ÅTERKALLAD GENOM SKRIVELSE 1994/95:108

Regeringens proposition

1994/95:18

Finansiering av myndighetstillsynen för den avreglerade elmarknaden, m.m.

Prop.

1994/95:18

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 september 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till avgift (nätavgift) för finansiering av

Närings- och teknikutvecklingsverkets verksamhet som nätmyndighet enligt lagen

(1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar

(ellagen).

 Enligt riksdagens beslut om handel med el i konkurrens är innehavare av

nätkoncession med stöd av ellagen skyldig att utföra mätning av överförd ström

och att rapportera resultaten av dessa mätningar enligt föreskrifter som kommer

att meddelas av regeringen. I propositionen läggs fram förslag till

lagbestämmelser för fördelningen av nätföretagens kostnader för mätning och

därtill hörande verksamhet.

Innehållsförteckning

1. Förslag till riksdagsbeslut.................3

2. Lagtext.....................................4

3. Ärendet och dess beredning..................8

4. Avgift för finansiering av nätmyndighetens

 verksamhet, m.m............................10

5. Fördelningen av nätföretagens kostnader

 för mätning, m.m...........................13

6. Författningskommentar......................15

Bilaga 1Sammanfattning av Närings- och tek-

 nikutvecklingsverkets promemoria För-

 slag till avgiftsfinansiering av nät-

 myndigheten...........................19

Bilaga 2Sammanställning av remissyttranden

 över promemorian Förslag till av-

 giftsfinansiering av nätmyndigheten...22

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1.antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s.1),

 innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar,

2.antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:617) om ändring i

 lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska

 anläggningar,

3.godkänner det som regeringen förordar om nätavgiftens utformning (avsnitt 4).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar

Härigenom föreskrivs att det i 2 § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar skall införas ett nytt mom., 2 § 9 mom.,

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 § 9 mom.[1]

 Kostnaden för en mätare

 med tillhörande

 insamlingsutrustning och

 dess installation i

 leveranspunkten hos en

 elkonsument skall av

 innehavaren av nätkon-

 cessionen debiteras el-

 konsumenten. Detsamma

 gäller kostnaden för

 flyttning av en mätare

 med tillhörande

 insamlingsutrustning

 till en ny leverans-

 punkt.

 En elkonsument som är

 lågspänningskund har rätt

 att vid flyttning inom

 koncessionsområdet få sin

 mätare med tillhörande

 insamlingsutrustning

 överförd till denna leve-

 ranspunkten.

 En elkonsument som är

 lågspänningskund och som

 flyttar från

 koncessionsområdet har

 rätt att av

 koncessionshavaren få

 tillbaka den del av

 erlagd kostnad som

 motsvarar värdet av

 mätaren med tillhörande

 insamlingsutrustning med

 beaktande av dess

 återstående tekniska

 livslängd. Belopp under

 1 000 kronor behöver dock

 inte återbetalas till

 elkonsumenten.

 Elkonsumenter vars

 strömförbrukning mäts på

 annat sätt än enligt de

 föreskrifter som

 meddelats med stöd av 2 §

 4 mom. sjunde stycket

 skall debiteras för mer-

 kostnaden för denna

 mätning och för rappor-

 teringen av mät-

 resultaten.

 Andra kostnader för

 mätning än de som nämns i

 första, andra och fjärde

 styckena får inte

 debiteras enskilda

 elkonsumenter.

 Första, andra och fjärde

 styckena gäller inte

 elkonsumenter som köper

 sin ström från innehavaren

 av leveranskoncession

 enligt 6 § lagen

 (1994:618) om handel med

 el, m.m.

 Frågor om

 koncessionshavarens

 skyldigheter enligt

 detta moment prövas av

 nätmyndigheten.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 **Fotnot**

 [1]Förutvarande 9 mom. upphävd genom 1988:218.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:617) om ändring i lagen (1902:71

s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar

Härigenom föreskrivs att 2 § 4 mom. och 31 § lagen (1994:617) om ändring i lagen

(1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 § 4 mom.

Den som har nätkoncession för linje är skyldig att på skäliga villkor ansluta en

anläggning till ledningen.

 Om det finns särskilda skäl kan nätmyndigheten besluta att den som har

nätkoncession för linje inte behöver ansluta en anläggning till ledningen.

 Den som har nätkoncession för område är skyldig att på skäliga villkor ansluta

en anläggning inom området till ledningsnätet.

 Om det finns särskilda skäl kan nätmyndigheten besluta att den som har

nätkoncession för område inte behöver ansluta en anläggning till ledningsnätet.

 Vill någon ansluta en anläggning till en ledning som omfattas av en

nätkoncession för linje i stället för till ett ledningsnät som omfattas av en

nätkoncession för område, får den som har nätkoncessionen för linje göra

anslutningen endast efter medgivande av den som har nätkoncession för området

eller efter tillstånd av nätmyndigheten.

 Den som har nätkoncession är skyldig att på skäliga villkor överföra ström åt

annan.

 Innehavare av Innehavare av

nätkoncession är skyldig nätkoncession är skyldig

att utföra mätning av att utföra mätning av över-

överförd ström samt att förd ström samt att

rapportera resultaten rapportera resultaten av

av dessa mätningar i dessa mätningar i

enlighet med de närmare enlighet med de närmare

föreskrifter som föreskrifter som

regeringen eller, efter regeringen eller, efter

regeringens regeringens

bemyndigande, nät- bemyndigande, nätmyndig-

myndigheten meddelar. heten meddelar. Före-

 skrifter om kostnader för

 mätning finns i 2 § 9 mom.

