Regeringens proposition

1995/96:135

Godkännande av 1995 års internationella naturgummiavtal

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 22 februari 1996

Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ines[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Förenta nationernas naturgummikonferens antog den 17 februari 1995 ett nytt

internationellt naturgummiavtal avsett att ersätta 1987 års naturgummiavtal.

Avtalet har till syfte att bl.a. åstadkomma en balanserad ökning av tillgång och

efterfrågan på naturgummi och därigenom bidra till att avhjälpa de problem som

uppstår till följd av överskott eller knapphet på naturgummi. I propositionen

föreslås att riksdagen godkänner avtalet.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Ärendet och dess beredning................................. 3

3 Bakgrund................................................... 3

4 1995 års internationella naturgummiavtal................... 4

5 Godkännande av 1995 års naturgummiavtal................... 10

Bilaga 1 Avtalet i engelsk version........................... 13

Bilaga 2 Avtalet i svensk översättning....................... 59

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 22 februari 1996........................................... 110

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 godkänner 1995 års internationella naturgummiavtal.

2 Ärendet och dess beredning

Förhandlingar inom ramen för Förenta nationernas konferens för handel och

utveckling, UNCTAD, ledde den 17 februari 1995 fram till en överenskommelse om

texten till ett nytt naturgummiavtal, det tredje i ordningen. 1995 års

internationella naturgummiavtal är avsett att ersätta 1987 års avtal, som löpte

ut den 28 december 1995 och som i sin tur hade ersatt 1979 års avtal.

 Sverige har deltagit aktivt i förhandlingarna om det nya avtalet. De närmast

berörda instanserna, Kommerskollegium och Sveriges Gummi- industriförening, har

beretts tillfälle att framföra synpunkter inför för- handlingarna. Avtalet stod

öppet för undertecknande under perioden den 3 april - 28 december 1995.

Regeringen beslutade den 21 december 1995 att avtalet skulle undertecknas.

Europeiska unionens råd beslutade den 22 december 1995 att avtalet skulle

undertecknas av Europeiska gemenskapen. EG och medlemsländerna, däribland

Sverige, under-tecknade avtalet i Förenta nationernas högkvarter i New York

den 22 december 1995. Avtalet skall ratificeras innan det kan träda i

kraft.

 Avtalet har upprättats på arabiska, engelska, franska, kinesiska, ryska och

spanska språken. Den engelska texten fogas som bilaga 1 till propositionen och

en av gemenskapen godkänd svensk översättning fogas som bilaga 2. I den svenska

översättningen av artikel 29.6 har det skett en omkastning av orden nedre och

övre.

3 Bakgrund

Den produkt som i vardagligt tal kallas gummi omfattar dels naturgummi

(huvudsakligen från trädet Hevea Brasiliensis), dels olika sorters

syntetgummi.

 Den totala världsproduktionen av naturgummi nådde år 1994 den nya rekordnivån

5,71 miljoner ton och den totala världskonsumtionen 5,63 miljoner ton. Under

perioden 1981-1994 ökade produktionen med 2,9 % och konsumtionen med 3 % i

genomsnitt per år, vilket innebär en ungefärlig balans mellan tillgång och

efterfrågan. År 1994 svarade Thailand för cirka 30 %, Indonesien för 24 % och

Malaysia för 19 % av världsproduktionen av naturgummi. De är de viktigaste

producentländerna. Naturgummi produceras även i mindre mängder i Indien, Kina,

Sri Lanka, Nigeria, Liberia, Elfenbenskusten och Brasilien. Exportintäkterna

från naturgummi är av stor ekonomisk betydelse för flera av producentländerna.

Naturgummits andel av den totala världskonsumtionen av gummi har ökat från 32,5

% år 1983 till 39,2 % år 1994.

 De största importörerna år 1994 var USA (23 %), EU:s medlemsländer (22 %),

Japan (16 %) och Kina (16 %). Sveriges import av naturgummi uppgick samma år

till 10 565 ton (0,2 %) till ett värde av 114 648 tkr.

