Bilaga 5

Fördelningspolitisk

 redogörelse

.

Innehållsförteckning

Sammanfattning 5

1 Inledning 5

2 Inkomstfördelningen 6

2.1 Spridningen i ekonomiska resurser 6

2.2 Ekonomiskt svaga 6

3 Barn och äldre 7

3.1 Barnens ekonomiska standard 7

3.2 Ålderspensionärerna 8

4 Avslutande kommentar 9

Underbilagor:

1 Datamaterial och metoder 10

2 Referenser 11

Fördelningspolitisk redogörelse

Sveriges inkomstfördelning i

internationell belysning

Denna redogörelse innehåller en översikt av OECD:s

nyligen färdigställda undersökning av inkomstfördel-

ningen i olika länder. Redogörelsen har utarbetats av

fördelningspolitiska enheten vid

Finansdepartementets ekonomiska avdelning.

Sammanfattning

OECD-studien omfattar 13 länder och baseras på

nationella beräkningar för perioden från mitten av

1980-talet till mitten av 1990-talet. Huvudresultaten är

följande:

 Trenderna: Det finns inga enhetliga trender i

inkomstfördelningen under det senaste decenniet,

utvecklingen varierar mellan olika länder.

 Inkomstfördelningen: Sverige har fram till mitten

av 1990-talet lyckats bevara en internationellt sett

mycket jämn fördelning av den ekonomiska

standarden och en låg andel ekonomiskt svaga

hushåll, trots ökad spridning i inkomster av arbete

och kapital under senare år.

 Barnen: Även om barnfamiljerna i Sverige

drabbats av krisen och besparingarna har barnen i

Sverige fortfarande en god standard i förhållande

till genomsnittet för hela befolkningen jämfört med

andra länder. Jämförelsevis få barnfamiljer i

Sverige har en låg ekonomisk standard.

 De äldre: Den ekonomiska standarden bland

ålderspensionärerna i förhållande till genomsnittet

för alla personer är hög i Sverige. Pensionärerna i

Frankrike, Japan och USA har dock en högre

standard. Det är mycket få ålderspensionärer i

Sverige som har en låg standard.

1 Inledning

Intresset för inkomstfördelningen i olika länder har

ökat betydligt under senare år. Ett flertal

undersökningar har genomförts som beskriver

inkomstspridningen, hur den ändrats och vilka

förklaringar det kan finnas till förändringarna (se

underbilaga Referenser). De omfattar emellertid endast

utvecklingen fram till slutet av 1980-talet och i några

fall de första åren på 1990-talet. Därmed saknas

information om hur Sverige har klarat den ekonomiska

krisen och den höga arbetslösheten jämfört med andra

länder.

En studie har emellertid nyligen färdigställts av

OECD som följer utvecklingen från mitten av 1980-

talet fram till mitten av 1990-talet för 13 länder. De

länder som ingår är de nordiska länderna, de

kontinentaleuropeiska länderna Belgien, Frankrike,

Italien, Nederländerna och Tyskland samt de fyra

utomeuropeiska länderna Australien, Japan, Kanada

och USA. För vissa länder ingår även utvecklingen

från mitten av 1970-talet. Analyserna bygger på

beräkningar som utförts i vardera land enligt

standardiserade metoder. Finansdepartementet har

genomfört beräkningarna som avser Sverige med hjälp

av SCB:s undersökningar av hushållens inkomster

(HINK).

I rapporten används olika statistiska metoder för att

beskriva inkomstspridningen, andelen ekonomiskt

svaga hushåll och skatternas och transfereringarnas

omfördelande effekter. Rapporten är mycket

innehållsrik. Följande sammanställning innehåller

resultaten avseende främst inkomstfördelningen och

dess förändring jämfört med andra länder.