Frågor om koncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment prövas av

nätmyndigheten.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

31 §

Beslut av nätmyndigheten Beslut av nätmyndigheten

enligt 2 § 4, 6 eller 7 enligt 2 § 4, 6, 7 eller

mom. eller 3 § eller 9 mom. eller 3 § eller

beslut om ersättning beslut om ersättning till

till den som enligt 15 den som enligt 15 a §

a § tredje stycket beor- tredje stycket beordrats

drats att öka eller att öka eller minska

minska produktionen av produktionen av ström får

ström får överklagas hos överklagas hos allmän

allmän förvaltnings- förvaltningsdomstol. Nät-

domstol. Nätmyndigheten myndigheten får inträda

får inträda som part i som part i målet när

målet när myndighetens myndighetens beslut

beslut prövas av prövas av domstol. Ändras

domstol. Ändras nät- nätmyndighetens avgörande

myndighetens avgörande i i sak genom beslut av

sak genom beslut av länsrätt eller kammarrätt,

länsrätt eller kammarrätt,får nätmyndigheten

får nätmyndigheten överklaga beslutet.

överklaga beslutet.

 Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut enligt 23 §, 24 § första

eller andra stycket, 25 § eller 26 § eller med stöd av ett bemyndigande enligt

lagen meddelas av regeringen.

 Föreskrifter om överklagande av ett beslut av en riksprovplats meddelas av

regeringen.

3 Ärendet och dess beredning

Riksdagen beslöt våren 1994 om ett nytt regelverk för elmarknaden (bet.

1993/94:NU22, rskr. 1993/94:358) i enlighet med de förslag som regeringen hade

lagt fram i propositionen Handel med el i konkurrens (prop. 1993/94:162).

Riksdagen beslutade om dels ändringar i lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar (ellagen), dels en ny lag, lag

(1994:618) om handel med el, m.m. En ny myndighetsfunktion (nätmyndigheten) vid

Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) har i enlighet med riksdagens

beslut inrättats den 1 juli 1994 med uppgift att handlägga bl.a.

koncessionsärenden och ärenden om koncessionshavarnas skyldigheter samt att

utöva tillsyn av ellagens efterlevnad utom i frågor som rör elsäkerhet. NUTEK

har även ansvar för de myndighetsuppgifter som följer av lagen om handel med el,

m.m.

 Riksdagen anslöt sig till principen att nätmyndighetens verksamhet fr.o.m. den

1 januari 1995 skall finansieras genom avgifter som tas ut av kon-

cessionshavarna. I propositionen informerades riksdagen om att regeringen avser

att hösten 1994 återkomma med ett förslag i finansieringsfrågan.

 NUTEK har på regeringens uppdrag redovisat ett förslag till avgiftssystem för

finansiering av nätmyndighetens verksamhet i promemorian Förslag till

avgiftsfinansiering av nätmyndigheten. Promemorian har remissbehandlats. En

sammanfattning av promemorian är bifogad som bilaga 1. En sammanställning av

remissinstansernas syn-punkter redovisas i bilaga 2.

 De nya föreskrifterna i ellagen innebär bl.a. att nätägare blir skyldig att,

för elkundernas räkning, utföra mätning av levererad ström och att rapportera

resultaten av dessa mätningar. Enligt de nya föreskrifterna ingår kostnader för

mätare, mätning och rapportering i nätverksamheten, vars kostnader nätägaren får

ta ut av elkunderna.

 I propositionen (1993/94:162) angavs som en huvudprincip att den del av

mätkostnaderna som entydigt kan föras till den enskilde kunden skall debiteras

denne medan övriga mätkostnader skall slås ut på den gemensamma nättariffen.

Riksdagen anförde inga invändningar mot detta. Principerna för denna

kostnadsfördelning bör nu preciseras och lagfästas. Föreliggande lagförslag

ansluter sig till de principer för kostnadsfördelning som redovisades i

propositionen. Någon remissbehandling av förslaget har därför inte genomförts.

 De framlagda lagförslagen innebär, utöver smärre redaktionella ändringar i två

paragrafer, att en ny föreskrift införs i ellagen. Denna föreskrift reglerar

bara vilken del av mätkostnaden som en elkund skall betala direkt till nätägaren

och vilken del kunden skall betala via den gemensamma nättariffen. Föreskriften

att kunden skall betala direkt till nätägaren drabbar enbart de elkunder som

inte köper sin ström från den s.k. leveranskoncessionären. Inledningsvis kommer

i stort sett alla elkunder att köpa sin ström av leveranskoncessionären. Sedan

har varje elkund full frihet att välja mellan att även fortsättningsvis köpa sin

ström från leveranskoncessionären och att byta elleverantör. Endast om han

väljer det senare alternativet drabbas han av den nya regleringen.

 Med hänsyn till dessa omständigheter är det framlagda lagförslaget, enligt

regeringens uppfattning, av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle

sakna betydelse.

4 Avgift för finansiering av nätmyndighetens verksamhet, m.m.

Regeringens förslag: Nätmyndighetens verksamhet

skall finansieras genom en årlig avgift (nätavgift)

som betalas av innehavare av nätkoncession.

Nätavgiften skall grundas på antalet högspännings-

och lågspänningskunder hos koncessionshavaren

enligt de föreskrifter som meddelas av regeringen.

NUTEK:s förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar NUTEK:s förslag eller lämnar

det utan invändning. Många remissinstanser, däribland Affärsverket svenska

kraftnät, Riksrevisionsverket (RRV) och Statskontoret, framhåller att det

föreslagna avgiftssystemet, med en enhetlig nätavgift som årligen betalas av

innehavare av nätkoncession och där den totala avgiften bestäms av antalet

abonnenter, är enkelt ur administrativ synvinkel. Svenska Elverksföreningen och

Svenska Kraftverksföreningen anser att det regelsystem som gäller för den avgift

som finansierar Elsäkerhetsverkets verksamhet (elabonnentavgiften) bör tillämpas

också för den avgift som skall finansiera nätmyndighetens verksamhet. Enligt

Elsäkerhetsverket bör grunderna för beräkning av årliga avgifter,

uppbördssystemet och den verksamhetsperiod avgifterna skall avse överensstämma

med bestämmelserna om elabonnentavgift.