 De viktigaste konsumenterna av naturgummi år 1994 var USA (18 %), EU:s

medlemsländer (15 %), Kina (13 %), Japan (11 %) och Indien (8 %).

Tidigare naturgummiavtal

Med utgångspunkt från det s.k. integrerade råvaruprogrammet, som tillkom efter

beslut år 1976 av UNCTAD, påbörjades år 1978 en förhandlingskonferens som

mynnade ut i 1979 års internationella naturgummiavtal. Detta avtal, som efter

förlängning löpte ut i oktober 1987, ersattes av 1987 års internationella

naturgummiavtal, som i sin tur efter förlängning löpte ut den 28 december 1995.

Avtalen var i stora delar identiska. De innebar i huvudsak att producent- och

konsumentländer i samarbete strävade efter att skapa förutsättningar för en

balanserad utveckling av produktion, konsumtion, handel och priser inom

naturgummisektorn till fördel för alla parter. Det främsta instrumentet för

att uppnå dessa mål var ett buffertlagersystem genom vilket man kunde påverka

priserna på marknaden.

 Sverige tillträdde båda dessa avtal (se prop. 1979/80:107,

bet. 1979/80:NU40, rskr. 1979/80:273 och prop. 1988/89:19,

bet. 1988/89: NU4, rskr. 1988/89:72).

4 1995 års internationella naturgummiavtal

Förhandlingarna om det nya naturgummiavtalet ägde rum under tre sessioner i

april och oktober 1994 och i februari 1995. De var inte problemfria. Det fanns

betydande motsättningar mellan producenter och konsumenter, men också inom de

båda grupperna. Detta gjorde att förhandlingarna på centrala punkter gick mycket

trögt under de tre förhandlingssessionerna. Sista förhandlingsdagen lyckades man

dock kompromissa sig fram till en gemensam position och en ny avtalstext kunde

antas.

 Det nya avtalet är till stora delar identiskt med 1987 års avtal.

Buffertlagersystemet kvarstår som enda prisstabiliserande instrument med mindre

förändringar i reglerna för dess verksamhet. Prissystemet kommer även i

fortsättningen att vara marknadsanpassat, vilket bl.a. innebär att det

referenspris som råder när det gamla avtalet löper ut förs över som ingångspris

i det nya avtalet. De viktigaste förändringarna jämfört med 1987 års avtal är

följande:

- Automatiken i proceduren för översyn och ändring av prisintervallen ökar.

- Intervallen för revidering av referenspriset minskar från 15 till 12

 månader.

- Det nedre vägledande priset höjs från 150 cent/kg till 157 cent/kg.

- Avtalets giltighetstid minskas från 5 till 4 år.

- En artikel om miljöfrågor har tillkommit för att medlemmarna skall beakta

 miljöaspekterna i enlighet med överenskommelsen vid UNCTAD:s 8:e session

 och 1992 års FN-konferens om miljö och utveckling.

- Den redan existerande tjänsten som vice verkställande direktör har

 fastställts i avtalet.

 Mot bakgrund av utgångsbuden kan konstateras att konsumentsidan fått sina

önskemål tillgodosedda i större utsträckning än producenterna. Producenterna

fick visserligen igenom en höjning av det nedre vägledande priset, dvs. det

lägsta pris som buffertlagerdirektören måste försvara, men fick ge avkall på

önskemål om en generell höjning av referenspriset med 5 % liksom på kraven om en

ökning av buffertlagerkontot från 70 till 100 miljoner malaysiska ringits och

längre avtals- och förlängningsperioder. Konsumentsidans mål var i stort sett en

förlängning av det gamla avtalet eller inget avtal alls.

