Hälsovård, sjukvård

och social omsorg

9

Förslag till statsbudget för 2001

Hälsovård, sjukvård och social omsorg

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 9

2 Hälsovård, sjukvård och social omsorg 11

2.1 Omfattning 11

2.2 Utgiftsutveckling 11

3 Politikområde Hälso- och sjukvårdspolitik 13

3.1 Omfattning 13

3.2 Utgiftsutveckling 13

3.3 Mål 13

3.4 Politikens inriktning 14

3.5 Resultatbedömning 15

3.5.1 Kvaliteten i hälso- och sjukvården skall förbättras och patientens

ställning stärkas 15

3.5.2 Läkemedelsförsörjningen skall utvecklas och vara kostnadseffektiv

19

3.5.3 En god tandhälsa skall upprätthållas 26

3.5.4 Vården och omsorgen om psykiskt störda skall förbättras 29

3.6 Budgetförslag 32

3.6.1 13:1 Sjukvårdsförmåner m.m. 32

3.6.2 13:2 Bidrag för läkemedelsförmånen 33

3.6.3 13:3 Bidrag till hälso- och sjukvård 35

3.6.4 13:4 Statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik 36

3.6.5 13:5 Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd 37

3.6.6 13:6 Ersättning till steriliserade i vissa fall 38

3.6.7 13:7 Socialstyrelsen 39

3.7 Övrig verksamhet 42

3.7.1 Läkemedelsverket 42

3.7.2 Apoteket AB 43

4 Politikområde Folkhälsopolitik 45

4.1 Omfattning 45

4.2 Utgiftsutveckling 46

4.3 Mål 47

4.4 Politikens inriktning 47

4.5 Insatser 48

4.5.1 Statliga insatser inom politikområdet 48

4.5.2 Insatser utanför politikområdet 51

4.6 Resultatbedömning 51

4.6.1 Resultat 52

4.6.2 Analys och slutsatser 53

4.7 Budgetförslag 55

4.7.1 14:1 Insatser mot aids 55

4.7.2 14:2 Bidrag till WHO 56

4.7.3 14:3 Bidrag till Nordiska hälsovårdshögskolan 56

4.7.4 14:4 Folkhälsoinstitutet 57

4.7.5 14:5 Smittskyddsinstitutet 58

4.8 14:6 Institutet för psykosocial medicin 60

4.8.1 14:7 Folkhälsopolitiska åtgärder 61

4.8.2 14:8 Alkohol- och narkotikapolitiska åtgärder 61

4.8.3 14:9 Alkoholinspektionen 62

4.8.4 14:10 Alkoholsortimentsnämnden 63

4.9 Övrig statlig verksamhet 63

5 Politikområde Barnpolitik 65

5.1 Omfattning 65

5.2 Utgiftsutveckling 65

5.3 Mål 66

5.4 Politikens inriktning 66

5.5 Insatser 66

5.5.1 Statliga insatser inom politikområdet 66

5.5.2 Insatser utanför politikområdet 67

5.6 Resultatbedömning 67

5.6.1 Resultat 68

5.6.2 Analys och slutsatser 68

5.7 Budgetförslag 69

5.7.1 15:1 Barnombudsmannen 69

5.7.2 15:2 Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor 69

6 Politikområde Handikappolitik 71

6.1 Omfattning 71

6.2 Utgiftsutveckling 72

6.3 Mål 72

6.4 Politikens inriktning 72

6.5 Insatser 73

6.5.1 Statliga insatser inom politikområdet 74

6.5.2 Insatser utanför politikområdet 76

6.6 Resultatbedömning 76

6.6.1 Resultat 76

6.6.2 Analys och slutsatser 78

6.7 Budgetförslag 79

6.7.1 16:1 Personligt ombud 79

6.7.2 16:2 Vissa statsbidrag inom handikappområdet 80

6.7.3 16:3 Statsbidrag till vårdartjänst m.m. 80

6.7.4 16:4 Bidrag till viss verksamhet för personer med funktionshinder

82

6.7.5 16:5 Bidrag till handikapporganisationer 83

6.7.6 16:6 Alternativ telefoni 83

6.7.7 16:7 Bilstöd till handikappade 84

6.7.8 16:8 Kostnader för statlig assistansersättning 84

6.7.9 16:9 Statens institut för särskilt utbildningsstöd 85

6.7.10 16:10 Handikappombudsmannen 86

7 Politikområde Äldrepolitik 87

7.1 Omfattning 87

7.2 Utgiftsutveckling 87

7.3 Mål 88

7.4 Politikens inriktning 88

7.5 Insatser 88

7.5.1 Statliga insatser inom politikområdet 88

7.5.2 Insatser utanför politikområdet 88

7.6 Resultatbedömning 89

7.7 Resultat 89

7.7.1 Analys och slutsatser 91

7.8 Budgetförslag 92

7.8.1 17:1 Stimulansbidrag och åtgärder inom äldrepolitiken 92

8 Politikområde Socialtjänstpolitik 95

8.1 Omfattning 95

8.2 Utgiftsutveckling 95

8.3 Mål 96

8.4 Politikens inriktning 96

8.5 Insatser 96

8.5.1 Statliga insatser inom politikområdet 96

8.5.2 Insatser utanför politikområdet 98

8.6 Resultatbedömning 98

8.6.1 Resultat 98

8.6.2 Analys och slutsatser 99

8.7 Budgetförslag 102

8.7.1 18:1 Bidrag till utveckling av socialt arbete m.m. 102

8.7.2 18:2 Statens institutionsstyrelse 103

8.7.3 18:3 Utvecklingsmedel till åtgärder för hemlösa 104

9 Politikområde Forskningspolitik under utgiftsområde 16 Utbildning och

universitetsforskning 105

9.1 Budgetförslag 105

9.1.1 26:1 Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap:

Förvaltning 105

9.1.2 26:2 Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap:

Forskning 105

Tabellförteckning

Anslagsbelopp 10

2.1 Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområdet 11

3.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet 13

3.2 Kostnaderna för läkemedel i relation till de totala kostnaderna för

hälso- och

sjukvården, miljoner kronor 21

3.3 Läkemedelskostnad (per invånare och könsuppdelat) per landsting 1999

22

3.4 Läkemedelskostnaden i öppen vård fördelad på läkemedelsförmån resp.

egenavgift 1998 och 1999, miljarder kronor 23

3.5 Vårdtillfällen och antal inskrivna i psykiatrisk tvångsvård 1993 1998

30

3.6 Anslagsutveckling 13:1 Sjukvårdsförmåner m.m. 32

3.7 Beräknad fördelning på anslagsposter 32

3.8 Anslagsutveckling 13:2 Bidrag för läkemedelsförmånen 33

3.9 Anslagsutveckling 13:3 Bidrag till hälso- och sjukvård 35

3.10 Anslagsutveckling 13:4 Statens beredning för utvärdering av medicinsk

metodik 36

3.11 Beräkning av anslaget för 2001 36

3.12 Anslagsutveckling 13:5 Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd 37

3.13 Beräkning av anslaget för 2001 37

3.14 Anslagsutveckling 13:6 Ersättning till steriliserade i vissa fall

38

3.15 Anslagsutveckling 13:7 Socialstyrelsen 39

3.16 Offentligrättslig verksamhet 39

3.17 Uppdragsverksamhet 39

3.18 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser 40

3.19 Beräkning av anslaget för 2001 42

3.20 Offentligrättslig verksamhet 43

3.21 Uppdragsverksamhet 43

3.22 Ekonomisk översikt 44

4.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet 46

4:2 Anslagsutveckling 14:1 Insatser mot aids 55

4.3 Anslagsutveckling 14:2 Bidrag till WHO 56

4.4 Anslagsutveckling 14:3 Bidrag till Nordiska hälsovårdshögskolan 56

4.5 Anslagsutveckling 14:4 Folkhälsoinstitutet 57

4.6 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser 58

4.7 Beräkning av anslaget för 2001 58

4.8 Anslagsutveckling 14:5 Smittskyddsinstitutet 58

4.9 Uppdragsverksamhet 59

4.10 Beräkning av anslaget för 2001 60

4.11 Anslagsutveckling 14:6 Institutet för psykosocial medicin 60

4.12 Beräkning av anslaget för 2001 60

4.13 Anslagsutveckling 14:7 Folkhälsopolitiska åtgärder 61

4.14 Anslagsutveckling 14:8 Alkohol- och narkotikapolitiska åtgärder 61

4.15 Anslagsutveckling 14:9 Alkoholinspektionen 62

4.16 Beräkning av anslaget för 2001 63

4.17 Anslagsutveckling 14:10 Alkoholsortimentsnämnden 63

4.18 Ekonomisk översikt för de fem senaste åren 64

5.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet 65

5.2 Anslagsutveckling 15:1 Barnombudsmannen 69

5.3 Beräkning av anslaget för 2001 69

5.4 Anslagsutveckling 15:2 Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor

 69

5.5 Beräkning av anslaget för 2001 70

6.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet 72

6.2 Anslagsutveckling 16:1 Personligt ombud 79

6.3 Anslagsutveckling 16:2 Vissa statsbidrag inom handikappområdet 80

6.5 Anslagsutveckling 16:4 Statsbidrag till vårdartjänst m.m. 80

6.6 Beräkning av anslaget för 2001 81

6.5 Bemyndigandeom ekonomiska förpliktelser 81

6.7 Anslagsutveckling 16:4 Bidrag till viss verksamhet för personer med

funktionshinder 82

6.8 Beräkning av anslaget för 2001 82

6.9 Anslagsutveckling 16:5 Bidrag till handikapporganisationer 83

6.10 Anslagsutveckling 16:6 Alternativ telefoni 83

6.11 Beräkning av anslaget för 2001 84

6.12 Anslagsutveckling 16:7 Bilstöd till handikappade 84

6.13 Anslagsutveckling 16:8 Kostnader för statlig assistansersättning

84

6.14 Beräkning av anslaget för 2001 85

6.15 Anslagsutveckling 16:9 Statens institut för särskilt utbildningsstöd

85

6.16 Beräkning av anslaget för 2001 86

6.17 Anslagsutveckling 16:10 Handikappombudsmannen 86

6.18 Beräkning av anslaget för 2001 86

7.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet 87

7.2 Antalet äldre totalt som erhållit hjälp av kommunens äldreomsorg under

åren 1994 1999 89

7.3 Anslagsutveckling 17:1 Stimulansbidrag och åtgärder inom äldrepolitiken

92

8.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet 95

8.2 Anslagsutveckling 18:1 Bidrag till utveckling av socialt arbete m.m.

102

8.3 Anslagsutveckling 18:2 Statens institutionsstyrelse 103

8.4 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser 103

8.5 Beräkning av anslaget för 2001 104

8.6 Anslagsutveckling 18:3 Utvecklingsmedel till åtgärder för hemlösa

104

9.1 Anslagsutveckling 26:1 Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap:

Förvaltning 105

9.2 Beräkning av anslaget för 2001 105

9.3 Anslagsutveckling 26:2 Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap:

Forskning 105

9.4 Beräkning av anslaget för 2001 106

9.5 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser 106

Diagramförteckning

3.1 Effekter av höjning av högkostandsskyddet på läkemedelskonsumtionen i

olika ålderskategorier 23

3.2 Andel frikort i olika åldersgrupper och könsuppdelat 23

3.3 Frikort fördelade med avseende på giltighetsstid 24

3.4 Månadsvis försäljning av Viagra och Xenical under perioden janauari

1999 juli 2000, 24

3.5 Andelen kariesfria barn 28

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner de föreslagna målen för

Hälso- och sjukvårdspolitiken (avsnitt

3.3), Folkhälsopolitiken (avsnitt 4.3),

Barnpolitiken (avsnitt 5.3),

Handikappolitiken (avsnitt 6.3),

Äldrepolitiken (avsnitt 7.3) och

Socialtjänstpolitiken (avsnitt 8.3) samt att

följande mål för utgiftsområdet upphör

att gälla: Att trygga en god hälsa och goda

levnadsvillkor och se till att hälso- och

sjukvården och den sociala omsorgen

bedrivs med god kvalitet och effektiv

resursanvändning samt tillgodoser den

enskilde individens behov av vård,

omsorg, stöd och service.

2. bemyndigar regeringen att under 2001, i

fråga om ramanslaget 13:7 Socialstyrelsen,

ingå ekonomiska förpliktelser som inklu-

sive tidigare åtaganden innebär utgifter

på högst 20 000 000 kronor efter 2001,

3. bemyndigar regeringen att under 2001, i

fråga om ramanslaget 14:4 Folkhälsoinsti-

tutet, ingå ekonomiska förpliktelser som

inklusive tidigare åtaganden innebär

utgifter på högst 50 000 000 miljoner

kronor efter 2001,

4. bemyndigar regeringen att under 2001, i

fråga om ramanslaget 16:3 Statsbidrag till

vårdartjänst m.m., ingå ekonomiska för-

pliktelser som inklusive tidigare

åtaganden innebär utgifter på högst 60

000 000 kronor efter 2001,

5. bemyndigar regeringen att under 2001, i

fråga om ramanslaget 18:2 Statens institu-

tionsstyrelse, ingå ekonomiska

förpliktelser som inklusive tidigare

åtaganden innebär utgifter på högst 18

000 000 kronor efter 2001,

6. bemyndigar regeringen att under 2001, i

fråga om ramanslaget 26:2

Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap: Forskning, ingå eko-

nomiska förpliktelser som inklusive

tidigare gjorda åtaganden innebär utgifter

på högst 460 000 000 kronor efter 2001,

7. för budgetåret 2001 anvisar anslagen

under utgiftsområde 9 Hälsovård,

sjukvård och social omsorg enligt följande

uppställning:

Anslagsbelopp

Tusental kronor

Anslag

Anslagstyp

13:1

Sjukvårdsförmåner m.m.

ramanslag

2 242 000

13:2

Bidrag för läkemedelsförmånen

ramanslag

16 137 000

13:3

Bidrag till hälso- och sjukvård

ramanslag

962 087

13:4

Statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik

ramanslag

36 165

13:5

Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd

ramanslag

23 407

13:6

Ersättning till steriliserade i vissa fall

ramanslag

78 000

13:7

Socialstyrelsen

ramanslag

476 577

14:1

Insatser mot aids

ramanslag

65 622

14:2

Bidrag till WHO

ramanslag

8 000

14:3

Bidrag till Nordiska hälsovårdshögskolan

ramanslag

16 896

14:4

Folkhälsoinstitutet

ramanslag

120 275

14:5

Smittskyddsinstitutet

ramanslag

152 869

14:6

Institutet för psykosocial medicin

ramanslag

13 249

14:7

Folkhälsopolitiska åtgärder

ramanslag

53 554

14:8

Alkohol- och narkotikapolitiska åtgärder

ramanslag

77 500

14:9

Alkoholinspektionen

ramanslag

7 650

14:10

Alkoholsortimentsnämnden

ramanslag

401

15:1

Barnombudsmannen

ramanslag

8 565

15:2

Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor

ramanslag

6 980

16:1

Personligt ombud

ramanslag

60 000

16:2

Vissa statsbidrag inom handikappområdet

reservationsanslag

277 000

16:3

Statsbidrag till vårdartjänst m.m.

ramanslag

172 470

16:4

Bidrag till viss verksamhet för personer med funktionshinder

anslag

79 394

16:5

Bidrag till handikapporganisationer

anslag

157 248

16:6

Alternativ telefoni

ramanslag

21 476

16:7

Bilstöd till handikappade

ramanslag

227 000

16:8

Kostnader för statlig assistansersättning

ramanslag

6 640 000

16:9

Statens institut för särskilt utbildningsstöd

ramanslag

20 781

16:10

Handikappombudsmannen

ramanslag

15 247

17:1

Stimulansbidrag och åtgärder inom äldrepolitiken

ramanslag

251 946

18:1

Bidrag till utveckling av socialt arbete m.m.

ramanslag

88 378

18:2

Statens institutionsstyrelse

ramanslag

604 233

18:3

Utvecklingsmedel till åtgärder för hemlösa

reservationsanslag

10 000

26:1

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap: Förvaltning

ramanslag

24 212

26:2

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap: Forskning

ramanslag

237 443

Summa

29 373 625

2 Hälsovård, sjukvård och social omsorg

2.1 Omfattning

Utgiftsområdet omfattar politikområdena

Hälso- och sjukvårdspolitik, Folkhälsopolitik,

Barnpolitik, Handikappolitik, Äldrepolitik

och Socialtjänstpolitik. Utgiftsområdet

omfattar även anslagen Forskningsrådet för

arbetsliv och socialvetenskap: Forskning och

Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap: Förvaltning, vilka ingår i

politikområdet Forskningspolitik inom

utgiftsområde 16 Utbildning och univer-

sitetsforskning.

2.2 Utgiftsutveckling

Tabell 2.1 Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområdet

Miljoner kronor

Utfall

1999

Anslag

2000 1

Utgifts-

prognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

Hälso- och sjukvårdspolitik

17 665,4

19 792,2

20 389,3

19 955,2

20 023,5

20 379,3

Folkhälsopolitik

475,8

481,5

472,3

516,0

566,2

608,4

Barnpolitik

13,7

15,1

16,0

15,5

15,9

16,2

Handikappolitik

5 398,6

6 096,3

6 322,9

7 670,6

8 594,4

9 752,9

Äldrepolitik

208,9

259,0

280,1

251,9

112,9

112,9

Socialtjänstpolitik

551,7

728,2

650,1

702,6

715,5

729,3

Bostadspolitik2

102,4

0,0

230,0

Forskningspolitik3

101,4

115,9

127,8

261,7

280,7

296,8

Totalt för utgiftsområde 9

24 518,0

27 488,2

28 488,4

29 373,6

30 309,2

31 895,9

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 2000 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

2 Politikområdet ligger under utgiftsområde 18 Samhällsplanering,

bostadsförsörjning och byggande.

3 Politikområdet ligger under utgiftsområde 16 Utbildning och

universitetsforskning.

3 Politikområde Hälso- och

sjukvårdspolitik

3.1 Omfattning

Politikområdet omfattar myndigheter och

statliga insatser riktade mot hälso- och

sjukvården i syfte att främja och säkerställa en

god hälsa och vård på lika villkor för hela

befolkningen.

Politikområdet omfattar tandvårdsstödet,

ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, läke-

medelsförmånen, bidrag till hälso- och

sjukvård, ersättning till steriliserade i vissa fall

samt myndigheterna Hälso och sjukvårdens

ansvarsnämnd, Statens beredning för

utvärdering av medicinsk metodik,

Socialstyrelsen och Läkemedelverket samt det

statligt ägda bolaget Apoteket AB.

3.2 Utgiftsutveckling

3.3 Mål

Regeringens förslag: Vårdens kvalitet och till-

gänglighet skall förbättras.

Målen för hälso- och sjukvådspolitiken som

angavs i budgetpropositionen för 2000 var:

- Kvaliteten i hälso- och sjukvården skall

förbättras.

- Patientens ställning skall stärkas.

- Läkemedelsförsörjningen skall utvecklas

och vara kostnadseffektiv.

- En god tandhälsa skall upprätthållas.

- Vården av och omsorgen om psykiskt

störda skall förbättras.

Tabell 3.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet

Miljoner kronor

Utfall

1999

Anslag

2000 1

Utgifts-

prognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

13:1 Sjukvårdsförmåner

1 909,4

1 998,0

2 098,0

2 242,0

2 384,0

2 728,0

13:2 Bidrag till läkemedelsförmånen

14 212,0

16 137,0

16 603,0

16 137,0

16 137,0

16 137,0

13:3 Bidrag till hälso- och sjukvård

987,3

980,2

983,0

962,1

982,1

982,1

13:4 Statens beredning för utvärdering av medicinsk

metodik

33,0

35,7

36,5

36,2

36,9

37,7

13:5 Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd

22,5

19,1

23,5

23,4

23,9

24,4

13:6 Ersättning till steriliserade i vissa fall

57,4

191,5

208,9

78,0

13:7 Socialstyrelsen

430,7

429,1

427,9

476,6

459,6

470,0

Bidrag till WHO-enheten för rapportering av läke-

medelsbiverkningar

1,6

1,6

1,6

Bidrag till psykiatriområdet

11,4

6,8

Totalt för Politikområde Hälso- och sjukvårdspolitik

17 665,4

19 792,2

20 389,3

19 955,2

20 023,5

20 379,3

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 2000 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

3.4 Politikens inriktning

Den svenska hälso- och sjukvårdspolitiken

har i sina huvuddrag vuxit fram i brett

politiskt samförstånd och med starkt stöd i

befolkningen. Det övergripande målet för

hälso- och sjukvården framgår av 2 § hälso-

och sjukvårdslagen (1982:763) och innebär

en god hälsa och en vård på lika villkor för

hela befolkning. Hälso- och sjukvården är en

samhällssektor som befolkningen känner stor

tillit till och vårdens utveckling har också

motsvarat högt ställda förväntningar. Trots

den svaga utvecklingen av samhällsekonomin

under 1990-talet har både tillgängligheten och

kvaliteten i vården förbättrats och vårdens

insatser nått allt fler och allt äldre patienter.

Vården har också bidragit till unikt låg

spädbarnsdödlighet och hög medellivslängd.

Därutöver har patientens ställning stärkts

genom ökade valmöjligheter och rätt till infly-

tande och delaktighet i behandlingen.

Samtidigt finns stora utmaningar, både

finansiella och strukturella, för hälso- och

sjukvården. Det finns ett behov av att

ytterligare öka tillgängligheten och kvaliteten

i vården samt att minska trycket på

vårdpersonalen. Dessutom ställer den snabba

medicinska och medicinsk-tekniska

utvecklingen, i kombination med med-

borgarnas krav på bästa möjliga vård, krav på

att hälso- och sjukvårdens grundläggande

struktur och inriktning utvecklas och att nya

arbetssätt med en mångfald av vårdgivare och

driftsformer uppmuntras.

Regeringen föreslår att målet för politikom-

rådet hälso- och sjukvård skall vara att

vårdens kvalitet och tillgänglighet skall

förbättras. I arbetet med att uppnå detta mål

är det viktigt att de grundläggande principerna

för en allmän hälso- och sjukvård upprätthålls.

Hälso- och sjukvården skall även i framtiden

ges på lika villkor och efter behov, styras

demokratiskt och vara solidariskt finansierad.

Dessutom skall människor ha möjlighet att

påverka och vara delaktiga i vården. Mot

bakgrund av den ökande etniska och

kulturella mångfalden i samhället krävs vidare

att hälso- och sjukvården beaktar ett integ-

rationsperspektiv.

Regeringen avser att förstärka hälso- och

sjukvårdens resurser med sammanlagt 9

miljarder kronor under åren 2001 2004.

Regeringen har träffat avtal med Landstings-

förbundet och Svenska kommunförbundet

om utvecklingsinsatser inom vården och

omsorgen. Arbetet med att följa upp

effekterna av resurstillskottet kommer att

vara en viktig uppgift under de kommande

åren. Under 2001 kommer den första

miljarden att utbetalas till kommuner och

landsting.

Samhällets kostnader för

läkemedelsförmånen har under åren 1998 och

1999 samt hittills under 2000 fortsatt att öka

i en relativt hög takt. Regeringen har därför

för avsikt att under 2001 till riksdagen lämna

förslag till förändringar i läkemedelsförmånen

bl.a. i syfte begränsa ökningstakten för

läkemedelskostnaderna och nå ökad

effektivitet i förmånssystemet.

Utgångspunkten för dessa förslag kommer

bl.a. att utgöras av de förslag som skall lämnas

av den särskilde utredare som har i uppgift att

göra en översyn av läkemedelsförmånen

(Dir. 1999:35) och som skall redovisa sitt

uppdrag senast den 30 september 2000.

En annan viktig åtgärd för att öka kostnads-

kontrollen och effektiviteten i

förmånssystemet är att införa en ny modell

för statens ersättning till landstingen för

läkemedelsförmånens kostnader.

Förhandlingar pågår för närvarande mellan

staten och Landstingsförbundet om hur en

sådan modell skall utformas och när den skall

införas.

Det reformerade tandvårdsstödet trädde i

kraft den 1 januari 1999. Intentionerna med

reformen förefaller att till stora delar ha

infriats. Några frågor har dock

uppmärksammats i samband med den

uppföljning som gjorts av reformen. En sådan

fråga är skyddet vid höga be-

handlingskostnader för de grupper av äldre

som inte omfattas av det särskilda stödet till

personer i särskilda boendeformer m.m. En

annan fråga är konsekvenserna av att den

statliga tandvårdstaxan avskaffats och

prissättningen på tandvård blivit fri. De

prishöjningar som skett sedan den 1 januari

1999 har varit större än väntat. I 2000 års

ekonomiska vårproposition aviserades att

regeringen avser att tillföra tandvården 200

miljoner kronor 2002 och ytterligare 300

miljoner kronor 2003. Regeringen föreslår nu

att det resurstillskott som aviserades för 2002

delvis tidigareläggs och att 100 miljoner

kronor tillförs tandvården redan under 2001.

Regeringen har vidare för avsikt att under

hösten 2000 besluta om direktiv till en ut-

redning med uppdrag att dels behandla frågor

med direkt anknytning till tandvårdsstödet,

dels frågor som rör arbetsformer och

kompetens m.m. för de yrkesgrupper som

arbetar inom tandvården. En av huvud-

uppgifterna för utredningen blir att lämna

förslag till hur skyddet vid höga

behandlingskostnader kan förbättras med

hjälp av de extra medel som, enligt ovan,

tillförs tandvården.

Den mycket snabba utvecklingen inom den

biomedicinska forskningen öppnar oanade

möjligheter att diagnostisera och behandla

sjukdomar. Inom exempelvis gentekniken

sker en utveckling som vi tidigare inte kunnat

föreställa oss. Utvecklingen väcker stora

förväntningar samtidigt som svåra etiska

frågor väcks. De fördelar i form av

prevention, bättre hälsa och livskvalitet som

kan uppnås genom en ansvarsfull användning

av forskningsresultaten bör självfallet tas

tillvara. Politikens inriktning är därför att ha

en beredskap för att stimulera och reglera

utvecklingen inom området mot bakgrund av

en fördjupad etisk diskussion om teknikens

tillämpning och gränser.

3.5 Resultatbedömning

Resultatbedömningen baseras på de mål för

hälso- och sjukvårdspolitiken som angavs i

budgetpropositionen för år 2000.

3.5.1 Kvaliteten i hälso- och sjukvården

skall förbättras och patientens

ställning stärkas

Statliga insatser inom politikområdet

I syfte att stärka patientens ställning i hälso-

och sjukvården ändrades hälso- och

sjukvårdslagstiftningen fr.o.m. den 1 januari

1999 (prop. 1997/98:189, prop. 1998/99:4,

bet. 1998/99SoU3, rskr. 1998/99:54). Änd-

ringarna innebär bl.a. att patientens rätt till in-

formation preciseras och lyfts fram i lagstift-

ningen. Patienten skall få individuellt anpassad

information om sitt hälsotillstånd och om de

metoder för undersökning, vård och

behandling som finns så att patienten i största

möjliga utsträckning kan ta tillvara sina

intressen. Lämnad information skall också

dokumenteras i journalen.

Patienten har vidare fått ökat inflytande

över sin egen behandling. Patientens val skall

vara avgörande när det finns flera medicinskt

motiverade behandlingsalternativ.

Alternativen måste dock stå i

överensstämmelse med vetenskap och

beprövad erfarenhet. Patienten kan normalt

inte heller kräva att få tillgång till behandling

på annat håll om landstinget kan erbjuda ett

eller flera behandlingsalternativ.

Proportionerna mellan kostnader och

förväntad nytta måste vara rimliga när det

finns flera alternativ.

Patienter som står inför svåra medicinska

ställningstaganden kan i vissa situationer få en

lagstadgad rätt till en förnyad medicinsk

bedömning (s.k. second opinion) var som

helst i landet. Denna rätt gäller när det är

fråga om livshotande eller särskilt allvarlig

sjukdom eller skada och patienten står inför

valet att utsätta sig för särskilt riskfyllda

behandlingar eller om valet har stor betydelse

för framtida livskvalitet. Ytterligare en

förutsättning är att det saknas entydig vägled-

ning för det medicinska ställningstagandet uti-

från vetenskap och beprövad erfarenhet.

I de s.k. Dagmaröverenskommelserna för

åren 1999 och 2000 enades staten och

landstingen via Landstingsförbundet om en

långsiktig satsning att stärka patientens

ställning inom hälso- och sjukvården, bl.a.

genom att öka patienternas inflytande och

delaktighet samt att öka vårdens tillgänglighet.

Det är enligt regeringen angeläget med en

bred uppföljning av tillgängligheten inom

hälso- och sjukvården. Det gäller att kunna

redovisa hur tillgängligheten i form av köer

och väntetider utvecklas både i den planerade

och i den akuta vården. Det är därför en

allvarlig brist att det hitintills har saknats

tillförlitliga system för att följa

tillgängligheten inom hälso- och sjukvården.

Mot den bakgrunden enades parterna i

överenskommelsen för 1999 om att utveckla

system för uppföljning som gör det möjligt

att på ett över hela landet jämförbart sätt

kunna redovisa hur antalet besök och

behandlingar utvecklas, liksom köer och

faktiska väntetider för besök och behandling.

Särskilda medel avsattes till projektet

Väntetider i vården. I överenskommelsen för

2000 enades parterna om att projektet skall

fortgå också under 2000. Under våren 2000

har en nationell databas för information om

aktuella förväntade väntetider presenterats

där alla landsting på Internet redovisar för-

väntade väntetider för besök vid olika kliniker

vid sjukhus och för olika behandlingar. Data-

basen och informationen skall efterhand

kompletteras med uppgifter om faktiska

väntetider och med uppgifter om väntetider i

primärvården. Målet är att samtliga landsting

vid årsskiftet 2000/2001 skall ingå i ett

gemensamt system för redovisning av

väntetider.

För att öka tillgängligheten i hälso- och

sjukvården är det också viktigt att öka

patienternas valmöjligheter, så att de kan söka

vård där väntetiderna är kortare. Mot denna

bakgrund underströk parterna i

Dagmaröverenskommelsen för 2000 vikten av

att tydliggöra vilka valmöjligheter som finns

inom hälso- och sjukvården, i första hand om

möjligheterna att välja vårdgivare i annat

landsting. Regeringen har erfarit att

Landstingsförbundet arbetar med att utforma

en heltäckande landsövergripande

rekommendation om valmöjligheter i vården

som ersätter de många olika

rekommendationer som finns i dag. Enligt

planerna bör Landstingsförbundets styrelse

kunna ta ställning till en ny rekommendation

under hösten 2000.

Regeringen har vidare i Dagmaröverens-

kommelserna för åren 1999 och 2000

kommit överens med Landstingsförbundet

om åtgärder för att förbättra möjligheterna

för patienter med svåra och mycket ovanliga

sjukdomstillstånd och skador att få vård

utanför det egna landstinget. Som en följd av

överenskommelsen har Landstingsförbundet

tillsammans med landstingen och

Socialstyrelsen initierat insatser i landstingen

för att underlätta för dessa patienter att få

sådan vård. Landstingen har, för att underlätta

för berörda patienter att få utomlänsvård,

arbetat med olika informationsinsatser till

bl.a. klinik- och verksamhetschefer och

sektionsansvariga överläkare.

Socialstyrelsen har successivt byggt ut sin

Vårdkatalog Högspecialiserad vård av riks-

karaktär, bl.a. med utgångspunkt i arbetet

med små och mindre kända

handikappgrupper. En uppdaterad

Vårdkatalog presenterades i juni 2000. Social-

styrelsen kommer som ett andra led att följa

hur vårdbehoven tillgodoses för patienter

med svåra och mycket ovanliga sjukdomstill-

stånd och skador.

Socialstyrelsen har i enlighet med Dagmar-

överenskommelsen även påbörjat ett arbete

med att ta fram beslutsstöd för prioriteringar

inom ramen för de nationella riktlinjerna för

vård av patienter med svåra kroniska

sjukdomar. Viktiga inslag är att förbättra

metoderna för att gradera det vetenskapliga

kunskapsläget och utforma

rekommendationerna med dessa som grund.

De nationella riktlinjerna för kranskärls-

sjukvård, som planeras att publiceras under

hösten 2000, blir de första riktlinjer som

avses innehålla beslutsstöd för prioriteringar.

Avsikten är att därefter samtliga nationella

riktlinjer successivt skall kompletteras med

kunskapsunderlag som kan ligga till grund för

ställningstaganden om prioriteringar.

Delegationen för uppföljning av riktlinjer för

prioriteringar inom hälso- och sjukvården

(dir. 1997:135) har under året bedrivit en

omfattande utåtriktad verksamhet bl.a. i syfte

att sprida information och kunskap om de

riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och

sjukvården som riksdagen ställt sig bakom.

Delegationen avslutar sitt arbete i början av

2001.

Olika uppföljningsrapporter har visat att

den successiva ökning av vårdtyngden som ägt

rum under 1990-talet i den kommunala hälso-

och sjukvården i särskilt boende och i

hemsjukvård, inte har mötts av ett tillräckligt

uppgraderat medicinskt omhändertagande.

Brister när det gäller läkarmedverkan i denna

vård lyfts särskilt fram. I

Dagmaröverenskommelserna för åren 1999

och 2000 har parterna därför kommit överens

om en utökad satsning från landstingen för att

komma till rätta med bristerna i läkar-

insatserna i särskilt boende och i

hemsjukvård. Landstingsförbundet och

Svenska Kommunförbundet bedriver ett

gemensamt projekt som syftar till förbättrad

läkarmedverkan. Förbättringarna avser både

läkarinsatser i direkt patientarbete och i

läkemedelshantering samt i indirekt arbete

med bl.a. vårdplanering och

kompetensutveckling.

Sedan 1994 gäller en generell

förskrivningsrätt av vissa läkemedel för

distriktssköterskor inom öppen hälso- och

sjukvård. Detta har medfört ett mervärde för

patienten genom att den ökar tillgängligheten

till läkemedel som behandlingsalternativ samt

underlättar för äldre, funktionshindrade och

andra som har svårigheter att ta sig till

vårdcentral. Mot denna bakgrund samt den

pågående utvecklingen mot allt mer öppen

vård, framför allt i kommunal regi, föreslog

regeringen i propositionen Vissa hälso- och

sjukvårdsfrågor (prop. 1999/2000:56) att

förskrivningsrätten skall utvidgas till att gälla

även sjuksköterskor inom kommunal hälso-

och sjukvård för äldre och funktionshindrade

samt inom hemsjukvården, under

förutsättning att dessa uppfyller vissa krav.

Riksdagen har beslutat i enlighet med rege-

ringens förslag (bet. 1999/2000:SoU11,

rskr. 1999/2000:195).

Den mycket snabba utvecklingen inom den

biomedicinska forskningen öppnar nya

möjligheter att diagnosticera och behandla

sjukdomar. Regeringen följer med intresse

utvecklingen på området och har beredskap

att vid behov vidta åtgärder för att styra och

stimulera utvecklingen. Mot denna bakgrund

har Xenotransplantationskommittén haft i

uppdrag att bedöma medicinska, etiska,

rättsliga och djurskyddsmässiga aspekter av

överföring av organ, vävnad eller celler från

djur till människa betänkande. Kommitténs

betänkande (SOU 1999: 120) Från en art till

en annan transplantation från djur till män-

niska har remissbehandlats och en proposi-

tion i frågan är nu under utarbetande. Vidare

har Socialstyrelsen på regeringens uppdrag

gjort en översyn av olika frågor som rör de

s.k. biobankerna i hälso- och sjukvården. I

förslaget betonas att människors integritet

måste garanteras och att allmänheten måste få

insyn i biobankernas verksamhet. Samtidigt är

det viktigt att materialet i biobankerna kan

vara tillgängligt för samhällsnyttig forskning,

vård och behandling. Ett förslag till särskild

lagstiftning om biobanker remissbehandlas för

närvarande. I det avtal som tecknats mellan

staten och Sveriges Försäkringsförbund (Skr.

1998/99:136) konstateras att utvecklingen

inom medicinsk och klinisk genetik

fortlöpande bör följas och belysas allsidigt.

Detta får anses vara en uppgift som ingår i

Statens medicinsk-etiska råds roll.

Insatser utanför politikområdet

Landstingsförbundet har i en rapport år 1999

redovisat det arbete som pågår i landstingen

bl.a. som en följd av

Dagmaröverenskommelsen för att stärka

patientens ställning. Av rapporten framgår att

arbetet i allmänhet ingår som en integrerad

del i landstingens ordinarie verksamhet. I

flera landsting bedrivs även särskilda projekt

som syftar till att stärka patientens inflytande

och ställning i vården. Ett exempel är det del-

projekt i Värmland som syftar till att öka pati-

entens delaktighet i behandlingen med

aktivt deltagande av olika personalkategorier.

I Region Skåne har ett arbete under samlings-

rubriken "Patientens ställning i vården"

påbörjats. Projektet är uppdelat i tre

delprojekt; Information till befolkningen,

Utvecklingsprogram för bemötande och

förhållningssätt kundorientering samt

Förbättrad information om köer och vänte-

tider till planerad vård.

För att ge möjlighet till erfarenhetsutbyte

och stimulera utvecklingsarbete kring

patientens delaktighet i vården och

brukarinflytande genomförde

Landstingsförbundet tillsammans med

Handikappförbundens samarbetsorgan en

regional konferens under hösten 1999. Inom

ramen för Landstingsförbundets arbete med

framtidsvisioner bedrivs också ett delprojekt

kallat De nya patienterna . Utgångspunkten

är föreställningen att patienter och anhöriga i

allt större utsträckning ser tillgången till

hälso- och sjukvård som en rättighet och

därmed ställer större krav på hälso- och

sjukvården. Även den höjda kunskapsnivån

resulterar i förändrade krav på delaktighet

och inflytande.

Arbetet med att förbättra vårdens

tillgänglighet handlar om utvecklingsarbete

för att minska väntetiderna genom att

systematiskt minska onödiga insatser i

vårdprocessen och pröva värdet av olika

åtgärder och system. Sådant arbete bedrivs

bl.a. inom primärvården i flera landsting, med

stöd från Landstingsförbundet genom pro-

jektet Vårdstöd 2005. Syftet är att samtidigt

både skapa förbättrad tillgänglighet och större

lyhördhet till patienternas önskemål om

tidpunkt för besök. På olika håll i landet, bl.a.

vid Anderstorps vårdcentral i Skellefteå, har i

ett första steg skapats mottagningsverksamhet

inom primärvården som förmår att ge varje

patient som så önskar tid för besök samma

dag som kontakt tas.

Resultat

Det är ännu för tidigt att dra långtgående slut-

satser om effekterna av de ändringar i hälso-

och sjukvårdslagstiftningen som trädde i kraft

den 1 januari 1999. Att öka patienternas

delaktighet och inflytande kräver långsiktigt

utvecklingsarbete som innefattar förändringar

i attityder, arbetssätt och organisation. Det

finns fortfarande ett betydande glapp mellan

ambitioner och verklighet. Ett fortsatt

långsiktigt utvecklingsarbete på lokal nivå är

avgörande för att åstadkomma de önskvärda

förändringarna.

Regeringen uppdrog i december 1998 åt

Socialstyrelsen att redovisa hur den ändrade

lagstiftningen har fungerat avseende dels

patienternas möjlighet att välja mellan olika

behandlingsalternativ, dels möjligheten för

patienter att få en förnyad medicinsk

bedömning.

Socialstyrelsen har under hösten 1999 ge-

nomfört en enkätstudie om hur

lagändringarna har tillämpats. Svaren visar att

ett fyrtiotal olika patientgrupper inom de

verksamheter som tillfrågades aktualiserar

möjligheten att välja behandlingsalternativ.

Mest frekvent nämns patienter med

tumörsjukdomar, neurologiska och neuro-

muskulära sjukdomar, ortopediska sjukdomar

samt hjärt- och kärlsjukdomar. Det är enligt

studien främst välinformerade respektive

oroliga patienter, ofta i yrkesverksam ålder,

som efterfrågar alternativ, vanligen p.g.a. långa

väntetider. Ungefär två tredjedelar av svaren

visar att information regelmässigt ges till

patienten om möjligheten att välja mellan

olika behandlingsalternativ. De flesta ger

informationen muntligen, ett fåtal både

muntligen och skriftligen. Hälften av dem

som besvarat frågan om verksamheten har på-

verkats ekonomiskt av att patienten väljer en

alternativ behandlingsmetod svarar att den

inte gjort det. Slutligen tycks inte

verksamhetens organisation ha påverkats i

någon större utsträckning.

När det gäller den utvidgade möjligheten

för patienten att under vissa förutsättningar få

en förnyad medicinsk bedömning var som

helst i landet konstaterar Socialstyrelsen bl.a.

att:

- lagändringen inte ännu är helt känd av

alla inom hälso- och sjukvården eller av

patienterna.

- sjukvården har haft som praxis att ge

patienterna en förnyad medicinsk

bedömning redan innan lagens tillkomst.

- sjukvården har haft som praxis att ge

patienterna en förnyad medicinsk

bedömning redan innan lagens tillkomst.

- det råder osäkerhet om vilka

patientgrupper som omfattas av lagen.

Enligt enkätsvaren bedöms ett brett

spektrum av diagnoser och

diagnosgrupper omfattas av bestäm-

melsen om förnyad medicinsk

bedömning. Det handlar främst om

hjärt/kärlsjukdomar, cancersjukdomar,

neurologiska och neuromuskulära sjuk-

domar, sjukdomar och skador i

rörelseorganen och olika slag av

smärtsyndrom.

- avsaknaden av ärenden hos

Socialstyrelsens tillsynsavdelning talar

för att patienterna är tillfreds med den

tillämpning av möjligheterna till förnyad

medicinsk bedömning som råder i vår-

den.

Socialstyrelsen redovisar också att man plane-

rar en treårig uppföljning av effekterna av lag-

stiftningen om patientens stärkta ställning i

hälso- och sjukvården. I detta sammanhang är

det, enligt regeringen, angeläget att man

tydligare redovisar den lagstadgade rätten till

förnyad medicinsk bedömning. Som

regeringen konstaterar i propositionen Stärkt

patientinflytande (prop. 1998/99:4)

lagreglerades inte rätten till förnyad

medicinsk bedömning inom det egna

landstinget, eftersom denna normalt bör

kunna tillgodoses utan problem. Lagändringen

innebär att patienten under vissa

förutsättningar och utan extra kostnader för

resor o.dyl. skall kunna få en förnyad

medicinsk bedömning var som helst i landet. I

den uppföljning som Socialstyrelsen har

redovisat framstår det i bland som oklart

vilken form av förnyad medicinsk bedömning

som avses.

Tillgängligheten inom hälso- och

sjukvården har på flera områden förbättrats på

så sätt att allt fler erhåller vård. Det gäller i

särskilt hög grad insatser som främst riktas

mot äldre patienter, som gråstarroperationer

och knäledsoperationer. Samtidigt har dock

behoven av och efterfrågan på insatser från

hälso- och sjukvården ökat på ett sätt som

inte kunnat kompenseras genom re-

sursförstärkningar och effektiviseringar. Kon-

sekvensen har blivit försämrad tillgänglighet,

bl.a. i form av längre köer och ökade

väntetider i den planerade vården.

Socialstyrelsens samlade bedömning är att

tillgängligheten mätt på detta sätt blivit sämre

under senare år samt att de mest omfattande

köproblemen finns på de områden där

insatserna ökar mest.

Landstingsförbundet har till regeringen

redovisat en uppföljning av insatserna för

patienter med svåra och mycket ovanliga

sjukdomstillstånd, skador och

funktionshinder. Av uppföljningen framgår

att en majoritet av landstingen, 12 av de 20

svarande, inte har identifierat några speciella

hinder för dessa patienter att erhålla vård i

annat landsting. Till de hinder som övriga

landsting har pekat på hör bl.a. kvarvarande

svårigheter med att identifiera berörd patient-

grupp. Till hindren hör också att det inte

handlar om specifika enstaka vårdinsatser utan

om bl.a. långvariga habiliteringsinsatser med

inriktning på specialiserad konsultation vad

gäller utredning, diagnostisering och

behandlingsplanering.

I Sverige och internationellt pågår en dyna-

misk utveckling av angreppssätt, metoder och

modeller för att säkerställa att kvaliteten i

hälso- och sjukvården utvecklas fortlöpande

och systematiskt på alla nivåer. De nationella

medicinska kvalitetsregistren utgör en viktig

del i denna kvalitetsutveckling. För

närvarande finns ett fyrtiotal register. Bl.a.

kan följande kvalitetsförbättringar i vården

konstateras i registren.

Av kvalitetsregistret Riks-Stroke framgår

att andelen datortomograferade (alla åldrar)

har ökat från 90 till 95 procent från 1995 till

1998 och till nära 98 procent för patienter

under 75 år. Datortomografi är en nödvändig

undersökning för att diagnosticera huvudtyp

av slaganfall.

Av det nationella registret för hjärtintensiv-

vård framgår att andelen återinfarkter har

minskat under senare år och varierar mellan

en till tolv procent mellan olika kliniker.

Nationalregistret för höftledsplastiker visar

att allvarliga komplikationer som uppträder

efter total höftplastik successivt minskat

under de senaste 20 åren.

Av det nationella registret för bråckkirurgi

framgår att en påtaglig kvalitetsförbättring av

bråckkirurgin har skett under åren 1992

1997. Risken för omoperation inom 24

månader efter en ljumskbråcksoperation

utförd 1996 1997 var signifikant lägre än

efter en operation utförd 1992 1995.

Analys och slutsatser

Socialstyrelsen har inom ramen för sitt till-

synsarbete visat hur tillgänglighetsproblemen

inom olika delar av hälso- och sjukvården

hänger ihop. Av styrelsens tillsynsverksamhet

framkommer att tillgängligheten inom

primärvården i vissa fall är dålig, med t.ex.

påtagliga svårigheter att komma fram per

telefon. Vidare rapporteras om svårigheter att

vid behov få läkare från primärvården till

patienter som vårdas i särskilt boende eller i

hemsjukvård. Detta påverkar i sin tur till-

gängligheten i den slutna hälso- och sjuk-

vården som får ta emot patienter som med

adekvata insatser i särskilt boende eller i

hemsjukvård inte skulle behövt sjukhusets

resurser. Samtidigt rapporteras att medicinskt

färdigbehandlade patienter blir kvar på

sjukhus, också det bl.a. beroende på för få

platser i särskilt boende. Sammantaget leder

detta till försämrad tillgänglighet inom den

slutna hälso- och sjukvården, dels med ökade

överbeläggningar, dels med störningar för den

planerade verksamheten med bl.a. förlängda

operationsköer som följd.

Även Socialstyrelsens rapport En behand-

lingsgaranti i hälso- och sjukvården

förutsättningar och konsekvenser analyserar

orsaken till den bristande tillgängligheten.

Analysen visar att bristerna inte generellt sett

beror på för få vårdplatser vid sjukhusen utan

på att primärvården i landsting och

kommuner inte i tillräcklig grad förmår möta

patienternas vårdbehov. Även i denna rapport

lyfts särskilt fram problemet med inläggningar

vid sjukhus som skulle kunna undvikas med

adekvata medicinska insatser i särskilt boende

och i hemsjukvården, liksom att patienter inte

kan skrivas ut från sjukhus därför att fortsatt

adekvat vård inte finns tillgänglig utanför

sjukhusen.

Det framgår således av Socialstyrelsens ana-

lyser att problemen med tillgänglighet inte

nödvändigtvis orsakas av otillräcklig kapacitet

där de uppstår. Eftersom vården i stor

utsträckning ges som en serie insatser från

olika vårdgivare fortplantas brister på ett håll

till andra delar av vården. Det grundläggande

problemet finns i landstingens och

kommunernas primärvård med sin

otillräckliga kapacitet i förhållande till sitt

under 1990-talet vidgade ansvar för allt mer

vårdbehövande patienter.

Mot denna bakgrund avser regeringen att i

budgetpropositionerna för åren 2001 2004

föreslå en förstärkning av resurserna till

hälso- och sjukvården med sammanlagt nio

miljarder kronor. Syftet är att

resurstillskottet skall förbättra

tillgängligheten och kvaliteten i hela vården.

Inriktningen är att resurstillskottet skall

användas för att stärka primärvård, psykiatri,

vård och omsorg. Resurstillskottet kommer

att inordnas i det generella statsbidraget till

kommuner och landsting och skall fördelas

med 70% till landstingssektorn och 30% till

kommunsektorn. Med detta resurstillskott

menar regeringen att en stabil grund lagts för

att förbättra kvaliteten och tillgängligheten i

hälso- och sjukvården.

3.5.2 Läkemedelsförsörjningen skall

utvecklas och vara

kostnadseffektiv

Läkemedel förebygger, lindrar och botar

sjukdom och används som en av flera viktiga

behandlingsstrategier inom hälso- och

sjukvården. Användningen av läkemedel har

under senare år alltmer integrerats i den

gängse hälso- och sjukvården och inriktningen

är att landstingen, i enlighet med 1997 års

läkemedelsreform, skall ta över det fulla

kostnadsansvaret för läkemedel i öppen vård,

den s.k. läkemedelsförmånen. Landstingen

har sedan tidigare kostnadsansvaret för

läkemedel i sluten vård. En av de viktigaste

utgångspunkterna för läkemedelsreformen är

att läkemedel är en del av hälso- och

sjukvården och att de resurser som läkemedel

tar i anspråk skall ingå i de samlade resurserna

för hälso- och sjukvård och finnas med i

landstingens samlade prioriteringar inom

området. Detta är viktigt både ur ett

patientperspektiv och ur kostnadssynpunkt.