 Vissa remissinstanser, bl.a. Svenska Elverksföreningen och Svenska

Kraftverksföreningen, ifrågasätter om den avgiftsrelation mellan hög- och

lågspänningsabonnenter som NUTEK föreslår är riktig och pekar på den

avgiftsrelation som gäller för elabonnentavgiften. Andra remissinstanser, bl.a.

RRV och Konkurrensverket, påpekar att avgifternas kostnadssamband bör utvärderas

när resursutnyttjandet i verksamheten är känt.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt riksdagens beslut våren 1994 om handel

med el i konkurrens (prop. 1993/94:162, bet. 1993/94:NU22, rskr. 1993/94:358)

skall nätmyndighetens verksamhet från och med den 1 januari 1995 finansieras

genom en årlig avgift (nätavgift) som betalas av innehavare av nätkoncession.

Kostnaderna för verksamheten under budgetåret 1994/95 beräknades i prop.

1993/94:162 till 20 milj. kr.

 NUTEK har som nätmyndighet uppgift att handlägga bl.a. koncessionsärenden och

ärenden om koncessionshavarnas skyldigheter samt att utöva tillsyn av ellagens

efterlevnad utom i frågor som rör elsäkerhet.NUTEK har även ansvaret för de

myndighetsuppgifter som följer av lagen (1994:618) om handel med el, m.m. Syftet

med nätmyndighetens verksamhet är att skapa förutsättningar för låga priser och

en hög servicenivå och att säkerställa att näten upplåts på ett sätt som gagnar

konkurrensen. I nätmyndighetens uppgifter ingår bl.a. att ge ut allmänna råd

samt att utarbeta vissa föreskrifter, bl.a. rörande kraven på särredovisning av

nätverksamhet.

 NUTEK:s förslag innebär att innehavaren av nätkoncession i enlighet med vad som

anfördes i prop. 1993/94:162 skall vara avgiftsskyldig och att avgiften skall

grundas på antalet anslutna lågspännings- respektive högspänningsabonnenter. Med

lågspänningsabonnent avses den som är ansluten med en spänningsnivå som är 1000

volt eller lägre. De ansökningsavgifter som i dag tas ut för handläggning av

koncessionsärenden bör enligt NUTEK slopas när nätavgiften införs. Avgiften bör

enligt NUTEK fördelas så att den avspeglar den andel av nätmyndighetens

kostnader som kan hänföras till respektive kundkategori.NUTEK:s förslag

överenstämmer i stort med det system som gäller för den s.k. elabonnentavgiften

som skall täcka kostnaderna för Elsäkerhetsverkets verksamhet. För

elabonnentavgiften gäller dock att skyldigheten att betala avgift ligger på

elabonnenterna. Även de föreslagna grunderna för beräkning av nätavgiften

skiljer sig något från elabonnentavgiften.

 Remissinstanserna är i huvudsak positiva till den föreslagna av-

giftskonstruktionen med en abonnemangsrelaterad avgift. Vissa synpunkter på den

föreslagna avgiftskonstruktionen har dock framförts, bl.a. vad gäller

bestämmelserna om avgiftsskyldighet. Enligt Svenska Kraftverksföreningen och

Svenska Elverksföreningen bör skyldigheten att betala nätavgiften ligga på

elabonnenterna.

 Vid avgiftsfinansiering av tillsynsverksamhet är det normalt de som tillsynen

avser som har att erlägga avgifterna. Det finns därför ingen anledning att, som

vissa remissinstanser förordar, frångå den i propositionen föreslagna principen

att de som bedriver nätverksamhet skall vara avgiftsskyldiga. Det är angeläget

att nätavgiften kan tas ut på ett sådant sätt att uppbörden kan ske enkelt och

med låga administrativa kostnader. Nätavgiften bör i huvudsak tas ut enligt

samma beräknings-grunder som tillämpas för elabonnentavgiften. Det innebär att

avgiften skall baseras på det antal slutförbrukare av el som nätföretaget har

anslutit.

 Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, får enligt 16 § ellagen

meddela föreskrifter om avgifter för myndighets verksamhet som sker med stöd av

ellagen. Regeringen avser att, med stöd av bemyndigandet, utfärda föreskrifter

om nätavgifter som träder i kraft den 1 januari 1995. Det nuvarande systemet med

ansökningsavgifter för koncessionsärenden bör upphöra vid samma tidpunkt.

Nätavgifterna för år 1995 har beräknats av NUTEK till 3 kr. per

lågspänningsabonnent och 600 kr. per högspänningsabonnent. De totala

avgiftsinkomsterna skulle därigenom uppgå till drygt 20 milj.kr.Intäkterna från

nätavgifterna skall tillföras statsbudgeten på särskild inkomsttitel.

Effektivitetsskäl talar för att uppbörden av avgiften bör samordnas med

elabonnentavgiften som enligt vad regeringen har erfarit fungerar bra. Medel för

NUTEK:s verksamhet som nätmyndighet skall anvisas över statsbudgeten.

 Relationen på avgifterna mellan högspännings- och lågspänningsabonnenter bör,

som har påpekats av bl.a. RRV, så långt som möjligt återspegla verksamhetens

inriktning vid nätmyndigheten. Det är dock svårt att nu, innan verksamheten har

kommit igång i full omfattning, närmare bedöma avgifternas kostnadssamband för

lågspännings- respektive högspänningsabonnenterna. Det är därför angeläget att

NUTEK gör en utvärdering av avgiftssystemet med avseende på bl.a. avgifternas

kostnadssamband när erfarenhet har vunnits om verksamheten. I det sammanhanget

bör även rutinerna för uppbörd och kontroll beaktas samt avgiftskonstruktionens

eventuella effekter på konkurrenssi-tuationen utvärderas.

