolaget inte har anmält

behörig styrelse, verkställande direktör, delgivningsbar person eller revisor

för registrering, skall bolaget förpliktas att betala en särskild avgift för

kostnaderna i likvidationsärendet.

Bolaget får förpliktas betala avgift enligt första stycket endast om

registreringsmyndigheten senast sex veckor innan föreläggandet meddelades har

skickat en påminnelse till bolaget på dess senast anmälda postadress om den

brist som föreläggandet avser. Påminnelsen skall ha innehållit en upplysning om

att bolaget kan bli skyldigt att betala en avgift om bristen inte avhjälps.

Kommer det fram i likvidationsärendet att det inte fanns grund för

tvångslikvidation när föreläggande enligt 24 § meddelades, skall avgiftsbeslutet

 upphävas.

Bestämmelserna i 8 kap. 9 och 10 §§ årsredovisningslagen (1995:1554) tillämpas

även i fråga om avgift enligt första stycket.

Regeringen får meddela föreskrifter om avgiftens storlek.

Genomförande av likvidation

Utseende av likvidator

28 § När anmälan gjorts om att bolagsstämman fattat beslut om att bolaget skall

gå i likvidation skall registreringsmyndigheten genast utse en eller flera

likvidatorer.

När en domstol eller registreringsmyndigheten beslutar att bolaget skall gå i

likvidation skall en eller flera likvidatorer samtidigt utses.

Saknar aktiebolag, som gått i likvidation, till registret anmäld behörig

likvidator, skall registreringsmyndigheten förordna en eller flera likvidatorer.

Registrering

29 § Beslut om likvidation och om förordnande av likvidator skall registreras.

Styrelse och verkställande direktör

30 § Likvidator träder i styrelsens och verkställande direktörs ställe och har i

 uppdrag att genomföra likvidationen. Bestämmelserna om styrelse och

styrelseledamöter i denna lag och tillämplig lag om årsredovisning gäller även i

 fråga om likvidator, om inte annat följer av detta kapitel.

Om bolagsstämman beslutat att bolaget skall gå i likvidation företräds bolaget

av styrelsen och, i förekommande fall, verkställande direktören till dess

likvidator förordnats.

Revisor

31 § Uppdrag att vara revisor, lekmannarevisor eller särskild granskare upphör

inte genom att bolaget går i likvidation. Bestämmelserna i 10 och 11 kap. skall

tillämpas under likvidation. I revisionsberättelsen skall revisorerna uttala sig

 om huruvida likvidationen enligt deras mening onödigt fördröjs.

Bolagsstämma

32 § I fråga om bolagsstämma under likvidation gäller i tillämpliga delar

bestämmelserna i denna lag om bolagsstämma, i den mån inte annat följer av att

bolaget skall gå i likvidation och bestämmelserna i detta kapitel.

Redovisning för tiden före likvidators förordnande

33 § När bolaget gått i likvidation och likvidator förordnats skall styrelsen

och verkställande direktören genast avge redovisning för sin förvaltning av

bolagets angelägenheter under den tid, för vilken redovisningshandlingar inte

förut har lagts fram på bolagsstämma. Redovisningen skall läggas fram på

bolagsstämma så snart det kan ske. Bestämmelserna om årsredovisning i tillämplig

 lag om årsredovisning samt om revisionsberättelse enligt denna lag skall

tillämpas.

Omfattar den tid, för vilken redovisningshandlingar inte förut har lagts fram på

 bolagsstämma även föregående räkenskapsår, skall särskild redovisning, i

moderbolag i förekommande fall omfattande även koncernredovisning, avges för det

 året.

34 § Likvidatorerna skall genast söka kallelse på bolagets okända borgenärer.

Avveckling av rörelsen

35 § Likvidatorerna skall så snart det kan ske genom försäljning på offentlig

auktion eller på annat lämpligt sätt förvandla bolagets egendom till pengar, i

den mån det behövs för likvidationen, samt betala bolagets skulder. Bolagets

rörelse får fortsättas, om det behövs för en ändamålsenlig avveckling eller för

att de anställda skall få skälig tid att skaffa sig ny anställning.

Årsredovisning

36 § Likvidatorerna skall för varje räkenskapsår avge en årsredovisning, som

skall läggas fram på ordinarie bolagsstämma för godkännande. I fråga om stämman

och redovisningen skall 9 kap. 7 § andra stycket 1 och 2 denna lag samt 5 kap.

17-23 §§, 6 kap. 2 § och bestämmelserna om finansieringsanalys i 2 kap. 1 §

tredje stycket och 6 kap. 3 § årsredovisningslagen (1995:1554) inte tillämpas. I

 förekommande fall behöver inte heller bestämmelserna i 5 kap. 2 § 3 och 6 kap.

3 § lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag

tillämpas.

I balansräkningen tas det egna kapitalet upp i en post. Aktiekapitalet anges

särskilt, i förekommande fall fördelat på olika aktieslag.

En tillgång får inte tas upp till högre värde än den beräknas inbringa efter

avdrag för försäljningskostnaderna. Om en tillgång kan beräknas inbringa ett

väsentligt högre belopp än det i balansräkningen upptagna värdet, skall det

beräknade beloppet anges särskilt vid tillgångsposten. Om en skuld eller

likvidationskostnad kan beräknas kräva ett belopp som väsentligt avviker från

redovisad skuld skall det beräknade beloppet anges vid skuldposten.

Bestämmelserna i 8 kap. årsredovisningslagen tillämpas på årsredovisning under

likvidation. Vad som där sägs om fastställd årsredovisning gäller i stället den

godkända årsredovisningen.

Skifte

37 § När den i kallelsen på okända borgenärer utsatta inställelsedagen är förbi

och alla kända skulder har betalats, skall likvidatorerna skifta bolagets

behållna tillgångar. Om en skuld är tvistig eller inte förfallen till betalning

eller av annan orsak inte kan betalas, skall erforderliga medel sättas av till

betalning av skulden och återstoden skiftas.

Klander av skifte

38 § Aktieägare som vill klandra skiftet skall väcka talan mot bolaget senast

tre månader efter det slutredovisning enligt 39 § lades fram på bolagsstämma.

Slutredovisning

39 § Sedan likvidatorerna fullgjort sitt uppdrag, skall de så snart det kan ske

avge slutredovisning för sin förvaltning genom en förvaltnings-berättelse

rörande likvidationen i dess helhet. Berättelsen skall även innehålla en

redogörelse för skiftet. Till berättelsen skall fogas redovisningshandlingar för

 hela likvidationstiden.

Berättelsen och redovisningshandlingarna skall avlämnas till bolagets revisorer,

 som inom en månad därefter skall avge en revisionsberättelse över

slutredovisningen och förvaltningen under likvidationen.

Efter det revisionsberättelsen avlämnats till likvidatorerna skall denne genast

kalla aktieägarna till bolagsstämma för granskning av slutredovisningen.

Slutredovisningen med bifogade redovisningshandlingar och revisionsberättelsen

skall hållas tillgängliga för och sändas till aktieägare enligt 9 kap. 16 § och

läggas fram på stämman. Bestyrkta kopior därav skall ges in till

registreringsmyndigheten. Föreskrifterna i 9 kap. 7 § andra stycket 3 och 9 kap.

 9 § andra stycket skall tillämpas.

Upplösning

40 § När likvidatorerna lagt fram slutredovisning, är bolaget upplöst. Anmälan

därom skall genast göras för registrering.

Preskription

41 § Har aktieägare inte inom fem år efter det slutredovisning lades fram på

bolagsstämma anmält sig för att lyfta vad han erhållit vid skiftet, har han

förlorat sin rätt till det som i skiftet tillagts honom. Med tillämpning av 44 §

 skall kvarvarande tillgångar då skiftas mellan bolagets övriga aktieägare. Är

tillgångarna av obetydligt värde, kan rätten på anmälan av likvidator förordna

att tillgångarna skall tillfalla allmänna arvsfonden.

Skadeståndstalan

42 § Trots vad som sägs i 40 § kan ägare till en tiondel av samtliga aktier hos

likvidator påkalla bolagsstämma för behandling av fråga om talan enligt 15 kap.

7 §. Bestämmelsen i 9 kap. 12 § andra stycket skall tillämpas.

Obestånd

43 § Om likvidatorerna finner att bolaget är på obestånd eller inte kan betala

likvidationskostnaderna, skall de ansöka om att bolaget försätts i konkurs.

Fortsatt likvidation

44 § Om en tillgång framkommer för bolaget efter dess upplösning enligt 40 §

eller om talan väcks mot bolaget eller det av annat skäl uppkommer behov av

likvidationsåtgärd, skall likvidationen fortsättas.

Anmälan om fortsatt likvidation skall genast göras av likvidatorerna för

registrering. Kallelse till första bolagsstämman efter återupptagandet skall ske

 enligt bolagsordningen. Dessutom skall skriftlig kallelse sändas till varje

aktieägare vars postadress är införd i aktieboken eller på annat sätt känd för

bolaget.

Är tillgång som avses i första stycket av obetydligt värde, kan rätten på

anmälan av likvidatorerna förordna att tillgången skall tillfalla allmänna

arvsfonden.

Upphörande av likvidation

45 § Har bolaget trätt i likvidation på grund av bolagsstämmans beslut enligt 1

§ eller, i fall som avses i 14 § och 49 § andra stycket, på grund av rättens

beslut, kan stämman sedan revisorerna avgivit yttrande besluta att likvidationen

 skall upphöra och bolagets verksamhet återupptas. Sådant beslut får dock inte

fattas, om likvidationsanledning på grund av denna lag eller bolagsordningen

föreligger eller om bolagets eget kapital beräknat enligt 11 § enligt

revisorernas yttrande inte uppgår till det registrerade aktiekapitalet eller om

utskiftning ägt rum.

