Prop.

1993/94:232Regeringens proposition

1993/94:232

Ändringar i aktiekontolagen

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 24 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en utvidgning av möjligheterna att registrera

finansiella instrument enligt aktiekontolagen (1989:827). Ändringarna föreslås

träda i kraft den 1 juli 1994.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut......3

2 Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827)3

3 Ärendet och dess beredning ......5

4 Bakgrund.........................5

5 Finansiella instrument som får registreras7

6 Utländska företag som kontoförande institut9

7 Ikraftträdande m.m..............10

8 Författningskommentar...........10

 Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen10

Bilaga 1 Sammanfattning av Clearingutredningens betänkande i

aktuella delar.....................13

Bilaga 2 Utredningens lagförslag...14

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttrandena över aktuella

frågor 16

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag43

Bilaga 5 Lagrådets yttrande........45

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1994-03-2446

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring

i aktiekontolagen (1989:827).

2 Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen

(1989:827)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 och 9 kap. 1 aktiekontolagen (1989:827)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2

I avstämningsregister skall registreras aktier i avstämningsbolag.

 Bestämmelserna i denna lag om aktier tillämpas också på följande rättigheter i

avstämningsbolag, nämligen

 1. företrädesrätt att delta i emission som avses i 4 kap. aktiebolagslagen

(1975:1385), 4 kap. försäkringsrörelselagen (1982:713) och 4 kap.

bankaktiebolagslagen (1987:618),

 2. rätt på grund av teckning av aktier vid nyemission enligt 4 kap.

aktiebolagslagen, 4 kap. försäkringsrörelselagen och 4 kap. bankaktie-

bolagslagen, samt

 3. rätt på grund av nyteckning av aktier enligt 5 kap. aktiebolagslagen och 5

kap. bankaktiebolagslagen.

 I 9 kap. finns I 9 kap. finns

bestämmelser om bestämmelser om

registrering i registrering i

avstämningsregister avstämningsregister

av ensidiga av ensidiga

skuldförbindelser skuldförbindelser

avsedda för allmän avsedda för allmän

omsättning och vissaomsättning och andra

andra rättigheter. finansiella instru-

 ment.

 9 kap.

 1 1

På begäran av den somPå begäran av svensk

vill utfärda eller fysisk eller

har utfärdat juridisk person som

ensidiga skuldför- vill utfärda eller

bindelser avsedda har utfärdat

för allmän om- ensidiga skuldför

1Senaste lydelse 1990:970.

 3

sättning skall värde-bindelser avsedda

papperscentralen för allmän omsättning

besluta att skuld- skall värdepappers-

förbindelserna skallcentralen besluta

registreras i ett att skuldför-

avstämningsregister bindelserna skall

enligt bestämmel- registreras i ett

serna i detta avstämningsregister

kapitel. enligt bestäm-

 melserna i detta

 kapitel.

 Bestämmelserna i detta kapitel om skuldförbindelser skall i tillämpliga delar

även gälla

 1. företrädesrätt att 1. företrädesrätt

delta i emission att delta i

som avses i 5 kap. emission som avses

aktiebolagslagen i 5 kap. aktie-

(1975:1385) och 5 bolagslagen

kap. (1975:1385) och 5

bankaktiebolagslagenkap.

(1987:618), bankaktiebolagslagen

 2. (1987:618), samt

konverteringsrätt 2.

och optionsrätt tillkonverteringsrätt

nyteckning som och optionsrätt till

avses i 5 kap. nyteckning som

aktiebolagslagen avses i 5 kap.

och 5 kap. bank- aktiebolagslagen

aktiebolagslagen, och 5 kap. bank-

 3. aktieägarens rättaktiebolagslagen.

gentemot den som för

hans räkning förvarar

aktiebrev i ett

utländskt bolag,

samt

 4. rätt gentemot

ett aktiebolag att

av detta bolag

förvärva aktie i ett

annat aktiebolag

(inköpsrätt).

 Värdepapperscentralen

 får besluta att även

 andra finansiella

 instrument än sådana

 som avses i första

 eller andra stycket

 eller 1 kap. 2

 första eller andra

 stycket skall

 registreras i ett

 avstämningsregister.

 Bestämmelserna i

 detta kapitel om

 skuldförbindelser

 skall i tillämpliga

 delar gälla även i

 fråga om sådana

 finansiella

 instrument.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 4

3 Ärendet och dess beredning

I januari 1992 förordnades med stöd av regeringens bemyndigande justitierådet

Johan Munck som särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av clearing

samt betalning och leverans på värdepappersmarknaden. Experter från

värdepappersmarknaden har biträtt utredningen som antagit namnet

Clearingutredningen (Fi 91:10).

 I utredningens uppdrag (dir. 1991:111) ingick bl.a. att göra en översyn av

gällande regler för clearing och avveckling. Översynen omfattade vidare aktie-

kontolagens regler för kontoföring av aktier och andra fondpapper.

 Clearingutredningen överlämnade i januari 1994 betänkandet Konto, clearing och

avveckling (SOU 1993:114). Betänkandet har sänts ut på remiss. I denna

lagrådsremiss behandlas frågan om vilka finansiella instrument som skall kunna

registreras enligt aktiekontolagen och frågan om möjligheterna för utländska

företag att bli kontoförande institut.

 En sammanfattning av utredningens betänkande i de delar som nu behandlas finns

i bilaga 1, utredningens lagförslag i dessa delar i bilaga 2 och en

sammanställning av remissyttrandena över dessa frågor i bilaga 3.

 Regeringen beslutade den 10 mars 1994 att inhämta Lagrådets yttrande över det

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådet har den 16 mars 1994 lämnat lagförslaget utan erinran. Lagrådets

yttrande finns i bilaga 5.

4 Bakgrund

Hösten 1989 beslöt riksdagen i lag att ett kontobaserat system för registrering

av fondpapper, huvudsakligen aktier, skulle införas (prop. 1988/89:152, bet.

1989/90:LU5, rskr. 1989/90:22). Bestämmelserna om det kontobaserade systemet

finns i aktiekontolagen (1989:827), lagen (1989:828) om införande av aktie-

kontolagen och lagen (1989:829) om Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag.

Lagstiftningen innebar att ordningen med aktiebrev avskaffades i alla s.k.

avstämningsbolag, dvs. aktiebolag för vilka Värdepapperscentralen AB (VPC)

enligt 3 kap. 8 aktiebolagslagen (1975:1385) samt enligt motsvarande

bestämmelser i bankaktiebolagslagen (1987:618) och försäkringsrörelselagen

(1982:713) för bankaktiebolag resp. försäkringsbolag skall föra aktiebok och

fullgöra andra, i lagarna närmare angivna uppgifter. De rättsverkningar som

dittills varit förbundna med innehav av aktiebrev knöts i stället till

registrering på konto hos VPC.

 Aktiekontolagens bestämmelser om aktier skall enligt 1 kap. 2 andra stycket

aktiekontolagen tillämpas också på vissa rättigheter i avstämningsbolag,

nämligen företrädesrätt att deltaga i ny- eller fondemission, rätt på grund av

teckning av aktier vid nyemission (s.k. teckningsbevis) och rätt på grund av

aktieteckning som har skett enligt villkoren vid emission av skuldebrev förenade

med optionsrätt till nyteckning. I paragrafen hänvisas beträffande andra

instrument, såsom ensidiga skuldförbindelser avsedda för allmän omsättning, till

bestämmelserna i 9 kap. Registrering enligt aktiekontolagen ersätter som nämnts

den handling som tidigare var bärare av rättigheterna. För rättigheter som har

registrerats enligt aktiekontolagen får enligt 1 kap. 3 inte utfärdas något

dokument. Denna regel gäller även instrument som registreras med stöd av 9 kap.

 I 9 kap. regleras vilka andra instrument, utöver aktier och vissa andra

rättigheter i avstämningsbolag, som kan registreras i ett avstämningsregister.

Reglerna i 1 kap. är tvingande för avstämningsbolag medan de instrument som

anges i 9 kap. 1 skall registreras på begäran av en emittent.

 Bestämmelserna i 9 kap. tar i första hand sikte på ensidiga skuldförbindelser

avsedda för allmän omsättning, exempelvis obligationer, förlagslån och liknande

instrument. Vad som sägs om skuldförbindelser skall i tillämpliga delar även

gälla dels företrädesrätt att delta i emission, konverteringsrätt och

optionsrätt till nyteckning enligt 5 kap. aktiebolagslagen och 5 kap.

bankaktiebolagslagen, dels aktieägares rätt gentemot den som för hans räkning

förvarar aktiebrev i ett utländskt bolag (s.k. depåbevis) och rätt gentemot ett

aktiebolag att av detta bolag förvärva aktie i ett annat aktiebolag

(inköpsrätt).

 Enligt förarbetena förutsätts att skuldförbindelser som skall registreras har

ett sådant innehåll att VPC har tekniska förutsättningar att hantera dem i det

kontobaserade systemet (se prop. 1988/89:152 s. 124). Redan emitterade,

dokumentbaserade skuldförbindelser kan på begäran av en emittent föras över till

kontobaserad hantering (se 7 och 8 promulgationslagen). I huvudsak gäller

samma bestämmelser för hantering av skuldförbindelser som för aktier i

avstämningsregister.

 Tillstånd att vara kontoförande institut regleras i 3 kap. aktiekontolagen.

Finansinspektionen har getts befogenhet att meddela sådant tillstånd. Ett tredje

stycke i 3 kap. 1 tillkom våren 1991 varvid kontoförande institut erhöll s.k.

delegationsrätt, dvs. rätt att sätta annan i sitt ställe. Genom en lagändring

som trädde i kraft den 1 juli 1993 blev Riksbanken och Riksgäldskontoret

kontoförande institut inom sina verksamhetsområden (prop. 1992/93:206, bet.

1992/93:NU31, rskr. 1992/93:383, SFS 1993:543).

 Aktiekontolagen innehåller inte några bestämmelser om de kontoförande

institutens resurser och organisation. I propositionen om kontobaserat

aktiesystem anfördes följande beträffande de krav som borde ställas på ett

kontoförande institut (prop. 1988/89:152 s. 102).

 " Höga krav på ekonomiska, tekniska och juridiska resurser bör ställas på den

 som skall få tillstånd att vara kontoförande institut. Ett sådant institut kan

 ådra sig betydande skadeståndsansvar (se 7 kap.). Vidare måste institutet ha

 en teknisk utrustning som kan samordnas med värdepapperscentralens

 datorsystem. Verksamheten hos ett kontoförande institut kräver också tillgång

 till juridisk och teknisk sakkunskap för bedömningen av frågor som den nya

 lagstiftningen aktualiserar. Med hänsyn till det anförda torde i huvudsak

 endast fondkommissionsbolag och banker komma i fråga som kontoförande

 institut."

 Det anges i detta sammanhang också att ett tillstånd att vara kontoförande

institut kan begränsas till att avse dels aktier eller penningutfästelser som

utfärdats av en viss emittent eller vissa emittenter, dels egna placeringar.

5 Finansiella instrument som får registreras

Regeringens förslag: Registrering enligt aktiekontolagen får ske av alla

finansiella instrument som är juridiskt och tekniskt förenliga med

registreringssystemet och aktiekontolagen.

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Riksrevisionsverket anser att utgångspunkten att ett instrument är tekniskt

förenligt med registreringssystemet är mindre lämplig. Kammarrätten i Jönköping

anser att det kan finnas anledning att överväga en ordning där det är

Finansinspektionen som beslutar om ett nytt instrument skall kunna registreras i

kontosystemet.

 Skälen för regeringens förslag: Som framgått av avsnitt 4 anger aktiekontolagen

uttryckligen vilka finansiella instrument VPC får registrera med sådana

rättsverkningar som följer av lagen.

 Att varje lands kontosystem kan registrera de finansiella instrument som är

föremål för handel på landets värdepappersmarknad utgör enligt internationella

rekommendationer en viktig förutsättning för en säker och effektiv clearing och

avveckling (se bl.a. Trettio-gruppens rapport, Clearance and Settlement in

World''''s Securities Markets, den s.k. Kesslerrapporten, Study on Improvements of

Cross-border Securities Transactions in the European Economic Community och

rapporten från den Internationella börsfederationen, Improving International

Settlement).

Enligt regeringens mening talar de internationella rekommendationerna, liksom

utvecklingen på den svenska värdepappersmarknaden, för att möjligheterna att

registrera finansiella instrument enligt aktiekontolagen bör vidgas.

 Det senaste årtiondet har de finansiella marknaderna kännetecknats av en strid

ström av nya finansiella instrument. Även nya handelsvägar och ny handelsteknik

utmärker de senaste årens utveckling. Denna utveckling har medfört ett ökat

behov av att kunna registrera instrument i ett kontobaserat system. En

utvidgning av möjligheterna härtill har av marknaden ansetts som angelägen. Med

hänsyn till den snabba utvecklingen synes det något vanskligt att även fort-

sättningsvis knyta rätten till registrering enligt aktiekontolagen till en

uppräkning i lagen. I stället bör ett mer flexibelt regelsystem tillskapas som

medger att nya instrument kan registreras utan föregående lagändring. En sådan

lösning ligger även väl i linje med vad som uttalats i förarbetena till det

kontobaserade systemet, nämligen att systemet skulle kunna utvidgas och även

skulle vara flexibelt och exempelvis inte hindra en internationalisering av

verksamheten (se prop. 1987/88:108 s. 23 och prop. 1988/89:152 s. 77).Begreppet

finansiella instrument omfattar enligt 1 kap. 1 lagen (1991:980) om handel med

finansiella instrument alla rättigheter och förpliktelser som är avsedda för

handel. Aktiekontolagens regelsystem är uppbyggt för registrering av sådana

instrument som i fysisk form utgör innehavarpapper, såsom aktier och löpande

skuldebrev. För att systemet skall bli mer flexibelt än det nuvarande utan att

systematiken i lagstiftningen rubbas bör enligt regeringens mening en möjlighet

införas att registrera samtliga instrument med nämnda egenskaper. Registrering

bör även kunna ske av sådana instrument som inte är löpande i sin grundform men

som utan olägenhet kan inordnas i ett system avsett för löpande instrument.