Det bör betonas att det är svårt att jämföra

inkomstfördelningar rättvist. De stora skillnaderna i

befolkningens sammansättning,

sysselsättningsstruktur, skatter och transfereringar,

statistiska definitioner och mätmetoder osv. i olika

länder begränsar jämförbarheten och kan i enstaka fall

ge upphov till synvillor. Sverige får exempelvis i

internationella jämförelser ofta en något för hög andel

ekonomiskt utsatta hushåll, för hög spridning och en

för låg relativ standard för yngre hushåll. Orsaken är

att SCB i sina undersökningar, till skillnad mot andra

statistikmyndigheter, räknar ungdomar över 18 år som

bor kvar hos föräldrarna som egna hushåll. Flera

länder har genomfört skattereformer som bryter de

statistiska serierna över inkomstfördelningen .

Resultaten i OECD-studien överensstämmer dock väl

med tidigare studier varför de kan antas rimligt

robusta. Definitioner och mätmetoder redovisas i

underbilaga 1.

2 Inkomstfördelningen

2.1 Spridningen i ekonomiska resurser

Sverige har länge haft en internationellt sett mycket

jämn fördelning av de ekonomiska resurserna och få

fattiga jämfört med andra länder, vilket en lång rad

undersökningar visar. OECD:s nya beräkningar för

1995 tyder på att fördelningen i Sverige fortfarande är

mycket jämn, dock inte unikt jämn (tabell 2.1).

Fördelningen av ekonomiska resurser mäts med

spridningen i individernas disponibla årsinkomster

justerade för försörjningsbörda (se vidare underbilaga

1). De generella transfereringarna och skatterna har

motverkat en ökad spridning i inkomster från arbete

och kapital. Sverige och de övriga nordiska länderna

har en låg inkomstspridning enligt den s.k. Gini-

koefficienten. Gini-koefficienten är det vanligaste

statistiska måttet där ett högt värde innebär en större

spridning. Som nämnts gör skillnader i metoder

nivåjämförelserna ungefärliga.

Inkomstspridningen har ökat i flertalet jämförda

länder sedan mitten av 1980-talet och ökningen i

Sverige är ganska genomsnittlig, särskilt med hänsyn

till den något längre mätperioden för Sverige.

Ökningen av Gini-koefficienten har varit högre i bl.a.

Italien, Norge, Finland och Nederländerna. I några

länder har inkomstspridningen minskat, exempelvis i

Danmark och Kanada.

TABELL 2.1 INKOMSTSPRIDNINGEN

(GINI-KOEFFICIENTER)

LAND

NIVÅ 95

FÖRÄNDRING (PE)

1 Danmark

21,7

-1,1

2 Sverige

23,0

1,4

3 Finland

23,1

1,9

4

Nederländerna

25,3

1,9

5 Norge

25,6

2,2

6 Japan

26,5

1,2

7 Belgien

27,2

1,2

8 Tyskland

28,2

1,7

9 Kanada

28,4

-0,6

10 Frankrike

29,1

-0,5

11 Australien

30,6

-0,6

12 USA

34,4

0,4

I3 Italien

34,5

3,9

Not: För Tyskland, Australien och Japan mäts förändringen 1984-

1994, Norge och Finland 1986-95, Frankrike 1979-1990,

Nederländerna och Kanada 1985-1994, Italien 1984-1993, USA 1985-

1995 samt Danmark, Belgien och Sverige 1983-1995.

(PE) = Procentenhet

Källa: Income Distribution and Poverty in Selected OECD Countries.

Gini-koefficienten är inte särskilt känslig för

förändringar för de ekonomiska svaga eller

välbeställda grupperna. Andra statistiska mått på

spridningen visar på en marginell försämring för

personer med de lägsta inkomsterna men förbättringar

för dem med högst inkomster. De länder som haft en

tydligt ökad inkomstspridning har haft en markant

förbättring för höginkomstgruppen och en relativ

försämring för dem med lägst inkomster.

Resultaten för Sverige bl.a. om förändringen sedan

mitten av 1980-talet avviker något från vad som

redovisats tidigare (bl.a. i prop. 1997/98:1, bilaga 7).