En annan utgångspunkt är att förskrivning av

läkemedel och det finansiella ansvaret för

detta ska kopplas samman hos en huvudman

och att det i sin tur kommer att skapa

förutsättningar till ökad effektivitet och

rationalitet inom området.

I formell mening övergick kostnadsansvaret

för läkemedelsförmånen till landstingen redan

den 1 januari 1998. Samtidigt infördes

emellertid också ett särskilt statsbidrag till

landstingen för kostnaderna för

läkemedelsförmånen. Genom att ett vinst-

/förlustdelningssystem tillämpas riskerar

landstingen att få stå för en mindre del av de

totala årliga kostnaderna för läkemedelsför-

månen (se anslaget 13:2 Bidrag för

läkemedelsförmånen).

Statliga insatser inom politikområdet

En rad åtgärder har vidtagits på

läkemedelsområdet under 1999 och hittills

under 2000. Det främsta syftet med dessa har

varit att dämpa kostnadsutveckligen och öka

effektiviteten för läkemedelsförmånen. Den

1 juni 1999 trädde vissa ändringar i lagen

(1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp

av läkemedel m.m i kraft (prop. 1998/99:106,

bet. 1998/99:SoU14, rskr. 1998/99:209).

Härigenom infördes bl.a. nya regler om

högkostnadsskydd vid köp av läkemedel som

innebär att det högsta belopp en patient kan få

betala för läkemedel under en tolvmåna-

dersperiod höjdes från 1 300 kronor till

1 800 kronor.

Socialstyrelsen har regeringens uppdrag att

löpande följa och utvärdera

läkemedelsanvändningen i befolkningen.

Socialstyrelsen genomförde och rapporterade

under 1999 ett antal uppföljningar, analyser

och utvärderingar. I rapporten Läkemedel på

sjukhem en uppföljning av kvaliteten

beskrivs vad som hänt med

läkemedelsanvändningen på sjukhem sedan

1995 och i rapporten Diagnoser och

förskrivning av läkemedel en nationell kart-

läggning av läkemedel hos äldre har

läkemedelsförskrivningen inom primärvården

till äldre kartlagts. Fr.o.m. 2000 redovisar

Socialstyrelsen till regeringen kvartalsvis

uppgifter om utvecklingen i

läkemedelsanvändningen samt kommenterar

viktiga förändringar i denna genom

rapportserien Läkemedel i användning

förändringar och tendenser (Kvartalsrapport

nr 1 resp. 2/2000). Häri redovisar

Socialstyrelsen även statistik avseende

försäljningen av läkemedel totalt och för vissa

enskilda läkemedel och grupper av läkemedel.

Insatser utanför politikområdet

Landstingen arbetar i dag aktivt för att öka

kontrollen över kostnaderna för

läkemedelsförmånen. Detta har i vissa

landsting inneburit decentralisering av

budgetansvaret till vårdenhetsnivå samt

koncentration inom ett landsting av för-

skrivning av vissa läkemedel till

specialistklinik eller motsvarande. Ett mycket

viktigt arbete för att öka kontrollen över

läkemedelskostnaderna görs också av

landstingens läkemedelskommittéer. Enligt

lagen om läkemedelskommittéer

(SFS 1996:1157) skall det i varje landsting

finnas en eller flera läkemedelskommittéer.

Dessa verkar för en tillförlitlig och rationell

läkemedelsanvändning inom landstinget

genom att till hälso- och sjukvårdspersonalen

ge rekommendationer (s.k.

rekommendationslistor) som skall vara

grundade på vetenskap och beprövad

erfarenhet. Kommittéerna verkar bl.a. för

användningen av billigare synonyma preparat

när sådana finns att tillgå. Kommittéerna

följer vidare läkemedelsförskrivningen inom

sitt geografiska område och skall, om den

finner att det förekommer brister i

läkemedelshantering och/eller användning,

göra de påpekanden som behövs samt vid

behov erbjuda hälso- och sjukvårdspersonalen

utbildning för att höja kvaliteten i

läkemedelsarbetet.

Läkemedelskommittéerna har sedan 1997

fått ökade resurser och budgetarna varierar

nu, enligt en enkätstudie som genomfördes av

Landstingsförbundet i december 1998, mellan

0,9 miljoner kronor (0,4% av

läkemedelsförsäljningen) i Jämtland och

41 miljoner kronor (1,2% av

läkemedelsförsäljningen) i Stockholms län.

Landstingsförbundet beviljar sedan 1998

bidrag till landstingsdrivna utvecklingsprojekt

som syftar till att åstadkomma en rationellare

läkemedelsanvändning. De sammanlagda

projektmedlen uppgår till 5 miljoner kronor

per år och fram till och med juni 2000 har ett

fyrtiotal olika utvecklingsprojekt beviljats

medel.

Resultat

Som tidigare nämnts används läkemedel som

en av flera viktiga behandlingsstrategier inom

hälso- och sjukvården. När man redovisar och

analyserar resultat av läkemedelsanvändning

är det därför viktigt att ställa läkemedel i

relation till andra insatser inom hälso- och

sjukvården. Detta gäller oavsett om man

diskuterar läkemedel ur ett medicinskt eller

ur ett kostnadsmässigt perspektiv. Ett sätt att

jämföra kostnadsutvecklingen för läkemedel

över tiden är att ställa kostnaderna för

läkemedel i relation till de totala kostnaderna

för hälso- och sjukvården.

Det bör i detta sammanhang noteras att det

är problematiskt att redovisa

kostnadsjämförelser av denna typ, framförallt

eftersom definitionen av hälso- och

sjukvårdskostnaden inte är entydig.

Uppgifterna i tabell 3.2 har hämtats från

nationalräkenskaperna.

Färdigställandet av nationalräkenskaperna

tar emellertid lång tid. Det senaste året för

vilket uppgifter finns tillgängliga är 1998. Som

framgår av tabellen har

läkemedelskostnadernas andel av de totala

kostnaderna för hälso- och sjukvården enligt

nationalräkenskaperna inte förändrats i någon

större utsträckning under perioden 1993 98.

Tabell 3.2 Kostnaderna för läkemedel i relation till de

totala kostnaderna för hälso- och sjukvården, miljoner

kronor

Totalt

därav läkemedel

andel

1993

118 994

13 852

11,6 %

1994

120 550

15 486

12,8 %

1995

128 092

17 293

13,5 %

1996

135 921

20 200

15,0 %

1997

136 275

20 183

14,8 %

1998

138 766

18 638

13,4 %

Källa: SCB,Nationalräkenskaperna

Kostnaderna för läkemedelsförmånen har

stadigt ökat under hela 1990-talet. I fasta

priser har kostnaderna för

läkemedelsförmånen fördubblats under

decenniet, och uppgick 1999 till

14,9 miljarder kronor. Den kraftiga ökningen

av kostnaderna har flera olika orsaker. De

viktigaste

förklaringarna är att inkomstutvecklingen har

ett starkt positivt samband med utvecklingen

av läkemedelskostnaderna, den demografiska

utvecklingen som innebär att

läkemedelsbehoven ökar i takt med att antalet

äldre i befolkningen ökar, strukturför-

ändringarna inom vården som har lett till att

en allt större andel av läkemedlen skrivs ut i

öppenvård samt introduktionen av nya och

dyrare läkemedel. Vad gäller nya läkemedel är

det viktigt att påpeka att samtidigt som antalet

nya läkemedel ökar med tiden, finns det

emellertid inga tydliga samband mellan ett

läkemedels medicinska och

samhällsekonomiska nytta och försäljningsut-

vecklingen för läkemedlet.

Mellan åren 1998 och 1999 ökade

kostnaderna för läkemedelsförmånen med

knappt 10,9 procent, från drygt

13,4 miljarder kronor till 14,9 miljarder

kronor. Denna ökning kan sannolikt förklaras

av ett antal olika faktorer, däribland

introduktionen av flera nya och dyra

läkemedel samt den hamstring som föregick

den höjning av beloppsgränsen för

högkostnadsskyddet vid köp av läkemedel

som trädde i kraft den 1 juni 1999.

Kostnaderna för läkemedelsförmånen under

de sju första månaderna 2000 uppgår till

drygt 9,2 miljarder kronor. Detta är en

ökning jämfört med motsvarande period 1999

med 4,8 procent (kostnaden januari juli 1999

uppgick till knappt 8,8 miljarder kronor).

Det är värt att notera att det finns

betydande skillnader mellan landstingen vad

gäller läkemedelskostnaderna. I tabell 3.3

redovisas kostnaderna för receptbelagda

läkemedel per person och könsuppdelat i

respektive landsting under 1999. Index 100 i

tabellen motsvarar riksgenomsnittet.

Tabell 3.3 Läkemedelskostnad (per invånare och könsuppdelat) per landsting 19991

Kvinnor

Män

Totalt

Egenavgift

Förmån

Totalt

Egenavgift

Förmån

Totalt

Egenavgift

Förmån

Stockholm

98

97

98

98

98

98

97

95

97

Uppsala

98

98

98

100

99

100

96

97

96

Södermanland

99

102

98

101

102

100

97

97

96

Östergötland

98

99

98

98

101

98

98

101

96

Jönköping

99

98

100

98

98

98

101

98

98

Kronoberg

106

102

107

107

102

109

105

99

102

Kalmar

97

101

96

96

100

95

98

102

97

Gotland

91

95

90

90

95

89

93

95

92

Blekinge

94

100

92

95

100

93

93

100

91

Skåne

104

103

104

102

102

102

106

104

106

Halland

93

98

91

92

98

91

93

100

91

Västra Götaland

104

100

105

105

100

107

103

100

104

Värmland

105

104

105

101

103

100

110

106

111

Örebro

94

99

92

94

99

92

93

99

91

Västmanland

94

103

91

95

103

92

92

103

90

Dalarna

98

99

97

98

98

98

97

101

96

Gävleborg

102

101

103

103

101

104

102

101

102

Västernorrland

101

104

100

101

104

100

102

104

101

Jämtland

93

101

91

95

101

93

92

101

89

Västerbotten

100

98

100

99

98

100

100

100

101

Norrbotten

105

103

106

104

103

105

106

105

107

Riksgenomsnitt

100

100

100

100

100

100

100

100

100

Kronor

2 179

505

1 674

2 363

599

1 764

1 990

408

1 582

1 De redovisade kostnaderna är exklusive den s.k. riksslasken, dvs. recept utan

personnummer.

Källa: Socialstyrelsen, Hälso- och sjukvårdens läkemedelsregister

Som framgår av tabellen hade Kronoberg

högst läkemedelskostnad per person under

1999. Kostnaden per person i Kronoberg

(2 310 kr) var ca 16 procent högre än

motsvarande kostnad i Gotland (1 988 kr),

som hade lägst kostnad i landet. Orsakerna till

kostnadsskillnader mellan landstingen kan

vara flera: skillnader i befolknings- och

åldersstruktur, skillnader i infrastruktur och

hur hälso- och sjukvården organiserats,

skillnader i hur olika läkemedelskommittéer

arbetar och vilket genomslag exempelvis deras

rekommendationslistor fått, skillnader som

består i att vissa landsting decentraliserat

budgetansvaret för läkemedel till

vårdenhetsnivå samt skillnader vad gäller i vad

mån landstingen koncentrerat förskrivning av

vissa läkemedel inom ett landsting till specia-

listkliniker eller motsvarande.

Som tidigare nämnts höjdes beloppsgränsen

för högkostnadsskyddet vid köp av läkemedel

den 1 juni 1999 från 1 300 kronor till 1 800

kronor. Syftet med höjningen var främst att

dämpa kostnadsutvecklingen för

läkemedelsförmånen. Utvecklingen sedan den

1 juni 1999 tyder på att höjningen haft avsedd

effekt i så måtto att kost-

nadsutvecklingstakten bringats ned. En effekt

av höjningen är att den genomsnittliga andel

av den totala kostnaden för ett läkemedel

som patienten svarar för (den s.k.

egenavgiften) har ökat. Som framgår av tabell

3.4 uppgick egenavgiftens andel under 1998

till drygt 21 procent. I maj 1999, dvs.

månaden före höjningen, var andelen

19,0 procent. Under senare delen av 1999

ökade andelen och uppgick på årsbasis till

knappt 23 procent. Utvecklingen hittills

under 2000 tyder på att ökningen i

egenavgiftens andel kvarstår och andelen

uppgick under perioden januari juni 2000 till

23,1 procent.

Tabell 3.4 Läkemedelskostnaden i öppen vård fördelad på

läkemedelsförmån resp. egenavgift 1998 och 1999,

miljarder kronor

Miljarder kronor

Läkemedels-

förmån

Egenavgift

Total kostnad

Andel egen-

avgift

1998

13,5

3,7

17,2

21,4 %

1999

14,9

4,4

19,3

22,8 %

Källa: Apoteket AB

Det är svårt att utifrån tillgängliga uppgifter

dra långtgående slutsatser vad gäller

fördelningspolitiska effekter av höjningen av

beloppsgränsen för högkostnadsskyddet

fr.o.m den 1 juni 1999. Ett sätt att försöka få

en indikation på eventuella

fördelningspolitiska effekter av höjningen

presenteras i diagram 3.1 nedan. Diagrammet

visar hur de totala kostnaderna för

läkemedelsförmånen fördelat sig mellan olika

ålderskategorier under tre olika perioder.

Som framgår verkar konsumtionsmönstret

inte ha förändrats nämnvärt i olika

ålderskategorier som en följd av höjningen.

Utifrån dessa uppgifter kan man således inte

finna stöd för att höjningen av beloppsgränsen

för högkostnadsskyddet skall ha haft några

tydliga fördelningspolitiska effekter.

Diagram 3.1 Effekter av höjning av högkostandsskyddet

på läkemedelskonsumtionen i olika ålderskategorier

En faktor som kan antas starkt påverka

kostnaderna för läkemedelsförmånen är

antalet frikort vid en viss tidpunkt samt

giltighetstiderna för dessa frikort. Fr.o.m. den

1 januari 1999 erhåller en person ett frikort

när hon eller han betalat en sammanlagd

egenavgift på 1 800 kronor under en 12-

månadersperiod räknat från tidpunkten för

det första förmånsgrundade läkemedelsköpet.

För att få en uppfattning om effekterna av

höjningen av beloppsgränsen för

högkostnadsskyddet kan det således vara

intressant att studera såväl antalet och

giltighetstiden för frikort före och efter

höjningen som hur stor andel av befolkningen

som erhållit frikort fördelat på vissa specifika

grupper. Antalet frikort uppgick under år

1999 till 975 000, under 1998 till 940 000

och under 1997 till 635 000. I diagram 3.2

redovisas hur antalet frikort har fördelats med

avseende på ålder och kön under 1999.

Diagram 3.2 Andel frikort i olika åldersgrupper och köns-

uppdelat

Av diagrammet framgår att ca 12 procent av

kvinnorna och 10 procent av männen erhöll

frikort under 1999. I åldrarna 75 79 år var

andelen med frikort störst, ca 34 procent,

men i samtliga åldersgrupper över 65 år var

andelen med frikort under 1999 mer än

25 procent. Värt att notera är också att i

princip samtliga åldersgrupper upp till 69 år

var andelen kvinnor med frikort större än

andelen män med frikort. I åldergrupperna

70 år och däröver var däremot förhållandet

mellan könen det motsatta. När det gäller

giltighetstiderna för frikort, framträder ett

intressant mönster. I diagram 3.3 redovisas

giltighetstiderna för frikort i olika intervall

för 1998 och 1999. Under 1999 minskade

andelen frikort med giltighetstid i intervallen

upp t.o.m. 240 dagar jämfört med 1998.

Däremot ökade andelen frikort med

giltighetstid i intervallen över 240 dagar

under 1999 jämfört med 1998.

Diagram 3.3 Frikort fördelade med avseende på

giltighetsstid

Dessa siffror bör tolkas med försiktighet,

men en effekt av höjningen av beloppsgränsen

för högkostnadsskyddet synes alltså vara att

andelen frikort med giltighetstid om

8 månader eller mer har ökat. Detta kan bl.a.

vara en följd av de allt dyrare nya läkemedlen

Om så är fallet skulle detta delvis kunna

förklara att kostnaderna för

läkemedelsförmånen alltjämt fortsatt att öka.

Utvecklingen av nya läkemedel har bidragit

till att allt fler sjukdomar kan botas eller

behandlas med förlängd livslängd och

förbättrad livskvalitet för patienterna som

följd. Läkemedlen har också medfört att en

allt större andel av sjukvården har kunnat

bedrivas i öppen vård, vilket inneburit att

antalet vårdplatser och antalet kirurgiska in-

grepp har kunnat reduceras.

En livlig debatt har under senare år förts

kring samhällets subventionering av

läkemedel som har karaktären att de mer

syftar till att höja patientens livskvalitet än är

avsedda att direkt lindra eller bota sjukdom,

s.k. livskvalitetsläkemedel. Regeringen

uppdrog därför i januari 1999 åt Läkeme-

delsverket att tillsammans med Social-

styrelsen kartlägga vilka sådana

livskvalitetsläkemedel som kan förväntas bli

godkända för försäljning i Europa under den

närmaste femårsperioden samt att analysera

bl.a. de ekonomiska konsekvenserna av

introduktionen av dessa läkemedel. Resultatet

av arbetet med uppdraget redovisades i

september 1999 i rapporten Läkemedel,

livskvalitet och ekonomiska konsekvenser.

Regeringen har överlämnat rapporten till

utredningen om översyn av läkeme-

delsförmånen för beaktande i deras arbete. Av

rapporten framgår att antalet läkemedel under

utveckling är stort, samtidigt som antalet läke-

medel som används enbart i syfte att förbättra

livskvaliteten är mycket begränsat och därför

inte kan förväntas ge mer än marginella

ekonomiska konsekvenser. I rapporten

framhålls emellertid att det redan i dag finns

godkända läkemedel som delvis används vid

tillstånd där arten och svårighetsgraden gör

att subventionerad läkemedelsbehandling kan

ifrågasättas.

De främsta orsakerna till de senaste årens

kostnadsökningar för läkemedelsförmånen är

en allmän volymökning och en förskjutning

mot användning av nya och vanligtvis dyrare

läkemedel. Dessa nya läkemedel, däribland de

s.k. livskvalitetsläkemedlen, är ofta avsedda

för behandling av tillstånd där

behandlingsmöjligheter med läkemedel

tidigare saknats eller varit små och

introduktionen av dem har därför lett till

kostnader som det tidigare i princip inte

funnits någon motsvarighet till. Två av de

mest omtalade nya läkemedlen under senare

år är Viagra och Xenical, som båda

introducerades under 1999. Den månadsvisa

försäljningen av dessa båda läkemedel framgår

av diagram 3.4 nedan.

Diagram 3.4 Månadsvis försäljning av Viagra och Xenical

under perioden janauari 1999 juli 2000,

Tusentals kronor

Under 1999 såldes Viagra och Xenical för

knappt 155 miljoner respektive knappt

393 miljoner kronor. Detta motsvarar en

genomsnittlig försäljning om knappt

12,5 miljoner kronor per månad för Viagra

och ca 35,7 miljoner kronor per månad för

Xenical (introducerades först i februari

1999). Som framgår av tabellen har för-

säljningen av Viagra varit relativt stabil sedan

januari 1999 medan försäljningen av Xenical

halverats från en toppnivå i maj 1999 (ca

45 miljoner kronor) till en lägsta nivå i juli

2000 (ca 18,7 miljoner kronor).

I detta sammanhang är det värt att

poängtera att flera studier pekat på att

introduktionen av nya och, åtminstone i vissa

fall, bättre läkemedel inte påverkar

marknadsandelen för befintliga läkemedel i

någon större utsträckning. En effekt av

introduktion och förskrivning av nya läkeme-

del torde således vara att detta generellt

medför kostnadsökningar, eftersom

förskrivningen av alternativa, redan befintliga,

läkemedel inte minskar i samma utsträckning

som de nya läkemedlen förskrivs.

Det kan konstateras att endast en mindre

del av ökningen av läkemedelskostnaderna

under senare år beror på prishöjningar i det

befintliga sortimentet. Riksförsäkringsverket

(RFV) har under 1999 gjort en uppföljning

för att se hur de svenska läkemedelspriserna

ligger i jämförelse med andra europeiska

länder (EU, Norge och Schweiz).

Uppföljningen visar att Sverige har

genomsnittliga priser i jämförelse med dessa

länder och låga priser i jämförelse med de

nordiska länderna. Under 1999 och 2000 har

RFV dessutom utrett prissättningen av

parallellimporterade läkemedel. Trots kravet

på lägre priser för för parallellimporterade

läkemedel och trots att parallellimportörerna

relativit nyligen etablerat verksamhet i Sverige

ligger parallellimporten i nivå med de länder

som har den största andelen parallellimport

och där sådan funnits under lång tid.

Analys och slutsatser

Ett av målen för 1997 års läkemedelsreform

var att bromsa den snabba

kostnadsutvecklingen för

läkemedelsförmånen. Samhällets kostnader

för läkemedelsförmånen har under 1998 och

1999 samt hittills under 2000 emellertid

fortsatt att öka i en relativt hög takt.

Läkemedelsreformen har således i detta

avseende inte fått avsedd effekt. Åtgärder har

därför vidtagits, och planeras att vidtas, för att

initiera och genomföra förändringar i syfte att

begränsa ökningstakten för

läkemedelskostnaderna och nå ökad

effektivitet i förmånssystemet.

Genom höjningen av beloppsgränsen för

högkostnadsskyddet fr.o.m. den 1 juni 1999

har ett första steg tagits för att begränsa

ökningstakten i läkemedelskostnaderna och

öka effektiviteten i förmånssystemet.

En viktig åtgärd för att öka

kostnadskontrollen och effektiviteten i

förmånssystemet är att införa en ny modell

för statens ersättning till landstingen för

läkemedelsförmånens kostnader. Inriktningen

har tidigare varit att landstingen fr.o.m. den

1 januari 2001 skall ha ett i princip

fullständigt kostnadsansvar för läkemedel och

att en ny modell för statens ersättning till

landstingen för läkemedelsförmånens

kostnader då skall införas. För närvarande

pågår förhandlingar mellan staten och

Landstingsförbundet om statens ersättning till

landstingen för läkemedelsförmånens

kostnader såväl för 2000 som för tiden

därefter. Parterna har i dessa förhandlingar

konstaterat att det pågår arbete inom en rad

områden som sammantaget syftar till öka

kostnadskontrollen för och förbättra

möjligheterna till uppföljning av

läkemedelsanvändningen. Mot bakgrund av

detta finns det ej förutsättningar för att

fr.o.m. 2001 införa en ny modell för statens

ersättning till landstingen för

läkemedelsförmånens kostnader. Inriktningen

är nu därför att en ny modell för statens

ersättning till landstingen för

läkemedelsförmånens kostnader i stället skall

införas fr.o.m. 2002. Det är mot denna

bakgrund ej möjligt att nu redogöra för hur

en sådan ny modell kommer att utformas och

regeringen har därför för avsikt att

återkomma i 2001 års ekonomiska

vårproposition med en sådan redogörelse.

Regeringens uppfattning är emellertid att

det är av största vikt att en sådan modell ger

starkare incitament för ökad

kostnadseffektivitet i förmånssystemet än den

modell som tillämpats sedan 1998. Vidare

anser regeringen att det framförallt är viktigt

att statens ersättning till landstingen för

läkemedelsförmånens kostnader i framtiden

fördelas mellan landstingen utifrån det

medicinskt betingade behovet av läkemedel i

respektive landsting och inte på respektive

landstings faktiska förbrukning, vilket är fallet

i det nuvarande statsbidragssystemet.

Därutöver är det viktigt att landstingen ges ett

tydligare ekonomiskt ansvar för

läkemedelsförmånen och därigenom starkare

ekonomiska incitament för att aktivt arbeta

med frågor med koppling till läke-

medelsförmånen.

Regeringens avsikt är också att ta andra

viktiga steg mot ökad kostnadskontroll och

effektivitet i förmånssystemet genom att ta

fram förslag om ett förändrat system för

prissättning av läkemedel som ingår i

läkemedelsförmånen och om förbättrade

system för ekonomisk och medicinsk

uppföljning av förskrivning och konsumtion

av läkemedel. Vidare beslutade regeringen i

juni 1999 om direktiv till en särskild utredare

med uppgift att göra en översyn av

läkemedelsförmånen (dir. 1999:35). Syftet

med översynen är främst att komma till rätta

med brister i det nuvarande förmånssystemet

och att få kontroll över kostnadsutvecklingen.

Utredningen om översyn av

läkemedelsförmånen (S 1999:06) skall

redovisa sitt uppdrag senast den

30 september 2000. Regeringen har för avsikt

att, på grundval av utredningens förslag,

under våren 2001 till riksdagen lämna förslag

till en ny eller ändrad läkemedelsförmån.

Ett särskilt statsbidrag har sedan 1978

utbetalats till WHO-enheten för rapportering

av läkemedelsbiverkningar. Efter regeringens

bemyndigande tillsatte chefen för

Socialdepartementet i januari 1999 en särskild

utredare med uppdrag att förutsättningslöst

se över de organisatoriska aspekterna av verk-

samheten vid WHO-enheten för rapportering

av läkemedelsbiverkningar. Översynen skulle

särskilt inriktas på frågor som hänger samman

med avtalet mellan svenska staten och WHO

och svenska statens finansiella stöd till

verksamheten. Utredaren har redovisat sina

slutsatser i betänkandet Översyn av stiftelsen

för internationell rapportering av läkeme-

delsbiverkningar (SOU 1999:99) i augusti

1999. Utredaren har bl.a. gjort bedömningen

att det är både möjligt och lämpligt att helt

finansiera verksamheten med

försäljningsintäkter och att det inte längre

finns något behov av ett särskilt statsbidrag.

Förslag till ändringar i avtalet mellan re-

geringen och WHO bereds inom regerings-

kansliet. Mot bakgrund av ovanstående gör

regeringen bedömningen att några medel ej

behöver anvisas över statsbudgeten för detta

ändamål fr.o.m. 2001.

3.5.3 En god tandhälsa skall

upprätthållas

Insatser

Den 1 januari 1999 trädde ett reformerat

tandvårdsstöd i kraft. Det är främst avsett att

ge alla vuxna ett ekonomiskt stöd för den s.k.

bastandvården. Stödet är också speciellt riktat

till vissa äldre och funktionshindrade i främst

särskilda boendeformer för service och

omvårdnad samt till personer som behöver

tandvård som ett led i en sjukdomsbehandling

under en begränsad tid. Denna del av stödet

administreras av landstingen. Tandvårdsstödet

innefattar även ett särskilt högkostnadsskydd

för mer kostnadskrävande protetiska

behandlingar, inklusive implantat, samt

tandregleringar.

Riksförsäkringsverket har, på regeringens

uppdrag, följt och analyserat effekterna av det

reformerade tandvårdsstödet. Uppdraget

redovisades till regeringen i mars 2000 i en

rapport: Utvärdering av det reformerade

tandvårdsstödet 1999, det första året. Av

redovisningen framgick bl.a. hur den

utbetalda ersättningen fördelade sig på

bastandvård, särskilt högkostnadsskydd samt

på tandvårdsinsatser vid långvarigt och

väsentligt ökat tandvårdsbehov till följd av

sjukdom eller funktionshinder.

Under 1999 träffades en överenskommelse

mellan staten och Landstingsförbundet om att

fr.o.m. 2000 utvidga landstingens åtagande till

att omfatta även patienter med Sjögrens

syndrom och patienter med nedsatt

salivproduktion till följd av strålbehandling.

Dessa patientgrupper omfattades tidigare av

reglerna om avgiftsfri tandvård.

I budgetpropositionen för 2000 avsattes

sammanlagt 13 miljoner kronor för

ekonomiskt stöd till olika kompetenscentrum

på tandvårdsområdet. För kompetenscentrum

för sällsynta medicinska och odontologiska

tillstånd avsattes 8 miljoner kronor. De

kompetenscentrum som erhöll detta stöd var

Mun-H-Center i Bohuslandstinget, som är ett

kunskapscentrum för odontologiska problem

hos små och mindre kända grupper med

funktionshinder (huvudsakligen barn och

ungdomar) och Odontologiska Institutionen i

Jönköping, som är ett kompetenscentrum för

sällsynta odontologiska tillstånd. För 2000

avsattes 1 miljon kronor till en utvärdering av

verksamheten vid Metallbiologiskt centrum i

Uppsala.

Utöver ekonomiskt stöd till befintliga

kompetenscentrum avsattes medel för att till-

skapa ett kunskapscentrum för dentala

material inom Socialstyrelsen. Centrumet har

inom Socialstyrelsen knutits till enheten för

medicinsk praxis och en referensgrupp har

bildats med representanter för tandläkare,

tandtekniker, landstingen och

Tandvårdsskadeförbundet. Sammanfattningar

i form av kliniska riktlinjer skall tas fram efter

förslag från referensgruppen. Inledningsvis

har materialavdelningarna vid landets fyra

odontologiska institutioner kontaktats för dis-

kussioner om vilka bidrag de kan lämna.

Sådana diskussioner har även förts med

Nordiskt Institut för Odontologisk Material-

provning (NIOM) liksom med biverknings-

registret i Bergen och Umeå. Ett antal

uppdrag har lagts ut till olika författare att

bidra med kunskapssammanställningar för

olika ämnen. De första kun-

skapssammanfattningarna beräknas bli

publicerade i slutet av 2000.

Socialstyrelsen har i sin tillsynsverksamhet

bl.a. granskat barn- och ungdomstandvården,

kvaliteten i vården av tandlossningssjukdom

samt tandvården för funktionshindrade och

äldre i vissa landsting eller sjukvårdsregioner.

Under 1999 har Socialstyrelsen också berett

frågan om kompetensfördelning och

utbildningskapacitet för olika yrkeskategorier

inom tandvården mot bakgrund av bl.a.

uppgifter om en ökande brist på tandläkare

samtidigt som tandhygienister inte används i

den utsträckning som är möjlig. I en rapport

från denna beredning har Socialstyrelsen

sammanställt fakta och synpunkter samt be-

skrivit en tänkbar utveckling under de

närmaste 20 åren. Som ett led i uppföljningen

av tandvårdsreformen har Socialstyrelsen

utarbetat en rapport baserad på en

intervjuundersökning avseende tandvården i

fyra län.

Regeringen aviserade i

budgetpropositionen för 1999 (prop.

1998/99:1) sin avsikt att vidta nödvändiga

åtgärder för att kunna införa ett förbud mot

användningen av amalgam. Detta beräknades

kunna ske senast fr.o.m. 2001. Regeringen

bedömde att ett förbud mot amalgam skulle

kunna införas mot bakgrund av ett föreslaget

tillägg till EU-direktivet om medicintekniska

produkter (93/42/EEG). Det har dock visat

sig att tillägget slutligen fått en sådan

utformning att det troligen inte blir möjligt

att införa ett förbud med stöd härav.

Dessutom har EU på senare tid ingått avtal

med andra länder, s.k. tredjelandsavtal, om

medicintekniska produkter och sådana avtals

betydelse måste utredas. Regeringen

undersöker nu möjligheterna att förbjuda

amalgam av miljöskäl.

Resultat

En första mera ingående utvärdering av effek-

terna av det reformerade tandvårdsstödet har

under våren redovisats till regeringen av

Riksförsäkringsverket (RFV). Utvärderingen

pekar på behovet av en fortsatt analys av

prissättningen, särskilt vad gäller landstingens

prissättning. Vidare framhålls att

förutsättningarna att följa upp, utvärdera och

analysera tandvårdsstödet i vissa avseenden

inte varit de bästa. Därför föreslår RFV att

verket skall ges möjlighet att ålägga för-

säkringsanslutna vårdgivare att redovisa upp-

gifter som gör detta arbete möjligt. Härmed

avses främst vårdgivarnas priser, vilken

tandvård som utförs och omfattningen på

vårdgivarens verksamhet, t.ex. i form av

årsarbetskrafter. RFV menar vidare att ingen

myndighet i dag har ett helhetsperspektiv på

tandvården och tandhälsan hos befolkningen,

vilket försvårar arbetet med att verka för

uppfyllandet av målet med tandvårdsstödet

samt uppföljningen av detsamma.

Utvecklingen inom vuxentandvården karak-

täriserades under 1998 av betydande

osäkerhet både bland vårdgivare och patienter

inför den slutgiltiga utformningen av det

framtida reformerade stödet för

vuxentandvård. Denna osäkerhet ledde till en

betydande ökad efterfrågan på framförallt

kostsamma behandlingar under året. Någon

stor förändring skedde dock inte 1999 utan

efterfrågan låg i stort sett kvar på samma nivå

som under 1998. Utgifterna under 1999 blev

dock något lägre än förväntat. Till stor del

berodde det på att många patienter lät utföra

kostsamma behandlingar redan under 1998

men också på att genomförandet av delar av

stödet inte fått full effekt. Kostnaderna

förväntas därför bli högre under kommande

år.

Hushållens ekonomiska situation har

fortsatt att förbättras under 1998 och 1999.

Erfarenhetsmässigt vet man att efterfrågan på

tandvård stiger när hushållens ekonomiska

situation förbättras. Denna gång har sannolikt

den ökade efterfrågan till följd av det

förbättrade ekonomiska läget dämpats av den

tidigareläggning av tandvård som skedde

främst under 1998. Utformningen av det nya

tandvårdsstödet, med fri prissättning som ett

inslag, kan också ha haft en dämpande effekt.

Avregleringen vad gäller prissättning ledde till

att priserna mellan 1998 och 1999 i

genomsnitt höjdes med 18 procent, vilket var

mer än förväntat. Variationerna i priser mel-

lan olika delar av landet och mellan olika

vårdgivare är också stora.

Det är svårt att bedöma om det skett några

märkbara förändringar i tandhälsotillståndet

hos befolkningen under 1999, eftersom

sådana förändringar måste ses i ett längre

tidsperspektiv. Utvecklingen av tandhälsan

hos barn och ungdomar följs kontinuerligt

genom att Socialstyrelsen sammanställer

uppgifter från tandvårdshuvudmännen.

Sammanställningarna visar att tandhälsan hos

barn och ungdomar förbättrats betydligt

mellan 1985 och 1999. Ett exempel på det är

utvecklingen när det gäller andelen barn som

är kariesfria i olika åldrar (se diagram 3.5

nedan). I fråga om den vuxna befolkningen

saknas rikstäckande statistik av liknande slag

över tandhälsan. Man vet dock att

utvecklingen under 1980- och 1990-talen gått

mot att allt fler äldre har sina egna tänder i

behåll.

Diagram 3.5 Andelen kariesfria barn

Landstingsförbundet har under våren 2000

lämnat en redogörelse för hur de till

landstingen överlämnade medlen för vissa

särskilda patientgrupper utnyttjades under

1999. I denna första rapport redovisas endast

behandlingsomgångar som har avslutats och

där vårdgivarna har fakturerat landstingen för

behandlingen, varför en stor oredovisad

balans finns. Landstingsförbundet bedömer

att antalet personer som är berättigade till

uppsökande verksamhet enligt bestämmel-

serna därom uppgår till 195 000. Av dessa

blev närmare 33 000 personer uppsökta

under 1999. Andelen av berättigade som

uppsökts varierar dock starkt mellan de olika

landstingen. Landstingen har fakturerats för

ca 56 000 personer som fått s.k. nödvändig

tandvård på grund av att de tillhör de grupper

som är berättigad till uppsökande verksamhet.

Närmare 15 000 personer redovisas ha fått

tandvård som ett led i en sjuk-

domsbehandling.

Det råder ingen tvekan om att det reforme-

rade tandvårdsstödet har inneburit en

förbättring för många människor som blivit

uppsökta och fått möjlighet till nödvändig

tandvård enligt reglerna om stöd till vissa

patientgrupper. Samtidigt har det i vissa

landsting tagit lång tid att komma i gång med

verksamheten. Landstingsförbundets

redovisningar för 2000 och 2001 kommer att

utgöra en bättre och mer detaljerad

information för att kunna bedöma reformens

effekter då landstingen till dess hunnit att

bygga upp nödvändiga ADB-baserade

redovisningssystem. Det är angeläget att

redovisningen i fortsättningen görs mer

detaljerad med avseende på olika förmåns-

grupper, åldersgrupper och kön.

Socialstyrelsen har i sin tillsynsverksamhet

undersökt barn- och ungdomstandvården i

södra sjukvårdsregionen och funnit att den

generellt sett fungerar bra, även om vissa

förbättringar behövdes på några kliniker.

Under 1999 sammanställde Socialstyrelsen

också iakttagelser hos tandläkare i Västsverige

vid en granskning av vården vid

tandlossningssjukdom, vilket lett till att dessa

påbörjat kvalitetsutveckling och system för

avvikelsehantering och ökad kvalitet i jour-

nalhanteringen. Diskussioner har förts med

tandvårdsledningarna i de fyra nordligaste

landstingen om barntandvårdens organisation

och kvalitet. Motsvarande diskussion har

också initierats beträffande tandvården för

funktionshindrade och äldre. En inventering

som gjorts av tandvården för äldre i

kommunalt boende i Norrbotten och

Västernorrland visar att det behövs stora

insatser för att få äldretandvården att fungera

väl.

Analys och slutsatser

Regeringens samlade bedömning är att syftet

med tandvårdsreformen till väsentliga delar är

på väg att uppnås, men att vissa problem

också har kunnat iakttas vid tillämpningen av

det nya stödet. Landstingens ansvar för

uppsökande verksamhet bland vissa

patientgrupper har medfört att många

människor med stora och eftersatta behov av

tandvård har kunnat få hjälp. Inom

tandvårdsförsäkringen har en förskjutning

skett mot bastandvården, medan protetik och

tandreglering svarar för en minskad andel av

utgifterna. Det är dock ännu för tidigt att dra

några slutsatser när det gäller generella

effekter av tandvårdsreformen på

tandhälsoutvecklingen.

Till de problem som regeringen uppmärk-

sammat hör att skyddet mot höga

behandlingskostnader i många fall är

otillräckligt. Detta gäller i synnerhet de stora

grupper av äldre som inte omfattas av det

särskilda stödet till personer i särskilda

boendeformer. Prisutvecklingen på tandvård

sedan den statligt fastställda taxan avskaffades

ger vidare anledning till oro. Regeringen har

också erfarit att avgränsningen av de grupper

som skall omfattas av rätten till uppsökande

verksamhet och nödvändig tandvård kan vålla

problem i vissa fall.

Utgifterna för tandvårdsstödet torde

komma att öka under 2000 och 2001 i

förhållande till 1999. Under 2000 och 2001

kan landstingens uppsökande verksamhet

förväntas komma i gång i full skala, med

ökande kostnader som följd. Den statliga

ersättningen till landstingen är fastställd till

405 miljoner kronor per år för åren 1999

2001, vilket innebär att det är först därefter

som kostnaderna för denna del av stödet kan

medföra någon förändring av statens utgifter.

Regeringen anser att åtgärder redan nu bör

vidtas för att utreda och söka komma till rätta

med de problem som har kunnat iakttas och

för att åstadkomma ett effektivare utnyttjande

av de resurser som tillförs tandvården genom

tandvårdsförsäkringen och ersättningen till

landstingen för vissa patientgrupper.

Regeringen avser därför att tillsätta en

särskild utredare med uppdrag att utvärdera

hur syftet med det reformerade

tandvårdsstödet har uppnåtts och vid behov

föreslå förändringar som leder till att

systemet blir effektivare och möjligheterna

att uppnå tandvårdsreformens syften

förbättras. Det finns även frågor om

kompetensfördelning och arbetsformer inom

tandvården som behöver belysas närmare.

Insatser bör också göras för att förbättra

möjligheterna att följa upp, utvärdera och

analysera tandvårdsstödet. Härvid kommer

synpunkter från berörda myndigheter att

utgöra ett viktigt underlag. I 2000 års

ekonomiska vårproposition aviserades att

regeringen avser att tillföra tandvården 200

miljoner kronor 2002 och ytterligare 300

miljoner kronor 2003. Regeringen föreslår nu

att det resurstillskott som aviserades för 2002

delvis tidigareläggs och att 100 miljoner

kronor tillförs anslaget 13:1

Sjukvårdsförmåner m.m. redan under 2001.

Inriktningen är att det samlade

resurstillskottet skall användas för att

förbättra skyddet mot höga

behandlingskostnader, varvid de äldre bör

prioriteras. Hur detta närmare skall ske avser

regeringen att återkomma till.

3.5.4 Vården och omsorgen om psykiskt

störda skall förbättras

Insatser och resultat

Regeringen tar kontinuerligt del av de upp-

följningar som görs av 1995 års psykiatri-

reform. Utvärderingar av psykiatrireformen

visar att utvecklingen allmänt sett varit god.

Stimulansmedel som anslagits från staten i

samband med reformen har haft positiv effekt

och medfört att ett stort antal nya projekt

startats, bl.a. beträffande daglig sysselsättning

och nya former för boendestöd. Samtidigt kan

ett antal brister konstateras. Bl.a. har

samordningsproblem mellan landstingens och

kommunernas vård och omsorg gett upphov

till svårigheter vid förverkligandet

psykiatrireformen.

Behovet av samverkan mellan

huvudmännen har bl.a. uppmärksammats när

det gäller missbrukare med psykiska problem,

där insatser från såväl socialtjänsten som den

psykiatriska vården behövs. Samordnings-

problem mellan psykiatrins och

primärvårdens insatser och sociala insatser

har även uppmärksammats vid utskrivning av

patienter från psykiatrisk slutenvård. Enligt

uppgifter från Socialstyrelsen föregås inte in-

och utskrivningar av den planering och

samverkan som förutsätts enligt gällande

föreskrifter och allmänna råd.

Tillämpningen av begreppet medicinskt fär-

digbehandlad inom psykiatrisk heldygnsvård

har för en del patienter medfört att de vid ut-

skrivningen fortfarande har omfattande och

kvarstående symptom och behov av

kvalificerad uppföljning eller fortsatta

behandlingsinsatser.

Den minskade användningen av slutenvård har

medfört ökade krav på landstingen och

kommunerna att samordna sina vård- och

rehabiliteringsinsatser. Hälsotillståndet för

gruppen schizofrena har under de senaste 20

åren inte förbättrats i samma takt som för

befolkningen i övrigt. I en forskarrapport

som presenterade i augusti 2000 uppges att

dödligheten bland schizofrena i Sverige ökat

under perioden 1976-2000 i förhållande till

befolkningen i övrigt. En förklaring till

utvecklingen kan, enligt forskarrapporten,

vara att antalet slutenvårdsplatser inom

psykiatrin minskat under samma period. Det

är känt att personer med allvarliga psykiska

störningar ofta har en mindre hälsosam livsstil

och att en överdödlighet i bl.a. somatiska

sjukdomar föreligger. Rapporten kan vara en

av många indikationer på de problem och

svårigheter övertagandet av psykiatrireformen

är förenat med.

Samverkansproblematiken har

uppmärksammats av regeringen bl.a. genom

att en särskild utredare (S 1999:05), med

uppgift att beskriva och analysera de problem

som finns i dag för samverkan mellan

landstingens hälso- och sjukvård och

kommunernas vård och omsorg, har tillsatta.

Nämnas i sammanhanget kan också att

Landstingsförbundet och Svenska

Kommunförbundet har bildat samverkans-

grupper där bl.a. samverkan mellan huvud-

männen inom psykiatrin behandlas.

Verksamheten inom psykiatrin kommer

under de närmaste åren bl.a. att stimuleras

genom att det ekonomiska resursutrymmet

för vården och omsorgen kommer att öka.

Regeringen har aviserat ett resurstillskott om

nio miljarder kronor till vården och omsorgen

under perioden 2001 2004. Psykiatrin är ett

av fyra områden som särskilt kommer att

prioriteras.

En viktigt syfte med resurstillskottet är att

landstingens stöd till barn och ungdomar som

visar tecken på psykiska problem skall

förbättras. För barn och ungdomar som både

har psykiska problem och problem med

missbruk, skall innehållet i vården utvecklas.

Ungdomar i åldersgruppen 16 25 hamnar

ofta i kläm inom den psykiatriska vården.

Samarbetet mellan barn- och ungdomspsy-

kiatrin och vuxenpsykiatrin skall därför ut-

vecklas vidare. Landstingen skall även svara

för att psykiskt funktionshindrade särskilt

uppmärksammas så att deras psykiatriska och

somatiska vårdbehov blir tillgodosedda genom

en utvecklad samverkan mellan landstingens

primärvård, psykiatrin och socialtjänsten.

Äldre personer med psykiatriska vårdbehov

skall identifieras och erbjudas behandling.

Lagen (1991:1128) om psykiatrisk

tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård (LRV) har varit föremål

för ett antal lagändringar, som trädde i kraft

den 1 juli 2000 (prop. 1999/2000:44). Vid

utformningen av lagändringarna har

patientens, men också vårdpersonalens

rättssäkerhet varit av grundläggande

betydelse. Lagändringarna har bl.a. inneburit

tydligare riktlinjer i lagarna i vilka fall

tvångsåtgärder får komma ifråga vid

behandlingen. Med dessa nya riktlinjer är

förhoppningen att användningen av

tvångsåtgärder skall minska och att patientens

och vårdpersonalens rättstrygghet skall öka.

Ändringarna i LPT och LRV har inte

inneburit att en annan bedömning skall göras

av när förutsättningarna för tvångsvård är

uppfyllda. Genom lagändringarna skapas dock

ökade möjligheter att beakta en patients

tidigare agerande när beslut om tvångsvård

skall fattas.

Regeringens bedömning är att patienternas

rättssäkerhet kommer att öka genom lagänd-

ringarna vad avser de s.k. konverteringsfallen

enligt LPT, dvs. när frivillig psykiatrisk vård

övergår till tvångsvård. Efter lagändringarna i

LPT krävs numera att två läkare involveras i

konverteringsbeslutet i stället för som

tidigare endast en läkare. Med ändringarna i

LRV och LPT har patienterna fått en utökad

rätt till stödperson efter det att tvångsvården

har upphört. Möjligheterna till permission till

vårdtidens slut har avskaffats både vad avser

LPT och LRV, vilket, när det gäller LPT,

tydligare markerar lagens karaktär av akutlag

samt vidare att permissioner inte skall

användas som en form av försöksutskrivning

där behovet av tvångsvård kan ifrågasättas.

Medicinskt sakkunniga kommer i en större

utsträckning att användas vid länsrättens

prövning av utskrivningar, fortsatt vård,

permissioner m.m. än vad som varit fallet före

det att lagändringarna i LRV och LPT trädde i

kraft. Tidigare har det funnits stora

variationer beträffande länsrätternas

användning av medicinskt sakkunniga.

Närvaron av medicinskt sakkunniga vid dom-

stolsförhandlingarna bör medföra möjligheter

till en mer allsidig domstolsprövning. Den

ökade användningen av medicinskt sakkunniga

kan dock komma att tydliggöra den brist på

specialister som finns inom psykiatrin.

Ett av de ursprungliga målen när LPT och

LRV trädde i kraft 1992 var att användningen

av tvångsvård och tvångsåtgärder skulle

minska. Under 1990-talets första år skedde

också en tydlig minskning av antalet

inneliggande patienter som var föremål för

tvångsvård samt även av antalet vårdtillfällen.

Antalet vårdtillfällen med stöd av LPT och

LRV har dock långsamt ökat under den

senare delen av 1990-talet. Vårdtiderna har,

beträffande vård med stöd av LPT, generellt

blivit kortare, vilket måste beaktas vid en be-

dömning av den psykiatriska tvångsvårdens

omfattning. Även om ett av målen med nu

aktuella lagändringar i LPT och LRV är att

minska användningen av tvångsvård, måste

omfattningen av tvångsvården alltid bedömas

utifrån en avvägning mellan en patients

vårdbehov och hans eller hennes krav på

självbestämmande och integritet.

Tabell 3.5 Vårdtillfällen och antal inskrivna i psykiatrisk

tvångsvård 1993 1998

År

Antal vårdtillfällen

Därav vårdtid

mindre än 4 veckor

Inskrivna den

31 december

LPT

LRV

LPT

LRV

LPT

LRV

1993

7 730

596

5 736

119

1 327

846

1994

8 012

543

5 916

132

1 389

929

1995

8 426

577

6 287

162

1 268

951

1996

8 757

651

1 340

952

1997

8 467

667

5 650

1 365

1 031

1998

9 294

810

6 359

1 359

1 006

Källa: Registret över psykiatrisk tvångsvård. Socialstyrelsen.

En viktig fråga inom den psykiatriska vården

är de vårdbehövandes möjligheter att påverka

och utforma vårdinsatserna. Nämnas i detta

sammanhang kan att Socialstyrelsen inlett ett

nära samarbete med brukarorganisationer i

syfte att förbättra och kvalitetssäkra sina egna

insatser inom området. Konferenser har

anordnats för att föra ut resultatet av

utvärderingen av psykiatrireformen samt föra

dialog med företrädare för olika verksamheter

för att diskutera den fortsatta utvecklingen

inom psykiatrin.

Frågor om psykisk ohälsa har fått en ökad

uppmärksamhet i media under det gångna

året. Under 1999 och 2000 har exempelvis

den s.k. Psyke-kampanjen bedrivits.