När bolagsstämman fattar beslut enligt första stycket, skall den samtidigt välja

 styrelse.

Bolagsstämmans beslut om likvidationens upphörande och val av styrelse skall av

likvidatorerna genast anmälas för registrering. Beslutet får inte verkställas

förrän registrering skett.

46 § Om ett likvidationsbeslut som avses i 1, 21 eller 22 § blivit upphävt genom

 domstols lagakraftägande dom eller beslut, skall likvidatorerna genast göra

anmälan därom för registrering samt kalla till bolagsstämma för val av styrelse.

47 § När likvidation upphört enligt 45 eller 46 § skall 39 § tillämpas.

Konkurs

48 § Om ett aktiebolag försätts i konkurs eller beslut om företagsrekonstruktion

 enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion meddelas, skall tingsrätten

för registrering underrätta registreringsmyndigheten om beslutet, vem som har

utsetts till konkursförvaltare eller rekonstruktör och vilken tillsynsmyndighet

som utövar tillsyn över förvaltningen.

Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som finns vid konkursens början.

Dock gäller även under konkursen bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå,

entledigande och nytillsättning.

När en konkurs har avslutats, eller en företagsrekonstruktion enligt lagen om

företagsrekonstruktion har upphört, skall tingsrätten för registrering

underrätta registreringsmyndigheten samt i det förra fallet ange om överskott

finns eller inte. Tingsrätten skall även för registrering underrätta

registreringsmyndigheten när högre rätt har upphävt ett beslut att försätta

bolaget i konkurs eller ett beslut om företagsrekonstruktion.

49 § Om ett aktiebolag är försatt i konkurs och denna avslutas utan överskott,

är bolaget upplöst när konkursen avslutas. Finns det efter konkursens avslutande

 kvar tillgångar som inte omfattas av konkursen, skall på ansökan av den vars

rätt berörs därav en eller flera likvidatorer förordnas av rätten. Kallelse till

 första bolagsstämman skall ske i enlighet med vad som föreskrivs i 44 §.

Om konkurs avslutas med överskott eller läggs ned efter frivillig uppgörelse

eller om egendomen i konkursboet återställs till bolaget till följd av att

ackord fastställts, skall bolagsstämman inom en månad från det konkursen

avslutades besluta att bolaget skall gå i likvidation.

Var bolaget i likvidation när det försattes i konkurs, skall likvidationen

fortsättas enligt 44 §, om konkursen avslutas med överskott.

14 kap.

2 §2

Fusion får ske utan hinder av att överlåtande bolag har trätt i likvidation,

under förutsättning att skifte av bolagets tillgångar inte har påbörjats.

I fall som avses i första stycket skall likvidatorerna, när en fusionsplan har

upprättats enligt 4 §, avge slutredovisning över sin förvaltning.

Slutredovisningen skall, sedan fusionsplanen har blivit gällande i bolaget,

framläggas på stämma. För slutredovisningen och dess granskning gäller i övrigt

vad som föreskrivs i 13 kap. 14 §.

I fall som avses i första stycket skall likvidatorerna, när en fusionsplan har

upprättats enligt 4 §, avge slutredovisning över sin förvaltning.

Slutredovisningen skall, sedan fusionsplanen har blivit gällande i bolaget,

framläggas på stämma. För slutredovisningen och dess granskning gäller i övrigt

vad som föreskrivs i 13 kap. 39 §.

Likvidationen skall anses avslutad när anmälan enligt 19 § har registrerats

eller registrering enligt 28 § har skett.

20 §3

När en anmälan enligt 19 § har registrerats, är överlåtande bolag upplöst.

Överlåtande bolags tillgångar och skulder med undantag för skadeståndsanspråk

enligt 15 kap. 1-3 §§ övergår samtidigt till det övertagande bolaget och

aktieägare i överlåtande bolag blir, om aktier ingår i fusionsvederlaget,

aktieägare i det övertagande bolaget.

Ägare till minst en tiondel av samtliga aktier i ett överlåtande bolag kan trots

 bestämmelserna i första stycket hos styrelsen begära att det hålls bolagsstämma

 för behandling av fråga om talan enligt 15 kap. 7 §. Därvid skall 9 kap. 12 §

andra stycket tilllämpas. Om sådan talan väcks, gäller 13 kap. 16 § i

tillämpliga delar.

Ägare till minst en tiondel av samtliga aktier i ett överlåtande bolag kan trots

 bestämmelserna i första stycket hos styrelsen begära att det hålls bolagsstämma

 för behandling av fråga om talan enligt 15 kap. 7 §. Därvid skall 9 kap. 12 §

andra stycket tilllämpas. Om sådan talan väcks, gäller 13 kap. 44 § i

tillämpliga delar.

18 kap.

2 §4

Registreringsmyndigheten skall utan dröjsmål i Post- och Inrikes Tidningar

kungöra vad som införes i aktiebolagsregistret med undantag av registrering av

underrättelse enligt 13 kap. 20 §. En kungörelse som avser ändring i ett

förhållande som tidigare har införts i registret skall endast ange ändringens

art.

Registreringsmyndigheten skall utan dröjsmål i Post- och Inrikes Tidningar

kungöra vad som införes i aktiebolagsregistret med undantag av registrering av

underrättelse enligt 13 kap. 48 §. En kungörelse som avser ändring i ett

förhållande som tidigare har införts i registret skall endast ange ändringens

art.

4 §5

Har sökande vid anmälan för registrering ej iakttagit vad som är föreskrivet om

anmälan, skall sökanden föreläggas att inom viss tid avge yttrande eller vidtaga

 rättelse. Detsamma gäller, om registreringsmyndigheten finner att beslut som

anmäles för registrering eller handling som bifogas anmälningen ej har

tillkommit i behörig ordning eller till sitt innehåll strider mot lag eller

annan författning eller mot bolagsordningen eller har i något viktigare

hänseende otydlig eller vilseledande avfattning. Underlåter sökanden att

efterkomma föreläggandet, skall anmälningen avskrivas. Underrättelse om denna

påföljd skall intagas i föreläggande. Föreligger även efter det yttrande

avgivits hinder för registrering och har sökanden haft tillfälle att yttra sig

över hindret, skall registrering vägras, om anledning ej förekommer att ge

sökanden nytt föreläggande.

Bestämmelserna i första stycket hindrar inte registrering av ett

bolagsstämmobeslut, om rätten till talan mot beslutet har gått förlorad enligt 9

 kap. 40 § första stycket.

Registreringsmyndigheten skall genast skriftligen underrätta bolaget när

registreringsmyndigheten fattar beslut enligt 4 kap. 13 § andra stycket, 6 kap.

7 § tredje stycket, 13 kap. 6 a eller 18 §, 14 kap. 15 § första stycket, 21

eller 29 § eller 19 kap. 2 §.

Registreringsmyndigheten skall genast skriftligen underrätta bolaget när

registreringsmyndigheten fattar beslut enligt 4 kap. 13 § andra stycket, 6 kap.

7 § tredje stycket, 13 kap. 27 §, 14 kap. 15 § första stycket, 21 eller 29 §

eller 19 kap. 2 §.

7 §6

En myndighets beslut i tillståndsärende enligt 2 kap. 1 §, 8 kap. 8, 26 eller 31

 §, 10 kap. 14 § eller 12 kap. 8 § får överklagas till regeringen.

Länsstyrelsens beslut enligt denna lag i annat fall än enligt första stycket får

 överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Ett beslut av registreringsmyndigheten att avskriva anmälan eller vägra

registrering enligt 4 § första stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två månader från beslutets dag. Detsamma gäller ett

sådant beslut av registreringsmyndigheten som avses i 4 a §, 4 kap. 13 § andra

stycket, 6 kap. 7 § tredje stycket, 13 kap. 18 §, 14 kap. 15 § första stycket,

21 och 29 §§ samt 19 kap. 2 §.

Ett beslut av registreringsmyndigheten att avskriva anmälan eller vägra

registrering enligt 4 § första stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två månader från beslutets dag. Detsamma gäller ett

sådant beslut av registreringsmyndigheten som avses i 4 a §, 4 kap. 13 § andra

stycket, 6 kap. 7 § tredje stycket, 14 kap. 15 § första stycket, 21 och 29 §§

samt 19 kap. 2 §.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

8 §7

Beslut av registreringsmyndigheten i ärende enligt 13 kap. 4 a eller 7 §

överklagas till tingsrätten i den ort där bolagets styrelse har sitt säte.

Skrivelsen med överklagandet skall ges in till registreringsmyndigheten inom tre

 veckor från dagen för beslutet.

Vid överklaganden av registreringsmyndighetens beslut i ärenden enligt 13 kap. 4

 a eller 7 § gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden.

Beslut av registreringsmyndigheten i ärende enligt 13 kap. 22 eller 28 §

överklagas till tingsrätten i den ort där bolagets styrelse har sitt säte.

Skrivelsen med överklagandet skall ges in till registreringsmyndigheten inom tre

 veckor från dagen för beslutet.

Vid överklaganden av registreringsmyndighetens beslut i ärenden enligt 13 kap.

22 eller 28 § gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554)

Härmed föreskrivs att 8 kap. 7 § i årsredovisningslagen (1995:1554) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

7 §

Har registrering skett av beslut om att bolaget försatts i konkurs eller trätt i

 likvidation, får beslut om förseningsavgift inte meddelas.