Det beror dels på OECD:s metod för att justera för

skattereformen, dels på att OECD använder den i

internationella sammanhang vanligaste metoden att

justera för försörjningsbörda där hushållets inkomst

divideras med roten ur antalet hushållsmedlemmar.

Det ger större stordriftsfördelar till barnfamiljer än

SCB:s justering som baseras på

socialbidragsnormerna.

2.2 Ekonomiskt svaga

Ett centralt mål för välfärdspolitiken är att så långt

möjligt minska risken att medborgare har så låga

inkomster att de kan anses fattiga. Ett vanligt sätt att

mäta detta är att räkna andelen individer som har en

disponibel inkomst som är lägre än halva

medianinkomsten för hela befolkningen. En gynnsam

utveckling visas av att andelen individer under detta

relativa fattigdomsstreck minskar (minustecken)

medan utvecklingen är ogynnsam om andelen ökar

(plustecken). I Sverige har andelen inte förändrats

nämnvärt sedan mitten av 1980-talet (tabell 2.2).

Ungefär hälften av de jämförda länderna har haft en

ogynnsam utveckling och Sveriges utveckling är

ganska genomsnittlig. Andelen under

fattigdomsstrecket har ökat mest i Tyskland,

Nederländerna och Italien.

TABELL 2.2 FÖRÄNDRING I ANDEL UNDER

FATTIGDOMSSTRECKET

LAND

RELATIVT

FATTIGDOMSSTRE

CK (PE)

ABSOLUT

FATTIGDOMSSTRE

CK (PE)

1 Belgien

-2,8

-3,9

2 Australien

-2,7

-2,4

3 Danmark

-2,0

-4,0

4 Frankrike

-1,5

-2,9

5 USA

-1,2

-2,6

6 Kanada

-0,8

-1,3

7 Finland

-0,2

..

8 Sverige

0,4

-0,3

9 Japan

0,8

-2,9

10 Norge

1,1

0,1

11 Tyskland

2,9

-0,9

12

Nederländerna

3,0

0,2

13 Italien

3,9

2,0

Not, källa: Se tabell 2.1

Andelen individer under ett relativt fattigdomsstreck

är ett slags fördelningsmått. Det är fullt möjligt att

välståndet ökar i samhället samtidigt som den relativa

fattigdomen ökar. För att få en uppfattning om

absoluta förändringar i respektive land kan man

relatera inkomsterna i olika grupper varje år till

inkomsterna under det första undersökningsåret.

Detta mått fångar både effekter av den ekonomiska

tillväxten och fördelningen av välståndet. Andelen

individer under ett absolut fattigdomsstreck har

minskat i nästan alla undersökta länder sedan mitten

av 1980-talet. I Sverige har denna andel inte minskat

nämnvärt.

De nationella beräkningarna anses inte tillräckligt

harmoniserade för att medge jämförelser av hur stor

andel av alla personer som har inkomster under halva

medianinkomsten. OECD:s beräkningar i databasen

LIS (Luxembourg Income Study) visar dock att

Sverige 1992 fortfarande hade en internationellt sett

mycket låg andel med inkomster under halva

medianinkomsten och att andelen har varit oförändrad

sedan 1975 (tabell 2.3). I exempelvis USA är andelen

nära tre gånger högre och den har ökat sedan 1974.

TABELL 2.3 ANDEL INDIVIDER UNDER

FATTIGDOMSSTRECKET

LAND

ANDEL UNDER (%)

FÖRÄNDRING

(PE)

1 Tyskland

5,5

-1,0

2 Sverige

6,5

+0,1

3 Frankrike

8,2

-2,1

4 Kanada

11,2

-3,9

5 USA

17,7

+2,4

Not: För Tyskland mäts förändringen 1978-1989, Frankrike 1984-

1989, Kanada 1975-1991, USA 1974-1994 samt Sverige 1975-1992.