Inledningen

Det inledande avsnittet, som anger förutsättningarna och skälen till avtalets

upprättande, är oförändrat jämfört med det tidigare avtalet förutom ett tillägg

med hänvisning till det s.k. Cartagena-åtagandet och "Cartagena-andan". De båda

begreppen har sitt ursprung i Förenta nationernas åttonde konferens för handel

och utveckling, UNCTAD VIII, som hölls i Cartagena i Colombia den 8 - 25

februari 1992. Cartagena-åtagandet är ett långt dokument, som innehåller de

konkreta resultat som uppnåddes under konferensen. "Cartagena-andan" är en

beteckning på den anda av samarbete mellan i- och u-länder som utvecklades

under konferensen i stället för den anda av konfrontation som tidigare präglat

relationerna.

 Från tidigare avtal kvarstår hänvisningar till Förklaringen om och

handlingsprogrammet för upprättande av en ny internationell ekonomisk ordning

(Generalförsamlingens resolutioner 3201 [S-VI] och 3202 [S-VI] av den 1 maj

1974) och till naturgummits betydelse för medlemmarnas ekonomier samt till att

en stabilisering av naturgummipriserna ligger i alla inblandade parters

intressen.

Avtalets syften

Kapitel I handlar om avtalets syften. Det är i huvudsak oförändrat med undantag

för en hänvisning till Cartagena-åtagandet och "Cartagena-andan". De viktigaste

syftena anges vara att

- åstadkomma en balanserad ökning av tillgång och efterfrågan på naturgummi,

- åstadkomma stabila förhållanden inom handeln med naturgummi,

- att bidra till att stabilisera exportmedlemmarnas intäkter från exporten av

 naturgummi till skäliga och lönsamma priser,

- säkerställa tillräcklig tillgång på naturgummi för importmedlemmarna till

 rättvisa och skäliga priser,

- vidta praktiska åtgärder i händelse av överskott eller knapphet på

 naturgummi,

- söka utvidga den internationella handeln med naturgummi,

- förbättra dess konkurrenskraft,

- stödja forskning,

- i olika avseenden stödja en effektiv utveckling av naturgummi-näringen, och

- främja internationellt samarbete och samråd i naturgummifrågor.

Definitioner

Kapitel II innehåller beskrivningar av ett antal termer och begrepp i avtalet.

Det har utvidgats med bestämmelser om första noterade månad och etablerad

kommersiell marknad.

Organisation och förvaltning

Kapitel III om organisation och förvaltning är oförändrat. Det föreskriver att

den internationella naturgummiorganisationen, som upprättades genom 1979 års

naturgummiavtal, skall fortsätta att existera och övervaka tillämpningen av det

nya avtalet. Organisationen har sitt säte i Kuala Lumpur. Vidare behandlas

förutsättningarna för medlemskap. I kapitlet anges att Europeiska gemenskapen

och mellanstatliga organisationer kan vara medlemmar i organisationen.

Internationella naturgummirådet

Organisationens högsta myndighet är det internationella naturgummirådet. Rådet

består av organisationens samtliga medlemmar. Kapitel IV som behandlar det

internationella naturgummirådet har kompletterats med bestämmelser om att en

vice verkställande direktör skall utses. Kapitlet har även kompletterats med

bestämmelser som anger vilka arbetsuppgifter den vice verkställande direktören

skall ha. I övrigt behandlas i kapitlet internationella naturgummirådets

sammansättning, dess befogenheter och uppgifter, överlåtelse av befogenheter,

samarbete med andra organisa- tioner, tillträde för observatörer, ordförande och

vice ordförande samt verkställande direktör, buffertlagerdirektör och övrig

personal, rådets sammanträden, fördelning av röster, röstningsförfarande,

beslutsmässighet, beslut och upprättande av kommittéer.

Immunitet och privilegier

Kapitel V som handlar om immunitet och privilegier har reviderats något men utan

större förändringar av innehållet. Det fastställs att organisa- tionen skall

vara en juridisk person med befogenhet att ingå avtal och vidta rättsliga

åtgärder. Vidare anges att organisationens, personalens och

medlemsdelegationernas status, immunitet och privilegier även fortsättningsvis

skall regleras i ett högkvartersavtal mellan värdlandets regering och

organisationen. Organisationen kan framdeles ingå avtal med en eller flera

regeringar om sådan immunitet och sådana privilegier som kan komma att bedömas

nödvändiga.