Kampanjen initierades av

Handikappombudsmannen i samarbete med

RSMH och Riks-IFS. Målet för kampanjen

har varit att öka kunskapen och förståelsen

kring människor med psykiska problem. Den

uppmärksamhet som kampanjen har väckt

bland allmänheten och media ger en god bild

av det stora intresse som finns kring frågor

om psykisk ohälsa samt vikten av en

diskussion kring dessa frågor.

Analys och slutsatser

De samhällsekonomiska konsekvenserna av

psykisk sjukdom och funktionshinder hos

befolkningen är betydande. Socialstyrelsen

har uppskattat att de totala kostnaderna ökat

från 43 miljarder kronor 1990 till drygt

50 miljarder kronor 1997. En tredjedel av

detta belopp utgörs av olika typer av direkta

sjukvårdskostnader.

Upprepade epidemiologiska studier under

1990-talet har vidare påvisat en viss ökning av

olika former av psykisk ohälsa i Sverige.

Främst handlar det om förekomsten av

känslor som nedstämdhet, trötthet,

sömnstörningar, oro och ångest. Den

sammantagna bilden av omfattningen av den

psykiska ohälsan är dock svår att tolka. Barn-

och ungdomspsykiatrin har redovisat ett ökat

antal besök. Det går emellertid inte entydigt

att utläsa att barns och ungdomars hälsa

försämrats. Studier finns som pekar mot att

det snarare är fler ungdomar i dag än tidigare,

som är beredda att söka hjälp. Denna

utveckling kan vara ett tecken på en ökad

medvetenhet och öppenhet kring frågor som

rör psykisk ohälsa. Förutsättningarna att ge

dessa människor adekvat stöd och

medicinering ökar därmed. Det ökade trycket

på de psykiatriska mottagningarna kan

emellertid även vara ett tecken på att den

förebyggande verksamheten kring psykisk

ohälsa inte är tillräckligt väl utbyggd.

Regeringens bedömning är att vården och

omsorgen om psykiskt störda kommer att

förbättras genom de satsningar inom

psykiatrin som har redogjorts för ovan. För

att uppnå goda resultat i arbetet med att

förbättra vården och omsorgen om psykiskt

störda är det även viktigt att den psykiska

ohälsan hos befolkningen bildar utgångspunkt

för ett förebyggande arbete och då särskilt

hos barn och ungdomar. Om inte insatser

sätts in tidigt, riskerar de psykiska problemen

att fördjupas, vilket i sin tur ytterligare be-

lastar psykiatrins resurser.

Stöd till personer som hamnat i psykiska

kristillstånd på grund av utträde ur nyandliga

rörelser

Regeringen beslutade den 19 december 1996

att tillkalla en särskild utredare med uppgift

att undersöka hur samhället, med bevarad

respekt för de grundläggande fri- och

rättigheterna, på ett bättre sätt än i dag kan

stödja människor som av särskilda skäl

befinner sig i psykiska kristillstånd.

Utredaren överlämnade den 1 oktober 1998

betänkandet I God Tro samhället och

nyandligheten (SOU 1998:113). Betänkandet

har därefter remissbehandlats på sedvanligt

sätt.

Genom utredningen har en samlad kartlägg-

ning och beskrivning av frågor kring

nyandliga rörelser och samhället, såväl

nationellt som internationellt, åstadkommits.

I betänkandet har vidare ett antal

bedömningar gjorts och på några punkter har

konkreta förslag på åtgärder lagts fram. Det

gäller bl.a. ett förslag om inrättande av ett

kunskapscentrum för livsåskådnings- och

trosfrågor där staten skall agera som

huvudman. Kunskapscentrumet föreslås bl.a.

arbeta med fördjupning av kunskap samt

utvecklande av metoder för att ge adekvat

hjälp till vårdsökande vid kris i samband med

uttryde ur nyandliga rörelser. Vidare föreslår

utredaren att en översyn görs av det regelverk

som reglerar fristående skolor och

kommunernas och skolverkets översyn av

dessa. I betänkandet föreslås slutligen att en

ny bestämmelse i brottsbalken införs som

straffbelägger otillbörlig påverkan, något som

företrädare för olika nyandliga rörelser i vissa

fall kan anses göra sig skyldiga till enligt

utredaren.

Efter en sammantagen bedömning av be-

tänkandet samt remissutfallet finner

regeringen att ett behov av kunskap om

nyandliga rörelser finns hos myndigheter och

institutioner men att arbete med forskning

och kompetenshöjning inom det aktuella

området kan ske inom ramen för existerande

verksamheter. Behov av att inrätta ett särskilt

kunskapscentrum föreligger därför inte.

Förslaget om införande av en ny straffbe-

stämmelse om otillbörlig påverkan avvisas av

ett antal remissinstanser, bl.a. av Göta

hovrätt, Justitiekanslern och Riksåklagaren.

Remissinstanserna har bl.a. anfört att en

straffbestämmelse enligt förslaget skulle

innebära svåra avvägningar mellan

grundlagsfästa friheter och den föreslagna

bestämmelsens skyddsändamål. Hänsyn till

yttrandefriheten och andra intressen anses

medföra att ett straffstadgande om otillbörlig

påverkan skulle behöva avgränsas så snävt att

det sällan eller aldrig kan tillämpas. Vidare har

anförts att utredningen inte ger något

underlag för att skyddet för den personliga

integriteten kräver en ny straffbestämmelse i

brottsbalken. Regeringen delar

remissinstansernas bedömning och kommer

därför inte att vidtaga några åtgärder med

anledning av förslaget.

De delar som avser översyn rörande regle-

ringen av fristående skolor har överlämnats

till Utbildningsdepartementet för fortsatta

överväganden. Utbildningsdepartementet

avser att behandla de aktuella förslagen i en

departementspromemoria rörande friskolor.

3.6 Budgetförslag

3.6.1 13:1 Sjukvårdsförmåner m.m.

Tabell 3.6 Anslagsutveckling 13:1 Sjukvårdsförmåner

m.m.

Tusental kronor

1999

Utfall

1 909 426

Anslags-

sparande

102 000

2000

Anslag

1 998 000

Utgifts-

prognos

2 098 000

2001

Förslag

2 242 000

2002

Beräknat

2 384 000

2003

Beräknat

2 728 000

Anslaget finansierade under 2000

vuxentandvård (tandvårdsstödet) och

ersättningar till sjukvårdshuvudmännen för

tandvård för vissa patientgrupper samt för

sjukvårdsförmåner i internationella

förhållanden till bl.a. sjukvårdshuvudmännen.

Den beräknade fördelningen i miljoner

kronor för dessa båda anslagsposter för åren

2000 2003 framgår av tabell 3.7.

Tabell 3.7 Beräknad fördelning på anslagsposter

Miljoner kronor

Anslagsposter år

2000

2001

2002

2003

Ersättning till sjuk-

vårdshuvudmännen m.m..

530

540

552

562

Tandvårdsersättning

1 568

1 702

1 832

2 166

Totalt

2 098

2 242

2 384

2 728

Utgifterna för tandvårdsersättningen för 1999

blev något lägre än förväntat, sannolikt

beroende på att många patienter, med

anledning den förestående reformen, lät

utföra mer kostsamma behandlingar redan

under 1998, men också beroende på att

genomförandet av delar av det reformerade

stödet sannolikt ännu inte fått full effekt

under 1999. Detta medverkade till ett

underskridande för hela anslaget Sjukvårds-

förmåner på ca 125 miljoner kronor, varav ca

83 miljoner avsåg tandvårdsersättning.

Utgiftsutvecklingen för 2000 är fortfarande

mycket svårbedömd. Det finns skäl som talar

för att utgifterna för tandvårdsersättning kan

komma att bli högre än de 1 468 miljoner

kronor som beräknades i

budgetpropositionen för 2000.

Riksförsäkringsverket (RFV) beräknar med

ledning av utvecklingen under första halvåret

att hela anslaget kommer att överskridas med

170 miljoner kronor, varav merparten avser

tandvårdsersättning.

Regeringens överväganden

Ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m.

Sveriges medlemskap i EU och EES-avtalet

medför både kostnader och intäkter för

sjukvårdsförmåner gentemot annat land.

Utländska medborgare har i enlighet med

medlemskapet och andra avtal vid behov rätt

till sjukvårdsförmåner under vistelse i

Sverige. Landstingen erhåller ersättning för

sådana utförda vårdinsatser. På motsvarande

sätt riktar andra medlemsstater i EU krav på

Sverige för sådana vårdförmåner som svenska

medborgare varit berättigade till vid vistelse i

dessa länder.

Eftersom kostnader och intäkter i

internationella förhållanden ofta regleras flera

år efter att de uppkommit, är det svårt att

med större exakthet beräkna den årliga

nettokostnaden för försäkringen.

Under senare år har kostnaderna för sjuk-

vårdsförmåner gentemot annat land tenderat

att öka medan intäkterna har varit relativt

konstanta. De ökade kostnaderna beror

främst på att det blivit vanligare att svenska

pensionärer bosätter sig utomlands samt att

antalet svenska turister utomlands har ökat.

Som ett led i tandvårdsreformen övertog

landstingen det administrativa ansvaret för

tandvården för vissa särskilda patientgrupper.

För detta åtagande erhåller landstingen för

1999 2001, enligt träffad överenskommelse

med staten, ett årligt fast ersättningsbelopp på

405 miljoner kronor. I budgetpropositionen

för 2003 skall en ekonomisk slutreglering av

landstingens åtagande ske. I samband därmed

skall landstingen även kompenseras för

utökningen av deras åtagande till att omfatta

även patienter med Sjögrens syndrom och

patienter med nedsatt salivfunktion till följd

av strålbehandling. Avsikten är att

ersättningen till landstingen för de särskilda

patientgrupperna fr.o.m. 2002 skall lämnas

genom det generella statsbidraget. Enligt

Landstingsförbundets redogörelse för hur de

till landstingen överlämnade medlen för

tandvårdsreformen utnyttjats uppgick de

totalt redovisade kostnaderna inom

landstingen för tandvårdsreformen under

1999 till 193 miljoner kronor.

Landstingsförbundets rapport speglar dock

inte kostnaderna för verksamheten under ett

normalår med systemet i full funktion.

Kostnaderna under kommande år är svåra att

bedöma, men kan, i och med att systemet

kommer att vara helt i funktion, antas komma

att bli högre än under 1999.

Tandvårdsersättning

Ett reformerat tandvårdsstöd infördes fr.o.m.

den 1 januari 1999. De hittillsvarande

erfarenheterna av denna reform har

redogjorts för under avsnitt 3.5.3 ovan. Det

reformerade tandvårdsstödet innebar bl.a.,

som redovisats ovan, att landstingen övertog

det administrativa ansvaret för tandvården för

vissa särskilda patientgrupper. All övrig

vuxentandvård administreras liksom tidigare

av Riksförsäkringsverket (RFV) och de

allmänna försäkringskassorna.

Som aviserats i avsnitt 3.5.3 avser

regeringen att tillsätta en särskild utredare

som bl.a. skall få i uppdrag att lämna förslag

till hur högkostnadsskyddet skall förbättras. I

2000 års ekonomiska vårproposition aviseras

att regeringen avser att tillföra tandvården

200 miljoner kronor 2002 och ytterligare 300

miljoner kronor 2003. Regeringen föreslår nu

att 100 miljoner av det tillskott som aviserats

för 2002 skall tillföras redan under 2001.

Regeringen avser att återkomma under 2001

med hur dessa medel skall användas.

Utgiftsutvecklingen för 2000 är ännu svår

att förutse. Vid beräkningen av anslaget för

2001 har utgångspunkten varit att det

prognosticerade utfallet för

tandvårdsersättningen för 2000 och den

förväntade prisutvecklingen.

För 2001 skall sammanlagt 13 miljoner

kronor anvisas för ekonomiskt stöd till olika

kompetenscentrum för tandvårdsrelaterade

frågor. Av dessa medel, som disponeras av

Socialstyrelsen, skall 8 miljoner kronor

utbetalas till Mun-H-Center i

Bohuslandstinget och Odontologiska

Institutionen i Jönköpings läns landsting. Av

resterande medel skall 4 miljoner kronor

avsättas för driften av det kunskapscentrum

för dentala material som inrättats inom

Socialstyrelsen. Från och med 2002 skall

Socialstyrelsen disponera 5 miljoner kronor

för detta ändamål. För 2001 skall 1 miljon

kronor avsättas till en utvärdering av

verksamheten vid Metallbiologiskt centrum i

Uppsala.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 2 242 000 000 kronor anvisas

under anslaget 13:1 Sjukvårdsförmåner m.m.

för 2001. För 2002 och 2003 beräknas

anslaget till 2 384 000 000 kronor respektive

2 728 000 000 kronor.

3.6.2 13:2 Bidrag för

läkemedelsförmånen

Tabell 3.8 Anslagsutveckling 13:2 Bidrag för

läkemedelsförmånen

Tusental kronor

1999

Utfall

14 211 985

Anslags-

sparande

 828 352

2000

Anslag

16 137 000

1

Utgifts-

prognos

16 603 000

2001

Förslag

16 137 000

2002

Beräknat

16 137 000

2003

Beräknat

16 137 000

1 Varav 2 000 000 tkr på tilläggsbudget i samband med den ekonomiska vårpro-

positionen 2000.

Från detta anslag utbetalas det särskilda stats-

bidraget till landstingen kostnaderna för läke-

medel i öppen vård, den s.k. läkemedelsför-

månen. Medlen syftar till att ändamålsenliga

och säkra läkemedel skall kunna förskrivas till

en rimlig kostnad för den enskilde. Under

2001 utbetalas från anslaget ersättning till

landstingen för kostnaderna för

läkemedelsförmånen under dels månaderna

november och december 2000, dels

månaderna januari t.o.m. oktober 2001.

Regeringens överväganden

Statens ekonomiska ersättning till landstingen

för deras kostnader för läkemedelsförmånen

regleras årligen i en överenskommelse mellan

staten och Landstingsförbundet. Den

överenskomna ersättningen för ett visst år

utbetalas från detta anslag till landstingen med

ett fast månatligt belopp. Det månatliga

beloppet motsvarar en tolftedel av den

överenskomna ersättningen och utbetalas två

månader i efterhand. För 2000 har parterna

ännu inte träffat någon överenskommelse

varför staten månatligen, med två månaders

eftersläpning, tills vidare ersätter landstingen

för deras faktiska kostnader för läkemedels-

förmånen. Förhandlingar mellan parterna

avseende ersättningen för såväl 2000 som

2001 pågår för närvarande och inriktningen är

att en överenskommelse skall kunna träffas

inom kort.

Ett system för vinst- och förlustdelning

mellan parterna tillämpas för läkemedelsför-

månens kostnader. För 2000 innebär vinst-

och förlustdelningssystemet att det belopp

varmed den faktiska kostnaden för

läkemedelsförmånen under året underskrider

den överenskomna ersättningen delas mellan

staten och landstingen i proportionerna

40 procent till staten och 60 procent till

landstingen. På motsvarande sätt delas ett

eventuellt överskridande så att staten svarar

för 70 procent och landstingen för

30 procent av överskridandet. Landstingens

ekonomiska åtagande är dock begränsat till att

omfatta högst 150 miljoner kronor. Ett

under- respektive överskridande av den

överenskomna ersättningen får betydelse för

utgifterna under detta anslag för 2001

eftersom vinst- eller förlustdelningen för

2000 regleras mot detta anslag och skall vara

genomförd senast den 31 mars 2001.

Kostnaderna för läkemedelsförmånen har

stadigt ökat under hela 1990-talet. Mellan

åren 1990 och 1999 har kostnaderna för

läkemedelsförmånen ökat från knappt

6,9 miljarder kronor till drygt 14,9 miljarder

kronor. Den kraftiga ökningen av kostnaderna

för läkemedel i öppen vård har flera olika

orsaker; den demografiska utvecklingen som

innebär att läkemedelsbehoven ökar i takt

med att antalet äldre i befolkningen ökar,

strukturförändringarna inom vården som lett

till att en allt större andel av läkemedlen

skrivs ut i öppen vård, introduktionen av nya

och dyrare läkemedel samt

inkomstutvecklingen som har ett starkt

positivt samband med utvecklingen av

läkemedelskostnaderna.

Mellan åren 1998 och 1999 ökade

kostnaderna för läkemedelsförmånen med

knappt 10,9 procent, från drygt

13,4 miljarder kronor till 14,9 miljarder

kronor. Denna ökning kan sannolikt förklaras

av ett antal olika faktorer, däribland

introduktionen av flera nya och dyra läke-

medel samt den hamstring som föregick den

höjning av beloppsgränsen för högkostnads-

skyddet vid köp av läkemedel som trädde i

kraft den 1 juni 1999. Som en effekt av

höjningen av beloppsgränsen för

högkostnadsskyddet ökade emellertid den

andel av de totala läkemedelskostnaderna som

patienterna betalar från 21 procent 1998 till

23 procent 1999. Under de första sju

månaderna 2000 har kostnaderna för

läkemedelsförmånen ökat med 4,8 procent

jämfört med motsvarande månader 1999 sam-

tidigt som den andel av de totala

läkemedelskostnaderna som patienterna

betalar fortfarande uppgår till ca 23 procent.

Utgifterna under anslaget 13:2 Bidrag för

läkemedelsförmånen för 1999 ökade med

3,2 procent jämfört med utgiften för 1998

(14 212 miljoner kronor 1999 jämfört med

13 765 miljoner kronor 1998). Skillnaderna

mellan kostnadsutvecklingen för

läkemedelsförmånen och utgiftsutvecklingen

under anslaget beror dels på eftersläpningen i

utbetalningen av ersättningen till landstingen,

dels på att regleringen för vinst-/

förlustdelningssystemet sker i efterskott i

mars följande år. Den relativt kraftiga

kostnadsutvecklingen under 1999 belastar så-

ledes huvudsakligen anslaget för 2000. I

samband med 2000 års ekonomiska

vårproposition tillsköts anslaget därför

2 miljarder kronor på tilläggsbudget för 2000.

Dessa medel skall förutom att täcka ut-

betalningen till landstingen av

förlustdelningen avseende 1999 (knappt

1 215 miljoner kronor) även täcka det acku-

mulerade underskott som finns på anslaget

och som vid början av 2000 uppgick till drygt

828 miljoner kronor.

I avvaktan på utfallet av förhandlingarna

mellan staten och landstingen om ersättningen

för kostnaderna för läkemedelsförmånen åren

2000 och 2001 föreslår regeringen att

16 137 000 000 kronor anvisas under anslaget

13:2 Bidrag för läkemedelsförmånen för 2001.

För åren 2002 och 2003 beräknas anslaget till

16 137 000 000 kronor vardera året.

3.6.3 13:3 Bidrag till hälso- och

sjukvård

Tabell 3.9 Anslagsutveckling 13:3 Bidrag till hälso- och

sjukvård

Tusental kronor

1999

Utfall

987 324

Anslags-

sparande

9 739

2000

Anslag

980 225

Utgifts-

prognos

983 000

2001

Förslag

962 087

2002

Beräknat

982 087

2003

Beräknat

982 087

Från anslaget utbetalas statsbidrag till lands-

tingen (och motsvarande) i enlighet med de

årliga överenskommelser som träffas mellan

regeringen och Landstingsförbundet om vissa

ersättningar. Bidragets användningsområden

m.m. finns angivna i förordningen (1984:908)

om vissa statsbidrag och

försäkringsersättningar för sjukvård m.m.

Under 1999 har medlen enligt

överenskommelsen mellan staten och lands-

tingen (prop. 1997/98:189) använts primärt

för att stärka patientens ställning inom hälso-

och sjukvården. Från och med budgetåret

1999 har även det statliga bidraget till

Hjälpmedelsinstitutet ingått som en del av

denna överenskommelse.

Vidare betalas från anslaget ersättningar för

vissa kostnader och förluster som uppkommit

på grund av myndighetsingripanden för att

förhindra smittsam sjukdom. Vissa kostnader

enligt smittskyddsförordningen (1989:301)

betalas också från detta anslag, liksom även

kostnader för patientförsäkring och vissa

skadeersättningar. Även den statliga

ersättningen till den ideella föreningen Hälso-

och sjukvårdens utvecklingsinstitut (Spri) har

ingått i anslaget budgetåren 1999 och 2000.

Ramen för det totala belopp som

omfattades av överenskommelsen uppgick

1999 till 1 182 miljoner kronor varav

947 miljoner kronor utgick från detta anslag

och 235 miljoner kronor från anslag 19:1

Sjukpenning och rehabilitering m.m. Detta

motsvarar en minskning med 35 miljoner

kronor jämfört med 1998. Anledningen till

minskningen är att vissa ersättningar som

tidigare lämnats till vissa mer permanenta

verksamheter utförda av Statens beredning

för utvärdering av medicinsk metodik, (SBU)

och Socialstyrelsen sedan 1999 är överförda

till respektive myndighets ramanslag. En

jämförelse mellan anslag och utfall för 1999

visar ett överskott för anslaget om drygt

9,7 miljoner kronor.

Regeringens överväganden

Regeringen har i resultatredovisningen på

politikområdesnivå i tillämpliga delar

redovisat de insatser som gjorts för att

kvaliteten i hälso- och sjukvården skall

förbättras och patientens ställning skall

stärkas som är en följd av anslaget 13:3 Bidrag

till hälso- och sjukvård.

Den 30 september 1999 godkände

regeringen överenskommelsen mellan staten

och landstingen om ersättningar till hälso- och

sjukvården år 2000 som tidigare hade träffats

mellan företrädare för staten och landstingen

(skr. 1999/2000:21). Överenskommelsen

innebar att inriktningen med en långsiktig

satsning på att stärka patientens ställning inom

hälso- och sjukvården ligger fast. Därvidlag

betonades både behovet av att förbättra

vårdens tillgänglighet och att öka patienternas

inflytande och delaktighet.

Vid beräkningen av anslaget för 2001 har

hänsyn tagits till att anslagsramen jämfört med

2000 minskats med 14 miljoner kronor till

följd av avvecklingen av Spri:s verksamhet. I

och med att Spri:s verksamhet har upphört

per den 31 december 1999 finns ett fortsatt

behov av stöd till visst nationellt

utvecklingsarbete inom vården och omsorgen.

Av föreslagen anslagsram beräknas att

5 794 000 kronor kommer att vara tillgängliga

för detta ändamål fr.o.m. 2001. Regeringens

avsikt är att årligen under 2001 och 2002

utbetala 900 000 kronor av dessa medel som

bidrag till Dopingjouren vid Huddinge

sjukhus.

Regeringen föreslår vidare att 3 miljoner

kronor från anslaget fr.o.m. budgetåret 2001

flyttas till anslaget 13:7 Socialstyrelsen för

arbete med ekonomisk analys samt att

206 000 kronor överförs till för

standardiseringsarbete inom hälso- och

sjukvården. Vid beräkningen av anslaget har

hänsyn tagits till att 1 miljon kronor förts

över till anslaget 4:5 Domstolsväsendet m.m.

för finansieringsåtaganden till följd av änd-

ringar i lagen (1991:1128) om psykiatrisk

tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård (LRV) som trädde i

kraft den 1 juli 2000 (prop. 1999/2000:44).

Ett syfte med resurstillskottet till hälso-

och sjukvården är att förstärka primärvården

så att den kan utvecklas till en väl fungerande

bas i hälso- och sjukvården. För att bidra till

detta är inriktningen att ett familjemedicinskt

institut skall tillskapas med uppgift att stärka

kunskapsutvecklingen inom området. Rege-

ringen anser att sammanlagt 60 miljoner

kronor skall avsättas för detta ändamål.

Inriktningen är att verksamheten skall komma

igång fr.o.m. 2002 och anslaget har därför

ökats med 20 miljoner kronor för vardera av

åren 2002 2004.

Vid anslagsberäkningen har en teknisk

justering gjorts av anslaget. Justeringen har

genomförts för att kompensera för ändring i

sättet att beräkna premier för de statliga

avtalsförsäkringarna. Anslaget har för detta

ändamål tillförts 68 000 kronor.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 962 087 000 kronor anvisas

under anslaget 13:3 Bidrag till hälso- och

sjukvård för år 2001. För åren 2002 och 2003

beräknas anslaget till 982 087 000 kronor

vardera året.

3.6.4 13:4 Statens beredning för

utvärdering av medicinsk metodik

Tabell 3.10 Anslagsutveckling 13:4 Statens beredning för

utvärdering av medicinsk metodik

Tusental kronor

1999

Utfall

33 027

Anslags-

sparande

869

2000

Anslag

35 662

Utgifts-

prognos

36 531

2001

Förslag

36 165

2002

Beräknat

36 902

1

2003

Beräknat

37 700

1

1 Motsvarar 36 165 tkr i 2001 års prisnivå.

Statens beredning för medicinsk utvärdering

(SBU) skall bidra till god kvalitet och effektiv

resursanvändning inom hälso- och sjukvården

genom att utvärdera och sprida kunskap om

medicinsk metodik. Syftet är att förse

beslutsfattare inom hälso- och sjukvården

med kunskapsunderlag och att därigenom

bidra till att förbättra vårdens kvalitet och

kostnadseffektivitet.

Utgifterna under anslaget under 1999

uppgick till drygt 33 miljoner kronor och

myndigheten hade därför vid årets slut ett

anslagssparande om 869 000 kronor.

Utgiftsprognosen i halvårsrapporten för år

2000 talar för att hela anslagssparandet

kommer att förbrukas under innevarande år.

Regeringens överväganden

Genom kritisk granskning av existerande

praxis och metoder bidrar SBU till att öka

patientsäkerheten samt kvaliteten och

kostnadseffektiviteten inom hälso- och

sjukvården.

Myndigheten har under 1999 bedrivit

24 projekt, varav nio stycken avslutats. Dess-

utom har två tandvårdsprojekt startats. Inom

ramarna för SBU-Alert, som bedrivs i

samarbete med Socialstyrelsen, landstingen

och Läkemedelsverket, har 45 olika nya

medicinska metoder bedömts på tidigt

stadium under 1999. Av dessa är 16

färdigställda och publicerade i Alertdatabasen

på Internet.

Under verksamhetsåret har SBU publicerat

en rad utredningar. Dessutom har resultaten

av rapporter och konferenser nått ut till

allmänheten via massmedia, SBU:s nätverk av

informatörer samt tidningen Vetenskap apotekare, arbetsterapeuter,

receptarier samt sjukhusfysiker, enligt

riksdagens beslut börjat att legitimeras under

året. Socialstyrelsen disponerar inte någon del

av intäkterna från legitimationshanteringen

utan dessa inlevereras i sin helhet till

statsbudgetens inkomstsida.

Tabell 3.17 Uppdragsverksamhet

Tusental kronor

Uppdragsverksamhet

Intäkter

Kostnader

Resultat

(Intäkt -kostnad)

Utfall 1999

9 090

29 043

 19 953

(varav tjänsteexport)

0

0

0

Prognos 2000

8 615

29 000

 20 385

(varav tjänsteexport)

0

0

0

Budget 2001

4 915

24 800

 19 885

(varav tjänsteexport)

0

0

0

Intäkterna består av avgifter för kontroll av

medicintekniska produkter, för material från

EPC, för data och statistikproduktion samt

från försäljning av rapporter, skrifter m.m.

Socialstyrelsen disponerar avgifterna i sin

helhet. Under 2001 avser regeringen att föra

över ansvaret för marknadsövervakningen av

medicintekniska produkter från

Socialstyrelsen till Läkemedelsverket.

Bakgrunden till denna förändring redogörs

för under rubriken Regeringens överväganden

under detta anslag. Förändringen innebär

också att rätten att ta ut avgifter enligt

förordningen (1993:876) om medicintekniska

produkter kommer att föras över till

Läkemedelsverket.

Bemyndigande om ekonomiska

förpliktelser

Som en anslagspost under anslaget disponerar

Socialstyrelsen 42 miljoner kronor per år för

att stimulera en önskvärd utveckling inom

den kommunala socialtjänsten. En betydande

del av dessa medel används till fleråriga

utvecklingsprojekt i någon eller några

kommuner. Därmed uppstår ett behov för

Socialstyrelsen att ta på sig ekonomiska

förpliktelser som sträcker sig över flera

budgetår. Regeringen föreslår att riksdagen

bemyndigar regeringen att för anslaget 13:7

Socialstyrelsen ikläda sig sådana förpliktelser.

Den föreslagna bemyndiganderamen under

perioden 2001 2004 framgår av tabell nedan.

Tabell 3.18 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser

Miljoner kronor

1999

utfall

2000

prognos

2001

beräknat

2002

beräknat

2003

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

0

11 000

14 000

Nya förpliktelser

11 000

12 000

12 000

Infriade förpliktelser*

0

9 000

11 000

12 000

3 000

Utestående förpliktelser vid årets slut

11 000

14 000

15 000

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

20 000

20 000

20 000

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Regeringens överväganden

Regeringen har på politikområdesnivån i

tillämpliga delar redovisat Socialstyrelsens

insatser och uppnådda resultat i förhållande

till de mål som riksdagen fastställt för verk-

samhetsområdena Hälsovård och sjukvård,

respektive Social omsorg i

budgetpropositionen för 2000. Utöver det

som omnämnts i redovisningen på politik-

områdesnivå vill regeringen lyfta fram

följande:

- Socialstyrelsen fick i regleringsbrevet för

1999 en ny mål- och målgruppsbaserad

indelning av verksamheten.

Socialstyrelsen har i årsredovisningen för

1999 redovisat verksamheten i enlighet

med denna. Regeringen anser att den nya

indelningen i princip fallit väl ut.

Resultatinformationen som återfinns i

årsredovisningen är relevant och ger i de

flesta fall en god bild av utvecklingen

inom området samt Socialstyrelsens

verksamhet. Den nya indelningen har

också medfört att effekter av

verksamheten i ökad utsträckning upp-

märksammats. I syfte att ytterligare

förbättra möjligheterna för styrning av

verksamheten samt resultatin-

formationens kvalitet kommer

regeringen inför regleringsbrevet 2001

att bedriva ett utvecklingsarbete

tillsammans med myndigheten.

- Även om resursfördelningen mellan de

olika verksamhetsområdena Tillsyn, Na-

tionell uppföljning och utvärdering, Ut-

bildning och utveckling samt Övriga

huvuduppgifter varit relativt stabil under

senare år har verksamheten i vissa

avseenden skiftat karaktär och inriktning.

Som exempel på detta interna

förändrings- och utvecklingsarbete kan

nämnas att tillsynen ändrat karaktär från

ärendehantering till en mera aktiv,

egeninitierad verksamhetstillsyn. Likaså

har Socialstyrelsen under det senaste året

förstärkt sin kapacitet inom exempelvis

läkemedelsområdet och vad gäller

ekonomisk analys.

- Socialstyrelsen har på regeringens

uppdrag under 1999 och de inledande

månaderna 2000 följt hälso- och

sjukvårdens anpassningsarbete inför

övergången till 2000 i syfte att säkerställa

patientsäkerheten. Trots att

Socialstyrelsen inför millennieskiftet

kunde konstatera att huvudmännen i det

stora skött anpassningsarbetet på ett

tillfredsställande sätt, höll myndigheten

en god beredskap vid årsskiftet.

Millennieskiftet avlöpte dock utan

nämnvärda problem inom hälso- och

sjukvården.

- Socialstyrelsen har på regeringens

uppdrag utarbetat en kunskapsstrategi

för sitt arbete med att tillgodose behoven

av utbildning, information forskning och

utvecklingsarbete inom hälso- och

sjukvården och socialtjänsten. Arbetet

med omvärldsanalysdelen har gjorts i

samarbete med Riksförsäkringsverket

och Folkhälsoinstitutet. Strategin ger en

god grund för Socialstyrelsens fortsatta

arbete.

- Regeringens samlade bedömning är att

Socialstyrelsen under 1999 genomfört

sin verksamhet så att de fastställda målen

uppfyllts på ett tillfredsställande sätt.

För 2001 ligger de mål och den inriktning

som tidigare beslutats avseende

Socialstyrelsens verksamhet i huvudsak fast. I

samband med att vården och omsorgen

kommer att tillföras 9 miljarder kronor under

åren 2001 2004 kommer myndigheten dock

att behöva intensifiera sitt arbete på vissa

områden. För att finansiera dessa centrala

insatser sammanhängande med resurs-

tillskottet till vården och omsorgen har medel

överförts från anslaget 91:1 Generellt

statsbidrag till kommuner och landsting.

Regeringen gör bl.a. bedömningen att in-

formationsförsörjning och

verksamhetsuppföljning inom hälso- och

sjukvården bör stärkas för att medborgarna

skall få god information om vården och för att

främja en effektiv hälso- och sjukvård.

Regeringen anser därför att sammanlagt

52 miljoner kronor under perioden 2001

2004 bör avsättas för att Socialstyrelsen, i

samverkan med Landstingsförbundet och

Svenska Kommunförbundet, skall förstärka

sitt stöd till huvudmännen och svara för

samordning av arbetet med att förbättra

informationsförsörjning och

verksamhetsuppföljning. Regeringen föreslår

att anslaget Socialstyrelsen engångsvis tillförs

43 miljoner kronor för detta ändamål under

2001, och att 3 miljoner kronor per år tillförs

för åren 2002 2004.

Regeringen gör vidare bedömningen att

effekterna av resurstillskottet till vården

årligen bör följas upp. Regeringen avser

därför att ge Socialstyrelsen i uppdrag att

svara för en nationell uppföljning och

utvärdering. Vidare finns behov av centrala

insatser som stöd till landstingens och

kommunernas utvecklingsarbete. Regeringen

gör bedömningen att sammanlagt 49 miljoner

kronor bör avsättas för dessa båda ändamål

under perioden 2001 2004. Regeringen

föreslår därför att anslaget 13:7 Socialstyrelsen

tillförs 7 miljoner kronor under 2001 och 14

miljoner kronor per år under perioden 2002

2004.

Läkemedelsdistributionsutredningen argu-

menterade i sitt betänkande Läkemedel i

öppen handel (SOU 1998:28) för att

marknadskontroll och tillsyn av

medicintekniska produkter skulle föras över

från Socialstyrelsen till Läkemedelsverket.

Samtidigt framhölls att ett antal överväganden

behövde göras innan frågan var redo för

beslut. Resonemanget mynnade därför ut i

förslaget att lämplig myndighetshemvist för

marknadskontrollen och tillsynen av medicin-

tekniska produkter borde utredas ytterligare.

Mot bakgrund av Läkemedelsdistributions-

utredningens förslag tillsatte de två berörda

myndigheterna en gemensam utredning som

skulle redovisa överväganden och förslag om

den framtida nationella myndighetsstrukturen

för marknadsövervakningen av

medicintekniska produkter, tillverkare och

distributörer i Sverige. Utredningen

begränsades till att behandla enbart tillsynen i

form av marknadsövervakning enligt EU:s

regelverk.

De båda myndigheternas utredning kom

fram till att kraven på marknadsövervakningen

av medicintekniska produkter; pådrivet av

den medicintekniska utvecklingen,

omvandlingen inom hälso- och sjukvården

samt förändringar inom regelverket, sannolikt

kommer att öka framöver. Enligt utredningen

kommer dessa ökade krav att påverka

uppgifternas karaktär, innehåll, arbetssätt och

kontaktmönster. Samtidigt som de regelstyrda

tillsynsuppgifterna kommer att kvarstå och

intensifieras kommer nya policyinriktade och

proaktiva funktioner att tillkomma.

Utredningen mynnade ut i slutsatsen att

anpassningen till de nya och ökande kraven

kan underlättas av en förändrad

myndighetsstruktur. Framför allt görs

bedömningen att en uppdelning och renodling

av uppgifterna mellan Socialstyrelsen och

Läkemedelsverket skulle underlätta ledningen

av verksamheten. Det framhålls även att

gränsdragningsfrågor kan tydliggöras samt att

det på vissa områden finns

samordningsvinster att hämta av en förändrad

fördelning av uppgifter.

Utredningens förslag innebär att ansvaret

för marknadsövervakningen av

medicintekniska produkter förs över från

Socialstyrelsen till Läkemedelsverket, medan

tillsynen av vårdgivarnas och

sjukvårdspersonalens användning av

medicintekniska produkter förblir Social-

styrelsens ansvar.

Socialstyrelsen och Läkemedelsverket har i

en gemensam skrivelse till regeringen ställt

sig bakom utredningens förslag och begärt att

regeringen skall vidta nödvändiga åtgärder för

att genomföra detta. Regeringen har begärt in

remissyttranden på utredningen och dess

förslag. Många remissinstanser framhåller

fördelarna med ett fortsatt sammanhållet

tillsynsansvar för medicintekniska produkter

inom Socialstyrelsen och pekar på riskerna

med att skilja produkttillsyn från

verksamhetstillsyn.

De två närmast berörda myndigheternas

bedömning måste dock tillmätas stor

betydelse. Vad gäller samverkan poängterar

myndigheterna att de redan i dag har en

fungerande samverkan på alla nivåer. De har

också till regeringen i en skrivelse redovisat

en gemensam plan för hur man avser att

hantera de olika konkreta samverkansbehov

som kommer att uppstå i samband med

överförandet.

Regeringens samlade bedömning är att

övervägande skäl talar för en förändring av

myndighetsuppgifterna på det

medicintekniska området i enlighet med

Socialstyrelsens och Läkemedelsverkets

förslag och begäran. Detta är en anpassning

till den uppdelning av myndighetsuppgifter

som sedan 1990 gällt på läkemedelsområdet

och som fungerat mycket bra.

Enligt lagen (1993:584) om

medicintekniska produkter har den eller de

myndigheter som regeringen beslutar

tillsynen över efterlevnaden av denna lag samt

de föreskrifter som meddelats med stöd av

lagen. Regeringen avser därför att genom

ändring av förordningen (1993:876) om

medicintekniska produkter överföra ansvaret

för marknadsbevakning av medicintekniska

produkter från Socialstyrelsen till

Läkemedelsverket.

Verksamheten finansieras i dag via avgifter

och Socialstyrelsens ramanslag. Regeringens

uppfattning är att förändringen skall vara

statsfinansiellt neutral men att medel för

verksamhetens bedrivande kommer att

behöva överföras från Socialstyrelsen till

Läkemedelsverket. Läkemedelsverkets

verksamhet är i dag helt avgiftsfinansierad.

Övervägande skäl talar också för att ett anslag

inte bör inrättas hos Läkemedelsverket för

detta ändamål. Detta främst för att undvika en

för myndighetens ur styrsynpunkt

komplicerad finansieringssituation. I stället

avser regeringen att genom beslut i Social-

styrelsens regleringsbrev avseende anslag

13:7 Socialstyrelsen överföra medel för verk-

samheten till Läkemedelsverket. Det kommer

att åligga de två myndigheterna att inför varje

verksamhetsår sluta en överenskommelse om

överföringsbeloppets storlek. Inför 2001 har

de två myndigheterna slutit en preliminär

överenskommelse att från Socialstyrelsen

överföra 11 500 000 kronor för

verksamhetens bedrivande vid

Läkemedelsverket.

Utöver denna överföring av anslagsmedel

avser regeringen att i förordningen

(1993:876) om medicintekniska produkter

göra sådana ändringar att Läkemedelsverket

kan ta ut de avgifter som Socialstyrelsen

enligt förordningen i dag tar ut.

Socialstyrelsen har i en separat skrivelse be-

gärt att regeringen skall fatta beslut om höjda

nivåer för de avgifter som tas ut i enlighet

med nämnd förordning. Vidare begär

Socialstyrelsen att nödvändiga åtgärder vidtas

för att myndigheten skall få ta ut avgift för

utfärdande av s.k. free-sale certificate. I och

med att ansvaret för de uppgifter till vilka

avgifterna är kopplade förs över till

Läkemedelsverket finner regeringen att

Socialstyrelsens begäran i dessa avseenden

förlorat sin aktualitet.

Vid beräkning av anslaget för 2001 har

hänsyn tagits till att 3 miljoner kronor från

anslaget 13:3 Bidrag till hälso- och sjukvård,

som Socialstyrelsen sedan 1999 disponerat

för terminologiarbete samt för ekonomisk

analys, nu föreslås tillföras anslaget 13:7

Socialstyrelsen. Vidare föreslås att 206 000

kronor överförs från anslaget 13:3 Bidrag till

hälso- och sjukvård till anslaget 13:7

Socialstyrelsen för standardiseringsarbete

inom hälso- och sjukvården.

Vidare har anslaget fr.o.m. 2001 minskats

med 5 000 000 kronor på grund av

finansiering av åtgärder på handikappområdet.

För att stärka det tobakspreventiva arbetet

föreslår regeringen att 6 000 000 kronor

engångsvis under 2001 överförs till anslaget

14:4 Folkhälsoinstitutet. Medel för en central

stödresurs inom det civila försvaret i samband

med avvecklingen av civilbefälhavar-

organisationen ingår i medelsberäkningen för

anslaget 6:9 Funktionen Hälso- och sjukvård

m.m., som disponeras av Socialstyrelsen.

Tabell 3.19 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

429 102

Pris- och löneomräkning

5 269

Omprioriteringar inom utgiftsområdet

 5 000

Engångsvis överföring till anslaget 14:4 Folkhälsoinstitutet

 6 000

Överföring från anslaget 91:1 Generellt statsbidrag till

kommuner och landsting

50 000

Överföring från anslaget 13:3 Bidrag till hälso- ochsjukvård

3 206

Förslag 2001

476 577

Mot bakgrund av ovanstående föreslår rege-

ringen att 476 577 000 kronor anvisas under

anslaget 13:7 Socialstyrelsen för 2001. För

åren 2002 och 2003 beräknas anslaget till

459 589 000 kronor respektive 470 037 000

kronor.

3.7 Övrig verksamhet

3.7.1 Läkemedelsverket

Läkemedelsverket skall bidra till att uppfylla

målet för politikområdet genom att tillse att

läkemedel är säkra, effektiva och av god

kvalitet samt verka för att läkemedel används

på ett ändamålsenligt och kostnadseffektivt

sätt. Läkemedelsverket skall främja

säkerheten och kvaliteten för läkemedelsnära

produkter.

Läkemedelsverket skall också medverka till

att läkemedelsförsörjningen utvecklas och blir

kostnadseffektiv.

I detta arbete skall Läkemedelsverket dels

utgöra en kontrollerande myndighet, dels

arbeta för rationell utveckling och användning

av nya och äldre läkemedel.

Läkemedelsverket har i årsredovisningens

resultaträkning för budgetåret 1999 redovisat

ett rörelseunderskott på 24 812 000 kronor.

Detta medförde att Läkemedelsverket vid

början av 2000 hade ett ingående

myndighetskapital på minus

2 627 281 kronor.

Verket gör bedömningen att verksamheten

kommer att gå med underskott under hela

2000 med anledning av kraftigt höjda

pensionsutgifter.

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

Inom ramen för offentligrättslig verksamhet

redovisas fr.o.m. 2000 uppdrag från

Landstingsförbundet som avser producent-

obunden läkemedelsinformation. Medel finns

beviljade för 2000 med 6 miljoner kronor

och budget för 2001 baseras på en oförändrad

nivå. .

Tabell 3.20 Offentligrättslig verksamhet

Tusental kronor

Offentlig-rättslig

verksamhet

Intäkter till

inkomsttitel

(Som inte får

disponeras)

Intäkter

som får

disponeras

Kostnader

Resultat

(intäkt -

kostnad)

Utfall 1999

180 380

 205 420

 25 040

Prognos 2000

233 180

 227 700

5 480

Budget 2001

235 680

 237 000

 1 320

Ett nytt avgiftssystem för den statliga läke-

medelskontrollen infördes den 1 januari

2000. Det nya avgiftssystemet bygger på

principen att storleken på de olika avgifterna

bättre skall svara mot de faktiska kostnaderna

för Läkemedelsverkets prestationer. Verket

har på regeringens uppdrag inkommit med en

uppföljning och redovisning av kostnader och

intäkter mot bakgrund av det nya

avgiftssystemet och konstaterar därvid att

utfallet för det första halvåret 2000 ligger i

nivå med budget.

Som redogjorts för under anslag 13:7

Socialstyrelsen har regeringen för avsikt att

fr.o.m. 2001 överföra ansvaret för mark-

nadsövervakningen av medicintekniska

produkter från Socialstyrelsen till

Läkemedelsverket. För att finansiera

verksamheten har regeringen för avsikt att

göra sådana ändringar i förordningen

(1993:876) om medicintekniska produkter

att Läkemedelsverket kan ta ut de avgifter

som Socialstyrelsen enligt förordningen i dag

har rätt att ta ut. Intäkterna från dessa avgifter

samt kostnaderna för verksamheten redovisas

i tabell 3.20 ovan och beräknas för 2001

uppgå till 2 500 000 kronor.

Verksamheten kommer därutöver att

finansieras genom att Socialstyrelsen till Läke-

medelsverket årligen utbetalar ett överens-

kommet belopp. Inför 2001 har

myndigheterna slutit en preliminär

överenskommelse att Socialstyrelsen skall

utbetala 11 500 000 kronor för ändamålet.

Dessa intäkter, och motsvarande kostnader,

är inkluderade i tabell 3.21 nedan.

Tabell 3.21Uppdragsverksamhet

Tusental kronor

Uppdragsverksamhet

Intäkter

Kostnader

Resultat

(Intäkt -kostnad)

Utfall 1999

13 790

 13 562

228

(varav tjänsteexport)

Prognos 2000

2 500

 2 500

0

(varav tjänsteexport)

Budget 2001

14 000

 14 000

0

(varav tjänsteexport)

Regeringens överväganden

Regeringen anser att Läkemedelsverket

genomfört sitt arbete så att de fastlagda målen

i huvudsak har uppfyllts. Regeringen anser

mot bakgrund av bl.a. vad Läkemedelsverket

redovisat i kunskapsstrategi, årsredovisning

och i budgetunderlag, att den nuvarande

inriktningen av Läkemedelsverkets

verksamhet bör kvarstå.

3.7.2 Apoteket AB

Apoteket AB är helägt av staten. En

beskrivning och bedömning av verksamheten

återfinns därför i regeringens skrivelse

(1999/2000:120) 2000 års redogörelse för

företag med statligt ägande. Vid utgången av

1999 bestod koncernen av moderbolaget

Apoteket AB, de rörelsedrivande dotter-

bolagen, Kemi och Miljökonsulterna AB,

Institutet för Hälso- och sjukvårdsekonomi

AB (IHE) samt intressebolagen Oy Tamro

Abp och Kårhuset Pharmen AB.

Läkemedelsdistributionen sker genom ca

900 apotek. Den slutna vårdens behov av

läkemedel tillgodoses av Apoteket AB via

ettåriga entreprenadavtal med

sjukvårdshuvudmännen genom ca 100

särskilda sjukhusapotek, ofta kombinerade

sjukhus- och expeditionsapotek med

försäljning också till allmänheten. I Apoteket

AB:s distributionsservice ingår förutom

apoteken även ca 1000 apoteksombud. Dessa

är enskilda näringsidkare som mot provision

förmedlar receptbelagda läkemedel eller säljer

vissa receptfria läkemedel från ett lager som

ägs av Apoteket AB. Ombudens huvud-

uppgift är att tillgodose behovet av

distribution av läkemedel företrädesvis i

glesbygd.

Apoteket omsatte under 1999

26,1 miljarder kronor, en ökning med

11,6 procent jämfört med föregående år.

Försäljningen av läkemedel mot recept ökade

med 11,9 procent till 18,5 miljarder kronor.

Från 1980-talet fram till och med 1996 har

försäljningen ökat konstant. Den minskade

försäljningen 1997 var en effekt av det nya

systemet med läkemedelsförmånen som

trädde i kraft den 1 januari 1997. Ändringen i

läkemedelsförmånen ledde bl.a. till en

hamstring av läkemedel under senare delen av

1996 vilket medförde en minskad försäljning

under första halvåret 1997. Under 1999 har

försäljningen åter ökat.

Den största delen av kostnaderna för läke-

medel på recept inom ramen för läkemedels-

förmånen betalas av landstingen. För detta får

de ett bidrag från staten.

Vinstutdelningen till bolagets ägare var

100 miljoner kronor för verksamhetsåret

1999. Staten har vid ordinarie bolagsstämma i

Apoteket AB (publ) den 22 maj 2000 uttalat

att vinstutdelning till bolagets ägare avseende

verksamhetsåret 2000 bör, under

förutsättning att aktiebolagslagens

vinstutdelningsregler medger detta, uppgå till

omkring 100 miljoner kronor.

Tabell 3.22 Ekonomisk översikt

Miljoner kronor

1995

1996

1997

1998

1999

Omsättning

20 584

23 541

21 624

23 420

26 130

Resultat efter

finansiella poster

576

1 175

1 126

341

400

Eget kapital

1 042

2 600

3 076

1 873

2 032

Utdelning

101

300

1 500

100

100

Räntabilitet på

eget kapital, %

22,3

5,5

 11,7

13,6

14,1

Antal anställda

9 590

9 550

9 447

9 147

9 395

4 Politikområde Folkhälsopoliti

4.1 Omfattning

Genom att skapa ett politikområde för folk-

hälsa får regeringen bättre möjligheter att

samlat agera inom folkhälsoområdet både på

nationell och internationell nivå.