 Regeringen vill i sammanhanget informera riksdagen om sina överväganden rörande

formerna för ledning av NUTEK:s verksamhet som nätmyndighet.

 NUTEK är central förvaltningsmyndighet för frågor om näringslivets tillväxt och

förnyelse och har uppgifter inom och utom energiområdet. NUTEK har ansvaret för

statens insatser för att främja teknisk forskning och utveckling, etablering och

utveckling av små och medelstora företag samt en balanserad regional utveckling.

Vidare skall myndigheten svara för statliga insatser som skall främja en

effektiv försörjning och användning av energi. NUTEK leds av en lekmannastyrelse

med viss beslutanderätt. Styrelsen skall enligt förordningen (1991:960) med

instruktion för Närings- och teknikutvecklingsverket besluta om myndighetens

anslagsframställning och årsredovisning, om eventuella åtgärder efter genomförd

revision och om föreskrifter som riktar sig till enskilda, kommuner och

landsting.

 Riksdagen beslutade i juni 1994 om nya riktlinjer för förvaltnings-

myndigheternas ledningsformer (prop. 1993/94:185, 1993/94:KU42, rskr.

1993/94:381) för att undanröja de oklarheter som har funnits när det gäller

myndighetschefens resp. styrelsens beslutsbefogenheter. Riktlinjerna innebär att

förvaltningsmyndigheterna normalt skall ledas av antingen en enrådig chef, som

ensam svarar för verksamheten, eller av en styrelse med fullt ansvar för

verksamheten inför regeringen. Enligt riksdagens beslut bör regeringen i första

hand välja enrådighetsverk som ledningsform. Vidare anförs att normerings- och

tillsynsmyndigheter i regel inte bör ha styrelser, eftersom ledamöterna kan

uppfattas som företrädare för dem som skall omfattas av tillsynen.

 NUTEK:s verksamhet som nätmyndighet omfattar främst normgivning och tillsyn och

skiljer sig i viktiga avseenden från NUTEK:s övriga verksamhetsområden.

 Frågan om NUTEK:s ledningsformer bereds för närvarande inom regeringskansliet

mot bakgrund av de nyligen antagna riktlinjerna för förvaltningsmyndigheternas

ledningsformer. Enligt dessa skall riksdagen informeras om planerade föränd-

ringar. Regeringen avser att senare återkomma till riksdagen när det gäller

frågan om NUTEK:s ledningsformer.

 Mot bakgrund av riktlinjerna för myndigheternas ledningsformer kan redan nu

konstateras att NUTEK:s styrelse inte bör ges några beslutsbefogenheter när det

gäller NUTEK:s verksamhet som nätmyndighet enligt ellagen. I sammanhanget kan

noteras att NUTEK:s verksamhet som nätmyndighet utgör ett särskilt

verksamhetsområde, vilket är en viktig förutsättning för nätmyndighetens

självständighet. Ett råd bör tillsättas vid NUTEK med insyn i nätmyndighetens

arbete som en viktig uppgift.

5 Fördelningen av nätföretagens kostnader för mätning, m.m.

Regeringens förslag: Nätföretagen skall debitera den

enskilde elabonnenten kostnaden för mätare, insam-

lingsutrustning och deras installation. Övriga

kostnader för mättjänster skall fördelas över samtliga

abonnenter.

I de fall en elabonnent begär mätning på annat sätt än

vad regeringen föreskriver med stöd av ellagen

skall nätägaren även debitera elabonnenten för den

ökade kostnad för insamling och rapportering som en

mer avancerad utrustning kan medföra.

Skälen för regeringens förslag: En öppen elmarknad ställer nya krav på mätning

och rapportering av mätresultat. Riksdagens beslut (prop. 1993/94:162, bet.

1993/94:NU22, rskr. 1993/94:358) innebär bl.a. en lagfäst skyldighet för

innehavare av nätkoncession att utföra mätning av överförd el och att rapportera

mätresultat enligt de föreskrifter som utfärdas av regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, nätmyndigheten. Enligt propositionen skall före-

skrifterna behandla bl.a. kraven på tidsnoggrannhet i mätningen. I propositionen

konstaterades vidare att en förutsättning för att utnyttja möjligheten att fritt

kunna välja leverantör var en förhållandevis avancerad utrustning för mätning.

 I propositionen redovisades vissa överväganden i fråga om nätföretagens

fördelning av kostnaderna för mätning och därtill hörande verksamhet. Det

anfördes att mätutrustning, åtminstone under de närmaste åren, kan vara

förhållandevis dyr. Det finns därför anledning att ange principerna för

fördelning av kostnaderna för mättjänsten mellan nätägaren och den enskilde

kunden. Nätägaren borde enligt propositionen följa principen att de

kundspecifika mätkostnaderna skulle debiteras den berörda elkunden medan övriga

kostnader skulle kunna slås ut över kundkollektivet. Riksdagen anförde inga

invändningar mot detta. Principen om fördelningen av kostnaderna för mättjänster

bör preciseras genom föreskrifter i ellagen såvitt avser de kostnader som

nätägaren är skyldig att debitera den enskilde kunden.

 I enlighet med de principer som redovisades i propositionen bör nätägaren vara

skyldig att debitera den berörda elkunden de engångskostnader som uppstår i

samband med att mätutrustning installeras hos kunden. Det innebär att kunden

skall debiteras kostnaderna för mätaren och dess kringutrustning för insamling

av mätdata samt kostnaden för installationen.Andra kostnader för mätutrustning

än de nyss nämnda bör inte få debiteras enskilda elkunder utan bör fördelas över

samtliga abonnenter som anslutits till nätföretaget. Nätägaren får inte heller

debi-tera enskilda elkunder kostnaden för de mätare som enbart används för att

mäta överföringstjänsten.