Har registrering skett av beslut om att bolaget försatts i konkurs, får beslut

om förseningsavgift inte meddelas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Remissinstanser som yttrat sig över delbetänkandet Likvidation av aktiebolag

(SOU 1999:36)

Remissinstanser som har yttrat sig

Justitiekanslern, Svea hovrätt, Stockholms tingsrätt, Kammarrätten i Sundsvall,

Länsrätten i Västernorrlands län, Ekobrottsmyndigheten, Rikspolisstyrelsen,

Riksåklagaren, Revisorsnämnden, Bokföringsnämnden, Finansinspektionen,

Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Statskontoret, Juridiska fakultetsnämnden

 vid Lunds universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet,

Patent- och registreringsverket, Landsorganisationen i Sverige, Svenska

arbetsgivareföreningen, Svenska Bankföreningen, Svenska Fondhandlareföreningen,

Svenska Handelskammarförbundet, Sveriges Industriförbund, Svensk Handel,

Sveriges Ackordscentral, Företagarnas Riksorganisation, Sveriges

Försäkringsförbund, OM Gruppen Aktiebolag, Föreningen Auktoriserade Revisorer

FAR, Svenska Revisorsamfundet SRS, Sveriges Redovisningskonsulters Förbund SRF,

Sveriges advokatsamfund, Konkursförvaltarkollegiernas förening, Sveriges

Aktiesparares Riksförbund - Aktiespararna, Advokatfirman Nordia, Sveriges

Inkassoorganisation, BDO Feinstein Revision AB och Stockholms Handelskammare.

Remissinstanser som meddelat att de avstår från att yttra sig

Tjänstemännens Centralorganisation TCO, Värdepapperscentralen VPC, Näringslivets

 nämnd för regelgranskning, Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet.

Remissinstanser som inte inkommit med yttrande

Aktiefrämjandet.

Sammanfattning av Bulvanutredningens betänkande Bulvaner och annat (SOU 1998:47)

Uppdraget

Utredningens huvuduppgift har varit att överväga åtgärder som kan förhindra

eller försvåra att ekonomisk brottslighet begås med hjälp av bulvaner eller

bulvanliknande arrangemang. Uppdraget har emellertid även omfattat frågor som

inte kan sägas ha någon omedelbar anknytning till problemen med illojala

bulvanskap.

Till de frågor som utredningen enligt direktiven har haft att särskilt

uppmärksamma hör hur myndigheter med tillstånds- eller tillsynsuppgifter skall

kunna få bättre möjligheter än i dag att förhindra att de regler som gäller i

dessa hänseenden kringgås genom användning av bulvaner, hur det kan göras

lättare att avslöja illojala bulvanförhållanden i samband med kreditupplysning

och om registeruppgifter om brottmålsdomar - i första hand avseende ekonomisk

brottslighet - bör göras tillgängliga för affärskontrollsändamål, om det finns

skäl att införa ett register för information om ägarförhållandena i fåmansbolag

samt vilka regelförändringar eller andra åtgärder som krävs för att förhindra

att ett näringsförbud kringgås genom användning av bulvaner eller på annat

liknande sätt. I uppdraget har också ingått att göra en översyn av lagen

(1985:354) om förbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m.m.

(rådgivningslagen).

Vissa missbruk av associationsrätten

Flera frågor som har anknytning till det problemområde utredningen har haft att

behandla gäller olika slags missbruk av det associationsrättsliga systemet med

anknytning till styrelsens roll främst i aktiebolag men även i andra juridiska

personer. Hit hör bl.a. de problem som föranleds av att ett stort antal

aktiebolag saknar till Patent och registreringsverket (PRV) anmäld styrelse.

Eftersom Aktiebolagskommittén torde komma att ta upp problemen med styrelselösa

bolag till prövning i hela sin vidd avstår utredningen för sin del från att

lägga fram några förslag som tar sikte på denna problematik. Utredningen

förordar emellertid att man, när det gäller problemen med retroaktiva

anmälningar av förändringar i ett aktiebolags styrelse, i första hand undersöker

 möjligheten att införa en ordning som innebär att en avgång och möjligen också

ett nyval får omedelbar verkan endast under förutsättning att det kan beläggas

att anmälan för registrering skett inom viss kortare tid från förändringen.

Ibland uppkommer problem genom vilseledande anmälningar för registrering av

styrelseledamöter och andra bolagsföreträdare. I ett antal fall har det sålunda

förekommit att fingerade personer som uppges vara bosatta utomlands har anmälts

för registrering. Ett arbete som syftar till att åstadkomma en bättre ordning

för identitetskontroll av utomlands bosatta bolagsföreträdare som anmäls för

registrering pågår för närvarande. Även om en sådan ordning kommer till stånd

måste man emellertid räkna med att det även framgent kan inträffa att fingerade

personer anmäls för registrering. Utredningen har övervägt frågan om det finns

skäl att införa en straffbestämmelse som riktar sig mot ett sådant missbruk av

reglerna. Som utredningen ser saken är emellertid förfarandet redan i dag

straffbelagt, bl.a. kan ansvar enligt 15 kap. 11 § brottsbalken för osant

intygande eller brukande av osann urkund komma i fråga. Enligt utredningens

bedömning är någon ny straffbestämmelse följaktligen inte nödvändig.

En annan form av missbruk av det bolagsrättsliga systemet som leder till stora

problem för de myndigheter som har att utreda brott utgör anlitandet av s.k.

målvakter, dvs. personer som ställer sig till förfogande som styrelseledamöter

för att bära det straffrättsliga ansvaret utan avsikt att delta i bolagets

verksamhet.

I syfte att förbättra möjligheterna att ingripa mot bruket av målvakter föreslår

 utredningen att det i aktiebolagslagen införs en allmän lämplighetsregel för

styrelseledamöter och verkställande direktör i vilken det anges att dessa

bolagsföreträdare skall ha sådan insikt och erfarenhet som med hänsyn till arten

 och omfånget av bolagets verksamhet samt omständligheterna i övrigt fordras för

 uppdragets fullgörande enligt aktiebolagslagen. Vidare föreslås att det

föreskrivs att den som inte avser att ta del i sådan verksamhet som enligt

aktiebolagslagen ankommer på styrelsen eller verkställande direktör inte utan

godtagbart skäl får åta sig sådant uppdrag. Den som uppsåtligen och i

otillbörligt syfte åtar sig sådant uppdrag i strid med den sist nämnda

bestämmelsen skall enligt förslaget kunna dömas till böter eller fängelse i

högst ett år. Detsamma skall gälla för deltagare i bolagsstämma och

styrelseledamot som i otillbörligt syfte utser någon till styrelseledamot eller

verkställande direktör med insikt om att hinder mot detta möter enligt någon av

de angivna bestämmelserna.

Ett ytterligare problem i detta sammanhang utgör bruket av generalfullmakter. I

utredningens uppdrag har ingått att behandla frågan om generalfullmakter främst

när det gäller användningen av sådana fullmakter som ett medel att kringgå

näringsförbud. Vi återkommer till denna fråga i det följande. I direktiven har

emellertid även angetts att utredningen skall vara fri att behandla frågan om

generalfullmakter också i andra brottsliga situationer än i samband med

kringgående av näringsförbud.

Generalfullmakter uppges representera ett stort praktiskt problem för de

brottsbekämpande myndigheterna. Sådana fullmakter förekommer ofta i styrelselösa

 bolag. Den ende som företräder bolaget är då innehavaren av generalfullmakten,

som i sin tur inte sällan transporterar den på annan. Resultatet blir att man

kringgår aktiebolagslagens system för ledning av aktiebolag och att det erbjuder

 stora svårigheter att identifiera den som skall bära ansvaret för en straffbar

gärning vilken företagits i bolagets namn eller med dess medel.

I de sammanhang då problemet uppmärksammats har föreslagits olika slags åtgärder

 för att minska problemen med generalfullmakter, såsom att generalfullmakter

skulle uttryckligen förbjudas, att registrering skulle krävas för att en

generalfullmakt skulle få giltighet eller att en generalfullmakt inte skulle få

gälla mer än en begränsad tid med förbud att därefter utfärda en ny

generalfullmakt.

Dessa förslag är enligt utredningens mening i hög grad beaktansvärda. Som

utredningen ser saken lider de dock av den svagheten att det är svårt att på ett

 meningsfullt sätt definiera det slag av fullmaktshandling som skulle träffas av

 sådana regler. Generalfullmakt utgör inte någon term som förekommer i lag eller

 annars har någon allmänt vedertagen innebörd. Alla slags fullmakter kan ju inte

 förbjudas.

Utredningen föreslår att aktiebolagslagens reglering justeras och förtydligas i

vissa hänseenden. Sålunda föreslår vi att det införs en föreskrift om att ett

oinskränkt bemyndigande för annan än styrelseledamot eller verkställande

direktör att företräda bolaget och teckna dess firma inte medför någon rätt att

företräda bolaget förrän registrering har skett. Vidare föreslås att

aktiebolagslagens bestämmelse om att styrelsen svarar för bolagets organisation

och förvaltning skall kompletteras med en regel i vilken det anges att styrelsen

 inte får överlåta ansvaret för dessa uppgifter på annan.

Utredningen är emellertid medveten om att de föreslagna båda lagändringarna inte

 mer än i förhållandevis begränsad mån undanröjer de problem som har gett sig

till känna i praktiken. Över huvud taget förefaller det vara svårt att

åstadkomma en lösning av problemen genom ingrepp i aktiebolagsrättsliga eller

andra civilrättsliga regler. Med hänsyn härtill och till att det

associationsrättsliga systemet är så lätt att manipulera i brottsliga sammanhang

 anser utredningen att det finns skäl för en utvidgning av tillämpningsområdet

för brottbalkens medverkansregler. Utredningen föreslår sålunda att den som med

uppsåt att främja brottslig verksamhet ger någon ett bemyndigande att företräda

juridisk person skall anses medverka till brott som begås med stöd av

bemyndigandet. Förslaget innebär att uppsåtet kan vara direkt, indirekt eller

eventuellt, men det behöver inte omfatta ett konkret brott och inte endast en

bestämd brottstyp utan det bör vara tillräckligt att det avser brottslig

verksamhet.