Räkenskaper och revision

Kapitel VI om räkenskaper och revision är oförändrat. I kapitlet återfinns

bestämmelser om räkenskapskonton, inbetalningsformer och revision. Det finns två

konton, nämligen ett buffertlagerkonto och ett förvaltningskonto.

Förvaltningskontot

Kapitel VII som innehåller bestämmelser om förvaltningskontot är oförändrat. I

kapitlet regleras hur förvaltningsbudgeten skall upprättas och godkännas, hur

medlemmarnas bidrag skall beräknas och hur betalning av bidragen skall ske.

Buffertlagret

Kapitel VIII om det internationella buffertlagret är det mest omfattande i

avtalet och behandlar en av dess viktigaste komponenter. I 15 artiklar regleras

olika aspekter av buffertlagrets verksamhet.

 Buffertlagret skall bestå av ett normalt buffertlager och ett

beredskapsbuffertlager. Storleken på buffertlagret skall vara 550 000 ton

bestående av dels det normala buffertlagret på 400 000 ton, dels

beredskapsbuffertlagret på 150 000 ton. Medlemmarna förpliktar sig att

finansiera den totala kostnaden för buffertlagret genom kontantbidrag. Normalt

sker detta i första hand genom att medlemmarnas andelar i buffertlagerkontot

enligt 1987 års avtal förs över till det nya avtalets buffertlagerkonto.

Finansieringen skall delas lika mellan exporterande och importerande medlemmar.

 Bidragen från enskilda medlemmar skall i princip beräknas i förhållande till

deras andel av den totala exporten eller importen. Hur inbetalningen skall ske

regleras i detalj. För buffertlagrets verksamhet fastställs olika prisintervall

(referenspris, nedre och övre interventionspris, nedre och övre utlösningspris

och nedre och övre vägledande pris).

 Verksamheten och buffertlagerdirektörens arbetsuppgifter och ansvar regleras

noga. Detsamma gäller översyn och ändringar av prisintervall, fastställande av

ett marknadsindikatorpris, buffertlagrets sammansättning, placering och

underhåll.

 Vidare finns regler för begränsning och avbrytande av buffertlagrets

verksamhet, för påföljder vid bristande betalning av bidrag till kontot, för

ändringar av bidragen, för växelkursförändringar och för likvidations-

förfarande.

 Det nya avtalet uppvisar några förändringar. Mindre ändringar har gjorts när

det gäller inbetalningar till beredskapsbuffertlagret och prisintervallen, där

det nedre vägledande priset höjts från 150 till 157 cent. I fråga om

buffertlagrets verksamhet har införts bestämmelser om leveransmånader och

möjligheter att ingå terminskontrakt. Reglerna om översyn och ändringar av

prisintervall har ändrats så att översyn skall göras var tolfte månad i stället

för var femtonde månad. Automatiska ändringar av referenspriset, som normalt

skall vara 5 %, skall vid det första ändrings- tillfället begränsas till 4 %.

Vissa begränsningar av effekterna på inter- ventionspriset vid ändrat

referenspris har införts. För de vägledande priserna skall översyn göras var

tjugofjärde i stället för var trettionde månad. Olika gummikvaliteters relativa

vikt vid beräkningen av marknadsindikatorpriset har justerats.

Förhållandet till Gemensamma råvarufonden

Kapitel IX om förhållandet till den Gemensamma råvarufonden har omformulerats

utan några större förändringar i sak. Gemensamma fonden som påbörjade sin

verksamhet år 1989 syftar till att främja ekonomisk och social utveckling,

särskilt i u-länder, genom finansiering av buffertlager och genom andra åtgärder

för att främja utvecklingen på råvaruområdet. Organisationen skall till fullo

utnyttja de möjligheter som Gemensamma råvarufonden erbjuder, dock utan att

själv ingå några finansiella förpliktelser.