Den verksamhet som ingår i

politikområdet folkhälsa har en preventiv

inriktning för att tydliggöra avgränsningen

mot vård och rehabilitering. Inom

politikområdet ingår följande

hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande

verksamhet:

- Alkohol, narkotika och tobak

- Smittskydd och hälsoskydd

- Förebyggande av hiv/aids/STD

(sexuellt överförbara sjukdomar)

- Mental hälsa

- Skador och allergier

- Mat och fysisk aktivitet

- Dopning

- Spelberoende

- Hälsoövervakning

Folkhälsoarbete kan betecknas som både

tvärsektoriellt och tvärvetenskapligt och

spänner därmed över ett flertal

utgiftsområden, politikområden och anslag.

Politikområdet folkhälsa innehåller

samordning av insatser för en bättre

folkhälsa och vissa specifika åtgärder inom

riskprevention, hälsofrämjande, smittskydd

m.m.

Det huvudsakliga folkhälsoarbetet

bedrivs främst på regional och lokal nivå,

dvs. inom kommuner och landsting samt av

frivilligorganisationer. Ett folkhälsoansvar

åvilar bl.a. hälso- och sjukvården enligt

hälso- och sjukvårdslagen (1982:763),

smittskyddslagen (1988:1472) m.fl. lagar.

Kommunernas folkhälsoarbete härrör från

ett flertal kommunala verksamheter och dit-

hörande lagar, t.ex. hälsoskydd och

miljöskydd enligt miljöbalken (1998:808),

socialtjänstlagen (1980:620), livs-

medelslagen (1971:511) m.fl. lagar.

Det nationella folkhälsoarbetet handlar

om att utforma en folkhälsopolitik som

skapar bra förutsättningar för en god hälsa

hos befolkningen. Syftet är att skapa

betingelser för att folkhälsoaspekter

tillvaratas i politiska beslut och att

incitament skapas för institutioner och

enskilda att prioritera folkhälsa.

Folkhälsoarbetet på nationell nivå bedrivs

av statliga myndigheter samt privata och

frivilliga organisationer. Av dessa kan bl.a.

Socialstyrelsen nämnas, som har ett viktigt

tillsynsansvar inom folkhälsoområdet, t.ex.

genom sitt nationella tillsynsansvar över

hälso- och sjukvårdslagen,

smittskyddslagen, tobakslagen och miljö-

balken. Därutöver har även myndigheter

som Arbetslivsinstitutet, Konsumentverket,

Naturvårdsverket, Livsmedelsverket m.fl.

myndigheter en viktig roll att fylla inom

folkhälsoområdet.

Statens stöd inom politikområdet

folkhälsa handlar om medel till statliga

myndigheter, främst Smittskyddsinstitutet

och Folkhälsoinstitutet samt bidrag till olika

förebyggande insatser inom hiv/aids/STD,

folkhälsopolitiska åtgärder bestående av

framför allt bidrag till organisationer m.fl.

samt medel för alkohol- och

narkotikapolitiska åtgärder. Därutöver ges

även bidrag till Världshälsoorganisationen

(WHO) i form av Sveriges medlemsavgift.

Inom området folkhälsa ingår även

Nordiska hälsovårdshögskolan, vilken utgör

en del av Nordiska ministerrådets

organisation. Andra

statliga myndigheter som får anslag från

politikområdet är Institutet för psykosocial

medicin samt Alkoholinspektionen. Även

Alkoholsortimentsnämnden ingår i

politikområdet folkhälsa. Nämnden

inrättades som ett led i de krav som

Europeiska unionen ställde upp i samband

med Sveriges inträde.

De dominerande posterna inom politik-

området folkhälsa är anslagen till Smitt-

skyddsinstitutet och Folkhälsoinstitutet.

Därefter hör bidrag till förebyggande av

hiv/aids/STD och bidrag till vissa

organisationer m.fl. till de större anslagen.

4.2 Utgiftsutveckling

Tabell 4.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet

Miljoner kronor

Utfall

1999

Anslag

2000 1

Utgiftsprognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

14:1 Insatser mot aids

56,0

65,6

66,3

65,6

58,1

58,1

14:2 Bidrag till WHO

37,1

34,4

0,0

8,0

34,4

34,4

14:3 Bidrag till Nordiska hälsovårdshögskolan

16,0

16,7

18,4

16,9

17,2

17,6

14:4 Folkhälsoinstitutet

124,0

111,0

112,5

120,3

116,5

119,0

14:5 Smittskyddsinstitutet

119,2

141,2

142,2

152,9

162,2

176,1

14:6 Institutet för psykosocial medicin

11,2

13,0

12,9

13,2

13,5

13,8

14:7 Folkhälsopolitiska åtgärder

64,6

64,3

64,3

53,6

53,6

53,6

14:8 Alkohol- och narkotikapolitiska åtgärder

35,7

27,5

43,7

77,5

102,5

127,5

14:9 Alkoholinspektionen

12,0

7,0

11,8

7,7

7,8

8,0

14:10 Alkoholsortimentsnämnden

0,1

0,7

0,1

0,4

0,4

0,4

Totalt för Politikområdet Folkhälsopolitik

475,8

481,5

472,3

516,0

566,2

608,4

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 2000 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

4.3 Mål

Regeringens förslag: Folkhälsan skall förbättras

för de grupper i samhället som är mest

eftersatta ur hälsosynpunkt.

Folkhälsan skall förbättras. Genom att minska

ohälsan hos de mest utsatta grupperna i

samhället kan folkhälsan förbättras i hela

befolkningen.

Regeringen avser att i budgetpropositionen

för 2002 ange nya mål för folkhälsoområdet

samt ett antal resultatindikatorer för att bättre

kunna bedöma och mäta måluppfyllelsen.

Detta utvecklingsarbete kommer att initieras

under hösten 2000 med anledning av

Nationella folkhälsokommitténs

slutbetänkande. Kommittén kommer att

lämna förslag på nationella folkhälsomål och

indikatorer för dessa, liksom förslag till

strategier för att uppnå målen.

Målen för folkhälsopolitiken som angavs i

budgetpropositionen för 2000 var:

- Folkhälsan skall förbättras för de

grupper i samhället som är mest

eftersatta ur hälsosynpunkt.

- Tobaksbruket skall minska.

- Den totala alkoholkonsumtionen skall

minska för att begränsa alkoholens

skadeverkningar.

- Att verka för ett narkotikafritt samhälle

genom insatser för att minska tillgången

och efterfrågan på narkotika samt genom

att få fler missbrukare att upphöra med

sitt missbruk.

Resultatbedömningen i avsnitt 4.6 baseras på

dessa mål.

4.4 Politikens inriktning

Regeringen har de senaste åren prioriterat

arbete med att förbättra folkhälsan hos de

grupper i samhället som är mest utsatta ur

folkhälsosynpunkt. Denna inriktning på

folkhälsopolitiken ligger fast även för de kom-

mande åren.

En stor del av ohälsan förklaras av en

negativ livsstil och osunda levnadsvanor och

arbetet har tidigare ofta inriktats på att genom

attitydpåverkan försöka ändra människors

vanor. Numera präglas arbetet inom

folkhälsoområdet alltmer av ett bredare

hälsofrämjande synsätt som innebär att man

eftersträvar att skapa hälsosamma miljöer för

alla samt att försöka undanröja hälsorisker för

dem som är mest utsatta för sådana.

Folkhälsoarbete handlar således bl.a. om att

utifrån ett s.k. målgruppsperspektiv definiera

de grupper som särskilt bör uppmärksammas

i olika folkhälsosammanhang, t.ex. barn och

ungdom, äldre, invandrare m.fl. En annan

dimension i folkhälsoarbetet är att arbeta

utifrån s.k. arenor, t.ex. arbetsplatser, skolor

m.fl.

Regeringen tillsatte 1995 en parlamentarisk

kommitté med uppgift att utarbeta nationella

mål och strategier för folkhälsoutvecklingen

(dir. 1995:158). Det utvecklingsarbete som

regeringen avser att vidta med anledning av

Nationella folkhälsokommitténs

slutbetänkande hösten 2000 kommer att lägga

grunden för en ny och tydligare fokusering på

folkhälsoområdet.

Även Folkhälsoinstitutets nya roll, som

föreslås i utredningen Statens

folkhälsoinstitut roll och uppgifter (SOU

2000:57) kommer att utgöra en viktig grund

för detta framtida utvecklingsarbete.

När det gäller alkoholområdet kommer in-

riktningen även fortsättningsvis att vara att

begränsa alkoholens skadeverkningar genom

åtgärder mot skadligt dryckesbeteende och

genom att minska den totala alkoholkonsum-

tionen. Detta måste ske genom effektiv tillsyn

när det gäller t.ex. åldersgränser och andra

regler samt aktiva informationsinsatser och

opinionsbildande åtgärder, särskilt mot vissa

riskgrupper, risksituationer och

storkonsumenter.

Regeringen planerar att under hösten 2000

överlämna en nationell handlingsplan för alko-

holskadeförebyggande insatser till riksdagen.

Detta för att motverka de negativa effekter

för folkhälsan som kan bli en följd av

höjningen av införselnivåerna vid resa från

annat EU-land. I handlingsplanen kommer att

presenteras ett antal åtgärder för att uppnå

målen samt hur arbetet på nationell nivå bör

inriktas och samordnas.

Visionen för den svenska

narkotikapolitiken är ett samhälle utan

narkotika. Inriktningen kommer även

fortsättningsvis att vara insatser och åtgärder

inom narkotikapolitikens område som syftar

till att begränsa tillgången och efterfrågan på

narkotika samt baseras på kunskap om

faktiska förhållanden och utvärderingar av

effekterna av olika insatser.

De narkotikaförebyggande insatserna skall

vidare syfta till att stärka individens vilja och

förmåga att avstå ifrån droger, med särskild

uppmärksamhet på ungdomar och individer

som befinner sig i riskzonen att utveckla ett

missbruk. Samverkan mellan tull, polis och

andra myndigheter skall utvecklas och

fördjupas såväl nationellt och internationellt

för att minska tillgången på narkotika.

Regeringen har för avsikt att även på

narkotikaområdet utarbeta en nationell

handlingsplan.

Inför det svenska ordförandeskapet i EU

2001 kommer Sverige att prioritera folkhälsa

som en fråga på rådsdagordningen. En av

målsättningarna är att stärka arbetet med

folkhälsofrågor inom EU. Det svenska

ordförandeskapet kommer därför att arbeta

för att det antas ett nytt ramprogram om

folkhälsa. Sverige kommer även att verka för

att en strategi utvecklas som syftar till att

minska alkoholens skadeverkningar. När det

gäller narkotika kommer Sverige att fortsätta

att genomföra EU:s samordnade

internationella narkotikastrategi: att minska

konsumtion och missbruk, bekämpning av

narkotikahandel och påverkan på länder både

inom och utanför EU. På tobaksområdet

avser Sverige fullfölja arbetet med att minska

sjukdomar och ohälsa på grund av tobaksbruk

både inom EU och globalt.

4.5 Insatser

4.5.1 Statliga insatser inom

politikområdet

Ett av de hälsoproblem som ökar bland

befolkningen är allergier, vilka drabbar främst

barn och unga. Varannan person under 20 år

har någon gång under sin uppväxt haft

problem med allergier eller annan

överkänslighet. Folkhälsoinstitutet har under

1999 haft i uppdrag av regeringen att utveckla

metoder för att bättre nå föräldrar med

information i bl.a. allergiförebyggande syfte.

Som ett led i detta arbete har institutet bl.a.

redovisat en kartläggning av hur allergipreven-

tion bedrivs inom barnhälsovården samt en

projektplan för hur fortsatta vetenskapliga

konsensusarbeten och metodutvecklings-

projekt kommer att bedrivas.

Behovet av att öka kunskapen och

förståelsen om inomhusmiljöns betydelse för

en hållbar miljö- och hälsoutveckling,

däribland förekomsten av allergier, låg bakom

ett tjugotal myndigheters och byggsektorns

gemensamma satsning på Innemiljöåret 1999.

Inom ramen för innemiljöåret har

Folkhälsoinstitutet och Boverket haft ett

gemensamt uppdrag att tillsammans med

andra berörda myndigheter och organisa-

tioner initiera aktiviteter med inriktning på

inomhusmiljöer där barn och ungdomar vis-

tas.

Med anledning av den oroväckande utveck-

lingen av arbetsrelaterad ohälsa framför allt

hos kvinnor har Folkhälsoinstitutet initierat

ett samverkansprojekt med fem utvalda län

 Hälsa Arbetsliv Kvinnoliv . Projektet

initierades 1997 och avrapportering kommer

att ske under 2001.

Institutet för psykosocial medicin har även

drivit ett antal samarbetsprojekt under de

senaste åren som bl.a. berör arbetslöshet,

arbetslivsforskning, strukturomvandling,

stressforskning och utbrändhet. Flera studier

har visat att en förändring av

arbetsorganisationen ökar möjligheten att

påverka arbetssituationen för den enskilde

individen. Institutet har också under lång tid

arbetat med sömnforskning i ett s.k.

sömnlaboratorium.

Bra matvanor och tillgång till säker och

näringsriktig mat är viktiga förutsättningar för

en god hälsa. Med utgångspunkt i den

nationella handlingsplan för nutrition som

fastställdes av regeringen 1995 har

Livsmedelsverket och Folkhälsoinstitutet i

samråd med berörda myndigheter och

organisationer tagit fram ett dokument,

Nationella mål och strategier för nutrition

1999 2004. Dokumentet anger inriktning

och ansvar för nutritionsarbetet i Sverige och

syftar till att fungera som en vägledning för

alla aktörer i det regionala och lokala arbetet

med kost och hälsa. Dessutom har Livs-

medelsverket arbetat fram en ny

rekommendation gällande intag av frukt och

grönsaker och Folkhälsoinstitutet arbetar

med att ta fram strategier för att öka

konsumtionen av frukt och grönt.

Tillförlitliga och representativa data om kost

och fysisk aktivitet i befolkningen saknas idag.

Folkhälsoinstitutet har tillsammans med

Epidemiologiskt Centrum och

Livsmedelsverket inlett ett arbete med att

utveckla enkätfrågor om levnadsvanor inom

området.

År 1998 tog Folkhälsoinstitutet på

regeringens uppdrag fram ett underlag

angående fysisk aktivitet. Slutsatserna

presenterades i rapporten Fysisk aktivitet

för nytta och nöje. Som ett led i denna

satsning har Folkhälsoinstitutet planerat att

genomföra ett fysiskt aktivitetsår 2001. Pro-

jektet har fått namnet Sätt Sverige i rörelse

2001 .

Ett annat folkhälsoproblem är skador av

olika slag, t.ex. skador i hemmet, i trafiken

etc. Folkhälsoinstitutets skadeförebyggande

program har under de senaste åren visat på

metoder för att minska skadorna genom

åtgärder på kommunal nivå.

På smittskyddsområdet har under året

Socialstyrelsen inkommit med en skrivelse

med förslag till lagbestämmelser i syfte att

komma till rätta med problemen med

vårdrelaterade infektioner. Förslagen utgår

från den rapport om vårdrelaterade

infektioner som Socialstyrelsen tog fram

1998 och där det konstaterades att det för

närvarande finns brister i hygienområdet i

hälso- och sjukvården och att en icke ringa

del av vårdrelaterade infektioner har sin

grund i dessa brister. Skrivelsen har

remissbehandlats.

Läget i Sverige beträffande

antibiotikaresistens är sannolikt ett av de bästa

i Europa. Påtagliga problem finns dock även i

vårt land, framför allt på sjukhus, och

situationen förvärras snabbt internationellt

vilket leder till ökad risk för import av

antibiotikaresistenta bakterier. Ett omfattande

övervaknings-, registerings- och informa-

tionsarbete förekommer därför, t.ex. av RAF

(Referensgruppen för antibiotikafrågor) och

det nationella nätverket STRAMA (Strategi-

gruppen för rationell antibiotikaanvändning

och minskad antibiotikaresistens). Ett förslag

till nationell handlingsplan för att bekämpa

antibiotikaresistens har dessutom på

regeringens uppdrag utarbetats av

Socialstyrelsen. Förslaget berör en rad

myndigheter och organisationer och kommer

därför att under hösten 2000 vara föremål för

en bred remissbehandling.

Basen för det hivpreventiva arbetet är av

långsiktig karaktär. Samarbetet mellan

myndigheter och organisationer på nationell,

regional och lokal nivå är en viktig del i det

fortlöpande preventiva arbetet. Under året

har Folkhälsoinstitutet i samråd med

Socialstyrelsen kartlagt och analyserat det

hivpreventiva arbetet i storstadsregionerna.

Folkhälsoinstitutet har på uppdrag av rege-

ringen arbetat fram en nationell handlingsplan

för prevention av hiv/STD vilken

överlämnades till regeringen i september

2000. Under hösten 1999 genomförde

Folkhälsoinstitutet dessutom en stor nationell

konferens om framtidens hiv/STD-

prevention. Konferensen riktade sig till

myndigheter, landsting, kommuner och

frivilligorganisationer som arbetar inom

området. Därutöver har en webbplats arbetats

fram med information på ett tiotal språk om

STD och andra frågor som rör sexualitet och

samlevnad.

På alkoholområdet är det viktigt att med nya

metoder försöka kompensera de förändringar

som EU-medlemskapet medfört för den

svenska alkoholpolitiken. Det handlar om

insatser som direkt kan påverka människors

förhållningssätt och vanor och som också

ökar det individuella ansvarstagandet. Det

handlar vidare om att i ökad utsträckning

utveckla hållbara lokala strategier som också

innebär ett ökat lokalt ansvarstagande. Detta

är en omställningsprocess som kräver insatser

under lång tid framöver. Den Nationella

ledningsgruppen som inrättades 1997 har

tagit initiativ till ett antal nationella projekt i

syfte att stimulera en sådan utveckling, t.ex.

att pröva nya metoder för att stärka unga

människors vilja och förmåga att avstå från

narkotika och skjuta upp alkoholdebuten. En

annan gemensam utgångspunkt är att aktivt

söka engagera ungdomarna själva och utgå

ifrån deras egna erfarenheter och uppfatt-

ningar. Regeringen disponerar årligen 27,5

miljoner kronor för alkohol- och narkotika-

politiska åtgärder att användas bl.a. i detta

arbete.

Regeringen har 1997 tagit ett

samarbetsinitiativ genom att tillsätta en

kommitté som skall utveckla samarbetet

mellan berörda myndigheter, försäkringsbolag

och olika branschorganisationer på

alkoholområdet. Kommittén kallar sig

Oberoende Alkoholsamarbetet (OAS). Ut-

gångspunkten för samarbetet är de priorite-

ringar som gjorts i den nationella handlings-

planen för alkohol- och narkotikaförebyg-

gande insatser. Branschsamarbetet har

inneburet att nya kommunikationskanaler och

kontaktytor ställts till förfogande för

information i alkoholfrågan.

Informationsmaterial har t.ex. kunnat spridas

till samtliga livsmedelshandlare, restaurang-,

bryggeri-, försäkringsanställda samt anställda

vid berörda myndigheter m.fl. Ett prioriterat

område där samtliga inblandade har

gemensamma intressen är insatser som

motverkar den illegala alkoholhanteringen,

dvs. illegalt tillverkad eller insmugglad alkohol

och langning till ungdomar. Kostnaden för

insatsen, som för 1999 uppgick till ca 20

miljoner kronor, finansieras till hälften av

staten och till hälften av branschorganisatio-

nerna. Kommitténs arbete upphör dock vid

årsskiftet.

De statliga insatserna vad gäller narkotika

har varit inriktade på att hålla tillbaka

missbruket samt upprätthålla en negativ

attityd till användningen av narkotika.

Folkhälsoinstitutet har även ett särskilt ansvar

för narkotikaprevention. Institutet följer

konsumtions- och skadeutvecklingen,

fördelar stöd till lokalt förebyggande arbete

samt stödjer forskning och utvärdering inom

området. Institutet har de senaste åren dis-

ponerat extra medel för stöd till drogförebyg-

gande verksamhet, utöver de

utvecklingsmedel som finns i myndighetens

ordinarie budget. Under 1999 hade institutet

ett stort antal lokala projekt igång i

organisationslivet.

Den 1 april 1999 trädde lagen (1999:42)

om förbud mot vissa hälsofarliga varor i kraft.

Lagen ger möjlighet till kontroll av varor som,

utan att vara narkotika, medför fara för

människors liv eller hälsa och som används

för att uppnå berusning eller annan påverkan.

Narkotikadefinitionen i narkotikastrafflagen

(1968:64) ändrades samtidigt bl.a. för att den

klart skall täcka alla de varor som idag anses

vara narkotika.

Sverige deltar aktivt i FN:s

narkotikakontrollprogram UNDCP men även

i Europarådets samarbetsgrupp för

narkotikafrågor, den s.k. Pompidougruppen. I

Pompidougruppen deltar Sverige bl.a. aktivt i

ett uppföljningsprojektet som startade hösten

1999 och som handlar om förebyggande

arbete och vård och behandling i Central- och

Östeuropa.

Genom medlemskapet i EU har Sverige fått

tillgång till ett utökat europeiskt samarbete

kring narkotikafrågorna. Våren 1999

presenterade Europeiska kommissionen en

handlingsplan för narkotikabekämpning

2000 2004. En strategi för narkoti-

kabekämpning inom EU antogs vid

Europeiska rådet i Helsingfors 1999. Under

våren 2000 har ett arbete pågått med att ta

fram en handlingsplan för implementering av

EU:s narkotikastrategi. Handlingsplanen

antogs vid toppmötet i juni 2000.

Under året har ett flertal insatser inom

tobaksområdet genomförts. En proposition

om förbud av direkt och indirekt

tobaksreklam har bl.a. lagts fram till riksdagen

(prop. 1999/2000:111).

Inom EU har under hösten 1999 och våren

2000 ett omfattande arbete pågått med att

omarbeta tre befintliga inre marknadsdirektiv

inom området tillverkning, presentation och

försäljning av tobaksvaror. Under samma tid

har även inletts ett arbete inför WHO:s

förhandling med att arbeta fram en

ramkonvention mot tobak.

I januari 1999 överlämnade

Folkhälsoinstitutet underlag till en nationell

handlingsplan mot tobak. Förslaget har

överlämnats till Nationella

folkhälsokommittén.

Särskilda resurser, 10 miljoner kronor för-

delade på tre år ur Allmänna Arvsfonden, har

anslagits till frivilliga organisationers arbete

mot rökning bland barn och ungdomar.

Under 1999 beviljades stöd till 17 projekt

och för 2000 har ytterligare 25 projekt

beviljats stöd.

Under året har flera stora satsningar gjorts

för att underlätta för människor att sluta röka.

Några exempel är Sluta röka-linjen som sedan

maj 1998 haft cirka 100 000 hjälpsökande

samt ett självhjälpsmaterial för företag. Inom

ramen för Innemiljöårets aktiviteter gjordes

bl.a. särskilda insatser för att stimulera till fler

rökfria restauranger.

Socialstyrelsen genomförde 1999 en

uppföljning av den enkätstudie som gjordes

1997 om det tobakspreventiva arbetet på

landets mödra- och barnavårdscentraler. Den

nu genomförda studien visar att det skett

relativt stora förändringar av det

tobaksförebyggande arbetet under det senaste

året och då nästan undantagslöst till det

bättre. Faktorer som bidragit till de positiva

förändringarna har bl.a. varit den utbildning i

de båda samtalsmetoderna Rökfri graviditet

och Rökfria barn som Folkhälsoinstitutet

m.fl. genomfört.

Det internationella samarbetet i

folkhälsofrågor har successivt utvecklats under

1999 inom såväl EU som Europarådet och

WHO. WHO:s regionalkommitté för Europa

antog 1998 ett reviderat ramverk med

riktlinjer och mål till ledning för

medlemsstaternas folkhälsoarbete, Hälsa-

för-alla HÄLSA 21. Plattformen för de

förnyade Hälsa för alla -målen är en

jämlikare hälsa. Både regeringen och

Folkhälsoinstitutet har deltagit i arbetet med

den nya Hälsa för alla strategin.

År 1994 blev folkhälsa formellt ett

samarbetsområde inom EU genom

Maastrichtfördraget. I och med

Amsterdamfördraget vidgades gemen-

skapskompetensen i frågor som rör folkhälsa.

I det ramprogram för folkhälsa som löper till

och med 2000 ingår följande områden;

cancer, aids och andra smittsamma

sjukdomar, narkotika, hälsofrämjande

insatser, hälsoövervakning, förebyggande av

personskador, miljörelaterade sjukdomar

samt sällsynta sjukdomar.

I maj 2000 presenterade Kommissionen ett

meddelande om den framtida

hälsovårdsstrategin inom den Europeiska

gemenskapen samt ett förslag till ramprogram

för folkhälsa åren 2001 2006. Det nya

ramprogrammet för folkhälsa föreslås löpa

över sex år och den nuvarande strukturen

med flera separata program föreslås ersättas

av ett enda sammanhållet program.

I avvaktan på att det nya ramprogrammet

skall träda ikraft har Kommissionen

presenterat ett förslag till förlängning av de

program som löper ut åren 2000 och 2001.

Regeringen deltar aktivt i det europeiska

folkhälsoarbetet och i utarbetandet av det nya

ramprogrammet.

Inom ramen för det internationella smitt-

skyddsarbetet sker samarbete bl.a. i WHO

och EU samt inom Östersjösamarbetet.

Samarbetet inom EU är inriktat på

informations- och utbildningsinsatser samt

kompetensuppbyggnad. Inom EU har under

året arbetet med att utveckla nätverket för

epidemiologisk övervakning och kontroll av

smittsamma sjukdomar fortsatt. Inom

Östersjösamarbetet hölls i januari 2000 en

konferens i Sigtuna om att bekämpa

smittsamma sjukdomar i Östersjö- och

Barentsregionerna. Vid mötet i

Östersjöstaternas råd (CBSS) i Kolding i april

2000 enades statsministrarna om att inrätta en

särskild aktionsgrupp för smittsamma

sjukdomar i Östersjöregionen.

4.5.2 Insatser utanför politikområdet

En stor del av folkhälsoarbetet utförs av kom-

muner och landsting samt

frivilligorganisationer. Kommuner och

landsting har ett lagstadgat ansvar för att

förebygga ohälsa genom bl.a. hälso- och sjuk-

vårdslagen och socialtjänstlagen.

Kommunernas engagemang för

folkhälsofrågor har successivt ökat med åren.

Lokala folkhälsoråd finns i en majoritet av

landets kommuner. Många kommuner har

arbetat fram och fattat beslut om

folkhälsoprogram för kommunens invånare.

Dessutom har flertalet kommuner påbörjat

arbetet med hälsokonsekvensbeskrivningar av

politiska beslut och med att ta fram s.k. lokala

välfärdsbokslut.

I hälso- och sjukvårdens ansvar ingår att

medicinskt förebygga, utreda och behandla

sjukdomar och skador. Dessa insatser är

individ-, befolknings- och samhällsinriktade.

De flesta landsting har idag

samhällsmedicinska enheter eller mot-

svarande. De har uppgifter som t.ex.

epidemiologisk bevakning,

folkhälsorapportering och hälsopolitiska

program. Inom många landsting har man tagit

fram hälsopolitiska mål och program och i

några fall har man tillsatt s.k. folkhälso-

landstingsråd och politiskt tillsatta folkhälso-

utskott. Kommuner och landsting har

dessutom ökat det lokala tvärsektoriella

samverkansarbetet mellan kommuner,

landsting och övriga aktörer.

Det finns en mängd frivilligorganisationer

som bedriver ett betydelsefullt arbete inom

området med bidrag från antingen stat, kom-

mun, landsting eller privata intressenter.

Idrottsrörelsen med sina mer än 20 000

föreningar är t.ex. en viktig resurs i samhällets

folkhälsoarbete.

Utöver detta finns aktörer som har andra

mål för sin verksamhet än att påverka hälsan,

och där effekter uppstår som påverkar

folkhälsan på ett önskat eller i värsta fall

oönskat sätt. Det kan t.ex. handla om

livsmedel, trafiksäkerhet, skolan,

arbetsplatsen eller kemikaliehantering.

Insatser för en god hälsa bland

befolkningen utgör ett centralt inslag i arbetet

mot en hållbar samhällsutveckling. Att minska

exponeringen för potentiellt hälsofarliga

faktorer i miljön och att skydda och tillföra

positiva faktorer för hälsa och välbefinnande

som t.ex. tillgången till natur och kultur har

varit ett av syftena med de förslag som

Miljömålskommittén redovisat i sitt

slutbetänkande Framtidens miljö allas vårt

ansvar (SOU 2000:52). Socialstyrelsen har

dessutom gjort betydande insatser för att

frågor som rör skydd av människors hälsa

skall lyftas fram inom miljömålsarbetet.

När det gäller alkohol-, narkotika- och to-

baksområdet är det främst polis och tull m.fl.

som genom sina insatser försöker minska till-

gången på narkotika, svartsprit och

smuggelcigaretter. De förebyggande insat-

serna som utförs inom kommuner, landsting

och länsstyrelser är emellertid också mycket

betydelsefulla.

4.6 Resultatbedömning

Målen för folkhälsopolitiken som angavs i

budgetpropositionen för 2000 var:

- Folkhälsan skall förbättras för de

grupper i samhället som är mest

eftersatta ur hälsosynpunkt

- Tobaksbruket skall minska

- Den totala alkoholkonsumtionen skall

minska för att begränsa alkoholens

skadeverkningar

- Att verka för ett narkotikafritt samhälle

genom insatser för att minska tillgången

och efterfrågan på narkotika samt genom

att få fler missbrukare att upphöra med

sitt missbruk.

4.6.1 Resultat

Under det senaste decenniet har antalet döda

till följd av skador minskat. Minskningen

gäller såväl för kvinnor och män som för barn

och ungdomar, personer i yrkesaktiv ålder

samt för äldre kvinnor. Skador utgör dock

fortfarande den vanligaste dödsorsaken för

barn, ungdomar och yngre vuxna. Antalet

döda i självmord har minskat för både kvinnor

och män under de senaste tioårsperioden.

Antalet självmordsförsök har också minskat.

Kvarstår dock att självmord är en betydande

dödsorsak bland barn och ungdomar.

Andelen normalviktiga i befolkningen har

minskat under 1990-talet. Den genomsnittliga

kroppsvikten ökar i samtliga samhällsklasser,

dock mest bland lågutbildade. Felaktiga

matvanor, övervikt och fysisk inaktivitet bidrar

väsentligt till de stora folksjukdomarna hjärt-

kärlsjukdomar, diabetes, rörelseorganens

sjukdomar och cancer.

Det epidemiologiska läget i Sverige följs

bl.a. genom den rapportering av inträffande

sjukdomsfall som görs vid

Smittskyddsinstitutet. Enligt denna

rapportering har den epidemiologiska

situationen avseende smittsamma sjukdomar i

Sverige inte genomgått några dramatiska

förändringar under 1999. Det totala antalet

anmälda sjukdomar uppgick till drygt 72 000,

vilket är en ökning med 1 500 jämfört med

föregående år. Vissa oroande inslag finns i

bilden. Antalet inhemska fall av salmonella

fördubblades nästan under 1999 jämfört med

året innan. Utbrott med calicivirus, ett

mycket smittsamt virus som sprids via

livsmedel, har blivit vanligare. Antalet

rapporterade fall av infektion med

campylobacter har ökat. Under året inträffade

en för svenska förhållanden ovanligt

omfattande mässlingsepidemi med mer än 60

fall.

Sverige har i dag ett gynnsamt läge i Europa

beträffande antibiotikaresistens. Den svenska

modellen för övervakning och strategier för

minskad och rationell användning av

antibiotika har under året vunnit gehör inom

många EU-länder.

I en internationell jämförelse har Sverige

haft en mycket gynnsam utveckling när det

gäller spridning av hiv och andra STD. En

varningssignal utgör dock den registrerade

ökningen av infektioner föranledda av

klamydia och gonorré. Orsaken till den

gynnsamma utvecklingen i Sverige är främst

tidiga förebyggande insatser, en god hälso-

och sjukvård och socialvård samt ett relativt

öppet samhälleligt klimat för att diskutera sex

och samlevnad. Hittills beräknas närmare 50

miljoner människor ha smittats av hiv sedan

epidemins början. I Sverige har endast cirka 5

000 fall av hivinfektion hittills anmälts, varav

cirka 3000 finns i livet. Antalet nyanmäl-

ningar har varit ganska konstant under flera år

med i genomsnitt 5 per vecka. Det är få barn

och ungdomar som smittats i Sverige och

medelåldern för diagnos ligger på omkring 35

år. De flesta av männen har smittats

homosexuellt och kvinnorna heterosexuellt.

Cirka en tredjedel av de smittade är kvinnor.

Många av dessa kvinnor kommer från andra

länder och var smittade redan när de kom till

Sverige.

Tack vare den effektiva

kombinationsbehandlingen med

bromsmediciner har antalet hivinfekterade

som utvecklat aids minskat avsevärt. Samtidigt

har antalet rapporter om medicinernas svåra

biverkningar, bland annat ökad risk för infarkt

och slaganfall ökat.

Alkoholkonsumtionen har ökat totalt sett i

landet sedan 1998. Ökningen sker framför

allt bland ungdomar. Flera undersökningar

under det senaste året visar att andelen

ungdomar som ofta berusar sig ökar och

andelen som aldrig berusar sig minskar.

Flickornas andel av den totala alko-

holkonsumtionen har också ökat kraftigt sett i

ett längre tidsperspektiv.

Förutom ungdomens spritkonsumtion och

speciellt konsumtion av hembränt och smug-

gelsprit inger också deras folköls- och

starkölskonsumtion stor oro. Ungefär 35

procent av befolkningens totala

spritkonsumtion är illegal. Även

Systembolagets försäljning av alkoholdrycker

har ökat med 10,2 procent sedan 1998.

Siffror tyder på att Systembolaget tagit

marknadsandelar från svartsprits-

konsumtionen.

Inrättandet av den Nationella ledningsgrup-

pen för alkohol- och narkotikaförebyggande

insatser och branschsamarbetet i OAS har till-

sammans med Folkhälsoinstitutets och Alko-

holinspektionens insatser lett till en ökad

aktivitet på alkoholområdet liksom

länsstyrelsernas insatser när det gäller

Operation krogsanering. Erfarenheterna från

de projekt på nationell nivå som

ledningsgruppen hittills har initierat är

mycket goda. Utvärdering av de olika

insatserna är inplanerad men det är ännu

alltför tidigt att uttala sig om effekterna av de

vidtagna åtgärderna.

Från flera länder i Europa kommer

rapporter om en positivare inställning till

droger bland ungdomar och en ökning av

missbruket. Samma tendens finns också i

Sverige. Enligt Centralförbundet för alkohol-

och narkotikaupplysning, CAN, som årligen

genomför drogvaneundersökningar, pekar

flera indikatorer på att det tunga missbruket

har ökat under 1990-talet. Kunskapen om det

tunga missbrukets utveckling samt

missbruksutvecklingen i marginaliserade

grupper är fortfarande bristfällig.

Trots den positivare inställningen till

droger i vissa ungdomsgrupper visar

tillgängliga undersökningar på att en

överväldigande majoritet av svenska folket

inte befattar sig med någon form av narkotika.

Det finns en bred folklig och politisk

uppslutning kring en restriktiv narkotikapo-

litik. Någon legaliseringsdebatt liknande den

som bedrivs i flera andra europeiska länder

förekommer t.ex. inte i Sverige.

Rökningen fortsätter att långsamt minska.

Sverige är det första land i Europa som

uppnått WHO:s mål på tobaksområdet i

strategin HFA-2000, dvs. att minst 80

procent av befolkningen skall vara rökfri år

2000. Rökningen är mer utbredd bland

kvinnor än bland män. Under 1990-talet har

rökningen minskat påtagligt bland gravida

kvinnor och bland småbarnföräldrar. Någon

tydlig minskning av rökningen bland

ungdomar kan dock inte skönjas. Den

rökrelaterade sjuklig- och dödligheten har

minskat bland män men ökar fortfarande

bland kvinnor. Rökningen är fortsatt en orsak

till ojämlikhet i hälsa genom att den minskar

mest i mer gynnade socioekonomiska grupper

men förblir utbredd i mindre gynnade

grupper.

4.6.2 Analys och slutsatser

Den generella slutsatsen när det gäller

folkhälsan är att den har förbättrats i stort om

man mäter i termer av dödlighet, sjuklighet

och självrapporterad hälsa.

Spädbarnsdödligheten är t.ex. bland de lägsta i

världen och vi lever ett allt längre och friskare

liv. Främsta skälet till längre livslängd antas

vara nedgången i hjärt- och kärlsjukdomar,

trots att dessa fortfarande kvarstår som

främsta orsak till förtida död. Men det finns

dock, liksom tidigare år, fortfarande tecken

på ökade ohälsoproblem.

En negativ tendens är att psykiska och

psykosomatiska besvär ökar, t.ex. nervositet,

oro, ångest, sömnbesvär, särskilt hos unga

kvinnor med låg utbildning och hos barn och

ungdomar. Den mentala ohälsan är ett

växande folkhälsoproblem hos framför allt

barn och ungdomar, där självmord är en

betydande dödsorsak. Den ohälsorelaterade

stressen framstår även allt tydligare som en av

de viktigaste riskfaktorerna för ohälsa, både i

allmänhet och i arbetslivet. Ett allvarligt

tecken är t.ex. ökningen av stressrelaterade

arbetsolyckor för kvinnor i kommunal och

landstingskommunal sektor. Det är framöver

viktigt att se hur arbetsplatsen som hälsofräm-

jande arena skall kunna utnyttjas för att på så

sätt kunna minska skillnader i ohälsa mellan

olika grupper i samhället.

En annan iakttagelse är att sociala skillnader

i hälsa mellan sociala klasser inte tycks

förändras utan ligger kvar på nivåer som

återfinns i många andra europeiska länder.

Allergier och övervikt är andra hälso-

problem som ökar i omfattning. Nästan tre

miljoner människor i Sverige har eller har haft

någon form av allergi eller annan

överkänslighet. Det syns ingen sjunkande

trend i förekomst av allergi och annan

överkänslighet. Detsamma gäller i den övriga

västvärlden. För närvarande pågår ett arbete

med en nationell handlingsplan mot allergi

under ledning av Folkhälsoinstitutet. Arbetet

med att förebygga allergi och annan

överkänslighet måste intensifieras genom mil-

jöåtgärder och ökad information till bl.a.

föräldrar och personal inom verksamheter

som vänder sig till barn.

När det gäller kraftig övervikt har den nu

blivit så vanlig att man räknar med att ca 10

procent av befolkningen, dvs. en halv miljon

vuxna, hör till riskgruppen. Det är särskilt

anmärkningsvärt att andelen överviktiga ökar

bland barn och ungdomar. Övervikt är

dessutom vanligare bland arbetare än bland

tjänstemän. Regeringen har för 2000 och

2001 beviljat 25 miljoner kronor till

landstingen för insatser mot övervikt.

Under 1980- och 1990-talen har det skett

förändringar som påverkat

smittskyddssituationen i Sverige. Människors

alltmer omfattande resande, den ökade

invandringen och handeln med livsmedel

medför att den epidemiologiska utvecklingen

såväl nationellt som i omvärlden måste följas

med stor noggrannhet. Infektionssjukdomar

som blossar upp i en del av världen har i dag

en mycket större spridningspotential än tidi-

gare. I Ryssland och Baltikum finns det för

närvarande uppenbara risker med de

totalresistenta tuberkulosbakterier som

uppträder.

När det gäller hiv/aids-epidemin ligger den

för Sveriges del på en mycket låg nivå tack

vare omfattande förebyggande insatster,

medan den fortsätter att expandera globalt,

framför allt i Afrika och i Asien.

Det är dock inte enbart hot från omvärlden

som gör att en hög beredskap mot infektions-

sjukdomar måste bibehållas. Inhemsk

spridning av tarmbakterier som

Campylobakter och tarmpatogena E. coli har

visat sig vara ett betydande problem och

resistensutvecklingen mot antibiotika är ett

reellt hot även mot svenska patienter.

Vårdrelaterade sjukdomar samt spridningen

av starkt smittsamma tarmvirus utgör ett be-

tydande sjukvårdsproblem.

I syfte att ytterligare förbättra

smittskyddet i landet avser regeringen att

utarbeta en proposition med ett förslag till ny

smittskyddslag. Underlaget för propositionen

utgör den utvärdering av det svenska

smittskyddet med tonvikt på

smittskyddslagen och övriga författningar

som finns i Smittskyddskommitténs

slutbetänkande Smittskydd, samhälle och

individ (SOU 1999:51). I

smittskyddspropositionen kommer även

problemen med vårdrelaterade infektioner att

hanteras.

Sveriges inträde i EU har förändrat

förutsättningarna för den svenska

alkoholpolitiken. Målet att minska den totala

konsumtionen av alkohol och begränsa

alkoholens skadeverkningar ligger fast. EU-

medlemskapet gör det dock nödvändigt att

söka nya metoder för det förebyggande

arbetet för att kunna upprätthålla målet.

Situationen på alkoholpolitikens område

kräver en hög grad av samordning, effektivitet

och en ledningsorganisation med hög

beredskap för olika varierande insatser.

Regeringen bedömer att de insatser som

hittills genomförts inom den Nationella

ledningsgruppen och OAS har fungerat bra

och varit nödvändiga för att få igång en aktiv

process. Insatserna är dock otillräckliga för

att framöver kunna värja sig mot effekterna av

ökad införsel och ökad illegal

alkoholhantering. Därför kommer regeringen

framöver att behöva vidta ytterligare åtgärder.

I syfte att understödja ett långsiktigt alkohol-

och narkotikaförebyggande arbete och för att

kunna ha en hög handlingsberedskap

gentemot de framtida utmaningarna behövs

ytterligare medel till regeringens disposition.

En nationell handlingsplan för det alkohol-

skadeförebyggande arbetet under de närmaste

fem åren kommer att överlämnas till

riksdagen under hösten 2000 och utgör ett

viktigt instrument i det alkoholpolitiska

arbetet framöver. Förslag kommer att ges på

åtgärder på såväl central som regional och

lokal nivå för att åstadkomma en kraftsamling

och mobilisering på området.

Huvudinriktningen för det nationella arbetet

kommer att bestå av dels vissa regel-

skärpningar och olika stimulansåtgärder på

kommun- och landstingsnivå, dels förstärkt

samarbete på EU- och WHO-nivå. Under de

närmaste tre åren föreslås att utöver befintliga

medel för alkoholpolitiska åtgärder ytterligare

225 miljoner kronor avsätts för

implementering av den nationella

handlingsplanen för alkoholskade-

förebyggande insatser.

Regeringen har vidare för avsikt att under

hösten 2000 utarbeta en proposition utifrån

Alkoholutredningens två slutbetänkanden

(SOU 2000:59 och SOU 2000:60). Syftet

med propositionen är att förtydliga och

förändra alkohollagen så att tillämpningen kan

underlättas och göra den mer anpassad till

dagens krav.

Sverige har tillsammans med Finland

erhållit medel från Europeiska kommissionen

för att genomföra två länderjämförande

studier om alkoholproblemens omfattning

och dess hälsoeffekter samt om hur

alkoholpolitiken ser ut i samtliga EU-länder.

Studierna, som slutförs under det svenska

ordförandeskapet i EU våren 2001, utgör ett

viktigt vetenskapligt underlag för Europeiska

kommissionens fortsatta arbete med

alkoholfrågan. Som ett led i förberedelserna

inför det svenska ordförandeskapet har

Sverige också tagit initiativ till gemensamma

diskussioner med de närmast kommande

ordförandeländerna i EU i syfte att

tillsammans utarbeta en EU-strategi på

alkoholområdet.

I februari 2001 hålls vidare en europeisk

WHO- och EU-konferens om ungdom och

alkohol där bl.a. EU-strategin presenteras och

diskuteras. Ett förberedande internationellt

ungdomsmöte arrangeras också i Sverige i

november 2000.

Genomgripande politiska, tekniska, ekono-

miska och sociala förändringar har starkt

påverkat eller förändrat tillvaron för stora

grupper människor samtidigt som toleransen

mot narkotika har ökat på många håll i

världen. Tillgången till narkotika i samhället är

också god och priserna relativt låga. Olika

undersökningar pekar även på att fler unga

prövar eller vill pröva narkotika och att

nyrekryteringen till tungt missbruk tycks ha

ökat. Sammantaget innebär utvecklingen att

förebyggande insatser samt rehabilitering

skall ha fortsatt hög prioritet. Det är både

fråga om generella förebyggande insatser för

ungdomar för att stärka motståndet mot

droger samt riktade insatser och intervention

bland ungdomar som löper särskilt stor risk

att utveckla missbruk och beroende.

Regeringen har mot bakgrund av

ovanstående för avsikt att utarbeta en

handlingsplan mot narkotika, delvis med

utgångspunkt från Narkotikakommissionens

arbete (dir. 1998:18). Kommissionen har till

uppgift att utvärdera Sveriges

narkotikapolitiska insatser sedan mitten av

1980-talet. Vid utgången av 2000 skall

kommissionen lägga förslag till

effektiviseringar av narkotikapolitiken.

Genom det internationella samarbetet inom

både FN och EU har polis och tull förbättrat

sina möjligheter att begränsa utbudet av nar-

kotika. Sverige bör även fortsättningsvis ha en

framträdande roll i det internationella

samarbetet. Detta samarbete är

utomordentligt betydelsefullt, inte minst mot

bakgrund av den pågående europeiska

integrationen och de genomgripande

förändringarna i Central- och Östeuropa.

Den Nationella folkhälsokommittén har ar-

betat i snart fyra år och har tagit fram två del-

betänkanden och planerar lägga fram sitt

slutbetänkande hösten 2000. Kommitténs

förslag till nationella mål och strategier väntas

beröra ett antal politikområden varav ett

flertal områden ligger utanför politikområdet

folkhälsa. Exempel på områden som berörs är

arbetsliv och ekonomisk trygghet, sociala

miljöer och uppväxtvillkor, inne- och

utemiljöer, fysisk aktivitet och matvanor,

alkohol, narkotika och tobak, personskador,

hälso- och sjukvård och smittskydd. I

samband med Nationella

folkhälsokommitténs slutbetänkande har

regeringen för avsikt att påbörja ett

utvecklingsarbete inom folkhälsoområdet för

att på så sätt förbättra förutsättningarna för

folkhälsoarbetet i landet.

I detta utvecklingsarbete kommer att ingå

att ta ställning till vilka mål och områden som

bör prioriteras de kommande åren samt även

förbättra regeringens möjligheter att följa upp

och utvärdera folkhälsoområdet. Även

Folkhälsoinstitutet kommer, efter dess

ombildning den 1 juli 2001, att ha en viktig

uppgift att fylla i detta utvecklingsarbete.

Organisationskommittén för

Folkhälsoinstitutet (dir. 1999:56) föreslår

nämligen i sitt betänkande Statens

folkhälsoinstitut roll och uppgifter (SOU

2000:57) att institutet bör få i uppgift att

ansvara för uppföljning och utvärdering av

insatser på folkhälsoområdet och lämna

förslag till åtgärder för en bättre folkhälsa,

t.ex. i en folkhälsopolitisk rapport.

Regeringens utvecklingsarbete, med

utgångspunkt i Nationella

folkhälsokommitténs arbete samt Folk-

hälsoinstitutets nya roll, bör vara att få ett

bättre beslutsunderlag i syfte att förbättra

folkhälsan i landet och särskilt när det gäller

hälsan för de grupper i samhället som är mest

utsatta ur folkhälsosynpunkt.

4.7 Budgetförslag

4.7.1 14:1 Insatser mot aids

Tabell 4:2 Anslagsutveckling 14:1 Insatser mot aids

Tusental kronor

1999

Utfall

55 990

Anslags-

sparande

1 908

2000

Anslag

65 622

Utgifts-

prognos

66 300

2001

Förslag

65 622

2002

Beräknat

58 122

2003

Beräknat

58 122

Anslaget disponeras av Folkhälsoinstitutet

(FHI). Medlen skall användas för insatser

mot hiv/aids, innefattande information till

allmänheten och till särskilda grupper med

riskbeteende, samt stöd till psykosocialt

arbete och utveckling inom området. FHI

skall samverka med andra aktörer och

stimulera till regionala och lokala aktiviteter.

För 2000 fördelades cirka 25 miljoner kronor

av bidraget till kommuner, landsting och

organisationer för hiv/aids-preventivt arbete.

Från anslaget 99:2 Särskilda insatser i vissa

kommuner och landsting under utgiftsområde

25 har tidigare fördelats 84 miljoner kronor

under åren 1999 2000 för hivpreventivt

arbete i storstadsregionerna.

Regeringens överväganden

Regeringens bedömning är att, tack vare de

omfattande insatser som gjorts inom det

hivpreventiva området med de medel som

tillförts anslaget, har Sverige lyckats hålla

epidemin på en internationellt sett mycket låg

nivå. Hiv/aids-epidemin fortsätter dock att

expandera globalt, framför allt i Afrika och

Asien. Idag lever över 95 procent av de

drabbade i utvecklingsländerna.

Utvecklandet av ett säkert och effektivt

vaccin mot hiv/aids skulle utgöra ett unikt

bidrag till att hejda epidemin. De insatser som

görs i Sverige för att förebygga spridningen av

hiv/aids måste därför även innefatta en

satsning på att bibehålla den infrastruktur för

forskningen som möjliggör fortsatt

utvecklingsarbete av ett hiv/aids-vaccin.