 Enligt lagen (1994:618) om handel med el, m.m. är innehavare av

leveranskoncession skyldig att leverera el till alla inom området som inte söker

sig till en annan leverantör. Koncessionshavaren får därmed en ensamrätt till

elleveranser inom området till de elkunder som inte önskar köpa el på den öppna

marknaden. För de kunder som köper sin el från innehavare av leveranskoncession

ställs inga krav på tidsnoggrannhet vid mätningen. Nätägaren bör därför inte få

debitera enskilda elkunder kostnader för de mätare som används av kunder till

leveranskoncessionshavare.

 En elkund kommer att kunna att begära att få mätning utförd på annat sätt,

t.ex. med större tidsnoggrannhet, än de minimikrav som regeringen avser

föreskriva med stöd av ellagen. Sådan mätning och insamling kan antas kräva mer

avancerad och dyrbar utrustning vilket i sin tur kan ställa nya anspråk på och

ökade kostnader för systemen för insamling och rapportering. I dessa fall bör

nätägaren - förutom kostnaden för mätare, insamlingsutrustning och installation

- även debitera elkunden för de merkostnader som en mer avancerad mätning kan

medföra.

 Nätföretagens kostnader för mättjänster ingår i de nätkostnader vars skälighet

skall kunna prövas av nätmyndigheten.

 Genom skyldigheten för nätföretagen att mäta överförd el och att rapportera

mätresultat kommer de att få tillgång till kommersiella uppgifter, t.ex.

beträffande kunders förbrukning och elleverantörers försäljning i området.

Frågan om tystnadsplikt hos nätföretag bereds för närvarande i

regeringskansliet. Regeringen avser vid ett annat tillfälle återkomma till

riksdagen i detta ärende.

6 Författningskommentar

6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar

2 § 9 mom. Kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning och

dess installation i leveranspunkten hos en elkonsument skall av innehavaren av

nätkoncessionen debiteras elkonsumenten. Detsamma gäller kostnaden för flyttning

av en mätare med tillhörande insamlingsutrustning till en ny leveranspunkt.

 En elkonsument som är lågspänningskund har rätt att vid flyttning inom

koncessionsområdet få sin mätare med tillhörande insamlingsutrustning överförd

till den nya leveranspunkten.

 En elkonsument som är lågspänningskund och som flyttar från koncessionsområdet

har rätt att av koncessionshavaren få tillbaka den del av erlagd kostnad som

motsvarar värdet av mätaren med tillhörande insamlingsutrustning med beaktande

av dess återstående tekniska livslängd. Belopp under 1 000 kronor behöver dock

inte återbetalas till elkonsumenten.

 Elkonsumenter vars strömförbrukning mäts på annat sätt än enligt de

föreskrifter som meddelats med stöd av 2 § 4 mom. sjunde stycket skall debiteras

för merkostnaden för denna mätning och för rapporteringen av mätresultaten.

 Andra kostnader för mätning än de som nämns i första, andra och fjärde styckena

får inte debiteras enskilda elkonsumenter.

 Första, andra och fjärde styckena gäller inte elkonsumenter som köper sin ström

från innehavaren av leveranskoncession enligt 6 § lagen (1994:618) om handel med

el, m.m.

 Frågor om koncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment prövas av

nätmyndigheten.

Enligt 2 § 4 mom. sjunde stycket är innehavaren av nätkoncession skyldig att

utföra mätning av överförd ström på sitt nät samt att rapportera resultaten av

dessa mätningar enligt föreskrifter som kommer att meddelas av regeringen och

nätmyndigheten. För att kunna fullgöra detta måste koncessionshavaren installera

mätare på relevanta mätpunkter på sitt nät. Dessa mätare bekostas initialt av

koncessionshavaren och blir också hans egendom. Mätningen ingår i nätverksam-

heten. Koncessionshavaren har därför enligt ellagens bestämmelser rätt att låta

kostnaderna för mätningen, dvs. kostnaderna för mätaren och dess installation

samt för insamlingen och rapporteringen av mätresultaten omfattas av

nättariffen. I förevarande paragraf regleras de fall där dessa kostnader skall

debiteras den enskilde kunden och således inte får slås ut på den för

kundkollektivet gemensamma nättariffen.

 I anslutning till en mätare finns alltid en särskild insamlingsutrustning

anbringad. Denna behövs för att mätaren skall kunna fullgöra den mätning som

krävs. Regleringen i detta moment beträffande mätare omfattar också denna

insamlingsutrustning.

 Stadgandet i första stycket behandlar kostnaden för mätaren och dess

installation och innebär att koncessionshavaren blir tvungen att debitera

elkonsumenter, oavsett om de är hushållskunder eller industrikunder, kostnaden

för konsumentens mätare inkl. dess installation. Detsamma gäller då en sådan

mätare flyttas till en ny leveranspunkt. Dessa kostnader får alltså inte slås ut

på den gemensamma nättariffen.

 Stadgandet i andra stycket har sin betydelse främst om man flyttar från ett

ställe med avancerad mätare till ett ställe med enkel mätare, vilket kan bli

aktuellt så länge som systemet med leveranskoncession finns kvar. När detta

system avskaffas kommer det inte längre att finnas lika starka skäl att flytta

med sig sin mätare eftersom de flesta mätare kommer att vara ungefär lika

avancerade. Stadgandet gäller bara lågspänningskunder. Högspänningskunder, dvs.

stora industrier, behöver sällan flytta sin mätare och om det ändå sker torde

den frågan normalt regleras avtalsvägen. En definition av begreppet högspänning

och lågspänning finns i förordningen (1957:601) om elektriska

starkströmsanläggningar.