Tillgången på naturgummi, marknadstillträde och övriga åtgärder

Kapitel X om tillgång på naturgummi och marknadstillträde är oförändrat.

Exportmedlemmarna förpliktar sig att försöka säkerställa att förbrukarna får

kontinuerlig tillgång till naturgummi. Importmedlemmarna förpliktar sig att ge

exportörerna tillträde till importmedlemmarnas naturgummi-marknader. Kapitlet

behandlar också olika åtgärder, däribland forsknings- och utvecklingsprogram,

som syftar till att utvidga och förbättra produktionen, produktiviteten och

avsättningen.

Samråd om nationell politik

Kapitel XI om samråd om nationell politik är oförändrat. Internationella

naturgummirådet kan samråda om sådan regeringspolitik som påverkar tillgång och

efterfrågan på naturgummi och lägga fram rekommendationer för medlemmarna för

övervägande.

Statistik, undersökningar och information

Kapitel XII om statistik, undersökningar och information är oförändrat. En av

avtalets viktigaste uppgifter är att förse medlemmarna med nödvändig statistik

och bedömningar av marknadsutvecklingen i enlighet med kapitlets bestämmelser.

En årlig översyn av avtalets tillämpning skall göras av organisationens råd.

Övriga frågor

I kapitel XIII regleras övriga frågor. Det är oförändrat förutom att en ny

artikel (artikel 54) har tillkommit med innebörd att medlemmarna skall ta hänsyn

till miljöaspekter i enlighet med överenskommelsen vid UNCTAD:s 8:e session och

1992 års FN-konferens om miljö och utveckling. I övrigt behandlas medlemmarnas

allmänna skyldigheter och ansvar, handelshinder, transportfrågor och

marknadsstrukturen, särskilda stödåtgärder, befrielse från skyldigheter och

rättvisa arbetsnormer.

Klagomål och tvister

Kapitel XIV, som innehåller regler för klagomål och tvister, är oförändrat.

Slutbestämmelser

Kapitel XV innehåller slutbestämmelser och är i huvudsak oförändrat förutom att

avtalets giltighetstid minskas från fem till fyra år. Avtalet kan förlängas med

högst två år. I kapitlet återfinns sedvanliga regler om undertecknande,

depositarie, ratifikation, provisorisk tillämpning, ikraftträdande, anslutning,

ändringar i avtalet, frånträde, uteslutning, giltighetstid, förlängning etc.

 I bilagorna har justeringar skett i listorna över deltagande länder och deras

relativa export- och importandelar.

Finansiering

Finansieringen av avtalet skall liksom tidigare ske genom bidrag från

medlemmarna till den administrativa budgeten och till buffertlagerkontot.

 På samma sätt som i de tidigare avtalen skall buffertlagrets kostnader

finansieras genom en första inbetalning från medlemmarna av 70 miljoner

malaysiska ringits, som fördelas på medlemmarna i förhållande till deras

procentuella röstandelar. För Sveriges del är denna för närvarande 0,15 %,

motsvarande 105 000 ringits.

 Bidraget förutsätts i första hand bli täckt genom att medlemmarnas andelar i

buffertlagerkontot förs över från 1987 års avtal. De medel som Sverige har

innestående på det gamla buffertlagerkontot, cirka 165 000 ringits, räcker

därmed för att täcka inbetalningen till det nya buffertlagerkontot.

 Om buffertlagerdirektören bedömer att det finns behov av ytterligare resurser

härutöver, kan han, liksom i de tidigare avtalen, begära in ytterligare bidrag.

Buffertlagrets verksamhet, som innebär köp då priserna går ner och försäljning

då priserna går upp, medförde åren 1990-1994 en vinst motsvarande en avkastning

på 4,7 % på de insatta medlen.