Den forskning som bedrivs vid djurhuset

inom Smittskyddsinstitutets ram har i detta

sammanhang en nyckelfunktion. Som framgår

av anslag 14:5 Smittskyddsinstitutet kommer

byggnation av ett nytt djurhus att inledas

inom kort. Mot denna bakgrund föreslår

regeringen att fr.o.m. 2002 permanent

överföra 7,5 miljoner kronor från hiv/aids-

anslaget till anslag 14:5 Smittskyddsinstitutet,

som delfinansiering av det nya djurhuset.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 65 622 000 kronor anvisas

under anslaget 14:1 Insatser mot aids för

2001. För 2002 och 2003 beräknas anslaget

till 58 122 000 kronor vardera året.

4.7.2 14:2 Bidrag till WHO

Tabell 4.3 Anslagsutveckling 14:2 Bidrag till WHO

Tusental kronor

1999

Utfall

37 099

Anslags-

sparande

 1 759

2000

Anslag

34 371

Utgifts-

prognos

0

2001

Förslag

8 000

2002

Beräknat

34 371

2003

Beräknat

34 371

Utgiften som belastar anslaget är Sveriges

medlemsavgift till Världshälsoorganisationen

(WHO). WHO har som FN:s fackorgan för

hälso- och sjukvårdsfrågor en bred normativ

verksamhet. Sverige ingår i WHO:s styrelse

under perioden 2000 2003.

Medlemsländernas beslutande organ,

Världshälsoförsamlingen, antog i maj 1999

organisationens budget för perioden 2000

2001. Budgeten består av dels den reguljära

budgeten, dels frivilliga bidrag. Avgiften för

verksamhetsåret baseras på omfattningen av

den reguljära budgeten och uppgår för 2001

till 4 315 980 USD. Avgifterna för 2002 och

2003 fastställs först efter det att

Världshälsoförsamlingen i maj 2001 har fattat

beslut om budgeten för tvåårsperioden.

Enligt WHO:s regler skall medlemsavgiften

ha betalats in vid avgiftsårets början. Sverige

har tidigare år betalat i slutet av december

månad året före avgiftsåret. Skillnaden mellan

budget och utfall 1999 berodde

huvudsakligen på dollarkursens utveckling.

Regeringens överväganden

WHO:s generaldirektör har företagit en

genomgripande reformering av WHO:s

organisation och verksamhet. Sverige har

aktivt stött detta förändringsarbete som är ett

exempel på att effektivisering inom FN-

systemet går att genomföra när

organisationens ledning och medlemsländerna

lägger fast tydliga prioriteringar och

verksamhetsmål. I den strategiska budget som

har godkänts för budgetperioden 2000 2001

ingår verksamhetsmål och aktiviteter, vars

genomförande skall redovisas inför nästa

budgetperiod. Utveckling av indikatorer för

mätning av resultat ingår således i den nya

budgetprocessen.

Sverige har genom Sida slutit ett avtal med

WHO om frivilliga bidrag med 160 miljoner

kronor för budgetperioden 2000 2001.

Stödet avser huvudsakligen utvecklingsarbete

inom prioriterade hälsoområden, som t.ex.

reproduktiv hälsa, hälsosystem och barnhälsa.

Hälften av dessa medel utgör stöd till

forskning.

Regeringen avser fortsättningsvis att betala

medlemsavgiften till WHO i början av januari

månad det år avgiften avser. Detta ger en en-

gångsvis periodiseringseffekt, vilket innebär

att innevarande års medel på anslaget kvarstår

till 2001 och anslaget för 2001 därmed kan

reduceras till 8 miljoner kronor.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 8 000 000 kronor anvisas

under anslaget 14:2 Bidrag till WHO för

2001. För 2002 och 2003 beräknas anslaget

till 34 371 000 kronor vardera året.

4.7.3 14:3 Bidrag till Nordiska

hälsovårdshögskolan

Tabell 4.4 Anslagsutveckling 14:3 Bidrag till Nordiska

hälsovårdshögskolan

Tusental kronor

1999

Utfall

16 008

Anslags-

sparande

2 256

2000

Anslag

16 701

Utgifts-

prognos

18 400

2001

Förslag

16 896

2002

Beräknat

17 206

1

2003

Beräknat

17 559

1

1 Motsvarar 16 896 tkr i 2001 års prisnivå.

Nordiska hälsovårdshögskolan (NHV) utgör

en del av Nordiska ministerrådets

organisation. På högskolan bedrivs vidare-

och efterutbildning av personal från de

nordiska ländernas hälso- och

sjukvårdssektorer samt närliggande områden.

De utgifter som belastar anslaget är

Sveriges andel av kostnaderna för NHV.

Nordiska ministerrådet fastställer varje år

dels en total ekonomisk ram för högskolans

verksamhet, dels en garantinivå för

finansieringen. Utgifter för verksamheten

inom garantinivån fördelas mellan de nordiska

länderna efter samma proportioner som gäller

för den ordinarie nordiska budgeten.

År 1999 uppgick det totala anslaget till

NHV till 37 805 790 kronor varav Sveriges

del av anslaget uppgick till 15 608 000

kronor.

Regeringens överväganden

NHV spelar en viktig roll för det stora behov

av kvalificerad folkhälsovetenskaplig

kompetens som finns i de nordiska länderna.

Sverige disponerar ca 40 procent av

utbildningsplatserna vid NHV. I Sverige är

intresset stort för att erhålla utbildning vid

skolan och av de svenskar som söker kan

årligen en tredjedel beredas plats.

Nordiska ministerrådets budget för 2001

kommer att fastställas först i november 2001.

I avvaktan på säkrare information beräknas

för 2001 ett totalt anslag till NHV om ca 38,3

miljoner kronor varav Sveriges andel beräknas

uppgå till 15,6 miljoner kronor. Dessutom

tillkommer en utgift om 3,5 miljoner kronor

som avser avräkning för 1999. Medelsbehovet

för 2001 beräknas till ca 16,9 miljoner kronor

vilket innebär att anslagskredit också kommer

att utnyttjas.

Regeringen har genom ett särskilt beslut i

mars 1999 tagit i anspråk 400 000 kronor av

det ackumulerade anslagssparandet för NHV

till annat ändamål. Resterande anslagssparande

får tas i anspråk under 2000.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 16 896 000 kronor anvisas

under anslaget 14:3 Bidrag till Nordiska

hälsovårdshögskolan för 2001. För 2002 och

2003 beräknas anslaget till 17 206 000 kronor

respektive 17 559 000 kronor.

4.7.4 14:4 Folkhälsoinstitutet

Tabell 4.5 Anslagsutveckling 14:4 Folkhälsoinstitutet

Tusental kronor

1999

Utfall

123 972

Anslags-

sparande

3 907

2000

Anslag

110 999

Utgifts-

prognos

112 500

2001

Förslag

120 275

2002

Beräknat

116 538

1

2003

Beräknat

119 011

1

1 Motsvarar 114 275 tkr i 2001 års prisnivå.

Folkhälsoinstitutet (FHI) skall genom hälso-

främjande och sjukdomsförebyggande

insatser bidra till att folkhälsan förbättras för

de grupper i samhället som är mest eftersatta

ur folkhälsosynpunkt.

Av FHI:s anslag har ca 55,5 miljoner

kronor beviljats till olika projekt i kommun,

landsting och organisationer. Därutöver har

ca 17,4 miljoner kronor betalats ut i

organisationsstöd till olika frivillig-

organisationer inom folkhälsoområdet.

FHI har under 1999 aktivt deltagit i det

internationella folkhälsoarbetet i både EU

och WHO.

FHI har under året utvärderats på

regeringens uppdrag av en statlig

organisationskommitté. Kommittén

överlämnade sitt betänkande till regeringen i

maj 2000: Statens folkhälsoinstitut roll och

uppgifter (SOU 2000:57). Kommittén

föreslår att FHI skall ha en ny roll och andra

uppgifter än idag. En av FHI:s

huvuduppgifter föreslås vara att ansvara för

att följa upp och utvärdera folkhälsoinsatser

med utgångspunkt i de nationella

folkhälsomålen som kommer att föreslås av

Nationella folkhälsokommittén. FHI skall

dessutom fungera som ett nationellt kun-

skapscentrum för metoder och strategier på

området. Den nya organisationen föreslås

träda i kraft 1 juli 2001.

Bemyndiganden och ekonomiska

förpliktelser

FHI finansierar varje år olika forsknings- och

samarbetsprojekt. För flera av projekten

upprättas fleråriga samarbetsavtal, vilket

medför att FHI tar på sig ekonomiska

förpliktelser för kommande budgetår. För att

möjliggöra för FHI att ikläda sig sådana

ekonomiska förpliktelser föreslår regeringen

att riksdagen ger regeringen

Tabell 4.6 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser

Tusental kronor

1999

utfall

2000

prognos

2001

beräknat

2002

beräknat

2003

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

23 666

43 341

34 841

Nya förpliktelser

39 000

10 000

10 000

Infriade förpliktelser*

 19 325

18 500

18 500

13 171

13 170

Utestående förpliktelser vid årets slut

43 341

34 841

26 341

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

108 000

108 000

50 000

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

ett för ändamålet anpassat bemyndigande. Det

föreslagna bemyndigandet under perioden

2001 2003 framgår av ovanstående tabell.

Regeringens överväganden

Regeringens bedömning är att FHI under året

gjort värdefulla insatser inom viktiga

folkhälsoområden. FHI har dessutom bistått

ett flertal av Socialdepartementets

kommittéer med underlagsmaterial.

För att stärka det tobakspreventiva arbetet i

landet föreslår regeringen att 6 miljoner

kronor överförs engångsvis för 2001 från

anslag 13:7 Socialstyrelsen. För åren 2001

respektive 2002 har anslaget minskats med 2

miljoner kronor på grund av finansiering av

åtgärder på handikappområdet. Vidare har 3,8

miljoner kronor återförts till anslaget med

anledning av den engångsvisa överföringen år

2000 till Rättsmedicinalverket.

Tabell 4.7 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

110 999

Pris- och löneomräkning

1 476

Justering för engångsvis överföring

3 800

Omprioriteringar inom utgiftsområdet

4 000

Förslag 2001

120 275

Mot bakgrund av ovanstående föreslår rege-

ringen att 120 275 000 kronor anvisas under

anslaget 14:4 Folkhälsoinstitutet för 2001. För

åren 2002 och 2003 beräknas anslaget till

116 538 000 kronor respektive 119 011 000

kronor.

4.7.5 14:5 Smittskyddsinstitutet

Tabell 4.8 Anslagsutveckling 14:5 Smittskyddsinstitutet

Tusental kronor

1999

Utfall

119 164

Anslags-

sparande

 3 089

2000

Anslag

141 224

1

Utgifts-

prognos

142 224

2001

Förslag

152 869

2002

Beräknat

162 180

2

2003

Beräknat

176 066

3

1 Varav 10 000 tkr på tilläggsbudget i samband med den ekonomiska

vårpropositionen

2000.

2 Motsvarar 158 998 tkr i 2001 års prisnivå.

3 Motsvarar 168 998 tkr i 2001 års prisnivå.

Smittskyddsinstitutet (SMI) skall medverka

till att skyddet mot smittsamma sjukdomar

upprätthålls och förstärks.

En jämförelse mellan budget och utfall för

budgetåret 1999 visar att det ekonomiska

läget för Smittskyddsinstitutet försämrades

under året. Trots extra resurstillskott om 5

miljoner kronor under året gick

verksamheten med 4,5 miljoner kronor i

underskott, vilket medförde att myndigheten

fick ta drygt 3 miljoner kronor av

anslagskrediten i anspråk.

Under året har ett viktigt inslag i verksam-

heten varit anpassning till de nya lokalerna på

Karolinska Institutets område. Flytten har

medfört vissa störningar i den operativa verk-

samheten. Planering och byggande av det nya

säkerhetslaboratoriet har fortsatt med engage-

mang från SMI vid sidan av det arbete som

projektledning och byggherre har utfört.

Byggstarten för det nya huset för försöks-

djursverksamhet (djurhuset) har försenats.

Förseningen beror på att byggprojektet

inrymmer svåra avvägningar som skall

samrådas med Jordbruksverket. Under året

har dock SMI gjort stora insatser för

planeringen av det nya djurhuset. Ett

begränsat och villkorat förhandsgodkännande

för det nya djurhuset har lämnats av Jord-

bruksverket. Enligt nuvarande planer

beräknas det nya djurhuset vara klart för

inflyttning under 2002.

I ett samarbete mellan Socialstyrelsen,

Försvarets forskningsanstalt (FOA), Statens

veterinärmedicinska anstalt (SVA),

Försvarsmakten och SMI pågår utarbetande

av ett program för beredskap mot allvarlig

smitta med utgångspunkt i bl.a. de

möjligheter som kommer att finnas i det nya

säkerhetslaboratoriet att hantera smittämnen

som kräver högsta säkerhetsnivå.

Verksamheten som hittills varit i en uppbygg-

nadsfas kommer att startas när det nya säker-

hetslaboratoriet har tagits i bruk under hösten

2000. SMI kommer genom det nya säkerhets-

laboratoriet att få en komplett diagnostisk

beredskap för allvarlig smitta. Under året har

SMI i samråd med Socialstyrelsen och FoA på

regeringens uppdrag redovisat en plan för

utvecklingen av det s.k. BSL4-programmet.

Forskningsinsatser, bl.a. inom områden

som hiv, malaria och antibiotikaresistens, har

väckt internationell uppmärksamhet under

året och forskare vid SMI har nämnts bland

de mest framgångsrika i världen. Den största

delen av forsknings- och utvecklingsprojekten

vid SMI finansieras helt eller delvis med

externa anslag.

I SMI:s kunskapsstrategi betonas särskilt

behovet av utbildning och

kompetensutveckling inom de

mikrobiologiska och infektionsepide-

miologiska områdena.

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

Tabell 4.9 Uppdragsverksamhet

Tusental kronor

Uppdragsverksamhet

Intäkter

Kostnader

Resultat

(Intäkt-

kostnad)

Utfall 1999

16 500

19 200

 2 700

(varav tjänsteexport)

(13 %)

Prognos 2000

17 800

19 800

 2 000

(varav tjänsteexport)

(11 %)

Budget 2001

16 800

18 800

 2 000

(varav tjänsteexport)

(12 %)

SMI bedriver uppdragsverksamhet inom för-

söksdjursverksamheten och den speciella

diagnostiken. Den speciella diagnostiken skall

finansieras med avgifter som ger full

kostnadstäckning. Försöksdjursverksamheten

har medgivits undantag från 5 § avgifts-

förordningen (1992:191). Inkomsterna

disponeras av SMI.

Försöksdjurverksamheten redovisade ett

underskott på ca 0,5 miljoner kronor för

1999 och prognosen för 2000 pekar på ett

underskott om 2 miljoner kronor.

Underskotten beror på ökade kostnader för

drift och underhåll och inköp av djur

samtidigt som intäkterna är låga. I förhållande

till föregående år minskade under 1999

underskottet, vilket är en följd av att ett ökat

antal djurhållningsdagar lett till ökade in-

täkter.

Målet full kostnadstäckning har inte kunnat

uppfyllas för uppdragsverksamheten inom

den speciella diagnostiken. Den speciella

diagnostiken redovisade ett underskott på ca

2,2 miljoner kronor 1999 och prognosen för

2000 visar på ett nollresultat. Underskotten i

verksamheten de senaste åren beror bl.a. på

ökade kostnader till följd av ackreditering av

verksamheten. För att förbättra utfallet för

2000 har en avgiftshöjning med 18 procent

genomförts under 2000.

SMI har på regeringens uppdrag inkommit

med en översyn av de avgiftsfinansierade

verksamheter. I skrivelsen gör SMI en

genomgång av de avgiftsfinansierade

verksamheterna samt lämnar vissa förslag till

hur hanteringen och styrningen bör utformas.

Avseende den speciella diagnostiken föreslås

bl.a. att kravet på full kostnadstäckning skall

upphöra för att bättre kunna anpassa

avgiftssättningen till behovet av speciell

diagnostik och till syftet med undersök-

ningen. Beträffande

försöksdjursverksamheten konstateras bl.a.

att inriktning, omfattning och former för

verksamheten kommer att preciseras i

samband med den fortsatta planeringen och

projekteringen av det nya djurhuset.

Skrivelsen bereds för närvarande inom

Regeringskansliet.

Regeringens överväganden

SMI har kunnat uppfylla uppställda mål för

verksamheten relativt väl trots störningar,

främst i form av flytten till nya lokaler och

myndighetens ekonomiska situation. SMI har

under året aktivt medverkat till att skyddet

mot smittsamma sjukdomar har upprätthållits

och förstärkts och i dessa frågor samverkat

med berörda myndigheter och organisationer.

Samarbetet och kontakterna inom

smittskyddsområdet har utvecklats väl såväl

nationellt som internationellt. SMI har bl.a.

ett väl fungerande kontaktnät och samarbete

med smittskyddsläkarna och de mikro-

biologiska laboratorierna.

På tilläggsbudgeten för budgetåret 2000

tillfördes SMI 10 miljoner kronor, i första

hand för att förbättra den

ekonomiadministrativa styrningen av

verksamheten. Regeringen har dessutom givit

SMI i uppdrag att i samverkan med Ekonomi-

styrningsverket genomföra ett långsiktigt pro-

gram för verksamhetsutveckling i linje med

det förslag som redovisats till regeringen den

15 maj 2000. Programmet skall leda till att

den ekonomiadministrativa styrningen av

verksamheten förbättras och att kontrollen

över myndighetens ekonomi långsiktigt

säkerställs. Vidare har regeringen givit SMI i

uppdrag att senast den 15 januari 2001

redovisa ett underlag för fördjupad prövning.

SMI har inkommit med en skrivelse med

redovisning av projektet att bygga ett nytt

djurhus på Karolinska Institutets område

samt hemställt om regeringens medgivande att

få teckna ett hyreskontrakt för det nya

djurhuset. Skrivelsen bereds för närvarande

inom Regeringskansliet. Regeringen har i

tidigare budgetpropositioner angivit att ett

nytt djurhus bör byggas. Medel tillförs nu för

detta ändamål. Byggstarten har försenats på

grund av att byggprojektet inrymmer svåra

avvägningar som skall samrådas med bl.a. de

myndigheter som utövar djurskyddstillsyn.

SMI flyttar enligt nuvarande planer in i den

nya säkerhetslaboratoriebyggnaden hösten

2000 samt i det nya djurhuset under 2002.

Med anledning av detta kommer

hyreskostnaderna att öka under det

kommande året. Regeringen anser att SMI:s

anslag bör höjas med 19,2 miljoner kronor till

följd av ökade hyreskostnader och kostnader

som uppkommer i samband med

byggnationen av ett nytt djurhus. En

bedömning av myndighetens totala

resursbehov bör enligt regeringen göras med

utgångspunkt i det underlag för fördjupad

prövning som SMI har fått i uppdrag att

redovisa till den 15 januari 2001.

Tabell 4.10 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

131 224 1

Pris- och löneomräkning

3 142

Justering för premie

 668

Ökat resursbehov

19 171

Förslag 2001

152 869

1 Exklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget för 2000.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår rege-

ringen att 152 869 000 kronor anvisas under

anslaget 14:5 Smittskyddsinstitutet för 2001.

För åren 2001 och 2002 beräknas anslaget till

162 180 000 kronor respektive 176 066 000 kronor.

4.8 14:6 Institutet för psykosocial

medicin

Tabell 4.11 Anslagsutveckling 14:6 Institutet för psyko-

social medicin

Tusental kronor

1999

Utfall

11 207

Anslags-

sparande

- 47

2000

Anslag

13 059

Utgifts-

prognos

12 900

2001

Förslag

13 249

2002

Beräknat

13 518

1

2003

Beräknat

13 810

1

1 Motsvarar 13 249 tkr i 2001 års prisnivå.

Institutets för psykosocial medicin (IPM)

insatser syftar till att bidra till att minska de

psykosociala risksituationer i samhället som

t.ex. arbetslöshet och omstrukturering på

arbetsmarknaden ger upphov till och därmed

bidra till att folkhälsan förbättras för de

grupper i samhället som är mest eftersatta ur

folkhälsosynpunkt.

Regeringens överväganden

Regeringen gör bedömningen att IPM på ett

tillfredsställande sätt uppfyllt sina

verksamhetsmål. Särskilt angelägen anses

IPM:s arbete med stressforskning.

IPM har genomfört ett arbete som syftar

till att stärka ekonomiadministrationen.

Regeringen har i samband med detta gjort en

översyn av IPM:s regleringsbrev för 2000 i

syfte att förbättra kraven på återrapportering i

regleringsbrevet.

Tabell 4.12 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

13 059

Pris-och löneomräkning

190

Förslag 2001

13 249

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 13 249 000 kronor anvisas

under anslaget 14:6 Institutet för psykosocial

medicin för 2001. För åren 2002 och 2003

beräknas anslaget till 13 518 000 kronor

respektive 13 810 000 kronor.

4.8.1 14:7 Folkhälsopolitiska åtgärder

Tabell 4.13 Anslagsutveckling 14:7 Folkhälsopolitiska åt-

gärder

Tusental kronor

2001

Förslag

53 554

2002

Beräknat

53 554

2003

Beräknat

53 554

Detta anslag är utbrutet från tidigare anslag

B10 som då omfattade bidrag till olika

frivilliga organisationer inom det sociala

området. Bidrag från detta anslag lämnas till

länkorganisationer och andra organisationer

som arbetar med att stödja och hjälpa f.d.

missbrukare och som arbetar med

alkoholskadeförebyggande verksamhet.

Nykterhetsorganisationer och

Centralförbundet för alkohol- och

narkotikaupplysning (CAN) erhåller

statsbidrag från detta anslag.

Från anslaget disponerar

Folkhälsoinstitutet 4 miljoner kronor årligen

för insatser i syfte att öka kunskapen om

spelberoende och för att initiera aktiviteter

för att förebygga spelberoende. För

innevarande år tillfördes i vårens tilläggs-

budget 2 miljoner kronor ytterligare för detta

ändamål. Folkhälsoinstitutet har under året

genomfört en kartläggning av omfattningen av

problemet. Man har även öppnat ett 020-

nummer dit personer eller anhöriga till

personer med spelberoendeproblem kan

vända sig för att få hjälp.

Regeringens överväganden

Socialstyrelsen har i en rapport redovisat de

första erfarenheterna av det nya systemet för

administration av bidragen. Utvecklingen be-

döms i denna rapport som positiv. Organisa-

tionerna har inom ramen för det brukarråd

som i enlighet med regeringens förslag

inrättades i samband med övergången till ett

nytt system aktivt deltagit när det gäller att

utforma former och regler för

bidragsgivningen. Avsikten är också att i

brukarrådet diskutera inriktningen på

bidragsgivningen och former för uppföljning

och utvärdering. Ett av syftena med detta

arbete är att öka organisationernas kompetens

i dessa frågor.

Regeringen bedömer det som angeläget att

Socialstyrelsen även i fortsättningen arbetar i

nära samarbete med organisationerna och ut-

vecklar brukarrådet till ett forum för samver-

kan mellan organisationerna och staten. Detta

är viktigt bl.a. när det gäller att ge regeringen

beslutsunderlag för sin politik inom berörda

områden.

Regeringens bedömning är dessutom att

Folkhälsoinstitutet även fortsättningsvis skall

arbeta för att ta fram underlag i syfte att öka

kunskapen om spelberoende och genom

riktade insatser förebygga spelberoende.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 53 554 000 kronor anvisas

under anslaget 14:7 Folkhälsopolitiska åtgärder

för 2001. För åren 2002 och 2003 beräknas

anslaget till 53 554 000 kronor vardera året.

4.8.2 14:8 Alkohol- och narkotika-

politiska åtgärder

Tabell 4.14 Anslagsutveckling 14:8 Alkohol- och

narkotikapolitiska åtgärder

Tusental kronor

1999

Utfall

35 719

Anslags-

sparande

16 150

2000

Anslag

27 500

Utgifts-

prognos

43 650

2001

Förslag

77 500

2002

Beräknat

102 500

2003

Beräknat

127 500

Internationaliseringen och det svenska EU-

inträdet har ändrat förutsättningarna att

bedriva en traditionell svensk alkoholpolitik.

Exempel på sådana förändringar är ändrade

regler för införsel av alkohol och avskaffandet

av monopolen för tillverkning, import och

partihandel av alkoholdrycker, ändrade

partihandelsregler, utökad service och

ändrade öppettider på Systembolaget,

försöksverksamhet med lördagsöppet m.m.

Den illegala hanteringen av alkohol har också

ökat. Ytterligare förändringar av

införselreglerna kommer fortlöpande att ske

och EU:s införselregler kommer att gälla i

Sverige fullt ut från 2004. Detta kommer att

öka gränshandeln och också påverka

alkoholskatterna i Sverige framöver. Dessa

förändringar kan kraftigt påverka

alkoholkonsumtionen och alkoholens tillgäng-

lighet i Sverige som måste motverkas på andra

sätt än tidigare. Även det narkotikapolitiska

arbetet påverkas av den ökade

internationalisering och vårt EU-inträde. I

syfte att motverka en konsumtions- och

skadeökning till följd av regelförändringarna

har detta anslag inrättats för att intensifiera

det alkohol- och narkotikaförebyggande

arbetet.

Regeringens överväganden

De förebyggande insatserna blir av avgörande

betydelse när det gäller att motverka alkohol-

och narkotikamissbrukets utbredning.

Information, opinionsbildning och andra

alkohol- och narkotikaförebyggande insatser,

framför allt på lokal och regional nivå, får

därför en ökad betydelse i ansträngningarna

att påverka attityder och beteenden.

Erfarenheterna från de projekt på nationell

nivå som den nationella ledningsgruppen för

alkoholförebyggande insatser hittills har

initierat är mycket goda. Ledningsgruppen

kommer därför att fortsätta att utveckla och

pröva metoder och modeller för förstärkta

förebyggande insatser samt att utvidga

ansvaret till att också omfatta frågor som har

att göra med vård och behandling på

missbruksområdet. En nationell handlingsplan

för alkoholskadeförebyggande insatser håller

på att utarbetas och en proposition kommer

att överlämnas till riksdagen under hösten

2000.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 77 500 000 kronor anvisas

under anslaget 14:8 Alkohol- och

narkotikapolitiska åtgärder för 2001. För åren

2002 och 2003 beräknas anslaget till 102 500

000 kronor respektive 127 500 000 kronor.

4.8.3 14:9 Alkoholinspektionen

Tabell 4.15 Anslagsutveckling 14:9 Alkoholinspektionen

Tusental kronor

1999

Utfall

12 020

Anslags-

sparande

4 866

2000

Anslag

6 984

Utgifts-

prognos

11 835

2001

Förslag

7 650

2002

Beräknat

7 808

1

2003

Beräknat

7 979

1

1 Motsvarar 7 650 tkr i 2001 års prisnivå.

Alkoholinspektionen skall övervaka

efterlevnaden av alkohollagen, dvs. tillse att

bestämmelser avseende hanteringen av

alkoholdrycker efterlevs.

Alkoholinspektionen startade sin

verksamhet den 1 januari 1995 med anledning

av bl.a. EU-medlemskapet och att riksdagen

beslutat att avskaffa de tidigare import,

export, tillverknings- och

partihandelsmonopolen när det gäller alko-

holdrycker. Dessa har ersatts av ett nytt

alkoholpolitiskt motiverat tillstånds- och

tillsynssystem som hanteras av

Alkoholinspektionen. Detta system har dock

i vissa delar kritiserats av EG-domstolen och

EU-kommissionen. Med anledning av denna

kritik har riksdagen beslutat att från den 1

januari 2000 ta bort kravet på parti-

handelstillstånd och ersatt detta med det god-

kännande som skattemyndigheten ger för att

man som partihandlare skall få importera

punktskattepliktiga alkoholvaror. Det betyder

för Alkoholinspektionens del att deras

verksamhet när det gäller tillståndsgivning

och tillsyn av partihandeln kraftigt har

reducerats sedan årsskiftet. På grund av

övergångsregler finns viss tillsyns- och

tillståndsverksamhet kvar till och med 2001.

Alkoholutredningen har dessutom i sitt

betänkande Bestämmelser om teknisk sprit

m.m. (SOU 2000:60) föreslagit att även

tillverkningstillstånden avskaffas och tillsynen

över alkoholtillverkarna på samma sätt som

med partihandeln skall utövas endast av

skattemyndigheten. Organisationskommittén

för Folkhälsoinstitutet har i sitt

slutbetänkande Statens folkhälsoinstitut roll

och uppgifter (SOU 2000:57) behandlat

konsekvenserna av att Alkoholinspektionens

kvarvarande uppgifter övertas av det

ombildade Folkhälsoinstitutet.

För 2001 beräknas Alkoholinspektionen få

in avgifter motsvarande 4 500 000 kronor

som inlevereras på inkomsttitel och således ej

får disponeras av myndigheten.

Regeringens överväganden

Alkoholutredningen har behandlat Alkohol-

inspektionens framtida uppgifter och därvid

föreslagit att vissa uppgifter inte längre skall

utföras av inspektionen. Organisationskom-

mittén för Folkhälsoinstitutet har behandlat

frågan om att inspektionens kvarvarande upp-

gifter överförs till det ombildade Folkhälso-

institutet från den 1 juli 2001. Dessa betänk-

anden remissbehandlas för närvarande och

slutligt ställningstagande kommer att ske

under våren 2001 då en proposition kommer

att överlämnas till riksdagen.

Tabell 4.16 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

6 984

Pris- och löneomräkning

666

Förslag 2001

7 650

Mot bakgrund av ovanstående föreslår rege-

ringen att 7 650 000 kronor anvisas under an-

slaget 14:9 Alkoholinspektionen för 2001. För

åren 2002 och 2003 beräknas anslaget till

7 808 000 kronor respektive 7 979 000 kro-

nor.

4.8.4 14:10 Alkoholsortimentsnämnden

Tabell 4.17 Anslagsutveckling 14:10 Alkoholsortiments-

nämnden

Tusental kronor

1999

Utfall

88

Anslags-

sparande

619

2000

Anslag

691

Utgifts-

prognos

130

2001

Förslag

401

2002

Beräknat

409

1

2003

Beräknat

418

1

1 Motsvarar 401 tkr i 2001 års prisnivå.

Alkoholsortimentsnämnden inrättades den

1 januari 1995 i enlighet med de krav som

Europeiska kommissionen uppställt inför

Sveriges inträde i Europeiska unionen för att

Sverige skulle kunna behålla

detaljhandelsmonopolet före försäljning av

spritdrycker, vin och starköl. Samtidigt

avskaffades övriga monopol inom

alkoholområdet.

Detaljhandelsmonopolet skall fungera icke-

diskriminerande i enlighet med de principer

som fastlagts i avtalet mellan staten och

Systembolaget. För att säkerställa icke-

diskrimineringen inrättades

Alkoholsortimentsnämnden som en

oberoende nämnd med uppgift att pröva

besvär över Systembolagets beslut att avvisa

eller avföra viss alkoholhaltig dryck från

sortimentet.

Nämnden består av en lagfaren domare som

ordförande samt fyra andra ledamöter. De

utses av regeringen för tre år. För beredning

av ärenden hos nämnden utses en sekreterare

som skall vara lagfaren.

Regeringens överväganden

I ett inledningsskede har det varit svårbedömt

hur många ärenden som nämnden skulle

komma att få behandla. Numera bedöms att

verksamheten och antalet ärenden har

stabiliserats. Därför föreslår regeringen att

anslaget dras ned permanent med 0,3 miljoner

kronor fr.o.m. år 2001.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 401 000 kronor anvisas under

anslaget 14:10 Alkoholsortimentsnämnden för

2001. För åren 2002 och 2003 beräknas

anslaget till 409 000 kronor respektive 418

000 kronor.

4.9 Övrig statlig verksamhet

Systembolaget

Systembolaget är ett av staten helägt företag. I

koncernen ingår förutom moderbolaget

Systembolaget AB också ett helägt

dotterbolag, Lagena Distribution AB.

Verksamheten omfattar detaljhandel och

partihandel med alkoholdrycker. Den totala

försäljningen uppgick 1999 till

16 624,9 miljoner kronor (15 494,8 miljoner

kronor år 1998), en ökning med 1 130,1

miljoner kronor jämfört med 1998. Totalt

såldes under 1999 278,2 miljoner liter

alkoholdrycker vilket är en ökning med

10,2 procent sedan 1998. Det är

Systembolagets största försäljning någonsin.

För både vin och starköl slogs tidigare

försäljningsrekord och för spritförsäljningen

blev det en liten försäljningsökning jämfört

med föregående år. Resultatet efter finansiella

intäkter och kostnader uppgick 1999 till

470 miljoner kronor (350,9). Siffror tyder på

att Systembolaget tagit marknadsandelar från

svartspritskonsumtionen, dvs. från smuggling

och hemtillverkning. Dessutom har

alkoholkonsumtionen ökat totalt sett i landet

sedan 1998.

Tabell 4.18 Ekonomisk översikt för de fem senaste åren

Miljoner kronor

1995

1996

1997

1998

1999

Omsättning

16 199

16 063

15 837

15 495

16 625

Resultat efter

finansiella

poster

88

145

239

351

470,0

Justerat eget

kapital 1

897

967

1 046

1 179

1 395

Räntabilitet på

JEK, %

18,5

13.6

22,9

29,7

33,7

Antal anställda

2 658

2 746

3 386

3 270

3 246

1 Hänsyn är tagen till Obeskattade reserver och latent skatt.

Bolaget har f.n. drygt 400 butiker runt om i

landet. Under 1999 ökade produktiviteten

med 6,3 procent och lageromsättningen i

butikerna med 12 procent. Under 1999

öppnades sex nya butiker. Under 2000 räknar

bolaget med att öppna ytterligare 20 nya

butiker.

Systembolaget hade vid årsskiftet

1999/2000 totalt 2 554 märken till försäljning

och under 1999 lanserades totalt 938 nya

märken.

I slutet av år 1999 fanns det drygt 300

företag med tillstånd för partihandel med Sys-

tembolaget, vilket kan jämföras med endast

ett bolag fem år tidigare. Det kan nu

konstateras att Systembolaget har klarat de

stora omställningar som EU-medlemskapet

har inneburit.

Eftersom andra alkoholpolitiska instrument

har försvagats har Systembolagets roll blivit

allt viktigare när det gäller att motverka

alkoholskador. Den svenska

alkoholmarknaden har genomgått en kraftig

förändring sedan Sverige blev medlem i EU

och Systembolaget har därigenom fått ökade

uppgifter, t.ex. avseende inköp av

alkoholdrycker från partihandeln. En central

uppgift för Systembolaget kommer dock fort-

farande att vara att uppfylla EU:s krav på

objektiv behandling av produkter och

leverantörer. För ytterligare information om

bolagets ekonomi och verksamhet hänvisas till

regeringens skrivelse (rskr. 1999/2000:120)

2000 års redogörelse för företag med statligt

ägande

5 Politikområde Barnpolitik

5.1 Omfattning

Politikområdet omfattar insatser för att

förverkliga FN:s konvention om barnets

rättigheter i Sverige. Till politikområdet hör

Barnombudsmannen (BO) som har ett

särskilt ansvar att bevaka barns och

ungdomars rättigheter och intressen, att följa

Sveriges åtaganden enligt barnkonventionen

och att driva på genomförandet av

barnkonventionen på alla nivåer i samhället.

Till

politikområdet hör även Statens nämnd för in-

ternationella adoptionsfrågor (NIA) med an-

svar för tillsyn, kontroll och information i

frågor rörande internationella adoptioner.

Medel för insatser för att förverkliga

barnkonventionen redovisas under politikom-

råde Socialtjänstpolitik anslaget 18:1 Bidrag

till utveckling av socialt arbete m.m.

5.2 Utgiftsutveckling

Tabell 5.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet

Miljoner kronor

Utfall

1999

Anslag

2000 1

Utgifts-prognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

15:1 Barnombudsmannen

6,9

8,5

8,9

8,6

8,7

8,9

15:2 Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor

6,8

6,7

7,1

7,0

7,1

7,3

Totalt för Politikområde Barnpolitik

13,7

15,1

16,0

15,5

15, 9

16, 2

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 2000 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

5.3 Mål

Regeringens förslag: Barn och ungdomar

skall växa upp under trygga och goda

förhållanden.

5.4 Politikens inriktning

Med FN:s barnkonvention som utgångspunkt

har barnfrågorna under de senaste åren

kommit att framträda som ett eget,

övergripande politikområde. Detta innebär att

insatser för att sätta barnets bästa i centrum

skall genomsyra alla delar av regeringens

politik och alla samhällsverksamheter som rör

barn. Inom varje politikområde skall

barnkonventionen och dess intentioner be-

aktas. Till grund för regeringens politik inom

området ligger den strategi för att förverkliga

FN:s barnkonvention i Sverige som riksdagen

godkände 1999 (prop. 1997/98:182, bet.

1998/99:SoU6, rskr. 1998/99:171).

Regeringen har nyligen överlämnat en skri-

velse till riksdagen om barnpolitiken med ut-

gångspunkt i FN:s barnkonvention (skr.

1999/2000:137). I skrivelsen ges en bred bild

av barnens situation i dagens Sverige och hur

politiken på barnområdet är utformad. Av

skrivelsen framgår att barnfrågorna alltmer

kommit i fokus och att regeringen driver en

aktiv politik för att samordna och utveckla

barnpolitiken. Vidare aviseras i skrivelsen ett

antal planerade åtgärder som syftar till att

förbättra barnens situation i Sverige.

FN:s konvention om barnets rättigheter är

ett viktigt instrument i detta arbete. Den

inriktning som där ges överensstämmer i allt

väsentligt med de traditionella målen för

svensk barnpolitik och kan beskrivas enligt

följande:

- Barnets bästa skall vara vägledande vid

allt beslutsfattande och alla åtgärder som

rör barn.

- Inget barn skall diskrimineras på grund

av härkomst, kön, religion,

funktionshinder eller andra likartade

skäl.

- Barn skall tillåtas att utvecklas i sin egen

takt och utifrån sina egna förutsättningar.

- Barn skall ges möjligheter att framföra

sina åsikter i frågor som rör dem.

Tyngdpunkten i regeringens barnpolitik

under de kommande åren ligger i

förbättringar för barnfamiljerna, ökade

resurser till skola, vård och omsorg,

uppmärksamhet och stöd för utsatta barn,

ökade möjligheter för barns och ungdomars

inflytande samt fortsatt genomförande och

uppföljning av regeringens strategi för arbetet

med FN:s barnkonvention.

Det är viktigt att tillse att samhällets

resurser och verksamheter kommer både

flickor och pojker till del på lika villkor

liksom att flickor och pojkar får möjlighet att

utveckla sina egna personligheter utan att

begränsas av könsstereotypa mönster. Barn

och ungdomar påverkas även av hur

jämställdheten fungerar mellan de vuxna

kvinnor och män som omger och möter

barnen och som därmed sätter normer och

utgör förebilder.

5.5 Insatser

5.5.1 Statliga insatser inom

politikområdet

De statliga insatserna inom politikområdet går

främst ut på att initiera och stödja processer

för att på såväl central som regional och lokal

nivå förverkliga barnets rättigheter i enlighet

med åtagandena i barnkonventionen.

Redovisningen av de statliga insatserna

avspeglar det faktum att konventionen griper

in i alla områden i samhället som rör barn.

Åtgärderna kan dels vara av övergripande och

generell natur, dels insatser som når en mer

begränsad grupp, såsom vissa konkreta

projekt.

Barnombudsmannen (BO) har en central

roll i den nationella strategin för att

förverkliga barnkonventionen i Sverige (jfr

prop. 1997/98:182). Inom ramen för sitt

breda uppdrag att genomföra

utbildningsinsatser och utveckla metoder och

verktyg för barnkonventionens genomförande

har BO startat ett arbete som innebär att

utvärdera och vidareutveckla olika metoder

för att tillämpa barnkonventionen i

kommuner och landsting.

Barnombudsmannen bedriver inom ramen för

uppdraget också ett utvecklingsarbete

tillsammans med ett antal försöksmyndigheter

när det gäller att få fram modeller för hur

barnkonsekvensanalyser kan göras. Medel

som används för att öka kunskapen om

barnkonventionen är bl.a. en

informationsskrift samt en särskild hemsida

för att sprida goda exempel inom

myndigheter, landsting och kommuner när

det gäller att genomföra barnkonventionen.

Ett fortbildningsprogram kring

barnkonventionen har också tagits fram.

Kommuner, landsting och myndigheter deltar

aktivt i utvecklingsarbetet genom särskilda

referensgrupper till BO. Till detta kommer

utbildningsinsatser som BO genomför i första

hand till beslutsfattare inom myndigheter,

kommuner och landsting. Arbetet bedrivs i

dialog med Socialdepartementet och

samarbete sker med många andra aktörer som

t.ex. frivilligorganisationer och Ekonomistyr-

ningsverket.

Statistiska centralbyrån har under

budgetåret 1999 tilldelats särskilda medel för

att utveckla basstatistiken om barn och deras

familjer. En första rapport med statistik om

barn och deras familjer har presenterats

under året (Barn och deras familjer 1998,

Demografiska rapporter 1999:3). Arbetet

med att vidareutveckla och förbättra

basstatistiken om barn fortsätter.

Regeringen har för en treårsperiod, med

början under 1999, avsatt medel för arbete

mot könsstympning av kvinnor och flickor.

Medlen disponeras av Socialstyrelsen för att

vidareutveckla och sprida metoder samt

initiera förebyggande projekt mot kvinnlig

könsstympning.

Inom ramen för sitt utredningsuppdrag har

Kommittén mot barnmisshandel (S 1998:07)

under budgetåret 1999 disponerat medel för

utåtriktade insatser för att sprida information

och öka medvetenheten om barnmisshandel

hos allmänheten och personal som arbetar

med barn. I början av 2000 har kommittén

gett ut Föräldraboken, en skrift som riktar sig

till föräldrar. En annonskampanj har också

genomförts. Till hösten 2000 planeras

aktiviteter riktade till barn och ungdomar,

samt en informationsaktivitet till

yrkesgrupper som arbetar med barn för att

medvetandegöra dem om

anmälningsskyldigheten enligt socialtjänst-

lagen (1980:620).

I syfte att uppmärksamma tioårsdagen av

barnkonventionens antagande av FN:s

generalförsamling den 20 november 1989

anordnade regeringen i november 1999 en

konferens som riktade sig till bl.a.

frivilligorganisationer, departement,

myndigheter samt barn, ungdomar och

parlamentariker.

Socialdepartementet har tilldelats ett

samordningsansvar för arbetet med

barnkonventionsfrågor inom

Regeringkansliet. Samordningsfunktionen

skall fungera såväl pådrivande som stödjande

gentemot andra departement i deras

verksamhet inom området, inte minst när det

gäller att bistå myndigheterna i deras

ansträngningar att förverkliga konventionen.

5.5.2 Insatser utanför politikområdet

Barnpolitikens sektorsövergripande karaktär

innebär att insatser för att förverkliga barn-

konventionen redovisas under respektive

politikområde. Den ekonomiska

familjepolitiken, hälso- och

sjukvårdspolitiken, socialtjänstpolitiken,

folkhälsopolitiken, utbildningspolitiken,

storstadspolitiken och kriminalpolitiken är

exempel på politikområden där för barn och

ungdomar väsentliga insatser utförs.

En stor del av arbetet med att genomföra

barnkonventionen handlar om ökad kunskap

och medvetenhet samt attitydförändringar.

Här spelar insatser som utförs inom ramen

för av Allmänna arvsfonden beviljade projekt,

liksom det arbete som

frivilligorganisationerna bedriver i form av

bl.a. opinionsbildning, en stor roll. Re-

geringen har beslutat avsätta särskilda medel

ur Allmänna arvsfonden till

frivilligorganisationerna för att sprida kunskap

om barnkonventionen. Totalt har 57 lokala

projekt genomförts, i cirka 200 kommuner

spridda över hela Sverige. Cirka 1 200

insatser har gjorts i form av utbildningar,

seminarier/konferenser, kulturella aktiviteter

m.m., vilket har resulterat i att cirka 48 000

personer (politiker, tjänstemän, personal,

barn, föräldrar m.fl.) har nåtts av insatserna.

Projektet pågick t.o.m. december 1999 och

en utvärdering har nyligen överlämnats till

regeringen.

Inom många kommuner och landsting

vidtas åtgärder för att öka kunskapen om

barnkonventionen, bl.a. genom konferenser,

seminarier och informationsmaterial. Arbetet

befinner sig i ett aktivt utvecklingsskede och

många kommuner och landsting använder sig

av olika metoder och modeller, t.ex. barn-

och ungdomsplaner, barnbilagor, barn- och

ungdomsråd, barnkonsekvensanalyser, för att

beakta barnperspektivet i sitt beslutsfattande.

5.6 Resultatbedömning

Målet som angavs i budgetpropositionen för

2000 är att barn och ungdomar skall växa upp

under trygga och goda förhållanden.

5.6.1 Resultat

I budgetpropositionen för 2000 uttalar rege-

ringen att FN:s konvention om barnets rättig-

heter är en av grundpelarna för regeringens

arbete med barnfrågor. Barnets bästa skall

sättas i främsta rummet vid alla åtgärder som

rör barn och barnperspektivet skall

genomsyra allt beslutsfattande som rör barn.

Under de senaste åren har ett ökat

engagemang för barnkonventionen noterats i

hela samhället. Barnombudsmannens

enkätundersökning på kommunnivå (BO

1999, På god väg?) pekar på en positiv ut-

veckling jämfört med tidigare års undersök-

ningar; barnkonventionen behandlas och

omsätts i handling i högre utsträckning än

tidigare i kommunerna. Fortfarande befinner

sig dock många kommuner i ett

inledningsskede av barnkonventionsarbetet.

Samtliga landsting har behandlat

barnkonventionen på olika sätt

(Enkätundersökning, BO 1998). Många

landsting har eller planerar för en särskild

strategi för barnkonventionens införlivande i

sitt arbete.

År 1998 gjorde Barnombudsmannen en un-

dersökning av hur 90 myndigheter, som

direkt eller indirekt arbetar med frågor som

rör barn, arbetar med barnkonventionen. I

denna grupp ingick samtliga länsstyrelser

samt överrätterna inom domstolsväsendet.

Kartläggningen visar att en klar majoritet av

myndigheterna anger att barnkonventionen på

något sätt har relevans för myndighetens

verksamhet. Nära hälften av de 90 svarande

myndigheterna anger också att de i skrivelser,

remissyttranden, föreskrifter, policy-

uttalanden eller beslut refererar till

barnkonventionen.

5.6.2 Analys och slutsatser

Även om utvecklingen under den senare

delen av 1990-talet varit positiv återstår

mycket arbete innan barnkonventionen fullt

ut praktiseras i kommunerna. Många

kommuner befinner sig i ett inledningsskede

av detta arbete. De metoder och modeller

som hittills arbetats fram är ofta av

försökskaraktär, vilket betyder att de ännu

inte har utvärderats eller följts upp. Det

innebär att effekterna framför allt kan utläsas

på policynivå.

Barnkonventionen utgör ännu inte ett

dokument som med tyngd påverkar

kommunala beslutsprocesser och genomsyrar

hela kommunens verksamhet. Fortfarande är

det en dryg fjärdedel av kommunerna som

inte redovisar några åtgärder alls för att

genomföra barnkonventionen i sin kommun.

En slutsats som kan dras av Barnombuds-

mannens enkätundersökning på kommunnivå

1999 i jämförelse med tidigare års undersök-

ningar (1995 och 1997) är att många kom-

muner i dag redan har grundläggande

kunskaper om barnkonventionen och att

behovet för närvarande är störst när det gäller

kunskaper om hur den skall omsättas i

praktiken.

Inte heller inom landstingen används barn-

konventionen som ett systematiskt verktyg i

planerings- och beslutsprocesser eller som ett

medel för att förverkliga barns och

ungdomars möjligheter att påverka

landstingens verksamheter.

Många statliga myndigheter är medvetna

om barnkonventionens betydelse, men de

flesta myndigheter saknar fortfarande ett

aktivt förhållningssätt till barnkonventionen

och dess intentioner. Det är ett relativt stort

antal myndigheter som använder

barnkonventionen i olika uttalanden, vilket

tyder på en medvetenhet om dess betydelse.

Mycket få myndigheter tillämpar emellertid

konventionen på ett strategiskt och syste-

matiskt sätt.

Sammantaget visar myndigheter, landsting

och kommuner ett allt större intresse för

barnkonventionen, men de behöver hjälp med

att omsätta den i praktiken.

Barnkonventionen har ännu inte blivit ett

självklart redskap i planering och vid beslut

inom något samhällsområde.

Det utvecklingsarbete som Barnombuds-

mannen bedriver inom ramen för den

nationella startegin (jfr prop. 1997/98:182)

innebär ett viktigt stöd för kommuner,

landsting och myndigheter i deras fortsatta

barnkonventionsarbete. Frågor om metoder

m.m. för att införliva ett barnperspektiv inom

alla samhällsområden som rör barn (s.k.

mainstreaming) kommer därför även

fortsättningsvis att prioriteras. De målsätt-

ningar och prioriteringar som anvisas i

strategin för att förverkliga barnkonventionen

i Sverige (prop. 1997/98:182) ligger fast.