Därutöver bör instrumenten vara konstruerade på ett sådant sätt att de är

tekniskt förenliga med det nuvarande registreringssystemet. Den av

Riksrevisionsverket väckta frågan, om kraven inte i stället borde ställas på

registreringsystemet, bör behandlas vid den fortsatta beredningen av

Clearingutredningens betänkande.

 Handeln med ett instrument kan i dag ske på ett lands värdepappersmarknad medan

övriga funktioner såsom kontoföring, clearing och avveckling äger rum i ett

annat land. Något hinder för att VPC sköter t.ex. kontoföring åt en utländsk

marknadsplats bör inte finnas. Om utländska instrument uppfyller de ovan nämnda

kraven bör de därför kunna registreras enligt aktiekontolagen.

 Den nya gränsdragningen för vilka instrument som kan registreras med

rättsverkningar enligt aktiekontolagen är inte helt oproblematisk.

Kännetecknande för de finansiella marknaderna de senaste åren är just den

ständiga strömmen av nya instrument. Regeringen har därför övervägt att enligt

danskt mönster - och som Kammarrätten i Jönköping föreslagit - kräva godkännande

av Finansinspektionen för registrering av nya instrument men stannat för att

inte ställa upp något sådant krav. Det kan noteras att Finansinspektionen delar

utredningens uppfattning att någon sådan förhandsgranskning inte är nödvändig.

Det är dock naturligtvis lämpligt att VPC inom ramen för inspektionens löpande

tillsyn samråder med denna i de registreringsfrågor som här avses.

 Det anges för närvarande att depåbevis och inköpsrätter kan registreras enligt

aktiekontolagen. Med den föreslagna utvidgningen av möjligheten att registrera

instrument saknas anledning att belasta lagtexten med dessa instrument. Någon

skyldighet för VPC att registrera andra instrument än de i aktiekontolagen

särskilt angivna, t.ex. utländska instrument, bör inte föreskrivas.

Konsekvenserna av en sådan ordning skulle inte kunna överblickas.

 Enligt utredningens förslag skall även sådana utländska finansiella instrument

som har dokumentform i utgivningslandet kunna registreras enligt

aktiekontolagen. Denna fråga får, liksom övriga frågor i Clearingutredningens

betänkande som fortfarande är föremål för remissbehandling, tas upp senare.

6 Utländska företag som kontoförande institut

Regeringens bedömning: Något förslag om utländska företag som kontoförande

institut läggs inte fram nu.

 Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att utländska företag skall få

en uttrycklig möjlighet att bli kontoförande institut.

 Remissinstanserna: Övervägande antalet remissinstanser tillstyrker utredningens

förslag eller lämnar det utan erinran. Flera remissinstanser, bl.a.

Finansinspektionen, Svenska Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen,

anser emellertid att frågan om utländska företags möjlighet att bli kontoförande

institut kräver ytterligare överväganden och därför bör behandlas samtidigt med

utredningens övriga förslag. Datainspektionen och Kammarrätten i Jönköping

anmärker att en överföring av personuppgifter till utlandet måste uppfylla

kraven i 11 datalagen (1973:289). De föreslår i anledning därav att det i

aktiekontolagen tas in en särregel om att nödvändigt uppgiftslämnande enligt

aktiekontolagen till utlandet får ske även när man kan anta att uppgifterna

kommer att ADB-behandlas där. Riksskatteverket tillstyrker förslaget med

reservationen att tillstånd för sådan verksamhet skall ges endast om det

utländska kontoförande institutet medger verket insyn i konton som tillhör i

Sverige bosatta personer samt att kontrolluppgift årligen avges för sådana

kontoinnehavare.

 Skälen för regeringens bedömning: Clearingutredningen har föreslagit att

aktiekontolagen kompletteras på sådant sätt att det uttryckligen framgår att en

generell möjlighet för utländska företag att bli kontoförande institut

föreligger. Syftet med förslaget är att underlätta gränsöverskridande handel med

finansiella instrument och förbättra effektiviteten och säkerheten vid sådan

handel. Utredningens förslag bygger bl.a. på internationella rekommendationer om

samarbete mellan olika länders kontosystem. I en rapport om nordiskt

börssamarbete (Rapport vedr_rande b_rssamarbejde i Norden, april 1991, Nordiske

Seminar- og Arbejdsrapporter 1991:537) förordas att de nordiska ländernas

lagstiftning skall medge att värdepapperscentralerna i de nordiska länderna kan

vara kontoförande institut hos varandra och att en värdepapperscentral i

egenskap av förvaltare skall kunna registrera behållningen av finansiella

instrument i de andra ländernas värdepapperscentraler.

 Det är från principiella utgångspunkter viktigt att utländska företag snarast

bereds den av utredningen föreslagna möjligheten att bli kontoförande institut.

Enligt Finansinspektionen, Svenska Bankföreningen och Svenska

Fondhandlareföreningen kräver emellertid frågan ytterligare överväganden.

Finansinspektionen har påpekat att det föreligger en rad tekniska, juridiska och

praktiska svårigheter som bör få sin lösning i ett sammanhang innan utländska

företag kan ges denna möjlighet. Regeringen kan i stort dela inspektionens

uppfattning. Ett viktigt skäl att gå försiktigt fram är den central roll som

systemen för kontoföring, clearing och avveckling har på värdepappersmarknaden.

 Finansinspektionen har bl.a. pekat på behovet av att reglerna i aktiekontolagen

om skadestånd och reglerna i olika lagar om förvaltarregistrering och förvaltare

prövas i samband med att regler införs för utländska företag. Regeringen delar

Finansinspektionens uppfattning och anser för egen del att den nuvarande

rättsliga regleringen av förvaltare och förvaltarregistrering är onödigt

komplicerad. Remissbehandlingen pågår fortfarande av utredningens förslag i

dessa frågor. Någon ändring av de gällande reglerna bör därför inte göras innan

remissynpunkterna inhämtats.

 Sammanfattningsvis är regeringen således inte beredd att redan nu föreslå en

ändring i aktiekontolagen som rör möjligheterna för utländska företag att bli

kontoförande institut.

 Det bör framhållas att regeringen anser att frågan är angelägen. Flera av de

svårigheter som Finansinspektionen har berört är av den art att

förberedelsearbete redan nu kan inledas för exempelvis kopplingar mellan den

svenska värdepappersmarknaden och utländska företag. Förberedelser bör därför

lämpligen vidtas för utarbetande av avtal och tekniska lösningar för sådana

kopplingar samt för formerna för det nödvändiga samarbetet mellan

Finansinspektionen och aktuella tillsynsmyndigheter i utlandet. Att det

sistnämnda arbetet intensifieras hos Finansinspektionen är angeläget med hänsyn

till den pågående internationaliseringen och det kommande införlivandet av

EG-direktivet om investeringstjänster i den svenska lagstiftningen.

7 Ikraftträdande m.m.

Regeringen föreslår att ändringarna i aktiekontolagen träder i kraft den 1 juli

1994.

 Ändringarna föranleder inte några statsfinansiella kostnader. Emittenter och

andra aktörer på värdepappersmarknaden kommer genom ändringarna att få utökade

möjligheter att utnyttja VPC:s befintliga system för registrering av finansiella

instrument. Detta kommer med all sannolikhet medföra lägre kostnader för den

svenska värdepappersmarknaden.

8 Författningskommentar

Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen

1 kap. 2

Ändringen i sista stycket är redaktionell och sammanhänger med den ändring som

föreslås i 9 kap. 1 . Den överensstämmer med utredningens förslag.

9 kap. 1

Ändringarna har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5). Till

skillnad från utredningens förslag innehåller tredje stycket inget krav på att

de finansiella instrumenten skall vara avsedda för allmän omsättning. I övrigt

överensstämmer lagtexten med utredningens förslag.

Första stycket

När det i första stycket sägs att VPC är skyldig att registrera ensidiga

skuldförbindelser avsedda för allmän omsättning på begäran av emittenten framgår

inte att det är bara svenska skuldebrev som åsyftas. I samband med att det nu

enligt regeringens förslag öppnas möjlighet för registrering av utländska

finansiella instrument bör i första stycket anges att detta tar sikte bara på

sådana skuldförbindelser som avses att utfärdas eller har utfärdats av svensk

fysisk eller juridisk person. Det är endast i fråga om sådana förbindelser som

VPC bör ha skyldighet att svara för registrering. I fråga om aktier får detta

anses följa av 1 kap. 2 första stycket, där det föreskrivs att aktier i

avstämningsbolag skall registreras i avstämningsregister; att lagen här syftar

endast på bolag som i den mening som avses i aktiebolagslagen utgör

avstämningsbolag torde framgå med tillräcklig tydlighet.

 Med uttrycket svensk juridisk person bör här, liksom i andra jämförbara

sammanhang, förstås ett företag som är bildat enligt svensk lag eller annars i

enlighet med svensk rättsordning (jfr t.ex. prop. 1992/93:71 s. 35).

Andra stycket

Ändringen som har behandlats i avsnitt 5 innebär att punkterna 3 och 4 utgår.

Enligt det nya tredje stycket får VPC besluta att även andra finansiella

instrument än sådana som anges i första eller andra stycket eller i 1 kap. 2

första eller andra stycket får registreras i ett avstämningsregister. Tredje

stycket skulle kunna kallas det frivilliga registreringsområdet i motsats till

det obligatoriska området, nämligen det område som omfattas av sådana instrument

vilka VPC enligt lagen är skyldig att registrera. Depåbevis och inköpsrätter

ingår således i det frivilliga registreringsområdet enligt tredje stycket.

Tredje stycket

Det nya tredje stycket innebär att det införs en generell möjlighet att

registrera finansiella instrument enligt aktiekontolagen. För registrering bör

dock som framhållits i avsnitt 5 krävas att instrumentet har eller utan

olägenheter kan tilläggas sådana egenskaper som utmärker löpande skuldebrev och

att det är så konstruerat att det är tekniskt förenligt med

registreringssystemet.

 Bestämmelserna i kapitlet om skuldförbindelser gäller i tillämpliga delar även

för andra finansiella instrument som inte följer reglerna för aktier. Av att

bestämmelserna gäller endast i tillämpliga delar följer att vissa sådana

uppgifter som skall antecknas i ett konto för skuldförbindelser kan tänkas vara

inaktuella i fråga om andra finansiella instrument.

 I lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument definieras finansiella

instrument och fondpapper. Med fondpapper avses enligt 1 kap. 1 aktie eller

obligation samt sådana andra delägarrätter eller fordringsrätter som är utgivna

för allmän omsättning, andel i värdepappersfond och aktieägares rätt gentemot

den som för hans räkning förvarar aktiebrev i ett utländskt bolag (depåbevis).

För att uppfylla kravet på att vara avsett för allmän omsättning skall enligt

förarbetena instrumentet vara konstruerat på ett sådant sätt att det enkelt och

smidigt kan överlåtas på värdepappersmarknaden (se prop. 1990/91:142 s. 87).

Instrumentet bör för varje behörig innehavare medföra en självständig, av

föregående innehavares förhållande oberoende rätt att göra handlingen gällande.

Löpande skuldebrev anges som exempel på ett sådant instrument.

 Begreppet finansiella instrument är i nyssnämnda lag, 1 kap. 1 , definierat

som fondpapper eller annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på

värdepappersmarknaden. De finansiella instrument som inte är fondpapper

kännetecknas, enligt förarbetena, av att rättigheten eller förpliktelsen riktar

sig mot annan än den som traditionellt är att anse som emittent av fondpapper på

värdepappersmarknaden (prop. 1990/91:142 s. 86). Redan i dag kan instrument som

med denna utgångspunkt egentligen inte borde betecknas som fondpapper

registreras enligt aktiekontolagen, nämligen s.k. depåbevis och inköpsrätter.

Båda dessa instrument innebär nämligen rättighet eller förpliktelse mot annan -

depåbank resp. annat aktiebolag än det som gett ut de aktier som inköpsrätten

avser - än den som traditionellt är att anse som emittent av fondpapper.

Begreppet finansiella instrument omfattar även utländska instrument (prop.

1990/91:142 s. 143).

 Registreras med stöd av tredje stycket ett finansiellt instrument hos VPC,

skall enligt förevarande stycke de för svenska skuldförbindelser gällande

reglerna i tillämpliga delar gälla för instrumentet. Detta gäller även i fråga

om aktier i utländska bolag. Vissa av de enligt aktiekontolagen för svenska

aktier gällande bestämmelserna - t.ex. 8 kap. 8 - saknar aktualitet

beträffande utländska aktier. I fråga om skydd mot exempelvis dubbelöverlåtelse

och mot överlåtarens borgenärer blir emellertid aktiekontolagen fullt ut

tillämplig.

 Till de instrument som kommer att kunna registreras enligt aktiekontolagen hör

också andelar i värdepappersfonder. Även för dessa kommer i så fall lagens

regler om bl.a. skydd mot dubbelöverlåtelse att bli tillämpliga trots att det

kan vara föremål för viss tvekan om instrumentet för närvarande är av löpande

karaktär.