5 Godkännande av 1995 års naturgummiavtal

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Riksdagen godkänner 1995 års internationella|

| naturgummiavtal. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Traditionellt har Sveriges deltagande i det

internationella samarbetet på råvaruområdet inklusive naturgummiavtalen grundats

på uppfattningen att detta arbete har varit till nytta för de utvecklingsländer

som för sin ekonomiska utveckling har varit beroende av en eller ett fåtal

råvaror. Deltagandet har också grundats på våra egna intressen att skapa

förutsättningar för en pris- och volymmässigt stabil försörjning med råvaror.

 Enligt Kommerskollegiums remissvar inför förhandlingarna var den svenska

gummiindustrins intresse av ett nytt avtal måttligt. Trots detta ansåg kollegiet

att det var viktigast att följa en koordinerad linje i Europa. Därför förordades

ett godkännande av ett nytt avtal i kombination med en uppstramning jämfört med

det gamla avtalet. Den långsiktiga målsättningen bör dock enligt kollegiet vara

att denna typ av avtal i framtiden avvecklas.

 Regeringen kan för sin del ansluta sig till Kommerskollegiums bedömningar.

Samtidigt är det viktigt att framhålla att de allmänt biståndspolitiska och

handelspolitiska skälen kvarstår och att det också finns utrikespolitiska och

miljöpolitiska skäl för att Sverige även i fortsättningen skall delta i det

internationella samarbetet inom naturgummisektorn.

 Medlemskap står enligt naturgummiavtalet öppet för två kategorier av

medlemmar, nämligen exportmedlemmar och importmedlemmar och varje avtalsslutande

part skall utgöra en enskild medlem. Även Europeiska gemenskapen och

mellanstatliga organisationer som har ansvar för att förhandla om, ingå och

tillämpa internationella avtal, särskilt råvaruavtal, kan bli medlemmar.

 Europeiska unionens råd beslutade den 22 december 1995 att avtalet skulle

undertecknas av gemenskapen tillsammans med medlemsstaterna, vilket också skedde

samma dag i Förenta nationernas högkvarter i New York. Avtalet är därmed ett

s.k. blandat avtal. Rådets beslut fattades med hänvisning till bl.a. artikel 113

i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Naturgummiavtalets mål

faller inom ramen för den gemensamma handelspolitiken. Av artikel 113 i nämnda

fördrag och EG-domstolens praxis framgår att gemenskapens traktatkompetens inom

handelspolitiken är exklusiv.

 1995 års naturgummiavtal reglerar även förhållanden som ligger utanför

gemenskapens kompetens och därmed faller inom medlemsstaternas kompetens.

Avtalet innehåller sålunda bestämmelser som innebär åtaganden för

medlemsstaterna och därmed också för Sverige, bl.a. finansiella förpliktelser i

form av bidrag till den administrativa budgeten och buffertlagerkontot. Med

hänsyn till detta och då avtalet i dessa delar enligt regeringens bedömning är

av större vikt skall det enligt

10 kap. 2 § regeringsformen godkännas av riksdagen.

 I och med medlemskapet i EU kommer framtida förhandlingar om avtalets

utformning och anpassning att ske i samordning med gemenskapen och övriga

medlemsländer.

Finansiering

I likhet med de föregående naturgummiavtalen åtar sig Sverige som medlem i

avtalet att årligen svara för sin del av kostnaderna för avtalets buffertlager

samt att årligen bidra till den administrativa budgeten. Sistnämnda bidrag har

för Sveriges del för år 1996 fastställts till 2 013 US-dollar.

 Riksdagen har för innevarande budgetår anvisat medel för ändamålet. Sålunda

finns under tredje huvudtiteln upptaget ett förslagsanslag B7 om 2 625 000 kr

avsett för internationell råvarulagring, dvs. i praktiken för naturgummiavtalets

buffertlager, samt ett anslag under B6 om 19 000 kr avsett för bidraget till den

administrativa budgeten (prop. 1994/95:100 bil. 4, bet. 1994/95:NU22, rskr.

1994/95:307).

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 februari 1996

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:135 Godkännande av 1995 års

internationella naturgummiavtal.