5.7 Budgetförslag

5.7.1 15:1 Barnombudsmannen

Tabell 5.2 Anslagsutveckling 15:1 Barnombudsmannen

1999

Utfall

6 915

Anslags-

sparande

604

2000

Anslag

8 450

Utgifts-

prognos

8 882

2001

Förslag

8 565

2002

Beräknat

8 739

1

2003

Beräknat

8 928

1

1 Motsvarar 8 565 tkr i 2001 års prisnivå.

Barnombudsmannen (BO) har i uppgift att

bevaka frågor som angår barns och ungdomars

rättigheter och intressen och skall särskilt

uppmärksamma att lagar och andra

författningar står i överensstämmelse med

Sveriges åtaganden enligt FN:s konvention

om barnets rättigheter. Barnombudsmannens

del av målet för barnpolitiken är att barns och

ungdomars rättigheter och intressen i ökad

utsträckning skall tillgodoses och att FN:s

barnkonvention i ökad utsträckning skall

efterlevas på alla nivåer i samhället.

Barnombudsmannens verksamhet har under

budgetåret 1999 och innevarande budgetår till

stor del präglats av arbetet med att genomföra

centrala delar av strategin för att förverkliga

barnkonventionen i Sverige (jfr

regeringsbeslut S1999/3654/ST).

Regeringens överväganden

Det är viktigt att det arbete som bedrivs av

Barnombudsmannen, bland annat när det

gäller att påbörja och samordna insatser för

att genomföra barnkonventionen i Sverige och

för att bevaka barns och ungdomars

rättigheter och intressen i olika sammanhang,

förstärks och effektiviseras. En särskild

utredning har därför haft i uppdrag att lämna

förslag till hur Barnombudsmannen skall

kunna stärkas. Utredningen har presenterat

sina förslag i betänkandet

Barnombudsmannen företrädare för barn

och ungdomar (SOU 1999:65). Betänkandet

har remissbehandlats. Regeringen planerar en

proposition under hösten 2000.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 8 565 000 kronor anvisas

under anslaget 15:1 Barnombudsmannen för

år 2001. För åren 2002 och 2003 beräknas

anslaget till 8 739 000 kronor respektive 8

928 000 kronor.

Tabell 5.3 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

8 450

Pris- och löneomräkning

115

Förslag 2001

8 565

5.7.2 15:2 Statens nämnd för

internationella adoptionsfrågor

Tabell 5.4 Anslagsutveckling 15:2 Statens nämnd för

internationella adoptionsfrågor

Tusental kronor

1999

Utfall

6 785

Anslags-

sparande

454

2000

Anslag

6 658

1

Utgifts-

prognos

7 112

2001

Förslag

6 980

2002

Beräknat

7 121

2

2003

Beräknat

7 274

2

1 Inklusive en minskning med 250 tkr på tilläggsbudget i samband med den

ekonomiska vårpropositionen 2000.

2 Motsvarar 6 980 tkr i 2001 års prisnivå.

Statens nämnd för internationella adoptions-

frågor (NIA) är central myndighet med

ansvar för tillsyn, kontroll och information i

frågor rörande internationella adoptioner.

NIA har som uppgift att underlätta

adoption i Sverige av utländska barn. NIA

skall därvid sträva efter att adoptionen sker

till barnets bästa och i enlighet med gällande

lagstiftning i barnets ursprungsland och i

Sverige.

Nämnden ansvarar för frågor enligt förord-

ningen (1976:834) om prövning av utländskt

beslut om adoption, samt frågor om auktori-

sation av organisationer enligt lagen

(1997:119) om internationell

adoptionsförmedling. NIA beslutar också om

fördelning av statsbidrag till sådana

organisationer.

När det är fråga om adoption av ett

utländskt barn utan medverkan av

auktoriserad sammanslutning skall NIA enligt

lagen om internationell adoptionsförmedling

pröva om förfarandet är godtagbart.

Sverige har ratificerat 1993 års Haag-

konvention om skydd av barn och samarbete

vid internationella adoptioner. NIA är

centralmyndighet enligt konventionen.

Bidrag till kostnader för internationella

adoptioner utgår under utgiftsområde 12

anslaget 21:4 Bidrag till kostnader för

internationella adoptioner. Bidraget har varit

oförändrat sedan 1991. De senaste åren har

kostnaderna för adoptioner stigit. Regeringen

föreslår därför att bidraget höjs fr.o.m. den 1

januari 2001. Det nya bidragsbeloppet

föreslås bli 40 000 kronor per adoption.

Regeringens överväganden

Cirka 800 1 000 barn adopteras till Sverige

årligen. För 2001 görs bedömningen att cirka

1 000 adoptivbarn skall komma till Sverige.

Regeringens bedömning är att myndigheten

fungerar väl och att de anslagna resurserna ut-

nyttjas på ett tillfredsställande sätt.

Adoptionsverksamheten håller en hög etisk

nivå i Sverige. NIA har väsentligt bidragit till

detta genom sin aktiva tillsyns- och informa-

tionsverksamhet. Enskilda händelser visar

dock att man inte kan ta den höga etiska nivån

för given. Fortsatta ansträngningar från NIA:s

sida är därför nödvändiga.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 6 980 000 kronor anvisas

under anslaget 15:2 Statens nämnd för

internationella adoptionsfrågor för 2001. För

åren 2002 och 2003 beräknas anslaget till

7 121 000 respektive 7 274 000 kronor.

Tabell 5.5 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

6 908 1

Pris- och löneomräkning

72

Förslag 2001

6 980

1 Exklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för 2000.

6 Politikområde Handikappolitik

6.1 Omfattning

Politikområdet omfattar insatser för att per-

soner med funktionshinder skall nå full del-

aktighet och jämlikhet i samhället. Flertalet

insatser för stöd och för tillgänglighet för

funktionshindrade ingår också i andra politik-

och utgiftsområden, t.ex. inom utbildnings-,

arbetsmarknads- och transportområdet. Insat-

serna redovisas i detalj inom respektive

område. Detta tillvägagångssätt

överensstämmer med den s.k. ansvars- och

finansieringsprincipen som innebär att varje

sektor i samhället skall utforma, bedriva och

finansiera sin verksamhet så att den blir till-

gänglig för alla medborgare, dvs. även

personer med funktionshinder.

 Kommunerna och landstingen har huvud-

ansvaret för vård, stöd och service till

personer med funktionshinder Detta ansvar

regleras i socialtjänstlagen (1980:620, SoL),

hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL)

och lagen (1993:387) om stöd och service till

vissa funktionshindrade (LSS). Statens

ekonomiska stöd lämnas i huvudsak från

utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till

kommuner.

Till politikområdet hör Handikappombuds-

mannen, som har till uppgift att bevaka att

funktionshindrade personers rättigheter och

intressen beaktas inom alla samhällsområden.

I politikområdet ingår även att ekonomiskt

stödja handikapporganisationerna i deras

arbete för bättre livsvillkor för

funktionshindrade.

Inom politikområdet finns även statsbidrag

till landstingen för insatsen rådgivning och

annat personligt stöd som regleras i LSS och

till tolktjänst för barndomsdöva m.fl. enligt

HSL. Landstingen får ersättning från staten

även för inköp av alternativ telefonutrustning

till döva, gravt hörselskadade, dövblinda,

talskadade och deras anhöriga. Utrustningen

gör det möjligt för dem att kommunicera via

telefonnätet.

Statlig assistansersättning lämnas till funk-

tionshindrade personer som har behov av per-

sonlig assistans för att tillgodose sina grund-

läggande behov under i genomsnitt mer än

20 timmar per vecka. Den statliga

assistansersättningen regleras i lagen

(1993:389) om assistansersättning (LASS).

De allmänna försäkringskassorna

administrerar och beslutar om ersättningen.

Statligt bilstöd lämnas till

funktionshindrade personer och föräldrar till

funktionshindrade barn för anskaffning och

anpassning av motorfordon m.m.

Bestämmelser om bilstöd finns i lagen

(1988:360) om handläggning av ärenden om

bilstöd till handikappade.

Riksförsäkringsverket och de allmänna

försäkringskassorna ansvarar för bilstödet.

Statsbidraget till vårdartjänst m.m. ger

studerande med rörelsehinder sådant stöd att

de kan vistas på studieorten och genomföra

studier vid folkhögskola, universitet och

högskola. Det gör det också möjligt för ung-

domar som antagits till riksgymnasium för

svårt rörelsehindrade ungdomar att

genomföra studierna.

Statens institut för särskilt utbildningsstöd

(Sisus), som administrerar anslaget till vårdar-

tjänst m.m., har till uppgift att förbättra förut-

sättningarna för utbildning och studier för

unga och vuxna personer med

funktionshinder.

6.2 Utgiftsutveckling

Tabell 6.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet

Miljoner kronor

Utfall

1999

Anslag

2000 1

Utgifts-

prognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

16:1 Personligt ombud

30,0

30,0

60,0

90,0

90 000

16:2 Vissa statsbidrag inom handikappområdet

279,3

275,0

280,3

277,0

275,0

275,0

16:3 Statsbidrag till vårdartjänst m.m.

174,7

158,6

186,8

172,5

163,8

167,8

16:4 Bidrag till viss verksamhet för personer med funk-

tionshinder

78,1

79,4

79,4

79,4

79,4

79,4

16:5 Bidrag till handikapporganisationer

132,2

152,7

152,7

157,2

157,2

157,2

16:6 Alternativ telefoni

17,7

16,3

15,8

21,5

22,2

22,9

16:7 Bilstöd till handikappade

201,5

230,0

209,5

227,0

164,0

164,0

16:8 Kostnader för statlig assistansersättning

4 498,1

5 136,0

5 350,0

6 640,0

7 606,0

8 759,0

16:9 Statens institut för särskilt utbildningsstöd

9,4

10,2

10,2

20,8

21,2

21,7

16:10 Handikappombudsmannen

7,8

8,2

8,1

15,2

15,6

15,9

Totalt för Politikområdet Handikappolitik

5 398,6

6 096,3

6 322,9

7 670,6

8 594,4

9 752,9

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 2000 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

6.3 Mål

Regeringens förslag: Utjämna skillnaderna i

levnadsvillkor mellan personer med och utan

funktionshinder.

Målet som angavs i budgetpropositionen för

2000 var:

Personer med funktionshinder skall kunna

delta i samhällslivet och få tillgång till god om-

sorg och vård som bygger på den enskilda

människans delaktighet och

självbestämmande.

Resultatbedömningen i avsnitt 6.6 baseras

på detta mål.

6.4 Politikens inriktning

Grunden för den svenska handikappolitiken

är att personer med funktionshinder är

medborgare med samma rättigheter och

skyldigheter som andra. Handikappolitiken

rör hela samhället. För att full delaktighet och

jämlikhet skall uppnås för personer med

funktionshinder måste alla miljöer bli

tillgängliga och all verksamhet i samhället

utformas så att var och en kan delta. I ett

historiskt perspektiv har människor med

funktionshinder allt för ofta varit diskrimi-

nerade och utestängda från stora delar av sam-

hället. Beroendet av andras välvilja har

begränsat möjligheterna att utforma ett liv på

egna villkor. Institutionstänkande och

segregation har ibland syftat till att skydda

funktionshindrade från övriga samhället och

ibland tvärtom. Alltjämt förhindras människor

med funktionshinder att delta i samhällslivet.

För personer med funktionshinder har den

sociala och ekonomiska utvecklingen haft stor

betydelse. Genom den generella välfärden

minskas det utanförskap som ett selektivt

system medför i synnerhet om det är

kopplat till arbete och inkomst. Utbyggnaden

av den offentliga sektorn har och har haft stor

betydelse för människor med funk-

tionshinder. Solidariskt finansierat stöd och

service har lett till ökade förutsättningar att

utforma det egna livet.

Människor har olika förutsättningar. Att

tänka i ett mångfaldsperspektiv är att ta

tillvara fördelarna med olikheter och planera

utifrån detta faktum. Att inte göra det är att

stänga ute stora grupper av befolkningen. Det

är också ett slöseri med samhällets resurser.

Målet är att samhället värderar och tar tillvara

människors olikheter, som t.ex. etnisk

tillhörighet, ålder, sexuell läggning och

funktionshinder. Mer än var sjätte person i

yrkesverksam ålder har något slag av funk-

tionshinder. Människor med funktionshinder

finns i alla grupper i samhället och i alla

åldrar. I takt med den medicintekniska

utvecklingen överlever allt fler personer svåra

olyckor och sjukdomar, ofta med

funktionshinder som följd. Även en åldrande

befolkning bidrar till att antalet

funktionshindrade stiger.

De senaste åren har insikten om

mångfaldens betydelse för tillväxten ökat. För

att Sverige skall klara sig i den internationella

konkurrensen och bibehålla välfärden måste

alla resurser i landet tas tillvara. Det är dålig

samhällsekonomi att vissa grupper i samhället

inte ges tillträde till arbetsmarknaden eller att

deras kunskaper och erfarenheter inte

kommer till nytta. En prioriterad uppgift för

regeringen är att undanröja mekanismer, t.ex.

diskriminering, som hindrar människor från

att bidra till tillväxt och produktion.

När hinder för tillgänglighet till miljöer och

verksamheter rivs får människor med olika

bakgrund möjlighet att mötas. Därigenom kan

fördomar, negativa attityder och

diskriminering undanröjas. Människor med

funktionshinder är ofta beroende av olika

insatser från samhället. De måste i samband

med insatserna bemötas med respekt och ges

möjlighet till självbestämmande och kontroll

över den egna livssituationen. Via

handikapporganisationerna kan personer med

funktionshinder kollektivt påverka ut-

formningen av handikappolitiken. Det kan

bl.a. ske i regeringens handikappdelegation

som är ett forum för överläggningar och

ömsesidig information mellan

handikapprörelsen och regeringen.

Riksdagen har godkänt inriktningen för

handikappolitiken i samband med behand-

lingen av regeringens proposition Från patient

till medborgare en nationell handlingsplan

för handikappolitiken (prop.1999/2000:79,

bet. 1999/2000:SoU14, rskr.

1999/2000:240). Denna inriktning är:

- En samhällsgemenskap med mångfald

som grund.

- Samhället utformas så att människor med

funktionshinder i alla åldrar blir fullt

delaktiga i samhällslivet.

- Jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och

pojkar, kvinnor och män med funktions-

hinder.

Under de närmaste åren kommer tre arbets-

områden att prioriteras inom

handikappolitiken. Det är att se till att

handikapperspektivet genomsyrar alla

samhällssektorer, att skapa ett tillgängligt

samhälle och att förbättra bemötandet.

Det innebär bl.a. att statliga myndigheter

får i uppdrag att integrera

handikapperspektivet i sin verksamhet, att

vissa lagar och föreskrifter ändras i syfte att

stärka tillgängligheten och att offentligt

anställd personal erbjuds kompetensutveck-

ling i frågor om bemötande.

Handikappolitikens inriktning

överensstämmer med FN:s standardregler för

att tillförsäkra människor med

funktionsnedsättning delaktighet och

jämlikhet. Standardreglerna antogs av FN:s

generalförsamling i december 1993. En viktig

markering inom EU är att en ny artikel,

artikel 13, har förts in i EG-fördraget.

Artikeln innebär att rådet kan vidta lämpliga

åtgärder för att bekämpa diskriminering på

åtta olika grunder som även omfattar

människor med funktionshinder.

Regeringen har tillsatt flera utredningar

som syftar till att utveckla frågor om

demokrati och medborgarskap där frågor om

tillgänglighet och diskriminering ingår. Det

gäller bl.a. översyn av vallagen (dir. 2000:10),

behov av åtgärder för att stärka den

medborgerliga insynen och deltagandet i den

kommunala demokratin (dir. 1999:98) och en

översyn av lagstiftningen om olaga dis-

kriminering m.m. (dir. 1999:49).

Författningsutredningen (dir. 2000:21) har

fått i uppdrag att överväga på vilket sätt

funktionshindrades och andra utsatta

gruppers delaktighet och jämlikhet i samhället

skall komma till tydligare uttryck i

regeringsformen.

6.5 Insatser

Personer med funktionshinder har sämre lev-

nadsförhållanden än befolkningen i övrigt.

Det framgår bl.a. av SCB:s levnadsnivåunder-

sökningar. Det finns stora brister i samhällets

tillgänglighet på olika områden, vilket bl.a.

Handikappombudsmannen rapporterat.

Personer med psykiska funktionshinder har

särskilt begränsade möjligheter till delaktighet

och inflytande i samhället vilket bl.a.

Psykiatriutredningen (SOU 1999:273)påtalat.

För att komma till rätta med dessa brister

krävs insatser på en rad samhällsområden. I

den ovan nämnda nationella handlingsplanen

för handikappolitiken redovisas pågående och

planerade insatser när det gäller främst

tillgänglighet, bemötande, kultur och media,

utbildning och arbetsmarknad.

6.5.1 Statliga insatser inom

politikområdet

Statens insatser inom politikområdet består i

huvudsak av lagstiftning, ekonomiska bidrag

och myndigheternas uppgifter bl.a. vad gäller

tillsyn, stimulansåtgärder, uppföljning och ut-

värdering.

Varje myndighet har ett grundläggande

ansvar för att inom sitt område leva upp till de

nationella målen för handikappolitiken och

FN:s standardregler. Detta kommer under

året att förtydligas i en särskild förordning för

statliga myndigheter. Ett antal stora eller

besöksviktiga statliga myndigheter skall senast

den 31 december 2001 redovisa

handlingsplaner för att göra myndigheternas

lokaler, information och övrig verksamhet

tillgängliga för personer med funktionshinder.

Myndigheter med sektorsansvar får i uppdrag

att utarbeta förslag till uppföljningsbara

etappmål för respektive sektor.

I miljöer för allmänheten, både inomhus

och utomhus, finns ofta hinder för personer

med funktionshinder. Regeringen avser att

under hösten 2000 föreslå en ändring i plan-

och bygglagen (1987:10, PBL). Ändringen

innebär att enkelt åtgärdade hinder mot

tillgänglighet och användbarhet för personer

med nedsatt rörelse- eller

orienteringsförmåga skall vara åtgärdade före

utgången av 2010 i befintliga lokaler dit

allmänheten har tillträde och på befintliga all-

männa platser. I PBL finns krav på tillgäng-

lighet i samband med nybyggnad och ändring

av allmänna platser. Boverket har fått i

uppdrag att förtydliga kraven genom förslag

till tillämpningsföreskrifter.

Med stöd av bostadsanpassningsbidrag

finns möjlighet att anpassa bostaden till egna

individuella behov. Ändringar infördes den 1

juli 2000 i lagen (1992:1574) om

bostadsanpassningsbidrag vilket bl.a. kan göra

det lättare att få bidrag till anpassning vid köp

och byte av bostad om insatserna inte medför

större kostnader.

Ett nationellt center för tillgänglighet byggs

upp hos Handikappombudsmannen fr.o.m.

den 1 januari 2001. En viktig uppgift blir att

vara ett nationellt rådgivande organ i frågor

om tillgänglighet. Arbetet med att driva på

utvecklingen att göra samhället tillgängligt

koncentreras till kunskapsuppbyggnad,

rådgivning, utveckling och samverkan.

Kollektivtrafiken bör vara tillgänglig för

funktionshindrade senast 2010. För att på-

skynda utvecklingen har riksdagen beslutat

om ett statsbidrag till åtgärder med syfte att

göra kollektivtrafiken mer tillgänglig för

funktionshindrade. Ett villkor är att planerna

för färdtjänst och kollektivtrafik samordnas.

Gällande föreskrifter om tillgänglighet till

olika färdmedel skall ses över och skärpas.

Ett stort problem som uppmärksammats

under många år är att huvudmännen,

kommuner och landsting, dröjer med att vidta

åtgärder enligt domar som ger enskilda

personer rätt till insatser enligt lagen

(1993:387) om stöd och service till vissa

funktionshindrade (LSS) eller socialtjänst-

lagen (1980:620, SoL). Fr.o.m. den 1 juli

2000 har dessa lagar ändrats för att komma till

rätta med detta s.k. domstolstrots. Länsstyrel-

serna har fått i uppdrag att verka för att

kommuner och landsting planerar för att

kunna tillgodose framtida behov av stöd, ser-

vice och bistånd. Om länsstyrelsen finner att

en kommun eller ett landsting inte fullgör vad

som ålagts kommunen eller landstinget i en

lagakraftvunnen dom enligt LSS eller SoL får

länsstyrelsen förelägga kommunen eller

landstinget att avhjälpa bristen. Föreläggandet

får förenas med vite.

Huvudmännen har ansvar för att den

personal som i sitt arbete möter personer

med funktionshinder får möjlighet att

utveckla sin kompetens i olika frågor som

hänger samman med funktionshindrade

personers behov och stöd. Traditionell

kompetensutveckling i form av kortare kurser,

enstaka studiedagar eller liknande är dock inte

tillräckligt för att ändra människors attityder

och inställning. Ett nationellt program för

kompetensutveckling kommer därför att ut-

arbetas av handikapporganisationerna och be-

rörda statliga och kommunala myndigheter

tillsammans. Statens institut för särskilt ut-

bildningsstöd (Sisus) har fått uppgiften att ta

fram det nationella programmet och hålla

samman och driva programmet centralt. Sisus

har även fått i uppdrag att i samråd med

Statens kvalitets- och kompetensråd och

andra intressenter förbereda och genomföra

en särskild informationsinsats riktad till

nyckelpersoner inom statsförvaltningen om

myndigheternas ansvar för de handi-

kappolitiska frågorna.

Personer med psykiska funktionshinder

har ofta mycket sammansatta behov av

service, stöd och vård och behöver därför

hjälp från en rad olika håll samtidigt som man

kan ha stora svårigheter att ta och upprätthålla

sådana kontakter. En försöksverksamhet med

personliga ombud har gett flera positiva

effekter. Socialstyrelsen har därför fått i

uppdrag att samordna en nationell

uppbyggnad och utveckling av verksamheten.

De personliga ombuden skall bl.a. företräda

den enskilde i olika situationer, ge råd och

stöd samt stärka den enskildes egen initiativ-

förmåga.

Insatsen personlig assistans och den ekono-

miska ersättningen för denna assistans assi-

stansersättning gör det möjligt för personer

med omfattande funktionshinder att leva ett

självständigt och aktivt liv. Rätten till

personlig assistans har nu funnits i drygt sex

år. Regeringen föreslår i en särskild

proposition (prop. 2000/2001:5) att rätten

till personlig assistans utvidgas till att omfatta

personer som fyllt 65 år och har haft denna

insats tidigare.

Nya regler gäller från den 1 juli 2000 för

bidragen till handikapporganisationerna enligt

förordningen om statsbidrag till

handikapporganisationer. Från denna tidpunkt

får 48 handikappförbund bidrag till sin

verksamhet på riksplanet. Socialstyrelsen

beslutar om fördelningen och skall följa upp

och utvärdera effekterna av de nya reglerna

särskilt vad gäller de mindre organisationerna.

Nivån på bidragen till

handikapporganisationerna höjdes den 1 juli

2000.

Statens Kulturråd har på regeringens

uppdrag kartlagt situationen för

funktionshindrade på kulturområdet.

Uppdraget redovisades i februari 1998. I

rapporten lämnar Statens Kulturråd även

förslag till ett program för ökad tillgänglighet.

Statens kulturråd har erhållit medel i syfte

att öka funktionshindrades deltagande i

kulturlivet och föreslås få ytterligare medel

fr.o.m. 2001. Även Stiftelsen för lättläst

nyhetsinformation och litteratur (LL-

stiftelsen) och Tal- och punkt-

skriftsbiblioteket (TPB) föreslås få tillskott

för att öka tillgängligheten till litteraturen.

Medel har avsatts för att göra film mer

lättillgänglig för funktionshindrade. Stöd skall

lämnas till textning av svensk film och video

och till tolkning på videogram. Regeringen

har beslutat att införa ett särskilt

verksamhetsmål för Filminstitutet rörande

stöd till textning av film och video och till

syntolkning. Film för barn och ungdom skall

prioriteras.

Barn och ungdomar med funktionshinder

bor idag med få undantag tillsammans med

sina föräldrar och får också i allmänhet sin

skolgång inom ramen för det ordinarie utbild-

ningssystemet i en skola i närheten av hem-

met. På sikt kommer sex statliga specialskolor

med möjlighet till elevboende att finnas kvar

för döva och hörselskadade barn och

ungdomar som använder teckenspråk. De

båda övriga specialskolorna kommer att

avvecklas till förmån för en utökad resurs-

centerverksamhet för respektive målgrupp.

En treårig satsning på kompetensutveckling

har inletts för att stärka förutsättningarna för

elever i behov av särskilt stöd för att nå målen

i ungdomsskolan. Satsningen inriktas på att

öka kompetensen i arbetslagen, i

gymnasieskolan också hos vissa

nyckelpersoner, för att kunna möta behoven

hos elever med varierande förutsättningar och

behov.

Under treårsperioden 1999 2001 satsar

regeringen medel för att stimulera IT-

användningen i skolan. Delegationen för IT i

skolan har avsatt särskilda medel för att

utveckla läromedel för elever med

funktionshinder.

Statens institut för särskilt utbildningsstöd

(Sisus) har sedan några år gjort en

kartläggning av tillgängligheten vid universitet

och högskolor och utifrån erfarenheterna

byggt upp en informationstjänst på internet,

det s.k. THUT-projektet.

Stora satsningar görs på olika arbetsmark-

nadspolitiska program för att underlätta och

stödja funktionshindrades möjligheter att

delta i arbetslivet. Det handlar både om olika

personliga och tekniska stöd till den enskilde

arbetstagaren och stöd till företag som

anställer funktionshindrade personer.

Sedan den 1 maj 1999 gäller lagen

(1999:132) om förbud mot diskriminering i

arbetslivet av personer med funktionshinder.

Diskrimineringsförbudet skall skydda såväl

anställda som arbetssökande. Det gäller hela

rekryteringsförfarandet och ifråga om

anställda arbetsgivarens beslut om

befordran, utbildning för befordran,

tillämpning av löne- och andra anställningsvill-

kor, arbetsledningsbeslut och beslut om

uppsägning och avsked m.m.

Handikappombudsmannen har till uppgift att

övervaka att lagen följs.

Regeringen har inrättat ett projekt med

uppgift att i ett sammanhang och ur ett till-

växtperspektiv kartlägga och analysera hur

kön, klass, etnisk tillhörighet, sexuell läggning

och funktionshinder påverkar enskildas

möjligheter på arbetsmarknaden och till eget

företagande samt lämna förslag till hur

mångfald kan ökas och bättre tas tillvara i

arbetslivet.

6.5.2 Insatser utanför politikområdet

Kommuner och landsting svarar för den över-

vägande delen av vård, stöd och service till

personer med funktionshinder. En redovis-

ning av verksamheten ges i regeringens skri-

velse Utvecklingen inom den kommunala sek-

torn (skr.1999/2000:102).

Det finns handikappråd i 96 procent av

kommunerna. I 45 procent av kommunerna

finns ett handikappolitiskt program. Hälften

av programmen grundar sig på FN:s

standardregler om delaktighet och jämlikhet

för personer med funktionshinder. Detta

framgår av en enkätundersökning som

Handikappombudsmannen har gjort bland

Sveriges kommuner.

Allmänna arvsfondens ändamål är att främja

verksamhet av ideell karaktär till förmån för

barn, ungdomar och personer med funktions-

hinder. En rad projekt får idag stöd ur arvs-

fonden. De gäller bl.a. utvecklingsverksamhet

som kan förbättra bemötandet av personer

med funktionshinder, stöd för att stärka

personer med funktionshinder och deras

anhöriga, information och utbildning riktade

till allmänheten, personalgrupper och

beslutsfattare, talangsatsning inom

handikappidrotten, alternativa stöd och

boendeformer för personer med psykiska

funktionshinder och insatser för att öka IT-

kompetensen bland personer med funktions-

hinder.

Handikapporganisationernas verksamhet

kan sammanfattas i intressepolitiskt arbete,

service och information till medlemmar och

andra samt kamratstödjande verksamhet. De

olika verksamheterna kompletterar varandra

och är av stor vikt både för hela samhällets

utveckling och för enskilda personer med

funktionshinder.

6.6 Resultatbedömning

I budgetpropositionen för 2000 angavs

följande mål för handikappolitiken:

Personer med funktionshinder skall kunna

delta i samhällslivet och få tillgång till god om-

sorg och vård som bygger på den enskilda

människans delaktighet och

självbestämmande.

6.6.1 Resultat

Enligt SCB har funktionshindrade personer

lägre arbetskraftsdeltagande än befolkningen

totalt. Andelen sysselsatta bland personer

med funktionshinder var 60 procent 1998.

Motsvarande andel för befolkningen i övrigt

var drygt 70 procent. Som sysselsatta räknas

personer som utför något arbete antingen

som avlönade arbetstagare eller egna

företagare samt oavlönade medhjälpare i

familjeföretag. Andelen funktionshindrade

som arbetar eller söker arbete är 65 procent.

Motsvarande siffra för den övriga be-

folkningen är nästan 80 procent.

Arbetskraftsdeltagandet för dem med

funktionshinder och nedsatt arbetsförmåga

har ökat från 54 procent 1996 till 62 procent

1998 samtidigt som den minskade med drygt

1 procentenhet för hela befolkningen.

Arbetslösheten har mellan 1996 och 1998

sjunkit i alla grupper, både för dem med

nedsatt arbetsförmåga och för övriga. Ar-

betslösheten är dock fortfarande högre för

personer med funktionshinder och nedsatt ar-

betsförmåga än för personer utan

funktionshinder. 40 procent av alla anställda

med funktionshinder uppger att de inte får de

hjälpmedel och anpassningsåtgärder som de

behöver.

Personer med förtidspension och

sjukbidrag står helt eller delvis utanför

arbetslivet. Under 1999 skedde en ökning av

antalet nybeviljade förtidspensioner och

sjukbidrag och under december 1999

utbetalades sådana förmåner till närmare 425

000, vilket är ca 3 000 fler än i december

1998.

Tillgång till utbildning och utbildningsnivå

är en faktor som starkt påverkar människors

levnadsförhållanden såväl på arbetsmarknaden

som i samhällslivet i övrigt. Antalet personer

med funktionshinder som studerar vid

universitet eller högskola har ökat för sjätte

året i rad från närmare 500 studerande

1993/94 till drygt 1 600 studerande 1999.

Dock är gruppen med funktionshinder

fortfarande underrepresenterad. Enligt

Statistiska centralbyrån (SCB) har ungefär var

sjätte funktionshindrad en eftergymnasial ut-

bildning, medan var fjärde i hela befolkningen

har sådan utbildning.

Otillräcklig information om den fysiska till-

gängligheten kan utgöra hinder för personer

med funktionshinder att bedriva studier. Sisus

kartläggning av tillgängligheten visade 1996

att ungefär en tredjedel av

utbildningsinstitutionerna vid svenska

universitet och högskolor bedrev sin

utbildning i lokaler som inte uppfyller

tämligen lågt ställda krav på tillgänglighet för

rörelsehindrade. Tillgängligheten har dock de

två följande åren blivit bättre, särskilt i

Linköping och[REDACTED_EFTERNAMN].

Jämförelser av levnadsförhållanden mellan

funktionshindrade personer och hela befolk-

ningen visar att människor med

funktionshinder även på andra områden i

genomsnitt har sämre levnadsförhållanden än

övriga befolkningen. Det gäller ekonomi,

sociala kontakter och fritid. Många

funktionshindrade är ensamstående och deras

boendeförhållanden avviker från boende-

situationen för hela befolkningen.

Handikappombudsmannen behandlar i sin

sjätte rapport till regeringen i mars 2000 de

rättigheter som barn med funktionshinder har

enligt Barnkonventionen och FN:s

standardregler. Samhällets insatser för barn

med funktionshinder präglas av ett snävt

omsorgsperspektiv skriver

Handikappombudsmannen. Det finns ten-

denser till att ansökningar om stöd för att

tillgodose rättigheter för barn med funktions-

hinder avslås oavsett barnets behov. Motive-

ringen är att resurser saknas. Många som

vänder sig till Handikappombudsmannen

upplever att flera år av offentlig ekonomisk

återhållsamhet har försämrat möjligheterna

för barn med funktionshinder.

Det är svårt att uppskatta hur många

personer som behöver stöd i sin vardag till

följd av funktionshinder. Därför är det också

svårt att beräkna i vilken mån de samlade

insatserna når dem som behöver stöd.

Befintlig statistik om omfattningen av

insatserna har också begränsningar. Det går

därför inte att med någon större precision

uttala sig om i vilken utsträckning insatserna

täcker de befintliga behoven av stöd, service

och omsorg. Detta påtalar Kommittén

Välfärdsbokslut i sitt delbetänkande Välfärd

vid vägskäl (SOU 2000:3).

Socialstyrelsen genomförde under 1999 en

uppföljning av landstingens tolktjänstverksam-

het för barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva

och hörselskadade år 1998. Uppföljningen

visar en förbättring vid de flesta av

tolkcentralerna sedan 1996 då den senaste

uppföljningen gjordes. Socialstyrelsen anser

att förutsättningarna för en god utbyggnad av

tolktjänsten har ökat under de sista åren.

Enligt Tolk- och översättarinstitutets prognos

åren 2000 2005 kommer det att tillföras

258 nya tolkar under perioden. Social-

styrelsen konstaterar dock samtidigt att tolk-

tjänsten ännu inte kan anses genomförd på det

sätt som avsågs i handikappreformen då lands-

tingen i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763,

HSL) gavs en skyldighet att erbjuda tolktjänst

för döva m.fl. Ytterligare uppföljningar av

tolktjänstverksamheten bör därför göras både

av landstingen själva och centralt.

Enligt bl.a. Socialstyrelsens utvärdering av

handikappreformen kan det konstateras att

assistansreformen inneburit ökad valfrihet,

större inflytande och bättre livskvalitet för

många personer med omfattande

funktionshinder.

Både antalet personer som beviljats

assistansersättning och antalet assistanstimmar

har ökat kraftigt sedan reformen infördes

1994. Utgifterna för den statliga

assistansersättningen är i dag betydligt högre

än vad som ursprungligen förväntats.

Det är vanligast med assistansersättning

bland äldre funktionshindrade, dvs. i

åldersgruppen 50 64. Det är också inom

denna åldersgrupp som antalet personer ökat

mest, vilket sannolikt hänger samman med att

det är då som många svåra neurologiska

sjukdomar inträder med funktionshinder som

följd. Antalet barn (upp till 16 år) med

assistansersättning har sedan reformen

infördes varit relativt konstant, omkring

1 200 1 300.

Flest timmar assistansersättning beviljas

personer i åldrarna 20 39 år. Ökningen av

timantalet har varit störst bland personer i 20

 29 årsåldern. I den åldern är behovet att

aktivera sig särskilt stort då man just flyttat

hemifrån och har ett stort behov av att umgås

med andra. Barn beviljas i genomsnitt mindre

antal timmar i veckan än vuxna. Att så är fallet

hänger samman med att man vid bedömning

av assistansbehovet skall ta hänsyn till det

normala föräldraansvaret och det stöd som

kommunen har ansvar för i t.ex. daghem och

skola.

Män beviljas assistansersättning i något

större utsträckning än kvinnor både

antalsmässigt men även som andel av

befolkningen. Vidare erhåller männen något

fler assistanstimmar än kvinnorna, dock är

skillnaden relativt liten och konstant över

tiden. Kunskaper om vad som ligger bakom

dessa skillnader mellan könen saknas. En

förklaring kan vara att fler män än kvinnor har

svåra funktionshinder och att deras behov av

stödinsatser därför är större.

Under 1999 utbetalades 2 097 bilstöd totalt

varav 1 040 till kvinnor och 1 057 till män.

Det är en minskning jämfört med 1997 och

1998. Ett genomsnittligt bidrag var 96 086

kronor 1999 (94 155 kronor för kvinnor och

97 986 för män).

Riksrevisionsverket (RRV) fick 1998 i

uppdrag av regeringen att genomföra en

översyn av bilstödet. RRV:s rapport

överlämnades 1 maj 1999. Enligt RRV är det

osäkert i vilken utsträckning bilstödet når

dem som är berättigade till det, dvs. personer

som har väsentliga och varaktiga

förflyttningssvårigheter och som motsvarar

kraven i definitionerna av de olika grupperna i

personkretsen. Av de iakttagelser RRV gjort

om bilstödets effekter för brukarna är en

utbredd uppfattning att tillgång till bil har

mycket positiva effekter för personer med

funktionshinder och att bilstödet är ett

värdefullt bidrag. Jämfört med färdtjänst

betyder tillgång till egen bil ofta större frihet

och flexibilitet i resandet, kortare restider

och sannolikt också bättre försörjnings-

möjligheter. Frågan om eventuella

regelförändringar bereds för närvarande i

Regeringskansliet.

Antalet studerande vid folkhögskola som

har haft stöd via vårdartjänst har ökat avsevärt

under den senaste treårsperioden. Antalet

deltagar-veckor har ökat från 11 369 år 1997

till 14 698 år 1999. Det gäller främst långa

kurser. 2 575 deltagare erhöll stöd under

1999 jämfört med 2 207 år 1997. Den ge-

nomsnittliga kurslängden har också ökat.

Antal studenter inom universitet och

högskola med vårdartjänst var 64 personer

under 1999 (48 studenter 1998 och 34

studenter 1997).

Det utbetalade statsbidraget till

riksgymnasieverksamheten för

omvårdnadsinsatser ökade med 8 procent

mellan budgetåren 1997 och 1998 och med

7,5 procent mellan 1998 och 1999. Antalet

elever inom riksgymnasieverksamheten har

ökat från 165 elever läsåret 1997/98 till 178

elever läsåret 1999/2000. De fyra befintliga

riksgymnasieorterna kan i viss utsträckning

expandera sin verksamhet. Skillnaden i

kostnader per avtalad elevhemsplats mellan de

olika riksgymnasieorterna är relativt stor. Det

kan till stor del förklaras med att

personaltätheten per plats varierar.

Det finns inget enkelt svar på om insatserna

inom vård och omsorg bygger på den enskilda

människans delaktighet och självbestämman-

de. Utredningen om bemötande av personer

med funktionshinder (S 1997:04) beskrev i

olika rapporter att funktionshindrade

upplever misstro och kontroll från

samhällsorganens sida.

Den enskildes möjligheter till inflytande

över stödinsatserna är betydligt större om de

ges med stöd av LSS än med stöd av SoL. Det

gäller särskilt insatsen personlig assistans,

men även andra insatser enligt LSS. Under

hela 1998 fick 64 500 personer ett eller flera

beslut om stöd enligt LSS. De har större

möjlighet till delaktighet och

självbestämmande inom vården och omsorgen

än de 20 400 personer som en viss dag (den

1 november 1998) fick stöd enligt SoL inom

ramen för kommunernas äldre- och

handikappomsorg.

6.6.2 Analys och slutsatser

Bilden av situationen för funktionshindrade

personer är i vissa avseenden motsägelsefull.

Å ena sidan framgår av statistik att

funktionshindrade personer som grupp har

sämre levnadsförhållanden än övriga

befolkningen. Å andra sidan finns allt fler

exempel på att enskilda personer med stora

funktionshinder lever under goda villkor med

utbildning, arbete och familj, ofta med stöd av

personlig assistans eller andra insatser.

Allt fler personer med funktionshinder

skaffar sig högre utbildning och allt fler får

arbete. Det innebär ökade möjligheter att

påverka sitt liv på alla områden. Personlig

assistans har medfört att friheten och

kontrollen över den egna livssituationen har

ökat. Regeringen föreslår i en särskild (prop.

2000/2001:5) proposition att rätten till

personlig assistans utvidgas till att omfatta

personer som fyllt 65 år och har haft denna

insats tidigare. Insatsen personligt ombud

kan medföra liknande fördelar för personer

med psykiska funktionshinder. Vårdartjänst

gör det möjligt för personer med stora

funktionshinder att studera på folkhögskola,

högskola och universitet. Reglerna för

statsbidrag till vårdartjänst för elever inom

folkhögskolan skall fr.o.m. 2001 ändras så att

samtliga studerande i folkhögskolan kan

omfattas av statsbidraget oavsett diagnos.

Kommunernas och landstingens insatser för

vård, stöd och service är avgörande för att

personer med funktionshinder skall kunna

fungera i samhället. De ökade statsbidragen

till vård, skola och omsorg bidrar till

förbättringar på detta område.

Den satsning på åtgärder för tillgänglighet

och ökade medel för att bygga upp ett

nationellt center för tillgänglighet hos

Handikappombudsmannen, som föreslås i den

nationella handlingsplanen för

handikappolitiken kommer att öka

möjligheterna till delaktighet i samhället. I

enlighet med handlingsplanen tillförs medel

för alternativ telefoni och

kompetensutveckling för personal inom vård-

och omsorg. Länsstyrelsernas personal får

extra resurser för utbildning med anledning

av lagändringar för att förhindra s.k.

domstolstrots.

I överensstämmelse med inriktningen i den

nationella handlingsplanen för

handikappolitiken föreslås även ökade

resurser till Statens kulturråd för att

genomföra och utvidga handlingsprogrammet

för ökad tillgänglighet. Stiftelsen för lättläst

nyhetsinformation och litteratur (LL-

stiftelsen Centrum för lättläst) och

Talboks- och punktskriftsbiblioteket (TPB)

föreslås få medel för att öka tillgängligheten

till litteraturen. En höjning föreslås av

statsbidragen till handikapporganisationerna.

I den nationella handlingsplanen föreslås att

en särskild utredare skall tillsättas för att se

över och lämna förslag till hur

hjälpmedelsförsörjningen skall utformas för

alla studeranden med funktionshinder.

Under senare år har den tekniska

utvecklingen gått kraftigt framåt och det är

vissa grupper av funktionshindrade som av

olika skäl inte kunnat tillgodogöra sig de nya

rönen och få del av de nya produkter som

utvecklats på hjälpmedelsområdet.

Regeringen överväger nu att tillsätta en sär-

skild utredning för att på ett bättre sätt

tillgodose dessa gruppers behov av

hjälpmedel.

Mer forskning behövs för att vi skall få en

fördjupad bild av levnadsvillkoren för

funktionshindrade. Det saknas tillräcklig

kunskap om förhållandet mellan behoven av

vård, stöd och service och tillgången på insat-

ser. Vi behöver också veta varför vissa

personer med funktionshinder klarar sig bra

medan andra inte tycks få det stöd som de

behöver. Det behövs även mer kunskap om

skillnader mellan situationen för kvinnor med

funktionshinder och män med

funktionshinder.

Den långsiktiga utformningen och utveck-

lingen av handikappforskningen skall läggas

fast i ett nationellt forskningsprogram som

utarbetas av det nya Forskningsrådet för

arbetsliv och socialvetenskap.

Handikappforskning är ett prioriterat område

och den socialvetenskapligt inriktade

handikappforskningen föreslås få ytterligare

medel i överensstämmelse med inriktningen i

den nationella handlingsplanen för

handikappolitiken.

6.7 Budgetförslag

6.7.1 16:1 Personligt ombud

Tabell 6.2 Anslagsutveckling 16:1 Personligt ombud

Tusental kronor

1999

Utfall

Anslags-

sparande

2000

Anslag

30 000

1

Utgifts-

prognos

30 000

2001

Förslag

60 000

2002

Beräknat

90 000

2003

Beräknat

90 000

1 Inklusive en minskning med 15 000 tkr kronor på tilläggsbudget i samband med

den

ekonomiska vårpropositionen.

Ändamålet med anslaget är att utveckla verk-

samhet med personliga ombud för personer

med psykiska funktionshinder. De personliga

ombuden skall bl.a. företräda den enskilde i

olika situationer, ge råd och stöd samt stärka

den enskildes egen initiativförmåga.

Verksamheten skall grundas på ett

kommunalt ansvar och huvudmannaskap men

olika verksamhetsformer kan prövas

beträffande det praktiska utförandet.

Socialstyrelsen har tillsammans med

länsstyrelserna fått regeringens uppdrag att

arbeta för att verksamheten blir rikstäckande,

definiera vilka arbetsuppgifter som bör

innefattas i stödet samt utforma kriterier för

vilka personer som bör omfattas av insatsen.

Socialstyrelsen skall också utvärdera

utvecklingen av verksamheten samt vilka

effekter den får såväl för psykiskt

funktionshindrade som på utnyttjandet och

utformningen av andra näraliggande insatser

och verksamhetsområden.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 60 000 000 kronor skall anvi-

sas under anslaget 16:1 Personligt ombud för

2001. För 2002 och 2003 beräknas anslaget

till vardera 90 000 000 kronor.

6.7.2 16:2 Vissa statsbidrag inom

handikappområdet

Tabell 6.3 Anslagsutveckling 16:2 Vissa statsbidrag inom

handikappområdet

Tusental kronor

1999

Utfall

279 270

Utgående

reservation

5 333

2000

Anslag

275 000

1

Utgifts-

prognos

280 333

2001

Förslag

277 000

2002

Beräknat

275 000

2003

Beräknat

275 000

1Inklusive en minskning med 55 000 tkr på tilläggsbudget i samband med den

ekonomiska vårpropositionen 2000.

Från anslaget lämnas statsbidrag till

landstingen för vissa handikappinsatser som

avser:

- statsbidrag till råd och stöd

(200 miljoner kronor) samt

- statsbidrag till tolktjänst (75 miljoner

kronor)

Medlen fördelas av Socialstyrelsen till lands-

tingen. Bidraget till rådgivning och annat stöd

lämnas i enlighet med finansieringsprincipen

för de ökade åtaganden landstingen fick

genom införandet av lagen (1993:387) om

stöd och service till vissa funktionshindrade.

Syftet med bidraget till tolktjänsten är att ge

landstingen förutsättningar att bygga ut

tolktjänsten för döva och dövblinda m.fl.

Regeringens överväganden

Socialstyrelsen ansåg i sin slutrapport 1997

angående uppföljningen av

handikappreformen att insatsens benämning

borde ändras från råd och stöd till särskilt

expertstöd . Utredningen om bemötande av

personer med funktionshinder föreslog i sitt

slutbetänkande att ett förtydligande bör göras

av lagstiftningen. Enligt regeringens

bedömning bör ett förtydligande göras

avseende syftet med råd och stöd,

förutsättningar för att erhålla insatsen och på

vilket sätt den kan komplettera andra åt-

gärder. Regeringen avser därför att tillkalla en

särskild utredare för detta ändamål.

I enlighet med regeringens proposition

(1999/2000:79, bet. 1999/2000:SOU14,

rskr. 1999/2000:240) Från patient till

medborgare en nationell handlingsplan för

handikappolitiken tillförs anslaget engångsvis

2 miljoner kronor för att under 2001

tillgodose länsstyrelsernas behov av

utbildning med anledning av kommande lag-

ändringar i lagen (1993:387) om stöd och

service till vissa funktionshindrade (LSS).

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 277 000 000 kronor anvisas

under anslaget 16:2 Vissa statsbidrag inom

handikappområdet för år 2001. För åren 2002

och 2003 beräknas anslaget till vardera

275 000 000 kronor.

6.7.3 16:3 Statsbidrag till vårdartjänst

m.m.

Tabell 6.5 Anslagsutveckling 16:4 Statsbidrag till vårdar-

tjänst m.m.

Tusental kronor

1999

Utfall

174 655

Anslags-

sparande

28 790

2000

Anslag

158 569

1

Utgifts-

prognos

186 759

2001

Förslag

172 470

2002

Beräknat

163 786

2003

Beräknat

167 820

1 Inklusive en minskning med 24 450 tkr i samband med den ekonomiska vår-

propositionen 2000.

Syftet med statsbidraget till vårdartjänst m.m.

är dels att ge studerande med rörelsehinder

sådant stöd att de kan vistas på studieorten

och genomföra studier vid folkhögskola,

universitet och högskola, dels att göra det

möjligt för ungdomar som antagits till

riksgymnasium för svårt rörelsehindrade

ungdomar, s.k. rh-anpassad

gymnasieutbildning, att genomföra studierna.

De utgifter som belastar anslaget är

kostnader för vårdartjänst åt studerande med

rörelsehinder samt för omvårdnadsinsatser,

dvs. habilitering och boende med tillgång till

personlig omvårdnad, i anslutning till rh-

anpassad gymnasieutbildning. De

huvudsakliga faktorer som styr utgifterna på

riksgymnasieområdet är dels antalet elever

med rörelsehinder vid utbildningsställena,

dels dessa elevers individuella behov av

stödinsatser i anslutning till utbildningen.

Statens institut för särskilt utbildningsstöd

(Sisus) administrerar anslaget enligt

bestämmelserna i förordningen (1996:1536)

med instruktion för Statens institut för

särskilt utbildningsstöd.

Regeringen har i prop. 1998/99:105 Elever

med funktionshinder ansvar för utbildning

och stöd, bl.a. föreslagit att kostnadsansvaret

för verksamheten skall delas mellan stat,

kommun och landsting. De nya

bestämmelserna träder i kraft den 1 juli 2001.

Anslaget har reducerats med 12,5 miljoner

kronor för 2001 och 25 miljoner kronor

fr.o.m. 2002 som en följd av att kost-

nadsansvaret delas mellan stat, kommuner och

landsting.

Antalet folkhögskoleelever har de senaste

åren ökat i långsammare takt än beräknat,

vilket resulterat i att det årligen uppstått

överskott på anslaget. Anslaget sänktes därför

tillfälligt för 2000 i samband med 2000 års

ekonomiska vårproposition. Sisus räknar med

en fortsatt måttlig ökning av

riksgymnasieverksamheten och elever vid

universitet- och högskolor medan antalet

folkhögskoleelever förväntas plana ut.