Kontroll i samband med tillståndsgivning m.m.

För närvarande finns det inga författningsregler som mera specifikt tar sikte på

 en myndighets möjligheter att undersöka vem som i realiteten utövar ledningen i

 ett företag eller har ett väsentligt ekonomiskt intresse i viss

näringsverksamhet.

När det gäller myndigheter med tillstånds- eller tillsynsuppgifter eller med

uppgift att besluta om bidrag till näringslivet finns det i allmänhet

författningsbestämmelser som mera allmänt reglerar vilka kontroll- och

undersökningsåtgärder myndigheten kan vidta. Myndighetens befogenheter i detta

hänseende kan vara mer eller mindre långtgående. Vissa av dessa mera allmänt

hållna regler kan tillämpas även i fall där en myndighet i sin verksamhet finner

 anledning att närmare utreda vem som utövar ledningen i ett företag.

Även i avsaknad av särskild författningsreglering kan en myndighet vidta sådana

åtgärder som att infordra uppgifter eller be en viss person att infinna sig hos

myndigheten. För att myndigheten skall kunna tillgripa någon form av

tvångsmedel, t.ex. ett vitesföreläggande, i syfte att förmå personen i fråga att

 efterkomma myndighetens begäran krävs dock stöd i ett utryckligt

författningsbemyndigande. Det är vidare diskutabelt om en myndighet i avsaknad

av författningsstöd kan anses ha möjlighet att genomföra besök i utrednings- och

 kontrollsyfte.

Utredningen anser att det finns skäl att ge här aktuella myndigheter bättre

möjligheter än i dag att förhindra att regler kringgås genom användning av

bulvaner eller bulvanliknande arrangemang. Utredningen föreslår därför att det

införs generella bestämmelser som ger myndigheter i verksamhet som består i

tillståndsprövning, tillsyn eller lämnande av stöd med avseende på näringslivet

vidgade möjligheter att utreda och kontrollera vem som utövar ledningen eller

har ett väsentligt ekonomiskt intresse i ett företag som är föremål för

myndighetens verksamhet. Under förutsättning att det är av betydelse för

myndighetens verksamhet hur det förhåller sig i dessa hänseenden och att

myndigheten finner anledning att genomföra en särskild utredning i syfte att

klarlägga förhållandena, skall enligt förslaget myndigheten få

- vid vite ålägga ett företag eller någon annan att tillhandahålla uppgifter

eller handlingar,

- vid vite ålägga den som kan förväntas kunna lämna upplysningar i saken att

inställa sig till förhör på tid och plats som myndigheten bestämmer, eller

- avlägga besök i lokaler som ej utgör bostad.

Affärskontroll

I utredningens uppdrag har ingått att överväga hur det kan göras lättare att

avslöja illojala bulvanförhållanden i samband med affärskontroll. Därvid har

utredningen bl.a. haft att överväga om registeruppgifter om brottmålsdomar, i

första hand rörande ekonomisk brottslighet, bör göras tillgängliga i samband med

 kreditupplysning eller på annat sätt i samband med affärskontroll.

Med affärskontroll avses här den kontroll av en tilltänkt affärspartner som en

näringsidkare före en kredit eller ett avtalsslut kan genomföra i syfte att

skydda sig mot oönskade affärsförbindelser och ekonomiska förluster.

Utredningen gör bedömningen att en möjlighet att förmedla uppgifter om ekonomisk

 brottslighet i samband med affärskontroll borde kunna ge påtagliga

brottsförebyggande effekter. Samtidigt står det klart att en sådan

uppgiftsförmedling skulle medföra att enskilda fick utstå visst intrång i den

personliga integriteten. Tanken på att öppna en möjlighet att lämna ut

brottsuppgifter i kreditupplysningssammanhang strider onekligen mot de principer

 som hittills tillämpats på området, i själva verket i så hög grad att, om en

möjlighet till detta i enlighet med våra direktiv skulle öppnas, man måste

rubricera det som en betydande systemförändring.

Vid den grannlaga avvägning som måste göras mellan intresset av att motverka den

 ekonomiska brottsligheten och intresset av att bereda enskilda skydd mot

intrång i den personliga integriteten har utredningen funnit att det kan anföras

 goda skäl för att en möjlighet att lämna uppgifter om ekonomiska brott i

samband med kreditupplysning bör införas. Utredningen lägger därför för

remissinstansernas prövning fram ett sådant förslag.

Förslaget innebär följande. Kreditupplysningsföretagen skall ges möjlighet att

förmedla uppgifter om lagakraftvunna domar och godkända strafförelägganden

avseende ekonomisk brottslighet. Med ekonomisk brottslighet avses här brott

enligt 9 - 11 kap. och 14 kap. brottsbalken samt brott enligt skattebrottslagen

(1971:69) och lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Uppgifter skall få

lämnas endast om domar och godkända strafförelägganden i vilka annan påföljd än

böter har ålagts. Som ytterligare begränsning skall gälla att uppgifter får

lämnas endast beträffande den som vid tidpunkten för utlämnandet av uppgiften är

 näringsidkare eller har en sådan anknytning till en näringsverksamhet att han

är att jämställa med näringsidkare i kreditupplysningslagens mening. Sedan fem

år förflutit från det att domen vann laga kraft eller strafföreläggandet

godkändes skall uppgift om domen eller strafföreläggandet inte längre få lämnas

ut. Kreditupplysningsföretagen skall få rätt att för kreditupplysningsändamål

erhålla uppgifter från Rikspolisstyrelsens belastningsregister.

Ägarregister i fåmansbolag

Enligt direktiven har utredningen ålagts att se efter om det finns skäl att

införa ett register för information om ägare i fåmansbolag. Den förväntade

nyttan från ekobrottsbekämpningssynpunkt skall därvid vägas mot kostnader,

administrativa insatser, bördor för näringslivet m.m. som behövs för att

realisera ett sådant register. I uppdraget ligger enligt direktiven att överväga

 vilka uppgifter som bör ingå i registret, hur uppgifterna skall samlas in, vem

som skall föra registret, hur registret skall användas och hur det skall

finansieras.

I fråga om de s.k. avstämningsbolagen - främst publika aktiebolag - registreras

ägarförhållandena redan nu i ett kontobaserat system hos Värdepapperscentralen

VPC AB. Bestämmelser om detta finns i aktiekontolagen (1989:827).

Utredningen har gjort bedömningen att, om ett ägarregister skall införas för

aktiebolag som inte för närvarande omfattas av det kontobaserade systemet,

registret rimligen måste omfatta alla sådana bolag och således inte endast

fåmansbolag. En annan ordning skulle vara irrationell och dessutom lätt kunna

kringgås. En annan utgångspunkt för utredningens överväganden har varit att ett

ägarregister, av hänsyn bl.a. till de kontrollsvårigheter som annars skulle

uppstå, bör konstrueras så att det blir en civilrättslig förutsättning för ett

giltigt aktieförvärv att anteckning härom sker i registret. Detta innebär att

ett ägarregister enligt utredningens mening förutsätter att man övergår till en

ordning enligt vilken inte längre aktiebrev utan en registrering blir bärare av

aktierättigheterna.

En nyordning av detta slag medför vissa fördelar för brottsbekämpningen liksom

för skattekontrollen och annan offentlig kontroll. Dessutom uppkommer fördelar

för bolagen själva; man slipper bl.a. bestyret med att föra aktieböcker och

nyemissioner och pantsättning underlättas. Ett ökat underlag för affärskontroll

tillskapas.

Vid en samlad bedömning av de fördelar och nackdelar som skulle vara förknippade

 med att övergå till ett system med obligatorisk aktieägarregistrering har

utredningen funnit att fördelarna väger så tungt att övervägande skäl talar för

att arbetet med att utveckla ett sådant system bör drivas vidare. Utredningen

förordar därför att riksdagen fattar ett principbeslut om en övergång till ett

sådant system.

Uppgiften att svara för registreringarna avseende de bolag som inte har

avstämningsförbehåll bör enligt utredningens mening anförtros PRV.

PRV:s aktieägarregister bör enligt utredningens uppfattning omfatta samtliga

aktier i de bolag som inte har avstämningsförbehåll liksom teckningsrätter vid

ny- och fondemissioner i sådana bolag. Frågan, om registreringen även bör

omfatta konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt till

nyteckning, får övervägas närmare under det fortsatta arbetet.

I fråga om ägarregistrets närmare innehåll förordar utredningen att motsvarande

uppgifter skall registreras som de som enligt aktiekontolagens bestämmelser

skall anges i avstämningsregister för avstämningsbolag.

Som redan torde ha framgått anser utredningen att de rättsverkningar som för

närvarande är knutna till innehavet av ett aktiebrev i ett bolag som inte har

avstämningsförbehåll i stället bör knytas till registreringen i PRV:s

aktieägarregister. Härvid bör samma principer tillämpas som de som för

närvarande gäller för avstämningsbolag enligt 6 kap. aktiekontolagen.

Utredningen förordar att uppgifterna i PRV:s aktieägarregister blir offentliga.