 5

Sammanfattning av Clearingutredningens betänkande

I aktiekontolagen anges uttryckligen vilka finansiella instrument VPC får

registrera med sådana rättsverkningar som följer av lagen. Erfarenheterna från

den tid det kontobaserade systemet varit i bruk pekar på behovet av en

utvidgning som inte begränsas till vissa särskilt uppräknade slag utan får en

mer generell och flexibel utformning. Utredningen föreslår därför att möjlighet

ges att enligt aktiekontolagens regler registrera alla svenska finansiella

instrument som är föremål för handel på värdepappersmarknaden och även utländska

finansiella instrument som är föremål för handel i Sverige.

 För att förenkla gränsöverskridande handel och förbättra säkerheten och

effektiviteten vid sådan handel bör enligt internationella rekommendationer

samarbete äga rum mellan olika länders kontosystem (värdepappersförvarare).

Vikten av att lagstiftningen medger sådant samarbete har också betonats i en

rapport om nordiskt börssamarbete. Därtill kommer utvecklingen av den inre

marknaden i vilken ett värdepappersinstitut skall få rätt att med stöd av

hemlandsauktorisation utan diskriminering utföra investeringstjänster i övriga

medlemsländer via filial eller genom gränsöverskridande verksamhet och även ha

rätt till tillträde till clearing- och avvecklingssystem som sköter denna

verksamhet åt den aktuella marknadsplatsen. Med hänsyn härtill förordar

utredningen att aktiekontolagen kompletteras på sådant sätt att det uttryckligen

framgår att en generell möjlighet för utländska företag - exempelvis värde-

pappersförvarare och värdepappersinstitut - att bli kontoförande institut

föreligger.

 13

Clearingutredningens lagförslag

Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen

(1989:827)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 och 9 kap. 1 aktiekontolagen (1989:827)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2

I avstämningsregister skall registreras aktier i avstämningsbolag.

 Bestämmelserna i denna lag om aktier tillämpas också på följande rättigheter i

avstämningsbolag, nämligen

 1. företrädesrätt att delta i emission som avses i 4 kap. aktiebolagslagen

(1975:1385), 4 kap. försäkringsrörelselagen (1982:713) och 4 kap.

bankaktiebolagslagen (1987:618),

 2. rätt på grund av teckning av aktier vid nyemission enligt 4 kap.

aktiebolagslagen, 4 kap. försäkringsrörelselagen och 4 kap. bankaktie-

bolagslagen, samt

 3. rätt på grund av nyteckning av aktier enligt 5 kap. aktiebolagslagen och 5

kap. bankaktiebolagslagen.

 I 9 kap. finns I 9 kap. finns

bestämmelser om bestämmelser om

registrering i registrering i

avstämningsregister avstämningsregister

av ensidiga av ensidiga

skuldförbindelser skuldförbindelser

avsedda för allmän avsedda för allmän

omsättning och vissaomsättning och andra

andra rättigheter. finansiella instru-

 ment.

 9 kap.

 1 1

På begäran av den somPå begäran av svensk

vill utfärda eller fysisk eller

har utfärdat ensidi-juridisk person som

ga skuldförbindelservill utfärda eller

avsedda för allmän har utfärdat ensidi-

om- ga skuldför

1Senaste lydelse 1990:970.

 14

sättning skall värde-bindelser avsedda

papperscentralen för allmän omsättning

besluta att skuld- skall värdepappers-

förbindelserna skallcentralen besluta

registreras i ett att skuldför-

avstämningsregister bindelserna skall

enligt bestämmel- registreras i ett

serna i detta avstämningsregister

kapitel. enligt bestäm-

 melserna i detta

 kapitel.

 Bestämmelserna i detta kapitel om skuldförbindelser skall i tillämpliga delar

även gälla

 1. företrädesrätt att delta i emission som avses i 5 kap. aktiebolagslagen

(1975:1385) och 5 kap. bankaktiebolagslagen (1987:618),

 2. 2.

konverteringsrätt konverteringsrätt

och optionsrätt tilloch optionsrätt till

nyteckning som nyteckning som

avses i 5 kap. avses i 5 kap.

aktiebolagslagen aktiebolagslagen

och 5 kap. bank- och 5 kap. bank-

aktiebolagslagen, aktiebolagslagen.

 3. aktieägarens rätt

gentemot den som för

hans räkning förvarar

aktiebrev i ett

utländskt bolag,

samt

 4. rätt gentemot

ett aktiebolag att

av detta bolag

förvärva aktie i ett

annat aktiebolag

(inköpsrätt).

 Värdepapperscentralen

 får besluta att även

 andra finansiella

 instrument avsedda

 för allmän omsättning

 än sådana som avses i

 första eller andra

 stycket eller

 1 kap. 2 första

 eller andra stycket

 skall registreras i

 ett avstämnings-

 register. Bestämmel-

 serna i detta kapi-

 tel om skuld-

 förbindelser skall i

 tillämpliga delar

 gälla även i fråga om

 sådana finansiella

 instrument.

 15

Sammanställning av remissyttrandena över Clearingutredningens betänkande Konto,

clearing och avveckling (SOU 1993:114) innehållande synpunkter på frågorna om

vilka finansiella instrument som skall kunna registreras enligt aktiekontolagen

och om möjligheterna för utländska företag att bli kontoförande institut.

Efter remiss har yttrande över de i rubriken angivna frågorna avgetts av

Riksbanksfullmäktige, Finansinspektionen, Riksgäldskontoret, Hovrätten för övre

Norrland, Kammarrätten i Jönköping, Bankstödsnämnden, Datainspektionen,

Konkurrensverket, Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Sveriges Aktiesparares

Riksförbund, Allmänna Pensionsfonden första-tredje fondstyrelsen, Finansbolagens

Förening, Fondbolagens Förening, Landsorganisationen i Sverige, OM Stockholm AB,

Penningmarknadsinformation PMI AB, SACO, Stockholms Fondbörs AB, Svenska

Bankföreningen, Svenska Fondhandlareföreningen, Sveriges Försäkringsförbund,

SwedeSettle AB, TCO, Uppsala Universitet, Värdepapperscentralen VPC AB,

Aktiebolagskommittén.

 Svenska Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen har inkommit med ett

gemensamt yttrande. Till detta har OM Stockholm AB och

Penningmarknadsinformation PMI AB anslutit sig.

 Finansbolagens Förening, Landsorganisationen i Sverige och SACO har förklarat

sig avstå från att yttra sig.

1 Vilka instrument skall kunna registreras enligt aktiekontolagen

1.1 Riksbanksfullmäktige

Fullmäktige tillstyrker förslagen.

1.2 Finansinspektionen

Finansinspektionen tillstyrker att frågan om vilka finansiella instrument som

skall kunna registrerar enligt aktiekontolagen tas med förtur.

 Aktiekontolagen bygger på en explicit uppräkning av vilka finansiella

instrument som får registreras i VP-systemet. Lagens systematik har lett till

att vissa finansiella instrument inte kunnat registreras enligt aktiekontolagen

trots att det i och för sig framstått som lämpligt om så kunnat ske. Marknadens

förmåga att finna nya finansiella produkter är god. Det framstår därför, såsom

också utredningen funnit, inte som meningsfullt att i lagen explicit ange vilka

finansiella instrument som kontoföringen får avse. Det bör i stället ankomma på

kontoföraren att utifrån tekniska, juridiska och andra säkerhetsaspekter bedöma

om ett finansiellt instrument är lämpat för registerföring enligt lagen.

 Utredningen har på sid. 216 angivit att de finansiella instrumenten skall vara

av löpande karaktär. Utredningen anför vidare att registrering även bör kunna

ske av sådana instrument som inte är löpande i egentlig mening i sin grundform

men som utan olägenhet kan inordnas i ett system avsett för löpande instrument.

Enligt definitionen av finansiella instrument knyts egenskaperna hos

instrumenten till att de skall vara avsedda för handel. Diskussionen bör därför

knytas till definitionen av finansiella instrument i stället för till löpande

karaktär.

 Något förhandsgodkännande från inspektionens sida om vilka instrument som skall

få kontoföras bör, såsom utredningen funnit, se sid. 291 f., inte anses

erforderligt.

1.3 Riksgäldskontoret

Riksgäldskontoret har inte något att erinra mot förslaget.

1.4 Hovrätten för övre Norrland

Hovrätten har, med de aspekter som hovrätten närmast har att beakta, inte någon

erinran mot Clearingutredningens förslag i frågan om vilka finansiella

instrument som skall kunna registreras enligt aktiekontolagen (1989:827).

1.5 Kammarrätten i Jönköping

Det är angeläget att handeln på såväl den nationella som den internationella

värdepappersmarknaden effektiviseras. En utbyggnad av VP-systemet bidrar till en

sådan effektivisering. Kammarrätten delar således utredningens bedömning att man

i kontosystemet i framtiden bör kunna registrera samtliga in- eller utländska

finansiella instrument som är föremål för handel i Sverige och som i övrigt

uppfyller de i betänkandet angivna kraven. Kammarrätten delar också bedömningen

att utvidgningen, med hänsyn till den stora uppfinningsrikedom och snabba

utveckling som kännetecknar värdepappersmarknaden, inte skall begränsas till

vissa särskilt uppräknade instrument utan i stället ha en mera generell

utformning.

 Utredningen föreslår att det skall ankomma på VPC (eller eventuella framtida

konkurrenter) att fatta beslut om ett nytt instrument skall registreras i

kontosystemet. Utredningen anser det dock vara lämpligt att beslutet fattas i

samråd med Finansinspektionen inom ramen för inspektionens löpande tillsyn av

VPC. Förslaget innebär således att VPC kommer att besluta i frågor av stor

ekonomisk betydelse för värdepappersförvaltare, emittenter och andra som kan ha

intresse av att ett nytt instrument registreras i kontosystemet och därmed för

samhället i stort. Utredningen har inte närmare behandlat frågan om hur den som

är missnöjd med ett sådant beslut skall kunna få sin sak överprövad och det är

sannolikt heller inte lätt att ge ett entydigt svar på den frågan. Det kan dock

på goda grunder antas att en överprövning kommer att bli förenad med betydande

ansträngningar och kostnader för intressenterna. Det kan därför finnas anledning

att överväga en ordning där det ankommer på Finansinspektionen att besluta om

ett nytt instrument skall kunna registreras i kontosystemet och där

inspektionens beslut på vanligt sätt kan överklagas hos förvaltningsdomstol.

Härigenom underlättas berörda intressenters möjligheter att få till stånd en

överprövning av de ifrågavarande besluten.

1.6 Konkurrensverket

Utredningens förslag om att frångå nuvarande system med en uppräkning av de

finansiella instrument som får registreras och i stället ge lagen en generell

utformning innebär i princip att alla slag av finansiella instrument kan

registreras. En sådan generell utformning ger ökad flexibilitet vid introduktion

av nya instrument och bör leda till skärpt konkurrens mellan olika slag av

finansiella instrument. Förslaget innebär en anpassning till såväl internatio-

nella rekommendationer som vad som redan förutskickats i tidigare betänkanden

som behandlat frågor om de finansiella marknaderna. Konkurrensverket vill även

understryka att det är positivt från konkurrenssynpunkt att aktiekontolagen görs

tillämplig även på sådana utländska instrument som är föremål för handel i

Sverige.

 Mot denna bakgrund har Konkurrensverket inga erinringar mot utredningens

förslag i här berörda delar.

1.7 Riksrevisionsverket

Vad gäller de finansiella instrument som skall kunna registreras anser RRV i

likhet med utredningen att det är en fördel att regleringen ges en mer generell

utformning, anpassad till de krav som internationaliseringen ställer. RRV vill

emellertid invända mot att utredningen ställer kravet på instrument som skall

registreras enligt aktiekontolagen, att de är konstruerade på ett sådant sätt

att de är tekniskt förenliga med registreringssystemet. En sådan utgångspunkt

kan förhindra utvecklingen av nya instrument och kan knappast betecknas som en

yttring av flexibilitet. Utredningen borde i detta sammanhang ha diskuterat

vilka krav som kan ställas på registreringssystemet om t.ex. ett instrument

introduceras som uppfyller alla villkor i övrigt förutom att det inte är helt

förenligt med registreringssystemet.

1.8 Riksskatteverket

RSV är positivt till utvidgningarna, men har av skattekontrollskäl synpunkter på

bl.a. förslagen om att annat företag skall kunna ha samma uppgift som VPC och

att utländska företag skall vara kontoförare/förvaltare.

 Utredningen föreslår bl.a. att kretsen av värdepapper som skall kunna

registreras på aktiekonto utvidgas.

 RSV tillstyrker förslaget. Skattekontrollmöjligheterna är generellt bättre för

värdepapper inom kontosystemet än för andra värdepapper. Detta gäller även för

utländska värdepapper.

1.9 Sveriges Aktiesparares Riksförbund

SARF har inget att invända mot att aktiekontolagen ändras på ett sådant sätt att

nya instrument på ett smidigare sätt kan inordnas under denna lagstiftning.

Innan VPC med stöd av aktiekontolagen låter registrera något nytt finansiellt

instrument i VP-systemet måste VPC, enligt vår mening, ansvara för att

instrumentets civilrättsliga status på ett entydigt sätt blivit klarlagd. Vi

anser vidare att VPC vid denna prövning även måste säkerställa att VPC:s

hantering av instrumentet står i överensstämmelse med aktiekontolagens övriga

bestämmelser. VPC:s åtagande vad gäller kontoföring, clearing och avveckling för

ett sådant nytt instrument får enligt vår mening inte heller leda till att

riskerna i verksamheten ökar.

1.10 Allmänna Pensionsfonden (1-3:e fondstyrelserna)

Allmänna Pensionsfonden har inget att erinra mot det förslag som framförs

avseende vilka finansiella instrument som skall kunna registreras enligt aktie-

kontolagen.