Källa: Se tabell 2.1

3 Barn och äldre

En stor del av omfördelningen genom skatte- och

bidragssystemen syftar till att omfördela över livet

och ge en rimlig del av landets välstånd till dem som

på grund av ålder inte arbetar. Därför är det viktigt att

bedöma hur barn och äldre klarar sig i förhållande till

andra grupper.

3.1 Barnens ekonomiska standard

Genom att omfördela inkomster till barnfamiljer och

skydda barnen från fattigdom vill man utjämna

chanserna i livet och förebygga social utslagning.

Alla OECD-länder har system för att gynna

barnfamiljer men de skiljer sig betydligt i storlek och

utformning. Ett flertal studier har visat att de svenska

barnen har en bättre relativ standard än vad som är

vanligt i andra länder. Den ekonomiska krisen och

besparingarna i Sverige har dock träffat barnfamiljerna

relativt hårt (se prop. 1997/98:1, bilaga 7).

De nya beräkningarna från OECD visar emellertid

att barnen i Sverige fortfarande har en god relativ

standard (tabell 3.1). Barnen under 18 år har i

beräkningen förenklat antagits få samma del av de

disponibla inkomsterna som föräldrarna. Barnens

genomsnittsbelopp har sedan beräknats i procent av

genomsnittet för hela befolkningen. Barnen i Sverige

hamnar på tredje plats efter barnen i Belgien och

Finland.

TABELL 3.1 BARNS RELATIVA DISPONIBLA

INKOMST

LAND

NIVÅ 95

FÖRÄNDRING (PE)

1 Belgien

104,9

..

2 Finland

100,4

+2,3

3 Sverige

97,9

-3,9

4 Norge

97,4

+0,9

5 Danmark

96,7

-2,9

6 Frankrike

92,1

-0,4

7 Tyskland

91,5

-1,9

8 Italien

89,3

-0,9

9

Nederländerna

88,9

-1,1

10 Japan

88,2

-3,7

11 Australien

84,8

-4,7

12 USA

83,7

-2,1

Not: För Sverige, USA, Nederländerna och Australien mäts

förändringen från mitten av 1970-tal till mitten av 1990-tal, för övriga

länder börjar mätningen i mitten av 1980-talet.

Källa: Se tabell 2.1

Barnen i Sverige har under mätperioden fått en

betydande standardförsämring men det gäller också i

flertalet andra länder. Det är bara barnen i Finland och

Norge som fått det relativt bättre. Det bör noteras att

mätperioderna varierar.

Ett annat mått på barnens situation är hur många

barn som lever i familjer med låga inkomster. Det kan

mätas genom andelen av olika familjetyper som räknas

till de 20 procent med lägst ekonomisk standard,

exempelvis bland ensamföräldrar utan arbete som är

en mycket utsatt grupp i alla länder. Enligt OECD:s

beräkningar är det i Sverige en jämförelsevis lägre

andel ensamföräldrar utan arbete som hör till de 20

procent med lägst ekonomisk standard (tabell 3.2). I

exempelvis Nederländerna, Danmark och USA har i

stort sett alla ensamföräldrar utan arbete en svag

relativ ekonomisk standard. Bland ensamföräldrar med

arbete är det i Sverige också en ganska låg andel som

hör till dem med lägst ekonomisk standard.

TABELL 3.2 ANDEL AV ENSAMFÖRÄLDRAR MED 20

PROCENT LÄGST STANDARD

LAND

UTAN ARBETE (%)

MED ARBETE (%)

1 Finland

62,1

23,3

2 Sverige

66,5

30,4

3 Japan

70,6

67,1

4 Belgien

74,4

29,7

5 Frankrike

76,4

36,4

6 Italien

79,7

40,0

7 Tyskland

81,8

51,0

8 Norge

83,7

18,5

9 Australien

86,8

25,8

10

Nederländerna

89,2

39,4

11 Danmark

92,7

56,1

12 USA

94,6

45,5

Källa: Se tabell 2.1

För ensamföräldrar i Sverige har utvecklingen varit

svagare än genomsnittet för befolkningen men

utvecklingen har varit ännu sämre för ensamföräldrar i

bl.a. Australien, Finland, Danmark och Italien, främst

beroende på arbetslösheten.