 I tredje stycket behandlas den situationen då en elkonsument flyttar från sitt

koncessionsområde till ett annat koncessionsområde. Han kan då inte göra anspråk

på att få mätaren överförd till den nya leveranspunkten. Mätaren tillhör ju

koncessionshavaren och denne kan därför inte tvingas överföra mätaren till en

annan koncessionshavares nät. Om elkonsumenten i detta fallet redan har betalat

kostnaden för mätaren har han rätt till ersättning av koncessionshavaren. Hade

han varit kvar i koncessionsområdet hade han kunnat utnyttja mätaren under hela

dess tekniska livslängd. Om han däremot flyttar från koncessionsområdet ges han

i tredje stycket rätt till ersättning för den återstående tid han inte kommer

att kunna utnyttja mätaren.

 Vid bestämmande av ersättningen får man slå ut kostnaden för mätaren jämnt över

mätarens beräknade tekniska livslängd. Den del av detta belopp som belöper på

den återstående beräknade tekniska livslängden kan alltså bli föremål för

återbetalning. Av detta belopp återbetalas naturligtvis bara så mycket som

motsvarar vad elkonsumenten redan har betalat för den återstående tekniska

livslängden. Om exempelvis mätaren kostar 10 000 kr och 3 000 kr belöper på den

återstående tekniska livslängden vid avflyttningen får elkonsumenten tillbaka 3

000 kr om han redan har betalat hela kostnaden för mätaren. Om han däremot bara

har betalat 8 000 kr vid avflyttningen får han bara tillbaka 1 000 kr.

 Enligt sista meningen i förevarande stycke behöver dock belopp som är mindre än

1 000 kronor inte återbetalas. Vid bestämmande av ersättning enligt detta stycke

får endast värdet av själva mätaren beaktas medan värdet av mätarens

installation inte får beaktas.

 De tre första styckena i paragrafen behandlar kostnaderna för mätare och deras

installation. I fjärde stycket behandlas kostnaden för mätning och rapportering

av mätresultat. Mätning innebär att mätvärden hämtas in från mätarna. Därefter

skall dessa mätvärden sammanställas på visst sätt och rapporteras till olika

intressenter.

 Regeringen och nätmyndigheten kommer att utfärda föreskrifter om mätning som

kommer att ange den tids- och mätnoggrannhet med vilken mätningen skall ske.

Dessa föreskrifter kommer bara att ange de minimikrav som skall gälla i dessa

hänseenden. De flesta elkonsumenter kommer antagligen att nöja sig med att

mätningen av deras strömförbrukning sker enligt dessa minimikrav. Kostnaderna

för mätning blir därmed lika för de flesta kunder och kommer därför att ingå i

den gemensamma nättariffen.

 Enligt föreskrifterna om mätning kommer en kund emellertid att kunna begära att

mätningen sker med större tids- och/eller mätnoggrannhet än de föreskrivna

minimikraven. Nätägaren blir då skyldig att utföra mätning enligt kundens

begäran. Detta kommer dock att orsaka nätägaren merkostnader som ibland kan

uppgå till betydande belopp. Enligt fjärde stycket blir kunden skyldig att

ersätta nätägaren för denna merkostnad. Denna får alltså inte slås ut på den

gemensamma nättariffen.

 Enligt femte stycket får inte andra kostnader som rör mätning än de som nämns i

första, andra och fjärde styckena debiteras någon enskild kund, vilket innebär

att de kommer att omfattas av den gemensamma nättariffen.

 Av sjätte stycket framgår att denna paragraf inte gäller de elkonsumenter som

köper sin ström från leveranskoncessionären. De blir alltså inte debiterade

kostnaderna för mätaren och dess installation samt för mätningen och kan heller

inte ta med sig mätaren vid flyttning. Skälen för detta har behandlats i den

allmänna motiveringen (avsnitt 5).

 I sjunde stycket föreskrivs att nätmyndigheten prövar frågor om

koncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment. De frågor som kan bli

föremål för tvist mellan koncessionshavaren och elkunden är främst

koncessionshavarens skyldighet att betala ersättning enligt tredje stycket och

elkundens skyldighet att betala vissa merkostnader enligt fjärde stycket.

6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:617) om ändring i lagen

(1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar

2 § 4 mom. Den som har _ _ _ _ _ ström åt annan.

 Innehavare av nätkoncession är skyldig att utföra mätning av överförd ström

samt att rapportera resultaten av dessa mätningar i enlighet med de närmare

föreskrifter som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

nätmyndigheten meddelar. Föreskrifter om kostnader för mätning finns i 2 § 9

mom.

 Frågor om_ _ _ av nätmyndigheten.

I slutet av momentets sjunde stycke görs nu en hänvisning till de nya

föreskrifterna om kostnader för mätning i 2 § 9 mom.

31 § Beslut av nätmyndigheten enligt 2 § 4, 6, 7 eller 9 mom. eller 3 § eller

beslut om ersättning till den som enligt 15 a § tredje stycket beordrats att öka

eller minska produktionen av ström får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Nätmyndigheten får inträda som part i målet när

myndighetens beslut prövas av domstol. Ändras nätmyndighetens avgörande i sak

genom beslut av länsrätt eller kammarrätt, får nätmyndigheten överklaga

beslutet.

 Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut enligt 23 §, 24 § första

eller andra stycket, 25 § eller 26 § eller med stöd av ett bemyndigande enligt

lagen meddelas av regeringen.

 Föreskrifter om överklagande av ett beslut av en riksprovplats meddelas av

regeringen.