1.11 Fondbolagens Förening

Föreningen tillstyrker att aktiekontolagen blir generellt tillämplig på

finansiella instrument. Vad beträffar frågan om möjligheten att registrera

fondandelar noterar föreningen att utredningen (s 277) inte anser det lämpligt

att tvinga in alla fondbolag i aktiekontolagens regelsystem. Föreningen delar

utredningens uppfattning och vill i yttrandet över avsnitt 8 återkomma till

denna fråga.

 Avslutningsvis vill föreningen framhålla att möjligheten att förvaltar-

registrera fondandelar framstår som väl så angelägen som de frågor som i övrigt

behandlats med förtur och vill återigen - och med hänvisning till tidigare

framställning i ämnet - anhålla om en snabb handläggning av frågan.

1.12 Stockholms Fondbörs AB

Fondbörsen tillstyrker att aktiekontolagen får en mer generell utformning när

det gäller de instrument som skall kunna registreras med stöd av lagen.

Nuvarande bestämmelser har starkt begränsat Fondbörsens möjligheter att notera

andra instrument än sådana som kan registreras hos VPC. För Fondbörsens del är

det således angeläget att den föreslagna förändringen kan genomföras snarast

möjligt.

1.13 Svenska Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen

Föreningarna tillstyrker utredningens förslag om en utvidgning av möjligheterna

att registrera finansiella instrument enligt den svenska lagstiftningen. På sätt

utredningen föreslår bör detta ske inte genom en utvidgad legal enumeration utan

genom att det generellt tilläggs registerföraren att besluta om vilka instrument

som får registreras. Den inriktning mot instrument av löpande karaktär, som

utredningen anger, synes därvid i huvudsak lämplig. Det skulle dock föra för

långt att strikt begränsa rätten till detta område, varvid de av utredningen

särskilt nämnda fondandelarna kan tjäna som förebild. Föreningarna anser det

väsentligt att dessa kan registreras, liksom att möjlighet skapas att

förvaltarregistrera dessa.

 Föreningarna anser den nu behandlade frågan angelägen och tillstyrker att den

behandlas med förtur. Därvid bör också möjligheterna att förvaltarregistrera

fondandelar behandlas med förtur.

 I det framlagda förslaget anges på sid. 216, 3 st, "..Därtill bör, för att

avvecklingen av gränsöverskridande affärer skall förenklas och underlättas,

möjlighet ges att enligt aktiekontolagen registrera - och därmed dematerialisera

eller immobilisera - utländska finansiella instrument som är föremål för handel

i Sverige." Man kan här ställa sig frågan varför man inte skulle kunna få

registrera värdepapper som inte är föremål för handel i Sverige. Värdepap-

pershandeln, liksom funktioner för clearing och settlement internationaliseras

f.n. i mycket snabb takt. Handel i ett land med clearing och settlement i ett

annat land grundat på dess rättsordning är idag mycket vanlig. Svenska institut

bör ges möjlighet att hävda sig i konkurrensen. Att därvid försvåra clearing och

settlement av utländska värdepapper är därför tveksamt och missgynnar den

svenska marknaden. Den begränsning som ligger i den citerade meningen bör därför

inte gälla. En förutsättning måste dock givetvis vara att det finansiella

instrument som i ett enskilt fall skall registreras i ett svenskt system

rättsligt och praktiskt kan hanteras i detta.

1.14 Sveriges Försäkringsförbund

Försäkringsförbundet har i och för sig inget att erinra mot att i princip

samtliga lämpliga typer av finansiella instrument skall kunna registreras enligt

aktiekontolagen. Det är emellertid viktigt att nya instrument registreras endast

under förutsättning att det kan konstateras att VP-systemet och handeln fungerar

tillfredsställande.

1.15 SwedeSettle AB

SwedeSettle AB tillstyrker den föreslagna förändringen.

1.16 TCO

TCO tillstyrker den utvidgning som föreslås av vilka instrument som ska

registreras enligt relevant lagstiftning. Den utveckling som äger rum på de

finansiella marknaderna motiverar en mer generell lagstiftning.

1.17 Uppsala universitet

Juridiska fakultetsnämnden har ingen erinran mot utredningens överväganden och

förslag.

1.18 Värdepapperscentralen VPC AB

Avseende den första frågan tillstyrker VPC förslaget att finansiella instrument

ska kunna registreras enligt aktiekontolagen.

 VPC har vid ett antal tillfällen påtalat bristen i att VPC enligt nu gällande

bestämmelser inte har möjlighet att låta registrera de finansiella instrument

som är föremål för handel på den svenska marknaden. Detta förhållande orsakar en

hel del besvär såväl för emittenter, marknaden som för VPC. Det är angeläget att

den nu gällande uppräkningen av vilka instrument VPC äger rätt att

dematerialisera enligt aktiekontolagen ersättas med en generell bestämmelse

enligt utredningens förslag.

 VPC:s mening är att de finansiella instrument som enligt gällande definition i

Lag (1991:980) om handel med finansiella instrument ska kunna registreras av VPC

under förutsättning att tekniska, juridiska och säkerhetsmässiga aspekter har

tillgodosetts. Prövningen av att samtliga dessa aspekter har beaktats bör åvila

VPC i dess roll som kontoförare och kontoansvarig.

 I samband med att VPC får rätt att registrera finansiella instrument i vid

bemärkelse bör även beaktas att ett antal av dessa instrument kan vara

emitterade av en utländsk emittent, vilken enligt rättsordningen i emittentens

hemland kan vara bunden av att instrumentet i fråga finns i fysisk form. Med

anledning härav bör utredningens förslag till nya bestämmelser i 1 kap. 3 3

och 4 st aktiekontolagen behandlas med förtur tillsammans med den nu aktuella

ändringen i 1 kap. 2 .

 Frågan om förvaltarregistrering av fondandelar bör även den tas upp i detta

sammanhang med hänvisning till förslaget om att VPC ska äga rätt att registrera

finansiella instrument även kommer att omfatta fondandelar. Om VPC skulle komma

att registrera fondandelar har VPC för närvarande inga rutiner för att förhindra

förvaltarregistrering av dessa fondandelar. Det vore därför olyckligt om VPC

skulle vara tvungen att utveckla ett system för att förhindra

förvaltarregistrering av fondandelar, vilket endast skulle tillämpas en kortare

tid dvs. fram till den tidpunkt när beslut om förvaltarregistrering av

fondandelar genomförs.

1.19 Aktiebolagskommittén

Aktiebolagskommittén har, från strikt aktiebolagsrättsliga utgångspunkter,

ingenting att erinra mot de av utredningen framlagda förslagen.

2 Möjligheterna för utländska företag att bli kontoförande institut

2.1 Riksbanksfullmäktige

Fullmäktige tillstyrker förslaget.

2.2 Finansinspektionen

Inspektionen har från principiella utgångspunkter inget att erinra emot att

utländska företag får möjlighet att bli kontoförande institut. Inspektionen

pekar emellertid på en rad tekniska, juridiska och praktiska svårigheter som

måste få sin lösning i ett sammanhang innan utländska företag kan ges denna

möjlighet. Dessa svårigheter avser bl.a.:

- kompetensfördelningen mellan olika myndigheter

- skadeståndsfrågor

- frågor om förvaltarbegreppet.

 Inspektionen är därför inte beredd att dessförinnan medverka till att utländska

företag meddelas tillstånd som kontoförande institut. Med hänsyn till arten av

de problem som måste lösas avstyrker inspektionen att här berörd fråga tas med

förtur. Motivet till den extra försiktighet som inspektionen redovisar är den

centrala roll som systemet för clearing av betalningar och kontohållning av

värdepapper har på marknaden.

Inledning

Utredningen föreslår på sid. 285 att aktiekontolagen kompletteras på sådant sätt

att det uttryckligen framgår att utländska företag kan få tillstånd att bli

kontoförande institut. Enligt förslaget skall Finansinspektionen meddela sådant

tillstånd. Företaget skall dock inte stå under inspektionens tillsyn utan denna

skall utövas i hemlandet. Utredningen framhåller att det är väsentligt att

hemlandstillsynen är tillförlitlig och att förutsättningar föreligger för ett

gott samarbete och informationsutbyte mellan den svenska inspektionsmyndigheten

och motsvarande utländska organ. Det utländska företaget skall ha de ekonomiska

och tekniska resurser som krävs för att vara kontoförande institut och även

uppfylla reglerna och procedurerna för kontoföringen samt de regler som

uppställts för att säkra att parterna kan uppfylla sina åtaganden.

Kompetensfördelning

EG:s regelsystem bygger generellt på hemlandsauktorisation och hemlandstillsyn.

Den av utredningen föreslagna ordningen avviker från detta system genom att

tillståndsgivningen omhänderhas av inspektionen. I investeringstjänstedirektivet

- såsom innehållet återgivits i utredningen -anges att ett värdepappersinstitut

har rätt att med stöd av hemlandsauktorisation utan diskriminering utföra

investeringstjänster i övriga medlemsländer via filial i värdlandet eller genom

gränsöverskridande verksamhet. Ett värdepappersinstitut som är medlem av en

utländsk börs skall enligt direktivet ha rätt till tillträde till det clearing-

och avvecklingssystem genom vilket börsaffärerna avvecklas. För tillträde till

clearing- och avvecklingssystem får krävas att företaget uppfyller reglerna och

procedurerna för clearing och avveckling. Innebörden härav synes vara att när

investeringstjänstedirektivet väl implementerats inom EES-området så skall en

sådan utländsk börsmedlem utan ytterligare tillstånd från inspektionen kunna bli

kontoförande institut i Värdepapperscentralen VPC AB (VPC).

Investeringstjänstedirektivet anger endast vad som i detta sammanhang bör gälla

för investeringstjänsteföretag men säger inget om andra utländska företag som

önskar bli kontoförande institut. I det fortsatta lagstiftningsarbetet bör göras

klart var ansvaret för tillståndsgivningen för olika kategorier av utländska

företag skall ligga. Möjligen skulle clearingutredningens förslag kunna ses som

en interimistisk lösning till dess investeringstjänstedirektivet implementerats.

Det bör dock beaktas att det kan vara intressant även för företag utanför

EES-området att bli kontoförande institut. Frågan är således om det skall finnas

en ordning som gäller inom EES-området och en annan som gäller länder utanför

EES.

 Utredningen gör ingen skillnad mellan om det utländska företag som önskar bli

kontoförande institut är ett värdepappersinstitut eller en clearingorganisation

eller ett annat företag. Den enda förutsättning som angivits i lagförslaget är

att företaget skall stå under betryggande tillsyn i hemlandet.

 Utredningen har på sid. 285 angivit att det med utländskt företag avses för det

första sådana utländska organisationer som har till uppgift att administrera

kontoföring av finansiella instrument i ett kontosystem samt sådana

organisationer som hanterar leveranserna och likviderna vid clearing och

avveckling. Därutöver omfattar begreppet också andra utländska företag som tar

del i clearing- och avvecklingsprocesser på värdepappersmarknaden, exempelvis

banker och värdepappersbolag.

 Enligt förarbetena till aktiekontolagen (prop. 1988/89:152 s. 102) bör banker,

fondkommissionärer kunna få tillstånd att vara kontoförande institut. Vidare

framgår att även emittenter och större placerare kan erhålla sådant tillstånd

dock endast med vissa begränsningar. Det uttalandet har lett till att Finansin-

spektionen förutom till värdepappersinstitut även givit tillstånd till

emittenter t.ex. Stadshypotek och till större placerare t.ex. AP-fonden och

försäkringsbolag. Genom vad utredningen uttalat om de utländska

företagskategorier som bör komma i fråga som kontoförande institut uppstår en

skillnad gentemot de svenska företagskategorier som kan komma i fråga. Om

avsikten skall vara att upprätthålla denna skillnad måste den begränsning som

anses skall gälla för utländska företag återspeglas i lagtexten.

 Enligt 8 kap. 6 lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet får en

clearingorganisation som clearingmedlem ha endast den som har en betryggande

kapitalstyrka och som i övrigt bedöms vara lämplig att delta i clearingen. Det

är clearingorganisationen själv som antar sina medlemmar. Något tillstånd från

inspektionen krävs inte. Inspektionen kommer i sitt slutliga remissvar att

närmare överväga frågan om den nuvarande ordningen, med att det krävs tillstånd

från inspektionen för att uppträda som kontoförande institut, bör upprätthållas.

Det kan dock förutskickas att inspektionen anser det viktigt att kontoförande

institut står under myndighets tillsyn eftersom detta leder till en förbättrad

tillsyn över clearing- och avvecklingsförfarandet. Förtroendet för den svenska

marknaden kommer därmed att kunna upprätthållas. En heltäckande tillsyn över

detta område leder också till att informationsutbytet mellan inspektionen och

tillsynsmyndigheter i andra länder blir effektivare.

Hemlandstillsyn

Finansinspektionen delar utredningens bedömning att det är väsentligt att

hemlandstillsynen är tillförlitlig och att förutsättningar föreligger för ett

gott samarbete och informationsutbyte mellan Finansinspektionen och motsvarande

utländskt organ.

 För att hemlandstillsynen skall bli tillförlitlig krävs att hemlandsmyndigheten

har god kännedom om VP-systemet och vilka krav som ställs på ett kontoförande

institut. Inspektionen ser här framför sig ett omfattande arbete med att på

detta område undervisa de utländska myndigheter som kommer i fråga. I denna

utbildningsverksamhet bör även VPC delta.