Enligt OECD:s beräkningar i LIS-databasen

hamnade endast 2,7 procent av barnfamiljerna i

Sverige under halva medianinkomsten i början av

1990-talet jämfört med exempelvis 4,0 procent i

Tyskland, 7,5 procent i Frankrike, 12,7 procent i

Kanada och 20,5 procent i USA .

Fram till mitten av 1990-talet förefaller det svenska

välfärdssystemet ha skyddat barnfamiljerna i Sverige

så att de fortfarande kan anses relativt gynnade

jämfört med barnfamiljer i de flesta andra OECD-

länder. Kunde man också väga in värdet av offentliga

tjänster torde de svenska barnfamiljernas situation

framstå som ännu fördelaktigare.

3.2 Ålderspensionärerna

Ålderspensionärerna som grupp har klarat den

ekonomiska krisen bättre än flertalet andra grupper (se

prop. 1997/98:1, bilaga 7). Ålderspensionärernas

ekonomiska standard justerad för försörjningsbörda

ligger ungefär på samma nivå som

genomsnittsstandarden för alla individer.

De nya analyserna från OECD visar att

ålderspensionärerna i Sverige åtnjuter en god

ekonomisk standard i förhållande till genomsnittet i

befolkningen men inkomsterna är inte unikt höga

(tabell 3.3). Pensionärerna i Frankrike, Japan och USA

har en högre relativ standard och pensionärerna i

Tyskland och Nederländerna ligger på ungefär samma

nivå.

TABELL 3.3 ÅLDERSPENSIONÄRERS RELATIVA

DISPONIBLA INKOMST

LAND

NIVÅ 95

FÖRÄNDRING (PE)

1 Frankrike

95,0

+0,8

2 Japan

93,1

-0,8

3 USA

91,9

+6,4

4 Sverige

89,3

+16,5

5 Tyskland

89,3

+4,3

6

Nederländerna

87,5

-8,9

7 Italien

84,7

+2,9

8 Finland

78,1

+1,1

9 Norge

73,7

+4,0

10 Danmark

73,4

+4,7

11 Australien

68,2

-5,7

Not, källa: Se tabell 3.1

Ålderspensionärerna har i de flesta länder fått en höjd

relativ standard jämfört med befolkningen. I Sverige

har ökningen varit exceptionell. Det är framför allt de

äldre som tjänat på de ökade transfereringarna medan

yngre har förlorat på den minskade sysselsättningen.

Det är mycket få svenska ålderspensionärer som

har en svag ekonomisk standard, dvs. vars disponibla

inkomster ligger under halva medianinkomsten för

hela befolkningen. I Sverige är det i början av 1990-

talet endast 6,3 procent jämfört med 7,6 procent i

Tyskland, 12,4 procent i Frankrike och 20,5 procent i

USA. I Kanada var andelen också låg, endast 5,1

procent.

4 Avslutande kommentar

Det förefaller inte finnas några enhetliga trender i

inkomstfördelningen under det senaste decenniet

utan utvecklingen varierar mellan olika länder. I

somliga länder ökar både inkomstspridningen och

andelen ekonomiskt svaga hushåll, i andra länder är

tendensen motsatt, i andra åter går utvecklingen av

inkomstspridningen respektive andelen svaga hushåll

i olika riktning. I Sverige har inkomstspridningen och

andelen ekonomiskt svaga hushåll ökat något sedan

mitten av 1980-talet men ökningen är ganska

genomsnittlig bland de studerade länderna, särskilt

om man tar hänsyn till att mätperioden är något längre

i Sverige. Trots en djup ekonomisk kris och en hög

arbetslöshet har Sverige fram till mitten av 1990-talet

lyckats bevara en internationellt sett jämn fördelning

av de ekonomiska resurserna och en låg andel

ekonomiskt svaga. Barn och äldre har fortfarande en

relativt god standard i förhållande till hela

befolkningen i Sverige jämfört med andra länder.