Innehållet i en utskrift av aktieboken bör dock begränsas till att avse endast

aktieposter som svarar mot minst en viss angiven andel av bolagets registrerade

aktiekapital. Denna begränsningsregel bör ha generell räckvidd och alltså

omfatta även bolag med avstämningsförbehåll. Det finns enligt utredningens

uppfattning anledning att under det fortsatta beredningsarbetet överväga ett

förtydligande av de regler som gäller för VPC:s uppgiftslämnande beträffande

annat än ägarförhållanden.

Enligt utredningens uppfattning bör motsvarande skadeståndsansvar som gäller för

 VPC och kontoförande institut enligt 7 kap. aktiekontolagen gälla för staten i

ett system där PRV svarar för registreringarna.

Eftersom införandet av ett ägarregister framför allt syftar till att öka

möjligheten till insyn bör någon motsvarighet till institutet

förvaltarregistrering i den utformning detta har för närvarande inte införas i

det förordade systemet för ägarregistrering.

En central fråga vid en reform av aktuellt slag är hur övergången till det nya

systemet skall ske. Utredningen förordar att en övergångstid om två år får

förflyta från antagnadet av ny lagstiftning om ägarregistrering till dess att

denna börjar tillämpas. Vid övergångtidens slut bör aktierna i samtliga bolag

som då saknar avstämningsförbehåll omedelbart genom lagen bli registerbaserade.

Utredningen anser vidare att det bör vara en förutsättning att ett aktiebrev i

ett befintligt bolag företes för att innehavaren skall kunna registreras som

ägare.

När det gäller den författningstekniska lösningen förordar utredningen att det

av PRV administrerade registreringssystemet och rättsverkningarna av

registrering i detta system regleras i aktiebolagslagen.

Kostnaderna för att utveckla och driva det av utredningen förordade systemet med

 obligatorisk aktieägarregistrering bör täckas av avgifter som PRV har att ta ut

 av de berörda bolagen. Några kostnader i denna del skulle alltså enligt

utredningens bedömning inte komma att belasta det allmänna.

Ett nytt system med obligatorisk aktieägarregistrering måste tillgodose särskilt

 höga krav på säkerhet, eftersom registreringen kommer att bli avgörande för

aktieägares och panthavares rätt. Det är angeläget att säkerhetsfrågorna

bearbetas metodiskt vid systemutvecklingen. Enligt utredningens mening skulle

det vidare vara en fördel om säkerhets- och sårbarhetsfrågorna med jämna

mellanrum granskades av fristående konsultföretag som erhållit certifiering för

ändamålet.

När det gäller frågans vidare behandling förordar utredningen att principerna

för en övergång till ett system med obligatorisk aktieägarregistrering först

läggs fast av riksdagen och att PRV därefter får uppdraget att utarbeta ett

systemförslag. Eftersom det kan förutsättas att ett obligatoriskt

registeringssystem kommer att innebära ett väsentligt ökat antal

avstämningsbolag, bör även VPC få i uppdrag att redovisa sina överväganden med

anledning av ett sådant system.

De författningsändringar som behövs bör utarbetas först sedan det står klart hur

 systemet skall utformas i sina detaljer. Utredningen har för sin del inte

ansett det meningsfullt att på frågans nuvarande stadium utarbeta några

författningsförslag.

Hinder mot att kringgå näringsförbud

Utredningen har också haft att överväga vilka regelförändringar eller andra

åtgärder som bör vidtas för att hindra att ett meddelat näringsförbud kringgås

genom användning av bulvaner eller på annat sätt. I direktiven framhålls att

särskild uppmärksamhet därvid bör ägnas åt det i dessa sammanhang förekommande

bruket av generalfullmakter och andra typer av fullmakter.

Näringsförbudsutredningen tog i sitt betänkande Ett renodlat näringsförbud (SOU

1995:1) upp problemet med kringgående av näringsförbud genom användning av

generalfullmakt. Näringsförbudsutredningens överväganden utmynnade i ett förslag

 om att den som meddelats näringsförbud skulle vara förbjuden att ha generell

fullmakt att företräda juridisk person. Förslaget ledde i denna del inte till

lagstiftning. Som skäl för sitt ställningstagande anförde regeringen i huvudsak

att termen generell fullmakt inte hade någon entydig definition i bolagsrättslig

 eller i annan associationsrättslig lagstiftning och därför kunde ge upphov till

 tolkningsproblem samt att ett förbud mot att företräda juridisk person med

hjälp av generell fullmakt lätt skulle kunna kringgås genom att en eller flera

fullmakter ställs ut som inte blir att beteckna som generella men som ändå ger

ett vidsträckt utrymme för den förbudsålagde att verka genom bulvan.

Enligt vår uppfattning är det knappast möjligt att skapa invändningsfria

kriterier enligt vilka tillämpningsområdet för en förbudsregel kan avgränsas, om

 förbudet enbart skall träffa fullmakter som i en eller annan mening kan sägas

ha generell karaktär. Vi har kommit till den slutsatsen, att om man vill hindra

den som meddelats näringsförbud från att inneha fullmakt som möjliggör ett

kringgående av näringsförbudet, så måste en ordning införas enligt vilken denne

mera generellt förbjuds att inneha fullmakt för näringsidkare.

Utredningen gör den bedömningen att övervägande skäl talar för att införa en

förbudsregel av ovan angivet slag. Utredningen föreslår alltså att den som

ålagts näringsförbud skall vara förbjuden att inneha fullmakt att företräda en

enskild näringsidkare eller en sådan juridisk person i vars styrelse han enligt

6 § första stycket 4 näringsförbudslagen är förhindrad att ingå. När det gäller

fullmakt att företräda en enskild näringsidkare föreslås att förbudet begränsas

till att avse fullmakt som ger den förbudsålagde behörighet att företräda

näringsidkaren i dennes näringsverksamhet. Förslaget innebär vidare att

förbudsregeln inte omfattar s.k. ställningsfullmakt.

Utredningen har inte funnit skäl att föreslå några ytterligare åtgärder för att

hindra kringgående av näringsförbud.

Rådgivningslagen

Till förebyggande av onödiga gränsdragningssvårigheter föreslår utredningen att

rådgivningslagens bestämmelser skall omfatta allt slags yrkesmässigt biträde i

juridiska och ekonomiska angelägenheter.

Förutsättningarna för meddelande av rådgivningsförbud regleras i 3 §

rådgivningslagen. En första förutsättning för ett sådant beslut är att

rådgivaren har gjort sig skyldig till brott, som inte är ringa. För att ett

brottsligt förfarande skall kunna läggas till grund för ett förbud fordras

dessutom att det har skett i rådgivningsverksamheten. Brott som inte har samband

 med vederbörandes agerande just som rådgivare kan alltså inte beaktas i detta

sammanhang.

Det har förekommit fall då den som ägnat sig åt rådgivningsverksamhet har begått

 brott under sådana förhållanden att det kan vara föremål för tvekan om det

skett i rådgivningsverksamheten. Omständligheterna torde i allmänhet vara sådana

 att det sakligt sett borde vara likgiltigt om brottet skett i eller i

anslutning till rådgivningsverksamheten - vare sig det förehåller sig på det ena

 eller andra sättet föreligger skäl för rådgivningsförbud. Men lagen medger i

gällande lydelse bara att förbud meddelas om brottet begåtts i

rådgivningsverksamheten. Till förebyggande av avgränsningssvårigheter på denna

punkt föreslår utredningen att förbud skall få meddelas om brottet har begåtts

vid rådgivningsverksamhet. Detta bör läsas så att brottet skall ha begåtts i

anslutning till denna verksamhet.

Utredningen föreslår vidare att det införs en regel i vilken det anges att

domstolen vid bedömande av om rådgivningsförbud bör meddelas skall beakta

brottslighetens straffvärde och om den som förbudstalan avser tidigare gjort sig

 skyldig till brott vid rådgivningsverksamhet.

För att säkerställa att rådgivningsförbud regelmässigt meddelas i de fall där

rådgivaren har gjort sig skyldig till grov brottslighet föreslår utredningen att

 det införs en särskild presumtionsregel av den innebörden att rådgivningsförbud

 skall anses påkallat med hänsyn till brottets straffvärde, om den som talan om

rådgivningsförbud avser har gjort sig skyldig till brott för vilket det lägsta

föreskrivna straffet är fängelse i sex månader.

I fråga om förbudstiden föreslår utredningen att maximitiden höjs från nuvarande

 fem år till tio år. Vi föreslår också att ansvaret för registret över

rådgivningsförbud förs över från Riksskatteverket till PRV samt att

rådgivningsförbud skall kungöras av PRV. Slutligen föreslår vi att det av

lagtexten skall framgå att förbudstiden skall förlängas vid en överträdelse av

ett rådgivningsförbud, om det inte finns särskilda skäl att underlåta

förlängning.

Bulvanlagen och tillsynen över de finansiella företagen

De lagregler om ägarprövning i banker och andra finansiella företag som har

införts under senare år aktualiserar frågan om det är påkallat med särskilda

åtgärder mot att dessa regler kringgås med hjälp av bulvanarrangemang.

Reglerna om lämplighetsprövning av ägare i banker och andra finansiella företag

syftar till att förhindra att den som är olämplig att ha ett väsentligt

inflytande över verksamheten i ett sådant företag får tillfälle att äga

aktierposter eller andelar som ger ett sådant inflytande. Med hänsyn till de

finansiella företagens centrala betydelse för samhällsekonomin har lagstiftaren

valt att ställa förhållandevis stränga krav på större ägare i dessa företag.

För den som söker kringgå en regleringen av det slag som här är i fråga torde

det ligga nära till hands att begagna sig av någon form av bulvanarrangemang.