Regeringens överväganden

I enlighet med regeringens proposition

(1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr.

1999/2000:240)) Från patient till

medborgare en nationell handlingsplan för

handikappolitiken

skall anslaget fr.o.m 2001 kunna omfatta assi-

stansinsatser för samtliga studerande inom

folkhögskolan, oavsett diagnos.

Mot bakgrund av ovanstående förslår rege-

ringen att 172 470 000 kronor anvisas under

anslaget 16:2 Statsbidrag till vårdartjänst m.m.

för budgetåret 2001. För 2002 och 2003

beräknas anslaget till 163 786 000 kronor och

respektive 167 820 000 kronor

Tabell 6.6 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

183 019 1

Pris- och löneomräkning

1 951

Minskat resursbehov

 12 500

Förslag 2001

172 470

1 Exkusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för 2000.

Bemyndigande om ekonomiska

förpliktelser

Tabell 6.5 Bemyndigandetabell om ekonomiska förpliktelser

Tusental kronor

1999

utfall

2000

prognos

2001

beräknat

2002

beräknat

2003

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

0

60 000

60 000

Nya förpliktelser

60 000

60 000

50 000

Infriade förpliktelser*

0

60 000

60 000

50 000

Utestående förpliktelser vid årets slut

60 000

60 000

50 000

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

60 000

60 000

60 000

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

6.7.4 16:4 Bidrag till viss verksamhet

för personer med funktionshinder

Tabell 6.7 Anslagsutveckling 16:4 Bidrag till viss verksam-

het för personer med funktionshinder

Tusental kronor

1999

Utfall

78 087

2000

Anslag

79 394

1

Utgifts-

prognos

79 394

2001

Förslag

79 394

2002

Beräknat

79 394

2003

Beräknat

79 394

1 Inkusive en ökning med 1 000 tkr i samband med den ekonomiska vårpropositionen

2000.

Bidraget är avsett att öka organisationernas

möjligheter att själva bedriva vissa

verksamheter av betydelse för personer med

funktionshinder. En del organisationer som

får bidrag från detta anslag har fått statsbidrag

sedan 1950-talet medan andra tillkom så sent

som år 1997. Statsbidrag lämnas till följande

organisationer och verksamheter:

- Synskadades Riksförbund (SRF)

Hantverk AB för verksamhet för

synskadade hantverkare.

- SRF för inköp och tilldelning av ledar-

hundar för synskadade m.m.

- SRF för viss övrig verksamhet, bl a utgiv-

ning av ersättningstidningar för

synskadade, individinriktad verksamhet

för synskadade med ytterligare

funktionsnedsättning, stöd till

synskadades sysselsättning, punktskrift-

projekt och skrivtjänst.

- Föreningen Sveriges Dövblinda (FSDB)

för utgivning av tidningar (ej medlems-

tidningar) för dövblinda och för

utveckling av databasen Telenuet.

- Sveriges Dövas Riksförbund (SDR) för

dess teckenspråksavdelning.

- Stiftelsen Rikstolktjänst för

rikstolktjänst.

- Naturhistoriska

riksmuseet/palynologiska laboratoriet

för bl.a. pollenmätningar och

rapportering av pollenhalt i luften.

- Föreningen Rekryteringsgruppen för trä-

nings- och rehabiliteringsverksamhet.

- Neurologiskt Handikappades

Riksförbund (NHR) för

hjälpmedelsutställningen NHR-Center.

- Riksverksamhet för små och mindre

kända handikappgrupper vid Mo Gård

och Ågrenska.

- Stöd till handikapporganisationer för att

driva riksomfattande rekreationsanlägg-

ningar för personer med

funktionshinder.

Regler för fördelning av bidraget finns i

förordningen (1994:950) om statsbidrag till

rekreationsanläggningar.

Regeringens överväganden

Organisationerna redovisar sin verksamhet

och lämnar in sina ansökningar till

Socialstyrelsen som följer upp och utvärderar

de verksamheter som bedrivs med bidrag från

anslaget. Regeringen bedömer att

organisationerna genom sina verksamheter

svarar för insatser som är av stor betydelse

för personer med funktionshinder.

En del av anslaget används för bidrag till

vissa handikapporganisationer som driver

egna rekreationsanläggningar av rikskaraktär.

Organisationerna har med dessa tagit på sig

ett ansvar för att ge personer med omfattande

funktionshinder möjlighet till rekreation i

tillgänglig miljö och med särskild personal

och service.

Anslaget tillfördes på tilläggsbudget för

2000 ytterligare 1 miljon kronor för att

tillgodose utökade behov av rikstolktjänst för

handikapporganisationer på riksnivå.

Motsvarande ökning föreslås fr.o.m. 2001.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 79 394 000 kronor skall

anvisas under anslaget 16:4 Bidrag till viss

verksamhet för personer med funktionshinder

för 2001. För 2002 och 2003 beräknas

anslaget till vardera 79 394 000 kronor.

Tabell 6.8 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

78 394 1

Ökat resursbehov

1 000

Förslag 2001

79 394

1 Exklusive beslut till följd av förslag till tiläggsbudget till statsbudgeten

för 2000.

6.7.5 16:5 Bidrag till

handikapporganisationer

Tabell 6.9 Anslagsutveckling 16:5 Bidrag till handikapp-

organisationer

Tusental kronor

1999

Utfall

132 194

2000

Anslag

152 694

1

Utgifts-

prognos

152 694

2001

Förslag

157 248

2002

Beräknat

157 248

2003

Beräknat

157 248

1 Inklusive en ökning med 20 500 tkr i samband med den ekonomiska

vårpropositionen

2000.

Statsbidrag lämnas till

handikapporganisationer. Bidraget regleras

fr.o.m. den 1 juli 2000 enligt förordningen

(2000:7) om statsbidrag till handi-

kapporganisationer. Enligt den nya

förordningen ansvarar Socialstyrelsen fr.o.m.

den 1 juli 2000 för såväl beslut om fördelning

som administration av bidraget till

handikapporganisationerna. Det tidigare

anslaget B5 Bidrag till handikapp- och

pensionärsorganisationer har delats. Bidragen

till pensionärsorganisationerna ingår fr.o.m.

2001 i anslaget 17:1 Stimulansbidrag och

åtgärder inom äldrepolitiken.

Regeringens överväganden

Handikapporganisationerna fyller en central

funktion bland folkrörelserna i Sverige genom

att följa och rapportera om livsvillkoren för

funktionshindrade. Organisationerna bidrar

också genom sitt intressepolitiska arbete till

att förverkliga de politiska målen för

handikappolitiken.

I tilläggsbudgeten i samband med 2000 års

ekonomiska vårproposition tillfördes anslaget

14 miljoner kronor att fördelas till handikapp-

organisationerna under andra halvåret 2000.

Därutöver har anslaget den 1 juli 2000

tillförts ett engångsbelopp om 5,5 miljoner

kronor för att underlätta övergången till ett

nytt bidragssystem.

I enlighet med den nationella

handlingsplanen för handikappolitiken tillförs

anslaget sammanlagt 28 miljoner kronor

fr.o.m. 2001.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 157 248 000 kronor anvisas

under anslaget 16:5 Bidrag till

handikapporganisationer för 2001. För 2002

och 2003 beräknas anslaget till vardera 157

248 000 kronor.

6.7.6 16:6 Alternativ telefoni

Tabell 6.10 Anslagsutveckling 16:6 Alternativ telefoni

Tusental kronor

1999

Utfall

17 646

Anslags-

sparande

 459

2000

Anslag

16 285

Utgifts-

prognos

15 826

2001

Förslag

21 476

2002

Beräknat

22 228

1

2003

Beräknat

22 893

1

1 Motsvarar 21 476 tkr i 2001 år prisnivå.

Syftet med ersättningen för alternativ telefoni

är att ge personer som är döva, gravt

hörselskadade, dövblinda och talskadade

möjlighet att kommunicera över telefonnätet.

De utgifter som belastar anslaget är ersättning

till landstingen för inköp av texttelefoner,

bildtelefoner m. m. till dessa personer samt

för s.k. anhörigtelefoner. Ersättningen

utbetalas av Socialstyrelsen till landstingen

som förskriver sådan utrustning. Verksam-

heten har hittills reglerats i förordningen

(1992:621) om statsbidrag till texttelefoner.

De huvudsakliga faktorerna som styr utgif-

terna under anslaget är antalet personer som

har behov av alternativ telefon, utbyte av

föråldrad utrustning och prisutvecklingen på

framför allt ny teknik. Antalet förskrivna

texttelefoner har varierat år från år, varför det

är svårt att göra säkra prognoser.

Regeringens överväganden

Socialstyrelsen har under åren 1998 och 1999

bedrivit försöksverksamhet med bildtelefoni

och dokumenterat erfarenheterna i rapporten

Uppföljning av försöksverksamhet med

bildtelefoner erfarenheter av förskrivning.

Socialstyrelsen har också gjort en översyn av

konstruktionen av statsbidraget till

texttelefoner m.m. för att hitta en lämplig och

hållbar finansiering. Utredningens resultat

presenterades i rapporten Statsbidrag till

texttelefoner m.m. en översyn (augusti

1999). Socialstyrelsen kommer att få i

uppdrag att utveckla bidragsregler för en ny

anslagskonstruktion i enlighet med förslagen i

regeringens proposition (1999/2000:79, bet.

1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240)

Från patient till medborgare en nationell

handlingsplan för handikappolitiken. Detta

medför också en förordningsändring.

I enlighet med förslag i

handikappropositionen tillförs anslaget 5

miljoner kronor fr.o.m. 2001.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 21 476 000 kronor anvisas

under anslaget 16:6 Alternativ telefoni för

budgetåret 2001. För 2002 och 2003

beräknas anslaget till 22 228 000 kronor

respektive 22 893 000 kronor.

Tabell 6.11 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

16 285

Pris- och löneomräkning

191

Ökat resursbehov

5 000

Förslag 2001

21 476

6.7.7 16:7 Bilstöd till handikappade

Tabell 6.12 Anslagsutveckling 16:7 Bilstöd till handi-

kappade

Tusental kronor

1999

Utfall

201 492

Anslags-

sparande

 17 291

2000

Anslag

230 000

Utgifts-

prognos

209 500

2001

Förslag

227 000

2002

Beräknat

164 000

2003

Beräknat

164 000

Syftet med anslaget är att lämna bidrag till

funktionshindrade personer och föräldrar

med funktionshindrade barn för anskaffning

och anpassning av motorfordon m. m.

Bestämmelser om bilstöd finns i lagen

(1988:360) om handläggning av ärenden om

bilstöd till handikappade.

Riksförsäkringsverket och de allmänna

försäkringskassorna ansvarar för bilstödet.

Stöd kan lämnas i form av grundbidrag,

inkomstprövat anskaffningsbidrag och an-

passningsbidrag. Fr.o.m. den 1 juli 1995 kan,

under vissa förutsättningar, bidrag också

lämnas till körkortsutbildning till den som

beviljats bilstöd. De huvudsakliga faktorer

som styr utgifterna inom området är

personkretsens omfattning,

inkomstutvecklingen och prisutvecklingen på

fordonsmarknaden. Nytt bilstöd kan beviljas

den som tidigare fått sådant om minst sju år

förflutit sedan beslut senast fattades. Någon

tidsbegränsning finns inte beträffande

anpassningsbidrag.

Den 1 november 1997 ändrades reglerna så

att bilstödet måste användas inom sex

månader från det att den som beviljats bilstöd

fått besked om att bidraget kan betalas ut.

Genom en förordningsändring under

hösten 1997 begränsades utbetalningarna för

bilstöd så att de för respektive budgetår ryms

inom ramen för de medel som anslås.

Regeringens överväganden

Under 1999 utbetalades bilstöd till 2 097

personer. Tilldelade medel för budgetåret var

förbrukade under november månad. I

enlighet med beräkningar i 1999 års

ekonomiska vårproposition höjdes

anslagsnivån för 2000.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår re-

geringen att 227 000 000 kronor anvisas

under anslaget 16:7 Bilstöd till handikappade

för budgetåret 2001. För 2002 och 2003

beräknas anslaget till 164 000 000 respektive

164 000 000 kronor.

6.7.8 16:8 Kostnader för statlig

assistansersättning

Tabell 6.13 Anslagsutveckling 16:8 Kostnader för statlig

assistansersättning

Tusental kronor

1999

Utfall

4 498 075

Anslags-

sparande

221 920

2000

Anslag

5 136 000

Utgifts-

prognos

5 350 000

2001

Förslag

6 640 000

2002

Beräknat

7 606 000

2003

Beräknat

8 759 000

Statlig assistansersättning lämnas till

funktionshindrade personer som har behov av

personlig assistans för sin dagliga livsföring

under i genomsnitt mer än 20 timmar per

vecka.

Anslaget disponeras av

Riksförsäkringsverket. De allmänna

försäkringskassorna administrerar och

beslutar om ersättningen. Frågor om assi-

stansersättning regleras i lagen (1993:389)

om assistansersättning och i förordningen

(1993:1091) om assistansersättning. Rätten

gäller för svårt funktionshindrade personer

som inte fyllt 65 år och som bor i eget

boende, servicehus eller hos familj eller

anhörig. Regeringen föreslår i en särskild

proposition (prop. 2000/2001:5) att personer

som beviljats assistansersättning före 65 års

ålder skall få behålla denna rätt även därefter.

Ändringen föreslås träda i kraft den 1 januari

2001.

Assistansersättning utgår under 2000 med

178 kronor per beviljad timme. Om det finns

särskilda skäl kan försäkringskassan efter

ansökan medge att schablonen får överskridas

med de godkända faktiska kostnaderna dock

högst 12 procent. Kommunerna finansierar

beviljad assistansersättning för de första 20

timmarna per vecka. De faktorer som styr

utgifterna på anslaget är personkretsens

omfattning, antalet beviljade assistanstimmar

per vecka och beviljad assistansersättning per

timme.

Regeringens överväganden

Utgifterna för den statliga

assistansersättningen har ökat årligen sedan

reformen trädde i kraft 1994.

Utgiftsökningen består till största delen av att

antalet assistanstimmar per person och vecka

ökat väsentligt. I juni 2000 hade 8 765

personer assistansersättning. I genomsnitt

uppgick antalet assistanstimmar per vecka till

86. I genomsnitt utbetalades i juni 178,54

kronor per timme i assistansersättning.

Som ett led i uppföljningen av reformen har

regeringen givit Riksförsäkringsverket i

uppdrag att analysera de bakomliggande

orsakerna till de ökade utgifterna för den

statliga assistansersättningen. Syftet med

uppdraget är bl.a. att förbättra underlaget för

regeringens prognoser över utgifterna på

anslaget.

Prognoserna för 2001, 2002 och 2003

bygger på antaganden om att den

hittillsvarande utgiftsutvecklingen fortsätter i

det närmaste oförändrad takt. Dessutom

tillkommer kostnader för assistansersättning

till personer som fyllt 65 år och som enligt

regeringens förslag har rätt att behålla sin

assistans och assistansersättning.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 6 640 000 000 kronor anvisas

under anslaget 16:8 Kostnader för statlig

assistansersättning för 2001. För åren 2002

och 2003 beräknas anslaget till 7 606 000 000

kronor respektive 8 759 000 000 kronor.

Tabell 6.14 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

5 136 000

Makroekonomiska förutsättningar

180 000

Volymer

1 324 000

Förslag 2001

6 640 000

6.7.9 16:9 Statens institut för särskilt

utbildningsstöd

Tabell 6.15 Anslagsutveckling 16:9 Statens institut för

särskilt utbildningsstöd

Tusental kronor

1999

Utfall

9 406

Anslags-

sparande

1 106

2000

Anslag

10 163

1

Utgifts-

prognos

10 219

2001

Förslag

20 781

2002

Beräknat

21 217

2

2003

Beräknat

21 684

2

1 Varav 1 500 tkr på tilläggsbudget i samband med den ekonomiska

vårpropositionen

2000.

2 Motsvarar 20 781 tkr i 2001 års prisnivå.

Statens institut för särskilt utbildningsstöd

(Sisus) skall bidra till att uppnå målet för

handikappolitiken genom att förbättra

förutsättningarna för utbildning och studier

för unga och vuxna personer med

funktionshinder samt genom att med god

kvalitet och kostnadseffektivitet administrera

och utveckla olika stöd som behövs i och

omkring studiesituationen för personer med

funktionshinder. Sisus ger också kansliservice

till Nämnden för Rh-anpassad utbildning.

Av årsredovisningen för budgetåret 1999

framgår att Sisus anslagssparande när det

gäller förvaltningsanslaget vid utgången av

budgetåret 1999 uppgick till drygt 1 miljon

kronor, bl.a. beroende på lägre

personalkostnader än vad som budgeterats.

Regeringens överväganden

I sin årsredovisning för budgetåret 1999

redovisar Sisus sin verksamhet under verk-

samhetsgrenarna stöd inom folkhögskole-

området, stöd inom universitet och högskolor

samt stöd inom riksgymnasieverksamheten

för svårt rörelsehindrade ungdomar. Sisus får

efter regeringsbeslut i maj 1998 ta ut avgift av

Folkbildningsrådet för att registrera

ansökningar och redovisningar samt bereda

rådets beslut avseende förstärkningsbidraget

till folkhögskolor. Insatsen innebär att Sisus

får en helhetsbild av handikappinsatserna på

folkhögskolorna. Den bidragsfinansierade

verksamheten skall ha som mål full

kostnadstäckning. Sisus fick 60 000 kronor av

Folkbildningsrådet under 1999 för att sköta

denna administration.

Sisus måluppfyllelse har varit god under

1999. Sisus kunskapsstrategi visar fortsatt

behov av systematisering av kunskap av

relevans för ansvarsområdet.

Myndigheten kommer att få ökade

arbetsuppgifter i enlighet med regeringens

proposition (1999/2000:79, bet.

1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240))

Från patient till medborgare en nationell

handlingsplan för handikappolitiken. Anslaget

höjdes i tilläggsbudget i samband med 2000

års ekonomiska vårproposion med 1,5

miljoner kronor. Fr.o.m. 2001 tillförs

anslaget sammanlagt 12 miljoner kronor för

kompetensutvecklingsinsatser i enlighet med

inriktningen i handikappropositionen, varav 9

miljoner kronor avser stimulansbidrag till

särskilda projekt under åren 2001 2003.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 20 781 000 kronor anvisas

under anslaget 16:9 Statens institut för särskilt

utbildningsstöd för 2001. För 2002 och 2003

beräknas anslaget till 21 217 000 kronor re-

spektive 21 684 000 kronor.

Tabell 6.16 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

8 663 1

Pris- och löneomräkning

118

Ökat resursbehov

12 000

Förslag 2001

20 781

1 Exklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för 2000

6.7.10 16:10 Handikappombudsmannen

Tabell 6.17 Anslagsutveckling 16:10 Handikappombuds-

mannen

Tusental kronor

1999

Utfall

7 767

Anslags-

sparande

 22

2000

Anslag

8 159

Utgifts-

prognos

8 137

2001

Förslag

15 247

2002

Beräknat

15 553

1

2003

Beräknat

15 887

1

1 Motsvarar 15 247 tkr i 2001 års prisnivå.

Handikappombudsmannen skall bidra till att

uppnå målet för handikappolitiken genom att

bevaka frågor som angår funktionshindrade

personers rättigheter och intressen samt

verka för att personer med funktionshinder

uppnår full delaktighet i samhällslivet och

jämlikhet i levnadsvillkoren. Målen för

Handikappombudsmannens verksamhet

omfattar således handikappolitik inom alla

politikområden och samhällssektorer.

Regeringens överväganden

I årsredovisningen för budgetåret 1999

redovisar Handikappombudsmannen sin

verksamhet under verksamhetsgrenarna

ärendehandläggning, uppföljning och analys

samt information och kunskapsöverföring.

Handikappombudsmannen har utvecklat

effektiva och ändamålsenliga hand-

läggningsrutiner. Handikappombudsmannen

har i särskild ordning lämnat en rapport till

regeringen om sin verksamhet och om

utvecklingen inom handikappområdet samt

givit förslag till åtgärder. Vidare har man

utarbetat en kunskapsstrategi med tonvikt på

en omvärldsanalys. Han-

dikappombudsmannens måluppfyllelse har

varit god under 1999.

I enlighet med regeringens proposition

(1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr.

1999/2000:240)) Från patient till

medborgare en nationell handlingsplan för

handikappolitiken höjs anslaget med 7

miljoner kronor för inrättande av ett

nationellt tillgänglighetscenter.

För att bidra till finansieringen av

Nämnden mot diskriminering överförs 25

000 kronor till Utgiftsområde 8 anslaget 10:5

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

(DO).

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 15 247 000 kronor anvisas

under anslaget 16:10

Handikappombudsmannen för 2001. För åren

2002 och 2003 beräknas anslaget till 15 553

000 kronor respektive 15 887 000 kronor.

Tabell 6.18 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

8 159

Pris- och löneomräkning

113

Överföring till DO

 25

Ökat resursbehov

7 000

Förslag 2001

15 247

7 Politikområde Äldrepolitik

7.1 Omfattning

Politikområdet omfattar insatser som syftar

till att ge äldre människor förutsättningar att

leva ett självständigt liv med god livskvalitet.

Det gäller t.ex. insatser som bidrar till att höja

kvaliteten inom äldreomsorg och äldrevård

samt stöd till IT-utbildning för äldre.

Samhällets insatser inom äldrepolitiken

ligger inom ett flertal områden, bl.a. inom den

generella socialpolitiken i form av

pensionsförmåner, hälso- och sjukvård,

äldreomsorg (inom socialtjänsten),

bostadspolitik, kommunikationer (inkl.

färdtjänst), tillgänglighet (såväl fysisk som

tillgång till information m.m.), äldre på

arbetsmarknaden, demokrati och inflytande

samt kultur och fritid.

Ansvaret för äldreomsorg och hälso- och

sjukvård åvilar i första hand landsting och

kommuner. Statens stöd lämnas i huvudsak

från utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till

kommuner.

Politikområdet omfattar medel för

stimulansbidrag och åtgärder inom

äldrepolitiken.

Pensioner och övriga pensionsförmåner

redovisas under politikområdet Ekonomisk

äldrepolitik.

7.2 Utgiftsutveckling

Tabell 7.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet

Miljoner kronor

Utfall

1999

Anslag

2000 1

Utgifts-

prognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

17:1 Stimulansbidrag och åtgärder inom äldrepolitiken.

208,9

259,0

280,1

252,0

112,9

112,9

Totalt för Politikområdet Äldrepolitik

208,9

259,0

280,1

252,0

112,9

112,9

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 2000 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

7.3 Mål

Regeringens förslag: Äldre skall kunna leva

ett aktivt liv och ha inflytande i samhället och

över sin vardag, kunna åldras i trygghet och

med bibehållet oberoende, bemötas med

respekt samt ha tillgång till god vård och

omsorg.

7.4 Politikens inriktning

Äldrepolitiken står inför en rad utmaningar.

Kortsiktigt handlar det om att komma tillrätta

med problem och brister inom

äldreomsorgen. Långsiktigt är det fråga om att

anpassa samhället till en annan

befolkningsstruktur med en betydligt större

andel av invånarna 65 år och äldre. Det

innebär att det finns behov av en ny syn på

åldrandet och på äldre människors roll som

samhällsmedborgare.

Regeringen har under de senaste åren

vidtagit flera åtgärder för att skapa bättre

förutsättningar för kommuner och landsting

att ytterligare utveckla verksamheten inom

socialtjänst och hälso- och sjukvård.

Regeringen har bl.a. höjt det generella

statsbidraget till kommunsektorn. Under det

kommande året fortsätter regeringen sitt

arbete med att genomföra den nationella

handlingsplanen för äldrepolitiken (prop.

1997/98:113, bet. 1997/1998SoU24, rskr.

1997/98:307). År 2001 är det tredje och sista

året då särskilda satsningar görs inom vissa

prioriterade områden.

Regeringen avser att under våren 2002

lämna en redogörelse till riksdagen avseende

genomförandet av handlingsplanen.

Den parlamentariska äldreberedningen,

som tillsattes i december 1998, har som

uppgift att skapa förutsättningar för en

långsiktig utveckling av äldrepolitiken.

Beredningens arbete inriktar sig på tre

huvudområden; äldre i arbetslivet, det friska

pensionärslivet och äldre inom vård och

omsorg. Äldreberedningen kommer att

avsluta sitt arbete i maj 2003.

Uppföljningen av genomförandet av hand-

lingsplanen samt den parlamentariska äldrebe-

redningens förslag kommer att vara viktiga

underlag när regeringen förbereder insatser

för att utveckla äldrepolitikens innehåll.

Samhällets insatser inom äldrepolitiken

behöver även i fortsättningen inriktas dels på

att ge äldre förutsättningar att leva ett

självständigt liv med god livskvalitet, dels att

ge äldre med behov service, vård och omsorg

av god kvalitet.

Ett område som behöver särskild uppmärk-

samhet är de äldres situation i IT-samhället.

Som exempel kan nämnas äldres möjligheter

att få tillgång till information eller att sköta

post- och bankärenden.

7.5 Insatser

7.5.1 Statliga insatser inom

politikområdet

Statens insatser inom äldrepolitiken omfattar

främst lagstiftning, tillsyn samt olika åtgärder

för att stimulera utvecklingen inom

äldreområdet.

Regeringen gav 1996 Socialstyrelsen i upp-

drag att under åren 1997 till 2000 följa

utvecklingen på äldreområdet. Socialstyrelsen

lämnade en slutredovisning av uppdraget i

juni 2000.

I juni 1998 antog riksdagen regeringens

proposition Nationell handlingsplan för

äldrepolitiken. Riksdagsbeslutet innebar bl.a.

nya nationella mål för äldrepolitiken samt

vissa ändringar och tillägg i socialtjänstlagen.

Riksdagen tog samtidigt ett beslut om att 300

miljoner kronor årligen skall fördelas under

perioden 1999 2001 för att stödja och

påskynda kvalitetsutvecklingen inom

äldreområdet. Bl.a. har Socialstyrelsen och

länsstyrelserna fått en resursförstärkning för

att kunna bedriva fördjupad tillsyn inom

äldreområdet. Forskning och kun-

skapsutveckling inom äldreområdet,

fortbildning av arbetsledare och

förtroendevalda samt utveckling av stödet till

anhöriga är exempel på andra insatser som er-

håller statligt stöd.

I juli 2000 presenterade regeringens Äldre-

projekt en halvtidsuppföljning av

genomförandet av den nationella

handlingsplanen för äldrepolitiken.

7.5.2 Insatser utanför politikområdet

Regeringen har under senare år tillfört extra

medel till kommuner och landsting bl.a för att

skapa bättre förutsättningar för

verksamhetsutveckling inom socialtjänst och

hälso- och sjukvård. I regeringens skrivelse

Utvecklingen inom den kommunala sektorn

(skr. 1999/2000:102) redogörs närmare för

kommunernas insatser inom äldreomsorgen.

Regeringens proposition Nationell

handlingsplan för handikappolitiken (prop.

1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr.

1999/2000:240) antogs av riksdagen i maj

2000. Målen och de åtgärder som beslutades

omfattar personer med funktionshinder i alla

åldrar och är också av betydelse för många

äldre. Som exempel kan nämnas åtgärder mot

domstolstrots samt åtgärder som ökar

tillgängligheten i samhället, både vad gäller

fysisk tillgänglighet och tillgång till infor-

mation.

Regeringen anser att det är angeläget att

komma tillrätta med de brister som finns i det

medicinska omhändertagandet av äldre inom

den kommunala vården och omsorgen. Ett

mål för resurstillskottet till vården och

omsorgen under perioden 2001 2004 är att

säkra tillgången till läkare, sjuksköterskor,

undersköterskor och annan rehabilite-

ringspersonal, liksom tillgång till den samlade

sjukvårdens resurser. Genom tillskottet

kommer satsningen på stöd till anhöriga som

vårdar långvarigt sjuka, äldre eller människor

med funktionshinder att förlängas under åren

2002 2004. Ett annat prioriterat område är

att i ökad utsträckning uppmärksamma

psykisk ohälsa hos äldre. Dessutom innebär

medelstillskottet en fortsatt satsning på FoU-

center inom äldreområdet under perioden

2002 2004.

Frågor om färdtjänst och riksfärdtjänst

hanteras sedan 1998 inom det trafikpolitiska

området under utgiftsområde 22. Inom ramen

för en utvärdering av handikappolitiken inom

transportområdet, med särskild inriktning på

färdtjänst

och kollektivtrafik, har regeringen givit

Vägverket i uppdrag att redovisa tillståndet

och utvecklingen inom färdtjänsten.

Uppdraget skall redovisas under hösten 2000.

7.6 Resultatbedömning

Målet som angavs i budgetpropositionen för

2000 är att äldre skall kunna leva ett aktivt liv

och ha inflytande i samhället och över sin var-

dag, kunna åldras i trygghet och med

bibehållet oberoende, bemötas med respekt

samt ha tillgång till god vård och omsorg.

7.7 Resultat

I bl.a. Socialstyrelsens slutrapport från Äldre-

uppdraget (Socialstyrelsen följer upp och

utvärderar 2000:4) framgår att andelen

personer som får hjälp av den offentliga

äldreomsorgen har fortsatt att minska. Enligt

Socialstyrelsens rapport fortsätter

omstruktureringen inom hemtjänsten, vilket

medför att personer med mindre behov ställs

utanför det offentliga åtagandet. Äldres behov

av service tillgodoses i större omfattning

genom anhöriga eller tjänsteköp på den

privata marknaden. Det är de äldre kvinnorna

samt döttrar och svärdöttrar som i högre ut-

sträckning än de äldre männen och sönerna

och svärsönerna kompenserar bortfallet av

insatserna för make/maka eller

(svär)föräldrar. Socialstyrelsen gör

bedömningen att den allt mer restriktiva

tilldelningen av hemtjänst drabbar ett stort

antal äldre med välfärdsförluster och sänkt

livskvalitet som följd.

Tabell 7.2 Antalet äldre totalt som erhållit hjälp av kommunens äldreomsorg

under åren 1994 1999

Ordinärt boende

förändring från

föregående år

Särskilt boende inkl.

landstingens

långvård/geriatrik

förändring från

föregående år

Service, vård och

omsorg, totalt

förändring från

föregående år

1994

145 100

 4 600

132 700

3 100

277 800

 1 500

1995

137 600

 7 500

134 000

1 300

271 600

 6 200

1996

133 800

 3 800

133 800

 200

267 600

 4 000

1997

130 100

 3 700

133 500

 4300

263 600

 4 000

1998 1

130 000

 100

128 200

 5 300

258 200

 5 400

1999

142 421

12 421

127 040

 1 160

269 461

11 261

Källa: Socialstyrelsen och kompletterande skattningar från Socialstyrelsen och

Socialdepartementet

1 För att kompensera ett stort bortfall avseende år 1998 har mer omfattande

skattningar gjorts

Den i tabellen redovisade ökningen under

1999 av antalet personer som erhåller hjälp i

ordinärt boende utgörs i första hand av

personer som enbart erhåller hemsjukvård,

medan personer med hjälp från hemtjänsten

ökat i betydligt mindre omfattning. När det

gäller särskilt boende har antalet personer i

permanent boende minskat medan antalet i

korttidsboende har ökat något.

De äldre som erhåller vård och omsorg, i

såväl ordinärt som särskilt boende, har

betydligt större vårdbehov i dag jämfört med

tidigare. Färre personer får hjälp men

omfattningen per hjälpt person har ökat.

Även innehållet i vård och omsorg har

förändrats.

Utvecklingen inom äldreområdet är till

största delen beroende av kommunala

resurser, prioriteringar och insatser.

Riksdagens och regeringens intention med de

utökade statsbidragen är att de skall användas

för att förbättra förutsättningarna för att

bibehålla och utveckla kvaliteten inom skola,

vård och omsorg. Statistik från Svenska

Kommunförbundet (Kommunal Personal

1999) visar att sysselsättningen inom vård

och omsorg har ökat mellan 1998 och 1999.

Länsstyrelsernas förstärkning av

tillsynsverksamheten har möjliggjort en

fördjupad verksamhetstillsyn i både särskilda

boenden och i hemtjänsten. Samarbetet med

Socialstyrelsernas regionala tillsynsenheter

har utvecklats.

Länsstyrelsernas tillsynsarbete visar att om-

vårdnaden i både särskilda boenden och i

hemtjänsten i huvudsak är av god kvalitet.

Många kommuner har börjat utveckla

metoder för att följa upp och säkra kvaliteten

inom äldreomsorgen, bl.a. till följd av den nya

lagstiftningen inom området. Socialstyrelsen

uppger dock i sin årsredovisning för 1999 att

i princip ingen kommun ännu har ett

fungerande kvalitetssystem, som möjliggör

egenkontroll.

Flera länsstyrelser framhåller att de som er-

håller äldreomsorg i stort sett är nöjda med

bemötande och insatser. De äldre uppger

dock i olika undersökningar att personalen

ofta är alltför tidspressad, vilket resulterar i

att utrymmet för den sociala dimensionen i

omvårdnaden begränsas. I Socialstyrelsens

slutrapport av Äldreuppdraget framkommer

även att det finns brister i in-

dividanpassningen av den hjälp äldre får och i

brukarinflytandet, både vad gäller de äldres

och anhörigas möjligheter till inflytande.

Flera länsstyrelser tar i sina

årsredovisningar upp svårigheterna för

kommuner och privata vårdgivare att

rekrytera och behålla personal med rätt

kompetens. Situationen påverkar möjlighe-

terna att kunna tillgodose äldres behov av

vård och omsorg av god kvalitet.

Socialstyrelsen uppger att många kommuner

och landsting har vidtagit åtgärder för att

förbättra personal- och kompe-

tensförsörjning.

I många kommuner råder det brist på

platser i särskilda boendeformer. Detta

medför att beslut inte alltid verkställs inom

rimlig tid eller att den enskilde erhåller ett

avslagsbeslut trots bedömt behov. Enligt

rapporter från landets länsstyrelser, som

inkommit till regeringen 1 juli 2000, fanns

cirka 2 500 ej verkställda bifallsbeslut och

cirka 1 600 avslagsbeslut trots behov av

insatsen.

Av länsstyrelsernas årsredovisningar

framgår att boendestandarden i det särskilda

boendet har förbättras. Samtidigt framhåller

flera länsstyrelser att det fortfarande finns

problem med låg boendestandard och stora

sjukhusliknande boendeenheter.

Resultatet av tillsynen visar att det finns

kvarvarande brister i handläggning och

dokumentation av ärenden inom

äldreomsorgen, brister som riskerar att

eftersätta enskildas rättssäkerhet.

Enligt länsstyrelsernas årsredovisningar har

den nya bestämmelsen i 5 § socialtjänstlagen

(1980:620)om kommuners ansvar att

underlätta för den som vårdar en närstående

långvarigt sjuk, äldre eller funktionshindrad

lett till att kommunernas insatser för stöd till

anhöriga utvecklats. De vanligaste formerna

för anhörigstöd är växelvård, hemtjänst,

dagverksamhet och stöd från frivilliga

organisationer. Det statliga stimulansbidraget

till landets samtliga kommuner har medverkat

till denna utveckling.

Flera länsstyrelser har genomfört

uppföljningar av tidigare tillsyn och detta

visar att synpunkter/kritik tagits emot av

kommunerna och aktuella problem har rättats

till.

Socialstyrelsen har under de senaste åren

påtalat brister i de medicinska insatserna inom

den kommunala äldreomsorgen. Situationen

har förbättrats något, men det finns

fortfarande ett stort behov av utökade

läkarinsatser.

Fr.o.m. den 1 januari 1999 har

avgiftsbestämmelserna i 35 § socialtjänstlagen

avseende äldre- och handikappomsorg

förtydligats vad gäller beräkning av

omsorgstagares förbehållsbelopp. Även

kommunernas jämkningsskyldighet med

avseende på make/maka/sambos situation har

tydliggjorts. Effekterna av förändringarna har

hittills varit begränsade. Problemen med låga

förbehållsbelopp, make/maka/sambos ekono-

miska situation samt stora olikheter vad gäller

nivåer på avgifterna såväl inom som mellan

kommuner kvarstår. Skillnaderna har

dessutom ökat mellan 1997 och 1999

(Äldreuppdraget 2000:1).

Inom ramen för beslutade stimulansbidrag

till äldrebostäder m.m. har Boverket beviljat

medel till 168 projekt för nybyggnation av

drygt 1 800 lägenheter och ombyggnad av

cirka 3 700 lägenheter. Av dessa har ca 3 500

lägenheter färdigställts t.o.m. juni 2000.

Den nya bestämmelsen i 71 a § socialtjänst-

lagen om anmälningsplikt för personal

avseende missförhållanden inom

äldreomsorgen och omsorgen om personer

med funktionshinder Lex Sarah har

upplevts som svårtolkad av dem som skall

tillämpa den. Med anledning av detta har

Socialstyrelsen meddelat föreskrifter och all-

männa råd angående tillämpningen av Lex

Sarah, gällande från och med den 1 juli 2000.

Enligt en rapport från Folkhälsoinstitutet

har förekomsten av hälsofrämjande arbete

bland äldre ökat under senare år. Det är också

vanligare att kommuner, landsting och

frivilligorganisa-tioner samverkar i detta

arbete.

När det gäller handlingsplanens åtgärd fort-

bildning av arbetsledande personal inom

äldreomsorgen visar Socialstyrelsens

uppföljning avseende 1999 att endast ett fåtal

personer påbörjat utbildning under året.

Orsaken är främst att det har tagit tid att

planera och upphandla utbildningarna.

Uppgifter tyder på att satsningen under 1999

i större utsträckning riktats till arbetsledare

än till biståndshandläggare.

Inom ramen för regeringens satsning på

forskning om äldre och åldrande har

Socialvetenskapliga forskningsrådet (SFR) i

mars 2000 beslutat att anslå medel för

inrättandet av två nationella

forskningsinstitut, det ena vid Linköpings

universitet och det andra i Stockholm där

Stockholms universitet och Karolinska

institutet är huvudmän.

Sammanfattningsvis visar halvtidsuppfölj-

ningen (dnr S2000/4746/ST) av den

nationella handlingsplanen för äldrepolitiken

att förstärkningen av det statliga stödet inom

ramen för handlingsplanen har bidragit till att

man på lokal och regional nivå har börjat

arbeta aktivt med de prioriterade insatserna i

syfte att förverkliga målen. Många satsningar

som gjorts i enlighet med handlingsplanen har

kommit igång först under senare delen av

1999 men nästan samtliga aktiviteter var i

gång vid årsskiftet 1999 2000. I de flesta fall

är det ännu för tidigt att kunna se resultatet av

de satsningar som gjorts.

7.7.1 Analys och slutsatser

Regeringen konstaterar att det i huvudsak

bedrivs bra äldreomsorg i landet och att de

flesta äldre som är i behov av vård och

omsorg erhåller sådan med god kvalitet. Det

finns dock brister. Vissa äldres behov

tillgodoses inte på ett tillfredsställande sätt,

vilket bl.a. det stora antalet ej verkställda

beslut och avslagsbeslut visar. Målet för

äldrepolitiken omfattar dessutom fler aspek-

ter på åldrandet än vården och omsorgen.

Ännu återstår mycket arbete för att målen för

äldrepolitiken skall uppnås.

Antalet platser för permanent särskilt

boende har minskat sedan 1996. Rapporter

från landets länsstyrelser visar att det i många

kommuner råder brist på platser i det

särskilda boendet. Regeringen anser det vara

oacceptabelt med det stora antalet ej

verkställda beslut och avslagsbeslut trots

bedömt behov.

Intresset har varit stort för de

stimulansbidrag som tilldelats kommuner för

ny- och ombyggnad av särskilt boende i

enlighet med den nationella handlingsplanen

för äldrepolitiken. En stor del av de bidrag

som beslutats har använts till

standardhöjningar inom befintliga särskilda

boenden. I viss utsträckning har bidraget

använts för nybyggnad.

Satsningen på att utveckla stödet till

anhöriga är betydelsefull eftersom de

anhöriga gör stora insatser inom vård och

omsorg om äldre. Genom resurstillskottet till

vården och omsorgen kommer satsningen att

fortsätta under åren 2002 2004. Regeringen

anser dock att det är viktigt att de anhörigas

insatser även fortsättningsvis är av frivillig

karaktär och ett komplement till den

offentliga äldreomsorgen.

Socialstyrelsen och länsstyrelserna har

efter beslutade resursförstärkningar kunnat

intensifiera sina insatser inom

tillsynsverksamheten och bidra till

kunskapsutvecklingen i kommunerna. Den

ökade tillsynen har inneburit att länsstyrel-

serna fått bättre kunskap om vården av och

omsorgen om äldre.

Regeringen konstaterar att kvalitetsfrågor

inom äldreomsorgen uppmärksammas i ökad

omfattning i kommunerna. Det är positivt att

så många av de äldre är nöjda med personalens

bemötande.

Regeringen bedömer att det är viktigt att

satsningen på fortbildning av arbetsledare

även kommer biståndshandläggare till del.

De förtydliganden som gjordes i

socialtjänstlagen 1999 angående avgifter inom

vården och omsorgen om de äldre har inte

varit tillräckliga för att komma till rätta med

de problem som finns inom området.

Det stora intresset för de tidigare

redovisade stimulansbidragen tyder på att det

i kommuner och landsting finns intresse för

utveckling av äldrepolitiken. Den förändrande

demografiska strukturen, med en ökande

andel äldre i samhället, påverkar sannolikt

intresset i kommuner och landsting för att

arbeta med äldrefrågor utifrån ett bredare

perspektiv.

Av rapporter från Socialstyrelsen och

länsstyrelserna framgår att de statliga

insatserna har bidragit till positiva effekter

och att det första intrycket är att

stimulansbidragen kommer att innebära en

väsentlig kvalitetsutveckling på respektive

område inom äldreomsorgen. Merparten av

de åtgärder och det utvecklingsarbete som

bedrivs i kommunerna ger dock effekter först

på längre sikt.

7.8 Budgetförslag

7.8.1 17:1 Stimulansbidrag och åtgärder

inom äldrepolitiken

Tabell 7.3 Anslagsutveckling 17:1 Stimulansbidrag och

åtgärder inom äldrepolitiken

Tusental kronor

1999

Utfall

208 896

Anslags-

sparande

21 104

2000

Anslag

259 000

1

Utgifts-

prognos

280 104

2001

Förslag

251 946

2002

Beräknat

112 946

2003

Beräknat

112 946

1 Inklusive en minskning med 1 000 tkr i samband med den ekonomiska vårpro-

positionen.

I propositionen Nationell handlingsplan för

äldrepolitiken aviserade regeringen att

särskilda medel skulle avsättas för att

genomföra prioriterade insatser för att

förverkliga målen i handlingsplanen under

åren 1999 2001. Fr.o.m. år 2001 omfattar

anslaget även bidraget till pensio-

närsorganisationerna som tidigare ingick i an-

slaget B5 Bidrag till handikapp- och

pensionärsorganisationer.

Avvikelsen mellan budget och utfall

budgetåret 1999 beror på att flertalet

satsningar kom igång först under andra

halvåret 1999. Vid årsskiftet 1999/2000 var

dock flertalet aktiviteter i gång. Samtliga

projekt m.m. kommer att ha startat under

2000. Det finns flera förklaringar till denna

fördröjning på såväl nationell som lokal och

regional nivå. Efter besluten på nationell nivå

har det fordrats ett omfattande lokalt och

regionalt förberedelsearbete. Tid för upp-

handling, personalrekrytering samt i vissa fall

kapacitetsbrister har bidragit till att

aktiviteterna startat först under andra halvåret

1999.

Regeringens överväganden

Från anslaget har bidrag lämnats till följande

aktiviteter under 1999 och 2000. Dessa

satsningar kommer att fortsätta under 2001.

För åren 1999 2001 har sammanlagt 210

miljoner kronor avsatts för fortbildning av

arbetsledare och förtroendevalda. Syftet med

bidraget är att stödja kommunernas arbete

med fortbildning av arbetsledare och

biståndshandläggare inom äldreomsorgen. Då

utbildningarna kommit igång först under

senare delen av 1999 kommer hela satsningen

inte att kunna slutredovisas förrän under

första halvåret 2003. Inför 2001 beräknas

anslaget för denna åtgärd till 60 miljoner

kronor.

Fortbildningen för förtroendevalda

kommer att genomföras i form av sex

regionala konferenser under hösten 2001.

Inbjudna till konferenserna är politiskt

förtroendevalda samt förtroendevalda från

kommunala och landstingskommunala

pensionärsråd.

Under åren 1999 2001 har avsatts

sammanlagt 300 miljoner kronor till stöd till

anhöriga. Målet med arbetet skall vara att

åstadkomma en varaktig kvalitetshöjning i det

stöd som kommunerna erbjuder anhöriga.

Under 1999 har samtliga kommuner

redovisat en treårig handlingsplan för arbetet

med att utveckla stödet. Arbetet sker i

samverkan med anhörig- och frivilligorganisa-

tioner. Drygt hälften av kommunerna har

uppgivit att man även samarbetar med

primärvården. Socialstyrelsens uppföljning av

stimulansbidragets första år pekar på tydliga

tendenser till utökning av olika former av

anhörigstöd. Inför 2001 beräknas anslaget för

utveckling av stödet till anhöriga till 100

miljoner kronor. Som tidigare nämnts innebär

medelstillskottet till vården och omsorgen en

fortsatt satsning på utveckling av

anhörigstödet under åren 2002 2004. Stödet

under dessa år föreslås inordnas i det

generella statsbidraget till kommunerna.

I den nationella handlingsplanen för

äldrepolitiken föreslog regeringen ett

tidsbegränsat stimulansbidrag till

försöksverksamheter i kommuner och

landsting som syftar till utveckling och ny-

tänkande inom vård-, omsorgs- och ser-

viceverksamheter. Under åren 1999 2001

har sammanlagt 229 miljoner avsatts till olika

ändamål. Inför 2001 beräknas anslaget för

denna åtgärd till 89 miljoner kronor.

Inom ramen för regeringens satsning på

försöksverksamheter i kommuner och landsting

som syftar till utveckling och nytänkande inom

äldreområdet har regeringen under åren 1999

och första halvåret 2000 beviljat

stimulansbidrag till drygt 185 projekt.

Brukarinflytande, äldre med psykiskt ohälsa,

äldre invandrare och integration,

generationsöverskridande verksamhet samt

hälsofrämjade insatser är exempel på områden

där projekt har initierats. Huvudmän för

projekten är kommuner, landsting och

föreningar. De flesta projekten är fleråriga.

Samtliga 21 försöksverksamheter som

beviljats medel för uppsökande verksamhet har

kommit i gång.

Regeringen beviljade 1999 stöd till 15

FoU-center inom äldreområdet. Först under

våren 2000 har samtliga kommit i gång med

sin verksamhet. Medelstillskottet till vården

och omsorgen innebär ett fortsatt stöd till

uppbyggnad av regionala FoU-center inom

äldreområdet även under perioden 2002

2004 med sammanlagt 60 miljoner kronor.

Regeringen har beviljat stöd till 4 projekt

som skall utveckla s.k. longitudinella

områdesdatabaser, vilket innebär man under

en längre tid samlar in uppgifter som

beskriver åldrandet ur medicinsk och social

synvinkel samt vilka insatser den enskilde

erhåller från äldreomsorg, hälso- och

sjukvård, anhöriga m.fl. Syftet är att

möjliggöra en bättre uppföljning och analys av

gjorda insatser kopplat till de behov som

finns. Satsningen är långsiktig och kan behöva

ekonomiskt stöd från staten även efter 2001.

Regeringen har beslutat om stöd till cirka

20 projekt som avser IT-utbildning för äldre

samt till 5 projekt som avser tillämpningen av

IT-teknik inom vård och omsorg.

Resultatet av den nationella kartläggningen

av telefonupplysning riktad till äldre och

deras anhöriga som genomfördes hösten 1999

visar att det inte finns något större intresse

för eller behov av den nationella telefonjour

som beskrevs i den nationella handlingsplanen

för äldrepolitiken. Det finns däremot behov

av lokala och regionala telefonjourer. Mot

denna bakgrund kommer regeringen att inom

kort fatta beslut om insatser för att stödja

sådana telefonjourer.

Under 1999 användes cirka tre miljoner

kronor för ett tiotal nationella aktiviteter

under FN:s äldreår. Som exempel kan nämnas

Seniorsurfdag, Generationskonferens och

aktiviteter som rör attityder till äldre och

åldrande.

Under anslaget lämnas statsbidrag till

pensionärsorganisationer. Villkoren för

bidraget regleras i förordningen (1994:316)

om statsbidrag till pensionärsorganisationer.

Under 2000 har fem rikstäckande pen-

sionärsorganisationer erhållit bidrag. Anslaget

administreras av Socialstyrelsen. Under

senare år har antalet pensionärsorganisationer

ökat medan anslagsnivån varit oförändrad.

Regeringen gjorde därför i 2000 års

ekonomiska vårproposition bedömningen att

det behövs ytterligare medel för att kunna

lämna bidrag till pensionärsorganisationerna.