Utjämningen genom skatter och transfereringar har till

stor del kompenserat en ökad spridning i inkomster av

arbete och kapital.

Resultaten skall bedömas med viss försiktighet. De

olika ländernas undersökningar av

inkomstfördelningen är ännu inte harmoniserade

varför nivåjämförelserna är ungefärliga. För Sveriges

del gör skattereformen förändringsmätningarna

osäkra. Beräkningar som bygger på enstaka mätår är

känsliga för vilka år man väljer, exempelvis kan

länderna befinna sig i olika konjunkturfaser.

Jämförelser med andra studier indikerar dock att

resultaten är ganska robusta.

Underbilaga 1: Datamaterial och metoder

Datamaterial

Underlagen till OECD-rapporten kommer från olika

nationella stickprov som innehåller uppgifter om

inkomster, skatter m.m. på individuell nivå.

Stickprovsstorlekarna varierar från ca 5 000 individer i

Tyskland upp till 75 000 i Nederländerna. Alla

datamaterial är tvärsnitt, dvs. de ger en ögonblicks-

bild av inkomstfördelningen i varje land ett visst år.

Den rörlighet över tiden som finns mellan olika

inkomstlägen kan därför inte beskrivas. Materialen är

hämtade från tre olika tidsperioder: mitten av 1970-

talet, av 1980-talet och av 1990-talet. Vissa länder

saknar uppgifter från 1970-talet.

Materialen innehåller olika slags osäkerhet. Dels

finns fel som beror på att inte hela befolkningen är

undersökt, utan bara ett stickprov. Det kan innebära

att en förändring som uppmäts mellan två olika

perioder, om man har otur, inte beror på verklig

förändring utan på vilka som råkade komma med i

urvalet. Dessutom finns olika mätfel som att svarande

på enkäter, avsiktligt eller oavsiktligt, uppger fel

inkomster osv. Ett annat problem som förekommer är

att en del uppgifter har mätts på olika sätt under olika

tidsperioder. Detta gäller t.ex. Sverige, där

skattereformen 1990/1991 bl.a. innebar att vad som

räknas som lön skiljer sig något före respektive efter

reformen.

Inkomstbegrepp

I analysen används vanligen hushållets disponibla

inkomst justerad för försörjningsbörda som mått på

ekonomisk standard. Disponibel inkomst definieras

som summan av lön, företagarinkomst, kapitalinkomst

och transfereringar minskad med skatter.

För att ta hänsyn till hushållens olika

försörjningsbörda divideras hushållets disponibla

inkomst med kvadratroten ur antalet individer i

hushållet. Ett enpersonshushåll får alltså sin

disponibla inkomst dividerad med 1, för ett hushåll

med tvåpersoner divideras inkomsten med Ö2 = 1,41

osv. Det är den vanligaste metoden vid internationella

jämförelser för att beakta stordriftsfördelar hos

hushållet och att beskriva vilken ekonomisk nivå en

individ i hushållet lever på.

Resultaten avser justerad disponibel inkomst per

individ. Det är visserligen hushållets inkomst och

försörjningsbörda som beräknas men sedan använder

man antalet individer i hushållet för att beräkna de

olika måtten på spridningen etc.