Även om illojala bulvanskap hitintills inte tycks ha utgjort något praktiskt

problem i sammanhanget, finns det därför enligt utredningens uppfattning skäl

att uppmärksamma risken för sådana kringgåenden.

Utredningen föreslår att reglerna om ägarprövning i finansiella företag skall

omfattas av den nuvarande lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden. Om ett

bulvanförhållande används för att kringgå reglerna om ägarprövning i finansiella

 företag, skall alltså huvudmannen och bulvanen kunna straffas och

bulvanförhållandet upplösas tvångsvis såvitt avser de aktier eller andelar som

medför att ett kringgående föreligger.

Som regel torde det vara olämpligt att den som kringgått reglerna om

ägarprövning får tillfälle att utöva inflytande över verksamheten i företaget

under den tid som kan komma att förflyta från det att talan om tvångsförsäljning

 har väckts till dess att bulvanförhållandet har avvecklats. Utredningen

föreslår därför att domstolen i ett mål om tvångsförsäljning skall kunna besluta

 att bulvanen vid stämma inte får företräda aktier eller andelar som kan bli

föremål för ett förordnande om försäljning. Som förutsättning för ett sådant

beslut skall enligt förslaget gälla att det visas sannolika skäl för att ett

kringgående genom bulvan av ägarprövningsreglerna föreligger.

Ett förbud att rösta för aktier eller andelar kan ibland vara förenat med

olägenheter även för andra än bulvanen och huvudmannen. Blir röstförbud avseende

 en större aktiepost bestående under en längre tid kan detta leda till en

osäkerhet i företagets ledning, majoritetsförhållandena vid stämman kan komma

att förändras på ett drastiskt sätt osv. Med hänsyn härtill föreslår utredningen

 att domstolen skall ha möjlighet att förordna en förvaltare med uppdrag att

företräda aktier eller andelar som bulvanen på grund av domstolens beslut inte

får företräda.

Genomförande

Utredningens förslag - bortsett från förslaget beträffande ägarregister - bör

kunna träda i kraft den 1 januari 1999. Enligt utredningens bedömning medför

förslagen inte några statsfinansiella konsekvenser av betydelse.

Bulvanutredningens lagförslag (SOU 1998:47)

Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

Härigenom föreskrivs i fråga om aktiebolagslagen (1975:1385)

dels att 8 kap. 4 och 6 §§ samt 19 kap. 1 § skall skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 8 kap. 16 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

4 §

Verkställande direktören och minst halva antalet styrelseledamöter skall vara

bosatta inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, om ej regeringen eller

myndighet som regeringen bestämmer för särskilt fall tillåter annat. Den som är

underårig eller i konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken kan ej vara styrelseledamot eller verkställande direktör. Att

detsamma gäller den som är underkastad näringsförbud följer av 6 § lagen

(1986:436) om näringsförbud.

Styrelseledamot och verkställande direktör skall ha sådan insikt och erfarenhet

som med hänsyn till arten och omfånget av bolagets verksamhet samt

omständigheterna i övrigt fordras för uppdragets fullgörande enligt denna lag.

Den som inte avser att ta del i sådan verksamhet som enligt denna lag ankommer

på styrelsen eller verkställande direktör får inte utan godtagbart skäl åta sig

sådant uppdrag.

6 §

Styrelsen svarar för bolagets organisation och förvaltningen av bolagets

angelägenheter. Finnes verkställande direktör, skall han handha den löpande

förvaltningen enligt riktlinjer och anvisningar som styrelsen meddelar.

Verkställande direktör får därjämte utan styrelsens bemyndigande vidtaga åtgärd

som med hänsyn till omfattningen och arten av bolagets verksamhet är av

osedvanlig beskaffenhet eller stor betydelse, om styrelsens beslut ej kan

avvaktas utan väsentlig olägenhet för bolagets verksamhet. I sådant fall skall

styrelsen så snart som möjligt underrättas om åtgärden.

Styrelsen skall tillse att organisationen beträffande bokföringen och

medelsförvaltningen även innefattar en tillfredsställande kontroll.

Verkställande direktör skall sörja för att bolagets bokföring fullgöres i

överensstämmelse med lag och att medelsförvaltningen skötes på ett betryggande

sätt.

Det ansvar och den tillsynsskyldighet som enligt första och andra stycket åvilar

 styrelsen kan styrelsen inte överlåta på annan.

16 §

Fullmakt eller annat bemyndigande för den som inte är styrelseledamot eller

verkställande direktör att företräda bolaget och att teckna dess firma som

lämnats utan annan inskränkning än sådan som avses i 11 § tredje stycket första

meningen medför ej behörighet att företräda bolaget, förrän bemyndigandet har

registrerats.

19 kap.

1 §

Till böter eller fängelse i högst ett år dömes den som

1. uppsåtligen bryter mot 1 kap. 4 §,

2. uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att enligt denna lag föra

aktiebok, förteckning enligt 3 kap. 12 § eller hålla aktiebok tillgänglig,

3. uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 3 kap. 12 § tredje stycket, 8 kap.

 8 § andra stycket andra meningen eller 9 § första stycket andra eller tredje

meningen,

4. uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot 12 kap. 7 eller 9 §.

Till straff som anges i första stycket döms också deltagare i bolagsstämma eller

 styrelseledamot som i otillbörligt syfte utser någon till styrelseledamot eller

 verkställande direktör med insikt om att hinder för detta möter enligt 8 kap. 4

 §. Detsamma gäller den som uppsåtligen och i otillbörligt syfte åtar sig sådant

 uppdrag i strid med 8 kap 4 § andra stycket andra meningen.

Utan hinder av 35 kap. 1 § brottsbalken får påföljd för brott enligt första

stycket 4 mot 12 kap. 7 § ådömas, om den misstänkte häktats eller erhållit del

av åtal för brottet inom fem år från brottet.

I fall som avses i 10 kap. 13 § första stycket skall inte följa ansvar enligt 20

 kap. 3 § brottsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Remissinstanser som yttrat sig över Bulvanutredningens betänkande (SOU 1998:47)

Remissinstanser som har yttrat sig

Justitiekanslern, Riksdagens ombudsmän, Hovrätten över Skåne och Blekinge,

Stockholms tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Malmö tingsrätt, Jönköpings

tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Göteborg, Riksåklagaren,

Rikspolisstyrelsen, Riksskatteverket, Generaltullstyrelsen, Riksrevisionsverket,

 Statskontoret, Domstolsverket, Brottsförebyggande rådet, Finansinspektionen,

Datainspektionen, Patent- och registreringsverket, Konkurrensverket, Närings-

och teknikutvecklingsverket NUTEK, Konkursförvaltarkollegiernas förening,

Juridiska fakulteten vid Uppsala universitet, Svenska Bankföreningen, Sveriges

Industriförbund, Sveriges advokatförbund, Föreningen Auktoriserade Revisorer,

Svenska Revisorsamfundet, Sveriges Redovisningskonsulters Förbund,

Revisorsnämnden, Företagarnas Riksorganisation, ALMI Företagspartner AB,

Kooperativa Förbundet KF, Sveriges Försäkringsförbund, Svenska

Kreditmannaföreningen, Sveriges Allmänna Hypoteksbank, Finansbolagens Förening,

StyrelseAkademien Västsverige, Värdepapperscentralen VPC AB,

Upplysningscentralen UC AB, Svenska Inkassoföreningen, Svenska

Fondhandlareföreningen, Svenska Arbetsgivareföreningen SAF, Hotell och

Restaurang Facket HRF och Ekobrottsmyndigheten.

Remissinstanser som inte inkommit med yttrande

Svensk Handel, Tjänstemännens Centralorganisation TCO, Landsorganisationen i

Sverige LO, Fristående Sparbankers Riksförbund, Sveriges Inkassoorganisation,

Dun det blir en fråga

för rättstillämpningen att avgöra vilka åtgärder från ledamotens eller

direktörens sida som skulle kunna vara tillräckliga för att förbudet inte skall

vara gällande.

Effekten av det föreslagna förbudet är inte reglerad i lagen, och den frågan

berörs inte heller i remissens motivering. Som framhålls i Bulvanutredningens

betänkande är frågan om de civilrättsliga verkningarna av en rättshandling som

har företagits i strid med ett legalt förbud inte okontroversiell. Någon

automatisk ogiltighetsverkan är inte knuten till varje förbud; om ogiltighet

skall inträda eller ej får avgöras med beaktande bl.a. av förbudets syfte och av

 behovet och konsekvenserna av ogiltighetspåföljden. (SOU 1998:47 s. 173 med

hänvisningar, jfr NJA 1997 s. 93.)

Om regeln i de båda paragrafernas första stycke har det uttalats i litteraturen

att ett förordnande i strid med något av de förbuden är ogiltigt och att denna

brist inte kan läkas ens om bolagsstämmans beslut inte klandras (Andersson,
[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN], Aktiebolagslagen. En kommentar, 2000, s. 8:28). Det finns

inte anledning att se annorlunda på de nu föreslagna förbuden.

Emellertid uttalas i motiveringen till det remitterade förslaget att vissa fall

som skulle träffas av förbudet enligt dess ordalydelse likväl, "om än olämpliga,

 inte framstår som straffvärda" och därför inte skall omfattas av den föreslagna

 straffbestämmelsen i 19 kap. 1 §. Som exempel nämns att en småföretagare - som

får antas själv vara styrelseledamot och/eller verkställande direktör och som

avser att öppet sköta företaget helt och hållet på egen hand - låter en nära

anhörig ta plats i styrelsen endast för att uppfylla aktiebolagslagens krav på

styrelsens sammansättning. Men om ett sådant förfarande anses inte vara

straffvärt måste det antas att avsikten också är att förfarandet skall godtas.