Anslaget höjdes därför med 1 miljon kronor

för 2000. Motsvarande ökning föreslås

fr.o.m. 2001.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 251 946 000 kronor anvisas

under anslaget 17:1 Stimulansbidrag och

åtgärder inom äldrepolitiken för 2001. För

2002 och 2003 beräknas anslaget till 112 946

000 kronor respektive 112 946 000 kronor.

8 Politikområde Socialtjänstpolitik

8.1 Omfattning

Politikområdet omfattar insatser för att

förbättra situationen för utsatta grupper, t.ex.

personer och familjer med behov av

socialbidrag, utsatta barn och familjer,

hemlösa, missbrukare, kvinnor och män som

prostituerar sig och kvinnor utsatta för våld.

Ansvaret för att människor i socialt utsatta

situationer får det stöd och den hjälp de

behöver vilar enligt socialtjänstlagen

(1980:620) på kommunen. Det rör sig bl.a.

om bistånd i form av socialbidrag, vård av

barn och unga, vård

av missbrukare samt åtgärder för andra utsatta

grupper i samhället. Statens stöd till detta

lämnas i huvudsak från utgiftsområde

25 Allmänna bidrag till kommuner. Till

politikområdet hör Statens

institutionsstyrelse (SiS) som ansvarar för

vård som sker utan eget samtycke enligt lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa

fall, vård av unga enligt 12 § lagen (1990:52)

med särskilda bestämmelser om vård av unga

samt lagen (1998:603) om sluten ung-

domsvård. Under politikområdet redovisas

också bidrag till utveckling av socialt arbete

m.m. samt utvecklingsmedel till åtgärder för

hemlösa.

8.2 Utgiftsutveckling

Tabell 8.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet

Miljoner kronor

Utfall

1999

Anslag

2000 1

Utgifts-

prognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

18:1 Bidrag till utveckling av socialt arbete m.m.

60,1

65,0

65,0

88,4

98,4

98,4

18:2 Statens institutionsstyrelse

488,0

653,2

573,1

604,2

617,2

630,9

18:3 Utvecklingsmedel till åtgärder för hemlösa

3,7

10,0

12,0

10,0

Totalt för Politikområde Socialtjänstpolitik

551,7

728,2

650,1

702,6

715, 5

729,3

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 2000 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

8.3 Mål

Regeringens förslag: Stärka förmågan och

möjligheten till social delaktighet för

ekonomiskt och socialt utsatta personer samt

stärka skyddet för utsatta barn.

Social utsatthet kan ta sig många uttryck. Det

kan vara fråga om långvarigt

socialbidragsbehov, missbruk, hemlöshet eller

prostitution. Barn som växer upp i miljöer där

det förekommer våld, kriminalitet, missbruk

och psykisk sjukdom eller i familjer med

långvarigt socialbidragsbehov löper särskilt

stor risk för social utsatthet. Målet följs upp

genom att följa tillämpningen av lagstiftning

och insatser för utsatta individer, genom

Socialstyrelsens och länsstyrelsernas tillsyn av

verksamhet och individärenden samt genom

uppföljning av stimulansmedel.

Uppföljningen av statsbidraget redovisas i

regeringens årliga skrivelse Utvecklingen

inom den kommunala sektorn.

Målet för den sociala omsorgen som angavs

i budgetpropositionen för 2000 är att den be-

drivs med god kvalitet och effektiv resursan-

vändning samt tillgodoser den enskilde indivi-

dens behov av vård, omsorg, stöd och service.

Resultatbedömningen i avsnitt 8.6 baseras på

detta mål.

8.4 Politikens inriktning

Målet för regeringens politik är att säkra alla

människors välfärd i Sverige. Välfärd handlar

ytterst om individens förfogande över

resurser som gör det möjligt att kontrollera

och styra sitt liv. De statliga insatserna skall

syfta till att minska det långvariga behovet av

socialbidrag, att fler missbrukare genom

rehabiliteringsinsatser skall bli fria från sitt

beroende, att fler hemlösa skall få ett ordnat

boende och att de utsatta barnen skall få den

vård och det stöd som de behöver.

Regeringen styr genom att formulera och

följa upp mål för politikens genomförande,

genom lagstiftning och genom tillsyn,

uppföljning, utvärdering samt stöd till metod-

och kvalitetsutveckling. Syftet är att bidra till

att kommunala verksamheter stärks och

utvecklas så att de bäst kan svara mot särskilt

utsatta gruppers behov. Socialstyrelsen och

länsstyrelserna följer på regeringens uppdrag

tillämpningen av lagstiftningen inom området

samt konsekvenser av ny lagstiftning.

Socialstyrelsen följer också utvecklingen vad

gäller insatser för utsatta grupper, följer upp

och utvärderar det sociala arbetet samt ger

stöd till metod- och kvalitetsutveckling i den

kommunala verksamheten.

8.5 Insatser

8.5.1 Statliga insatser inom

politikområdet

Statens insatser inom politikområdet består

främst av lagstiftning, tillsyn, myndigheternas

utvecklingsarbete samt vissa stimulansbidrag.

Tillsyn över socialtjänsten, som bedrivs på

både central och regional nivå, omfattar såväl

kommunernas socialtjänst som institutioner

inom socialtjänsten och enskilda vårdhem.

Länsstyrelsernas tillsyn omfattar både

hanteringen av enskilda ärenden och

uppföljning av verksamheter. Regeringen

stödjer genom Socialstyrelsen ett utvecklings-

arbete som syftar till att höja kvaliteten och

utveckla kunskapen om det sociala arbetet

och dess effekter. Det sker bl.a. genom forsk-

ning, uppföljning och utvärdering samt genom

stöd till metod-, kunskaps- och

kvalitetsutveckling. Länsstyrelsernas och

Socialstyrelsens samlade bedömning av

utvecklingstendenser och brister i det sociala

arbetet som sker inom ramen för den sociala

tillsynen är i det sammanhanget av stor

betydelse. Statens institutionsstyrelse, (SiS),

bedriver omfattande forsknings- och ut-

vecklingsarbete inom sitt område.

Regeringens direkta stöd till utvecklingen

av olika verksamheter har karaktären av

stimulansmedel. Sedan 1995 förfogar

länsstyrelserna över medel för att stimulera

utvecklingen av öppenvårdsinsatser inom

ungdoms- och missbrukarvården i

kommunerna. Medlen har också kunnat

användas för att utveckla metoder för tidig

upptäckt och tidiga insatser för ungdomar och

missbrukare. Socialstyrelsen disponerar där-

utöver sedan mitten av 1980-talet medel för

utveckling av missbrukarvården samt medel

för bidrag till organisationer som arbetar för

att motverka våld mot kvinnor och barn.

Hemlösa och missbrukare

För att stimulera utvecklingen av nya metoder

för att avhjälpa hemlösheten har regeringen

under en treårsperiod, med början 1999,

avsatt totalt 30 miljoner kronor. Medlen skall

användas till nyskapande projekt som syftar

till att skapa en bättre situation för hemlösa

och förhindra att hemlöshet uppstår.

Staten är genom Statens institutionsstyrelse

(SiS) huvudman för de hem som avses i 12 §

lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser

om vård av unga (särskilda ungdomshem),

och lagen (1998:603) om sluten

ungdomsvård samt 22 och 23 §§ lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall

(LVM-hem). Vård av vuxna missbrukare

bedrivs vid 15 institutioner med sammanlagt

349 vårdplatser. Under 2000 kommer plats-

antalet att utökas till 363. SiS bedriver ett

kontinuerligt utvecklingsarbete för att höja

kvaliteten på vården, bland annat genom

kompetenshöjande insatser för personalen

och en ökad differentiering av vården. SiS

utvecklar också samarbetet med kommunerna

i syfte att åstadkomma fungerande vårdkedjor

och bättre eftervård. Under 1999 har SiS

presenterat flera nya studier om LVM-

vården, som sammantaget inneburit att

kunskapen om vården och de tvångsvårdade

klienterna förbättrats och som ligger till

grund för den fortlöpande förändringen av

verksamheten. SiS arbetar för att utveckla

behandlingen av missbrukare även inom

ungdomsvården.

Som ett led i uppföljningen av utvecklingen

inom missbrukarvården har Socialstyrelsen

gjort en studie av insatser och klienter i

behandlingsenheter inom missbrukarvården

avseende 1999. I studien kartläggs bl.a.

behandlingsenheternas karaktär och

insatsutbud, aktuella klienter i behandling

samt behandlingsenheter och klienter per län.

Kartläggningen, som kompletterar den årliga

statistiken över insatser, ger en fördjupad

kunskap om den samlade missbrukarvården.

Utsatta barn och unga

Socialstyrelsens arbete med att utveckla och

förbättra kommunernas kunskaper och

metoder i det sociala barnavårdsarbetet

omfattar olika områden. En plan för arbete

med utsatta barn och ungdomar utvecklas.

Denna skall omfatta insatser från hälso- och

sjukvård, habilitering och socialtjänst. För

socialtjänstens del ligger fokus för närvarande

på barnperspektivet i familjerätt samt på

insatser för att förbättra kvaliteten på utred-

ningar, bedömningar och uppföljningar inom

socialtjänsten. Ett exempel på sådant arbete är

det s.k. Dartingtonprojektet som syftat till att

utveckla praktiska verktyg som kan hjälpa

socialarbetare att bedöma och följa upp

insatser för barn och unga i samhällsvård. Som

en fortsättning på Dartingtonprojektet pågår

under åren 1999 2001 projektet Barns

Behov i Centrum. I detta utvecklingsarbete

skall ett tvärprofessionellt system för

utredning, bedömning och uppföljning inom

den sociala barnavården prövas i ett antal

kommuner/kommundelar. Försöks-

verksamheten syftar till att stärka barnets rät-

tigheter i enlighet med socialtjänstlagen och

FN:s barnkonvention.

Under ett antal år har Socialstyrelsen inom

projektet Social Kunskapsbas (KUB-

projektet) haft sexuella övergrepp mot barn

som ett temaområde. Styrelsen har lagt ut

uppdrag till experter inom olika

kunskapsområden för att samla in aktuell

kunskap och erfarenhet vad gäller bland annat

orsaker, förekomst, bemötande och olika

typer av insatser när det gäller barn och ung-

domar som blivit utsatta för sexuella över-

grepp, samt fakta kring vissa angränsande om-

råden.

SiS ansvarar för vården vid de särskilda ung-

domshemmen, de s.k. § 12-hemmen. Antalet

platser var 622 under större delen av 1999,

men utökades under året till 634. Under

2000 ökar platserna för ungdomsvården till

651 samt ytterligare 13 platser för sluten

ungdomsvård. SiS bedriver såväl forskning

som metodutvecklingsarbete och

klientdokumentation inom sitt verksamhets-

område. Genom dokumentationssystem

genomförs en noggrann kartläggning av

ungdomar som placeras på särskilda ungdoms-

hem. Resultaten visar omfattande

multiproblem och stora behandlingsbehov

hos de unga.

Utsatta kvinnor

Socialstyrelsen och länsstyrelserna leder på

uppdrag av regeringen ett utvecklingsarbete i

frågor om våld mot kvinnor. Kvinnojourer

samt andra organisationer som arbetar för att

motverka våld mot kvinnor får ett årligt stöd

för sin verksamhet.

Socialstyrelsen har även i uppdrag att samla

kunskap om prostitutionens omfattning och

utveckling, sammanställa och sprida kunskap

om de sociala insatserna som bedrivs på lokal

nivå samt ge stöd till utveckling och

förbättring av insatserna.

8.5.2 Insatser utanför politikområdet

Ansvaret för att utsatta grupper får stöd och

hjälp vilar på kommuner och landsting. Det

kan röra sig om socialbidrag eller annat

bistånd i form av t.ex. vård av barn och unga,

vård av missbrukare samt stöd till andra

utsatta grupper. Insatser som sker inom andra

politikområden är mycket viktiga för välfärds-

utvecklingen för individer som är socialt

utsatta eller riskerar att bli det. Här kan

särskilt nämnas folkhälsopolitiken, hälso- och

sjukvårdspolitiken, familjepolitiken,

skolpolitiken, bostadspolitiken,

arbetsmarknadspolitiken, insatser inom krimi-

nalvården och rättsväsendet samt

storstadspolitiken. Insatser inom bl.a. dessa

politikområden är också viktiga för att

förebygga social utsatthet.

Ett exempel på sådana insatser är den

aktivitetsgaranti som infördes den 1 augusti

2000 i hela landet. Syftet med

aktivitetsgarantin är att ge arbetslösa som är

eller löper risk att bli långtidsarbetslösa bättre

förutsättningar att få arbete, hävda

arbetslinjen och bryta rundgången mellan

åtgärder och öppen arbetslöshet. Aktivitetsga-

rantin skall omfatta såväl personer som

uppbär socialbidrag och står till

arbetsmarknadens förfogande som arbetslösa

som uppbär arbetslöshetsersättning.

Ett annat exempel är det arbete som pågår i

många kommuner för att socialbidragstagare

skall komma ur sitt socialbidragsberoende.

Arbetet bedrivs i många fall i samverkan med

andra myndigheter såsom

Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan.

Samverkan syftar till att använda

myndigheternas gemensamma resurser på ett

för individen mer effektivt sätt och undvika

att människor hamnar i en rundgång mellan de

olika myndigheterna.

För att uppmärksamma frågor som rör våld

mot kvinnor inrättade regeringen i maj 2000

ett Nationellt råd för Kvinnofrid. Rådet skall

utgöra ett rådgivande organ för frågor som

rör våld mot kvinnor samt vara ett forum där

regeringen kan utbyta erfarenheter och idéer

med företrädare för organisationer och

forskare som är engagerade i dessa frågor.

Rådet skall även uppmärksamma

problemområden som behöver åtgärdas.

8.6 Resultatbedömning

Målet för den sociala omsorgen som angavs i

budgetpropositionen för 2000 är att den be-

drivs med god kvalitet och effektiv resursan-

vändning samt tillgodoser den enskilde indivi-

dens behov av vård, omsorg, stöd och service.

8.6.1 Resultat

Som framhållits tidigare är det främst insatser

inom andra politikområden samt i kommuner

och landsting som är avgörande för att

förbättra situationen för socialt utsatta

individer eller för att förebygga social

utsatthet. Det verkliga behovet av samhällets

stöd i en socialt svår situation är av skilda skäl

svårt att uppskatta. Några objektiva kriterier

när behov föreligger finns knappast. Det är

istället fråga om bedömningar, dels av den

hjälpsökande själv, dels av socialtjänsten som

skall tillhandahålla hjälpinsatsen.

Det är allmänt sett svårt att avläsa resultat

på individnivå av samhällets insatser för att

förbättra situationen för socialt utsatta. Dels

saknas idag precisa och effektiva

uppföljningsinstrument, dels påverkas

individens sociala situation av en mängd olika

faktorer, av vilka insatser inom po-

litikområdet bara utgör en del.

Utsatta barn och unga, hemlösa och missbrukare

Sedan 1999 deltar sju kommuner/kommun-

delar i projektet Barns Behov i Centrum.

Under projekttiden sker ett nära samarbete

mellan Socialstyrelsen och kommunerna i

syfte att få fram ett verksamhetsanpassat

material av god kvalitet. Utvärdering pågår

under projekttiden i nära samarbete med

praktiken.

Med stöd av statliga utvecklingsmedel för

att stimulera utbyggnaden av öppen ungdoms-

och missbrukarvård påbörjades 290 projekt

under 1999. Projekten har spänt över ett

brett fält, från primärpreventiva insatser bland

unga till stöd åt tunga missbrukare.

Länsstyrelserna, som fördelar medlen,

bedömer att utvecklingsmedlen är viktiga för

att utveckla verksamheter för de mest utsatta

missbrukarna. De har också stimulerat ut-

vecklingen av öppenvårdsprogram för ung-

domar.

Under 1999 påbörjades med stöd av

statliga utvecklingsmedel projekt för att

avhjälpa hemlöshet i 14 kommuner. De flesta

är treåriga. Det är ännu för tidigt att bedöma

på vilket sätt dessa påverkar hemlöshetens

utveckling.

Kommunerna kan enligt Socialstyrelsen en-

dast i begränsad utsträckning besvara frågor

som rör vårdens effekter för den enskilde,

vilket främst beror på brister i dokumentation

och uppföljning av missbrukarvården.

Socialstyrelsen har mot den bakgrunden givit

ut en vägledning för att stimulera och

underlätta lokal uppföljning och intern

metodutveckling.

Utsatta kvinnor

Inom ramen för Socialstyrelsens utvecklings-

arbete för att motverka våld mot kvinnor

pågår bl.a. arbete med att stärka lokala

samverkansgrupper med deltagande från

rättsväsendet, socialtjänsten och hälso- och

sjukvården samt frivilligorganisationer.

Socialstyrelsen har även tagit initiativ till en

fastare samverkan på myndighetsnivå i frågor

som rör kvinnovåld Nationell

Myndighetssamverkan för Kvinnofrid.

Initiativet avser att skapa bättre möjligheter

att följa, integrera, styra och leda de samlade

myndighetsinsatserna som vidtas utifrån givna

regeringsuppdrag och regeringens

proposition Kvinnofrid (prop. 1997/98:55).

Flera länsstyrelser har initierat arbete för

att stödja och hjälpa kvinnor som utsatts för

våld samt insatser för att förhindra

kvinnovåld. En del län har utarbetat

länsövergripande policydokument som

utmynnar i lokala handlingsprogram.

SiS klientkartläggningar visar att kvinnliga

LVM-klienter är särskilt utsatta och har,

liksom flickor på särskilda ungdomshem,

omfattande psykiatrisk problematik. Dessa

kvinnor har ett stort behov av vård som är

differentierad och särskild anpassad efter

deras behov. Nästan en tredjedel av LVM-

hemmens platser är avsedd för till kvinnor

med missbruk och psykiska problem. Vården

sker vid institutioner som är inrättade enbart

för kvinnor.

8.6.2 Analys och slutsatser

Att värdera resultaten av insatser inom po-

litikområdet är svårt. Statens stöd når

brukarna indirekt, via kommunerna. Det

saknas dessutom underlag för att uttala sig om

hur kommunens insatser påverkar den

enskildes situation, bl.a. på grund av att

instrument för uppföljning och utvärdering är

dåligt utvecklade. Socialstyrelsen har med

anledning av detta regeringens uppdrag att

tillsammans med berörda intressenter

utforma ett förslag till program för nationellt

stöd till kunskapsutvecklingen inom social-

tjänsten.

Under senare år har också behov av föränd-

ring uppmärksammats inom en rad viktiga

områden för socialtjänsten. Socialtjänstutred-

ningen har i betänkandet (SOU 1999:97)

Socialtjänst i utveckling lämnat förslag som

rör socialtjänstlagen (1980:620) och

socialtjänstens uppgifter. Regeringen avser att

i en särskild proposition återkomma med för-

slag som rör bl.a. socialtjänstlagens struktur,

tillsynen över socialtjänsten, den enskildes

rättssäkerhet samt stödet till anhöriga. I

propositionen kommer även resultatet av

Socialstyrelsens uppdrag avseende

kunskapsutvecklingen inom socialtjänsten att

behandlas. För att stödja utvecklingen föreslås

att 10 miljoner kronor avsätts under 2001.

Fr.o.m. 2002 kommer regeringen att föreslå

en ytterligare förstärkning med 10 miljoner

kronor.

Socialtjänstens insatser skall enligt social-

tjänstlagen vara av god kvalitet. I en rapport

från Socialstyrelsen 1999 om bl.a.

kvalitetsarbete i socialtjänsten framgår att

omkring hälften av 140 undersökta

kommuner 1998 hade en s.k. kvalitetspolicy

med mål och riktlinjer för kvalitetsarbetet. En

femtedel av kommunerna hade avsatt särskilda

resurser för kvalitetsarbete. En stor majoritet

av cheferna ansåg sig kunna bedöma

verksamhetens kvalitet i meningen resurser

och kompetens, medan endast en mindre an-

del kunde bedöma verksamhetens resultat för

den enskilde klienten. Av länsstyrelsernas till-

synsrapporter från 1999 framgår att kommu-

nerna kommit olika långt i sitt kvalitetsarbete.

Några befinner sig på planeringsstadiet medan

andra redan har infört kvalitetssystem. Likaså

konstateras brister i socialtjänstens handlägg-

ning och dokumentation av enskilda ärenden i

varierande grad inom samtliga områden. Mot

denna bakgrund är utvecklingen av kvalitets-

system i kommunerna angelägen.

I det följande sammanfattas utvecklingen

för några utsatta grupper.

Hemlösa och missbrukare

Vård och behandling samt andra

rehabiliteringsinsatser är grunden för att

hjälpa missbrukare att komma ifrån ett

beroende. Insatser för vuxna missbrukare

avser boende som bistånd, öppenvård, frivillig

institutionsvård, familjehemsvård samt

tvångsvård. Det totala antalet missbrukare

som genomgick institutionsvård, antingen

med tvång eller på frivillig väg, har under

1990-talet successivt minskat, både i frivillig

vård och tvångsvård. Den övervägande delen

av vårdinsatserna sker i öppenvård. Knappt 20

000 personer genomgick den 1 november

1999 någon form av vårdinsats inom

socialtjänsten, varav 16 000 i öppenvård.

Antalet missbrukare i institutionsvård var

drygt 3 400, vilket var något färre än året

innan. Drygt en fjärdedel av insatserna avsåg

kvinnor.

Sammantaget har det under 1990-talet inom

missbrukarvården skett en förskjutning från

långvariga institutionsbehandlingar mot

öppenvård, korta vårdtider och skyddat

boende med stöd. Efterfrågan på tvångsvård

gick ner kraftigt under 1990-talets andra

hälft, men förefaller nu ha stabiliserat sig. Det

är dock svårt att veta vad denna utveckling

betyder för den enskilde missbrukaren.

Socialstyrelsen har i sina uppföljningar av

utvecklingen inom missbrukarvården inte

kunnat konstatera en generell neddragning av

resurser och insatser för vuxna missbrukare.

Det finns dock vissa tecken som kan tyda på

att missbrukare inte erbjuds relevanta insatser

i en tidig fas av missbruket, vilket i sin tur kan

innebära att missbruket utvecklas och

förvärras. Det är därför angeläget att

fortlöpande noga följa och uppmärksamma

förändringar i vården.

Få studier har genomförts av kvaliteten i

missbrukarvården vilket enligt Socialstyrelsen

troligen beror på bristen på lämpliga och

lättåtkomliga kvalitetsindikatorer.

Socialstyrelsen konstaterar i sin

treårsuppföljning av socialtjänsten att kunskap

saknas på flera viktiga områden om tillståndet

i och utvecklingen av missbrukarvården. Det

gäller både frågan om innehåll, kvalitet och

resultat i vården, samt i vad mån öppna

vårdinsatser är väl avvägda i förhållande till

institutionsvården. Det är också angeläget att

utveckla kunskapen om missbrukarvårdens

effekter. Ett långsiktigt utvärderingsarbete

pågår såväl inom Centrum för utvärdering av

metoder i socialt arbetet (CUS) vid

Socialstyrelsen som vid SiS. Flera

länsstyrelser har i sin tillsyn över

socialtjänstens insatser för vuxna missbrukare

pekat på behov av förbättringar vad avser

handläggning och insatser för missbrukare

med svår problematik.

Narkotikakommissionen (dir. 1998:18),

som vid utgången av 2000 avslutar sitt arbete,

har som ett av sina uppdrag att analysera

utvecklingen av missbrukarvårdens och

kriminalvårdens behandlingsprogram, värdera

dess resultat och effekter i förhållande till

insatta resurser samt föreslå åtgärder för att

stärka rehabiliteringen av missbrukare, bl.a.

genom förbättrad samverkan mellan olika

huvudmän och aktörer.

Det är förknippat med stora svårigheter att

få tillförlitliga uppgifter om hemlöshetens

omfattning. År 1993 rapporterades strax

under 10 000 hemlösa. I 1999 års

undersökning fann Socialstyrelsen omkring 8

400 hemlösa. I båda undersökningarna var

omkring en femtedel av de hemlösa kvinnor.

Olika metoder vid undersökningstillfällena

gör att jämförelser mellan 1993 och 1999

försvåras. Socialstyrelsen bedömer dock att

1999 års siffror i stort sett motsvarar

resultaten 1993.

Socialbidrag

Efter en kraftig ökning under större delen av

1990-talet minskar nu såväl kostnaderna för

socialbidrag och introduktionsersättning till

flyktingar som antalet hushåll som erhåller

dessa stöd. Under 1999 sjönk kostnaderna

med drygt 8 procent till 10,5 miljarder

kronor. Antalet bidragshushåll minskade

under 1999 till 313 000, en nedgång med

nästan 15 procent. Även nytillströmningen av

socialbidragshushåll minskade. Utvecklingen

hänger samman med bl.a. det förbättrade

arbetsmarknadsläget och ett minskat

flyktingmottagande.

Antalet personer med långvarigt socialbi-

dragstagande (mer än 10 månader under ett

år) har minskat från ca 215 000 personer

1997 till cirka 200 000 personer 1998.

Däremot fortsatte den genomsnittliga

bidragstiden såväl som det genomsnittliga

bidragbeloppet att öka även under 1999.

Bidragstidens längd har ökat successivt från

1990 då den var 4,1 månader till 5,8 månader

1999. Socialbidraget fortsätter således att för

en stor grupp fungera som ett långvarigt för-

sörjningsstöd istället för att vara ett skydd vid

akuta försörjningskriser. Många barn berörs

av det långvariga socialbidragstagandet. År

1996 levde närmare 120 000 barn i familjer

med långvarigt socialbidrag enligt

Socialstyrelsen. Tre fjärdedelar av dessa barn

hade utrikes födda föräldrar.

Det är framför allt grupper som inte

lyckats etablera sig på arbetsmarknaden och

som därmed inte omfattas av de försäkringar

som byggts upp till skydd för den enskilde

vid arbetslöshet som behöver socialbidrag.

Detta gäller bl.a. ungdomar och nyanlända

invandrare. De blir därför i stor utsträckning

hänvisade till socialbidrag för sin försörjning.

Även ensamstående föräldrar främst mödrar

 behöver i högre grad än andra socialbidrag

för sin försörjning. Socialbidragstagare är i

stor utsträckning yngre personer. Ål-

derspensionärer har länge varit en liten grupp

bland socialbidragstagarna med under 1990-

talet har alltfler äldre behövt socialbidrag. De

flesta är invandrare, bosatta i

storstadskommunerna, som inte är

berättigade till ålderspension i Sverige.

Den ekonomiska situationen för ensam-

stående föräldrar skall bl.a. analyseras av den

särskilde utredaren Översyn av ekonomiska

familjestöd (dir. 2000:16). Utredaren skall

bl.a. pröva alternativa vägar för att stödja

ensamförsörjare i övergången från

socialbidrag till studier.

För att förbättra stödet till flyktingar och

äldre invandrare har Socialtjänstutredningen i

sitt slutbetänkande Socialtjänst i utveckling

(SOU 1999:97) föreslagit att kommunerna

skall ha en skyldighet att betala ut

introduktionsersättning i stället för

socialbidrag till skyddsbehövande och andra

som omfattas av det kommunala flykting-

mottagandet under den tid de genomgår

introduktion. Vidare föreslås att ett statligt

äldreförsörjningsstöd som skall ersätta

socialbidrag för de många äldre invandrare

som inte kvalificerat sig för pension i Sverige.

Ärendet bereds inom Regeringskansliet.

Utsatta barn och unga

Socialtjänstens arbete med utsatta barn och

unga består av utredning, olika

öppenvårdsinsatser samt placering utanför det

egna hemmet. Socialtjänststatistiken visar

endast antalet barn som får behovsprövade

öppenvårdsinsatser (strukturerade

öppenvårdsprogram, behovsprövat personligt

stöd, kontaktperson/familj) och placeras

utanför det egna hemmet. Antalet barn som

den 1 november 1999 hade minst en

behovsprövad öppenvårdsinsats var ungefär

26 500, en ökning med ungefär 2 500 jämfört

med föregående år. Av de barn som fick

kontaktperson och de som fick personligt

stöd någon gång under året var 55 procent

pojkar och 45 procent flickor. Pojkarna var i

något större majoritet bland dem som deltog

i strukturerade öppenvårdsprogram. Det

totala antalet barn och unga som med stöd av

socialtjänstlagen eller lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga

vårdades utanför det egna hemmet den

1 november 1999 uppgick till knappt 13 200,

vilket var knappt 1 000 fler än under 1998.

53 procent av barnen var pojkar och 47

procent var flickor.

Det går i dag inte att exakt ange den totala

omfattningen av den sociala barna- och ung-

domsvården i termer av exempelvis hur

många barn/familjer som är föremål för

barnavårdsinsatser. Det saknas också i stort

sett systematiskt insamlade uppgifter om

barnavårdsproblemens omfattning,

sammansättning och förändringar. Den sociala

barnavården har dock haft hög prioritet under

1990-talet inom kommunerna i jämförelse

med annan kommunal barninriktad verk-

samhet, såsom elevvård i skolan och barn-

omsorg. Mycket talar också för att den sociala

barnavården prioriterats högre än exempelvis

missbrukarvården.

Länsstyrelsernas tillsyn för 1999 visar att

socialtjänsten utvecklar sin

utredningsmetodik. Barnets behov och

rättigheter belyses i utredningar och

medvetenheten om barnperspektivet ökar.

Kommunerna bedriver ett betydelsefullt

utvecklingsarbete för att tillgodose barns och

ungdomars behov av stöd och hjälp.

Det råder dock förhållandevis stor enighet

om att den sociala barnavårdens praktik alltför

litet baseras på vetenskapliga kunskaper och

beprövad erfarenhet. Det saknas i viss

utsträckning systematisk dokumentation av

arbetet, av beprövade metoder och

utvärdering av de insatser som tillämpas.

Utsatta kvinnor

Enligt både Socialstyrelsen och

länsstyrelserna visar den kartläggning som

gjorts, att införandet av den nya

bestämmelsen i 8 a § socialtjänstlagen om

stöd till kvinnor som utsatts för våld eller

andra övergrepp i hemmet, endast i begränsad

utsträckning har påverkat socialtjänstens

arbete med våldsutsatta kvinnor.

Kommunerna behöver utarbeta rutiner för

hur samverkan mellan olika aktörer ska ske

för skydd och hjälp till kvinnor som blivit

utsatta för våld. Det är också viktigt att

socialtjänsten särskilt uppmärksammar bar-

nens situation i familjer där våld förekommer

liksom barns umgänge med fadern i de fall

föräldrarna separerar på grund av våldet.

Könshandelns komplexa och många gånger

dolda karaktär gör att studier och

kartläggningar av den inte är lätta att

genomföra. Därför är det av stor vikt att det

finns bra instrument för ändamålet. I syfte att

utveckla ett bra och tillförlitligt instrument

för uppföljning av prostitutionens utveckling

och omfattning har Socialstyrelsen gjort en

kartläggning av situationen under 1998 och

1999.

Det är mot denna bakgrund angeläget att

fortsatt noga följa utveckling vad gäller

socialtjänstens stöd till utsatta kvinnor.

Regeringen föreslår att medel avsätts för

särskilda åtgärder för utsatta kvinnor, bl.a. till

den kunskapsutveckling som bedrivs på

Rikskvinnocentrum.

Socialstyrelsen har haft regeringens

uppdrag att utreda hur en kristelefon för

våldsutsatta kvinnor skall komma till stånd,

hur den skall organiseras, finansieras och

vilken kompetens som bör finnas.

Socialstyrelsen har överlämnat ett förslag till

regeringen och diskussioner har förts med

kvinnojourernas centrala organisationer.

Regeringen avser att återkomma i frågan.

8.7 Budgetförslag

8.7.1 18:1 Bidrag till utveckling av

socialt arbete m.m.

Tabell 8.2 Anslagsutveckling 18:1 Bidrag till utveckling av

socialt arbete m.m.

Tusental kronor

2001

Förslag

88 378

2002

Beräknat

98 378

2003

Beräknat

98 378

Anslaget omfattar delar av de tidigare anslagen

B9 Bidrag till ungdomsvård, missbrukarvård

m.m. samt B10 Bidrag till organisationer på

det sociala området. I syfte att stimulera

utvecklingen av öppenvårdsinsatser för

missbrukare och ungdomar finns sedan flera

år avsatt 50 miljoner kronor. Länsstyrelserna

har i uppdrag att årligen fördela medlen till

särskilt angelägna utvecklingsinsatser. Under

anslaget finns också medel avsatta för att

förverkliga FN:s konvention om barnets

rättigheter i Sverige.

Anslaget omfattar även insatser för att

motverka sexuell exploatering av barn, i

huvudsak för regeringens satsning i

Östersjöregionen samt bidrag till

organisationer som arbetar för utsatta barn

och deras familjer och organisationer som

arbetar för att motverka våld mot kvinnor och

barn m.m.

Regeringens överväganden

Det är angeläget att det råder balans mellan

öppenvård och institutionsvård, både vad

gäller vård av ungdomar och av vuxna

missbrukare. Såväl länsstyrelserna som

fördelar medlen som Socialstyrelsen som

följer upp deras användning visar att

utvecklingsmedlen har bidragit till att

stimulera utvecklingen inom området och att

stärka samverkan mellan olika aktörer.

Särskilda utvecklingsmedel bör därför avsättas

även fortsättningsvis och fördelas av

länsstyrelserna som har kännedom om lokala

förhållanden. Regeringen föreslår också att

medel avsätts för fortsatt arbete med att

genomföra FN:s barnkonvention. År 2000

utgår 9 miljoner kronor till insatser för detta

ändamål m.m.

Användningsområdet för medlen bör

liksom innevarande år syfta till att öka

kunskaperna om FN:s barnkonvention på alla

nivåer i samhället samt till att vidareutveckla

och sprida metoder för att förverkliga

konventionen. Insatser, bl.a. i form av

seminarier och konferenser, behövs för att

sprida barnkonventionen i kommuner och

landsting, till myndigheter, universitet och

högskolor. Vidare bör påbörjade insatser när

det gäller utredning och utveckling rörande

barnmisshandel, utveckling av basstatistik

samt arbetet med utsatta barn inom

Östersjöområdet fortsätta. Under året

kommer en uppföljning av 1996 års

världskongress mot kommersiell sexuell

exploatering av barn att hållas.

För 2001 föreslås en förstärkning med 2,5

miljoner kronor. Regeringen avser bl.a. att

avsätta medel för att initiera försöks- och

utvecklingsverksamhet kring

föräldrautbildning, bl.a. med fokus på

tonårsbarn, invandrarbarn och funk-

tionshindrade barn.

Till anslaget överförs 500 000 kronor från

utgiftsområde 5 utrikesförvaltning och inter-

nationell samverkan, anslaget 91:3

Ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i

utlandet m.m. Medlen är avsedda att täcka

resekostnader för återförande av olovligt

bortförda barn och ingick i de 10 miljoner

kronor som riksdagen anslog 1999 och 2000

för åtgärder i syfte att förverkliga FN:s

konvention om barnets rättigheter. Med

anledning av att de faktiska utgifterna för

ändamålet har visat sig bli lägre än vad som

beräknade inledningsvis återförs medel till

utgiftsområde 9 fr.o.m. 2001.

Regeringen föreslår att 10 miljoner kronor

avsätts 2001 och 20 miljoner kronor åren

2002 och 2003 för insatser för att förbättra

kunskapsutvecklingen inom socialtjänsten.

Dessutom tillförs anslaget cirka 1,5 miljoner

kronor för insatser i syfte att motverka våld

mot kvinnor, bl.a. den kunskapsutveckling

som bedrivs inom Rikskvinnocentrum.

Socialstyrelsen har i uppgift att följa upp

stödet till organisationerna och årligen lämna

en samlad redovisning om statsbidragets

användning. Redovisningen är ett viktigt

underlag för hur det ekonomiska stödet till

organisationerna skall utformas.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 88 378 000 kronor anvisas

under anslaget 18:1 Bidrag till utveckling av

socialt arbete m.m. för 2001. För 2002

respektive 2003 beräknas anslaget till vardera

98 378 000 kronor.

8.7.2 18:2 Statens institutionsstyrelse

Tabell 8.3 Anslagsutveckling 18:2 Statens

institutionsstyrelse

Tusental kronor

1999

Utfall

487 967

Anslags-

sparande

11 211

2000

Anslag

653 232

1

Utgifts-

prognos

573 093

2001

Förslag

604 233

2002

Beräknat

617 168

2

2003

Beräknat

630 915

2

1 Varav 96 200 tkr på tilläggsbudget i samband med den ekonomiska

vårpropositionen

2000.

2 Motsvarar 604 233 tkr i 2001 års prisnivå.

Statens institutionsstyrelse (SiS) är

förvaltningsmyndighet för de hem som avses i

12 § lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga (särskilda

ungdomshem) och lagen (1998:603) om

sluten ungdomsvård samt 22 och 23 §§ lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall

(LVM-hem). Verksamheten är indelad i

verksamhetsgrenarna missbrukarvård vid

LVM-hem, ungdomsvård och sluten

ungdomsvård vid särskilda ungdomshem. Vid

SiS intas varje år ca 1 600 personer med

missbruksproblem och 1 300 ungdomar,

varav cirka 100 dömts till sluten ung-

domsvård. Ungdomsvården och

missbrukarvården finansieras till omkring två

tredjedelar via avgifter medan sluten

ungdomsvård finansieras helt via

myndighetens anslag. Avgiftsintäkterna

beräknas enligt SiS till 820 miljoner kronor

för 2000 och 830 miljoner kronor för 2001.

Myndigheten tillfördes 96,2 miljoner kronor

i tilläggsbudgeten för år 2000. Medlen avsåg

finansiering av 40 platser avseende sluten

ungdomsvård samt 24 nya platser för vård

enligt lagen om vård av unga. För att

tillgodose det ökade behovet av platser

projekteras en ny institution samtidigt som

det sker en utbyggnad av platser på befintliga

institutioner. Mot bakgrund av att processen

bl.a. inbegriper personalrekrytering, kommer

ett anslagssparande att uppstå.

Bemyndigande om ekonomiska

förpliktelser

Tabell 8.4 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser

Miljoner kronor

1999

utfall

2000

prognos

2001

beräknat

2002

beräknat

2003

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

21 852

3 432

6 000

Nya förpliktelser

26 313

10 000

12 000

Infriade förpliktelser*

44 733

4 480

11 000

5 000

2 000

Utestående förpliktelser vid årets slut

3 438

6 000

7 000

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

20 000

20 000

18 000

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Regeringens överväganden

När den straffrättsliga påföljden sluten ung-

domsvård trädde ikraft den 1 januari 1999 in-

rättades tio vårdplatser. Påföljden har

emellertid fått betydligt större tillämpning än

vad som förutsågs då lagen trädde i kraft. Idag

avtjänar omkring 50 ungdomar påföljden

sluten ungdomsvård. Utvecklingen har

inneburit att platser vid de särskilda

ungdomshemmen avsedda för vård med stöd

av lagen (1990:52) med särskilda be-

stämmelser om vård av unga har fått tas i an-

språk, varvid det uppstått brist på sådana

platser. Fr.o.m. 2001 föreslås att SiS anslag

höjs med cirka 61 miljoner kronor.

Vid beräkningen av anslaget har en teknisk

justering genomförts för att korrigera tidigare

inlagd kompensation för premierna i

avtalsförsäkringarna. Anslaget har minskats

med 17,8 miljoner kronor. I enlighet med vad

som aviserades i budgetpropositionen för

2000 minskas anslaget fr.o.m. 2001 med 3

miljoner kronor för att finansiera åtgärder på

handikappområdet.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 604 233 000 kronor anvisas

under anslag 18:2 Statens institutionsstyrelse

för 2001. För åren 2002 och 2003 beräknas

617 168 000 respektive 630 915 000 kronor.

Tabell 8.5 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

557 0321

Pris- och löneomräkning

6 807

Omprioriteringar inom utgifts-

området

-3 000

Ökat resusbehov

61 210

Justering av premier

-17 816

Förslag 2001

604 233

1 Exklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för 2000.

8.7.3 18:3 Utvecklingsmedel till

åtgärder för hemlösa

Tabell 8.6 Anslagsutveckling 18:3 Utvecklingsmedel till

åtgärder för hemlösa

Tusental kronor

1999

Utfall

3 675

Ingående

reservation

6 325

2000

Anslag

10 000

Utgifts-

prognos

12 000

2001

Förslag

10 000

2002

Beräknat

2003

Beräknat

Regeringen tillkallade i december 1998 en

parlamentarisk kommitté med uppgift att

föreslå och initiera åtgärder som syftar till att

skapa en bättre situation för hemlösa och

förhindra att hemlöshet uppstår (dir.

1998:108). Kommittén skall bereda och

lämna förslag till projekt som finansieras av

utvecklingsmedel till hemlösa. Kommittén

skall vara verksam till och med utgången av

2001.

Med stöd av utvecklingsmedlen prövas

olika modeller som kan leda till långsiktiga

förbättringar för de hemlösa. Med något

undantag är beviljade projekt fleråriga.

Samtliga projekt utvärderas.

Regeringens överväganden

Mot bakgrund av ovanstående föreslår rege-

ringen att 10 000 000 kronor anvisas under

anslaget 18:3 Utvecklingsmedel till åtgärder för

hemlösa för 2001.

9 Politikområde Forskningspolitik under

utgiftsområde 16 Utbildning och

universitetsforskning

9.1 Budgetförslag

9.1.1 26:1 Forskningsrådet för arbetsliv

och socialvetenskap: Förvaltning

Tabell 9.1 Anslagsutveckling 26:1 Forskningsrådet för ar-

betsliv och socialvetenskap: Förvaltning

Tusental kronor

2001

Förslag

24 212

1

2002

Beräknat

21 661

2

2003

Beräknat

22 140

2

1 Nytt anslag

2 Motsvarar 21 212 tkr i 2001 års prisnivå.

Ändamålet med anslaget är att finansiera

administrationen för det nya Forskningsrådet

för arbetsliv och socialvetenskap (FAS).

Regeringens överväganden

Till anslaget förs de medel som

Socialvetenskapliga forskningsrådet (SFR)

disponerar för administration under

innevarande år samt ca 40 % av de medel som

Rådet för arbetslivsforskning (RALF)

disponerar för administration. Att för-

delningen avviker från 50/50-principen beror

på att Verket för innovationssystem som

erhåller resten av administrationsmedlen från

RALF förutses få en mera arbetsintensiv

administration än FAS. Under år 2001 tillförs

FAS engångsvis även 3 miljoner kronor för att

täcka omställningskostnader i samband med

övergången till den nya organisationen.

Anslaget för 2001 har beräknats enligt

tabellen nedan.

Tabell 9.2 Beräkning av anslaget för 2001

SFR:s anslag 2000 administration

9 735

Pris- och löneomräkning av SFR:s adm. anslag

407

Del av RALF:s administrationsanslag inkl. PLO

11 070

Medel 2001 (engångs) för omställningskostnader

3 000

Förslag 2001

24 212

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 24 212 000 kronor anvisas

under anslaget 26:1 Forskningsrådet för

arbetsliv och socialvetenskap: Förvaltning

2001. För 2002 och 2003 beräknas anslaget

till 21 661 000 respektive 22 140 000

kronor.

9.1.2 26:2 Forskningsrådet för arbetsliv

och socialvetenskap: Forskning

Tabell 9.3 Anslagsutveckling 26:2 Forskningsrådet för ar-

betsliv och socialvetenskap: Forskning

Tusental kronor

2001

Förslag

237 443

1

2002

Beräknat

259 037

2

2003

Beräknat

274 694

3

1 Nytt anslag

2 Motsvarar 254 370 tkr i 2001 års prisnivå.

3 Motsvarar 264 370 tkr i 2001 års prisnivå.

Ändamålet med anslaget är att finansiera

forskning inom arbetsliv och socialvetenskap i

enlighet med vad regeringen nyligen har

presenterat i propositionen Förslag för

framtiden en ny organisation för

forskningsfinansiering (prop. 1999/2000:8)

och som riksdagen ställt sig bakom.

Regeringens förslag innebär att det nya

Forskningsrådet för arbetsliv och socialveten-

skap (FAS) från det kommande årsskiftet

övertar samtliga forskningsmedel utom för

stöd till longitudinella databaser från

Socialvetenskapliga forskningsrådet, hälften av

de medel som Rådet för arbetslivsforskning

disponerar för forskning samt medel för

ungdomsforskning från Humanistisk-

Samhällsvetenskapliga forskningsrådet

(HSFR). I regeringens förslag ligger också att

SFR och RALF läggs ner vid det kommande

årsskiftet. Förslaget ligger i allt väsentligt i

linje med det omstruktureringsförslag för

forskningsfinansieringsorganisationen som

riksdagen ställt sig bakom.

Regeringens överväganden

Av den nyligen presenterade propositionen

Forskning och förnyelse (prop.

2000/2001:3) framgår regeringens

forskningspolitiska överväganden som skall

ligga till grund för användningen av det

föreslagna anslaget.

Regeringen föreslår att FAS för stöd till

forskning skall ha ett separat anslag och

därmed också ett särskilt anslag för

administrationen. Anslaget för forskningsstöd

från FAS har för år 2001 beräknats enligt

tabellen nedan. För år 2002

bygger beräkningarna på att ytterligare

2 miljoner kronor tillförs för handikappforsk-

ning samt att 14,927 miljoner kronor

överförs från det nya Verket för

innovationssystem som ett led i att dela upp

RALF:s anslag i två lika delar mellan Verket

för innovationssystem och FAS. Att detta inte

görs fullt ut redan 2001 beror på kravet att på

ett rationellt sätt kunna hantera pågående

projekt i samband med övergången till den

nya myndighetsorganisationen. För år 2003

beräknas ytterligare 10 miljoner kronor

tillföras för den nya tvärvetenskapliga

satsningen som framgår av

forskningspropositionen.

Anslaget för 2001 har beräknats enligt

tabellen nedan.

Tabell 9.4 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

SFR:s anslag i BP2000 för forskningsstöd inkl. PLO

119 838

Del av RALF:s forskningsanslag inkl. PLO

96 605

Förstärkning för äldreforskning enl. BP2000

10 000

Medel från HSFR för ungdomsforskning

5 000

Förstärkning för handikappforskning

5 000

Förstärkning för ny forskningsansats i enlighet med

regeringens förslag i forskningspropositionen

5 000

Flytt av databasmedel till Vetenskapsrådet

 4 000

Förslag 2001

237 443

Mot bakgrund av ovanstående föreslår

regeringen att 237 443 000 kronor anvisas

under anslaget 26:2 Forskningsrådet för

arbetsliv och socialvetenskap: Forskning 2001.

För 2002 och 2003 beräknas anslaget till

259 037 000 respektive 274 694 000 kronor.

Bemyndigande om ekonomiska

förpliktelser

Tabell 9.5 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser

Tusental kronor

1999

utfall

2000

prognos

2001

beräknat

2002

beräknat

2003

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

330 000

Nya förpliktelser

310 000

Infriade förpliktelser*

180 000

200 000

260 000

Utestående förpliktelser vid årets slut

460 000

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

460 000

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Bilaga

Nya anslagsbenämningar

Bilaga

Nya anslagsbenämninga

Av tabellen nedan framgår benämningen på

anslagen åren 2000 och 2001. Syftet med

tabellen är att underlätta övergången till de

nya benämningar som följer av att

politikområden införts.

Tabell 1.1 Anslagsbenämningar 2000 och 2001

Benämning 2000

Benämning 2001

Anslagets namn

A1

13:1

Sjukvårdsförmåner m.m.

A2

13:2

Bidrag för läkemedelsförmånen

A3

13:3

Bidrag till hälso- och sjukvård

A11

13:4

Statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik

A12

13:5

Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd

A13

13:6

Ersättning till steriliserade i vissa fall

A15

13:7

Socialstyrelsen

A4

14:1

Insatser mot aids

A5

14:2

Bidrag till WHO

A7

14:3

Bidrag till Nordiska hälsovårdshögskolan

A8

14:4

Folkhälsoinstitutet

A9

14:5

Smittskyddsinstitutet

A10

14:6

Institutet för psykosocial medicin

B10

14:7

Folkhälsopolitiska åtgärder

B11

14:8

Alkohol- och narkotikapolitiska åtgärder

B17

14:9

Alkoholinspektionen

B18

14:10

Alkoholsortimentsnämnden

B14

15:1

Barnombusmannen

B15

15:2

Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor

A14

16:1

Personligt ombud

B2

16:2

Vissa statsbidrag inom handikappområdet

B3

16:3

Statsbidrag till vårdartjänst m.m.

B4

16:4

Bidrag till viss verksamhet för personer med funktionshinder

B5

16:5

Bidrag till handikapporganisationer

B6

16:6

Alternativ telefoni

B7

16:7

Bilstöd till handikappade

B8

16:8

Kostnader för statlig assistansersättning

B12

16:9

Statens institut för särskilt utbildningsstöd

B13

16:10

Handikappombudsmannen

B1

17:1

Stimulansbidrag och åtgärder inom äldrepolitiken

B9

18:1

Bidrag till utveckling av socialt arbete m.m.

B16

18:2

Statens institutionsstyrelse

B19

18:3

Utvecklingsmedel till åtgärder för hemlösa

26:1

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap: Förvaltning

26:2

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap: Forskning

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

10

9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

2

11

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

14

13

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

22

21

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

44

43

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

64

63

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

70

69

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

86

85

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

92

93

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

104

103

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9

106

107

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 BILAGA

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 BILAGA

110

109