Genom ett tillägg i första stycket föreskrivs nu att även nätmyndighetens beslut

enligt 2 § 9 mom. får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Sammanfattning av Närings- och teknikutvecklingsverkets promemoria Förslag till

Avgiftsfinansiering av nätmyndigheten

I det följande ges en sammanfattning av Närings- och teknikutvecklingsverkets

(NUTEK) förslag. Förslaget har tagits fram efter samråd med Riksrevisionsverket,

Svenska Elverksföreningen, Svenska Kraftverksföreningen och Örebro Energi AB.

Avgiftens utformning

En avgiftsmodell bör i huvudsak utformas i enlighet Elsäkerhetsverkets modell.

Till skillnad från denna modell kommer dock nätkoncessionsinnehavarna att vara

avgiftskyldiga och inte elabonnenterna.

 I likhet med Elsäkerhetsverket föreslås två avgifter, en för lågspän-

ningsabonnemang och en för högspänningsabonemang. I ett senare skede kan man -

med ledning av erfarenheter från verksamheten -överväga om en differentiering

behövs för att åstadkomma en ökad koppling mellan avgift och den faktiska

tillsynens omfattning.

 När det gäller avgiftsperioden föreslår vi att det blir kalenderår istället för

budgetår. Staten kommer inom några år att övergå till kalenderårsredovisning och

att ha kalenderår som avgiftsperiod kommer då att underlätta avstämning mellan

avgift och kostnad.

Beräkning av avgiftsuttag

Med en modell där en fast nätavgift beräknas per högspännings- och

lågspänningsabonnemang behöver ett antagande ske om hur den totala avgiften

skall fördelas mellan kategorierna.

 Den genomsnittliga förbrukningen för en lågspänningsabonnent var 1992 ca 12,6

MWh och motsvarande siffra för högspänningsabonnenter var 9 144 MWh. Med en

fördelning enligt denna nyckel skulle avgiften för en högspänningsabonnent vara

725 ggr större än för en lågspänningsabonnent.

 Fördelningen bör dock avspegla hur stor del av tillsynskostnaden som kan

hänföras till resp. kundkategori. Antalet högspänningsabonnenter är relativt

litet men de är viktiga aktörer på marknaden och fordrar speciell information,

särskilda tariffer m. m. En bedömning - och något annat kan inte göras - är att

en avgift som är 200 ggr högre än för en lågspänningsabonnent kan vara rimlig.

--------------------------------------------------------------------------------

Tabell 1.

--------------------------------------------------------------------------------

Antal

högspänningsabonnenter (dec 1992) 7 240

Antal lågspänningsabonnenter (mars 1994) 5 316 220

--------------------------------------------------------------------------------

Källa: Statistiska meddelanden E 11 SM 9401 och Svenska Elverksföreningens

rapport.

I statistiken redovisas abonnenter som är slutförbrukare. En koncession-

s-innehavarare kan dock förmedla el även till andra eldistributörer enligt

avtal. Detta kan öka antalet abonnemang något. Från detta bortses emellertid vid

beräkningen nedan.

 Med en utgångspunkt i statistik om antal abonnenter, att avgifterna sammantaget

skall uppgå till 20 milj kr och att högspänningsabonnenter skall betala en

avgift som är 200 ggr högre än en lågspänningsabonnent får man följande

resultat:

--------------------------------------------------------------------------------

Tabell 2. Antal Avgift Intäkt

--------------------------------------------------------------------------------

Högspänningsabonnenter 7 240 600 kr 4 344 000

Antal lågspänningsabonnenter 5 316 220 3 kr 15 948 660

Totalt 20 292 660

--------------------------------------------------------------------------------

Vi föreslår att en avgift för 1995 sätts till 3 kr per lågspänningabonnent och

till 600 kr per högspänningsabonnent. Avgiften uttas av konces-sionsinnehavare.

 För innehavare av områdeskoncessioner torde denna modell vara enkel att

tillämpa.

 Innehavare av storkraftnätet och regionnäten (ca 20 - 30 företag) har dels

slutkunder dels kunder i form av avtal med andra eldistributionsföretag. Antalet

slutkunder är vanligen inte så många och därför föreslås att även avtal med

andra eldistributörer avseende förmedling av el likställs med ett (vanligen

högspännings-) abonnemang. Antalet avtal av denna typ saknas f.n. uppgifter om.

Sannolikt kommer dessa företag att betala in en relativt låg avgift men den kan

ändå tänkas stå i proportion till tillsynens omfattning. En särskild

avgiftsklass kan ev senare införas när ett säkrare underlag för bedömning av

denna fråga finns.

Uppbörd och kontroll

Den praktiska gången blir att nätmyndigheten årligen infordrar uppgift om antal

abonnenter av näföretagen och några månader senare fakturerar resp. företag.

Antalet avgiftsskyldiga torde understiga 300 varför något särskilt system för

fakturering och uppbörd inte torde behövas.

 Vi föreslår att avstämningstidpunkten blir 1 januari för beräkning av

abonnemang och avgift. Den verksamhetsperiod som avgiften avser bör vara det

kommande kalenderåret. Dvs. den avstämning som göras av antalet abonnenter 1

januari 1995 är avgiftsgrundande för verksamhets-året 1995.

 Riksrevisionsverket har i sitt remissyttrande diskuterat en månadsvis uppbörd.

En månadsvis uppbörd skulle för många mindre företag innebära en inbetalning på

1 - 2 000 kronor. En årsavgift förefaller därför mer administrativt enkel för

såväl NUTEK som nätföretagen

 Vi föreslår att avgiften bör inlevereras 1 maj efter fakturering av

nätmyndigheten. Tidpunkten är vald så att det blir en rimlig fördelning av

räntekostnader mellan staten och leverantörerna, dock med en viss fördel för

staten. Ur nätföretagens synvinkel betalas avgiften för fyra månader i

efterskott och för åtta månader i förskott. Det kan dock vara praktiskt att ha

samma uppbördstidpunkt för avgifter till både Elsäkerhetsverket och NUTEK.