 Gott samarbete och informationsutbyte kan tillförsäkras genom att på olika sätt

knyta kontakter med berörda personer hos den utländska myndigheten och genom att

det upprättas avtal om ömsesidigt informationsutbyte i konkreta situationer. En

förutsättning för att detta kan ske är att det till inspektionen ställs

tillräckliga ekonomiska resurser och att möjligheterna för inspektionen att

träffa sådana överenskommelser underlättas t.ex. genom att inspektionen, utan

bemyndigande av regeringen, tillåts träffa överenskommelser inom

tillsynsområdet.

 En förutsättning för att ett utländskt företag skall få tillgång till

VP-systemet bör dock vara att en sådan överenskommelse om samarbete och

ömsesidigt informationsutbyte träffats mellan inspektionen och den utländska

tillsynsmyndigheten.

 Utredningen har på sid. 285 tillfogat att Finansinspektionen för att kunna

fullgöra sin tillsyn visavi VPC givetvis måste få del av uppgifter om det

utländska företagets tekniska och juridiska förutsättningar. Det är oklart vad

utredningen menar. Vid sin tillståndsprövning kommer inspektionen bl.a. att

kontrollera att det utländska företagets tekniska och juridiska förutsättningar

är tillfredsställande. Om dessa förhållanden försämras efter tidpunkten för

tillståndsgivningen kan detta påverka frågan om tillståndet skall återkallas.

Förändringar som i olika hänseenden inträffar efter tillståndsgivningen bör

rapporteras av det utländska företaget till tillsynsmyndigheten i hemlandet. Den

tillsynsmyndigheten bör i sin tur rapportera förhållandena till inspektionen. I

vart fall bör detta vara förstahandsalternativet för hemlandstillsynens

bedrivande. Detta utesluter dock inte att VPC bör vara rapporteringsskyldig till

inspektionen för händelser som VPC kan iaktta och som har betydelse för

tillsynen över VPC och det utländska företaget.

 Sådana rapporter från VPC skulle inspektionen därefter kunna vidarerapportera

till hemlandstillsynsmyndigheten.

Tillståndsprövning

Allmänt

Beträffande själva tillståndsförfarandet anser utredningen att samma krav bör

ställas på ett utländskt företag som önskar bli kontoförande institut som på ett

svenskt företag. Inspektionen delar den bedömningen såvitt gäller själva

prövningskriterierna. Detta innebär att höga krav kommer att ställas på det

utländska företagets tekniska och ekonomiska kapacitet, kunskap om VP-systemet

samt juridiska sakkunskap.

Teknik

Utvärderingen av den tekniska kapaciteten kommer att kräva att inspektionen har

tillgång till särskild expertis. I 11 kap. 9 lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet anges att om Finansinspektionen för bedömning av en viss

fråga i prövningen behöver anlita någon med särskild fackkunskap, skall

kostnaden för detta betalas av sökanden. En motsvarande bestämmelse bör föras in

i aktiekontolagen för att skapa förutsättningar för en adekvat utvärdering av de

tekniska förutsättningarna hos sökandeföretaget.

Skadestånd

En fråga som också ingår i tillståndsprövningen är om företaget har sådana

ekonomiska förutsättningar att det kan klara det skadeståndsansvar som framgår

av 7 kap. aktiekontolagen. Utredningen har i sitt förslag modifierat detta

ansvar på några punkter men om frågan om att till VPC ansluta utländska

kontoförande institut tas med förtur kommer det att vara de nuvarande reglerna

som kommer att gälla tills resterande delar av utredningens förslag genomförs.

Detta talar för att frågan inte tas med förtur.

 I det fortsatta lagstiftningsarbetet bör - i vart fall om här berörd fråga tas

med förtur - dessutom diskuteras hur VPC bör säkerställa sin rätt enligt 7 kap.

5 aktiekontolagen att i vissa fall kräva tillbaka utbetald ersättning från ett

utländskt kontoförande institut. Någon sådan återkravssituation har ännu inte

inträffat men i vart fall i teorin kan det, om den inträffar, bli fråga om

betydande belopp. Om denna fråga inte löses på något annat sätt så kan det bli

nödvändigt för inspektionen att begära ett utlåtande från någon rättslärd i det

land där sökandeföretaget har sitt säte för att få frågan utredd. Vem som skall

bära kostnaderna för detta bör anges i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

Förvaltare

Utredningen har på sid. 221 ff. diskuterat förvaltare och förvaltarregistrering.

Utredningen föreslår att nuvarande ordning bör behållas i vad den innebär att

förvaltarregistrering resp. registrering av den som fått särskilt tillstånd kan

ske beträffande aktier och att även i övrigt bör finansiella instrument kunna

förvaltarregistreras hos svenska värdepappersinstitut. Däremot bör härutöver

inte tillskapas något regelverk för förvaltarregistrering av sådana finansiella

instrument som förvaltas utomlands.

 Om inte de regeländringar som utredningen föreslagit beträffande

förvaltarregistrering genomförs samtidigt med att möjligheten för utländska

företag att bli kontoförande institut öppnas så kommer nuvarande regler att

tillämpas på dessa företag. Detta innebär att ett utländskt kontoförande

institut som uppträder som förvaltare av aktier för personer bosatta utanför

Sverige måste ha ett tillstånd för varje aktie. Det framstår som angeläget att

den ändring som utredningen föreslagit innebärande att sådant tillstånd kan ges

generellt för svenska aktier kan genomföras samtidigt.

 Utredningen, se sid. 223, har ansett att aktiekontolagen i dess nuvarande

lydelse bör kunna tillämpas så att ett utländskt värdepappersbolag, som

exempelvis legitimerar sig som borgenär i fråga om skuldförbindelser, i

registreringshänseende anses vara borgenär utan någon särskild prövning av

huruvida instrumenten tillhör någon kund. En sådan lagtolkning kan enligt

utredningens mening göras även med nuvarande lydelse av lagen. Enligt

utredningen skulle det inte heller vara något hinder, enligt nuvarande regler,

för VPC eller kontoförande institut, att göra en anteckning i VP-systemet att

värdepapperen tillhör annan.

 Utredningens uppfattning att det på ett vanligt VP-konto, alltså ej

förvaltarkonto, skulle kunna göras en anteckning om att instrumenten tillhör

annan reser en del frågor. Innebörden härav är att det införs en ny form av

förvaltarkonton. Av förarbetena till 9 kap. 2 aktiekontolagen (prop.

1988/89:152 sid. 125) framgår att reglerna om förvaltning genom någon som har

tillstånd enligt 8 kap. 1 att införas i aktieboken inte gäller i fråga om

skuldförbindelser. Uttalandet har av inspektionen tolkats så att ett utländskt

företag inte kunnat få öppna ett förvaltarkonto hos VPC beträffande

skuldförbindelser. Med utredningens tolkning skulle detta trots allt vara

möjligt. Det bör i det fortsatta lagstiftningsarbetet göras klart hur de

nuvarande reglerna skall tolkas och det är angeläget att detta klargörande sker

samtidigt med att frågan om utländska företag skall få bli kontoförande institut

genomförs.

 Konsekvensen - om utredningens tolkning av nuvarande regler skall gälla - blir

att det införs en möjlighet för utländska företag att disponera ett eller flera

förvaltarkonton avseende skuldförbindelser i VP-systemet utan auktorisation

eller tillstånd från inspektionen. Denna tolkning leder till frågor om och i så

fall hur regelsystemet i 8 och 9 kap. aktiekontolagen skall tillämpas på sådana

förvaltarkonton. Det framstår enligt inspektionens uppfattning inte som

motiverat att denna form av förvaltarkonton skall få förekomma.

Nettning

Ytterligare en fråga som kräver fortsatta överväganden är utländska kontoförande

instituts bundenhet av den nettning av betalningar som sker i VP-systemet.

Såvitt framgår av vad clearingutredningen anfört om nettning på sid. 257 ff. är

nettningen bindande för parterna om den grundar sig på avtal. Även om

nettningförfarandet grundar sig på avtal har clearingutredningen ändock funnit

det erforderligt att för konkurssituationen föreslå en lagregel som binder

konkursboet. Tanken är dock inte att denna fråga skall tas med förtur varför den

osäkerhet som utredningen redovisat kommer att kvarstå intill dess utredningens

övriga förslag leder till lagstiftning.

 Ett utländskt kontoförande institut måste för att kunna delta i VP-systemet

träffa ett avtal med en svensk bank (likvidbank) med dragningsrätt i Riksbanken.

De betalningar det utländska kontoförande institutet skall göra resp. erhålla

kommer att vara nettobelopp varvid både det utländska kontoförande institutet

och institutets eventuella kunders betalningar nettas. Det är av vikt att frågan

om nettning behandlas samtidigt med utredningens övriga förslag. Även vad som

här anförts talar således emot att frågan om utländska kontoförande institut tas

med förtur.

 Ytterligare en annan fråga är om svenska banker skall vara skyldiga att fungera

som likvidbank för utländska företag som erhållit tillstånd av inspektionen att

vara kontoförande institut. Enligt inspektionens bedömning bör något sådant

tvång inte införas. Hittills har inspektionen alltid utgått från att någon bank

åtar sig uppdraget som likvidbank för de svenska företag som önskar bli

kontoförande institut. Tillståndsprövningen har således inletts före

likvidbanksavtalets ingående. Däremot meddelas numera inga tillstånd förrän

likvidbanksavtalet är undertecknat. Inspektionen kan komma att ompröva den

nuvarande ordningen på detta område.

Kostnader

I dag är ansökningsavgiften för ett KI-tillstånd 4 800 kr. Som framgått ovan

kommer prövningen av en KI-ansökan från ett utländskt företag att innebära

betydligt mer arbete och dra mer kostnader än vad som gäller för ett svenskt

företag. Besök hos företaget och hos den utländska tillsynsmyndigheten är

nödvändiga åtgärder i detta sammanhang. Det kan också bli nödvändigt att anlita

såväl teknisk som juridisk sakkunskap i det land där företaget har sitt säte.

Eftersom det utländska företaget inte kommer att stå under inspektionens tillsyn

kommer några tillsynsavgifter inte att kunna tas ut. Alla kostnader bör därför

täckas av avgiften för själva tillståndsprövningen. Den nuvarande avgiften bör

därför höjas kraftigt alternativt relateras till de faktiska kostnaderna.

2.3 Riksgäldskontoret

Riksgäldskontoret har inte något att erinra mot förslaget.

 Riksgäldskontoret välkomnar att utländska företag ges en möjlighet att bli

kontoförande institut. Det är för Riksgäldskontoret viktigt att få en så stor

spridning som möjligt av statspapper. En breddad investerarbas leder till en

effektivare marknad och lägre lånekostnader för staten. Mot denna bakgrund ser

Riksgäldskontoret det som angeläget att minimera kostnaderna och riskerna för

den gränsöverskridande handeln. Genom hoplänkning av svenska och utländska

värdepapperscentraler kan avvecklingen av den alltmer ökande gränsöverskridande

handeln underlättas. Det är också viktigt för konkurrensen på den svenska

penning-och obligationsmarknaden att utländska banker och värdepappersbolag får

möjlighet att tillhandahålla alla tjänster som är förknippade med denna marknad

-även tjänsten som kontoförande institut.

2.4 Hovrätten för övre Norrland

Hovrätten har, med de aspekter som hovrätten närmast har att beakta, inte någon

erinran mot Clearingutredningens förslag i frågan om möjligheterna för utländska

företag att bli kontoförande institut.

2.5 Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten delar utredningens bedömning att aktiekontolagen bör kompletteras

med en uttrycklig möjlighet för utländska företag att bli kontoförande institut.

 Utredningen föreslår att utländska företag skall kunna bli kontoförande

institut först sedan Finansinspektionen givit tillstånd härtill. Utländska

företag som medgivits sådant tillstånd skall emellertid inte stå under

inspektionens tillsyn, utan principen om hemlandstillsyn skall gälla. EU:s

regelsystem i den finansiella sektorn bygger generellt på principen om

hemlandstillsyn och också på principen om hemlandsauktorisation. Den sistnämnda

princippen kommer till uttryck i bl.a. det s.k. investeringstjänstedirektivet.

Enligt detta direktiv har ett värdepappersinstitut som fått auktorisation i

hemlandet rätt att, genom filial eller gränsöverskridande verksamhet, utan

diskriminering utföra investeringstjänster i annat EU-land. Ett

värdepappersinstitut som är medlem av en utländsk börs skall enligt direktivet

ha fritt tillträde till det clearingsystem i vilket institutets börsaffärer

avslutas. Utredningens förslag att utländska företag - i vart fall i den

omfattning dessa företag är medlem av en utländsk börs - skall kunna bli

kontoförande institut först efter Finansinspektionens tillstånd torde således

komma att strida mot investeringstjänstedirektivet. Direktivet är avsett att

träda i kraft inom EES-området den 1 januari 1996. Det finns mot den angivna

bakgrunden skäl att på nytt överväga i vilken omfattning ett utländskt företag

skall behöva Finansinspektionens tillstånd för att bli kontoförande institut.

Enligt kammarrättens mening är det angeläget att reglerna blir så enhetliga som

möjligt, vilket bör beaktas mot bakgrund bl.a. av att även företag från länder

utanför EU-området kan ha intresse av att tillhöra de kontoförande institutens

krets.

 Enligt utredningsförslaget skall Finansinspektionen bevilja respektive

återkalla tillstånd för utländska företag att bli kontoförande institut

samtidigt som inspektionen inte skall ha den löpande tillsynen över företagen.

Denna ordning medför, vilket utredningen också uppmärksammat, att mycket höga

krav måste ställas på samarbetet mellan Finansinspektionen och

tillsynsmyndigheterna i berörda länder. Ett effektivt informationsutbyte mellan

tillsynsmyndigheterna bör utgöra en förutsättning för Finansinspektionens

tillstånd och detta - tillsammans med de övriga kriterier som skall ligga till

grund för inspektionens tillståndsgivning - bör enligt kammarrättens mening

också komma till tydligt uttryck i lagstiftningen.