Motsatsen skulle, så som förhållandena i mindre företag är beskaffade, medföra

svåröverblickbara konsekvenser, i vart fall om inte avsikten är att framtvinga

att sådan företagsamhet i stället skall bedrivas i form av handelsbolag eller

under enskild firma. Förfarandet bör då inte heller stämplas som "olämpligt",

och ordalagen i de föreslagna förbuden bör modifieras så att förbuden inte

träffar sådana åtgärder. Enklast sker detta genom att, i enlighet med

Bulvanutredningens förslag, orden "utan godtagbara skäl" förs in mellan orden

"inte" och "utses".

13 kap. 6 §

Enligt första stycket är ett beslut om likvidation giltigt om det har biträtts

av aktieägare med mer än hälften av de avgivna rösterna. Enligt

utredningsbetänkandet (SOU 1999:36 s. 107) är beslut om likvidation ett beslut

som avses i 9 kap. 28 § vilket innebär att ordföranden vid lika röstetal har

utslagsröst. Innebörden av den föreslagna bestämmelsen - som motsvarar

utredningens förslag men inte överensstämmer med 9 kap. 28 § - är emellertid den

 motsatta, nämligen att vid lika röstetal förslaget om likvidation förfaller.

Föredraganden har upplyst att frågan vilken lösning som bör väljas - på vilken

fråga Lagrådet inte har någon synpunkt i sak - kommer att bli föremål för

uppmärksamhet under det fortsatta beredningsarbetet i Regeringskansliet.

13 kap. 17 §

I 17 § tredje stycket och i båda meningarna i fjärde stycket används ordet

"visar" för att ange vem som har bevisbördan i ett visst fall. Särskilt vad

gäller första meningen i fjärde stycket poängteras i författningskommentaren att

 ordet endast syftar till att ange bevisbördans placering och inte säger något

om kravet på bevisningens styrka. Det framhålls att det enligt tidigare

rättspraxis varit fråga om ett lägre beviskrav än det som normalt gäller i

tvistemål och att någon ändring i detta avseende inte är avsedd.

I ordet "visar" ligger emellertid inte bara en anvisning om bevisbördans

placering utan också en upplysning om beviskravets styrka. Med ordet brukar man

vilja klargöra att ett högt beviskrav gäller, med andra ord vad som i äldre rätt

 brukade kallas "full bevisning". För lägre beviskrav får andra uttryckssätt

användas, såsom att någon skall göra det "sannolikt" eller "antagligt".

Avsikten är dock att bestämmelsen i fjärde stycket första meningen över huvud

taget inte skall ge några anvisningar om beviskravets styrka. Olyckligt är att

det valda ordet "visar" trots allt implicerar kravets styrka. Som Ekelöf

framhållit, förefaller en bevisbörderegel, som inte ger upplysning om

beviskravets styrka, vara ganska meningslös. (Se Ekelöf och[REDACTED_EFTERNAMN], Rättegång.

Fjärde häftet, 6 uppl. 1992, s. 69 och 140.) Subjektet i den föreslagna meningen

 är borgenären, vilken i den tilltänkta tvistemålsprocessen kommer att vara

kärande. Vad som i praktiken kommer att åvila borgenären från bevissynpunkt

följer i viss mån redan av dennes ställning i processen. Det kan därför

ifrågasättas om den föreslagna bestämmelsen fyller någon egentlig uppgift. Det

kan också noteras att det måste vara en mycket svår uppgift för en borgenär att

"visa" att det ifrågavarande bolagets eget kapital vid den angivna tidpunkten

understeg hälften av bolagets registrerade aktiekapital. I modern bevisrätt

spelar det en viss roll för bevisbördans fördelning vem av parterna som har

lättast att lägga fram en bevisning.

Enligt Lagrådets mening bör i det fortsatta beredningsarbetet övervägas om den

föreslagna bevisregeln i fjärde stycket första meningen skall stå kvar eller

ersättas med en materiell regel. Om en bevisregel inte anses kunna undvaras, bör

 ordet "visa" bytas ut mot något uttryck som bättre återger avsikten med regeln,

 t.ex. "göra det sannolikt".

Lyckas borgenären med den bevisning som krävs enligt fjärde styc-ket första

meningen får den mot vilken betalningsanspråket riktas enligt andra meningen

försöka visa att bolagets eget kapital efter den angivna tidpunkten men innan

kontrollbalansräkningen "senast skulle vara upprättad" hade stigit över den

kritiska gränsen. I så fall svarar han inte för de förpliktelser som uppkommit

för bolaget efter den tidpunkt då gränsen passerades. Den tidpunkt då

kontrollbalansräkning senast skulle vara upprättad kan enligt

författningskommentaren ligga så sent som en à två månader efter den tidpunkt då

 skäl fanns att antaga att den kritiska gränsen underskridits.

Enligt 12 § skall styrelsen, när det finns skäl att anta att bolagets eget

kapital, beräknat på visst sätt, understiger hälften av det registrerade

aktiekapitalet, "genast" upprätta en kontrollbalansräkning. I gällande lydelse

används ordet "ofördröjligen" men detta måste anses ha samma innebörd som

genast, dvs. omedelbart.

I rättsfallet NJA 1988 s. 620 anförs på s. 643 och 644: "Genom den i 13 kap. 2 §

 1 st. aktiebolagslagen använda lokutionen står klart att styrelsen inte kan

förhålla sig passiv till dess den får kunskap om att den kritiska gränsen

underskridits. Sålunda måste åtgärder vidtas redan när styrelsen har kännedom

om att bolagets ekonomi försämrats och misstanke finns att aktiekapitalet gått

förlorat till mer än [två tredjedelar] -:-:- Om ett bolags eget kapital

underskridit den kritiska gränsen men ställningen därefter, fram till dess att

kontrollbalansräkning enligt 13 kap. 2 § 1 st. första meningen aktiebolagslagen

skall ha upprättats, har förbättrats så att kapitalet överstiger gränsen, kan

styrelsen inte rimligen vara skyldig att vidta någon i samma stycke angiven

åtgärd för att undgå ansvar för bolagets förbindelser."

Högsta domstolen knyter sina överväganden inte till någon tidrymd för

upprättande av kontrollbalansräkning utan direkt till den i lagtexten angivna

skyldigheten att "ofördröjligen" upprätta kontrollbalansräkning. En annan sak är

 att det uppenbarligen följer av livets regel att viss tid måste åtgå för analys

 av bolagets ekonomiska ställning (jfr[REDACTED_EFTERNAMN], Aktiebolagslagen 12:e och 13:e

kap., 2 uppl. 1995, s. 216). Enligt 13 kap. 2 § fjärde stycket andra meningen i

dess gällande lydelse undgår en styrelseledamot skadeståndsansvar om han visar

att underlåtenheten inte beror på försummelse av honom. Att använda erforderlig

tid för analys av bolagets ekonomiska ställning kan inte anses utgöra

försummelse, och att inte upprätta kontrollbalansräkning när en sådan bevisligen

 är obehövlig kan inte heller anses utgöra försummelse.

Som Lagrådet uppfattat regeringens förslag är innebörden på förevarande punkt

följande: Personligt ansvar inträder från den tidpunkt då styrelsen hade skäl

att antaga att kapitalbrist förelåg, i praktiken från den tidpunkt i fråga om

vilken en borgenär kan leda i bevis att kapitalbrist då förelåg. Ansvaret

bortfaller helt om en kontrollbalansräkning upprättas när så senast bort ske och

 därefter övriga erforderliga åtgärder vidtas. Upprättas inte någon

kontrollbalansräkning men kan styrelsen bevisa att den kritiska gränsen åter

passerats innan en kontrollbalansräkning senast bort upprättas, bortfaller

ansvaret för tiden efter den tidpunkt då den kritiska gränsen passerades men

kvarstår för tiden dessförinnan.

Lagrådet kan inte inse varför den som tar i anspråk en av lagtexten medgiven

tidsfrist för att analysera bolagets ekonomiska situation och efteråt bevisar

att före utgången av denna tidsfrist det egna kapitalet passerat den kritiska

gränsen skall vara personligt ansvarig för förpliktelser som uppkommit innan den

 kritiska gränsen passerades, därför att han inte upprättat en bevisligen

obehövlig kontrollbalansräkning. Grunden för skadeståndsskyldigheten är

styrelseledamotens passivitet, men någon sådan har han inte ådagalagt förrän han

 försuttit den tidsfrist som lagstiftaren medgivit. Antingen bör talet om en

senaste tidpunkt utgå ur lagtexten och personligt ansvar inträda omedelbart och

bestå till ansvarsperiodens slut enligt 19 § - något som emellertid för mycket

långt - eller också får godtas att, om den kritiska gränsen bevisligen

överskridits vid den tidpunkt då kontrollbalansräkning senast skulle vara

upprättad, något ansvar inte inträder, oavsett om kontrollbalansräkning faktiskt

 upprättats eller ej.

Lagrådet föredrar den senare lösningen och förordar att fjärde stycket andra

meningen avslutas med orden "svarar han eller hon inte för bolagets

förpliktelser." Enligt Lagrådets mening är det korrekt att i andra meningen

beskriva beviskravet med ordet "visar".

13 kap. 28 §

Några skäl som kan föranleda entledigande av en likvidator anges - i motsats

till vad som brukar vara fallet i liknande bestämmelser - inte i paragrafen.

Denna bör kompletteras med sådana bestämmelser, som lämpligen kan utformas med

ledning av 7 kap. 5 § konkurslagen. Lagrådet förordar att en nytt första stycke

av förslagsvis följande lydelse införs i paragrafen: "Om en likvidator begär att

 få avgå och visar skäl till det skall likvidatorn entledigas. En likvidator

skall också entledigas om hon eller han inte är lämplig eller av någon annan

orsak bör skiljas från uppdraget."