 Vissa regler bör finnas i de fall som koncessioninnehavare inte lämnar

uppgifter eller betalar avgift. I princip samma regler som gäller för

Elsäkerhetsverket har därför tagits in i förslaget till avgiftsförordning.

Sammanställning av remissyttranden över Närings- och teknikutvecklingsverkets

promemoria Förslag till avgiftsfinansiering av nätmyndigheten

1. Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över Närings- och teknikutvecklingsverkets (NUTEK)

promemoria avgetts av Konkurrensverket, Riksrevisionsverket (RRV),

Statskontoret, Konsumentverket, Svenska Kommunförbundet, Affärsverket svenska

kraftnät, Elsäkerhetsverket, Svenska Kraftverksföreningen, Svenska

Elverksföreningen och Riksförbundet Energidistributörerna.

2. Nätavgiftens konstruktion

Majoriteten av remissinstanserna är i huvudsak positiva till NUTEK:s förslag om

en fast årlig nätavgift som betalas av innehavare av nätkoncession och som

relateras till antalet lågspännings- respektive högspänningsabonnenter. Flera

remissinstanser, bl.a. Riksrevisionsverket, Statskontoret och Affärsverket

svenska kraftnät, hänvisar till att den föreslagna avgiftskonstruktionen är

enkel att administrera.

 Den föreslagna nätavgiften har i huvudsak utformats i enlighet med den

elabonnentavgift som finansierar Elsäkerhetsverkets verksamhet. En skillnad är

dock att avgiftsskyldigheten enligt förslaget om nätavgift vilar på

koncessionshavarna medan denna skyldighet enligt bestämmelserna om elabonnen-

tavgift har ålagts elabonnenterna. Förhållandet mellan de bägge avgiftssystemen

har behandlats av Elsäkerhetsverket, Svenska Elverksföreningen och Svenska

Kraftverksföreningen.

 Elsäkerhetsverket påpekar att nätavgiften enligt förslaget skall beräknas med

utgångspunkt i antalet abonnemang avseende såväl slutförbrukare som

återdistributör medan elabonnentavgiften grundar sig på antal abonnemang för

enbart slutliga förbrukare. Enligt verket bör nätavgiften tas ut av

koncessionshavarna enligt samma grunder som elabonnentavgiften.

 Enligt Svenska Elverksföreningen och Svenska Kraftverksföreningen bör

förordningen om elabonnentavgift ändras så att dess tillämpning avser såväl

elsäkerhetsfrågorna som avgift för att finansiera verksamheten vid

nätmyndigheten. Därigenom skulle en likformighet nås både vad gäller basen för

avgifterna och i fråga om vem som är avgiftsskyldig. Frågan om vem som skall

vara avgiftsskyldig är enligt Svenska Kraftverksföreningen av principiell

betydelse. Föreningen anser att kontrollen skall betalas av den som har nytta av

kontrollen, dvs. elabonnenterna, och inte av dem som kontrolleras.

3. Beräkning av avgiftsuttag

Flertalet av de remissinstanser som har behandlat frågan har godtagit den

föreslagna avgiftsrelationen mellan hög- och lågspänningsabonnenter. RRV,

Konkurrensverket, Statskontoret och Svenska kommunförbundet, betonar dock vikten

av att NUTEK, när erfarenhet har vunnits om verksamheten, gör en utvärdering av

avgifternas kostnadssamband.

 Vidare påpekas att avgiftssystemets administrationskostnader och dess ev.

effekter på konkurrenssituationen även bör beaktas i en sådan utvärdering.

 Såväl Elsäkerhetsverket, Svenska Elverksföreningen som Svenska

Kraftverksföreningen ifrågasätter den föreslagna relationen och jämför

relationen med den som gäller för elabonnentavgifterna. Enligt RRV kan det vara

tveksamt att göra jämförelser mellan elabonnentavgifterna och nätavgifterna

eftersom de båda avgifterna skall finansiera verksamheter som inte har samma

avnämare och syfte.

4. Uppbörd och kontroll

Flertalet remissinstanser har inte lämnat några synpunkter över förslaget i

denna del.

 I samrådsyttranden över rapportens förslag förordar Svenska Elverksföreningen

och Svenska Kraftverksföreningen att tidpunkten för erläggande av nätavgift, på

grund av likviditetsskäl, bör förläggas till den 1 juni i stället för den 1 maj

föreslås i rapporten. RRV har inget att invända mot att betalningstidpunkten

förläggs till den 1 juni. RRV instämmer vidare i Svenska Elverksföreningens

uppfattning att koncessionshavarna bör lämna de uppgifter som skall ligga till

grund för nätavgiften vid samma tidpunkt som motsvarande uppgifter skall lämnas

till Statistiska Centralbyrån. Därigenom kan koncessionshavarnarnas

administrationskostnader begränsas.

 Elsäkerhetverket anser att grunderna för beräkning av årliga avgifter,

uppbördssystemet och vilken verksamhetsperiod avgifterna skall avse bör

överensstämma med vad som gäller enligt bestämmelserna om elabonnentavgift.

Enligt verket kommer enkelheten och överblicken att förloras om inte

avgiftssystemen samordnas i dessa avseenden. Det finns även en risk för

ihopblandning av de bägge systemen.

Näringsdepartmentet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 september 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

_____________

Regeringen beslutar proposition 1994/95:18 Finansiering av myndighetstillsynen

för den avreglerade elmarknaden, m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, upp- bakomliggande EG-

 häver eller regler

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

Lagen om ändring i 2 § 9 mom.

lagen (1902:71 s.

1), innefattande

vissa bestämmelser

om elektriska

anläggningar

Lag om ändring i 2 § 4 mom., 31 §

lagen (1994:617)

om ändring i lagen

(1902:71 s. 1),

innefattande

vissa bestämmelser

om elektriska

anläggningar