 Det förhållandet att utländska företag som är kontoförande institut inte skall

stå under Finansinspektionens tillsyn föranleder kompletteringar i 1 kap. 5

aktiekontolagen. Detta lagrum anger i sin nuvarande lydelse att Regeringen eller

den myndighet som Regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om bl.a.

tillsyn över kontoförande institut.

 Utredningsförslaget innebär att ADB-förda personuppgifter kommer att flöda

mellan Sverige och utlandet. Med anledning härav vill kammarrätten peka på

bestämmelserna i 11 datalagen (jfr 7 kap. 16 sekretesslagen inom den

offentliga sektorn). Enligt bestämmelserna får personuppgifter lämnas ut till

stat, som inte har anslutit sig till Europarådets dataskyddskonvention, endast

efter medgivande av Datainspektionen. För att undvika att bestämmelserna 11

datalagen blir tillämpliga, såvitt nu är ifråga, föreslår kammarrätten att en

specialbestämmelse förs in i aktiekontolagen som medger ett dataflöde över

gränserna. En sådan bestämmelse torde inte medföra någon risk för otillbörligt

intrång i personlig integritet. Skäl att belasta Datainspektionen - och i

förlängningen de allmänna förvaltningsdomstolarna - med prövningar enligt 11

datalagen (jfr prop. 1993/94:116 sid. 12 nederst) synes därför inte föreligga.

2.6 Datainspektionen

Datainspektionen, som begränsar sina synpunkter till frågor som kan röra

datalagen (1973:289), kan konstatera att aktiekontolagen innefattar en

särreglering av personregister som i vissa avseenden tar över generella regler

om personregister som finns i datalagen.

 Utredningens förslag enligt nu aktuella avsnitt sammantagna med det

uppgiftslämnande ur register som skall ske enligt aktiekontolagen, väcker dock

frågan om hur villkoren för utlämnande av personuppgifter till utlandet skall

uppfyllas enligt datalagen. Utredningen nämner på sid. 226 i betänkandet

underrättelse genom elektronisk överföring.

 Enligt 11 datalagen krävs Datainspektionens medgivande för att

personuppgifter som ingår i personregister skall få lämnas ut, om det finns

anledning att anta att uppgifterna skall användas för automatisk databehandling

i utlandet. Medgivande behövs dock inte om personuppgift skall användas för

automatisk databehandling enbart i en stat som har anslutit sig till

Europarådets konvention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av

personuppgifter. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i

sekretesslagen (1980:100), där en motsvarande reglering finns i 7 kap. 16 .

F.n. har femton stater anslutit sig till konventionen.

 Datainspektionen anser att man bör undvika en situation där uppgiftslämnande

enligt aktiekontolagen till utlandet skulle behöva bygga på medgivande från

inspektionen. Från integritetssynpunkt kan knappast finnas någon invändning emot

uttryckliga särregler om att nödvändigt uppgiftslämnande enligt aktiekontolagen

får ske till utlandet även när man kan anta att uppgifterna kommer att

ADB-behandlas där. Enligt inspektionens mening bör alltså behovet av sådan

reglering övervägas i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

2.7 Konkurrensverket

Ett ytterligare steg mot en skärpt konkurrens utgör utredningens förslag att ge

utländska företag en generell möjlighet att vara kontoförande institut och svara

för registrering av finansiella instrument i konkurrens med inhemska

värdepapperscentraler, bl.a. VPC. Förslaget bör innebära effektivitetsfrämjande

effekter i handeln på värdepappersmarknaden.

 Mot denna bakgrund har Konkurrensverket inga erinringar mot utredningens

förslag i här berörda delar.

2.8 Riksrevisionsverket

RRV ställer sig positivt till utredningens förslag även i detta avsnitt. RRV

vill emellertid beröra frågan om tillståndsgivning och tillsyn. Utredningen

framhåller att ett utländskt företag ej bör stå under Finansinspektionens

tillsyn. Detta är korrekt och i överensstämmelse med principen om

hemlandstillsyn. RRV ställer sig emellertid frågande till utredningens

uppfattning att Finansinspektionen bör svara för prövning av utländskt företag

att vara kontoförande institut i Sverige. Om företaget står under tillsyn i

utlandet bör också det landets tillsynsmyndighet svara för prövningen av

företagets lämplighet.

2.9 Riksskatteverket

Utredningen föreslår bl.a. att utländska företag ges möjlighet att bli

kontoförande institut.

 RSV tillstyrker förslaget med följande reservation.

 Kontrolluppgift om utdelning, ränta och innehav på konton lämnas varje år av

VPC respektive av svenska förvaltare. Ur skattekontrollsynpunkt är det angeläget

att undvika att möjlighet ges för svenskar att genom utländsk mellanhand inneha

aktier utan att kontrolluppgift lämnas.

 Det bör därför uppställas ett krav på att tillstånd till sådan verksamhet skall

ges endast om det utländska kontoförande institutet medger Riksskatteverket

insyn i Sverige bosatt kontoinnehavares konto samt att kontrolluppgift årligen

avges för sådan kontoinnehavare, jämför lagen om självdeklaration och

kontrolluppgifter 3 kap. 27 a 2 st.

2.10 Sveriges Aktiesparares Riksförbund

SARF som verkar för en breddning av det individuella aktiesparandet är angelägen

om att kostnaderna för ett sådant sparande kan hållas på en så låg nivå som

möjligt. En viktig förutsättning för att kostnaderna skall hållas nere är att

värdepappersmarknadens struktur, inbjuder till och möjliggör, en fri konkurrens

såväl när det gäller förmedling av värdepappersaffärer som när det gäller

kontoföring, clearing och avveckling. Aktiespararna ser därför i grunden

positivt på åtgärder som skapar förutsättningar för en ökad konkurrens genom

närvaro av utländska värdepappersinstitut på den svenska värdepappersmarknaden.

 Frågeställningen om utländska företag skall få rätt att bli kontoförande

institut i VPC berör dock många andra områden vilket inte minst övriga delar av

Clearingutredningens betänkande vittnar om.

 Enligt vår mening är det därför felaktigt att bryta ut frågan om en utvidgning

av kretsen av kontoförande institut från övriga delar av Clearingutredningen för

att i förtur genomföra sådana förändringar i lagstiftningen.

 Som stöd för vår avvisande inställning till att i nuläget skapa förutsättningar

för att utländska värdepappersinstitut skall kunna bli kontoförande institut i

VPC vill vi belysa frågorna om VPC:s monopol, VPC:s ansvar för de kontoförande

instituten och slutligen statens ansvar för VPC.

Bildande av VPC 1971

Bakom bildande av VPC 1971 fanns två huvudsakliga motiv:

 a) Svenska statens,

- önskemålet om ökade möjligheter till insyn om ägarförhållandet i

marknadsnoterade aktiebolag.

 b) Bankernas och aktiebolagens,

- önskemål om rationellare och billigare hantering av utdelningskuponger samt

emissionsbevis.

 Den lösning som bankerna utarbetade inom ramen för det bolag som bildades för

ändamålet, VPC, innebar att rätten till aktieutdelning, teckningsrätter och

delrätter knöts till inskrivningen i respektive bolags aktiebok. I proposition

1970:99 med förslag till Lag om förenklad aktiehantering, föreskrevs att bolag

som önskade övergå till den förenklade aktiehanteringen måste:

 a) på bolagsstämma fatta beslut om ändring av bolagsordningen och införa ett

avstämningsförbehåll, dvs. bli ett avstämningsbolag

 b) anlita VPC för denna hanteringen.

 VPC kom härigenom att bli ett genom lag instiftat monopol för förande av

avstäkningsbolagens aktieböcker. VPC skulle på deras uppdrag och för deras

räkning, utfärda nya aktiebrev i samband med överlåtelser av aktier samt

verkställa utbetalningar och tilldelningar av de ekonomiska rättigheter som

bolaget beslutat om till de inskrivna aktieägarna.

 I den fondbörsutredning som föregick propositionen föreslogs däremot inte något

monopol. I deras förslag förelåg därför inget hinder för att bolagen i egen regi

och på egen risk och räkning skulle försöka uppnå de rationaliseringar som den

förenklade aktiehanteringen skulle kunna medföra. Fondbörsutredningens förslag

innefattade även en möjlighet för bolagen att uppdra detta till en organisation

som av Kungl.Maj:t erhållit tillstånd för att yrkesmässigt föra aktiebok och

utfärda aktiebrev för bolagens räkning.

 Enligt departementschefens uttalande skulle ansvaret för aktieboken och

aktiehanteringen "i princip" ligga kvar på bolagen, men dessa fick samtidigt en

regressrätt mot VPC. När departementschefen, till skillnad från

fondbörsutredningen, föreslog ett monopol för VPC (med motivet att önskade

rationalitetsvinster annars inte skulle uppnås) föranledde detta honom att

samtidigt föreslå ett betydande statligt ägande i VPC.

 Den svenska staten kom därvid att inträda som 50 % ägare i VPC och även ikläda

sig 50 % av den av ägarna utfärdade garantiförbindelse på totalt 20 Mkr. Staten

tecknade samtliga A-aktier. B-aktierna tecknades av de anslutna bankerna och

fondkommissionärerna. Genom ett konsortialavtal från den 23/11 1970 förband sig

den svenska staten samtidigt att lösa in B-aktierna om en majoritet av

B-aktieägarna önskade detta.

 Bildandet av VPC 1971 kom enligt ovan att innebära att:

- ett VPC-monopol infördes för förenklad aktiehantering

- aktieägarna själva, via bolagsstämma, fick rätt att fatta beslut och ta ansvar

för övergång till en sådan hantering i VPC

- bolagen i princip skulle bära ansvar för den hantering som VPC utförde på

deras uppdrag (med regressrätt mot VPC)

- staten inträdde som 50 % ägare i VPC för att säkerställa statens önskemål om

förbättrad insyn i bolagens ägarförhållande

- övriga aktieägare i VPC erhöll en option med rätt att påkalla en statlig

inlösen av deras aktie i VPC.

Övergång till kontobaserade aktier i VPC 1989

Den kraftigt ökade omsättningen på aktiemarknaden under 1980-talet resulterade

1983 i omfattande driftsproblem vid VPC. Efter vissa utredningar kom VPC fram

till att en övergång till kontobaserade värdepapper var nödvändig. Kontobaserade

värdepapper förekom redan då på ett stort antal marknader runt omkring i

världen. Det helt dominerade sättet att skapa kontobaserade värdepapper var -

och är alltjämt - immobilisering av fysiska värdepapper.

 Immobilisering av värdepapper innebär att placerarna på eget initiativ och på

egen risk och räkning väljer att deponera sina värdepapper hos något

värdepappersinstitut som erbjuder en säker och kostnadseffektiv hantering.

Värdepappersinstitutet registerför sedan innehaven i sitt eget datasystem och

handel sker genom kontoföring mellan olika innehavares konton hos

registerföraren.

 Denna form tilltalade emellertid inte de intressenter som stod bakom VPC. Dessa

föreslog i stället i de utredningar som presenterades att de fysiska aktiebreven

som VPC utfärdade för bolagens räkning, genom en lagstiftning om

dematerialisering skulle upphöra att vara bärare av rättigheter. Dessa

rättigheter skulle genom en lagändring knytas till det register över aktieägarna

som VPC redan förde. Intressenterna bakom VPC föreslog med andra ord att en

obligatorisk övergång till kontobaserade aktier i VPC:s VP-system skulle

genomföras.

 Förslaget innebar ett stort ingrepp i det civilrättsliga förhållandet mellan

parterna. Således kunde, t.ex. en placerare när det fysiska värdepapperet inte

längre existerade, inte själv försäkra sig om ett samtidigt skifte likvid mot

leverans vid en överlåtelse. Alla värdepappersinnehavare skulle i stället komma

att bli tvungen att anlita och ge fullmakt till något kontoförande institut

(KI), som på VPC:s vägnar och på rättighetsinnehavarnas uppdrag verkställde

registreringarna i VP-systemet.

 När propositionen med förslaget till Aktiekontolagen (1989:827)

remissbehandlades framfördes krav från ett flertal instanser på att det aldrig

skulle få uppstå tveksamheter till ett fullgott eller hundraprocentigt

värdeskydd mot förluster i VPC. Kombinationen av ett genom lag instiftat

VPC-monopol och den genom lag obligatoriska övergången till kontoföring av

aktier i VPC medförde att många remissinstanser jämställde VPC:s register över

aktier med det fastighetsregister för vilket staten har ett obegränsat ansvar.

 Att krav på ett fullgott värdeskydd och ett statligt ansvar för VPC framfördes

är naturligt eftersom innehavarna genom avskaffandet av fysiska värdepapper,

utsätts för nya risker. Placerarna kan därför utan egen förskyllan drabbas av

betydande ekonomiska skador.

 Till följd av de nya risker som följer med den kontobaserade lösningen har VPC

i lagen fått ett mycket långtgående ansvar. Den decentraliserade lösningen med

KI som på VPC:s vägnar svarar för registreringar har vidare vidgat VPC:s

kontrollsfär och riskområde. VPC:s ansvar innefattar därför även de åtgärder som

ett KI vidtar i VP-systemet och den åtkomst detta KI har till VP-systemet.

 Den lösning som utarbetades av bankerna och VPC med en till KI decentraliserad

hantering av VPC:s uppgifter, lade grunden för den logiska utvidgningen av VPC:s

ansvar. Ett ansvar som därför kom att omfatta de KI som på VPC:s vägnar

verkställer registreringarna i systemet. Detta har naturligtvis även medfört att

kraven på KI kommit att öka.