I så fall bör ordet "kan" i inledningen till nuvarande första stycket utgå.

13 kap. 36 §

I paragrafens andra stycke anges, liksom i motsvarande nu gällande bestämmelse,

att bolagets eget kapital får tas upp i en enda post i balansräkningen i

likvidatorns årsredovisning. Detta sammanhänger med att det inte finns något

behov av att under likvidationens gång kunna urskilja vad som skulle kunna vara

utdelningsbara medel (se prop. 1975:103 s. 511). Sedan anges i förslaget att

aktiekapitalet skall anges särskilt. Detta synes strida mot det nyss sagda.

Avsikten är emellertid, enligt vad som framkommit vid föredragningen inför

Lagrådet, inte att åstadkomma någon ändring i sak utan att undvika det

vedertagna uttrycket "inom linjen" som används i gällande lag. Uttrycket, som

används i redovisningssammanhang och inte minst i nu gällande

årsredovisningslag, har förtjänsten att undvika en inre motstridighet i

bestämmelsen.

Lagrådet förordar att uttrycket "inom linjen" behålls här och att det används i

förslagets tredje stycke, andra och tredje meningarna.

19 kap. 1 §

Enligt Lagrådets mening bör straffpåföljd alltid kunna följa på en åtgärd som är

 ägnad att dölja vem eller vilka som utövar eller har utövat den verkliga makten

 i bolaget, om den vidtas uppsåtligen. Att någon, som det sägs i

författningskommentaren, inte vill skylta med sitt namn bör inte godtas. Mycket

ringa fall bör kunna hanteras med allmänna straffrihets- eller

straffbestämningsgrundsatser. Ordet "otillbörligen" bör därför utgå ur

lagtexten. Särskilt gäller det sagda om 8 kap. 9 och 27 §§ ändras på det sätt

som Lagrådet föreslagit.

I författningskommentaren sägs att den som i strid med de förslagna

bestämmelserna i 8 kap. 9 och 27 §§ låter sig utses till en där avsedd funktion

kan straffas för medverkan till brottet, om de allmänna förutsättningarna för

sådant ansvar är uppfyllda. Som exempel på concursus necessarius, som innebär

att undantag i vissa fall görs från medverkansansvaret, nämns i

brottbalkskommentaren (L.[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl., Brottsbalken. En kommentar, s. 23:69)

 bl.a. det fallet att brottet förutsätter medverkan av annan och denne inte

nämns som straffbar; därav anses framgå att han inte skall straffas. I

förevarande fall föreslogs i Bulvanutredningens betänkande en bestämmelse om

ansvar för den som åtog sig uppdraget men den föreslagna bestämmelsen har

uteslutits ur det remitterade förslaget. Under sådana förhållanden talar med

hänsyn till straffrättens legalitetsprincip övervägande skäl för att något

medverkansansvar inte inträder för den utsedde.

Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

9 kap. 19 och 20 §§

I 19 § finns vissa bestämmelser om när bankaktiebolag skall gå i likvidation.

Hänvisning saknas till 13 kap. 10 § aktiebolagslagen. Bestämmelserna i

sistnämnda paragraf innebär bl.a. att ett aktiebolag skall försättas i

likvidation om bolaget inte till registreringsmyndigheten anmält styrelse m.fl.

eller inkommit med årsredovisning och revisionsberättelse enligt 8 kap. 3 §

första stycket årsredovisningslagen eller, i förekommande fall,

koncernredovisning och koncernrevisionsberättelse enligt 8 kap. 16 § samma lag.

Enligt förarbetena till den lagstiftning varigenom bankaktiebolagslagen

avskaffades och aktiebolagslagen blev den associationsrättsliga grunden även för

 bankaktiebolagen ansågs det inte föreligga skäl att genom en särbestämmelse

undanta bankaktiebolagen från de nu behandlade likvidationsgrunderna i

aktiebolagslagen. Någon hänvisning gjordes emellertid inte till 13 kap. 4 a §

aktiebolagslagen, där dessa likvidationsgrunder behandlades. (Se prop.

1995/96:10 s. 299 och prop. 1997/98:166 s. 147 ff. och 153.) En hänvisning till

13 kap. 10 § aktiebolagslagen bör, med reservation för vad som sägs i det

följande, nu föras in i förevarande 19 §, på samma sätt som en hänvisning

föreslås till 13 kap. 16 § aktiebolagslagen trots att det inte nu finns någon

hänvisning till 13 kap. 2 § aktiebolagslagen.

Emellertid kan hänvisningen till 13 kap. 10 § aktiebolagslagen inte göras utan

särskilda regler för bankaktiebolag, eftersom årsredovisningslagen inte gäller

för dessa (1 kap. 1 § och 8 kap. 1 § andra stycket lagen om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag). Hur sådana särskilda bestämmelser skall

utformas bör övervägas under det fortsatta beredningsarbetet i

Regeringskansliet. Det synes emellertid lämpligt att föra in dem i förevarande

19 §. Det är möjligt att därvid hänvisningen till 13 kap. 10 § aktiebolagslagen

bör ersättas med bestämmelser om en fristående likvidationsgrund för

bankaktiebolag. I så fall bör tillses att hänvisningen i 20 § också kommer att

omfatta en sådan likvidationsgrund.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 30 augusti 2001

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:150 Likvidation av aktiebolag m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som inför, ändrar, upp-häver eller upprepar ett

normgivnings-bemyndigande

Celexnummer för bakomliggande EG-regler

Lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

3 kap. 4 § andra stycket samt 13 kap. 25 § fjärde stycket och 26 § tredje

stycket

1 Omtryckt 1993:150.

Senaste lydelse av

13 kap. 1 § 1994:1826

13 kap. 3 § 1995:1555

13 kap. 4 § 1993:1495

13 kap. 4 a § 2000:66

13 kap. 5 § 1993:1495

13 kap. 5 a § 1993:1495

13 kap. 5 b § 1993:1495

13 kap. 6 § 1994:1826

13 kap. 6 a § 1995:1555

13 kap. 7 § 1995:1620

13 kap. 9 § 1995:1555

13 kap. 12 § 1999:1088

13 kap. 14 § 1998:760

13 kap. 15 § 1998:760

13 kap. 17 § 1994:1826

13 kap. 19 § 1994:1826

13 kap. 20 § 1996:771.

2 Senaste lydelse 2000:32.

3 Senaste lydelse 2000:66.

4 Senaste lydelse 1998:760.

5 Senaste lydelse 1998:760.

6 Senaste lydelse 1998:760.

7 Senaste lydelse 1998:760.

8 Senaste lydelse 1998:760.

9 Senaste lydelse 1994:802.

10 Senaste lydelse 1998:760.

11 Senaste lydelse 1998:760.

12 Senaste lydelse 2000:66.

13 Senaste lydelse 1996:256.

14 Senaste lydelse 1998:760.

1 Senaste lydelse 1998:1500.

2 Senaste lydelse 1998:1500.

1 Senaste lydelse 1998:261.

1 Senaste lydelse 2000:73.

1 Senaste lydelse 1994:802

2 Senaste lydelse 1994:802.

3 Senaste lydelse 1998:760.

4 Senaste lydelse 1985:58.

5 Senaste lydelse 1998:760.

6 Senaste lydelse 1998:760.

7 Senaste lydelse 1996:256.

1 Omtryck 1993:150.

Senaste lydelse av

13 kap. 1 § 1994:1826

13 kap. 3 § 1995:1555

13 kap. 4 § 1993:1495

13 kap. 4 a § 2000:66

13 kap. 5 § 1993:1495

13 kap. 5 a § 1993:1495

13 kap. 5 b § 1993:1495

13 kap. 6 § 1994:1826

13 kap. 6 a § 1995:1555

13 kap. 7 § 1995:1620

13 kap. 9 § 1995:1555

13 kap. 12 § 1999:1088

13 kap. 14 § 1998:760

13 kap. 15 § 1998:760

13 kap. 17 § 1994:1826

13 kap. 19 § 1994:1826

13 kap. 20 § 1996:771.

3 Senaste lydelse 2000:32.

4 Senaste lydelse 2000:66.

5 Senaste lydelse 1998:760.

6 Senaste lydelse 1998:760.

7 Senaste lydelse 1998:760.

8 Senaste lydelse 1998:760.

9 Senaste lydelse 1994:802.

10 Senaste lydelse 1998:760.

11 Senaste lydelse 1998:760.

12 Senaste lydelse 2000:66.

13 Senaste lydelse 1996:256.

14 Senaste lydelse 1998:760.

1 Senaste lydelse 2000:73.

1 Senaste lydelse 1998:1500.

2 Senaste lydelse 1998:1500.

1 Senaste lydelse 1998:261.

1

1

Prop. 2000/01:150

Prop. 2000/01:150

Bilaga 1

Prop.2000/01:150

Bilaga 1

148

Prop. 2000/01:150

Bilaga 2

Prop. 2000/01:150

Bilaga 2

Bilaga 3

Prop. 2000/01:150

Bilaga 3

Prop. 2000/01:150

Bilaga 4

Prop. 2000/01:150

Bilaga 4

Bilaga 2

186

185

Prop. 2000/01:150

Bilaga 5

Bilaga 6

Prop. 2000/01:150

Bilaga 6

Prop. 2000/01:150

Bilaga 7

Prop. 2000/01:150

Bilaga 7

Prop. 2000/01:150

Bilaga 8

Prop. 2000/01:150

Bilaga 8

Prop. 2000/01:150

193

1