Att mäta inkomstspridning

I OECD-rapporten används olika

inkomstspridningsmått. De har alla det gemensamt att

lägre värden innebär jämnare fördelning. Däremot

reagerar de av matematiska skäl olika på förändringar

beroende på var i inkomstfördelningen förändringen

sker. Det vanligaste statistiska måttet på ojämnheten i

inkomstfördelningen är den så kallade Gini-koeffi-

cienten som antar värdet 0 när inkomsterna är lika för

alla och värdet 1 vid maximal ojämnhet, dvs. när en

person får alla inkomster (redovisas ofta multiplicerad

med 100). Koefficienten är mest känslig för vad som

händer i mitten av fördelningen. Den kan sägas visa

hur stor inkomstskillnad det är mellan två

slumpmässigt utvalda individer/hushåll i genomsnitt

räknat i förhållande till medelinkomsten. Om Gini

koefficienten är 0,250 och medelinkomsten för alla är

90 000 kronor skall man vänta sig att skillnaden är

2*0,250 eller 50 procent av medelinkomsten, dvs.

45 000 kronor.

Fattigdomsmått

Hur stor fattigdomen är i en befolkning mäts oftast

relativt. Det vanligaste är att man beräknar hur stor

andel av befolkningen som har en disponibel inkomst

som är lägre än medianindividens halva disponibla

inkomst. Medianen är den inkomstnivå där hälften av

individerna har en lägre inkomst och den andra hälften

en högre.

Underbilaga 2: Referenser

Aaberge, R.,[REDACTED_EFTERNAMN], A., Jäntti, M.,[REDACTED_EFTERNAMN], P.,
[REDACTED_EFTERNAMN], N., Wennemo, T. (1997): Unemployment

Shocks and Income Distribution: How did the Nordic

Countries Fare during their Crises. Statistics Norway

No. 201.

Atkinson, A.B., Rainwater, L., Smeeding, T. M. (1995):

Income Distribution in OECD Countries. Social Policy

Studies No. 18. OECD. Paris 1995.
[REDACTED_EFTERNAMN], A., Fritzell, J. (1992): Inkomstfördelningens

utveckling. Bilaga 8 till LU92. Stockholm 1992.
[REDACTED_EFTERNAMN], A., Freeman, R.B. (1997): Generation

Equality and Eliminating Poverty, the Swedish way.

Ed: the Welfare State in Transition. National Bureau

of Economic Research, University of Chicago Press

1997.

Burniaux, J-M. mfl (1998): Income Distribution and

Poverty in Selected OECD Countries. Economics

Department Working Papers No. 189.

Fritzell, J. (1993): Income Inequality Trends in the

1980s: A Five-Country Comparison. Acta Sociologica

No. 36. 1993.

Gottschalk, P., Smeeding, T. (1997): Cross-National

Comparisons of Earnings and Income Inequality.

Journal of Economic Literature, June 1997.

Gottschalk, P., Smeeding, T. (1997): Empirical Evidence

on Income Inequality in Industrialized Countries.

Working Paper Series No. 154. Luxembourgh Income

Study.

Jäntti, M. (1996): Inequality in Five Countries in the

1980s: The Role of Demographic Shifts, Markets and

Government Policies. Åbo Akademi Universitet.

 Burniaux, J-M. mfl (1998): Income Distribution and Poverty in Selected

OECD Countries. Economics Department Working Papers No. 189. Under

publ., tillgänglig på OECD:s hemsida.

 Beräkningarna har genomförts av Thomas[REDACTED_EFTERNAMN] och Ylva[REDACTED_EFTERNAMN]

vid Finansdepartementet.

 För att justera för skattereformen i Sverige 1990-1991 länkar OECD

förändringen t.o.m. 1990 med förändringen fr.o.m. 1991, dvs. förändringen

mellan 1990 och 1991 ingår inte. Metoden kan innebära att förändringarna

underskattas något i Sverige.

 Resultaten avviker också från SCB:s officiella statistik eftersom

individvikter används, enligt den numera allt vanligare metoden. SCB

använder hushållsvikter vilket innebär att man ger större vikt vid vad som

händer ensamma personer än vad som händer samboende och barn.

PROP. 1997/98:150 BILAGA 5

 PROP. 1997/98:150 BILAGA 5

 10

 3

 9