 Finansinspektionen som har regeringens uppdrag att bevilja tillstånd till de

organisationer som ansöker om att få vara KI i VPC, uppställer därför ett

flertal krav för ett KI-tillstånd. Däribland kan nämnas höga krav på att

administrativa, juridiska och tekniska resurser måste finnas hos den sökande.

Eftersom ett KI kan ådra sig betydande skadeståndsansvar, såväl direkt som

indirekt genom VPC:s regressrätt, uppställdes även höga krav på ekonomiska

resurser hos den sökande.

 Övergången till kontobaserade aktier i VPC 1989 kom kortfattat att innebära

att:

- aktieägarna, genom den obligatoriska lagstiftning om dematerialisering av

fysiska aktiebrev, beskars från möjligheten att själva förvalta sina aktier

- aktörerna, genom kontoföring av aktiebreven, inte längre själva kunde

säkerställa likvid mot leverans vid sina affärer utan blev beroende av VPC och

dess KI

- VPC, utövar ansvar för sin egen systemdrift och hantering, kom att ikläda sig

ett väsentligt utökat ansvar omfattande den till de anslutna KI:n

decentraliserade hanteringen och insynen i VP-systemet

- det ansvar för VPC:s förande av avstämningsbolagens aktieböcker som enligt

förarbetena till Lag om förenklad aktiehantering och Lag om VPC alltjämt skulle

kvarstå på de bolag som anlitade VPC, indirekt även kommit att utvidgas till att

omfatta de KI som på VPC:s vägnar utför registreringsarbetet i VP-systemet.

Kontobaserade skuldebrev i VPC

Vid aktiekontolagens tillkomst 1989 tillskapades även möjligheter för att

emittenter, som vill utfärda eller har utfärdat ensidiga skuldförbindelser

avsedda för allmän omsättning, skulle kunna begära att skuldebreven i stället

för fysisk form, registrerades i VPC:s avstämningsregister.

 När det gäller skuldebrev, har borgenären eller innehavaren av skuldebrevet

inga förvaltningsrättigheter över emittenten. Av bland annat den anledningen

regleras avtalsförhållandena mellan borgenären och emittenten mycket precist på

skuldebrevet när det utges. Om, t.ex. en emittent senare önskar ändra något

villkor på skuldebrev som utfärdas måste han först träffa en överenskommelse om

detta med de som innehar skuldebreven.

 Detta grundläggande förhållande mellan parterna förbisåg lagstiftaren när

emittenter i aktiekontolagen gavs rätt att ensidigt och självständigt fatta

beslut om en övergång till kontobaserade skuldebrev hos VPC för redan emitterade

skuldebrev. Genom att emittenterna gavs rätt att innehålla utfäst betalning av,

t.ex. kupongräntor kunde de sålunda framtvinga en sådan övergång.

 När en emittent ensidigt och självständigt begär en övergång till kontobaserade

skuldebrev hos VPC beskär emittenten samtidigt innehavarna från vissa

rättigheter. Innehavarna kan därefter inte själva svara för ett säkert förvar

eller att, t.ex. säkerställa likvid mot leverans vid överlåtelse.

 Eftersom alla rättsverkningar knutits till registreringarna i VPC:s system blir

innehavarna av kontoförda skuldebrev helt beroende av VPC och de KI som på VPC:s

vägnar utgör registreringarna.

 På samma sätt som gäller för enkla skuldebrev kan därför den som förvärvar ett

i VPC kontofört löpande skuldebrev inte hävda sin rätt förrän en anteckning har

skett i det avstämningsregister som VPC - mot bakgrund av det sätt varpå

kontoföringen uppkommit - för på emittentens uppdrag.

 Det kan knappast råda något tvivel om att även emittenten av kontobaserade

skuldebrev indirekt måste vara ansvarig för den registerföring som emittenterna

ensidigt uppdragit åt VPC att utföra för deras räkning.

 Riksgäldskontoret som svarar för statens upplåning har även ansvaret för att

föra den så kallade statskuldsboken. Statskuldsboken är statens motsvarighet

till den skuldbok som respektive emittent har att föra. Som emittent av löpande

skuldebrev avsedd för allmän omsättning har även Riksgäldskontoret i övrigt

samma rättigheter och skyldigheter som andra emittenter.

 Riksgäldskontoret har under 1993 tillsammans med ett antal bostadsinstitut

använt sig av de möjligheter som aktiekontolagen gett emittenter som önskar

övergå till kontobaserade skuldebrev. Riksgäldskontoret har under 1993 inte

enbart lagt in nyemitterade skuldebrev i VPC. Riksgäldskontoret har även nyttjat

emittenternas ensidiga rätt i aktiekontolagen för att framtvinga en konvertering

till VPC av tidigare i fysisk form, utfärdade skuldebrev.

 Genom den statliga myndigheten Riksgäldskontorets agerande, har den svenska

staten nu även såsom emittent iklätt sig ett ansvar för VPC:s nuvarande och

framtida verksamhet.

 En återgång från kontobaserade värdepapper hos VPC till fysiska värdepapper

reglerades som bekant däremot inte i aktiekontolagen.

VPC:s monopol och statens ansvar för VPC

Som framgått ovan har den svenska staten, från det att VPC bildades 1971 och

fram till i dag, medverkat till utformningen av VPC och vidtagit åtgärder som

måste leda till slutsatsen att staten härigenom iklätt sig det yttersta ansvaret

för VPC.

 Det råder heller ingen tvekan om att detta agerande varit hämmande för

konkurrensen på området och lagt grunden för en struktur som Clearingutredningen

själv påpekar (sid. 192) inte kan sägas vara konkurrensneutral mellan deltagande

aktörer.

 I en marknadsekonomi med fri konkurrens finns det goda förutsättningar för att

de skilda marknadsaktörernas preferenser leder till mångfald och en marknad som

utvecklar och erbjuder olika kostnadseffektiva lösningar för de olika aktörernas

behov.

 För att rädda betalningssystemet har staten tvingats garantera de svenska

bankerna och hela det svenska banksystemet vilket med alla mått mätt är ett

gigantiskt åtagande. Även om detta åtagande är enormt har det i vart fall

begränsats till svenska institutioner.

 Som redovisats ovan har övergången till kontoförda värdepapper, genom

dematerialisering och ett till de kontoförande instituten decentraliserat

registreringsarbete, medfört att VPC:s ansvar utsträckts till att även innefatta

de kontoförande institutens åtgärder för vilka staten även har ett indirekt

ansvar som en följd av statens ansvar för VPC.

Sammanfattande slutsatser på frågan om utländska företag som KI i VPC

Enligt SARFs mening kan slutsatsen av de ovan redovisade förhållandena enbart

bli att en förtursprövning för utökning av kretsen kontoförande institut i VPC

inte är möjlig i nuläget.

 Enligt vår mening bör i stället en utredning skyndsamt tillsättas som,

fristående från Clearingutredningen, utreder och framlägger förslag till en ny

ansvarsfördelning mellan intressenterna bakom VPC. En sådan utredning skall

enligt SARF då utgå från att den som får beslutsrätt för övergång till

kontoföring av värdepapper även skall vara ansvarig för de risker som är

förenade med detta.

 För att en sådan utredning skyndsamt bör tillsättas talar även förhållandet att

staten genom olika företrädare har uttalat att det statliga ägandet och det

statliga ansvaret för VPC skall avvecklas. Till detta kan läggas

Clearingutredningens uttalande (sid. 193) om VPC:s behov av reellt ökade

kapitaltillskott och garantier från dess intressenter.

 I detta sammanhang vill vi samtidigt påpeka att den mest utbredda formen av

kontoföring av värdepapper, immobilisering, utgår från placerarens eget val av

en säker och kostnadseffektiv depositarie som i konkurrens med andra erbjuder

tjänster som bäst motsvarar placerarens preferenser.

2.11 Allmänna Pensionsfonden (1-3:e fondstyrelserna)

Allmänna Pensionsfonden har inget att erinra mot förslaget avseende möjligheten

för utländska företag att bli kontoförande institut.

2.12 Stockholms Fondbörs AB

När det gäller frågan om möjligheten för utländska företag att bli kontoförande

institut får Fondbörsen anföra följande. Enligt den från den 1 januari 1993

gällande börslagen kan en börs som medlem anta ett utländskt företag som i sitt

hemland har rätt att delta i börshandel av liknande slag och där står under

tillsyn av myndighet eller annat behörigt organ. För börsens verksamhet gäller

vidare enligt börslagen principerna om fritt tillträde för dem som uppfyller

ställda krav samt neutralitet i förhållande till börsmedlemmarna när det gäller

tillämpningen av reglerna.

 Fondbörsen har f.n. tre nordiska institut som utan etablering i Sverige

antagits som medlemmar av Stockholms Fondbörs med stöd av börslagens angivna

bestämmelser. Från sina hemmakontor har således dessa medlemmar direkt koppling

till Fondbörsens handelssystem SAX. De utländska medlemmarna har emellertid - så

som aktiekontolagen f.n. är utformad -inte kunnat erhålla tillgång till VPC:s

avvecklingssystem på samma sätt som svenska börsmedlemmar. Avvecklingen av

gjorda affärer är därför mer komplicerad och kostsam för dessa utländska

medlemmar än för svenska. De utländska företagens möjligheter att verka som

medlemmar vid Fondbörsen begränsas därmed i praktiken på ett sätt som knappast

kan anses vara förenligt med börslagens bestämmelser om fritt tillträde och

neutralitet.

 Fondbörsen finner det angeläget att aktiekontolagen ändras för att undanröja

ovan angivna olägenheter. Fondbörsen tillstyrker därför utredningens förslag om

att bereda utländska företag möjlighet att bli kontoförande institut. Fondbörsen

instämmer även i utredningens påpekande att den nu aktuella ändringen är

brådskande och således bör genomföras med förtur.

2.13 Svenska Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen

Förslaget har samband med EG-direktivet om investeringstjänster, av vars Artikel

15 framgår att värdepappersinstitut eller motsvarande som får tillgång till ett

lands reglerade marknad också skall beredas möjlighet att bli medlem eller på

annat sätt ges tillgång till det system för clearing och settlement som står

till förfogande för sådana marknadsmedlemmar. Investeringstjänstdirektivet skall

med rättslig verkan gälla i medlemsstaterna (eller andra EES-stater) från

ingången av år 1996. Så torde bli fallet också i Sverige.

 Genom att följa den tidplan som således gäller för Europa i övrigt skapas

möjlighet att pröva de tekniska, rättsliga och andra problem som hänger samman

med att låta institut, vilka baserar sin verksamhet på annan än den inhemska

rättsordningen koppla upp sig mot befintliga lokala system. Föreningarna har

svårt att se att detta kan ske så smärtfritt att saken kan behandlas på det

brådskande sätt som utredningen angett. Beträffande den "marknadens brådska" som

utredningen pekat på vill föreningarna för sin del inte kännas vid någon sådan

utöver vad som följer av det nämnda investeringstjänstdirektivet.

 Frågan har utan tvekan viktiga säkerhetsaspekter. Innan man öppnar tillgång

till det befintliga lokala systemet, måste enligt föreningarnas uppfattning

följaktligen säkerhetsfrågorna kring ett sådant engagemang noga prövas. I och

med att utredningen inte gjort det, måste en sådan prövning göras av annan,

lämpligen Finansinspektionen.

 En aspekt på säkerhetsfrågan är om det är lämpligt att medge anslutning för ett

stort antal utländska institut eller om det säkerhetsmässigt vore bättre att

skapa förutsättningar för att dessa får en indirekt anslutning genom att

möjliggöra uppkoppling av clearinginstitut i olika länder mot varandra.

Därigenom skulle antalet kopplingar kunna hållas nere med de säkerhetsfördelar

detta kan föra med sig. Vidare skulle endast sådana aktörer som rimligen måste

anses vara professionella förekomma i sådana kopplingar. En sådan ordning borde

också vara enklare och billigare att administrera och att hantera rättsligt.

Såvitt föreningarna förstått saken skulle en sådan ordning rymmas inom kraven i

investeringstjänstdirektivet. I och med att utredningen avstått från att

diskutera detta som ett alternativ och i stället pekat på att båda formerna för

uppkoppling parallellt skulle kunna förekomma - indirekt genom clearinginstitut

på sätt här sägs och direkt uppkoppling för utländska marknadsmedlemmar - bör

saken utredas innan ställning tas till en slutlig svensk lösning. En sådan

utredning hör lämpligen samman med den säkerhetsöversyn som nyss nämnts.

 Frågan om anslutning av utländska kontoförande institut hänger också samman med

kraven på en fungerande tillsyn, varvid kan anmärkas att ordningen med

hemlandstillsyn på värdepappersmarknaden inte är genomförd förrän

investeringstjänstdirektivet implementerats i de olika länderna, dvs senast vid

ingången av år 1996. Detta talar emot en förtursbehandling av saken i Sverige.

 Visst samband med den senare frågan har också det skadeståndsansvar som vilar

på det nuvarande svenska institutet - VPC - med möjlighet för VPC att återföra

ansvaret på kontoförande institut. Föreningarna har svårt att se att det skulle

vara möjligt att ansluta utländska kontoförande institut utan att ansvarsfrågan

prövats. Utredningen har inte gjort en sådan prövning.

 Med det nu sagda har föreningarna inte tagit slutlig ställning till hur en

utländsk koppling till det befintliga svenska systemet skall göras. Innan

ställning tas till detta måste i vart fall de frågor som här antytts belysas

bättre än vad utredningen gjort. Med den korta tid som stått till buds för att

yttra sig i detta avseende har det inte varit möjligt för föreningarna att göra

sådana bedömningar.

 Slutsatsen av det sagda blir att frågan om utländsk uppkoppling mot VP-systemet

inte bör behandlas med förtur. Det bör dock finnas goda möjligheter att göra nu

antydda bedömningar så att Sverige i god tid kan välja lösning till dess

investeringstjänstdirektivet skall ha verkan i svensk rätt.

2.14 Sveriges Försäkringsförbund

Det är svårt att överblicka vilka problem som kan vara förenade med att

utländska företag skall kunna vara kontoförande institut. Frågan är ringa belyst

i betänkandet. Möjligheten för Finansinspektionen att genomföra den förutsatta

prövningen av de utländska företagens lämplighet måste rimligen vara mycket

begränsad. Enligt Försäkringsförbundets mening bör möjligheten att vara

kontoförande institut vara öppen endast för välkända och väletablerade utländska

kontosystem och clearingorganisationer. Några exempel på sådana system och

organisationer nämns på sidan 285 i betänkandet.

2.15 SwedeSettle AB

SwedeSettle AB tillstyrker den föreslagna ändringen.

2.16 TCO

Den internationalisering som påverkar det svenska samhället behöver inte enbart

medföra snabbast möjliga anpassning, utan att konsekvenser hunnit behandlas och

funderats över. TCO har därför svårt att se vad som föranleder den korta

remisstiden för att tillåta utländska företag att bli kontoförande för diverse

finansiella instrument på den svenska marknaden.

 Det är enligt TCO tillfredsställande att Finansinspektionen ska godkänna de

utländska företag som ska tillåtas sköta kontoföring av på den svenska marknaden

noterade värdepapper och andra finansiella instrument.

 Att tillsynen av de kontoförande företagen förväntas ske i det land där

företaget i fråga är registrerat är i och för sig i överensstämmelse med

relevanta EG-regler. Det kan dock resa frågor kring allmänhetens möjligheter

till kontakt med respektive kontrollerande myndighet. Frågan om den enskilde

värdepappersinnehavarens möjligheter att få kontakt med rätt myndighet om

problem skulle uppstå är inte klargjord.

 TCO föreslår att frågan om godkännande av utländska bolag för kontoföring i

Sverige väntar tills dess den enskildes rättigheter hunnit beaktas.

2.17 Uppsala Universitet

Juridiska fakultetsnämnden har ingen erinran mot utredningens överväganden och

förslag.

2.18 Värdepapperscentralen VPC AB

VPC tillstyrker förslaget att utländska företag ska kunna erhålla tillstånd att

vara kontoförande institut enligt aktiekontolagen. VPC anger dock nedan vilka

förutsättningar m.m., som måste föreligga för att utländska företag ska kunna

tillåtas att som direkta aktörer få tillgång till VP-systemet (VPC:s

kontobaserade system för värdepapper enligt gällande regler i aktiekontolagen).

 Vidare föreslår VPC att frågan om förvaltarregistrering tas upp till vissa

delar i samband med hanteringen av de två nu aktuella frågorna. Det finns enligt

VPC:s mening anledning att vidta vissa förändringar angående bestämmelserna för

förvaltarregistrering bland annat den något omständliga tillståndshanteringen av

rätten att som förvaltare införas i ett bolags aktiebok. Den ändring som

föreslås av utredningen borde i detta sammanhang genomföras.

 Utredningen föreslår att utländska företag ska kunna erhålla tillstånd att vara

kontoförande institut. I begreppet utländska företag ingår enligt betänkandet

även utländska värdepapperscentraler och internationella clearingorganisationer.

För svenska företag uppställs ett antal krav för att erhålla tillstånd att vara

kontoförande institut. Dessa krav omfattar ekonomisk styrka, teknisk kapacitet

och ett antal andra typer av kompetenskrav. Motsvarande krav ska enligt

betänkandet gälla även för ett utländskt företag som söker tillstånd att vara

kontoförande institut enligt aktiekontolagen. Utredningens förslag anger vidare

att det utländska företaget ska stå under tillsyn i hemlandet.

 Med anledning av den omfattning den gränsöverskridande handeln av svenska

värdepapper har, och kan förväntas fortsätta att ha, finner VPC det angeläget

att utländska företag får rätt att vara kontoförande institut. Frågan har

dessutom erhållit stor aktualitet av hänsyn till att Stockholms Fondbörs i

medlemskretsen tagit in bl.a. utländska banker, vilka för hanteringen av

clearing och avveckling är beroende av att de erhåller tillgång till det i

Sverige använda clearing- och settlementsystemet. Behovet av att ha tillgång

till det svenska clearingsystemet förstärks ytterligare om vissa av de utländska

börsmedlemmarna ävenledes erhåller dragningsrätt i Riksbanken. När förhållandena

är såsom nyss beskrivits föreligger en inkongruens som inte längre går att

tillfredsställande förklara för en utländsk aktör, som är verksam på den svenska

finansiella marknaden.

 I de internationella rapporter som tar upp frågan om hanteringen av

internationella kopplingar för att underlätta bl.a. gränsöverskridande handel

föreslås genomgående att nationella värdepapperscentraler ska ha länkar mellan

varandra för att på sådant sätt underlätta den internationella handeln. VPC kan

inte ställa sig vid sidan av denna internationella rekommendation. Med hänsyn

till den hårdnande konkurrensen som råder på detta område riskerar dock VPC att

förlora i såväl effektivitet som i trovärdighet, om inte ovan nämnda

inkongruenta behandling inom landet förändras.

 VPC har tillsammans med de nordiska ländernas värdepapperscentraler analyserat

de olika aspekterna på ett länksamarbete mellan värdepapperscentralerna. De

behandlade aspekterna är tekniken, rutiner, juridik, analys av risker och

genomgång av EU:s förslag till ramavtal mellan värdepapperscentraler. I

arbetsgruppen har man nu kommit så långt att endast ett fåtal frågeställningar

återstår. En av dessa återstående frågor är ändrad lagstiftning, en annan är

utformningen av rutiner och teknik. Arbetsgruppen har för avsikt att avlämna ett

slutdokument under våren 1994.

 För den närmare utformningen av den avtalsreglering som måste ske i samband med

att ett utländskt företag erhåller tillstånd att vara kontoförande institut,

måste det föregås av ett samarbete mellan parterna och respektive organisations

tillsynsmyndighet i hemlandet. De juridiska frågorna måste ges prioritet i detta

sammanhang med tanke på den olikhet som råder mellan skilda rättsordningar på

detta område. Inom Norden kan dock konstateras att det råder stor likhet mellan

de nordiska ländernas regelverk, även om vissa skillnader föreligger. Även

utanför Norden föreligger stora likheter med den svenska rättsordningen, men det

finns anledning anta att avtalsutformningen för utländska företag trots vissa

likheter kräver utredningsinsatser såväl av VPC som av Finansinspektionen.

 Från samtliga parter på den svenska finansiella marknaden har riktats krav till

VPC om att upprätta effektiva länkar även med de internationella

clearingorganisationerna (exv. Euroclear och Cedel). Kraven har bland annat av

hänsyn till den utveckling som skett inom penningmarknaden framförts med stor

tyngd och angelägenhetsgrad.

 VPC förutsätter att ett utländskt företag står under tillsyn av

Finansinspektionen direkt eller indirekt. Direkt tillsyn innebär för närvarande

att Finansinspektionen enligt lag skall utöva tillsyn exempelvis såson anges i

aktiekontolagen. Ett alternativ till denna typ av direkt tillsyn borde kunna

utformas på sådant sätt att lagen anger en möjlighet till tillsyn genom avtal.

Härigenom skulle åstadkommas att i de fall Finansinspektionen på grund av

brister i samarbetet med ett utländskt företags tillsynsmyndighet eller av annat

skäl inte anser att tillfredsställande tillsyn kan ske i hemlandet, skulle

avtalsregleringen kunna åstadkomma en tillsyn av det slag som kan anses krävas

för verksamhet av nu aktuellt slag. Den föreslagna avtalslösningen kommer även

att kunna utnyttjas gentemot länder utanför de länderna som ingår i EU resp. de

länder som är bundna av EES-avtalet den dag investeringstjänstedirektivet trätt

i kraft.

 VPC tillstyrker att utländska företag skall kunna erhålla tillstånd att vara

kontoförande institut enligt aktiekontolagen. Med hänsyn till vad ovan sagts är

det dock enligt VPC:s mening nödvändigt med en aktiv utredningsinsats och ett

omfattande samarbete mellan VPC och Finansinspektionen. Det är i detta

sammanhang viktigt att VPC såsom ansvarig för systemet och dess hantering

utformar de krav/villkor som skall gälla för kontoförande institut. Dessa krav

ska gälla såväl för de nuvarande kontoförande instituten som de som tillkommer

med anledning av ändrade regler och öppnare gränser.

 Rätten att vara förvaltare regleras på skilda sätt beroende på om förvaltningen

avser aktier eller andra typer av finansiella instrument. För aktier gäller att

såväl bolaget som förvaltaren ska ha tillstånd för att den senare ska kunna

införas i aktieboken. Vidare gäller för utländsk förvaltare att denne endast kan

få tillstånd att förvalta aktier i de bolag vars aktier är föremål för

börshandel i förvaltarens hemland. Med nuvarande internationella handel är denna

begränsning svår att administrera och i det närmaste omöjlig att kontrollera.

Enligt VPC:s uppfattning borde utredningens förslag angående tillstånd att vara

förvaltare tas upp med förtur i samband med frågan om utländska

företag/värdepapperscentraler ska erhålla rätt att vara kontoförande institut.

Såsom anges i förslaget på sid. 224 borde således en förvaltare endast ha

skyldighet att erhålla ett generellt tillstånd att vara förvaltare för aktier

oavsett vilket svenskt aktiebolags aktier som förvaltas, såsom utredningen

föreslagit.

2.19 Aktiebolagskommittén

Aktiebolagskommittén har, från strikt aktiebolagsrättsliga utgångspunkter,

ingenting att erinra mot de av utredningen framlagda förslagen.

 16

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen

(1989:827)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 och 9 kap. 1 aktiekontolagen (1989:827)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2

I avstämningsregister skall registreras aktier i avstämningsbolag.

 Bestämmelserna i denna lag om aktier tillämpas också på följande rättigheter i

avstämningsbolag, nämligen

 1. företrädesrätt att delta i emission som avses i 4 kap. aktiebolagslagen

(1975:1385), 4 kap. försäkringsrörelselagen (1982:713) och 4 kap.

bankaktiebolagslagen (1987:618),

 2. rätt på grund av teckning av aktier vid nyemission enligt 4 kap.

aktiebolagslagen, 4 kap. försäkringsrörelselagen och 4 kap. bankaktie-

bolagslagen, samt

 3. rätt på grund av nyteckning av aktier enligt 5 kap. aktiebolagslagen och 5

kap. bankaktiebolagslagen.

 I 9 kap. finns I 9 kap. finns

bestämmelser om bestämmelser om

registrering i registrering i

avstämningsregister avstämningsregister

av ensidiga av ensidiga

skuldförbindelser skuldförbindelser

avsedda för allmän avsedda för allmän

omsättning och vissaomsättning och andra

andra rättigheter. finansiella instru-

 ment.

 9 kap.

 1 1

På begäran av den somPå begäran av svensk

vill utfärda eller fysisk eller

har utfärdat ensidi-juridisk person som

ga skuldförbindelservill utfärda eller

avsedda för allmän har utfärdat ensidi-

om- ga skuldför

1Senaste lydelse 1990:970.

 43

sättning skall värde-bindelser avsedda

papperscentralen för allmän omsättning

besluta att skuld- skall värdepappers-

förbindelserna skallcentralen besluta

registreras i ett att skuldför-

avstämningsregister bindelserna skall

enligt bestämmel- registreras i ett

serna i detta avstämningsregister

kapitel. enligt bestäm-

 melserna i detta

 kapitel.

 Bestämmelserna i detta kapitel om skuldförbindelser skall i tillämpliga delar

även gälla

 1. företrädesrätt att 1. företrädesrätt

delta i emission att delta i

som avses i 5 kap. emission som avses

aktiebolagslagen i 5 kap. aktie-

(1975:1385) och 5 bolagslagen

kap. (1975:1385) och 5

bankaktiebolagsla- kap.

gen (1987:618), bankaktiebolagsla-

 2. gen (1987:618),

konverteringsrätt samt

och optionsrätt till 2.

nyteckning som konverteringsrätt

avses i 5 kap. och optionsrätt till

aktiebolagslagen nyteckning som

och 5 kap. bank- avses i 5 kap.

aktiebolagslagen, aktiebolagslagen

 3. aktieägarens rättoch 5 kap. bank-

gentemot den som föraktiebolagslagen.

hans räkning förvarar

aktiebrev i ett

utländskt bolag,

samt

 4. rätt gentemot

ett aktiebolag att

av detta bolag

förvärva aktie i ett

annat aktiebolag

(inköpsrätt).

 Värdepapperscentralen

 får besluta att även

 andra finansiella

 instrument än sådana

 som avses i första

 eller andra stycket

 eller 1 kap. 2

 första eller andra

 stycket skall

 registreras i ett

 avstämningsregister.

 Bestämmelserna i

 detta kapitel om

 skuldförbindelser

 skall i tillämpliga

 delar gälla även i

 fråga om sådana

 finansiella

 instrument.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 44

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-03-16

Närvarande: f.d.justitierådet Ulf Gad, regeringsrådet Leif Lindstam och

justitierådet Bengt Lambe.

Enligt en lagrådsremiss den 10 mars 1994 (Finansdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i

aktiekontolagen (1989:827).

 Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Lars Afrell.

 Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

 45

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1993/94:232 Ändringar i aktiekontolagen.

 46